Eftergymnasiala yrkesutbildningar 
 – beskrivning, problem och möjligheter 
 Betänkande av 
 Utredningen om en översyn av den eftergymnasiala yrkesutbildningen 
 Stockholm 2006 
 SOU 2006:115 
 Till statsrådet Stewart 
 Genom beslut den 23 mars 2006 bemyndigade regeringen statsrå- det Wolfe att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över den eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
 Samtidigt fastställde regeringen direktiv för utredaren (dir 2006:33). Till utredare förordnades också samma dag, den 23 mars 2006, förre departementsrådet Pennington. Som utrednings- sekreterare förordnades den 24 april 2006 utredaren Gibson och departementssekreteraren Ward. Brennan har varit kommittésassistent. 
 Som sakkunniga förordnades den 12 juni 2006 ämnesrådet Mitchell, Utbildnings- och kulturdepartementet, ämnesrådet Brown, Utbildnings- och kulturdepartementet, kansli- rådet Walters, Finansdepartementet, departementssekreteraren Foster, Utbildnings- och kulturdepartementet, departe- mentssekreteraren Ramos, Näringsdepartementet och kanslirådet Skinner, Näringsdepartementet. 
 Som experter förordnades den 9 augusti 2006 utbildningsdirek- tören Myers, Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning, utredaren Cruz, Sveriges kommuner och landsting, avdelningsdirektören Schwartz, Arbetsmarknadsstyrel- sen, policyutvecklaren Taylor, Landsorganisationen (LO), gruppledaren Turner, Proctor, folkhögskolesekrete- raren Roberson, Folkbildningsrådet, undervisningsrådet Valdez, Myndigheten för skolutveckling, utredaren Porter, Lärarnas Riksförbund (LR), undervisningsrådet Vincent, Statens skolverk, direktören King, Regionför- bundet Östsam, civilekonomen Simon, Teknikföretagen, vice rektorn Lee, Mälardalens högskola och utredaren  
 Cain 
  Jensen, Högskoleverket. 
 Regeringen fastställde tilläggsdirektiv för utredaren genom beslut den 2 november 2006. 
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om en översyn av den eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
 Jag överlämnar härmed betänkandet Eftergymnasiala yrkesutbild- ningar – beskrivning, problem och möjligheter. Uppdraget är därmed avslutat. 
 Stockholm den 28 december 2006 
 Pennington 
  
 Nunez 
  
 Huber Nybom 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning .................................................................. 
  
 7 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och arbetssätt ........................... 
  
 11 
  
 1.1 
  
 Bakgrund .................................................................................. 
  
 11 
  
 1.2 
  
 Utredningens direktiv.............................................................. 
  
 12 
  
 1.3 
  
 Konsekvenser av tilläggsdirektiven......................................... 
  
 13 
  
 1.4 
  
 Arbetssätt ................................................................................. 
  
 14 
  
 2 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning ........... 
  
 15 
  
 2.1 
  
 Hur utredningen har gått tillväga ........................................... 
  
 15 
  
 2.2 
  
 En översikt av eftergymnasial yrkesutbildning ...................... 
  
 21 
  
 2.3 
  
 Utbildningsformernas utmärkande drag ................................ 
  
 33 
  
 2.4 
  
 Förekomst av överlappningar.................................................. 
  
 43 
  
 2.5 
  
 Behov av ytterligare studier..................................................... 
  
 51 
  
 3 
  
 Iakttagelser och överväganden ..................................... 
  
 55 
  
 3.1 
  
 Framväxten av den eftergymnasiala yrkesutbildningen......... 
  
 55 
  
 3.2 
  
 Den fortsatta utvecklingen av eftergymnasial 
  
 yrkesutbildning ........................................................................ 
  
 60 
  
 3.3 
  
 Att utforma ett ramverk för eftergymnasial 
  
 yrkesutbildning ........................................................................ 
  
 64 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilagor .............................................................................. 
  
 73 
  
 Bilaga 1: Kommittédirektiv............................................................... 
  
 73 
  
 Bilaga 2: Tilläggsdirektiv ................................................................... 
  
 83 
  
 Bilaga 3: Utbildningsformer som berörs.......................................... 
  
 85 
  
 Bilaga 4: Utvecklingen av den eftergymnasiala 
  
 yrkesutbildningen................................................................... 
  
 101 
  
 6 
 Sammanfattning 
 Utredningens uppdrag 
 Utredning har haft i uppdrag att analysera den eftergymnasiala yr- kesutbildningen vid sidan av högskolans utbildningar. I uppdraget har bland annat ingått att studera omfattning och inriktning av ef- tergymnasial yrkesutbildning samt former för finansiering, kvali- tetssäkring och regional samverkan. 
 Syftet med utredningen har varit att skapa tydligare gränsdrag- ning mellan berörda utbildningsformer och till högskoleutbildning och arbetsmarknadsutbildning. Syftet har också varit att skapa för- utsättningar för effektivare resursanvändning och ökad tydlighet i fråga om den eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
 Utredningen fick den 2 november 2006 tilläggsdirektiv som in- nebar att utredningen skulle redovisa sitt arbete efter drygt halva den planerade utredningstiden. 
 Betänkandet innehåller därför en bearbetning och analys av stati- stik som SCB tagit fram på utredningens uppdrag, och en skiss till förändringar avseende den eftergymnasiala yrkesutbildningen. Dessa syftar till att bemästra flertalet av de problem som anges i direktiven. 
 Tiden har inte medgivit att alternativa lösningar prövats eller sedvanliga konsekvensanalyser genomförts. Inte heller har författ- ningsförslag eller kostnadsberäkningar kunnat utarbetas. 
 Omfattning och inriktning av den eftergymnasiala yrkes- utbildningen 
 Antalet studerande på eftergymnasial yrkesutbildning har ökat nå- got sedan år 2000 till sammanlagt 35 000 år 2005. Samtidigt har det skett stora förskjutningar mellan utbildningsformerna. Kvalificerad yrkesutbildning har ökat med nästan 70 procent medan kommunal 
 7 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2006:115 
  
 påbyggnadsutbildning minskat med över 70 procent. Även antalet studerande inom kompletterande utbildning har minskat sedan 2001. Sett till det totala antalet studerande som ingår i redovis- ningen, står kvalificerad yrkesutbildning och högskoleutbildning för ökningen som motsvarar cirka 2 400 studerande, eller drygt sju procent. 
 Fler kvinnor än män studerar på eftergymnasial yrkesutbildning. Andelen män som studerar har minskat sedan 2000. Detta förklaras delvis av att antalet studerande har ökat på utbildningar med sådan inriktning som i större utsträckning väljs av kvinnor, exempelvis hälso- och sjukvård samt social omsorg. 
 Fördelningen av studerande i eftergymnasial yrkesutbildning på så kallade utbildningsinriktningar tyder på att utbildningar inom olika utbildningsformer sammanfaller i fråga om innehåll. Det krävs dock fördjupade analyser av enskilda utbildningar för att klarlägga om det är fråga om faktiska överlappningar och om de i så fall medför problem. 
 Problem med eftergymnasial yrkesutbildning 
 Den eftergymnasiala yrkesutbildningen kännetecknas av mångfald men också av starkt skiftande villkor för anordnare och deltagare. Detta leder till otydlighet och svåröverskådlighet. Det finns flera problem inom den eftergymnasiala yrkesutbildningen som kan sammanfattas i följande punkter: 
  
 Eftergymnasial yrkesutbildning anordnas inom ramen för flera parallella regelverk, vilket leder till svårigheter att orientera sig om vilka utbildningar som finns och hur de förhåller sig till varandra. 
  
 Den eftergymnasiala yrkesutbildningen har en oklar ställning i utbildningssystemet. 
  
 Principerna för hur utbildningen finansieras skiljer sig åt. 
  
 Uppföljning och utvärdering har brister. 
  
 Nuvarande strukturer säkerställer inte att utbildning som efter- frågas av arbetslivet kommer till stånd. 
  
 Den regionala nivån har svagt inflytande när det gäller att initiera och prioritera yrkesutbildning. 
  
 Skillnader i fråga om studiefinansiering och den studerandes rättsliga ställning är svåra att motivera. 
  
 8 
  
 SOU 2006:115 
  
 Sammanfattning 
  
 Ett ramverk för eftergymnasial yrkesutbildning 
 Såväl stigande kompetenskrav i arbetslivet bland annat till följd av den tekniska utvecklingen som de demografiska förändringarna kan antas leda till ett ökat behov av eftergymnasial yrkesutbildning. Det är därför angeläget att komma till rätta med de problem som finns och skapa förutsättningar för tillväxt och effektivt resursutnytt- jande. De berörda utbildningarna bör därför infogas i ett ramverk, som kan fungera som en paraplyorganisation och säkerställa ett antal gemensamma funktioner. De nuvarande utbildningsformernas karaktär och formerna för deras genomförande behöver inte för- ändras genom detta. 
 Genom ramverket, som skulle kunna benämnas Yrkeshögsko- lan, bör uppgifter som rör finansiering, prioriteringar och uppfölj- ning samlas till en myndighet. Denna myndighet bör också ansvara för att säkerställa att utvärdering och kvalitetssäkring sker. Detta är i dag uppgifter som bland annat vilar på Statens skolverk och Myn- digheten för kvalificerad yrkesutbildning. 
 Ramverket bör regleras i en övergripande lag och förordningar för de enskilda utbildningsformerna. Följande principer bör vara vägledande i ett fortsatt utredningsarbete: 
  
 Arbetslivets inflytande bör vara starkt i fråga om att initiera, utforma och dimensionera utbildningen. 
  
 På regional nivå behöver former för initiering av utbildning och prioritering mellan initiativ utvecklas. 
  
 Enhetliga krav bör ställas på uppföljning, kvalitetssäkring och utvärdering av utbildningarna, liksom på regleringen av de stu- derandes rättssäkerhet. 
  
 Förutsättningarna för att förverkliga det livslånga lärandet, inte minst genom yrkesutbildning för vuxna, behöver utvecklas. 
  
 Ramverket bör omfatta utbildningar som i dag finns inom kvalifi- cerad yrkesutbildning, kommunal påbyggnadsutbildning, kom- pletterande utbildningar samt yrkesutbildningar inom folkhögsko- lan. Även vissa kortare yrkesutbildningar inom högskolan bör san- nolikt föras till ramverket, som kan ge bättre förutsättningar för dessa att utvecklas än som högskoleutbildning. 
 Vissa utbildningar inom kommunal påbyggnadsutbildning och kompletterande utbildning bör sannolikt inte tillföras ramverket. Detta bör prövas i särskild ordning. Det krävs också en fortsatt analys av vilka högskoleutbildningar och folkhögskoleutbildningar 
 9 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2006:115 
  
 som bör föras in under ramverket. Sannolikt finns det behov av särlösningar för vissa utbildningar. 
 I betänkandet lyfts ett antal frågor, som kräver fortsatt analys innan ett beslut om ett ramverk kan fattas. Hit hör: 
  
 Hur behov av eftergymnasial yrkesutbildning kan identifieras och vägas samman. 
  
 Hur den regionala nivån kan ges en vidgad roll vid initiering av och prioritering mellan utbildningar. 
  
 Hur kvalitetssäkring, uppföljning och utvärdering kan stärkas. 
  
 Hur utbildningar som tar fasta på kompetenser som är gemen- samma för flera branscher kan utvecklas. 
  
 Hur samspelet med arbetsmarknadsutbildning bör utformas. 
  
 Hur förändringar av gymnasieskolan påverkar den eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
  
 Hur villkor för deltagarnas rättssäkerhet och studiefinansiering kan göras likvärdiga. 
  
 Hur tillgodoräknande av utbildning vid övergång mellan olika utbildningsformer och utbildningsanordnare kan utvecklas. 
  
 Hur en utbyggnad av den eftergymnasiala yrkesutbildningen kan finansieras och vilken ansvarsfördelning som bör finnas mellan den enskilde, samhället och arbetslivet. 
  
 Hur samarbetet inom EU påverkar förutsättningarna för den eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
  
 Hur internationella erfarenheter kan ligga till grund för att ut- veckla den svenska eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
  
 10 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och arbetssätt 
  
 1.1 
  
 Bakgrund 
  
 Tillkännagivande av riksdagen 
 I samband med riksdagens beslut om vuxenutbildning med anled- ning av den allmänna motionstiden 2003 tillkännagav riksdagen att en översyn av den eftergymnasiala yrkesutbildningen borde göras. Riksdagens utbildningsutskott ansåg att det är besvärligt att få ett samlat grepp om den eftergymnasiala yrkesutbildningen med tanke på det stora antalet berörda myndigheter och utbildningsanord- nare. Utskottet fann oklarheter beträffande hur utbildningarna förhåller sig i det offentliga utbildningsväsendet och hur möjlighe- terna ser ut för de studerande inom den eftergymnasiala yrkesut- bildningen att läsa vidare samt hur vissa utbildningar finansieras. 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT 
  
 Regeringens kartläggning 
 I samband med propositionen om en ny gymnasieskola, fann den dåvarande regeringen att det förelåg behov av en översyn av den eftergymnasiala yrkesutbildningen. En sådan översyn borde analy- sera utbudet av eftergymnasial yrkesutbildning, hur olika utbild- ningar värderas i förhållande till varandra samt hur eftergymnasial yrkesutbildning finansieras och kvalitetssäkras. 
 TPF 
  
 2 
  
 FPT 
  
 Regeringen tillkallade den 3 juni 2004 en interdepartemental arbets- grupp med uppgift att analysera utbudet av eftergymnasial yrkes- utbildning, hur olika utbildningar värderas vid vidare studier samt hur de finansieras och kvalitetssäkras. Arbetsgruppen lämnade sin rapport, 
 Eftergymnasiala yrkesutbildningar – en kartläggning, den 28 februari 2005. 
  
 1 
  
 TP PT  
 Bet. 2003/04:UbU8 Vuxenutbildning, rskr.2003/04:184 
  
 2 
  
 TP PT  
 Prop. 2003/04:140 Kunskap och kvalitet – elva steg för utveckling av gymnasieskolan 
 11 
  
 Utredningens uppdrag och arbetssätt 
  
 SOU 2006:115 
  
 Arbetsgruppen konstaterade skillnader i fråga om roller i det offentliga utbildningsväsendet och former för finansiering och kvalitetssäkring. Arbetsgruppen slog fast att en viss överlappning av utbildningsutbudet mellan olika utbildningsformer inte kan ute- slutas, men att det krävs fördjupade analyser av bl.a. hur olika ut- bildningar knyter an till arbetsmarknaden och vilka studerande som återfinns i olika utbildningar. Arbetsgruppen framhöll att det kan vara svårt att få överblick av det samlade utbudet för såväl den en- skilde som olika avnämare till eftergymnasial yrkesutbildning, vil- ket försvårar förutsättningarna att planera eftergymnasial yrkesut- bildning. Ett svåröverskådligt system kan också leda till längre ut- bildningstider än avsett. 
 TPF 
  
 3 
  
 FPT 
  
 1.2 
  
 Utredningens direktiv 
  
 Enligt direktiven ska utredningen göra en översyn och djupare analys av den eftergymnasiala yrkesutbildningen som finns utanför högskolan. Syftet med denna analys är att finna eventuella luckor och överlappningar mellan olika utbildningsformer som anordnar utbildning inom ett och samma ämnesområde. Utredningen ska – med utgångspunkt i en sådan analys – lämna förslag som syftar till att förtydliga struktur och ansvarsfördelning för den eftergymnasi- ala yrkesutbildningen, och ge förutsättningar för en effektivare re- sursanvändning. Utredningen ska också lämna förslag som syftar till en tydligare gränsdragning till högskoleutbildning och arbets- marknadsutbildning. 
 Utredningen ska i korthet utreda följande områden: 
  
 Omfattning och inriktning av den eftergymnasiala yrkesutbild- ningen. 
  
 Luckor och överlappningar i utbildningsutbud. 
  
 Ansvarsfördelning mellan stat, kommun och enskilda utbild- ningsanordnare. 
  
 Ansvarsfördelning mellan samhället, arbetslivet och den en- skilde. 
  
 Finansiering, kvalitetssäkring och tillsyn. 
  
 Tillgodoräknande och validering. 
  
 Konsekvenser av  
  
 EG-direktiv 
  och  
 EU-processer. 
  
 Regional samverkan som rör eftergymnasial yrkesutbildning. 
  
 3 
  
 TP PT  
 Regeringskansliet, Eftergymnasiala yrkesutbildningar – en kartläggning, artikelnr: U05.307 
 12 
  
 SOU 2006:115 
  
 Utredningens uppdrag och arbetssätt 
  
 Utredningen omfattar enbart utbildningsformer som ingår i det offentliga utbildningssystemet eller som genom statlig reglering och finansiering kompletterar eller som är ett alternativ till det of- fentliga utbildningssystemet. 
 Det innebär att följande utbildningsformer och verksamheter be- rörs: 
  
 Kvalificerad yrkesutbildning. 
  
 Kommunal påbyggnadsutbildning. 
  
 Kompletterande utbildning. 
  
 Folkhögskoleutbildning. 
  
 Högskoleutbildning. 
  
 Enligt regeringens direktiv avser uppdraget de eftergymnasiala yr- kesutbildningar som ligger utanför högskolan. Samtidigt ska utred- ningen lämna förslag som klargör relationen mellan dessa utbild- ningar och högskoleutbildning. Högskoleutbildning kommer där- för att endast i begränsad utsträckning analyseras i den redovisning som lämnas i kapitel 2. Detta görs med avseende på kortare utbild- ning, eftersom omfattningen av annan eftergymnasial yrkes- utbildning sällan överstiger två års heltidsstudier. 
 Genom beslut den 2 november 2006 fick utredningen tilläggsdi- rektiv som innebär att utredningen ska redovisa sitt uppdrag senast den 31 december 2006. Redovisningen ska avse arbetet fram till denna tidpunkt. 
 Utredningens direktiv och tilläggsdirektiv återfinns som bilaga 1 och 2. 
  
 1.3 
  
 Konsekvenser av tilläggsdirektiven 
  
 Tilläggsdirektiven innebär att utredningstiden förkortats med näs- tan ett halvt år. Det har därför inte varit möjligt att fullfölja det systematiska utredningsarbete som planerats och inletts. 
 Detta betänkande presenterar därför en bearbetning och analys av det statistiska underlag som utredningen beställde från Statis- tiska centralbyrån, SCB, innan de ändrade förutsättningarna för utredningsarbetet blev kända. 
 Betänkandet innehåller också en skiss till förändringar av den eftergymnasiala yrkesutbildningen, som borde kunna medverka till att eliminera väsentliga delar av de problem som angetts i direkti- ven. I det fortsatta utredningsarbetet skulle de presenterade tan- 
 13 
  
 Utredningens uppdrag och arbetssätt 
  
 SOU 2006:115 
  
 karna ha prövats mer ingående, konsekvenserna analyserats och ytterligare detaljer utarbetats. Hit hör förslag till författningsänd- ringar och konsekvensbedömningar av statens ekonomiska åta- gande. 
 Trots förslagens skissartade karaktär har jag bedömt det som rimligt att redovisa dem i betänkandet. De bygger på den relativt breda kännedomen om området som förvärvats inom utredningen och på överläggningar med utredningens sakkunniga och experter samt andra intressenter. De bör kunna utgöra en utgångspunkt i det fortsatta utredningsarbete om den eftergymnasiala yrkesutbild- ningen som krävs för att åtgärda de problem som riksdagens ut- bildningsutskott tidigare lyft fram. 
 I betänkandet redovisas också i bilageform ett faktaunderlag som i väsentliga delar utgör en uppdatering av uppgifter i den nämnda kartläggningen från 2005. 
  
 1.4 
  
 Arbetssätt 
  
 Utredningsarbetet har i huvudsak bedrivits på följande sätt. 
 I ett inledande skede utarbetades underlag för att belysa de olika frågor som anges i direktiven. Parallellt tog utredningen kontakt med berörda myndigheter, organisationer och andra utredningar. Ett första möte med experter och sakkunniga hölls för att identifi- era problem och viktiga förhållanden att uppmärksamma. 
 Utredningen tog i ett tidigt skede kontakt med Statistiska cen- tralbyrån, SCB, för att diskutera hur en kartläggning av studerande och utbildningar kunde genomföras. Utredningen gav i september 2006 SCB i uppdrag att ta fram statistik för de berörda utbild- ningsformerna. SCB redovisade denna statistik den 23 november 2006 till utredningen. 
 Utredningen har träffat företrädare för eftergymnasial yrkesut- bildning och personer med anknytning till utredningsuppdraget. 
 När regeringens tilläggsdirektiv beslutades, inriktades utred- ningsarbetet på att utveckla vissa iakttagelser som grund för ett fortsatt utredningsarbete. Dessa diskuterades med utredningens experter och sakkunniga. Utredningsarbetet har därefter koncen- trerats på att utveckla dessa överväganden samt att bearbeta det statistiska underlaget från SCB. 
 14 
  
 2 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 2.1 
  
 Hur utredningen har gått tillväga 
  
 Uppdraget 
 I utredningsuppdraget ingår att identifiera eventuella överlapp- ningar mellan olika utbildningsformer. Min avsikt var från början att en statistisk grovskiss skulle utgöra underlag för vidare diskus- sion tillsammans med berörda anordnare och avnämare. Som en följd av den kortade utredningstiden redovisas endast det första steget i denna metod – den statistiska analysen. 
 Redovisningens disposition 
 I det följande lämnas en redovisning baserad på valda delar av det underlag som Statistiska centralbyrån, SCB, ställt samman på upp- drag av utredningen. 
 I ett första avsnitt lämnas en översikt av eftergymnasial yrkesut- bildning som helhet. Avsikten är att visa hur antalet studerande förändrats över tid och hur antalet studerande fördelas på berörda utbildningsformer och utbildningsinriktningar. En översiktlig re- dovisning görs också med avseende på kön, ålder, hemmets utbild- ningsnivå, med mera, fördelat per utbildningsform. 
 I ett andra avsnitt görs en kort genomgång av vilka utbildnings- inriktningar som utmärker varje enskild utbildningsform. 
 I det tredje avsnittet följer en genomgång av hur olika utbild- ningsinriktningar fördelar sig per utbildningsform. Redovisningen syftar till att visa på eventuella så kallade överlappningar. 
 Avslutningsvis sammanfattas och analyseras den statistiska redo- visningen. 
 15 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Vad är möjligt att studera 
 I samband med Utbildnings- och kulturdepartementets kartlägg- ning av eftergymnasiala yrkesutbildningar framkom att utbild- ningsområden som liknar varandra förekommer inom olika utbild- ningsformer. Detta kan benämnas överlappningar. 
 Begreppet överlappning kan ges olika innebörd. Utbildningar kan sammanfalla i fråga om mål och innehåll, vilket delvis kan av- speglas i hur utbildningarna benämns. Utbildningar kan också vara inriktade mot samma arbetsmarknadssegment. 
 Det krävs dock djupgående analyser för att fastställa graden av överlappning. Utbildningar kan ha liknande benämningar men ändå skilja sig åt i fråga om innehåll. Utbildningar kan rikta sig mot samma segment på arbetsmarknaden men ändå leda till olika kvali- fikationsnivåer utan att skillnaderna klart framgår. 
 I denna redovisning används begreppet överlappning när utbild- ningar sammanfaller beträffande innehåll. Utredningen utgår ifrån klassificeringen av utbildning enligt svensk utbildningsnomenkla- tur, SUN för att bestämma utbildningens innehåll (se förklaring nedan). Det går dock inte att säkerställa att registreringen av så kallade  
 SUN-koder 
  alltid görs rättvisande. Risken för klassifice- ringsfel är därför mindre ju grövre indelningen i inriktningar är. I det tredje avsnittet används  
 SUN-systemets 
  tredje inriktningsnivå. Sammanfattningsvis kan denna sammanställning endast ge en in- dikation om verkliga överlappningar. 
 En gemensam klassificering - SUN 
 I Utbildnings- och kulturdepartementets analys av eftergymnasial yrkesutbildning från 2005 utgick kartläggningen från befintlig pub- licerad statistik. Hur antalet studerande beräknas och vilken kate- gorisering som används för att dela in utbildningar i olika områden skiljer sig dock åt mellan utbildningsformerna. För vissa utbild- ningsformer anges omfattningen per termin, för andra per läsår och för en tredje kategori anges omfattningen per kalenderår. Någon rättvisande jämförelse av vilka utbildningar som erbjuds kunde därför inte göras. 
 För att ge en helhetsbild av omfattning och inriktning av efter- gymnasial yrkesutbildning utgår den följande redovisningen från klassificeringen av utbildning enligt svensk utbildningsnomenkla- 
 16 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 tur, SUN, som SCB ansvarar för. SUN innebär att enskilda utbild- ningar klassificeras enligt vissa standarder, samtidigt som den utgör ett system för att föra samman utbildningar till större grupper. SUN är anpassad till den internationella standarden för utbild- ningsklassificering (ISCED 97). 
 SUN är uppbyggd av två moduler. Dels en nivåmodul som anger på vilken nivå i utbildningsväsendet utbildningen klassificeras, t.ex. som gymnasial eller eftergymnasial, dels en inriktningsmodul som klassificerar utbildningen efter utbildningens inriktning. 
 Inriktningsmodulen är indelad i fyra nivåer. Den första nivån an- ger utbildningens inriktning på en övergripande nivå. De övriga nivåerna preciserar utbildningens inriktning. Denna redovisning bygger som mest på tre inriktningsnivåer. 
 Den första nivån för utbildningsinriktning är följande: 
  
 0. 
  
 Allmän utbildning 
  
 1. 
  
 Pedagogik och lärarutbildning 
  
 2. 
  
 Humaniora och konst 
  
 3. 
  
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
 4. 
  
 Naturvetenskap, matematik och data 
  
 5. 
  
 Teknik och tillverkning 
  
 6. 
  
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
  
 7. 
  
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
  
 8. 
  
 Tjänster 
  
 9. 
  
 Okänd 
  
 Den andra nivån anger utbildningarnas inriktning i 26 inriktnings- kategorier. Dessa inriktningskategorier är möjliga att bryta ned på ytterligare en nivå, vilket görs i avsnittet om överlappningar. 
 Förtydliganden och avgränsningar 
 Redovisningen utgår från registrerade individer med avslutade stu- dier för den aktuella perioden. Registreringen görs i viss utsträck- ning på olika sätt för de olika utbildningsformerna. Mot bakgrund av att uppgifter om studieintensitet inte alltid är tillgängliga har det varit svårt att bestämma det totala antalet helårsstuderande. Utred- ningen har därför valt att redovisa uppgifter som rör studerande för respektive hösttermin åren  
 2000–2005. 
  Redovisningen bygger på de uppgifter som SCB får in från berörda myndigheter eller respektive utbildningsanordnare. I regel klassificerar SCB utbildningarna i 
 17 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 samråd med berörda myndigheter. I vissa fall svarar den aktuella myndigheten eller utbildningsanordnaren för klassificeringen i en- lighet med direktiven i  
 SUN-klassificeringen. 
  
 Arbetsmarknadsutbildning ingår inte i redovisningen. Dels om- fattas inte denna av SUN eftersom arbetsmarknadsutbildning for- mellt sett är ett arbetsmarknadspolitiskt program. Dels innebär ar- betsmarknadsutbildning i regel kortare utbildningstider, vilket gör det svårt att jämföra antalet individer. 
 Nedan följer vissa för varje utbildningsform specifika förutsätt- ningar och avgränsningar. 
 Kvalificerad yrkesutbildning (KY) 
 Samtliga utbildningar inom utbildningsformen kvalificerad yrkes- utbildning berörs. Endast en utbildning per person redovisas samma termin. Har personen deltagit i mer än en utbildning samma termin redovisas endast den senast påbörjade. Studierna anses av- slutade när den utbildning personen deltagit i är avslutad om inte samma person återkommer i en utbildning med samma studiein- riktning senast under efterföljande år. Om personen återkommit som studerande inom kvalificerad yrkesutbildning, bedöms den mest troliga förklaringen vara att personen återupptagit oavslutade studier. 
 Kommunal påbyggnadsutbildning (PU) 
 I brist på bättre underlag avseende enskilda utbildningar har SCB definierat samtliga kommunala påbyggnadsutbildningar som stu- dier på eftergymnasial nivå. 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT  
 En persons studier en viss termin hän- förs till den studieinriktning och studieort där personen deltagit i kurser med högst antal redovisade studietimmar. 
 Det finns ingen generell definition på fullföljda studier inom kommunal påbyggnadsutbildning. I denna redovisning anses studi- erna som fullföljda om personen inte deltagit i en påbyggnadsut- bildning efterföljande år. 
  
 1 
  
 TP PT  
 Denna begränsning kan anses något snäv i och med att påbyggnadsutbildning ska syfta till att ge vuxna en sådan utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. Det kan i vissa fall motsvara en gymnasial nivå. Utredningen har valt att inkludera samtliga påbyggnadsutbildningar eftersom det saknas tillräckligt underlag för att bedöma vilka påbyggnadsutbildningar som vid en  
 SUN-kodning 
  inte borde registreras som eftergymnasiala. 
 18 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Folkhögskoleutbildning (FH) 
 När det gäller utbildning vid folkhögskola innefattas längre kurser på eftergymnasial nivå. Uppgift om nivågruppering infördes först höstterminen 2003. Folkhögskolornas nivåklassificering är vidare än den som tillämpas av Centrala studiestödsnämnden, CSN, och Folkbildningsrådet när det gäller att fastställa eftergymnasial yr- kesutbildning i studiestödshänseende. 
 Kurser kortare än femton dagar har uteslutits ur redovisningen. En utbildning i folkhögskola anses vara fullföljd om en person rap- porterats ha avslutat utbildningen och inte återkommer som stude- rande i folkhögskolekurs med samma kursinriktning närmast ef- terföljande kalenderår. 
 Kompletterande utbildning (KU) 
 Alla kompletterande utbildningar anses vara yrkesinriktade. I de fall en person deltagit i mer än en kompletterande utbildning, väljs i första hand kurser med minst en termins längd och i andra hand den senast förekommande. I de fall det inte framgått att utbild- ningar är gymnasiala har de klassificerats som eftergymnasiala. 
 För kompletterande utbildningar finns uppgift som anger om studierna fullföljts aktuell termin. De äldsta uppgifterna om studier i kompletterande utbildningar avser höstterminen 2001. 
 Högskoleutbildning (HS) 
 Redovisningen omfattar alla högskoleprogram som universitet och högskolor uppgett omfatta högst 80 poäng och som inte förutsät- ter tidigare högskoleutbildning. Det innebär att redovisningen omfattar utbildning som leder till såväl yrkesexamina som generella examina. Studerande på fristående kurser har inte tagits med i bear- betningen. Studierna anses ha fullföljts om personen inte fortsatt på samma utbildning. 
 Deltagare i uppdragsutbildningar omfattas endast om de samti- digt är registrerade som studerande på utbildningsprogram om högst 80 poäng. 
 19 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Övriga variabler 
 Sysselsättning året efter kursslut 
 Uppgifter om sysselsättning har undersökts för åren  
 2002–2004. 
  Uppgiften om sysselsättning hämtas från den registerbaserade ar- betsmarknadsstatistiken och avser november respektive år. Som sysselsatt räknas den som enligt kontrolluppgiften bedöms ha för- värvsarbetat minst 1 timme/vecka under november respektive år. 
 Ålder 
 Åldersvariabeln avser ålder vid årets slut. Uppgift saknas i de fall personnummer saknas eller är uppenbart felaktigt. 
 Förälders utbildning 
 Uppgiften avser den förälder som hade högst utbildning. 
 20 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 2.2 
  
 En översikt av eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Omfattning 
 Mellan åren 2000 och 2005 har antalet deltagare i kortare eftergym- nasial yrkesutbildning ökat något. Den sammanlagda ökningen uppgår uppskattningsvis till cirka sju procent. 
 TPF 
  
 2 
  
 FPT  
 Den största ök- ningen står kvalificerad yrkesutbildning för. Denna utbildnings- form har ökat i omfattning med nästan 70 procent vilket motsvarar drygt 8 200 studerande. Samtidigt har kommunal påbyggnadsut- bildning minskat i omfattning med knappt 5 800 studerande, vilket motsvarar en nedgång på över 70 procent. Dessa förändringar speglar bland annat det förhållande att många påbyggnadsut- bildningar från och med 2005 har överförts till främst kvalificerad yrkesutbildning. 
 Även kompletterande utbildning har, efter en ökning mellan 2001 och 2002, minskat i omfattning. Högskoleutbildning har ökat med drygt 30 procent. 
 TP F 
  
 3 
  
 FPT 
  
 På grund av ofullständig klassificering av studerande före 2003 har folkhögskoleutbildning endast räknats med från och med 2003. Sannolikt har inte omfattningen av dessa utbildningar förändrats på något avgörande sätt sedan 2000. (tabell 1) 
  
 2 
  
 TP PT  
 Varken kompletterande utbildning eller folkhögskoleutbildning har räknats med år 2000 men väl år 2005. Med utgångspunkt i en uppskattning av omfattningen inom dessa utbildningsformer blir ökningen ungefär 7 procent. 
  
 3 
  
 TP PT  
 Hithörande högskoleutbildning, se avgränsning i 2.1. 
 21 
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning SOU 2006:115 
 Tabell 1 Omfattning av eftergymnasial yrkesutbildning, ht  
 2000–2005 
  
 År 
  
 Folkhögskoleutbildning 
  
 Högskoleutbildning 
  
 Kompletterande 
  
 Kvalificerad 
  
 Kommunal 
  
 totalt 
  
 varav 
  
 utbildning 
  
 yrkesutbildning 
  
 påbyggnadsutbildning 
  
 andel 
  
 kvinnor 
  
 totalt 
  
 varav andel 
  
 totalt 
  
 varav 
  
 totalt 
  
 varav 
  
 totalt 
  
 varav 
  
 totalt 
  
 varav 
  
 kvinnor 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 kvinnor 
  
 kvinnor 
  
 kvinnor 
  
 kvinnor 
  
 2000 
  
 3938 
  
 47 % 
  
 11914 
  
 47 % 
  
 7740 
  
 54 % 
  
 23592 
  
 49 % 
  
 2001 
  
 3891 
  
 48 % 
  
 6104 
  
 58 % 
  
 12549 
  
 47 % 
  
 7311 
  
 53 % 
  
 29855 
  
 51 % 
  
 2002 
  
 4025 
  
 47 % 
  
 6626 
  
 50 % 
  
 14387 
  
 47 % 
  
 6631 
  
 53 % 
  
 31669 
  
 49 % 
  
 2003 
  
 3143 
  
 64 % 
  
 4257 
  
 45 % 
  
 4992 
  
 62 % 
  
 16325 
  
 48 % 
  
 5574 
  
 52 % 
  
 34291 
  
 52 % 
  
 2004 
  
 3225 
  
 65 % 
  
 4600 
  
 47 % 
  
 4710 
  
 67 % 
  
 17110 
  
 51 % 
  
 5107 
  
 56 % 
  
 34752 
  
 54 % 
  
 2005 
  
 3263 
  
 67 % 
  
 5226 
  
 49 % 
  
 4606 
  
 67 % 
  
 20143 
  
 52 % 
  
 1956 
  
 56 % 
  
 35194 
  
 55 % 
  
 22 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Från år 2003 skiftar könsfördelningen av de studerande från en förhållandevis jämn fördelning till att ett betydande antal fler kvin- nor än män studerar inom den eftergymnasiala yrkesutbildningen. Det beror i hög grad på att folkhögskoleutbildning, som har en större andel kvinnliga studerande, räknas med från och med 2003 (diagram 1). 
 Detta förklarar dock inte hela ökningen. En förklaring kan också vara förändringar i antalet studerande på inriktningar med ojämn könsfördelning. Till exempel ökade antalet studerande inom in- riktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg, som är en inrikt- ning med en större andel kvinnor än män. (diagram 2 och 3) 
 Diagram 1 
  
 Antal studerande, ht 2000 - 2005 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 Studerande 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 5 000 
  
 0 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 23 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Inriktning 
 Höstterminen 2005 samlade inriktningen samhällskunskap, juridik, handel, administration flest studerande, cirka 7 700 studerade. Näst flest studerande finns på utbildning med inriktning humaniora och konst, cirka 6 600 studerande. Därefter kommer utbildning med inriktning teknik och tillverkning, cirka 6 200 studerande. Hälso- och sjukvård samt social omsorg hade höstterminen 2005 cirka 5 500 studerande. (diagram 2 och 3) 
 Genom all eftergymnasial yrkesutbildning, i samtliga utbild- ningsformer, syns en tydlig skiljelinje mellan män och kvinnor när det gäller utbildningsval. Till exempel studerar fler män än kvinnor vid en utbildning med inriktning mot teknik och tillverkning. Fler kvinnor än män studerar vid en utbildning med inriktning hälso- och sjukvård samt social omsorg. (diagram 2) 
 Diagram 2 
 Könsfördelning per inriktning, ht 2005 
 Okänd 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Teknik och tillverkning 
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
 Pedagogik och lärarutbildning 
 Allmän utbildning 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Studerande 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 24 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Fördelningen av studerande mellan olika utbildningsinriktningar har förändrats något senare år. Till exempel ökade antalet stude- rande inom inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg av- sevärt, med drygt 1 700 studerande mellan 2003 och 2005. 
 TPF 
  
 4 
  
 FPT 
 (diagram 3) 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration har ökat med knappt 2 000 studerande sedan 2001. 
 TPF 
  
 5 
  
 FPT  
 Samtidigt har antalet stude- rande vid utbildning med inriktning naturvetenskap, matematik och data sjunkit med cirka 1 000 personer. 
 Utbildningar inom naturvetenskap, matematik och data har mins- kat kraftigt inom den kommunala påbyggnadsutbildning och tycks heller inte ha lett till att andra utbildningsformer ökat i lika stor omfattning inom denna inriktning 
 TPF 
  
 6 
  
 FPT 
 . (diagram 3) 
 Diagram 3 
  
 Inriktning år 2000 - 2005 
  
 9 000 
  
 8 000 
  
 7 000 
  
 6 000 
  
 Studerande 
  
 5 000 
  
 4 000 
  
 3 000 
  
 2 000 
  
 1 000 
  
 0 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
  Allmän utbildning 
  
  Pedagogik och lärarutbildning 
  
  Humaniora och konst 
  
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
 Naturvetenskap, matematik och data 
  
  Teknik och tillverkning 
  
  Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
  
  Tjänster 
  
  Okänd 
  
 4 
  
 TP PT  
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg är en stor inriktning inom folkhögskoleutbildning därför jämförs endast åren då denna utbildningsform är medräknad. 
  
 5 
  
 TP PT  
 Enligt denna tabell hade inriktningen ökat med cirka 2 300 studerande men eftersom folkhögskoleutbildning inte är medräknad år 2001 så uppskattas ökningen till knappt 2 000 studerande. 
  
 6 
  
 TP PT  
 Se avsnitt 2.3 
 25 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Inom varje inriktning finns studerande i nästan alla utbildnings- former. Inom vissa inriktningar är någon eller några utbildnings- former dominerande. Till exempel studerar de flesta inom inrikt- ningen humaniora och konst vid en kompletterande utbildning. Kvalificerad yrkesutbildning är – till följd av att utbildningsformen samlar flest studerande – den dominerande utbildningsformen i de flesta inriktningar utom i inriktningarna humaniora och konst samt pedagogik och lärarutbildning. (diagram 4) 
 Diagram 4 
 Inriktning, ht 2005 
 Okänd 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Teknik och tillverkning 
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
 Pedagogik och lärarutbildning 
 Allmän utbildning 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 0 
  
 00 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Studerande 
  
 FH 
  
 HS 
  
 KU 
  
 KY 
  
 PU 
  
 Vissa utmärkande drag framträder när utbildningsformernas om- fattning fördelas per inriktning. Kompletterande utbildning utgör ett undantag med en övervägande del, 67 procent, av de studerande inom humaniora och konst. Övriga utbildningsformer har i regel två dominerande inriktningar. 
 Vid folkhögskola studerar en tredjedel inom humaniora och konst och en tredjedel inom hälso- och sjukvård samt social omsorg. Den tredje största inriktningen i folkhögskola är samhällsvetenskap, juridik, handel, administration med cirka 19 procent av de stude- rande. 
 26 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 I högskoleutbildning finns knappt hälften av de studerande inom inriktningarna teknik och tillverkning samt samhällsvetenskap, juri- dik, handel, administration. I övrigt är de studerande relativt jämnt fördelade över de olika inriktningarna. 
 En fjärdedel av de studerande i kvalificerad yrkesutbildning finns i inriktningen samhällsvetenskap, juridik, handel, administration. Cirka 20 procent studerar teknik och tillverkning. Tre inriktningar samlar vardera cirka 13 procent av de studerande inom kvalificerad yrkesutbildning. Det är tjänster, hälso- och sjukvård samt social om- sorg, samt naturvetenskap, matematik och data. 
 I kommunal påbyggnadsutbildning studerar nästan en tredjedel hälso- och sjukvård samt social omsorg. Cirka 20 procent studerar teknik och tillverkning. Tjänster är den tredje största inriktningen med cirka 17 procent av de studerande inom kommunal påbygg- nadsutbildning. (diagram 5) 
 Diagram 5 
 Utbildningsform och inriktning, ht 2005 
  
 Andel studerande på inriktningar 
  
 100,00% 
  
 Okänd 
  
 90,00% 
  
 Tjänster 
  
 80,00% 
  
 Hälso- och sjukvård samt social 
  
 70,00% 
  
 omsorg 
  
 60,00% 
  
 Lant- och skogsbruk samt 
  
 djursjukvård 
  
 50,00% 
  
 Teknik och tillverkning 
  
 40,00% 
  
 Naturvetenskap, matematik och data 
  
 30,00% 
  
 20,00% 
  
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, 
  
 administration 
  
 10,00% 
  
 Humaniora och konst 
  
 0,00% 
  
 Pedagogik och lärarutbildning 
  
 FH 
  
 HS 
  
 KU 
  
 KY 
  
 PU 
  
  Allmän utbildning 
 27 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Inom samtliga utbildningsformer utom i högskoleutbildning är det fler kvinnor än män som studerar. I folkhögskoleutbildning och kompletterande utbildning är det endast cirka 35 procent av de studerande som är män. Högskoleutbildning har den jämnaste könsfördelningen där 51 procent av de studerande är män, näst ef- ter kommer kvalificerad yrkesutbildning där cirka 48 procent är män. Kommunal påbyggnadsutbildning har cirka 44 procent män. (diagram 6) 
  
 Diagram 6 
  
 Könsfördelning per utbildningsform, ht 2005 
  
 100,00% 
  
 90,00% 
  
 80,00% 
  
 Studerande 
  
 70,00% 
  
 40,00% 
  
 60,00% 
  
 50,00% 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 30,00% 
  
 20,00% 
  
 10,00% 
  
 0,00% 
  
 FH 
  
 HS 
  
 KU 
  
 KY 
  
 PU 
  
 28 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Sociala variabler 
 Åldersfördelning 
 Underlaget omfattar endast redovisning av åldersfördelningen efter  
 1-årsklasser 
  upp till 29 års ålder. Övriga åldrar redovisas i grupper om fem eller tio år. 
  
 Den största enskilda åldersgruppen är de mellan 19 och 24 år som utgör cirka 44 procent av de studerande i eftergymnasial yrkesutbildning. 20 procent av de studerande är mellan 25 och 29 år. 12 procent är mellan 30 och 34 år. Åldersgruppen 35 - 44 år utgör 16 procent av de studerande. 6 procent är mellan 45 och 54 år. (diagram 7) 
 TPF 
 7 
 FPT 
 Diagram 7 
  
 Åldersfördelning, ht 2005 
  
 1800 
  
 1600 
  
 1400 
  
 1200 
  
 FH 
  
 Studerande 
  
 1000 
  
 HS 
  
 KU 
  
 800 
  
 KY 
  
 600 
  
 PU 
  
 400 
  
 200 
  
 0 
  
 16 år 
  
 17 år 
  
 18 år 
  
 19 år 
  
 20 år 21 år 22 år 23 år 24 år 25 år 
  
 26 år 
  
 27 år 
  
 28 år 
  
 29 år 
  
 7 
  
 TP PT  
 Åldersfördelningen i utbildningsformerna kan visas på olika sätt. Detta underlag medger inte en uträkning av medelålder per utbildningsform. 
 29 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Fördelning mellan inrikes och utrikes födda 
 Inom eftergymnasial yrkesutbildning var år 2005 cirka 12 procent av de studerande födda utomlands. 
 Yrkesutbildning vid folkhögskola har minst andel utlandsfödda studerande jämfört med övriga utbildningsformer. Den största an- delen utlandsfödda återfinns i kommunal påbyggnadsutbildning. (tabell 2) 
 Tabell 2 Fördelning mellan inrikes och utrikes födda, ht 2005 
 TPF 
  
 8 
  
 FPT 
  
 Utbildningsform 
  
 Sverige 
  
 Utlandet 
  
 Okänt 
  
 FH 
  
 87 % 
  
 8 % 
  
 5 % 
  
 HS 
  
 86 % 
  
 12 % 
  
 2 % 
  
 KU 
  
 83 % 
  
 9 % 
  
 8 % 
  
 KY 
  
 87 % 
  
 13 % 
  
 0,3 % 
  
 PU 
  
 82 % 
  
 17 % 
  
 1 % 
  
 Totalt cirka 
  
 86 % 
  
 12 % 
  
 2 % 
  
 8 
  
 TP PT  
 Avrundat till närmaste heltal. 
 30 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Fördelning beroende på föräldrarnas utbildningsnivå 
 När det gäller hemmets utbildningsnivå sticker kompletterande utbildning ut, över 50 procent av de studerande har minst en föräl- der med eftergymnasial utbildning. Inom högskola, kvalificerad yrkesutbildning och folkhögskoleutbildning har cirka 40 procent av de studerande minst en förälder med eftergymnasial utbildning. I kommunal påbyggnadsutbildning har cirka 30 procent av de stude- rande minst en förälder med eftergymnasial utbildning. 
 Eftersom jämförelser försvåras av att uppgift om föräldrarnas utbildningsnivå oftare saknas för studerande födda utomlands re- dovisas här fördelning beroende på föräldrarnas utbildningsnivå endast för studerande födda i Sverige. (tabell 3) 
 Tabell 3 Hemmets utbildningsnivå (svenskfödda studerande), ht 2005 
 TPF 
  
 9 
  
 FPT 
  
 Utbildningsform 
  
 Grundläggande 
  
 Gymnasial 
  
 Eftergymnasial 
  
 Uppgift saknas 
  
 FH 
  
 10 % 
  
 42 % 
  
 42 % 
  
 7 % 
  
 HS 
  
 9 % 
  
 44 % 
  
 43 % 
  
 5 % 
  
 KU 
  
 6 % 
  
 32 % 
  
 52 % 
  
 10 % 
  
 KY 
  
 11 % 
  
 47 % 
  
 37 % 
  
 5 % 
  
 PU 
  
 15 % 
  
 47 % 
  
 30 % 
  
 9 % 
  
 Totalt cirka 
  
 10 % 
  
 44,00 % 
  
 40,01 % 
  
 6,1 % 
  
 9 
  
 TP PT  
 Avrundat till närmaste heltal. 
 31 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Efter studierna 
 Sysselsättning efter studierna 
 Det statistiska underlaget visar endast om en individ varit sysselsatt eller inte och ger således ingen grund för att undersöka om syssel- sättningen är relevant i förhållande till utbildningen. 
 TPF 
  
 10 
  
 FPT 
  
 När det gäller studerande på all eftergymnasial yrkesutbildning var cirka 65 procent sysselsatta året efter avslutade studier. Av de som studerat i folkhögskola eller vid en kompletterande utbildning var drygt femtio procent i sysselsättning. 
 TPF 
  
 11 
  
 FPT  
 Av de som studerat vid en kommunal påbyggnadsutbildning eller i kvalificerad yrkesut- bildning var drygt 70 procent i sysselsättning. (tabell 4) 
 Tabell 4 Sysselsättning per utbildningsform, året efter kursslut (2003) 
 TPF 
  
 12 
  
 FPT 
  
 Utbildningsform 
  
 Sysselsatta 
  
 Ej sysselsatta 
  
 Uppgift saknas 
  
 FH 
  
 53 % 
  
 23 % 
  
 24 % 
  
 HS 
  
 64 % 
  
 36 % 
  
 0 % 
  
 KU 
  
 53 % 
  
 21 % 
  
 26 % 
  
 KY 
  
 73 % 
  
 24 % 
  
 3 % 
  
 PU 
  
 72 % 
  
 27 % 
  
 1 % 
  
 Totalt cirka 
  
 65 % 
  
 25 % 
  
 10 % 
  
 10 
  
 TP PT  
 Beträffande sysselsättningsgrad, se även undersökningar som berörda myndigheter genomför. Till exempel gör Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning i samarbete med SCB årliga undersökningar där också sysselsättningens relevans för studierna tas med. Högskoleverket har också publicerat rapporter som ger en mer fullständig bild av de studerandes etablering på arbetsmarknaden, bland annat  
 Etableringen på arbetsmarknaden – examinerade 2002/03,  
 rapport 2006:40 R. 
  
 11 
  
 TP PT  
 Emellertid saknas uppgift om sysselsättning för drygt 24 procent av de studerande vid folkhögskola och 26 procent av de studerande i kompletterande utbildning. Det är alltså mycket möjligt att det är fler eller färre i sysselsättning inom dessa utbildningsformer. 
  
 12 
  
 TP PT  
 Avrundat till närmaste heltal. 
 32 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 2.3 
  
 Utbildningsformernas utmärkande drag 
  
 Kvalificerad yrkesutbildning 
 Kvalificerad yrkesutbildning har ökat avsevärt i omfattning de se- naste åren. De flesta inriktningar har därmed ökat i någon grad. Utbildning inom inriktningen samhällsvetenskap, juridik, handel och administration står för den största ökningen med cirka 3 700 fler studerande år 2005 jämfört med år 2000. Den största procentuella ökningen står dock inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg, för med fem gånger fler studerande 2005 jämfört med 2000. Utbildning inom naturvetenskap, matematik och data däremot har efter en liten ökning återigen landat på samma nivå år 2005 som år 2000. Mellan dessa år ökade till en början också utbildning inom inriktningen humaniora och konst men har sedan minskat igen för att till slut lägga sig på en nivå strax över den initiala.(diagram 8) 
 Diagram 8 
 KY inriktning, ht 2000 - 2005 
  
 6000 
  
 5000 
  
 4000 
  
 Studerande 
  
 3000 
  
 2000 
  
 1000 
  
 0 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
  KY - Pedagogik och lärarutbildning 
  
  KY - Humaniora och konst 
  
  KY - Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
 KY - Naturvetenskap, matematik och data 
  
 KY - Teknik och tillverkning 
  
  KY - Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
  
  KY - Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 KY - Tjänster 
 33 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 De traditionella skillnaderna i utbildningsval mellan män och kvin- nor lyser igenom i en översikt av den kvalificerade yrkesutbild- ningen. Inom naturvetenskap, matematik och data samt inom teknik och tillverkning är män i majoritet medan det inom inriktningarna hälso- och sjukvård samt social omsorg och tjänster är flest kvinnor. Kvinnor är i majoritet också i utbildning inom inriktningen sam- hällsvetenskap, juridik, handel , administration. (diagram 9) 
 Diagram 9 
 KY könsfördelning per inriktning, ht 2005 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Teknik och tillverkning 
  
  Kvinnor 
  
 Naturvetenskap, matematik och data 
  
 Män 
  
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
 Pedagogik och lärarutbildning 
 0 1000 2000 3000 4000 5000 6000 
 34 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Påbyggnadsutbildning 
 Den kommunala påbyggnadsutbildningen har minskat radikalt i omfattning mellan år 2000 och 2005. Skälet är att flera påbygg- nadsutbildningar överfördes till främst kvalificerad yrkesutbildning från och med 2005. Utbildning inom nästan alla inriktningar har minskat. Ett undantag är utbildning inom inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg som har ökat något under denna period.(diagram 10) 
 Diagram 10 
 PU inriktning, ht 2000 - 2005 
  
 1400 
  
 1200 
  
 1000 
  
 Studerande 
  
 800 
  
 600 
  
 400 
  
 200 
  
 0 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
  PU - Allmän utbildning 
  
  PU - Humaniora och konst 
  
  PU - Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
 PU - Naturvetenskap, matematik och data 
  
 PU - Teknik och tillverkning 
  
  PU - Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
  
  PU - Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 PU - Tjänster 
 PU - Okänd 
 35 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 I kommunal påbyggnadsutbildning följer mäns och kvinnors ut- bildningsval de traditionella mönstren. Inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg har en kraftigt ojämn fördelning med fyra procent män jämfört med 20 procent män inom samma inrikt- ning i samtliga utbildningsformer. (diagram 11) 
 Diagram 11 
 PU könsfördelning per inriktning, ht 2005 
 Okänd 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Teknik och tillverkning 
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
 Allmän utbildning 
 PU 
  
 0 
  
 100 
  
 200 
  
 300 
  
 400 
  
 500 
  
 600 
  
 700 
  
 Studerande 
  
  Kvinnor  
  
  Män 
 36 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Folkhögskoleutbildning 
 I denna redovisning är det endast möjligt att följa utbildning vid folkhögskola sedan år 2003. Detta gör det naturligtvis svårare att analysera en utveckling över tid. Två tydliga förändringar är dock ökningen av studerande vid utbildning inom inriktningen humani- ora och konst samt inom samhällsvetenskap, juridik, handel, admi- nistration.(diagram 12) 
 Diagram 12 
  
 Studerande 
 1400 
 1200 
 1000 
 800 
 600 
 400 
 200 
 0 
 FH inriktning, ht 2003 - 2005 
  
  FH - Allmän utbildning 
  
  FH - Pedagogik och lärarutbildning 
  
  FH - Humaniora och konst 
  
  FH - Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
  FH - Naturvetenskap, matematik och data 
  
  FH - Teknik och tillverkning 
  
  FH - Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 FH - Tjänster 
  
  FH - Okänd 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 37 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Könsfördelningen inom folkhögskoleutbildning är förhållandevis ojämn. Inom inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg är könsfördelningen dock jämnare än i andra utbildningsformer. Cirka 40 procent av de studerande inom hälso- och sjukvård samt social omsorg är män, vilket kan jämföras med inriktningens köns- fördelning på alla utbildningsformer där endast en femtedel är män. Detta förklaras till stor del av att många folkhögskolestuderande inom denna inriktning deltar i utbildning till fritidsledare och att andelen män i dessa utbildningar är högre än i övriga utbildningar med vårdinriktning. Övriga inriktningar, förutom naturvetenskap, matematik och data, har en övervägande andel kvinnor. 
 (diagram 13) 
 Diagram 13 
 FH könsfördelning per inriktning, ht 2005 
 Okänd 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Teknik och tillverkning 
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
 Pedagogik och lärarutbildning 
 Allmän utbildning 
  
 0 
  
 200 
  
 400 
  
 600 
  
 800 
  
 1000 
  
 1200 
  
 1400 
  
 Studerande 
  
  Kvinnor  
  
  Män 
 38 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Kompletterande utbildning 
 Den tydligaste förändringen inom kompletterande utbildning de senaste åren är att utbildning inom inriktningen samhällsvetenskap, juridik, handel, administration har minskat avsevärt. Även utbild- ning inom inriktningen teknik och tillverkning har minskat något. En liten ökning kan noteras för inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg. (diagram 14) 
 Diagram 14 
 KU inriktning, ht 2001 - 2005 
  
 4000 
  
 3500 
  
 3000 
  
 2500 
  
 Studerande 
  
 2000 
  
 1500 
  
 1000 
  
 500 
  
 0 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
  KU - Pedagogik och lärarutbildning 
  
  KU - Humaniora och konst 
  
  KU - Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
 KU - Naturvetenskap, matematik och data 
  
 KU - Teknik och tillverkning 
  
  KU - Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
  
  KU - Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
  
  KU - Tjänster 
 39 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Även inom kompletterande utbildning syns skillnader mellan mäns och kvinnors utbildningsval. Detta tycks inte skilja sig avsevärt mot fördelningen inom övriga utbildningsformer. De flesta stude- rande inom den största inriktningen, humaniora och konst, är kvin- nor. Samma fördelning gäller inom inriktningen hälso- och sjukvård samt social omsorg. 
 En större andel män än kvinnor studerar inom samhällskunskap, juridik, handel, administration, vilket skiljer sig från könsför- delningen för all eftergymnasial yrkesutbildning i denna inriktning (dessa utbildningar är dock förhållandevis få inom kompletterande utbildning). (diagram 15) 
 Diagram 15 
 KU könsfördelning per inriktning, ht 2005 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Teknik och tillverkning 
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
  
 0 
  
 500 
  
 1000 
  
 1500 
  
 2000 
  
 2500 
  
 3000 
  
 3500 
  
 Studerande 
  
  Kvinnor  
  
  Män 
 40 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Högskoleutbildning 
 TPF 
  
 13 
  
 FPT 
  
 När det gäller kortare högskoleutbildningar syns främst fyra enty- digt uppåtgående kurvor. Det är utbildning inom inriktningarna humaniora och konst, samhällsvetenskap, juridik, handel, administra- tion, tjänster samt naturvetenskap, matematik och data. 
 Samhällsvetenskapsinriktningen har ökat med över 400 stude- rande mellan 2000 och 2005. Under denna tid har inriktningarna humaniora och konst, tjänster samt naturvetenskap, matematik och data ökat med knappt 200 studerande vardera. 
 Samtidigt har andra inriktningar haft en mer instabil utveckling där antalet studerande först sjunkit under några år för att sedan åter stiga. Teknik och tillverkning är ett sådant exempel, hälso- och sjuk- vård samt social omsorg ett annat. (diagram 16) 
 Diagram 16 
 HS inriktning, ht 2000 - 2005 
  
 1600 
  
 1400 
  
 1200 
  
 Studerande 
  
 1000 
  
 800 
  
 600 
  
 400 
  
 200 
  
 0 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
  HS - Allmän utbildning 
  
  HS - Pedagogik och lärarutbildning 
  
  HS - Humaniora och konst 
  
 HS - Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
  
 HS - Naturvetenskap, matematik och data 
  
  HS - Teknik och tillverkning 
  
  HS - Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 HS - Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 HS - Tjänster 
  
  HS - Okänd 
  
 13 
  
 TP PT  
 Hithörande högskoleutbildning, se avgränsning i 2.1. 
 41 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Könsfördelningen inom högskoleutbildningen är generellt sett något jämnare än inom övriga berörda utbildningsformer men vissa tydliga mönster kan ändå skönjas. Till exempel utgör männen en större andel inom inriktningen teknik och tillverkning av män. En- dast 26 procent av de studerande inom denna inriktning är kvinnor (vilket överensstämmer med könsfördelningen för samtliga ut- bildningsformer). Könsfördelningen inom inriktningen humaniora och konst är mycket jämnare i högskoleutbildning än inom samtliga utbildningsformer. 49 procent var män jämfört med 39 procent inom inriktningen i samtliga utbildningsformer. (diagram 17) 
 Diagram 17 
 HS könsfördelning per inriktning, ht 2005 
 Tjänster 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Teknik och tillverkning 
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Humaniora och konst 
 Pedagogik och lärarutbildning 
 Allmän utbildning 
 HS 
 0 200 400 600 800 1000 1200 1400 1600 
 Studerande 
  
  Kvinnor  
  
  Män 
 42 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 2.4 
  
 Förekomst av överlappningar 
  
 Pedagogik och lärarutbildning 
 Pedagogik och lärarutbildning delas in i tre underinriktningar. I inriktningen lärarutbildning i yrkesämne och praktiskt estetiskt ämne finns studerande i kvalificerad yrkesutbildning och i högskole- utbildning. Även inom inriktningen pedagogik och lärarutbildning finns studerande i både kvalificerad yrkesutbildning och högskole- utbildning. I inriktningen pedagogik finns studerande endast i folkhögskoleutbildning. (diagram 18) 
 Diagram 18 
  
 Pedagogik och lärarutbildning, ht 05 
  
 180 
  
 160 
  
 140 
  
 Studerande 
  
 120 
  
 100 
  
 KY 
  
 HS 
  
 80 
  
 FH 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 Lärarutbildning i yrkesämne 
  
 Pedagogik 
  
 Pedagogik och lärarutbildning, 
  
 och praktiskt estetiskt ämne 
  
 övrig/ospec utbildning 
  
 Humaniora och konst 
 Inom humaniora och konst finns elva inriktningar. 
 Inom den största inriktningen medieproduktion finns flest stude- rande i kvalificerad yrkesutbildning men många studerande inom denna inriktning återfinns också i kompletterande utbildning samt i högskoleutbildning. 
 Inriktningen musik, dans och dramatik ges främst i komplette- rande utbildning men en stor del av de studerande finns också i folkhögskola. Några studerande inom musik, dans och dramatik finns i kvalificerad yrkesutbildning, högskoleutbildning samt på- byggnadsutbildning. 
 43 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom inriktningen formgivning återfinns till hälften i kvalificerad yrkesutbildning och till hälften i kompletterande ut- bildning. 
 Några utbildningsformer är förhållandevis dominerande inom vissa studieinriktningar. Till exempel finns studerande i inriktning- arna konsthantverk samt bild- och formkonst främst i komplette- rande utbildning. Ett annat exempel är studerande av svenska och litteraturvetenskap som endast finns i folkhögskoleutbild- ning.(diagram 19) 
 Diagram 19 
 Humaniora och konst, ht 05 
 Svenska och litteraturvetenskap 
 Religion 
 Humaniora, allmän inriktning 
 Musik, dans och dramatik 
 Medieproduktion 
 Konsthantverk 
 Konst och media, övrig/ ospec utbildning 
 Konst och media, allmän utbildning 
 Formgivning 
 Bild- och formkonst 
 Konst och media 
  
 0 
  
 500 
  
 1000 
  
 1500 
  
 2000 
  
 2500 
  
 Studerande 
  
  FH  
  HS  
  KU  
  KY  
  PU 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration 
 Den största inriktningen i eftergymnasial yrkesutbildning, sam- hällsvetenskap, juridik, handel, administration, rymmer tolv under- inriktningar. 
 Inom de flesta inriktningar finns studerande i flera utbildnings- former. Inom inriktningen inköp, försäljning och distribution stude- rar cirka 40 procent av de studerande i högskola och övriga finns i kvalificerad yrkesutbildning. Inom inriktningen marknadsföring studerar cirka 40 procent av de studerande i kompletterande ut- bildning, övriga finns inom kvalificerad yrkesutbildning. 
 44 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Inom några inriktningar finns studerande i flera utbildningsfor- mer varav en utbildningsform är dominerande. De flesta studerande inom inriktningen ledning och administration finns i kvalificerad yrkesutbildning, cirka åtta procent studerar i högskoleutbildning. Majoriteten av de studerande inom journalistik och medievetenskap finns i folkhögskoleutbildning, några studerar i kvalificerad yrkes- utbildning. 
 Endast i undantagsfall svarar en och samma utbildningsform för all utbildning inom en inriktning. Till exempel ges utbildning regi- strerad under inriktningen redovisning och beskattning endast inom kvalificerad yrkesutbildning. Likaså ges biblioteks- och dokumenta- tionsvetenskap endast i högskoleutbildning. (diagram 20) 
 Diagram 20 
 Samhällsvetenskap, juridik, handel, administration, ht 2005 
  
 Redovisning och beskattning 
  
 Marknadsföring 
  
 Ledning och administration 
  
 Kontorsservice 
  
 Inköp, försälj., distrib. 
  
 Företagsek., ospec. 
  
 Företagsek. allmän. 
  
 Bank, försäkring och finansiering 
  
 Journalistik och medievetenskap 
  
 Journalistik och information, övrig/ospec utbildning 
  
 Bibliotek, dokumentation. 
  
 Allmän inriktning 
  
 0 
  
 500 
  
 1000 
  
 1500 
  
 2000 
  
 2500 
  
 Studerande 
  
 FH 
  
 HS 
  
 KU KY 
  
 PU 
  
 Naturvetenskap, matematik och data 
 Naturvetenskap, matematik och data delas in i sex inriktningar. Inom hela området finns de studerande huvudsakligen i kvalificerad yrkesutbildning och till viss del i högskoleutbildning. En marginell andel av de studerande finns i folkhögskola. 
 45 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Den största inriktningen är datavetenskap och systemvetenskap med cirka 2 300 studerande. Där finns cirka 20 procent av de stude- rande i högskoleutbildning och övriga i kvalificerad yrkesutbild- ning. (diagram 21) 
 Diagram 21 
 Naturvetenskap, matematik och data, ht 05 
 Datoranvändning 
 Datavetenskap och systemvetenskap 
 Data, övrig/ospec utbildning 
 Data, allmän utbildning 
 Data 
 (tom) 
  
 0 
  
 500 
  
 1000 
  
 1500 
  
 2000 
  
 2500 
  
 Studerande 
  
  FH  
  
  HS  
  
  KU  
  
  KY  
  
  PU 
 Teknik och tillverkning 
 Det finns 17 inriktningar inom teknik och tillverkning. Kvalificerad yrkesutbildning samlar flest studerande därefter kommer högsko- leutbildning. Dessa två utbildningsformer finns inom flertalet in- riktningar. 
 Inom några inriktningar finns studerande endast i kvalificerad yrkesutbildning och i högskoleutbildning. Till exempel studerar ungefär 900 personer energi och elektronik varav 25 procent studerar i högskola och övriga i kvalificerad yrkesutbildning. Ungefär samma förhållande gäller för inriktningen tillverkning och hantering av livsmedel, en inriktning som samlar cirka 230 studerande totalt. Det samma gäller för inriktningen maskinteknik och verkstadsteknik med totalt cirka 900 studerande varav en fjärdedel i högskoleut- bildning, övriga nästan 80 procent finns i kvalificerad yrkesutbild- 
 46 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 ning (en marginell andel studerande, cirka 3 procent, finns dock i kommunal påbyggnadsutbildning). 
 Inom vissa inriktningar finns en ansenlig andel studerande även i kommunal påbyggnadsutbildning. Inriktningen fordon och farkost- teknik samlar drygt 400 studerande varav cirka hälften studerar i kommunal påbyggnadsutbildning, övriga finns i kvalificerad yrkes- utbildning och några i kompletterande utbildning. 
 Inom några inriktningar finns studerande i nästan alla utbild- ningsformer. Utbildning inom inriktningen elektronik, datateknik och automation finns i alla utbildningsformer utom i komplette- rande utbildning. Utbildning inom inriktningen tillverkning av tex- tilier, konfektion och lädervaror finns i alla utbildningsformer utom i folkhögskola. 
 I några mindre studieinriktningar finns studerande endast i kva- lificerad yrkesutbildning. Av dessa är den största inriktningen kemi- och bioteknik. (diagram 22) 
 Diagram 22 
 Teknik och tillverkning, ht 05 
 Samhällsbyggnad och byggnadsteknik, övrig/ospec inriktning 
 Samhällsbyggnad och byggnadsteknik, allmän inriktning  
  
 Samhällsbyggnad och arkitektur 
 Byggnadsteknik och anläggningsteknik 
 Tillverkning, övrig/ospec inriktning 
 Tillverkning och hantering av livsmedel  
  
 Tillverkning av  
 trä-, 
 pappers-, 
  glas/porslin- och plastprodukter  
  
 Tillverkning av textilier, konfektion och lädervaror 
 Berg- och mineralteknik 
 Teknik och teknisk industri, övrig/ospec inriktning  
  
 Teknik och teknisk industri, allmän inriktning  
  
 Maskinteknik och verkstadsteknik 
 Kemi- och bioteknik 
 Industriell ekonomi och organisation  
  
 Fordons- och farkostteknik  
  
 Energi- och elektroteknik 
 Elektronik, datateknik och automation 
  
 0 
  
 200 
  
 400 
  
 600 
  
 800 
  
 1000 
  
 1200 
  
 Studerande 
  
  FH  
  
  HS  
  
  KU  
  
  KY  
  
  PU 
 47 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård 
 Inom lant- och skogsbruk samt djursjukvård finns sex inriktningar. Inom inriktningarna fiske och vattenbruk samt skog finns det stu- derande endast i kvalificerad yrkesutbildning. Samtliga studerande inom inriktningen djursjukvård studerar i högskola. Studerande inom inriktningen lantbruk, trädgård, skog och fiske, allmän utbild- ning finns endast inom kommunal påbyggnadsutbildning. Inom lantbruk och trädgård finns studerande i högskola, kompletterande utbildning samt i kvalificerad yrkesutbildning. (diagram 23) 
 Diagram 23 
 Lant- och skogsbruk samt djursjukvård, ht 05 
 Djursjukvård 
 Trädgård 
 Skog 
 Lantbruk, trädgård, skog och fiske, allmän utbildning 
 Lantbruk 
 Fiske och vattenbruk 
  
 0 
  
 100 
  
 200 
  
 300 
  
 400 
  
 500 
  
 600 
  
 Studerande 
  
  HS  
  
  KU  
  
  KY  
  
  PU 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg 
 Inom hälso- och sjukvård samt social omsorg finns det elva inrikt- ningar. Varje inriktning domineras vanligen av en utbildningsform. Inom inriktningarna omvårdnad samt socialt arbete och vägledning studerar flest personer i kvalificerad yrkesutbildning. Inom inrikt- ningen barn och ungdom finns det flest studerande i folkhögskola. Samtidigt är få inriktningar renodlade när det gäller utbildnings- form. Till exempel är inom barn och ungdom förvisso folkhögsko- leutbildning dominerande men nästan 30 procent av de studerande 
 48 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 finns i kommunal påbyggnadsutbildning och knappt tio procent i högskoleutbildning. (diagram 24) 
 Diagram 24 
 Hälso- och sjukvård samt social omsorg, ht 05 
 Socialt arbete och vägledning 
 Socialt arbete och omsorg, allmän utbildning 
 Barn och ungdom 
 Socialt arbete och omsorg 
 Terapi, rehabilitering och kostbehandling 
 Tekniskt inriktad vårdutbildning 
 Tandvård 
 Omvårdnad 
 Medicin 
 Hälso- och sjukvård, övrig/ospec utbildning 
 Hälso- och sjukvård, allmän utbildning 
 Farmaci 
 Hälso- och sjukvård 
  
 0 
  
 200 
  
 400 
  
 600 
  
 800 
  
 1000 
  
 1200 
  
 1400 
  
 1600 
  
 1800 
  
 Studerande 
  
  FH  
  
  HS  
  
  KU  
  
  KY  
  
  PU 
 Tjänster 
 Tjänster delas in i tio inriktningar. 
 Kvalificerad yrkesutbildning samlar flest studerande inom nästan alla inriktningar. Inom de två största inriktningarna, turism, resor och fritid samt transporttjänster finns dock en ansenlig andel studerande också i andra utbildningsformer. Av de studerande inom transporttjänster finns 27 procent i kommunal påbyggnadsut- bildning. Även inom den tredje största inriktningen, hotell, restau- rang och storhushåll, finns de flesta studerande i kvalificerad yrkes- utbildning. Cirka 20 procent finns i högskoleutbildning och några studerar i kommunal påbyggnadsutbildning. 
 En inriktning som avviker när det gäller storleksförhållanden är idrott och friskvård där nästan hälften av de studerande finns i högskoleutbildning och knappt hälften i kvalificerad yrkesutbild- ning, några studerande återfinns i folkhögskoleutbildning. 
 49 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Inom några mindre inriktningar finns studerande i en enda ut- bildningsform. I fyra inriktningar finns studerande endast i kvalifi- cerad yrkesutbildning. Inom miljövård och miljöskydd finns stude- rande endast i högskoleutbildning. (diagram 25) 
 Diagram 25 
 Tjänster, ht 05 
  
 Säkerhetstjänster 
  
 Miljövårdsteknik, miljökontroll 
  
 Miljövård och miljöskydd, övrig 
  
 Miljövård och miljöskydd, allmän utbildning 
  
 Transporttjänster 
  
 Turism, resor och fritid 
  
 Personliga tjänster övrig 
  
 Idrott och friskvård 
  
 Hår- och skönhetsvård 
  
 Hotell, restaurang och storhushåll 
  
 0 
  
 200 
  
 400 
  
 600 
  
 800 
  
 1000 
  
 1200 
  
 1400 
  
 Studerande 
  
 FH 
  
 HS 
  
 KU KY 
  
 PU 
  
 50 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 2.5 
  
 Behov av ytterligare studier 
  
 Möjligheten till rättvisande jämförelser i det presenterade materialet begränsas av brister i det statistiska underlaget. En över- sikt av den eftergymnasiala yrkesutbildningen förutsätter att regi- strering av utbildningar och studerandeuppgifter görs noggrant och likvärdigt inom samtliga utbildningsformer. Med den befintliga statistiken kan dock ett antal tendenser synliggöras. I flertalet fall krävs dock fördjupade undersökningar för att säkra slutsatser ska kunna dras. 
 Antalet studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning har ökat något sedan höstterminen 2000 till sammanlagt cirka 35 000 studerande höstterminen 2005. Det är en cirka sjuprocentig ökning. Samtidigt har det skett stora förskjutningar mellan ut- bildningsformerna. Kvalificerad yrkesutbildning har ökat med nästan 70 procent och står därmed både för den största ökningen och den största andelen studerande. Cirka 60 procent av alla stu- derande i eftergymnasial yrkesutbildning studerar i kvalificerad yrkesutbildning. Även kortare högskoleutbildning har ökat något i omfattning. Samtidigt har antalet studerande i kommunal på- byggnadsutbildning minskat avsevärt. Även de kompletterande utbildningarna har minskat något i omfattning under den studerade perioden. 
 Ökningen av eftergymnasial yrkesutbildning är liten jämfört med expansionen av utbildningen vid universitet och högskolor. Man bör utreda om denna utveckling svarar mot den reella ut- vecklingen av arbetsmarknadens behov. En angelägen fråga att belysa är i vilken utsträckning olika kompetenser efterfrågas av arbetsmarknaden. 
 Sociala variabler 
 Denna redovisning visar översiktligt vilka som studerar i efter- gymnasial yrkesutbildning. Dels anges tendenser för den samlade eftergymnasiala yrkesutbildningen, dels belyses skillnader mellan utbildningsformerna. Redovisningen tyder på skillnader mellan de olika utbildningsformerna när det gäller studerandegruppernas sociala bakgrund 
 Könsfördelningen är ojämn. De studerande väljer utbildnings- inriktningar enligt traditionella könsmönster. Redovisningen visar 
 51 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 dessutom på en utveckling mot en ojämnare könsfördelning i eftergymnasial yrkesutbildning som helhet, där drygt 55 procent av de studerande är kvinnor. Detta speglar dimensioneringen av ut- bildningsinriktningar som leder till så kallade traditionella kvinno- yrken. Man bör undersöka om någon utbildningsform bättre än andra förmår de studerande att bryta könsmönster. 
 Cirka 12 procent av de studerande inom eftergymnasial yrkes- utbildning är födda i utlandet. Vissa utbildningsformer lyckas sämre än andra med att attrahera studerande med utländsk bak- grund. I folkhögskoleutbildning och kompletterande utbildning är endast cirka åtta procent av de studerande födda utomlands. 
 TPF 
  
 14 
  
 FPT  
 Dessa siffror kan jämföras med att cirka 18 procent av de i landet folkbokförda i arbetsför ålder är födda utomlands. 
 TPF 
  
 15 
  
 FPT  
 Förhållandena inom folkhögskoleutbildning och kompletterande utbildning kan till en del bero på dessa utbildningsformers huvudinriktningar. Antagandet grundas på att ett sådant samband har konstaterats när det gäller högre utbildning. 
 TPF 
  
 16 
  
 FPT 
  
 Den största enskilda åldersgruppen är de mellan 19 och 24 år som utgör cirka 44 procent av de studerande i eftergymnasial yrkesutbildning. Cirka 23 procent av de studerande är över 35 år. Siffrorna tyder på att den eftergymnasiala yrkesutbildningen för- mår att attrahera människor från arbetslivet. Om detta innebär att utbildningarna fyller en funktion av fort- och vidareutbildning, kan dock inte avgöras. 
 När det gäller hemmets utbildningsnivå finns skillnader mellan studerande inom de olika utbildningsformerna. De studerande inom kompletterande utbildning kommer i större utsträckning än de studerande i övriga utbildningsformer från studievana hem. Det är sannolikt att detta har att göra med den stora omfattningen av humaniora och konst inom kompletterande utbildning. Ett liknande samband mellan hemmets utbildningsnivå och utbildningsinrikt- ning kan observeras när det gäller högre utbildning. 
 TPF 
  
 17 
  
 FPT 
  
 14 
  
 TP PT  
 Med reservation för att uppgift saknas i detta avseende för delar av dessa utbildnings- former. 
  
 15 
  
 TP PT  
 Siffran gäller för december 2004.  
 SCB-skriften 
 Fokus på arbetsmarknad och utbildning 
 , Information om utbildning och arbetsmarknad 2005:4. 
  
 16 
  
 TP PT  
 Det finns en stor variation mellan högskolorna när det gäller andelen utrikes födda. Denna beror till stor del på vilka utbildningar som högskolorna erbjuder och på befolkningens sammansättning i högskolans upptagningsområde.  
 Utländsk bakgrund för studerande i grund- utbildning och forskarutbildning 2004 /05 
 , (SCB och Högskoleverket). 
  
 17 
  
 TP PT  
 Studenterna i Sverige – Om livet och tillvaron som student vid sekelskiftet 2000 
 , Högskoleverkets rapportserie 2001:26. 
  
 52 
  
 SOU 2006:115 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 I de fall där vissa utbildningsformer har en jämnare fördelning av de studerande i fråga om kön, födelseland, ålder, hemmets ut- bildningsnivå, med mera bör skälen till detta studeras vidare. Den föreliggande redovisningen av så kallade sociala variabler är mycket översiktlig. En fördjupad studie av dessa variabler fördelade på in- riktning kan ge ytterligare förklaringar till rådande förhållanden. 
 Efter studierna 
 Det tycks finnas skillnader mellan de olika utbildningsformerna när det gäller i vilken utsträckning de leder till sysselsättning. Samtidigt är denna redovisning relativt grov och översiktlig. Andra befintliga studier kan ge en mer utförlig bild av dessa förhållanden. Det framgår dock att studier i kvalificerad yrkesutbildning och på- byggnadsutbildning i högre grad än studier i andra utbildnings- former leder till sysselsättning. 
 För att få en tydligare bild av sysselsättning efter studierna inom eftergymnasial yrkesutbildning behövs en fördjupad studie av dessa variabler fördelade på inriktning. Dessutom behövs en studie om sysselsättningen är relevant i förhållande till utbildningen. 
 Inriktning 
 Den inriktning som samlar flest studerande är samhällsvetenskap, juridik, handel, administration. Den inriktning som ökat mest under den studerade perioden är dock hälso- och sjukvård samt social omsorg. Under samma tid har däremot antalet studerande inom naturvetenskap, matematik och data minskat. En fördjupad undersökning av denna utveckling bör fokusera på orsakerna till den rådande fördelningen av utbildningsinriktningar. En viktig fråga att ställa är vilka överväganden som har styrt utbildnings- utbudet. 
 53 
  
 Studerande inom eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 SOU 2006:115 
  
 Överlappningar 
 Redovisningen visar att det inom en och samma utbildnings- inriktning finns studerande i flera utbildningsformer. Sådana så kallade överlappningar finns i de allra flesta inriktningar och detta förhållande består även när inriktningarna bryts ned på den tredje SUN- nivån. 
 Det är möjligt att en fördjupad undersökning av de utbildningar som döljer sig bakom statistiken visar att fenomenet inte är så utbrett som det ser ut på denna aggregerade nivå. Det kan också vara så att överlappningar förekommer i ännu större utsträckning än vad redovisningen i  
 SUN-koder 
  indikerar. En del av inrikt- ningarna i SUN, torde ha beröringspunkter. Ett exempel är inrikt- ningarna medieproduktion och konst och media inom humaniora och konst och journalistik och medievetenskap inom samhällsvetenskap, juridik, handel och administration samt data- och systemvetenskap inom naturvetenskap, matematik och data. 
 Enskilda utbildningar måste därför analyseras. Ett fortsatt undersökningsarbete krävs också för att avgöra om de över- lappningar som faktiskt förekommer kan motiveras från en saklig utgångspunkt. 
 Överlappningar som kan förvirra avnämare och studerande är naturligtvis inte bra oavsett studerandepopulationens storlek. I första hand rekommenderas dock att överlappningar inom de största inriktningarna utreds vidare. Det gäller inriktningarna mot samhällsvetenskap, humaniora och konst samt teknik och till- verkning. Inom dessa inriktningar finns studerande i samtliga utbildningsformer och tillsammans samlar de över hälften av alla studerande i eftergymnasial yrkesutbildning. 
 Redovisningen av hur de olika utbildningarna klassificeras i SUN ger en grund för ett fortsatt utredningsarbete. Det statistiska materialet som ligger till grund för denna redovisning kan be- arbetas ytterligare. Samtidigt finns möjligheter att komplettera det statistiska materialet med underlag från berörda myndigheter och SCB. 
 Ett fortsatt utredningsarbete bör omfatta diskussioner med berörda anordnare och avnämare av eftergymnasial yrkes- utbildning. 
 54 
 3 Iakttagelser och överväganden 
  
 3.1 
  
 Framväxten av den eftergymnasiala yrkes- utbildningen 
  
 Inte längre ett sammanhållet system 
 1977 års högskolereform slog fast principen om ett sammanhållet högskolesystem som grund för utbyggnaden av eftergymnasial ut- bildning. Syftet med att samla all eftergymnasial utbildning i en or- ganisation var att uttrycka en gemensam syn på utbildningens mål och hur denna skulle anknyta till såväl yrkesliv som forskning. Därmed skulle återvändsgränder undvikas och tillgängligheten till högre utbildning öka. Avsikten var också att stärka anknytningen till arbetsmarknaden. 
 Sedan 1977 års högskolereform har det svenska utbildningssy- stemet förändrats. Den eftergymnasiala utbildningen bedrivs inte längre enbart som högskoleutbildning. Nya utbildningsformer har vuxit fram samtidigt som utbildningsformer som räknas till vuxen- utbildningen utvecklats i fråga om innehåll och relation till efter- gymnasial utbildning. 
 I korthet har denna utveckling inneburit en ökad mångfald av yrkesutbildningar som är kortare än tre års heltidsstudier. 
 Kvalificerad yrkesutbildning har etablerats som utbildningsform i syfte att genom en stark arbetslivsanknytning tillgodose arbets- marknadens behov av personer med en bredare och djupare yrkes- kompetens än vad gymnasieskolan kan erbjuda. 
 Kommunal påbyggnadsutbildning och kompletterande utbildning har fått en tydligare ställning som utbildning på eftergymnasial nivå. Den statliga styrningen av de kommunala påbyggnadsutbild- ningarna har i vissa delar gjorts tydligare sett till både innehåll och finansiering. 
 55 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 En stor del av de kompletterande utbildningarna ställer numera krav på förkunskaper som motsvarar tre årskurser av gymnasie- skolans nationella eller specialutformade program. 
 Även utbildningar inom folkhögskolan har fått en tydligare ka- raktär av eftergymnasial yrkesutbildning, vilket markerats bland annat genom förändringar i rätten till studiestöd. 
 Samtidigt har arbetsmarknadspolitiken kommit att spela en allt viktigare roll för ungdomars möjligheter att etablera sig på arbets- marknaden. Det har blivit vanligare att ungdomar får sin första yr- kesutbildning i form av en arbetsmarknadsutbildning inom framför allt yrkesinriktningar som vård och omsorg, industri, datateknik och service. 
 Vad som tydligt framkommer i denna utveckling av kortare ef- tergymnasiala yrkesutbildningar är avsaknaden av gemensamma principer för vilka villkor som ska ligga till grund för den efter- gymnasiala yrkesutbildningen. Tillkomsten av nya eftergymnasiala yrkesutbildningar har skett successivt i första hand för att möta arbetslivets ökade krav på annan yrkeskompetens än den som hög- skoleutbildning ger. 
 Problem med dagens struktur 
 Min bedömning är att samhällets och individens resurser inte tas till vara på ett effektivt sätt. Problemen handlar både om hur ut- bildningsutbudet är dimensionerat i förhållande till arbetslivets be- hov och om hur utbildning initieras, finansieras och följs upp. Pro- blemen rör också individens möjligheter att överblicka och värdera olika utbildningsmöjligheter. 
 Dessa problem leder till att den eftergymnasiala yrkesutbild- ningen får en oklar ställning i det offentliga utbildningsväsendet. Ytterst påverkas förutsättningarna för den eftergymnasiala yrkes- utbildningens kvalitet. 
 Problem ur ett samhällsperspektiv 
 Den eftergymnasiala utbildningen kännetecknas av mångfald, vilket bland annat tar sig i uttryck i att eftergymnasiala yrkesutbildningar initieras i parallella strukturer. En följd är att utbildningar inom olika utbildningsformer helt eller delvis riktar sig till samma seg- 
 56 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 ment av arbetsmarknaden. Som framgår av redovisningen i kapitel 2, finns det flera exempel som tyder på detta. 
 Detta behöver inte vara ett problem i sig om utbildningarna fyl- ler olika funktioner och tillgodoser angelägna behov. I vissa fall kan detta vara fallet, som inom delar av området teknik och tillverk- ning. Där är behovet av utbildad arbetskraft stort medan utflödet av ungdomar som lämnar gymnasieskolans yrkesförberedande pro- gram är för litet. Samtidigt går det inte att utesluta att det finns områden där det är mer tveksamt om det samlade behovet verkli- gen motiverar den nuvarande dimensioneringen. Mycket talar för att det nuvarande utbudet inte är optimalt. Det krävs dock ett fortsatt utredningsarbete för att precisera detta slag av slutsatser. 
 Oavsett om det finns områden med yrkesutbildning som har större omfattning än behoven – och vice versa – har enskilda arbetsgivare svårt att veta vilka utbildningar som finns och hur dessa förhåller sig till varandra. Detta gäller också aktörer i det regionala utvecklingsarbete som regionala självstyrelseorgan, kommunala samverkansorgan och länsstyrelser ansvarar för. Den regionala nivån, som också omfattar de regionala kompetensråden, har i dag en svag roll vid initiering och planering av eftergymnasial yrkesutbildning. 
 En annan konsekvens av att eftergymnasial yrkesutbildning an- ordnas inom ramen för flera parallella regelverk, är att den statliga finansieringen utformas på olika sätt. Principerna för hur resurser beräknas, fördelas och följs upp skiljer sig åt. Därmed begränsas möjligheterna att göra övergripande prioriteringar samt att följa upp och jämföra kostnader för eftergymnasial yrkesutbildning. 
 Ett systematiskt kvalitetsarbete som täcker hela området saknas. Återkommande utvärdering och uppföljning sker endast i begrän- sad utsträckning för eftergymnasial yrkesutbildning utanför hög- skolan. Kunskapen om utbildningarnas effekter och resultat är därför begränsad. Detta innebär att det blir svårt att analysera och värdera omvärldsförändringar och behov som rör eftergymnasial yrkesutbildning i syfte att initiera yrkesutbildningar som efterfrå- gas av arbetslivet. 
 Det finns sålunda inga tydliga strukturer som ser till att behoven tillgodoses. 
 57 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 Problem ur ett individperspektiv 
 Det nuvarande systemet för eftergymnasial yrkesutbildning gör det även svårt för den studerande att orientera sig om vilka utbild- ningar som erbjuds och på vilket vis de ger möjligheter till etable- ring på arbetsmarknaden. När snarlika utbildningar förekommer inom olika utbildningsformer har den enskilde svårt att värdera olika alternativ. Det kan innebära att tiden för utbildning blir längre än nödvändigt. 
 Systemet innebär också att det ibland gäller olika villkor för stu- diefinansiering för likartade utbildningar. Skälen för dessa skillna- der kan vara svåra att genomskåda för de studerande. Detsamma gäller regleringen av de studerandes rättssäkerhet. 
 En annan konsekvens är osäkerheten om hur systemet förhåller sig till gymnasieskolans yrkesförberedande program. Det kan vara svårt för elever i gymnasieskolan att få överblick över och värdera möjligheterna att studera vidare inom det valda yrkesområdet. 
 Trots ambitionen att motverka återvändsgränder i utbildningssy- stemet och insatser för att utveckla former för validering, finns det än i dag oklarheter som rör de studerandes möjligheter att tillgodo- räkna viss utbildning vid senare studier vid universitet och hög- skolor – och omvänt. 
 Den nuvarande systemet utgår följaktligen i liten utsträckning från den enskildes perspektiv. 
 Den eftergymnasiala yrkesutbildningens kunskapsbas 
 Arbetslivets behov i fokus 
 Syftet med de eftergymnasiala yrkesutbildningarna som vuxit fram vid sidan av högskoleutbildningen är att kombinera teore- tiska kunskaper och kunskap som skapats inom produktionen av varor och tjänster. Formerna för anknytningen till arbetslivet ser olika ut, likaså i vilken utsträckning det teoretiska stoffet hämtas från gymnasial utbildning eller högskoleutbildning. 
 I den eftergymnasiala yrkesutbildningen är det närheten till ar- betslivet och den kunskap som vinns i produktionen av varor och tjänster som ger utbildningen dess särprägel. Denna kunskap är reflekterande och ifrågasättande och bygger på beprövad erfaren- het. Den har inte alltid dokumenterats på ett systematiskt sätt, men 
 58 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 utgör en nödvändig del av den kompetens som arbetslivet efterfrå- gar för allt fler funktioner. 
 Delar av kunskapsutvecklingen sker direkt i arbetslivet och har givetvis olika karaktär inom olika sektorer. Den förutsätter inte alltid en överbyggnad i form av disciplinär forskning och forskar- utbildning – ofta saknas relevant forskning. I utbildningen kombi- neras dessa inslag med moment som har sin grund i vetenskap och forskning. 
 Detta innebär att kvaliteten och relevansen i utbildningarna måste garanteras genom en nära koppling till arbetslivet och den aktuella branschen. Denna koppling bör komma till uttryck bland annat i ett starkt inflytande från arbetslivets sida när det handlar om utbildningens innehåll, utformning och dimensionering. Det kan ske genom en arbetsplatsförläggning av delar av utbildningen samt genom arbetslivets medverkan vid uppföljning och utvärde- ring. 
 Detta synsätt har varit vägledande vid utvecklingen av den kvali- ficerade yrkesutbildningen. Erfarenheterna sedan denna verksam- het startade är mycket goda. 
 Det är dock självklart att den eftergymnasiala yrkesutbildningen som har en stark arbetslivsanknytning också bygger på vetenskaplig grund utan att utbildningen i sig måste ha en forskningsanknyt- ning. De kunskaper som förmedlas måste, i likhet med den utbild- ning som förmedlas i grundskolan och gymnasieskolan, utgå från vetenskap och beprövad erfarenhet. 
 Högskoleutbildning styrs främst av inomvetenskapliga kriterier 
 Som jämförelse finns anledning att peka på att det i högskoleut- bildningen är kunskapsutvecklingen i ämnet eller ämnesområdet som är utgångspunkt för utbildningen. Denna syftar till att ge de studerande förmåga till kritiskt tänkande och förmåga att söka och värdera sådan kunskap som ligger på vetenskaplig nivå. Högskole- utbildning ska också knyta an till arbetslivets behov. För yrkesex- amina eftersträvas en kombination av ämnen och kurser som mot- svarar arbetslivets kompetensbehov. Det internationella veten- skapssamhället är en viktig referenspunkt för bedömningen av verksamhetens kvalitet och för prioriteringar. 
 59 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 3.2 
  
 Den fortsatta utvecklingen av eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 Skäl att bygga ut den eftergymnasiala yrkesutbildningen 
 Staten har kraftigt ökat sitt åtagande för eftergymnasial utbildning kraftigt sedan början av  
 1990-talet. 
  De ökade resurserna har främst kommit universitet och högskolor till del. Som framgår i kapitel 2 har antalet studerande på eftergymnasial yrkesutbildning som lig- ger till grund för utredningens material endast ökat i blygsam ut- sträckning sedan år 2000. Ökningen uppgår till uppskattningsvis sju procent. 
 För att möta det framtida behovet av utbildad arbetskraft, krävs det ett flexibelt och effektivt utbildningssystem, som innefattar ändamålsenliga former för lärande för yrkesverksamma. Det är min bedömning att en fortsatt utbyggnad av eftergymnasial utbildning i första hand bör avse den eftergymnasiala yrkesutbildningen som har stark arbetslivsanknytning. 
 Under de kommande tio åren kommer en ovanligt stor andel av arbetskraften att lämna arbetslivet genom pensionsavgång. Det till- skott av ny kompetens som utflödet av utbildade från utbildnings- systemet ger kommer att vara otillräckligt för att ersätta dem som går i pension, även om ungdomskullarna kommer att stiga under en period för att sedan sjunka. 
 Samtidigt förändras arbetsmarknaden genom att vissa branscher växer till, samtidigt som andra genomgår strukturförändringar. Den tekniska utvecklingen innebär ett successivt ökande kunskapsinne- håll i såväl produkter som produktionsprocesser. Arbetsorganisa- tionen förändras så snabbt, att yrken i traditionell mening knappast utvecklas längre. I stället för fasta yrkesroller växer generella kom- petenser fram. Det är särskilt påtagligt inom tjänstesektorn. 
 Sammanfattningsvis innebär detta att samhället måste klara ett dramatiskt generationsskifte på arbetsmarknaden och samtidigt möta snabbt förändrade kompetenskrav i arbetslivet. Detta kan inte ske utan att redan yrkesverksamma ges möjligheter till kom- petensutveckling och utbildning. Systemet för eftergymnasial yr- kesutbildning måste också underlätta för vuxna att byta yrkesbana. 
 Den eftergymnasiala yrkesutbildningen bör byggas ut på ett sätt som utmärks av flexibilitet och förmåga att varva teoretiska kun- skaper med den kunskap som utvecklas i arbetslivet. Med tanke på de skiftande behoven bör en utbyggnad skapa utrymme såväl för 
 60 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 fler studerande som kommer från gymnasieskolan som för perso- ner som redan är etablerade på arbetsmarknaden. 
 Ett ramverk för eftergymnasial yrkesutbildning 
 Flera utredningar har prövat frågan om att samla de berörda utbild- ningsformerna vid sidan av högskoleutbildning i en gemensam ut- bildningsform. 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT  
 Slutsatsen av dessa utredningar har dock varit att detta är något som bör ske successivt och att ett samspel mellan utbildningsformerna måste växa fram på egen hand. Det viktigaste har varit att tillgodose behoven av eftergymnasial yrkesutbildning. 
 Åtgärder bör vidtas nu 
 I takt med att behoven av eftergymnasial yrkesutbildning ökar, blir det emellertid allt viktigare att skapa goda förutsättningar för ut- veckling av den eftergymnasiala yrkesutbildningen. Ytterst handlar det om villkoren för ekonomisk tillväxt och därmed utvecklingen av offentlig sektor. Det är angeläget att nu vidta åtgärder. 
 För att komma till rätta med de redovisade svagheterna i nuva- rande system bör de berörda utbildningarna infogas i ett ramverk. Detta bör fungera som ett paraply som ger den eftergymnasiala yr- kesutbildningen, som inte utgör högskoleutbildning, en tydlig profil. De olika utbildningsformernas karaktär, liksom formerna för genomförandet av utbildningarna, behöver inte bli påverkade av ramverket. 
 Däremot sammanförs uppgifter på nationell nivå till en myndig- het – uppgifter som i dag finns hos bland annat Statens skolverk och Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning. Samtidigt bör den regionala nivån stärkas när det gäller att initiera och prioritera mellan utbildningar. 
 Uppgifter för ett ramverk 
 Ramverket ska medverka till att behoven av eftergymnasial yrkes- utbildning tillgodoses. Det ska svara för prioriteringar och resurs- fördelning på nationell nivå. Det ska svara för en nationell uppfölj- 
  
 1 
  
 TP PT  
  
 SOU 1995:38  
 Yrkeshögskolan – kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning 
 , SOU 1999:122  
 Kvalificerad yrkesutbildning 
 , Ds 2000:33  
 En ny eftergymnasial yrkesutbildning 
 61 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 ning. Det ska också säkerställa att ett systematiskt arbete med kva- litetssäkring och utvärdering bedrivs. Ramverket ska göra det tydligt vilka utbildningar som utgör den offentligt sanktionerade eftergymnasiala yrkesutbildningen. Ramverket bör kunna be- nämnas Yrkeshögskolan. 
 Genom att sammanföra uppgifter som för närvarande är för- delade på flera myndigheter skapas förutsättningar att bygga upp en bred kompetens inom eftergymnasial yrkesutbildning. 
 Ett ramverk av detta slag kan utformas på olika sätt. Det är dock rimligt att ställa upp ett antal villkor. Då syftet är att säkerställa att arbetslivets kompetensbehov tillgodoses, är det naturligt att ar- betslivets inflytande ska vara starkt i fråga om att initiera, utforma och dimensionera utbildningen. 
 På regional nivå måste former för initiering och prioritering mellan initiativ utvecklas. Enhetliga krav på uppföljning, kvalitets- säkring och utvärdering av utbildningarna behöver ställas, liksom på de studerandes rättssäkerhet. Förutsättningarna för att förverk- liga det livslånga lärandet, inte minst genom yrkesutbildning för vuxna, behöver utvecklas. 
 Mångfald i genomförandet 
 Däremot finns det, som ovan nämnts, ingen anledning att omedel- bart eftersträva mer enhetliga former när det gäller genomförandet av utbildningarna. Det behöver finnas förutsättningar för en bety- dande variation bland annat när det gäller: 
  
 Skolförläggning – arbetsplatsförläggning. 
  
 Offentlig – enskild anordnare. 
  
 Offentlig – enskild finansiering. 
  
 Utbildningens omfattning. 
  
 Samarbetsformer på regional och lokal nivå. 
  
 De kombinationer som är representerade i nuvarande system bör kunna kompletteras med nya om detta skulle krävas för att möta kompetensbehoven i arbetslivet. 
 Avsikten med ramverket är således att bygga vidare på den efter- gymnasiala yrkesutbildningens mångfald och ta till vara möjlighe- terna att på ett mer effektivt sätt tillgodose arbetslivets behov och därmed utveckla förutsättningarna för den enskildes kompetensut- veckling. 
 62 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 Ramverket ska, som nämnts ovan, inte anordna utbildning i egen regi. Utredningen har inte gått in på frågor som berör hur utbild- ningen anordnas. Det är emellertid uppenbart att även i dessa avse- enden finns faktorer som är avgörande för utbildningarnas relevans och kvalitet. 
 Inom flera områden pågår gränsöverskridande samarbeten mel- lan skolformer på lokal nivå i syfte att stärka kvalitet och mångfald. 
 Lärcenter med denna inriktning finns på flera orter. En intres- sant utveckling sker i fråga om  
 teknik-, 
  vård- och servicecollege. Dessa bildas på initiativ av berörda branscher och anordnare. Mendoza med till exempel teknikcollege är att ett flertal företag i en re- gion samverkar med berörda kommuner för att skapa kompetens- centrum för ungdoms- och vuxenutbildning. 
 Dessa strävanden står inte i motsats till bildandet av ett ramverk. 
 Omfattning 
 Ramverket bör omfatta utbildningar som nu finns inom den kvali- ficerade yrkesutbildningen, som påbyggnadsutbildningar inom kommunal vuxenutbildning, som kompletterande utbildningar samt vissa yrkesutbildningar inom folkhögskolan. Förmodligen bör ramverket även omfatta vissa kortare högskoleutbildningar som bör ha bättre förutsättningar att utvecklas inom detta ramverk än inom universitet och högskolor. 
 Avsikten är att dessa verksamheter ska omfattas av ramverket, utan att förlora sin särart och identitet. Ramverket förutsätts bli reglerat genom en särskild lag och ska kompletteras med förord- ningar för specifika verksamhetsformer. I lagen ska de gemen- samma utgångspunkterna preciseras. De specifika villkor som bör finnas för olika utbildningsformer ska komma till uttryck i separata förordningarna. 
 I praktiken kommer det att vara svårt att dra gränser mellan yr- kesinriktad och allmän eftergymnasial utbildning utanför högsko- lan. Ett antal kompletterande utbildningar har inte eftergymnasial karaktär eller karaktär av yrkesutbildning. Folkhögskolans efter- gymnasiala yrkesutbildningar är inte entydigt definierade. Det finns också påbyggnadsutbildningar, till exempel förarutbildningar, som inte kräver avslutad gymnasieskola. Vilka kortare yrkesutbildningar vid universitet och högskolor som skulle kunna bli aktuella att föra över måste prövas från fall till fall. 
 63 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 Om ett ramverk ska bildas behöver vissa av dessa frågor avgöras inför genomförandet. I andra fall kan prövningen ske successivt i samråd mellan ramverket och berörda anordnare. Sannolikt kan det komma att uppstå ett behov av särskilda lösningar för vissa ut- bildningar. 
  
 3.3 
  
 Att utforma ett ramverk för eftergymnasial yrkes- utbildning 
  
 Stärka förmågan att fånga behoven 
 Arbetslivets behov av kompetens måste vara utgångspunkten för den eftergymnasiala yrkesutbildningen. Denna ska medverka till att tillgodose det behov av arbetskraft som har en bredare eller djupare yrkeskompetens än vad yrkesutbildning på gymnasial nivå kan ge och som lämpligen inte kan tillgodoses inom universitet och hög- skolor. Förmågan att identifiera och formulera arbetslivets kom- petensbehov är avgörande för att rätt utbildningsinsatser ska komma till stånd. 
 Utnyttja den regionala nivån 
 För att säkerställa att rätt utbildning anordnas i tid, krävs insatser lokalt och regionalt. Det är framför allt i arbetslivet som behoven bör identifieras. Av olika skäl är det svårt för enskilda arbetsgivare, branscher och företrädare för arbetsgivare och arbetstagarorganisa- tioner att identifiera och formulera kompetensbehoven bortom den dagsaktuella situationen, inte bara i kvantitativa utan även i kvalita- tiva termer. Det behövs ofta en utomstående, välinitierad samtals- partner. 
 Det saknas emellertid en regional nivå med lämplig kompetens och legitimitet för frågor av detta slag. Vad som krävs är att man i en regional samverkan kan fånga och väga samman behov i arbetsli- vet och kanalisera dessa på ett tydligt sätt. 
 Med ett regionalt förankrat analysarbete som grund, skulle för- utsättningarna att i tid möta uppkommande utbildningsbehov öka. 
 Det krävs också avvägningar på nationell nivå, inte minst av re- sursskäl. Vidare går arbetslivets behov i regel över de administrativa regiongränserna vilken indelning man än väljer och arbetskraften 
 64 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 är i viss mån geografiskt rörlig. Regionala prioriteringar måste därför jämkas med nationella bedömningar. 
 För närvarande utreder Ansvarskommittén (Fi 2003:02) frågor om hur den statliga verksamheten ska organiseras på olika sam- hällsnivåer och hur statlig verksamhet bör samspela med kommunal verksamhet. Om den nuvarande länsindelningen förändras till för- mån för färre regioner med ett mer omfattande och tydligt ansvar för statliga och kommunala uppgifter, skapas nya förutsättningar också för den eftergymnasiala yrkesutbildningen. 
 I avvaktan på resultatet av Ansvarskommitténs arbete, kan därför ett alternativ på kort sikt vara att bygga på de strukturer som finns i vissa regioner och som successivt kan komma att utvecklas i andra. Utgångspunkten för denna regionala samverkan är dels försöks- verksamheten med förändrad regional ansvarsfördelning som rör regionala självstyrelseorgan, dels kommunala samverkansorgan. 
 Kvalitetssäkra, följa upp och utvärdera 
 Det krävs en sammanhållen och systematisk uppföljning av de utbildningar som knyts till ett ramverk för eftergymnasial yrkesut- bildning. Genom en paraplyorganisation av detta slag skapas förut- sättningar för att på ett samlat sätt beskriva och analysera bland annat utbildningsutbud, sammansättning av studerande och hur de studerande etablerar sig på arbetsmarknaden. 
 Varje enskild anordnare har ansvar för att ett systematiskt kvali- tetsarbete bedrivs. En central uppgift för ramverket bör vara att säkerställa att en löpande utvärdering och ett systematiskt kvali- tetsarbete sker. 
 Det är angeläget att finna sådana former för utvärderingen och uppföljningen att resultaten kan ligga till grund för ett kontinuer- ligt förbättringsarbete hos anordnarna. I första hand bör brister korrigeras, men om det finns starka skäl måste det vara möjligt att ompröva det statliga stödet till pågående utbildning. 
 Resultaten av utvärdering och uppföljning ska också ligga till grund för nationella analyser av behov och möjligheter att initiera yrkesutbildning. Ytterst ska ramverkets utvärdering och uppfölj- ning ligga till grund för rapportering till riksdagen. 
 65 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bygga en gemensam grund 
 Det finns anledning att på ett systematiskt sätt försöka identifiera sådana kompetenser som är gemensamma för flera branscher. 
 Inte minst utvecklingen på  
 IT-området 
  har medfört att samma grundläggande teknik och metoder utnyttjas inom branscher som i övrigt är väsensskilda. Kraven på medarbetarnas kompetens sam- manfaller i hög utsträckning. Detta förhållande skulle inom vissa områden kunna utnyttjas för att utveckla bredare eftergymnasiala yrkesutbildningar, som nu har en tendens att bli branschspecifika. 
 Därmed skapas villkor för ett överskådligare utbildningsutbud och effektivare resursutnyttjande. Samtidigt ges den enskilde möj- ligheter att utveckla sin kompetens och växla mellan branscher i ett arbetsliv som ständigt förändras. I vilken utsträckning det finns behov av att urskilja kunskap som är generell för olika yrkesområ- den varierar. Processteknik anges ofta som ett exempel på en branschöverskridande kompetens. 
 Med tanke på betydelsen av det livslånga lärandet och kraven på bland annat sociala och kommunikativa kompetenser för att kunna fungera i ett modernt arbetsliv, kan det också finnas behov av att uttrycka dessa behov av kompetenser på ett mer samstämmigt sätt. 
 Samspela med arbetsmarknadsutbildning 
 Arbetsmarknadsutbildning är ett viktigt instrument i den nationella arbetsmarknadspolitiken. Den ska underlätta omställning på ar- betsmarknaden och bland annat öka tillgången på arbetskraft inom bristyrken. Av flera skäl är det viktigt med en nära samverkan mel- lan arbetsmarknadsutbildning och den eftergymnasiala yrkesut- bildningen. Denna samverkan bör omfatta analyser av behov, för- ändringar på arbetsmarknaden och vägledning som vänder sig till enskilda individer. 
 Enligt min mening bör man i första hand ge det reguljära utbild- ningsväsendet förutsättningar att svara för de långsiktiga kunskaps- och kompetensbehoven. Arbetsmarknadsutbildning bör svara för de kortsiktiga behov som uppstår till följd av omställningar på ar- betsmarknaden och behov av att snabbt öka tillgången på arbets- kraft med viss kompetens. 
 I detta sammanhang är det är rimligt att se arbetsmarknadsut- bildningen som ett system för att finansiera utbildningsinsatser och 
 66 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 sörja för deltagarnas försörjning. Utbildningen som sådan kan ut- göras av upphandlade platser i reguljär utbildning eller utbildning som anordnas särskilt på uppdrag av arbetsmarknadsmyndigheten. Hela, eller delar av, de utbildningar som knyts till ett ramverk för eftergymnasial yrkesutbildning bör kunna utgöra viktiga inslag i arbetsmarknadsutbildningen. 
 Underlätta för den enskilde 
 Informera och vägleda 
 Ett ramverk för eftergymnasial yrkesutbildning syftar bland annat till att ge bättre förutsättningar för överblick och möjligheter att värdera olika utbildningsalternativ. Ramverket måste därför rymma insatser som rör information och som stödjer vägledning. Ut- gångspunkten måste vara individens perspektiv som innebär att ge både överblick över olika alternativ och underlag för värdering av hur olika utbildningar skiljer sig från varandra. 
 Reglera den enskildes rättsäkerhet 
 I vissa av de aktuella utbildningsformerna är deltagarna i dag ut- lämnade till utbildningsanordnarens godtycke vid en konflikt med denne. Inom ett ramverk bör den enskildes rättsäkerhet regleras för samtliga utbildningar. Detta kan formellt sett behöva ske på olika sätt beroende på anordnarens juridiska status. I sak bör regleringen vara utformad på ett likvärdigt sätt i fråga om deltagarnas rättighe- ter, skyldigheter och möjligheter till besvär. 
 Samspela med andra utbildningsformer 
 Utvecklingen av den eftergymnasiala yrkesutbildningen är självfal- let beroende av gymnasieskolans framtida utformning. Den påver- kas också av den gymnasiala yrkesutbildningen inom kommunal vuxenutbildning och av utvecklingen av högskoleutbildning. 
 Övergången från gymnasieutbildning till eftergymnasial utbild- ning är som helhet låg för gymnasieskolans yrkesförberedande program jämfört med gymnasieskolans teoretiska program. Skill- naden beror delvis på att de yrkesinriktade programmen ofta ger en 
 67 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 tillräcklig förberedelse för övergång till arbetsmarknaden. Till nå- gon del beror den dock på att det för närvarande saknas alternativ på eftergymnasial nivå som upplevs som relevanta för dem som skaffat sig en yrkesutbildning i gymnasieskolan och som vill gå vi- dare. Detta är fallet trots att arbetslivet i många fall efterfrågar en fördjupad yrkeskompetens. 
 Genom att samla de eftergymnasiala yrkesutbildningarna under ett gemensamt paraply, tydliggörs ett alternativ till högskolestudier där yrkeskompetensen sätts i centrum. 
 Det krävs också ett nära samspel mellan den eftergymnasiala yr- kesutbildningen och universitet och högskolor i samverkan med det omgivande samhället, till exempel när det gäller utbudet av fort- och vidareutbildning i arbetslivet och insatser som rör det re- gionala utvecklingsarbetet. 
 Skapa förutsättningar för tillgodoräknande 
 De eftergymnasiala yrkesutbildningarna präglas av att de förenar teoretiska moment med fördjupade yrkesstudier, inte sällan genom lärande på en arbetsplats. De teoretiska momenten kan hämtas så- väl från gymnasieskolans studieförberedande program som från den grundläggande högskoleutbildningen. Detta kräver samarbete med både gymnasieskolan och universitet och högskolor. 
 Frågan om tillgodoräknande av viss kvalificerad yrkesutbildning vid övergång till studier vid universitet och högskolor har tilldragit sig stor uppmärksamhet sedan försöksverksamheten med kvalifice- rad yrkesutbildning inleddes i mitten av  
 1990-talet. 
  Principiellt skiljer sig inte denna fråga från möjligheten att tillgodoräkna tidi- gare förvärvade kunskaper inom någon annan utbildning; det är alltid examinatorn inom den mottagande utbildningen som har att avgöra frågan, också vid byte mellan två högskoleinstitutioner. 
 Från den studerandes synpunkt är det emellertid angeläget att i förväg få information om vad som kan komma att gälla vid över- gång från exempelvis kvalificerad yrkesutbildning till högskoleut- bildning. Detta bör kunna åstadkommas genom att anordnaren av den eftergymnasiala yrkesutbildningen – för de aktuella momenten 
 – upprättar kursplaner, rekryterar lärare och examinerar de stude- rande i så nära samarbete med ett lärosäte, så att detta kan lämna förhandsbesked om tillgodoräknande. Ett sådant besked, som kan 
 68 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 vara tidsbegränsat, kan givetvis endast gälla studier vid det lärosäte som är engagerat i den aktuella yrkesutbildningen. 
 Det är viktigt att formerna för hur tillgodoräknande kan utfor- mas växer fram i samverkan mellan berörda anordnare. Det finns starka skäl att fortsätta utveckla formerna för validering inom hela det offentliga utbildningsväsendet, vilket förutsätter att attityderna till validering förändras hos såväl utbildningsanordnare och arbets- givare. 
 Skapa enhetligare regler för studiefinansiering 
 När det gäller deltagarnas uppehälle är det uppenbart att relativt få vuxna med försörjningsansvar klarar en längre studieperiod med studiemedel. Många arbetsgivare stöder därför anställda som går igenom fortbildning eller vidareutbildning inom det allmänna ut- bildningsväsendet. 
 För att behovet av fördjupad kompetens ska kunna tillgodoses under den period med kraftiga demografiska förändringar som fö- restår, torde sådana insatser behöva bli vanligare. Samtidigt måste utbildningen i allt större utsträckning erbjudas på ett sådant sätt, att den kan förenas med förvärvsarbete, i alla fall på deltid. 
 Också inom dagens studiestödssystem finns skillnader i villko- ren för studerande på olika utbildningar som i vissa fall är svåra att motivera. 
 TPF 
  
 2 
  
 FPT  
 Det finns skäl för att eftersträva lika villkor för individernas studiefinansiering för likartade utbildningar. Detta torde dock kräva ett resurstillskott. 
 Beakta samarbetet inom EU 
 Betydelsen av att kunna dokumentera formella meriter och bygga på tidigare utbildning har ökat. Den så kallade Köpenhamnsproces- sen syftar till att främja livslångt lärande, kvalitet samt rörlighet – både geografisk och yrkesmässig. I dessa sammanhang har beskriv- ning av färdigheter och kvalifikationer särskild betydelse. 
  
 2 
  
 TP PT  
 Villkoren för studiestöd skiljer sig i ifråga om bl.a. åldersgränser och maximalt antal låneveckor. Skillnader i studiestödsvillkor beror på hur utbildningen nivåklassificerats (som gymnasial eller eftergymnasial). Det innebär att liknande utbildningar inom olika utbildningsformer som sammanfaller i fråga om innehåll och relation till arbetsmarknaden har olika villkor. 
 69 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 En förutsättning för att samarbetet inom EU ska fungera bra är ömsesidigt förtroende för de nationella systemen. Genom ett tydli- gare svenskt system och en bättre kvalitetssäkringsprocess för den svenska eftergymnasiala yrkesutbildningen skulle inte bara mål om kvalitet och livslångt lärande främjas. Också den internationella rörligheten skulle underlättas. 
 Oförändrat huvudmannaskap 
 Samordna på nationell nivå 
 Ett ramverk för eftergymnasial yrkesutbildning förutsätter ingen förändring av nuvarande huvudmannaskap. Som redan framgått ska ramverket inte anordna utbildning i egen regi. I ett övergångsskede kan utbildningar föras in i ramverket utan ändringar när det gäller utbildningarnas anordnande. 
 Ramverkets roll är att svara för en nationell samordning genom att samla befintliga funktioner som rör statens åtagande på ett ställe. Avsikten är samtidigt att på ett ändamålsenligt sätt utnyttja den regionala nivån i att fånga arbetslivets behov och få stöd för prioritering mellan initiativ. 
 De kompletterande utbildningarna bör prövas särskilt 
 De kompletterande utbildningarnas ställning inom ramverket kan behöva prövas individuellt. Inom gruppen finns ett betydande antal utbildningar som har karaktär av preparandutbildningar för högre konstnärlig utbildning. Frågan är i vilken utsträckning dessa ut- bildningar kan ses som eftergymnasiala yrkesutbildningar. Utbild- ningarna skulle rent tekniskt kunna hanteras inom ramverket, men riskerar då att hamna i en ofördelaktig konkurrenssituation efter- som prioriteringarna ska styras av arbetslivets behov. För att klar- göra dessa utbildningars faktiska roll, krävs en analys av hur varje utbildning anknyter till arbetsmarknaden. 
 Institutet statlig tillsyn tillkom huvudsakligen för att anpassa möjligheten till momsbefrielse för utbildningsföretag till  
 EG-rät- 
  ten. Benämningen bör utmönstras eftersom det kan ge intryck av långtgående statlig kvalitetskontroll. Möjligheten till momsbefri- else måste dock finnas kvar. Den skulle kunna ses som lägsta nivå 
 70 
  
 SOU 2006:115 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 för statligt stöd till en utbildningsverksamhet. Det är därför rimligt att prövningen sker inom ramverket. 
 Vissa utbildningar inom folkhögskolan bör vara med 
 Folkbildningen ska stå fri från det allmänna för att kunna bidra till förnyelse och kritisk granskning av samhällets utveckling. Samti- digt tillgodoser en del av folkhögskoleutbildningarna angelägna behov på arbetsmarknaden. De utgör numera även en del av utbu- det av eftergymnasial yrkesutbildning. 
 Mot bakgrund av folkbildningens ställning i samhället och dess relation till det offentliga utbildningsväsendet bör en anknytning till ett ramverk för eftergymnasial yrkesutbildning ske på ett sätt som respekterar folkbildningens autonomi. Det finns skäl att anta att det skulle gagna yrkesutbildningarna inom folkbildningen om man kan hänvisa till att de omfattas av ramverkets kvalitetssäkring, uppföljning och utvärdering. En ordning skulle därför kunna vara att beslut om att klassificera en folkhögskoleutbildning som efter- gymnasial yrkesutbildning fattades inom ramverket. 
 Se över hur eftergymnasial yrkesutbildning finansieras 
 Ansvaret för finansiering av den eftergymnasiala yrkesutbildningen delas mellan individen, det allmänna (staten och kommunerna) och arbetsgivarna. Lite förenklat kan denna ansvarsfördelning beskrivas så här: Individen investerar i egen tid och finansierar i hög grad sitt uppehälle under studietiden. Staten och kommunerna svarar för den skolförlagda utbildningen. Arbetsgivarna svarar för den nöd- vändiga fördjupningen i yrkeskunskaperna genom arbetsplatsför- läggning av utbildningen. 
 Variationerna är dock stora, och i några fall finansierar deltagarna i hög grad också utbildningen. Det är stor skillnad mellan regelver- Brooks för statens finansiering av utbildningen inom de olika utbild- ningsformerna. Inslagen av arbetsplatsförlagd utbildning varierar mycket i omfattning och karaktär. Skillnaderna förklaras oftare av historiska omständigheter än av systematiska avvägningar. En am- bition kan vara att i ramverket eftersträva ett robust och transpa- rent regelverk som omfattar samtliga ingående utbildningar, utan 
 71 
  
 Iakttagelser och överväganden 
  
 SOU 2006:115 
  
 att därmed annat än punktvis förändra ansvarsfördelningen. Flexi- biliteten skulle då också kunna öka. 
 En utbyggnad av den eftergymnasiala yrkesutbildningen kräver att ytterligare resurser tillförs verksamheten. Det kan då vara rim- ligt att pröva om den rådande kostnadsfördelningen behöver om- prövas. Det gäller både finansieringen av deltagarnas uppehälle och kostnaderna för själva utbildningen. Frågor av detta slag bör ingå i ett fortsatt utredningsarbete kring eftergymnasial yrkesutbildning. 
 Begränsade möjligheter att överföra internationella erfarenheter 
 Andra länder har haft andra utgångspunkter för utveckling av yr- kesutbildningen än Sverige. Det svenska utbildningssystemet har sedan 1977 års högskolereform samlat merparten av yrkesinriktade eftergymnasiala utbildningar som högskoleutbildning. Andra län- der har utgått från en uppdelning mellan yrkesutbildningar och mer teoretiska, traditionellt akademiska utbildningar, som lett till pa- rallella system för eftergymnasial utbildning. 
 Internationella erfarenheter bör analyseras. I en sådan analys är det viktigt att inte bara se till det enskilda systemet utan också till dess sammanhang. Internationella erfarenheter är värdefulla och bör bejakas, men jämförelserna behöver också problematiseras. 
 72 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Översyn av den eftergymnasiala 
  
 Dir. 
  
 yrkesutbildningen 
  
 2006:33 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 23 mars 2006. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare skall göra en översyn och en djupare analys av den eftergymnasiala yrkesutbildningen utanför högskolan. Översy- nen och analysen skall syfta till att identifiera eventuella luckor och överlappningar mellan alla olika utbildningsformer som erbjuds för att finna möjligheter till tydligare gränsdragning, effektivisering och andra förbättringar av systemet. 
 Utredaren skall bl.a. 
  
 föreslå åtgärder som syftar till att förtydliga strukturen och an- svarsfördelningen inom utbildningssystemet och förhållandet till arbetsmarknadsutbildningen, 
  
 överväga och lämna förslag på en ändamålsenlig fördelning av upp- gifter och ansvar inom staten samt mellan staten, kommunerna, arbetslivet, privata utbildningsanordnare och den enskilde, 
  
 belysa frågan hur utbildning inom olika utbildningsformer kan byggas på och hur studier samt reell kompetens kan tillgodoräknas den enskilde i olika utbildningar i skilda utbildningsformer, och 
  
 analysera vilken utbildningsform som är lämpligast utifrån respek- tive utbildnings karaktär. 
  
 Utredaren skall redovisa sitt uppdrag senast den 1 juni 2007. 
 73 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bakgrund 
 Riksdagens tillkännagivande 
 Riksdagen gav med anledning av utbildningsutskottets betänkande 2003/04:UbU8 till känna att en översyn av den eftergymnasiala yr- kesutbildningen var nödvändig (rskr. 2003/04:184). Utskottet an- såg att bilden av den eftergymnasiala yrkesutbildningen var svår- överskådlig. I juni 2004 förordnades inom dåvarande Utbildnings- departementet en arbetsgrupp med uppgift att analysera utbudet av eftergymnasial utbildning. Arbetsgruppens kartläggning publicera- des i Utbildnings- och kulturdepartementets skriftserie år 2005. 
 Ansvarsfördelningen 
 Gymnasieskolan erbjuder grundläggande utbildning av både stu- dieförberedande och yrkesförberedande karaktär. I de flesta fall krävs fortsatt lärande för den enskilde efter gymnasieskolan, i ar- bete eller i formell eftergymnasial utbildning. Arbetslivets pågå- ende förändring förstärker denna utveckling. Korta yrkesutbild- ningar som bygger vidare på en gymnasial utbildning var i början av  
 1990-talet 
  ett ansvar för kommunernas vuxenutbildning. Genom senare förändringar har staten övertagit finansieringsansvaret för vissa påbyggnadsutbildningar. 
 Utvecklingen inom utbildningssystemet 
 Den mest genomgripande reformen av eftergymnasial utbildning genomfördes med 1977 års högskolereform (prop. 1975:9 och 1976/77:59). Denna innebar i princip att all eftergymnasial utbild- ning kom att samlas i högskolan. Syftet med reformen var att höja utbildningens kvalitet och få bort återvändsgränder i utbildningssy- stemet. Genom denna reform skapades gemensamma regler genom att lag och förordning som reglerade sektorn omfattade hela hög- skolan. 
 I samband med införande av försöksverksamhet med eftergym- nasial kvalificerad yrkesutbildning infördes återigen ett system med eftergymnasial yrkesutbildning utanför högskolan. Begreppet ef- tergymnasial har genom senare reformer av dels de kompletterande utbildningarna och påbyggnadsutbildningarna inom den kommu- 
 74 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 1 
  
 nala vuxenutbildningen kommit att få en delvis ny innebörd, näm- ligen alla utbildningar som för tillträde kräver avslutad gymnasie- skola oavsett utbildningarnas karaktär i övrigt. 
 Vad som idag skiljer högskolan från annan eftergymnasial ut- bildning är framför allt de tydliga krav på utbildningens kvalitet och nivå som regleras i högskolelagen och högskoleförordningen. Detta gäller t.ex kraven på att lärare i högskolan skall ha forskarut- bildning samt vissa kvalitetsmål som skall gälla för all högskoleut- bildning som regleras såväl i lagen som i en bilaga till förordningen (examensordningen). 
 Behovet av en utredning 
 Demografin 
 De demografiska förändringarna påverkar behovet av eftergymna- sial utbildning på olika nivåer. Antalet  
 20-åringar 
  i befolkningen kommer att öka från nuvarande 100 000 för att år 2010 uppgå till 130 000. Under de närmaste tio åren kommer  
 1940-talets 
  stora barnkullar att uppnå pensionsålder. Samtidigt som fler ungdomar kommer att efterfråga någon form av eftergymnasial utbildning lämnar stora grupper arbetsmarknaden. För att ersätta bortfallet av kompetens kommer ökade behov av kompetensutveckling för re- dan yrkesverksamma att behöva tillgodoses. Därmed kommer även behovet av eftergymnasial yrkesutbildning att öka. 
 Det är i grunden människors kunskaper och kompetens som skapar förutsättningar för tillväxt och hållbar utveckling. Arbets- marknaden kräver att människor fortlöpande kan förnya kunskaper och kompetens. Det kräver i sin tur att utbildningssystemet funge- rar så flexibelt att det kan tillgodose detta behov av livslångt lärande. 
 Traditionella gränser i utbildningssystemet överskrids 
 Kunskapsinnehållet i de eftergymnasiala yrkesutbildningarna utan- för högskolan överlappar och överskrider allt oftare traditionella gränser mellan olika nivåer i utbildningssystemet. Den kvalificerade yrkesutbildningen bygger på ett sådant synsätt. Detta gränsöver- skridande kan vara av stort värde för att hålla en utbildning aktuell och innehållsmässigt relevant, men kan också försvåra för såväl den 
 75 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:115 
  
 enskilde som en arbetsgivare att värdera och jämföra snarlika ut- bildningar i olika utbildningsformer. Det skapar också osäkerhet om i vilken utsträckning genomförda moment kan tillgodoräknas inom annan eftergymnasial utbildning. 
 Överlappningar mellan utbildningsformer 
 Den tidigare nämnda kartläggningen visade bl.a. att utbildningsom- råden som liknar varandra förekommer inom olika utbildningsfor- mer. Det gäller t.ex. utbildningar inom turism, service, ekonomi, konst, design, informations- och kommunikationsteknologi. Vissa utbildningar av förberedande karaktär ger avsevärt mer djupgående och avancerade kunskaper inom ett visst ämnesområde än vad som är möjligt att erbjuda inom ramen för en gymnasial utbildning. Andra utbildningar är direkta yrkesutbildningar, men med olika längd, profil och specialiseringsgrad beroende på utvecklingen av och inom olika yrken eller branscher samt uppkommande behov. 
 Diversifierat system men oklarheter runt utbildningarnas mål 
 Det finns en mångfald aktörer som erbjuder olika former av yr- kesinriktad utbildning på eftergymnasial nivå utanför högskolan. Ett diversifierat yrkesutbildningssystem innebär många valmöjlig- heter för såväl den enskilde som för olika aktörer och kan bidra till att utbildningsbehov i samhället kan tillgodoses på ett flexibelt sätt. Även uppbyggnaden av lärcentrum som pågått under flera år har bidragit till att yrkesutbildningar blivit tillgängliga för alltfler, bl.a. genom distansutbildning. 
 Förekomsten av alternativa vägar och utbildningsformer inom den eftergymnasiala yrkesutbildningen ställer stora krav på tydlig- het för att det skall vara möjligt för den enskilde att förstå vad som skiljer dem från varandra. Det är ofta svårt att bedöma vilket värde en utbildning har i förhållande till andra utbildningar och till ar- betslivets behov. Det gäller särskilt när det förekommer yrkesut- bildningar med likartad inriktning i olika utbildningsformer. Ut- bildningarna kan vara inriktade mot samma arbetsmarknadsseg- ment men ändå leda till olika kvalifikationsnivåer utan att skillna- derna klart framgår. För den enskilde framstår det inte alltid klart på vilket sätt målen för yrkesutbildningarna i de olika utbildnings- 
 76 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 1 
  
 formerna skiljer sig åt, eller vad denna skillnad har för betydelse. Sådana oklarheter kan bidra till att den enskilde i efterhand upp- fattar en utbildning som en återvändsgränd. 
 Olika finansiering och olika krav 
 Utbildningsformerna styrs av olika regelverk och utbildningarna finansieras på olika sätt beroende på det regelverk som är tillämp- ligt. Utbildningar som bedrivs som s.k. kompletterande utbild- ningar finansieras t.ex. helt eller delvis av elevavgifter. Vissa berät- tigar till studiestöd och för andra utbildningar kan statsbidrag läm- nas. 
 Systemet kan uppfattas som oklart och svåröverskådligt både av den enskilde och av en utbildningsanordnare. Det faktum att en viss utbildning står under statlig tillsyn, får statsbidrag för verk- samheten och berättigar till studiestöd för den studerande kan ge intryck av att staten också tar ansvar för utbildningens innehåll och kvalitet. 
 Vad gäller vissa utbildningsformer föreskrivs att anordnaren är ansvarig för att säkerställa att det finns förutsättningar för effekti- vitet och kvalitet. Sådana krav kan utgöra villkor för att anordnaren skall få statliga anslag eller statsbidrag. 
 Resursfördelningen 
 En svåröverskådlig utbildningsstruktur minskar möjligheterna att fatta väl avvägda beslut om inriktning och dimensionering av den eftergymnasiala yrkesutbildningen. En sådan struktur kan också leda till längre utbildningstider för den enskilde än nödvändigt. Sy- stemet kan också göra det svårt att på ett effektivt sätt överblicka vilka resurser som avsätts för eftergymnasial yrkesutbildning. En mer påtaglig samverkan mellan regionala och nationella nivåer när det gäller planeringen av verksamheterna saknas ofta. 
 77 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:115 
  
 Tillsyn, uppföljning och utvärdering 
 Regler om hur tillsyn skall utövas och uppföljning göras och vilka krav som skall ställas på anordnare av utbildningar är olika i olika regelverk. I vissa fall läggs stor vikt vid att tillämpade kvalitetssy- stem och formerna för kvalitetskontroller redovisas noga inför ett godkännande av en viss utbildning. Regelbunden tillsyn utövas i en del fall. I andra fall görs i huvudsak en uppföljning i efterhand för att kontrollera verksamheten. Det finns också olikheter i fråga om finansiella villkor och hur de medel man får skall redovisas. Olik- heterna beror på utbildningsformernas förutsättningar. När det gäller t.ex. kompletterande utbildningar görs som regel inte någon kontinuerlig uppföljning eller kontroll efter det att beslut om stat- ligt stöd har fattats, med undantag för då beslut omprövas med re- gelbundna intervall. Ett särfall är yrkesutbildningen inom folkhög- skolan som i formellt avseende inte i något skede granskas av nå- gon utanför folkbildningen. Någon oberoende utvärdering av verk- samheterna görs inte kontinuerligt. Ansvaret för att detta sker är idag otydligt. 
 Processer inom Europeiska gemenskapen (EG) 
 Yrkesutbildningen i Sverige påverkas också av processer som pågår inom EG. Den s.k. Köpenhamnsprocessen utgör yrkesutbildning- ens bidrag till förverkligandet av Lissabonmålen, på så sätt att den syftar till höjd kvalitet i yrkesutbildningen och ökad rörlighet över nationsgränserna. Under år 2004 antog ministerrådet bl.a. gemen- samma principer för kvalitetssäkringen i yrkesutbildningen och för validering av informellt lärande. För närvarande pågår en konsulta- tionsprocess om Europeiska kommissionens förslag till europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (EQF), vilken är avsedd att komplettera de direktiv för ömsesidigt erkännande och godkännande av yrkeskvalifikationer för s.k. reglerade yrken som finns sedan tidigare. I dessa sammanhang kan brist på tydlig- het i fråga om en utbildnings nivå och innehåll försvåra för enskilda med svensk utbildning att bli korrekt bedömda. 
 78 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 1 
  
 Sammanfattning 
 De nämnda förhållandena ger sammanfattningsvis upphov till frå- gor om hur gränserna skall dras mellan det offentliga utbildnings- väsendet och enskilda utbildningsanordnare, mellan högskoleut- bildning, kvalificerad yrkesutbildning, kommunal påbyggnadsut- bildning, folkbildning och  
 arbetsmarknads-utbildning. 
  De ger även upphov till frågor om samhällets, arbetslivets och den enskildes ansvar för utbildning och kompetensutveckling. Såväl utbildnings- politiska som kulturpolitiska och arbetsmarknadspolitiska mål till- godoses med utbildningssystemet som redskap. Statens ansvar för utbildningar i sådana fall där samhället har intresse av att utbild- ningarna bedrivs, vare sig de anordnas av offentliga eller privata aktörer, bör klarläggas. 
 Uppdraget 
 Översyn och analys 
 En särskild utredare skall göra en översyn och en djupare analys av den eftergymnasiala yrkesutbildningen utanför högskolan. Översy- nen och analysen skall syfta till att identifiera eventuella luckor och överlappningar mellan alla olika utbildningsformer som erbjuds idag inom ett och samma ämnesområde för att finna möjligheter till tydligare gränsdragning, effektivisering och andra förbättringar av systemet. 
 Struktur och ansvarsfördelning 
 Eftergymnasiala yrkesutbildningar förekommer i olika former inom utbildningssystemet. Oklarheter kring vilka likheter och skillnader som finns och de bakomliggande orsakerna till detta bi- drar till en osäkerhet om olika yrkesutbildningars mål, innehåll, nivå och värde på arbetsmarknaden. Den främsta uppgiften för ut- redaren är att föreslå åtgärder som syftar till att förtydliga struktu- ren och ansvarsfördelningen vad gäller den eftergymnasiala yrkes- utbildningen, inom utbildningssystemet och i förhållande till ar- betsmarknadsutbildningen. Utredaren skall överväga och lämna förslag på en ändamålsenlig fördelning av uppgifter och ansvar 
 79 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:115 
  
 inom staten samt mellan staten, kommunerna, arbetslivet, privata utbildningsanordnare och den enskilde. 
 Utredaren skall analysera och värdera de väsentliga skillnader och likheter som finns mellan yrkesutbildningarna i det eftergym- nasiala utbildningssystemet. 
 Utredaren skall lämna de förslag som analysen kan föranleda och vid behov föreslå förändringar i regelverken. 
 Säkerställa att utbildningsbehov kan tillgodoses 
 I utredarens uppdrag ingår att analysera vilka strukturer inom ut- bildningssektorn som behöver förändras eller skapas för att säker- ställa att samhällets och särskilt arbetsmarknadens behov av efter- gymnasial yrkesutbildning kan identifieras och tillgodoses. Ambi- tionen skall vara att utbildningssystemet anpassas bättre till det växande behovet av flexibla former för livslångt lärande. 
 Behovet av samverkan på nationell och regional nivå 
 Utredaren skall undersöka behovet av en stärkt samverkan på regi- onal nivå vid planeringen av den eftergymnasiala yrkesutbildning som berörs av utredarens uppdrag. Utredaren skall bedöma på vil- ket sätt en sådan samverkan skulle påverka förutsättningarna för prioriteringar på nationell och regional nivå. Om utredaren kom- mer fram till att det finns ett behov av en sådan stärkt samverkan skall utredaren lämna förslag på hur denna skulle kunna åstad- kommas. 
 Möjligheter att bygga på och tillgodoräkna utbildning 
 Utredaren skall belysa frågan hur utbildning inom olika utbild- ningsformer kan byggas på, värderas och tillgodoräknas om den studerande senare vill läsa vidare samt hur reell kompetens kan till- godoräknas i olika utbildningar i skilda utbildningsformer. 
 80 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 1 
  
 Finansiering av de eftergymnasiala yrkesutbildningarna 
 De eftergymnasiala yrkesutbildningarna finansieras på olika sätt beroende på vilka verksamhetsformer de tillhör och enligt bestäm- melser i olika författningar. Utredaren skall analysera och värdera de olika tillämpade formerna för finansiering och vid behov föreslå förändringar i regelverken. 
 Tillsyn, uppföljning och utvärdering 
 Utredaren skall överväga vilka krav som kan ställas på kvalitetssäk- ringen av utbildningar för vilka enskilda utbildningsanordnare får statligt stöd, samt analysera förutsättningarna och villkoren för att sådant stöd skall kunna lämnas. I detta sammanhang skall även kompletterande utbildningar, som står under statlig tillsyn och åt- njuter stöd i form av momsbefrielse ingå. 
 Utredaren skall föreslå hur tillsyn, uppföljning och hur obero- ende utvärdering bör utformas för att säkerställa effektivitet och kvalitet i verksamheterna. 
  
 EU-direktiv 
  m.m. 
  
 EU-direktiv, 
  konventioner eller överenskommelser som är rele- vanta i sammanhanget och vilka Sverige har genomfört eller på an- nat sätt åtagit sig att följa skall beaktas i utredarens arbete. Särskilt skall direktiv 92/51/EG beaktas. 
 Utredaren skall också beakta utvecklingen inom Köpenhamns- processen och de verktyg som tas fram där, t.ex. en referensram för kvalifikationer inom det livslånga lärandet. 
 Samråd 
 Utredaren skall i sitt arbete samråda med berörda myndigheter, arbetsmarknadens parter och företrädare för de utbildningsformer som är berörda av uppdraget. Samråd skall ske med Sveriges Kom- muner och Landsting. Samråd skall även ske med de utredningar vars uppdrag kan komma att beröra frågeställningar som utredaren behandlar. 
 81 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:115 
  
 Samråd skall även ske med en referensgrupp som utsetts inom Regeringskansliet och som består av företrädare för de departe- ment som närmast berörs av de frågor utredaren skall behandla. 
 Övrigt 
 I övrigt står det utredaren fritt att under utredningens gång under- söka för utredningsuppdraget närliggande områden om utredaren bedömer att detta kan vara till gagn för utredningen. Utredaren har möjlighet att lämna förslag på dessa områden. 
 Redovisning av uppdraget 
 Utredaren skall redovisa sitt uppdrag senast den 1 juni 2007. 
 (Utbildnings- och kulturdepartementet) 
 82 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till Utredningen om översyn av 
  
 Dir. 
  
 den eftergymnasiala yrkesutbildningen 
  
 2006:00 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 2 november 2006. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Utredningen om översyn av den eftergymnasiala yrkesutbildningen (U2006:05) skall slutredovisa sitt uppdrag den 31 december 2006. Redovisningen skall avse arbetet fram till denna tidpunkt. 
 Uppdraget 
 Med stöd av regeringens bemyndigande den 23 mars 2006 (dir. 2006:33) tillkallade det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om det offentliga skolväsendet för vuxna en särskild utre- dare med uppdrag att göra en översyn och en djupare analys av den eftergymnasiala yrkesutbildningen utanför högskolan. Utredningen skall enligt direktiven redovisa sitt uppdrag senast den 1 juni 2007. 
 Tidpunkten för utredningens slutredovisning tidigareläggs. Slut- redovisningen av uppdraget skall ske senast den 31 december 2006. Redovisningen skall avse arbetet fram till denna tidpunkt. 
 (Utbildnings- och kulturdepartementet) 
 83 
 Bilaga 3 
 Utbildningsformer som berörs 
 Eftergymnasial yrkesutbildning anordnas som kvalificerad yrkesut- bildning, kommunal vuxenutbildning och som högskoleutbildning. Till politikområdet utbildningspolitik räknas också utbildnings- formerna kompletterande utbildning och folkbildning vilka ges statligt stöd dock utan att vara delar av det offentliga utbildnings- väsendet. Denna utredning berör dessa utbildningsformer. 
 Därutöver finns också bland annat enskilda anordnare av utbild- ning på gymnasial eller eftergymnasial utbildning som berättigar till statligt studiestöd och anordnare av statlig befattningsutbildning. 
 I denna bilaga lämnas en redovisning för hur följande utbild- ningsformer styrs och organiseras: 
  
 Kvalificerad yrkesutbildning. 
  
 Kommunal påbyggnadsutbildning. 
  
 Kompletterande utbildning. 
  
 Folkhögskoleutbildning. 
  
 Högskoleutbildning. 
  
 Kvalificerad yrkesutbildning 
 Reglering 
 Till grund för kvalificerad yrkesutbildning ligger lagen (2001:239) och förordningen (2001:1131) om kvalificerad yrkesutbildning samt förordningen (2006:906) om kvalificerad yrkesutbildning som uppdragsutbildning. 
 Kvalificerad yrkesutbildning ska tillgodose arbetslivets behov av kompetens för en modernt organiserad produktion av varor och tjänster. Utbildningen ska utformas så att yrkesrelevans nås och utbildningen ska präglas av en stark arbetslivsanknytning samt ut- 
 85 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 vecklas och bedrivas i samverkan mellan arbetsliv och utbildnings- anordnare. 
 Kvalificerad yrkesutbildning ska vila på kunskap som genereras i produktionen av varor och tjänster samt på vetenskap. Ungefär en tredjedel av utbildningen utgörs av lärande i arbetslivet (LIA). 
 Kvalificerad yrkesutbildning förutsätter kunskaper som motsva- rar avslutade gymnasiestudier. 
 Anordnare 
 Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning är förvaltningsmyn- dighet för utbildningsformen. Kvalificerad yrkesutbildning kan an- ordnas av universitet och högskolor, kommuner, landsting och en- skilda fysiska eller juridiska personer. Myndigheten beslutar efter ansökan från anordnare vilka utbildningar som ska beviljas och därmed få bedrivas som kvalificerade yrkesutbildningar. Huvud- mannaskapet för en enskild utbildning avgörs av vem som bedöms ha bäst förutsättningar att genomföra utbildningen. 
 Studiefinansiering 
 Studerande på kvalificerad yrkesutbildning har rätt till statligt stu- diestöd. 
 Tillsyn 
 Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning utövar tillsyn över utbildningarna. 
 Frågor som rör överklagande av begäran att få examensbevis eller utbildningsbevis kan överklagas till Överklagandenämnden för högskolan. I övriga fall kan inte beslut som fattas av Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning eller berörda anordnare överklagas. Studerande på kvalificerad yrkesutbildning som anordnas av uni- versitet och högskolor kan dock överklaga beslut om behörighet och tillgodoräknande av utbildning till Överklagandenämnden för högskolan. 
 86 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 Finansiering av utbildning 
 Statsbidrag till kvalificerad yrkesutbildning fördelas av en nationell förvaltningsmyndighet, Myndigheten för kvalificerad yrkesutbild- ning, till berörda utbildningsanordnare. Myndigheten tillämpar schablonbelopp med två ersättningsnivåer, 55 000 respektive 60 000 kronor per år och studerande. Anordnare kan äska ersättningsbe- lopp utöver schablon om särskilda skäl finns. 
 Medel betalas ut till anordnare utifrån det antal studerande som faktiskt är registrerade på utbildningen. Avstämning mot myndig- heten görs var sjätte månad. 
 Myndighetens beslut att bevilja eller avslå en ansökan om att få bedriva kvalificerad yrkesutbildning kan inte överklagas. 
 Av olika skäl startar inte alla utbildningar med den volym som planerats. Detta innebär att anslaget för kvalificerad yrkesutbild- ning får en lägre verkningsgrad än 100 procent. Ett visst anslags- sparande har därför uppstått under senare år, trots att myndigheten regelmässigt kompenserar ett beräknat bortfall med att fatta beslut om bidrag som överskrider det tilldelade anslaget. 
 En tredjedel av utbildningen ska bestå av lärande i arbete (LIA). Denna del av utbildningen ska kostnadsmässigt belasta arbetslivet. Det innebär att den sammanlagda finansieringen är större än det som ryms i det statliga anslaget. 
 Principen med schablonbelopp har tillämpats sedan läsåret 2004. Tidigare förhandlade myndigheten med varje enskild anordnare om ersättningsnivån. Syftet var då att ersätta anordnarna för deras fak- tiska kostnader. Någon kostnadsuppföljning gjordes emellertid aldrig. 
 Finansiering av kvalificerad yrkesutbildning ses som intimt för- knippad med kvalitetssäkringen av utbildningen. Utgångspunkten är syftet med utbildningsformen som är att tillgodose behovet av kvalificerad yrkesutbildad arbetskraft. Myndigheten utgår från ett antal kvalitetskriterier som tar sin utgångspunkt i en behovsbe- dömning för att bestämma vilka ansökningar som ska ges möjlig- heter att anordna kvalificerad yrkesutbildning. 
 Statsbidragen är tidsbegränsade. En utbildning kan få stöd för maximalt fyra intag av en och samma utbildning. Därefter måste en anordnare som önskar fortsätta bedriva utbildningen som kvalifice- rad yrkesutbildning, ansöka om statsbidrag i konkurrens med andra sökande. Myndigheten gör dessutom en särskild prövning av ar- 
 87 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 betsmarkandens aktuella behov av utbildningen inför beslutet om det tredje intaget. 
 Genom att införa schablonbaserad ersättning har ett administra- tivt enkelt system införts. För närvarande pågår en översyn av er- sättningssystemet. En viktig förutsättning är att skapa någon form av system för studiedokumentation som kan göra det möjligt att fördela resurser i enlighet med till exempel studieprestationer. 
 Kvalitetssäkring 
 Anordnare av kvalificerad yrkesutbildning har i likhet med univer- sitet och högskolor samt enskilda utbildningsanordnare inom högre utbildning grundläggande ansvar för utbildningens kvalitet. Lagen (2001:23) och förordningen (2001:1131) för kvalificerad yr- kesutbildning anger krav som rör både utbildningens innehåll och former. 
 Statsbidrag ska lämnas till utbildning som utformats i samverkan med arbetslivet och som bedöms ha goda förutsättningar att bli genomförd med hög kvalitet. Krav ställs också på att utbildnings- anordnaren ska ha en utbildningsplan som bland annat anger hur utbildningen ska kvalitetssäkras. 
 Ett centralt inslag i kvalitetssäkringen av kvalificerad yrkesut- bildning är den prövning som görs av samtliga utbildningsanord- nare som ansöker om rätt och anslag för att bedriva utbildningen. Denna prövning görs av Myndigheten för kvalificerad yrkesutbild- ning. Med tanke på att kvalificerad yrkesutbildning ska utgå från ett specifikt och aktuellt behov i arbetslivet, fästs stor vikt vid en bedömning av denna förmåga. En förutsättning för att en utbild- ningsanordnare ska beviljas medel och tillstånd att starta en utbild- ning är att arbetslivets engagemang kan dokumenteras och att fö- reträdare för branschen sitter med i ledningsgruppen för kvalifice- rad yrkesutbildning. Vidare ska företrädare för de studerande ha rätt att vara representerade i ledningsgruppen. 
 Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning ansvarar också för att utöva tillsyn och svara för uppföljning och utvärdering av kvali- ficerad yrkesutbildning. På grundval av dessa uppgifter ska myn- digheten bland annat tillse att utbildningen lever upp till de kvali- tetskrav som ställs på kvalificerad yrkesutbildning. I likhet med högskoleutbildning kan rätten att bedriva utbildning fråntas ut- bildningsanordnaren om kvaliteten inte upprätthålls. I sådana fall 
 88 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 upphör också rätten till statsbidrag för utbildningen. Myndighetens strategi utgår från att stödja utbildningsanordnarnas kvalitetsarbete genom rådgivning och tillsyn. Myndigheten tar också del av anord- narnas självvärdering. En viktig måttstock för att bedöma utbild- ningens kvalitet är utbildningens utbildningsplan samt lag och för- ordning. 
 Myndighetens tillsyns- och uppföljningsarbete ligger också till grund för kontinuerlig omprövning av beslut om statsbidrag. En utbildningsanordnare ges enbart tillstånd och medel för samman- lagt en utbildningsomgång åt gången. 
 Kommunal påbyggnadsutbildning 
 Reglering 
 Kommunala påbyggnadsutbildningar regleras i skollagen (1985:1100) och förordningen (2002:1012) om kommunal vuxen- utbildning. 
 Kommunal påbyggnadsutbildning syftar till att ge vuxna sådan utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. Kommunal påbyggnadsutbildning ska svara mot efter- frågan och behov. 
 Kommunal påbyggnadsutbildning utgör en del av kommunal vuxenutbildning. För vissa påbyggnadsutbildningar finns nationella kursplaner som Statens skolverk fastställt. Det finns också påbygg- nadsutbildningar med lokala kursplaner. Vissa påbyggnadsutbild- ningar med nationell eller lokal kursplan kan finansieras med sär- skilda statliga medel. 
 Statens skolverk beslutar om statsbidrag. Ett villkor är bland an- nat att utbildningen är inriktad antingen mot ett yrkesområde där behovet av yrkesutbildad arbetskraft inte tillgodoses på annat sätt eller är av särskild betydelse när det gäller att ta tillvara angelägna kulturella värden och det svenska kulturarvet (SFS 2005:676). 
 Ett beslut får gälla i högst tre år. Verket ska årligen besluta om storleken av bidraget. 
 För tillträde till påbyggnadsutbildning ställs huvudsakligen krav på kunskaper som motsvarar gymnasieskolans nationella eller spe- cialutformade program. Det finns också utbildningar som bygger på godkända kurser från grundskola eller motsvarande. 
 89 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 Utbildningarna kan variera mellan 200 till 1 200 verksamhets- poäng där 20 verksamhetspoäng i veckan motsvarar heltidsstudier. Vanligast är program som omfattar ett års studier. 
 Enligt föreskrifterna av Statens skolverk (SKOLFS 2005:20), ska huvudmannen för lokalt inrättad påbyggnadsutbildning beakta att utbildningen: 
 Ge fördjupad kunskap och kompetens inom ett yrkesområde och stimulera till personlig utveckling och fortsatt lärande. 
 Har betydelse i ett regionalt eller lokalt perspektiv i fråga om arbetsmarknaden och dess behov. 
 Inrättas och genomförs i samverkan med arbetslivet. 
 Huvudmannen ska också upprätta en utbildningsplan som bland annat beskriver: 
 Hur kartläggningen av arbetsmarknadens behov har skett och hur arbetslivet medverkar i utbildningen. 
 Metoder för att följa upp och kontinuerligt förbättra utbild- ningen. 
 I verkets kommentarmaterial till författningen står att utbildning- ens genomförande bör omprövas minst var tredje år. 
 Studiefinansiering 
 Studerande på kommunal påbyggnadsutbildning har rätt till statligt studiestöd. Påbyggnadsutbildning räknas inte som eftergymnasial utbildning när det gäller studiestöd. Den räknas i stället som gym- nasial. 
 Finansiering av utbildning 
 Kommunerna finansierar kommunal påbyggnadsutbildning. Verk- samheten finansieras med intäkter i huvudsak från: 
  
 1) 
  
 kommunalskatt, 
  
 2) 
  
 kommunala avgifter, och, 
  
 3) 
  
 statsbidrag inom ramen för systemet för kommunalekono- misk utjämning. 
  
 90 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 Två tredjedelar av det tidigare särskilda statsbidraget kommer att från och med 2007 föras över till systemet för kommunalekono- misk utjämning. 
 En direkt statlig finansiering sker, som nämnts ovan, för viss på- byggnadsutbildning som bedömts som särskilt angelägen. I dessa fall har Statens skolverk fått i uppdrag att fastställa ersättningsni- våer, utbildningsvolym och lokaliseringsort med utgångspunkt i de resursramar och övriga bestämmelser som regeringen anger. Ansla- get uppgår till ca 100 miljoner kronor för budgetåret 2006. 
 Ersättningsnivåerna för dessa utbildningar varierar mellan 39 000 och 280 000 kronor per år och studerande. 
 Tillsyn 
 Statens skolverk svarar för tillsyn över utbildningarna. 
 De studerande på kommunal påbyggnadsutbildning kan över- klaga beslut om avskiljande från utbildning, avstängning och för- visning till allmän förvaltningsdomstol i enlighet med förvalt- ningslagen (1996:233). Andra beslut kan inte överklagas. 
 Kvalitetssäkring 
 I den kommunala vuxenutbildningen ligger ansvaret för kvalitets- säkring på den kommunala huvudmannen. Innehåll och former för utbildningen regleras i skollagen. Nationell uppföljning och utvär- dering av påbyggnadsutbildning fullgörs av Statens skolverk. Granskning av påbyggnadsutbildning ingår som en del av verkets generella ansvar att utöva tillsyn, genomföra uppföljningar och ut- värderingar. Kommunernas vuxenutbildning omfattas av verkets pågående utbildningsinspektion. 
 Kompletterande utbildning 
 Reglering 
 Kompletterande utbildning regleras i förordningen (2000:521) om statligt stöd till kompletterande utbildning. 
 Kompletterande utbildningar delas in följande fyra kategorier: 
  
 Utbildningar ställda under statlig tillsyn. 
  
 91 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 Utbildningar ställda under statlig tillsyn som också är studie- stödsberättigade 
  
 Utbildningar ställda under statlig tillsyn som är både studie- stödsberättigade och får statsbidrag, 
  
 Utbildningar ställda under statlig tillsyn som får statsbidrag men som inte är studiestödsberättigade. 
  
 En utbildning som är ställd under statlig tillsyn kan begära att bli befriad från mervärdesskatt. 
 För att statligt stöd ska utgå till en kompletterande utbildning ska denna vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund eller beprö- vad erfarenhet. 
 Om en utbildning är att betrakta som eftergymnasial regleras inte. Varje enskild utbildningsanordnare avgör själv om studierna ska bygga på gymnasieskolans kunskaper. Utbildningarna varierar från ett halvår till cirka tre års studier. 
 Statens skolverk beslutar om statligt stöd, tilldelning av resurser och utövar också tillsyn av utbildningarna. 
 En utbildning kan ge de studerande rätt till studiestöd om ut- bildningen är värdefull från nationell synpunkt. Utbildningen kan ge rätt till statsbidrag om den är särskilt värdefull från nationell synpunkt. 
 Vid bedömningen av om en utbildning ska anses vara värdefull från nationell synpunkt ska särskilt beaktas om: 
 utbildningen ökar tillgången på värdefull yrkesskicklighet inom ett yrke som det finns ett nationellt behov av, 
 utbildningen leder till ett arbete, utvecklar erforderlig kom- petens i befintligt arbete eller förbereder för andra studier, 
 huvudmannen samverkar med det omgivande samhället, och 
 utbildningen har en från samhällssynpunkt lämplig regional placering. 
 Vid bedömningen av om en utbildning ska anses vara särskilt vär- defull från nationell synpunkt ska särskilt beaktas om utbildningen: 
 ger en särskilt kvalificerad kompetens inom ett yrkesom- råde, 
 tillgodoser behov inom smala yrkesområden eller leder fram till udda yrken, 
 bidrar till att bevara traditionell yrkeskunskap, 
 92 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 bidrar till att bevara det svenska kulturarvet, 
 bidrar till att utveckla ny kunskap inom ett framtidsyrke. 
 Anordnare 
 Kompletterande utbildning är en utbildningsform för utbildning som bedrivs utanför det offentliga utbildningsväsendet och som har statligt stöd. Stat eller kommun kan därför inte vara huvudman för kompletterande utbildning. 
 Studiefinansiering 
 Studerande på kompletterande utbildning kan erhålla studiestöd på antingen gymnasial eller eftergymnasial nivå. En förutsättning är att utbildningen beviljats rätt till studiestöd. Statens skolverk be- slutar för varje enskild utbildning. Statens skolverk beslutar om fördelning av ca 4 500 årsstudieplatser som berättigar till studie- stöd. 
 Finansiering av utbildning 
 I de fall kompletterande utbildning beviljas statsbidrag tillämpas enhetliga bidragsnivåer som kombineras med ett tilläggsbidrag som varierar beroende på utbildningsanordnarens kostnader. Det gene- rella bidraget uppgår 2006 till ca 55 000 per år och studerande. Tilläggsbidraget varierar mellan 4  
 000–60 
  000 kronor per år och helårsstuderande. Statens skolverk fastställer bidragsnivåerna från år till år. Avräkning görs mot antalet faktiska studerande. Beslut om statligt stöd är alltid tidsbegränsat och varar högst fyra år. 
 Statens skolverk disponerade 133 miljoner kronor för stöd till kompletterande utbildning under 2005. 
 Studieavgifter förekommer inom kompletterande utbildning. Avgifterna varierar mellan ett par tusen till i ett fall flera hundra tusen kronor per år (flygutbildningar). Vanligast är dock avgifter som uppgår till ca 30 000 kronor för utbildningar som inte är be- rättigade till statsbidrag. Studieavgifter för utbildningar som är en- bart studiestödsberättigade är väsentligt högre enligt gällande re- gelverk. Enligt gällande regelverk förutsätts dock dessa vara skäliga i förhållande till utbildningens karaktär. 
 93 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 Tillsyn 
 Statens skolverk utövar tillsyn över utbildningarna. 
 De studerande har inga möjligheter att överklaga beslut som rör utbildningens genomförande. Anordnare av kompletterande ut- bildning kan överklaga beslut om tillsyn till allmän förvaltnings- domstol i enlighet med förvaltningslagen (1996: 223). 
 De studerande kan dock framföra klagomål till Statens skolverk på förhållanden på skolan och utbildningens genomförande. 
 Kvalitetssäkring 
 Det ska finnas en plan för hur utbildningen ska bedrivas och hur målen för utbildningen ska uppnås. Inträdesvillkor och urvalsgrun- der ska vara utformade i enlighet med utbildningens nivå och in- riktning. Vidare föreskriver regeringen att lärarna ska vara kompe- tenta och att de studerande får intyg eller betyg som beskriver ut- bildningens innehåll och uppnådda resultat. 
 För utbildningar som berättigar till studiestöd och statsbidrag krävs att en styrelse eller ledningsgrupp finns. En plan för kompe- tensutveckling av personal och plan för uppföljning och utvärde- ring av verksamheten ska också finnas. 
 Ansvaret för att säkerställa kvalitet i utbildningen är därmed en angelägenhet för berörda utbildningsanordnare. Statens skolverk utövar tillsyn över utbildningarna, vilket sker dels på förekommen anledning, dels i form av kontinuerlig tillsyn av utbildningsanord- nare, särskilt i samband med prövningar av ansökningar till statligt stöd. 
 Folkhögskoleutbildning 
 Reglering 
 Folkhögskoleutbildning är en del i folkbildningen som ingår inte i det offentliga utbildningsväsendet. Folkbildning kännetecknas av att utbildningen ska vara är fri och frivillig och själv formulera sina mål och bestämma innehåll i utbildningen. 
 Staten stöder folkbildningen genom förordningen (1999:977) om statsbidrag till folkbildning. Folkbildningsrådet fördelar medel till folkhögskolor och studieförbund som är utbildningsanordnare. 
 94 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 Delar av folkhögskolans reguljära utbud ställer krav på kunska- per motsvarande fullgjorda kursfordringar från något av gymnasie- skolans program. Utbildningarna omfattar ett till två års studier. 
 Studiefinansiering 
 Studerande på folkhögskoleutbildning har rätt till statligt studie- stöd. 
 De flesta utbildningar i folkhögskolan ligger på grundskole- och gymnasienivå. Vissa utbildningar klassificeras dock som eftergym- nasiala i fråga om studiestöd. Hit hör fritidsledarutbildning och utbildningar till tolk samt vissa andra yrkesutbildningar. 
 Centrala studiestödsnämnden, CSN, beslutar efter samråd med Folkbildningsrådet om vilka utbildningar på folkhögskola som ska ge rätt till studiemedel på gymnasial eller eftergymnasial nivå. 
 Finansiering av utbildning 
 Statens årliga bidrag till folkbildningen uppgår till drygt 3 miljarder kronor. 
 Till grund för statens bidragsgivning och Folkbildningsrådets fördelning finns förordningen (1991:977) om statsbidrag till folk- bildning. 
 Folkbildningsrådet tillämpar en fördelningsmodell som innebär att varje studievecka på folkhögskolans längre kurser ger cirka 1 200 kronor per vecka och deltagare, vilket motsvarar ca 40 000 kronor för ett års heltidsstudier per studerande. 
 Därtill finansierar i regel landsting och kommuner folkhögsko- lans kurser med i genomsnitt 300 kronor per vecka och deltagare. En mindre del av folkhögskolans anslag, för närvarande 10 procent, fördelas som förstärkningsbidrag för att täcka merkostnader för funktionshindrade. 
 Tillsyn 
 Mot bakgrund av folkbildningens fria ställning bedrivs ingen tillsyn över utbildningarna. Reglering av de studerandes möjligheter att överklaga beslut finns inte. 
 95 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 Kvalitetssäkring 
 Det formella ansvaret för att säkerställa att statsbidraget används enligt statens riktlinjer och förordningen som ligger till grund för bidragsgivningen ligger på Folkbildningsrådet som också fördelar statsbidraget. Ett krav som ställs på mottagarna är att måldoku- ment upprättas och att en plan för utvärdering tas fram. Rådet ställer också krav på årlig verksamhetsberättelse. På grundval av detta underlag genomför rådet uppföljningar och initierar utvärde- ringar av folkbildningen. Folkbildningsrådet antar också regelbun- det en utvärderingsplan. 
 Regeringen har ett ansvar för att kontrollera att statsbidraget an- vänds enligt statens intentioner. Därför genomförs med jämna mellanrum en utvärdering av folkbildningen som syftar till att klarlägga i vilken utsträckning statens intentioner infriats. Hittills har två statliga utvärderingar genomförts. 
 Högskoleutbildning 
 Reglering 
 Högskoleutbildning regleras i högskolelagen (1992:1434) och hög- skoleförordningen (1993:100) samt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina för enskilda utbildningsanordnare. 
 Universitet och högskolor ska enligt högskolelagen bedriva ut- bildning som vilar på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet och forskning och konstnärligt utvecklingsar- bete samt annat utvecklingsarbete. Uppdraget innebär också att universitet och högskolor ska samverka med det omgivande sam- hället och informera om sin verksamhet. 
 Högskoleutbildning på grundnivå ska väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får i gymnasiets nationella program. 
 Högskoleutbildning bedrivs i form av kurser eller program. En särskild bilaga till högskoleförordningen, examensordningen, regle- rar vilka examina som får ges. Dessa delas upp i generella examina, yrkesexamina samt konstnärliga examina från och med 1 juli 2007. För varje examen anges dels omfattningen av studierna, som varie- rar från 1,5 år till 5,5 år, dels vilka mål som ska ha uppnåtts för att få examen. 
 Examensstrukturen har förändrats i enlighet med Bolognapro- cessens principer. Samtliga examina finns kvar och placeras an- 
 96 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 tingen på grundnivå eller på avancerad nivå. En så kallad nationell referensram för examina håller för närvarande på att utarbetas. Denna ska bland annat ge de studerande information om vilka ex- amina som erbjuds. Den ska också ge information om vilka krav som ställs på tillträde och krav på vilka kunskaper som krävs för att erhålla olika examina. 
 Anordnare 
 Högskoleutbildning anordnas av universitet och högskolor. Uni- versitet och högskolor, inklusive Sveriges lantbruksuniversitet, har staten som huvudman. Det finns också enskilda utbildningsanord- nare som har rätt att utfärda vissa examina och högskolor som drivs i stiftelseform. Enskilda utbildningsanordnare står för en mindre del av högskolans utbud. 
 Studiefinansiering 
 Studerande på högskoleutbildning är berättigade till statligt studie- stöd. 
 Finansiering av utbildning 
 Det nuvarande systemet för resurstilldelning till grundläggande högskoleutbildning infördes i början av  
 1990-talet. 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT 
  
 Ett viktigt syfte med systemet är att genom dess betoning på utfall i form av helårsprestationer och helårsstudenter ge förutsättningar för ett effektivt och ändamålsenligt stöd till de studerande. 
 Varje lärosäte tilldelas ett utbildningsuppdrag som på en över- gripande nivå anger regeringens mål för lärosätets utbildningsvo- lym och utbildningsutbud. 
 Utbildningsuppdraget är förenat med ett så kallat takbelopp som anger den högsta ersättningsnivå som ett lärosäte kan tilldelas efter ett kalenderår. 
 TPF 
  
 2 
  
 FPT 
  
 1 
  
 TP PT  
 Prop. 1992/93:169, bet. 1992/93:UbU14, rskr. 1992/93:363 
  
 2 
  
 TP PT  
 Det faktiska beloppet som ett lärosäte kan utnyttja efter en årlig avräkning avgörs av dels antalet registrerade studenter som är verksamma på heltid under ett helt läsår (helårs- studenter), dels antalet registrerade poäng per helårsstudent (helårspoäng) fördelat på de olika utbildningsområdena. 
 97 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:115 
  
 Takbeloppet baseras på lärosätets utbildningsuppdrag och sam- mansättning av så kallade utbildningsområden. 
 Ersättningsnivåerna för utbildningsområdena är nationellt fast- ställda. Syftet är att skapa ett likvärdigt och förutsägbart system. 
 Ersättningsnivåerna varierar kraftigt beroende på vilken typ av utbildning som bedrivs. Nivåerna varierar mellan ca 34 000 till 470 000 kronor per helårsstudent beroende på utbildningsområde. 
 TPF 
  
 3 
  
 FPT  
 Hur universitet och högskolor i praktiken fördelar resurser till olika utbildningar är en angelägenhet för varje lärosäte. Resurser kan således föras mellan olika utbildningsområden och utbildningar inom ett lärosäte beroende på verksamhetens förutsättningar och 
 prioriteringar. 
 Det är också upp till det enskilda lärosätet att bestämma hur stor del och på vilket sätt gemensamma kostnader ska finansieras. 
 I praktiken innebär detta att ett lärosätes överproduktion för ett år kan ligga till grund för nästa års avräkning av resurser i förhål- lande till lärosätets takbelopp. 
 Bidragsgivningen till enskilda utbildningsanordnare ska utgå från samma ersättningsnivåer som gäller för den högskoleutbildning som anordnaren getts rätt att bedriva enligt lagen om examensrätt (SFS 1993:792). Enskilda utbildningsanordnare har i regel även an- nan finansiering än statlig. 
 Tillsyn 
 Högskoleverket svarar för tillsyn av högskoleutbildning. Studerande kan överklaga vissa beslut till Överklagandenämnden 
 för högskolan. Det gäller begäran om att få examensbevis, beslut om behörighet och tillgodoräknande av utbildning samt avslag på begäran att få bli befriad från obligatoriska utbildningsmoment. 
 Kvalitetssäkring 
 Universitet och högskolor har ett grundläggande ansvar för att säkerställa kvalitet i sin verksamhet. Enligt högskolelagen (1992:1434) ska all högskoleutbildning vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt beprövad erfarenhet. Högskolelagen slår 
  
 3 
  
 TP PT  
 En viktig komponent är klassificeringen av kurser. En kurs klassificeras som ett utbild- ningsområde beroende på i vilket ämne kursen ges. Varje enskilt lärosäte klassificerar kurser på egen hand. Klassificering av kurser ligger sedan till grund för beräkningen av ersättnings- nivån för olika utbildningsområden. Ett lärosäte får bara klassificera kurser till utbildnings- områden som är reglerade i lärosätets regleringsbrev. 
 98 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 3 
  
 också fast att resurserna ska utnyttjas effektivt för att hålla hög kvalitet i verksamheten. Kvalitetsarbetet är en gemensam angelä- genhet för personal och studenter. 
 Högskolelagen stadgar tillsammans med högskoleförordningen vissa formella krav som rör organisation och ledning, bland annat att vetenskapligt kompetenta lärare ska utgöra majoritet i be- slutande organ som rör grundutbildning. Högskolelagen slår också fast att företrädare för lärare i beslutande organ och utseende av ansvariga för verksamheten ska ske kollegialt. Högskolelagen anger också att ett nära samband ska finnas mellan forskning och utbild- ning. 
 Regeringen föreskriver vilka examina inom grundläggande hög- skoleutbildning som får avläggas. Högskoleverket beslutar vid vilka lärosäten dessa examina får avläggas. Regeringen föreskriver dock vilka examina som får avläggas vid Sveriges Lantbruksuniversitet. 
 Ett tillstånd att utfärda examina får lämnas bara om utbildningen uppfyller de krav som ställs på grundläggande högskoleutbildning enligt detta kapitel och de särskilda krav som regeringen föreskri- ver. Dessutom ska det i ett rikstäckande perspektiv finnas ett all- mänt intresse av att examina får utfärdas. 
 Denna prövning fungerar som en utvärdering av förutsättning- arna att uppfylla de krav som ställs på högskoleutbildning i det en- skilda fallet. 
 TPF 
  
 4 
  
 FPT 
  
 En kontinuerlig omprövning sker av dessa examensrätter i sam- band med Högskoleverkets utvärderingsverksamhet. All utvärde- ringsverksamhet genomförs i praktiken av externa bedömnings- grupper. 
 För närvarande utvärderas dessutom samtliga ämnen och utbild- ningsprogram vid universitet och högskolor. Om Högskoleverket finner anledning att ifrågasätta en examensrätt, har utbildningsan- ordnaren först möjlighet att förbättra verksamheten. Om detta vid en förnyad granskning bedöms som otillräckligt, kan Högskole- verket återkalla examensrätten i det aktuella ämnet/utbildningen i fråga om statliga lärosäten. Regeringen kan återkalla examensrätten för enskilda utbildningsanordnare. 
  
 4 
  
 TP PT  
 Liknande prövning och utvärdering görs av rätten att bedriva forskarutbildning och forsk- ning inom så kallade vetenskapsområden samt rätten att benämnas universitet. 
 99 
 Bilaga 4 
 Utvecklingen av den eftergymnasiala yrkesutbildningen 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT 
  
 Det svenska utbildningssystemet utmärks av en sammanhållen grund- och gymnasieskola samt en sammanhållen högskola. Att inom en och samma organisation bedriva utbildning av både gene- rell och yrkesförberedande karaktär har varit vägledande för de olika reformer som genomförts sedan slutet av  
 1960-talet. 
  
 Emellertid har också nya utbildningsformer etablerats som inte har någon naturlig plats inom gymnasieskolan eller högskoleut- bildning. Vissa utbildningsformer utmärks av att utbildningen genomförs av enskilda huvudmän och stöds i olika utsträckning av staten. Andra kännetecknas av att de tillkommit för att säkerställa angelägna kompetensbehov som annars inte skulle ha tillgodosetts inom ungdomsskolan eller vid universitet och högskolor. 
 Frågor om eftergymnasial yrkesutbildning har berörts vid flera tillfällen i samband med högskoleutbildningens utbyggnad och ut- vecklingen av andra utbildningsformer på eftergymnasial nivå. I det följande lämnas en redovisning av vissa förändringar som rör de utbildningsformer som behandlas i denna utredning. 
  
 1 
  
 TP PT  
 Den redovisning som lämnas i denna bilaga utgör i huvudsak en uppdatering av en tidigare beskrivning i Utbildnings- och kulturdepartementets kartläggning från 2005 (Eftergym- nasiala yrkesutbildningar – en kartläggning). 
 101 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 1. Förändringar inom högskolan 
 TPF 
  
 2 
  
 FPT 
  
 1977 års högskolereform 
 I och med 1977 års högskolereform avsåg staten att skapa bättre förutsättningar för att bland annat öka tillgängligheten till högsko- leutbildning för nya grupper av studerande och bättre möta arbets- livets behov av utbildade. Avsikten var också att skapa en enhetlig organisation för i princip all eftergymnasial utbildning. Denna skulle också underlätta återkommande utbildning och undvika att återvändsgränder uppstod. 
 1977 års reform skapade den enhetliga svenska högskolan med långtgående reglering av såväl beslutsorganisation som tillträdes- regler och utbildningens innehåll samt detaljerad dimensionering av olika utbildningslinjer. 
 I syfte att möta arbetslivets behov gavs företrädare för allmänna intressen möjlighet att ingå i olika beslutsorgan som rörde univer- sitet och högskolors verksamhet. Företrädare för allmänna intres- sen kom att ingå i högskolestyrelserna, linjenämnderna samt i vissa fall även fakultetsnämnderna. En ny organisatorisk nivå infördes också, de sex regionstyrelserna, där allmänföreträdarna utgjorde en majoritet. Därtill gavs det centrala ämbetsverket, Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), en central roll i utbildningsplaneringen som bland annat bestod av särskilda planeringsberedningar med företrädare för såväl organisationer som den aktuella sektorn. 
 Reformen innebar att eftergymnasiala utbildningar som tidigare inte var högskoleutbildning infördes i högskolestrukturen. Det gällde bland annat de konstnärliga utbildningarna, lärarutbildning- arna vid seminarierna och de medellånga vårdutbildningarna, vilket bland annat innebar att en rad nya regionala högskolor tillkom. 
 Merparten av grundutbildningen kom att organiseras i samman- hållna utbildningslinjer vars huvudsakliga innehåll fastställdes cent- ralt. Grundutbildningen delades vidare in i fem utbildningssektorer för olika yrken – sektorerna för utbildning för tekniska yrken, ad- ministrativa, ekonomiska och sociala yrken, vårdyrken, undervis- ningsyrken samt kultur- och informationsyrken – som var och en fick ett anslag av riksdagen. Därutöver fanns ett anslag för (seder- mera fristående) kurser och lokala utbildningslinjer. En annan kon- sekvens av reformen var att den tidigare försöksverksamheten med 
  
 2 
  
 TP PT  
 Detta avsnitt bygger i vissa delar på Högskoleverkets skrift Hur styrs den svenska högskolan? Varför ser styrsystemet ut som det gör? 1998:4 S. 
 102 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 yrkesteknisk högskoleexamen blev en permanent högskoleutbild- ning. Syftet med denna examen var flerfaldigt. Dels skulle utbild- ningen ge möjlighet till fortsatt utbildning för personer som haft små möjligheter att tidigare söka sig till högskoleutbildning, dels skulle utbildningen bidra till att tillgodose industrins kompetens- behov för olika yrkeskategorier. Syftet var också att skapa möjlig- het för blivande yrkeslärare i gymnasieskolan att få fördjupade äm- neskunskaper. Ett särskilt vuxenstudiestöd med högre bidragsdel infördes också. 
 Successiva reformer under  
 1980-talet 
  
 Olika beslutsfunktioner decentraliserade under  
 1980-talet 
  till hög- skoleenheterna (dåvarande gemensam beteckning för universitet och högskolor). Regionstyrelserna avskaffades 1988, då samtidigt en majoritet av allmänföreträdare infördes i högskolestyrelserna, samtidigt som UHÄ:s planerande uppgifter minskade. I stället po- ängterades UHÄ:s uppföljande och utvärderade roll. Ytterligare högskolor tillkom successivt i syfte att öka den geografiska till- gängligheten. Den tidigare fyråriga tekniska utbildningen i gymna- sieskolan gjordes om till en tvåårig mellaningenjörsutbildning och överfördes till högskolan i slutet av  
 1980-talet. 
  
 1993 års universitets- och högskolereform 
 1993 års universitets- och högskolereform innebar huvudsakligen en fortsatt avreglering och decentralisering av det tidigare systemet. Bakgrunden var den kritik som riktats mot vad som sågs som bristande flexibilitet och snuttifiering av högre utbildning. En följd av att utbildningsutbudet organiserades i yrkesinriktade ut- bildningslinjer var att utrymmet för studenternas fria val begränsa- des och att en del ämnen inom framförallt humaniora missgynna- des. Vidare fanns en växande insikt om svårigheterna att förutsäga samhällets framtida behov av utbildade och att genom centrala styrmedel anpassa utbudet både i fråga om inriktning och antal studerande. Därför avskaffades de centralt fastställda utbildnings- linjerna. Det centrala ämbetsverket ersattes av en myndighet för service och uppföljning (Verket för högskoleservice, VHS) och en myndighet för utvärdering (Kanslersämbetet, vars uppgifter senare 
 103 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 övertogs av Högskoleverket). Samtidigt infördes en examensord- ning som angav vilka examina (generella examina och yrkesexa- mina) som skulle ges vid universitet och högskolor. I examensbe- skrivningar angavs bland annat målen för dessa examina. 
 Motivet för att reglera yrkesexamina inom högskoleutbildningen var bland annat att säkerställa vissa bestämda kunskapskrav i enlig- het med vad som regleras för yrket i fråga samt ge regeringen möj- lighet att bestämma vilka lärosäten som skulle ha rätt att utfärda examina. 
 Universitet och högskolor fick i stor utsträckning själva be- stämma om utbildningsutbud och dimensionering. En viss styrning kom dock att ske genom att regeringen bestämde vilka lärosäten som skulle få rätt att utfärda olika examina. Regeringen satte också upp mål för antalet examina inom vissa utbildningar. 
 En annan viktig förändring var att linjenämnderna avskaffades till förmån för fakultetsnämnderna, som normalt skulle besluta om både utbildning och forskningsfrågor. Därmed infördes huvudsak- ligen ett kollegialt beslutsfattande för grundläggande högskoleut- bildning. I och med detta förändrades förutsättningarna för sam- verkan mellan universitet och högskolor och arbetsmarknaden. Allmänföreträdare kom dock att utgöra en majoritet i styrelserna för universitet och högskolor. 
 Ökad vikt vid samverkan med arbetslivet 
 Sedan 1993 års högskolereform har flera förändringar genomförts i syfte att stärka universitet och högskolors samverkan med arbetsli- vet. Kravet på att samverka med det omgivande samhället har för- tydligats i högskolelagen. Sammansättningen i högskolestyrelserna har förändrats genom att regeringen utser en extern ordförande som inte har sin huvudsakliga sysselsättning vid det lärosäte som uppdraget avser. 
 I regleringsbreven till Högskoleverket och högskolorna/univer- siteten är numera ett mål att högskoleutbildning ska svara mot såväl arbetsmarknadens behov som studenternas efterfrågan. I reg- leringsbreven poängteras det samverkansansvar med det omgivande samhället som högskolelagen slår fast. Regeringen har också gett Högskoleverket i uppdrag att årligen lämna underlag för läro- sätenas och regeringens planering av utbildningsutbudet i relation till arbetsmarknadens behov av utbildade. 
 104 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 Utredning om kortare yrkesutbildningar 
 Regeringen tillsatte 2001 en utredning för att dels utreda hur ut- bildning som leder till yrkesteknisk högskoleexamen (YTH) kunde utvecklas mot nya områden utanför det tekniska området och nå nya studerandegrupper, dels undersöka behovet av andra kortare yrkesutbildningar vid universitet och högskolor. Utgångspunkten för utredningen var arbetsmarknadens behov. Ett motiv till översy- nen var de pågående strukturförändringarna inom näringslivet och de ökande kompetenskraven inom såväl näringsliv som offentlig sektor (dir 2001:9). 
 Utredningen presenterade sina förslag i sitt slutbetänkandet  
 Yr- keshögskoleutbildning – inriktning, utformning och kvalitetskriterier 
  
 (SOU 2001:107). Dessförinnan hade regeringen redan i budget- propositionen för 2002 tagit ställning och förespråkat att en ny ex- amen för kortare yrkesutbildningar vid universitet och högskolor skulle tillskapas. Regeringen hade också i propositionen  
 En politik för tillväxt och livskraft i hela landet  
 (prop. 2001/02:4 ) föreslagit medel till vissa lärosäten (Örebro universitet, Luleå tekniska uni- versitet och Blekinge tekniska högskola) för att utveckla sådana utbildningar. Regeringen gav också senare i Rådet för grund- läggande högskoleutbildning i uppdrag och medel att bidra till pe- dagogisk förnyelse av kortare yrkesutbildningar vid universitet och högskolor. 
 Ett motiv som regeringen förde fram i propositionen  
 Den öppna högskolan  
 (prop. 2001/02:15) var att en hög andel ungdomar som genomgått gymnasieskolans yrkesförberedande program inte gick vidare till högre utbildning, eftersom det saknades lämpliga utbild- ningsalternativ för denna grupp. 
 I korthet föreslog utredningen att en ny examen, yrkeshögskole- examen, skulle ersätta yrkesteknisk högskoleexamen (YTH). Denna borde enligt utredningen breddas mot nya områden i för- hållande till vad som varit fallet med YTH. Exempel på ytterligare områden var handel, transport och ekonomi, vård och utbildning och skola. Därutöver borde universitet och högskolor ha full frihet att utveckla utbildningar inom andra områden förutsatt att de fick examensrätt för detta. Antalet platser borde på sikt kunna uppgå till 20 000. 
 Yrkeshögskoleexamen föreslogs omfatta minst 60 och högst 80 högskolepoäng. Utbildningen skulle vända sig både till den mål- grupp som studerade i syfte att erhålla en yrkesteknisk examen, det 
 105 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 vill säga personer med yrkeserfarenheter från en särskild bransch, och till studenter som kommer direkt från gymnasiet. 
 Någon särskild styrning eller finansiering föreslogs inte. Där- emot ansåg utredningen att universitet och högskolor i ett inled- ningsskede borde ges vissa utvecklingsmedel för att både utveckla utbildningar och för att marknadsföra dessa. Även medel för peda- gogisk utveckling på nationell nivå borde även fortsättningsvis utgå via Rådet för högre utbildning. För att berörda aktörer inom ut- bildningsområdet skulle få bättre beslutsunderlag inför priorite- ringar av utbildningsutbudet, föreslog utredningen att Högskole- verket skulle ges en tydligare roll i detta hänseende. Vidare föreslog utredningen att Högskoleverket skulle få en tydligare uppgift att utarbeta kvalitetskriterier för beprövad erfarenhet. 
 Utredningen fann flera motiv för en ny examen. Ett motiv var att denna skulle kunna anpassas efter olika regionala behov på ar- betsmarknaden. Alternativet att i stället identifiera specifika områ- den och inrätta särskilda yrkesexamina för dessa, bedömdes som hämmande i samspelet mellan arbetsliv och utbildning. 
 Utredningen fann en viktig skillnad mellan kvalificerad yrkesut- bildning och yrkeshögskoleutbildning. Till skillnad från kvalifice- rad yrkesutbildning skulle högskoleutbildning vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund och beprövad erfarenhet i likhet med annan högskoleutbildning. En annan viktig skillnad var att yrkeshögsko- leutbildning är möjlig att bygga på med annan högskoleutbildning. 
 Ny examen infördes successivt 
 Regeringen tog ställning till utredningens förslag i samband med skrivelsen  
 Utbildning för kunskap och jämlikhet – regeringens ut- vecklingsplan för kvalitetsarbetet i förskola, skola och vuxenutbildning 
  
 (skr. 2001/02:188). Regeringen konstaterade återigen att gymnasie- skolan hade blivit mer studieförberedande och att behovet av efter- gymnasiala yrkesutbildningar ökat. Regeringen uttalade ambitionen att rekryteringen till eftergymnasial yrkesutbildning borde öka vid sidan av regeringens långsiktiga mål att minst 50 procent av en årskull ska ha påbörjat högskolestudier vid 25 års ålder. Regeringen fann också att det krävdes en mångfald av utbildningsmöjligheter för att kunna rekrytera olika studerandegrupper. 
 Regeringen aviserade i utvecklingsplanen att den hade för avsikt att införa en yrkeshögskoleexamen enligt utredningens förslag. Ett 
 106 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 övergripande motiv var att komplettera de insatser som vidtogs i samband med regeringens proposition  
 Den öppna högskolan  
 och som syftade till att bredda rekrytering till högre utbildning och främja det livslånga lärandet. Regeringen följde också upp förslaget i samband med budgetpropositionen för 2003 och anmälde då sin mening att yrkesteknisk högskoleexamen (YTH) skulle övergångs- vis behållas vid sidan av den nya yrkeshögskoleexamen. 
 Yrkeshögskoleexamen tas bort 
 I samband med den så kallade Bolognaprocessen - som bland annat syftar till ökad jämförbarhet mellan de europeiska ländernas högre utbildning – fick en projektgrupp inom Utbildnings- och kulturde- partementet i uppgift att utreda vissa frågor som rör den svenska examensordningen. 
 Gruppen lämnade förslag till principer för yrkesexamina i de- partementsskriften  
 Högre utbildning i utveckling – Bolognaprocessen i svensk belysning  
 (Ds 2004:2). Projektgruppen fann att yrkeshög- skoleexamen inte uppfyllde kriterierna för yrkesexamen. I stället föreslog gruppen att den borde betraktas som en generell examen. Samtidigt föreslog gruppen att högskoleexamen skulle tas bort som generell examen. Gruppen fann också att yrkesteknisk högskoleex- amen inte borde finnas kvar, med hänvisning till de föreslagna prin- ciperna för yrkesexamina. 
 Projektgruppens förslag remissbehandlades och låg till grund för regeringens proposition  
 Ny värld – ny högskola  
 (2004/05:162). Denna proposition lämnade förslag på förändringar i framför allt utbildnings- och examensstrukturen för att svara upp mot de inter- nationella åtaganden som är förenade med Bolognaprocessen. 
 En majoritet av remissinstanserna var kritiska till att ersätta hög- skoleexamen med yrkeshögskoleexamen. Regeringen fann också skäl att behålla högskoleexamen som generell examen. Samtidigt gjorde regeringen bedömningen att det inte samtidigt kunde finnas en yrkeshögskoleexamen med motsvarande omfattning som hög- skoleexamen. Det borde endast finnas en examen på grundnivå som motsvarar två års heltidsstudier. Benämningen yrkeshögskoleexa- men kunde enligt regeringen leda tankarna åt att det fanns en yr- keshögskola vid sidan av högskoleutbildning, vilket skulle kunna missförstås i andra länder. Samtidigt uttalade regeringen behovet av att även om yrkeshögskoleexamen utgår som examensbenämning, 
 107 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 är det även i fortsättningen angeläget att universitet och högskolor utformar kortare högskoleutbildningar som svarar mot ett behov på arbetsmarknaden. 
 Den nya examensordningen och övriga förändringar av den högre utbildningen som framgår av propositionen är nu införda i högskolelagen och högskoleförordningen, vars bestämmelser i hu- vudsak kommer att börja gälla under 2007 (bet 2005/06:UbU3, rskr 2005/06:160). 
 2. Kvalificerad yrkesutbildning etableras 
 1994 års utredning om kvalificerad eftergymnasial utbildning 
 I samband med utbyggnaden av den högre utbildningen aktualise- rades frågor om avvägningen mellan kortare och längre högskole- utbildningar. Regeringen ansåg i samband med propositionen 
 Utbildning och forskning – kvalitet och konkurrenskraft  
 (prop. 1993/94:177) att det fanns skäl att pröva en utveckling av kvali- ficerad yrkesutbildning på eftergymnasial nivå i syfte att höja arbetskraftens utbildningsnivå. Ett annat skäl som regeringen an- förde var att utbyggnaden av längre högskoleutbildningar borde ske i en takt som inte påverkade kvaliteten negativt. 
  
 En utredning tillsattes i april 1994 med uppgift att pröva förut- sättningarna för kvalificerad yrkesutbildning (dir. 1994:36). I upp- draget ingick att bedöma behov och överväga olika insatser i syfte att främja tillväxten av kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning. Utredningen skulle vidare bedöma behovet av och pröva avgräns- ningar mellan den nya utbildningsformen i förhållande till andra utbildningssektorer. Dessutom ingick att pröva frågor om hur kontinuerlig kompetensutveckling för anställda i små och medel- stora företag kunde tillgodoses inom ramen för kvalificerad yrkes- utbildning. Utredningen skulle avslutningsvis också lämna förslag till finansiering och organisation. 
 Utredningen skulle också överväga om det fanns skäl att pröva andra finansieringsmöjligheter för dessa nya utbildningar och om det fanns skäl att skapa ett mer enhetligt system för eftergymnasial yrkesutbildning. 
 En viktig utgångspunkt för utredningen var att den nya utbild- ningsformen skulle avspegla arbetslivets behov. För att åstad- komma detta avsågs den nya utbildningsformen bedrivas i samver- 
 108 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 kan med arbetslivet. Utbildningen skulle vidare innehålla praktiska moment med hög grad av kunskapstillämpning. En utgångspunkt var också att skapa förutsättningar för en flexibel struktur som kunde anpassas till arbetslivets skiftande behov. 
 Utredningen föreslog en parallell organisation 
 Utredningen lämnade sina förslag betänkandet  
 Yrkeshögskolan – kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning  
 (SOU 1995:38). Utred- ningens huvudsakliga förslag var att inrätta en parallell organisation för kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning vid sidan av högre utbildning. Denna borde, enligt utredningens förslag, benämnas yrkeshögskola för att markera att det rörde sig om en alternativ studieväg som var likvärdig men väsensskild från högskoleutbild- ning. 
 Utredningen konstaterade att universitet och högskolor i viss ut- sträckning tillgodosåg behoven av kvalificerad eftergymnasial ut- bildning. Samtidigt bedömde utredningen att högre utbildning hade andra förutsättningar än de som krävdes för att tillgodose ar- betslivets behov av kvalificerad yrkesutbildning. Universitet och högskolors värdesystem och interna prioriteringar utgår ifrån ett vetenskapligt synsätt där forskningsanknytning och kritiskt tän- kande sätts i förgrunden. För att säkerställa ett nära samband mel- lan tillämpning av kunskap och arbetslivets behov av utbildning föreslog utredningen i stället en fast organisation för utveckling, planering, prioritering, kvalitetssäkring, utvärdering och finansie- ring av utbildning som kunde anordnas av olika aktörer. Utred- ningen föreslog en modell med en mångfald av utbildningsanord- nare som skulle få tidsbegränsade uppdrag. 
 I frågor som rörde gränsdragning till existerande utbildnings- former föreslog utredningen vissa förändringar. När det gällde ut- bildningar vid universitet och högskolor fann utredaren det dock inte rimligt att åstadkomma en renodlad systematik mellan kvalifi- cerad eftergymnasial yrkesutbildning och högskoleutbildning. Där- emot förutsåg utredningen att det kunde finnas högskoleutbild- ningar som lämpade sig bättre för den nya utbildningsformen. Detta borde dock i första hand vara en fråga för varje universitet och högskola att ta ställning till. 
 I fråga om andra utbildningsformer föreslog utredningen att all yrkesutbildning inom gymnasieskolan och den kommunala vuxen- 
 109 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 utbildningen som bygger på avslutad utbildning på nationellt pro- gram i gymnasieskolan eller motsvarande och som omfattar minst ett års heltidsstudier skulle överföras till yrkeshögskolan. Även merparten av de kompletterande skolorna/utbildningarna borde också, enligt utredningens bedömning, föras över till den nya strukturen. Undantag borde dock göras för de konstnärligt inrik- tade utbildningarna som bedömdes påverkas negativt av en sådan förändring. Vidare fann utredningen att delar av folkbildningen, nämligen folkhögskolan, rymde utbildning som lämpade sig för den nya utbildningsformen. Av principiella skäl med hänsyn till folkbildningens självständiga roll, borde detta vara en fråga för folkbildningens aktörer att själva avgöra. 
 Försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning inleds 
 Regeringen föreslog i propositionen  
 Kvalificerad yrkesutbildning m.m.  
 (1995/96:145 ) att en försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning skulle inledas. En farhåga som hade förts fram bland remissinstanserna var att en parallell yrkeshögskola skulle leda till en utveckling av  
 B-högskolor. 
  Regeringen anförde att en bärande idé i utbildningspolitiken var en sammanhållen högskola för den eftergymnasiala utbildningen. Samtidigt konstaterade re- geringen att varken högskoleutbildning eller andra former av efter- gymnasial utbildning svarade mot det behov som ett alltmer kun- skapsintensivt arbetsliv kräver. För att få underlag inför ett defini- tivt ställningstagande om vilken form som kvalificerad yrkesutbild- ning borde ges, ställde sig riksdagen bakom regeringens förslag om en försöksverksamhet. Därmed fick också sådana frågor anstå som gällde avgränsning mot andra utbildningsformer och utredningens förslag att föra över vissa utbildningar till den nya strukturen. 
 Försöksverksamheten inleddes den 1 juli 1996 under ledning av en särskild kommitté för kvalificerad yrkesutbildning  
 (KY-kom- 
  mittén). Syftet var att vinna erfarenheter av att anordna nya utbild- ningar och av att pröva nya pedagogiska former och anordnare. Den huvudsakliga inriktningen och organisationen för försöks- verksamheten bestämdes i lag. Efterhand fick också kommittén i uppdrag att lämna underlag om hur utbildningen kunde inordnas i det reguljära utbildningssystemet. Detta underlag skulle bland an- nat baseras på en extern utvärdering och löpande uppföljning av pågående utbildningar. 
 110 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 Olika utredningar om eftergymnasial yrkesutbildning 
  
 KY-kommitténs 
  förslag 
 Kommittén lämnade sina överväganden och förslag i betänkandet  
 Kvalificerad yrkesutbildning  
 (SOU 1999:122). I huvudsak föreslog kommittén att kvalificerad yrkesutbildning skulle permanentas i en egen utbildningsform och att en särskild förvaltningsmyndighet skulle bildas med uppgift att administrera utbildningarna. Kom- mittén föreslog att arbetslivets engagemang i utbildningarna skulle markeras tydligare vid planering och genomförande av kvalificerad yrkesutbildning. 
 Vidare fann kommittén skäl att fördelningen mellan olika yrkes- områden borde kunde styras genom att regeringen angav priorite- ringsinriktningar i förhållande till behov som bedömdes angelägna. Kommittén fann också att kvalificerad yrkesutbildning hade en funktion att minska social och könsmässig snedrekrytering och att detta borde beaktas när målen för utbildningen skulle sättas. 
 I fråga om kvalificerad yrkesutbildning och dess avgränsning till andra utbildningsformer fann kommittén att kvalificerad yrkesut- bildning utmärker sig på ett avgörande sätt. Innehållet i utbild- ningen bör i första hand definieras och värderas i förhållande till de behov av kvalificerad kompetens som finns i arbetslivet. Utbild- ningen bör inte ses som ett steg i en formaliserad trappa av utbild- ningar. Kvalificerad yrkesutbildning bygger på kunskap som häm- tas från produktion av varor och tjänster samt från gymnasieskola, kommunal vuxenutbildning och högskoleutbildning. Nivåmässigt ska dock kvalificerad yrkesutbildning vara eftergymnasial. Känne- tecknande för kvalificerad yrkesutbildning är att den bör komplet- tera andra utbildningar. Den bör producera sådan eftergymnasial yrkesutbildning som inte kommer till stånd i andra delar av utbild- ningsväsendet. En viss överlappning mellan utbildningar kan inte undvikas, men rena dubbleringar bör inte förekomma. 
 Beträffande gränsdragningen mot andra utbildningsformer fann kommittén skäl att samordna kommunal påbyggnadsutbildning med kvalificerad yrkesutbildning. Även i fråga om kompletterande utbildning såg kommittén behov av viss samordning, men med den viktiga skillnaden att utbildningsformerna skulle existera parallellt inom ett och samma organisatoriska system. Kommittén fann dock inte skäl för att samordna KY med yrkesteknisk högskoleexamen (YTH) eller med arbetsmarknadsutbildning. 
 111 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 Kommittén behandlade även frågor om uppföljning, tillsyn och utvärdering. Ansvaret för dessa uppgifter borde vara en angelägen- het för den föreslagna myndigheten. Tillsynen skulle i första hand ta sikte på att lagar och regler efterlevdes. Uppföljningen borde gö- ras fortlöpande och ha till syfte att beskriva utvecklingen över tid. Utvärderingen sågs slutligen som en fördjupad analys av valda om- råden i syfte att ge djupare förståelse av utfall och förhållanden. Utvärderingen skulle också bedöma resultat och effekter. Ansvaret för att utvärderingar kom till stånd skulle vara en uppgift för den tilltänkta myndigheten men förutsattes ske externt. Kommittén fann i detta sammanhang möjligheter för regeringen att styra in- riktningen av denna uppgift. 
 Projektgrupp med uppgift att presentera ett samlat förslag 
 Parallellt med kommitténs utredningsarbete tillsattes en interde- partemental projektgrupp med uppgift att bereda frågan om efter- gymnasial yrkesutbildning. Målet med gruppens arbete var att pre- sentera ett samlat förslag om hur den eftergymnasiala yrkesutbild- ningen kunde dimensioneras och organiseras i samband med att försöksverksamheten för kvalificerad yrkesutbildning avslutades. Gruppen lämnade sina överväganden och förslag i departements- skriften  
 En ny eftergymnasial yrkesutbildning  
 (Ds 2000 33). 
 Utgångspunkten för gruppens arbete var regeringens skrivelse 
 Samverkan, ansvar och utveckling. Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning  
 (skr 1998/99:121). I denna gjorde regeringen bedömningen att det på sikt behövdes ett samlat system för de ef- tergymnasiala yrkesutbildningarna vid sidan av universitet och hög- skolor. Därmed skulle arbetsmarknadens behov bättre kunna till- godoses. Systemet bedömdes kunna innefatta kommunal påbygg- nadsutbildning, kvalificerad yrkesutbildning och vissa arbetsmark- nadsutbildningar. Även vissa kompletterande skolor/utbildningar och folkhögskoleutbildningar skulle kunna vara aktuella. 
  
 I vissa frågor lämnade projektgruppen andra förslag än KY- kommittén. I frågor som gällde utbildningens syfte, innehåll och organisation sammanföll projektgruppens förslag med kommitténs. Projektgruppen prövade dock olika alternativ för huvudmannaska- pet och fann att alternativet med en ny självständig myndighet var att föredra. I fråga om mål för utbildningen ansåg projektgruppen att de övergripande målen tydligt skulle bidra till en sammanhållen 
 112 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 identitet för utbildningsformen samt att de skulle ge utrymme för lokala anpassningar. Detta gällde även den arbetsplatsförlagda ut- bildningen, lärande i arbete. Målen skulle vara tydliga och möjliga att utvärdera. 
 Vidare föreslog projektgruppen att nationella kvalitetskriterier skulle fastställas och att Högskoleverket skulle ges i uppdrag att svara för tillsyn, kvalitetsgranskning och utvärdering. Dessa upp- gifter borde hållas isär från ansvaret för att administrera utbildning- arna. Vidare fann projektgruppen att resursfördelning borde ske antingen genom ett eget anslag eller genom separata anslagsposter till utbildningsanordnaren. 
 Projektgruppen föreslog att berörda utbildningar inom andra ut- bildningsformer successivt borde föras över till den nya utbild- ningsformen kvalificerad yrkesutbildning. Skälet till detta var att frågan om hur eftergymnasial yrkesutbildning kunde introduceras i det reguljära utbildningsväsendet bedömdes som komplex och svåröverskådlig. Projektgruppen uteslöt i detta sammanhang inte möjligheten att dessa utbildningar kunde komma att administreras inom ramen för den nya myndighetens verksamhet utan att ingå i den kvalificerade yrkesutbildningen. 
 Beslut om kvalificerad yrkesutbildning som ny utbildningsform 
 Försöksverksamheten låg till grund 
 På grundval av  
 KY-kommitténs 
  och projektgruppens överväganden och förslag föreslog regeringen i propositionen  
 Kvalificerad yrkes- utbildning  
 (prop. 2000/01:63) att kvalificerad yrkesutbildning skulle införas som en ny reguljär utbildningsform. Riksdagen be- slutade också i enlighet med regeringens proposition (bet. 2000/01:UbU14). 
 I fråga om utbildningens inriktning utgick regeringens förslag i stort sett från vad som låg till grund för försöksverksamheten. I flera avseenden kom dock regeringen att förtydliga förutsättning- arna för verksamheten. Enligt regeringen hade erfarenheterna från försöksverksamheten visat att det krävs en samverkan mellan olika aktörer för att åstadkomma en utbildning med hög kvalitet och re- levans för arbetslivets behov. Vidare visade erfarenheterna att det både inom och vid sidan av det offentliga utbildningsväsendet ut- vecklats utbildningar som kombinerade teori och praktik med ak- 
 113 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 tivt lärande i arbetslivet. Regeringen slog således fast följande angå- ende utbildningens innehåll: 
 En 
 T  
 utbildning som skall präglas av teoretiskt djup och aktivt lärande i arbete, förutsätter att den har sin grund i kunskap som gene- rerats i produktionen av varor och tjänster och dels i vetenskap, med förankring i aktuella forskningsresultat, dels består av en viss del ar- betsplatsförlagd utbildning som kan ge förståelse- och förtrogenhets- 
 kunskap. 
 3 
  
 TTPF FPTT 
 Dessa utgångspunkter låg också till grund för det lagförslag som riksdagen godkände. 
 Försöksverksamheten handlade också om att bryta traditionella könsbundna studie- och yrkesval. En erfarenhet var att försöks- verksamheten hade attraherat nya studerandegrupper. Dessa bestod av studerande från studieovana miljöer och studerande med annan etnisk och kulturell bakgrund. Därför borde ett av syftena med den kvalificerade yrkesutbildningen vara att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings- och yrkesval samt motverka social sned- rekrytering. Även detta förslag godkände riksdagen. 
 Regeringen konstaterade att utbildning som genomförs vid ett tillfälle även måste ha ett beständigt värde. Att utbilda enbart för att tillgodose dagsaktuella arbetsmarknadsbehov sågs varken som rationellt eller effektivt. Regeringen förutskickade därför en ur- valsprocess som utmärktes av efterfrågestyrning och medvetna val utifrån nationellt fastställda kriterier och höga kvalitetskrav. Ut- gångspunkten måste vara att nå balans mellan lokala, regionala och nationella intressen och behov. Regeringen såg i detta sammanhang också behov av att skapa utrymme för resurser till områden som av politiska skäl sågs som viktiga att tillgodose. Därmed kan riskerna för en alltför ensidig anpassning till vissa delar av arbetsmarknaden undvikas. 
 Regeringen fann vidare att utbildningen borde avslutas med en särskild examen som kunde legitimera utbildningsformen och bidra till en sammanhållen identitet. En kvalificerad yrkesexamen skulle kunna uppnås efter fullgjorda kursfordringar om  
 40–120 
 Mooreäng. Regeringen ansåg att mål för utbildningsformen som helhet skulle leda till att utbildningen definieras nationellt och internatio- nellt. Mål för utbildningens innehåll skulle bestämmas med ut- gångspunkt i lokala och regionala behov. 
  
 3 
  
 TP PT  
 Prop. 2000/01:63, s.13 
 114 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 Regeringen såg också anledning att stärka de studerandes for- mella inflytande över utbildningen. Därför föreslog regeringen att företrädare för de studerande skulle ges rätt att ingå i beredande och beslutande organ på såväl lokal, regional och nationell nivå be- roende på organisationens utformning. Vidare föreslog regeringen vissa åtgärder för att stärka rättssäkerheten för de studerande. 
 Regeringens avsikt var också att skapa ett samlat system för ef- tergymnasial yrkesutbildning. Införandet av kvalificerad yrkesut- bildning sågs som ett första steg i denna process. Regeringen in- stämde dock i projektgruppens bedömning att detta borde göras successivt. I första hand borde förutsättningar skapas för de ut- bildningar som var aktuella att föra över från försöksverksamheten. Överföringen av utbildningar från kompletterande utbildningar, påbyggnadsutbildningar och utbildningar inom folkhögskolan skulle dock ske successivt i takt med att resurser tillfördes och att berörda utbildningar levde upp till krav som gäller för den nya ut- bildningsformen kvalificerad yrkesutbildning. 
 Med utgångspunkt i de olika alternativ som övervägts av såväl  
 KY-kommittén 
  som projektgruppen, fann regeringen att en ny myndighet borde bildas med uppgift att administrera kvalificerad yrkesutbildning. I uppgifterna skulle ingå att pröva och bevilja statsbidrag för utbildning, utöva tillsyn och svara för uppföljning och viss utvärdering. I ansvaret skulle även ingå att verka för en omprövning av beslut om statsbidrag. Vidare skulle myndigheten utarbeta en strategi för utveckling av utbildningsformen samt svara för en sammanhållen information till presumtiva studerande. 
 Regeringen avsåg att ge den nya myndigheten i uppdrag att lämna förslag på kvalitetskriterier som senare skulle fastställas av regeringen. Vidare slog regeringen fast att utvärderingen av hela utbildningsformen borde göras av en oberoende instans. 
 Beträffande hur resurserna skulle fördelas till utbildningarna fö- reslog regeringen att det statsbidragssystem som tillämpats under försöksperioden skulle gälla under en övergångsperiod. På sikt borde ett system liknande det som tillämpas för högskoleutbild- ning prövas med fasta ersättningsbelopp med prestationsbaserade inslag. 
 Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag. I fråga om hur andra utbildningsformer skulle inordnas, hänvisade ut- skottet till den pågående utredningen om kortare yrkesutbildningar vid universitet och högskolor. Utbildningsutskottet framhöll vi- dare vikten av att öka antalet platser på sikt. 
 115 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 3. Vissa förändringar i den kommunala vuxenutbildningen 
 Påbyggnadsutbildning införs 
 När gymnasieskolan i början av  
 1990-talet 
  reformerades, kom på- byggnadsutbildning att införas som en del i den kommunala vux- enutbildningen. Skälet var att den nya gymnasieskolans utbild- ningsutbud i huvudsak skulle organiseras i ett antal treåriga natio- nella utbildningsprogram. Det innebar bland annat att utrymmet för de tidigare specialkurserna minskade. Dessa skulle kunna ges antingen inom ramen för respektive gymnasieprogram eller som påbyggnadsutbildning inom kommunal vuxenutbildning eller som högskoleutbildning. 
 Påbyggnadsutbildning infördes den 1 juli 1992. Syftet med ut- bildningen skulle vara att ge vuxna sådan utbildning som leder till en högre kompetens i yrket eller till ett nytt yrke. 
 System med interkommunal ersättning 
 I syfte att underlätta övergången till den nya ordningen fick kom- muner och landsting under en begränsad tid möjlighet att anordna specialkurser/påbyggnadsutbildning i enlighet med tidigare beslut som fattats av länsskolenämnderna. Samtidigt infördes ett system med interkommunal ersättning vilket innebar skyldigheter för hemkommuner att betala för utbildningens kostnader i anordnar- kommunen. Detta system skulle tillämpas för ett begränsat antal platser och för sådana utbildningar till vilka det fanns ett allmänt intresse att anta sökande från hela landet. 
 Inledningsvis krävdes ett särskilt bemyndigande från regeringen, vilket tillämpades för teknikerutbildning, men efter hand kom fler påbyggnadsutbildningar som kommunerna anordnade att omfattas. En begränsning infördes dock som innebar att rätten till inter- kommunal ersättning enbart skulle omfatta utbildningar som inte redan tillgodosågs inom gymnasieskolan. Ett bestämt antal platser fastställdes för dessa riksrekryterande påbyggnadsutbildningar. 
 Beslut om vilka utbildningar som hade rätt till interkommunal ersättning kom sedan att fattas av Statens skolverk. Skyldigheten att betala interkommunal ersättning förtydligades i vissa avseenden. Statens Skolverk skulle bland annat utgå ifrån om utbildningen hade betydelse i ett nationellt eller regionalt perspektiv, i första hand för arbetsmarknaden. Verket skulle också bedöma om arbets- 
 116 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 livet medverkade i utbildningen, om utbildningen gav förutsätt- ningar till fördjupad kunskap och kompetens inom ett visst yrkes- område och om utbildningen främjade kvinnors och mäns otradi- tionella yrkesval. Vidare fanns ett antal nationellt fastställda kurs- planer för utbildningar som leder till yrken inom områden som är reglerade i särskild lag eller förordning, till exempel elinstallation, ambulanssjukvård, persontransporter med buss, trafiklärare och teknikerutbildning. 
 Kritik mot interkommunal ersättning ledde till översyn 
 Under slutet av  
 1990-talet 
  framförde flera, bland annat Statens skolverk och Svenska Kommunförbundet, kritik mot systemet med interkommunal ersättning. Denna kritik bottnade främst i svårig- heterna för betalande kommuner att förutse framtida kostnader. Regeringen gav därför skrivelsen  
 Utbildning för kunskap och jäm- likhet – regeringens utvecklingsplan för kvalitetsarbetet i förskola, skola och vuxenutbildning  
 (skr 001/02:188) till känna att systemet borde ses över för att undvika de oönskade effekterna av systemet med interkommunal ersättning. En möjlighet kunde vara att ut- veckla vissa av utbildningarna till kvalificerad yrkesutbildning. 
 Regeringen utvecklade dessa intentioner i departementsprome- morian  
 Validering – fortsatt utveckling av vuxnas lärande  
 (Ds 2003:23). Regeringen föreslog i denna att staten borde överta an- svaret för finansiering av viss påbyggnadsutbildning samtidigt som systemet med interkommunal ersättning avskaffades. I vilken ut- sträckning olika påbyggnadsutbildningar borde övergå till annan lämplig utbildningsform borde utredas i särskild ordning. 
 Förändringar av påbyggnadsutbildningar från 2005 
 Regeringen beslutade i juni 2004 genom en förordningsändring att avveckla regleringen om interkommunal ersättning beträffande på- byggnadsutbildning. Detta beslut gjordes möjligt genom att medel omfördelades från det generella statsbidraget till staten. I början av 2004 hade en samrådsgrupp utsetts med företrädare för olika delar av utbildningssystemet med uppgift att leda överföringen av olika utbildningar till lämpliga utbildningsformer. Utgångspunkten för arbetet var att förutsättningslöst pröva lämplig utbildningsform för 
 117 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 de olika påbyggnadsutbildningarna. Arbetet med överföring skedde genom att respektive huvudman själv fick ta initiativ till samråd med lämplig myndighet eller utbildningsanordnare. Resultatet av denna process har sedan fastställts av samrådsgruppen, vilket också legat till grund för regeringens beslut i december 2004. 
 Enligt regeringens beslut innebar överföringen att ett stort antal utbildningar gavs möjligheter att omvandlas till kvalificerad yrkes- utbildning och en mindre del fick statlig finansiering som kommu- nal påbyggnadsutbildning. Ett par utbildningar fick möjligheter att övergå till högskoleutbildning respektive folkhögskoleutbildning samt kompletterande utbildning. 
 Regeringen har gett Statens skolverk i uppdrag att besluta om antal platser och statsbidrag för kommunal påbyggnadsutbildning (se bilaga 3 och beskrivningen av kommunal påbyggnadsutbild- ning). Statens skolverk har under senare år reviderat sina före- skrifter beträffande kommunal påbyggnadsutbildning och på upp- drag av regeringen tagit fram nationella kursplaner på nya kommu- nala påbyggnadsutbildningar. 
 3. Förändringar som rör kompletterande skolor/utbildning 
 Stöd till kompletterande skolor 
 Staten har sedan slutet av  
 1800-talet 
  ekonomiskt stött fristående skolor och utbildningar som i dag räknas till kompletterande ut- bildningar. Rätten att starta och bedriva en fristående skola över grundskolenivå är en del i den allmänna näringsfriheten. I samband med regeringens proposition om  
 Valfrihet i skolan  
 (prop. 1992/93:230) föreslog regeringen att fristående utbildningar borde delas i två grupper. Den ena gruppen, som kunde betecknas som fristående gymnasieskolor, anordnade utbildning som motsvarade gymnasieskolan inom det offentliga skolväsendet. Den andra gruppen, som kunde betecknas som kompletterande skolor, anord- nade utbildning som kompletterade gymnasieskolans utbildningar och som var av nationellt intresse. Utbildningen vid dessa skolor omfattar i regel inte gymnasieskolans kärnämnen, men ställer ofta krav på vissa förkunskaper, såsom viss arbetslivserfarenhet eller krav på en genomgången gymnasieutbildning. 
 Regeringen föreslog att kompletterande skolor efter ansökan skulle kunna ställas under statlig tillsyn, förutsatt att de från natio- 
 118 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 nell synpunkt bedömdes utgöra ett värdefullt komplement till gymnasieskolan. Vidare skulle utbildningarna ha en viss omfattning och längd. Om en utbildning ställdes under statlig tillsyn, gavs de studerande också rätt till studiemedel. Vidare konstaterade reger- ingen att kompletterande skolor vars utbildningar bedömdes som särskilt värdefulla ur nationell synpunkt, skulle ges statsbidrag. Re- geringen fann att i princip skulle det offentliga skolväsendet till- handahålla all utbildning som är nödvändig från individuella och samhälleliga utgångspunkter. Samhällsnyttan skulle därför vara klart konstaterad. I samtliga fall avsåg regeringen att beslut om statlig tillsyn och rätt till statsbidrag samt beslut om återkallelse skulle fattas av regeringen. Statens skolverk fick en beredande roll i dessa avseenden. 
 Översyn av kompletterande skolor 
 För att anpassa den svenska skattelagstiftningen till dåvarande EG: s regler för mervärdesskatt infördes regler om mervärdesskatt på tjänster inom utbildningsområdet som inte erkänts av det all- männa utbildningsväsendet. I detta sammanhang fann riksdagen att utbildning som vissa enskilda skolor bedrev och som inte godkänts som kompletterande skolor borde ställas under statlig tillsyn för att undvika oönskade effekter (prop. 1996/97:110, bet 1996/97:SkU:6, 1996/97:UbU4y). Följden blev att dessa ställdes under statlig till- syn och antalet kompletterande skolor ökade. 
 För att tydliggöra de kompletterande skolornas roll i utbild- ningssystemet och statens ansvar för dessa, tillsattes en utredning med uppgift att bland annat definiera begreppet kompletterande skola och, lämna förslag om avgränsning till det offentliga skolvä- sendet, högskoleutbildning samt annan yrkesutbildning. Utred- ningen skulle också överväga vilka förändringar som behövde göras av bidragssystemet och om det fanns skäl att införa särskilda regler och kriterier för beslut om statligt stöd till den utvidgade kretsen av kompletterande skolor (dir 1997:42). 
 Utredningen lämnade sitt betänkande i januari 1998 (SOU 1998:11). Utredningen konstaterade att begreppet kompletterande skola borde ändras till fristående utbildningar med statlig tillsyn inom olika områden. Anledningen var dels att det inte nödvändigt- vis behövde röra sig om hela skolans utbildningsutbud som var aktuellt för statlig tillsyn, dels att flera av utbildningarna i 
 119 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 praktiken bedrev utbildning på en eftergymnasial nivå. Därför borde begreppet skola undvikas. Utredningen fann således att de kompletterande skolorna utgjorde ett komplement både till gym- nasieskolan och till högskoleutbildning. För att klargöra gräns- dragningen mot gymnasieutbildning och högskoleutbildning före- slog utredningen att varje huvudman måste definiera och beskriva nivån för respektive utbildning och dess plats i utbildningssyste- met. 
 Vidare föreslog utredningen att utbildningar som fick statligt stöd skulle delas upp i tre grupper. Den första gruppen skulle inne- hålla utbildningar som enbart var ställda under statlig tillsyn. Den andra gruppen skulle rymma utbildningar som dessutom berätti- gade de studerande till studiestöd. Den tredje gruppen skulle bestå av utbildningar som, förutom att de var ställda under statlig tillsyn, både fick statsbidrag och berättigade till studiestöd. 
 Gemensamt för utbildningarna skulle vara, oavsett vilken grupp de tillhörde, att kvaliteten var godtagbar. Detta skulle ta sig i ut- tryck i att huvudmannen för utbildningen hade fastställt relevanta behörighetskrav, att lärarna var tillräckligt kompetenta, att lokaler och annan utrustning var adekvata samt att intyg eller motsvarande utfärdades som beskrev utbildningens mål och innehåll. 
 För den andra gruppen skulle dessutom krav ställas för att av- göra om utbildningen var värdefull ur nationell synpunkt. Dessa krav handlade om behovet av att säkerställa värdefull yrkesskicklig- het. Utbildningen skulle leda till adekvat sysselsättning, utveckla erforderlig kompetens i befintligt arbete eller förbereda för hög- skolestudier eller andra former av eftergymnasial utbildning. Vidare ställdes krav om etablerade kontakter med det omgivande samhäl- let, lämplig regional lokalisering samt strävan efter jämn könsför- delning. Om flertalet av dessa krav uppfylldes, skulle utbildningen berättiga till studiestöd. 
 För den tredje gruppen ställdes krav på att utbildningen skulle vara särskilt värdefull ur nationell synpunkt. Dessa krav handlade bland annat om att utbildningen bidrog till att bevara traditionell yrkeskunskap, ge utbildning inom smala yrkesområden, bevara viktig kunskap för samhällets kulturarv samt utveckla ny kunskap inom ett framtidsområde. 
 Utredningen föreslog också att statsbidrag skulle fördelas och regelbundet omprövas av Statens skolverk och att verket även skulle besluta om vilka utbildningar som skulle höra till respektive grupp. 
 120 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 Beslut om kompletterande utbildning 
 Regeringen ställde sig i allt väsentligt bakom utredningens förslag i propositionen  
 Vissa skolfrågor m.m.  
 (prop. 1998/99:110). Reger- ingen fann att samhället och arbetslivet utvecklas allt snabbare, vil- ket kräver flexibilitet inom utbildningssystemet och alternativa ut- bildningsformer. Enligt regeringens bedömning bidrog komplette- rande skolor till en mångfald inom skolväsendet. Samtidigt kon- staterade regeringen att den allmänna utvecklingen, även interna- tionellt sett, var att yrkesutbildningar tenderar att bli eftergymnasi- ala genom att de förutsätter avslutade gymnasiestudier. Det var därför motiverat att ändra definitionen på kompletterande skolor. Som begrepp infördes kompletterande utbildning för att markera att utbildningen var ett komplement till det offentliga skolväsendet eller att den förutsatte kunskaper som motsvarade avslutade gym- nasiestudier. 
 Statens skolverk fick i uppgift att besluta om ansökningar från skolor och utbildningar om att ställas under statlig tillsyn. Statens skolverk fick också ett tydligare ansvar för tillsyn av utbildning- arna. Regeringen betonade vikten av klara, definierade kvalitetskrav på utbildningar som ställs under statlig tillsyn. Dessa krav borde omfatta huvudmannaskap, organisation, lärarkompetens samt ut- bildningens omfattning, inriktning och kvalitet. Regeringen förut- skickade också att ett gemensamt krav skulle vara att utbildningar vilade på vetenskaplig eller konstnärlig grund eller beprövad erfa- renhet. 
 TPF 
  
 4 
  
 FPT 
  
 4. Förändringar inom folkbildning 
 Folkbildning en del i det moderna samhällets framväxt 
 Folkbildningens rötter kan sökas till  
 1700-talets 
  upplysningsfilo- sofi. I Sverige skapade framväxten av väckelserörelsen, nykterhets- rörelsen och fackföreningsrörelsen utrymme för folkbildningens utveckling. Folkbildningen har sedan dess tillkomst fått någon form av statligt stöd. 
 Folkbildningen fick en viktig roll i framväxten av det moderna samhället. Syftet med statens stöd har varit att stärka demokrati, bildning och kultur. Samtidigt har folkbildningen delvis utgjort en 
  
 4 
  
 TP PT  
 Detta kommer också till uttryck i gällande förordning, SFS 2000:521, 7 §. 
 121 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 kompensation för att det reguljära utbildningsväsendet inte varit utbyggt, vilket ledde till att viss yrkesutbildning kom att bedrivas inom folkbildningen. 
 Ökade förhoppningar på folkbildningen – 1991 års reform 
 I slutet av  
 1980-talet 
  initierade regeringen en översyn om statens åtagande rörande folkhögskolorna. Avsikten var att förenkla sta- tens bidragsgivning samtidigt som frågor om folkhögskolans roll och uppgifter i förhållande till andra utbildningsanordnare skulle utredas (SOU 1990:65). 
 Enligt utredningen hade det allmänna utbildningsväsendet suc- cessivt övertagit uppgifter som tidigare var centrala för folk- högskolorna. En tydligare profilering och inriktning att nå de svår- rekryterade borde därför eftersträvas. Folkhögskolan skulle således i större utsträckning vara ett eget alternativ till det offentliga ut- bildningsväsendet. 
 TPF 
  
 5 
  
 FPT 
  
 Samtidigt som folkhögskolans roll sågs över lades nya riktlinjer fast för ansvarsförhållandet för ungdomsskolan. Ett nytt statsbi- dragssystem infördes och kommunerna övertog ansvaret för att leda och utveckla skolan. Skolöverstyrelsen (SÖ) avvecklades och en ny förvaltningsmyndighet, Statens skolverk, inrättades. 
 Regeringen ansåg att folkbildningen hade spelat en historiskt viktig roll för samhällets demokratisering genom att ge människor ökade möjligheter till utbildning och deltagande i det politiska li- vet. Utmärkande för folkbildningsarbetet har varit den fria och fri- villiga studieformen, vilket regeringen såg som en  
 förutsättning för yttrandefriheten och för de enskilda medborgarnas möjligheter att bilda opinioner. 
 TPF 
  
 6 
  
 FPT 
 Folkbildning var, enligt regeringen, unik i så måtto att den framgångsrikt förenade individualitet och solidaritet. Folkbildningens historiskt betydelsefulla roll skulle därför inte bara värnas, utan också ges förutsättningar att stärka denna roll. 
 Regeringen betonade folkbildningens frihet och frivillighet. Folkbildningen skulle själv formulera sina mål, känna ansvar för sin verksamhet samt föra en levande diskussion om innehåll och kva- litet. Mot denna bakgrund fick en ideell förening, Folkbildningsrå- 
  
 5 
  
 TP PT  
 Någon motsvarande översyn av statens relation till studieförbunden gjordes inte. Däremot lämnade SÖ 1988 en rapport om studieförbundens uppgifter som Folkbildningsförbundet senare redovisade sin syn på. Rapporten och förbundets synpunkter låg sedan till grund för regeringens proposition. 
  
 6 
  
 TP PT  
 Prop. 1990/91:82, s.7 
 122 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 det, i uppgift att sköta bidragsgivning och övriga myndighetsupp- gifter som följde med statens bidrag till folkbildningen. 
 TPF 
  
 7 
  
 FPT 
  
 Vidare slog regeringen fast att utbildning som bedrivs vid folk- högskolorna till form och innehåll tydligt ska skilja sig från utbild- ning inom det offentliga utbildningsväsendet. Detta kom seder- mera också till i uttryck i förordningen för statsbidraget (1991:977). 
 TPF 
  
 8 
  
 FPT 
  
 Den statliga utvärderingen har lett till vissa förändringar 
 En förutsättning för att myndighetsuppgifterna övergick till en ideell förening var att statsbidragets effekter och resultat utvärde- rades med jämna mellanrum. Hittills har regeringen låtit genomföra två statliga utvärderingar. 
 I samband med den första utvärderingen  
 Folkbildningen – en ut- värdering  
 (SOU 1996:159) kom regeringen att betona dels de de- mokratiska, dels de fördelningspolitiska syftena för statens bi- dragsgivning (prop. 1997/98:115). Som syften skulle också gälla att folkbildningen bidrar till att stärka och utveckla demokratin samt att statsbidraget ska bidra till att bredda kulturintresset i samhället. Regeringen slog också fast att arbetslösa skulle tillföras som prio- riterad målgrupp. 
 En annan förändring rörde villkoret, som slog fast att folk- högskolorna skulle skilja sig från offentliga utbildningsformer i fråga om innehåll och metod. Regeringen föreslog att denna re- striktion skulle tas bort. I stället skulle folkbildningens aktörer själva ges ansvar att bestämma vilken folkhögskoleutbildning som ska finansieras genom statsbidraget. Skälet var att det offentliga skolväsendet hade närmat sig folkhögskolorna i sättet att förmedla kunskap och att staten inte borde föreskriva former och arbetssätt för folkbildningen. Förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildning kom också att ändras i enlighet med regeringens pro- position. 
 Den andra utvärderingen genomfördes 2004 och presenterades i betänkandet  
 Folkbildning i brytningstid – en utvärdering av studie- 
  
 7 
  
 TP PT  
 Myndighetsuppgifterna som i huvudsak bestod av att fördela statsbidraget var före 1991 års reform en uppgift för Skolöverstyrelsen, SÖ. Bidraget var uppdelat på studieförbund och folkhögskolor. Statsbidraget till studieförbunden återfanns under olika anslagsposter. För- utom SÖ fördelade Statens kulturråd vissa medel till studieförbundens kulturverksamhet. SÖ fördelade stöd till folkhögskolornas drift. 
  
 8 
  
 TP PT  
 Tidigare hade detta även gällt studieförbundens verksamhet. 
 123 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:115 
  
 förbund och folkhögskolor  
 (SOU 2004:30). Samtidigt genomfördes en utredning om studiedeltagande,  
 Vem får vara med?  
 (SOU 2004:51). 
 Utvärderingens sammanfattande bedömning var att statens in- tentioner för att stödja folkhögskolors och studieförbunds verk- samhet har uppnåtts. Den ordning som tillämpats sedan 1991, att folkbildningen själv sätter upp mål och svarar för fördelning av re- surser samt för uppföljning och utvärdering, har i stort sett funge- rat väl. Samtidigt fann utvärderingen skäl att påpeka att staten borde på ett tydligare sätt ange motiven för det statliga stödet. 
 I betänkandet  
 Vem får vara med  
 belystes frågor som rör de eko- nomiska förutsättningarna för folkbildningen och hur de påverkar folkbildningens möjligheter att nå nya grupper och utveckla for- merna för sin verksamhet. Utredningen gjorde också iakttagelsen att folkhögskolans status behöver höjas, bland annat på arbets- marknaden. Såväl studieförbund som folkhögskolor behöver på ett tydligare sätt kommunicera med sin omvärld. 
 Med utgångspunkt i dessa betänkanden slog regeringen fast i propositionen  
 Lära, växa, förändra  
 (2005/06:192) att statens syfte med stödet till folkbildningen i väsentlig mån uppnåtts. Ansvars- fördelningen mellan staten och folkbildningen bör därför ligga fast. Regeringen föreslog dock vissa förändringar. 
 En av dessa var att i stället för att ange prioriterade målgrupper, ska sju verksamhetsområden ligga till grund för statens stöd till folkbildningen. Folkbildningen ska själv identifiera relevanta mål- grupper. Samtidigt bör formerna för statens uppföljning och utvär- dering av folkbildningen förändras. Det bör vara möjligt att med tätare mellanrum utvärdera delar av folkbildningen som vid behov kan kompletteras med mer sammanfattande analyser. Regeringen fann att den föreslagna indelningen i verksamhetsområden ger bättre förutsättningar för en sådan struktur på utvärderingsarbetet. Förutom att utgå från dessa verksamhetsområden i utvärderingen av folkbildningen, borde också en utgångspunkt kunna vara att verksamheten genomsyrades av en ideologisk profil som tillför dimensioner som det offentliga utbildningsväsendet inte skall ha. (Prop. 2005/06:192 s.49) 
 Regeringen anförde också att folkbildningens egna utvärderingar borde kunna utnyttjas för att avgöra om statens syfte med statsbi- draget uppnåtts. 
 En annan förändring var att regeringen uppmärksammade frågan om kvalitetsarbete inom folkbildningen. Ett mer systematiskt kva- 
 124 
  
 SOU 2006:115 
  
 Bilaga 4 
  
 litetsarbete borde komma till stånd på alla nivåer inom folkbild- ningen, som också innebär ett större bruk av externa granskare av verksamheterna som ingår i folkbildningen. Regeringen anförde också att den fördelning av resurser som hanteras av Folkbildnings- rådet också borde föregås av kvalitativa bedömningar. 
 Regeringen konstaterade i fråga om folkhögskolornas verksam- het att många utbildningar är yrkesinriktade, till exempel utbild- ningar som leder till yrken som fritidsledare, dramapedagog, kantor och teckentolk. Dessa utbildningar vänder sig i stor utsträckning till den offentliga sektorn. I flera fall är folkhögskolan i stort sett den enda utbildningsform som erbjuder dessa yrkesutbildningar. Regeringen såg det som angeläget att folkhögskolans yrkesinrik- tade utbildningar till innehåll och resultat kunde göras likvärdiga i ett nationellt perspektiv. En sådan samordning kan uppfattas stå i motsats till folkbildningens kännetecken att utbildningen ska vara fri och frivillig. Regeringen fann dock att kraven på en rättvis och likvärdig bedömning på arbetsmarknaden, ställer detta krav på kva- litetssäkring. 
 Riksdagen har beslutat i enlighet med regeringens proposition (bet. 2005/2006:KrU14, rskr. 2005/06:322). 
 125 
 SOU och Ds kan köpas från Richards kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Richards Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Tryckt av Edita Sverige AB 
 Stockholm 2006 
 ISBN  
 978-91-38-22681-0 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Statens offentliga utredningar 2006 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Skola  Samhälle. U. 
  
 2. 
  
 Omprövning av medborgarskap. Ju. 
  
 3. 
  
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsätt- ning i hela landet. N. 
  
 4. 
  
 Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. N. 
  
 5. 
  
 Organisering av regional utvecklings- politik – balansera utveckling och förvaltning. 
  
 Rapport 2 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. N. 
  
 6. 
  
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till  
  
 EG-direktiv 
  2004/83/ EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande.UD. 
  
 7. 
  
 Studieavgifter i högskolan. U. 
  
 8. 
  
 Mångfald och räckvidd. U. 
  
 9. 
  
 Kontroll av varor vid inre gräns. Fi. 10. Ett förnyat programkontor. U. 11. Spel i en föränderlig värld. Fi. 
  
 12. Rattfylleri och sjöfylleri. Ju. 
 13. Djurskydd vid hästavel. Jo. 
 14. Samernas sedvanemarker. Jo. 
 15. Detaljhandel med nikotinläkemedel. S. 
 16. Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor. Fö. 
  
 17. 
  
 Ny häkteslag. Ju. 
  
 18. 
  
 Kustbevakningens personuppgifts- behandling. Integritet – Effektivitet. Fö. 
  
 19. 
  
 Att återta mitt språk. Åtgärder för att stärka det samiska språket. Ju. 
  
 20. 
  
 Tonnageskatt. Fi. 
  
 21. 
  
 Mediernas Vi och Dom. Mediernas betydelse för den strukturella diskrimineringen. Ju. 
  
 22. 
  
 En sammanhållen diskriminerings- lagstiftning. Del 1+2, särtryck av sammanfattningen, lättläst samman- fattning och daisy. Ju 
  
 23. 
  
 Nya skatteregler för idrotten. Fi. 
  
 24. 
  
 Avgift för matservice inom äldre- och handikappomsorgen. S. 
  
 25. 
  
 Arbetslivsresurs. Ett statligt ägt 
  
 bolag efter sammanslagning av Samhall Resurs AB (publ) och Arbetslivstjänster. N. 
  
 26. 
  
 Sverige som värdland för interna- tionella organisationer. UD. 
  
 27. 
  
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård. S. 
  
 28. 
  
 Nya upphandlingsregler 2. Fi. 
  
 29. 
  
 Teckenspråk och teckenspråkiga. Kunskaps- och forskningsöversikt. S. 
  
 30. 
  
 Är rättvisan rättvis? Tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter inom rättssystemet. Ju. 
  
 31. 
  
 Anställ unga! U. 
  
 32. 
  
 God sed vid lönebildning – Utvärde- ring av Medlingsinstitutet. N. 
  
 33. 
  
 Andra vägar att finansiera nya vägar. N. 
  
 34. 
  
 Den professionella orkestermusiken 
  
 i 
  
 Sverige. U. 
  
 35. 
  
 Värdepapper och kontrolluppgifter. Fi. 
  
 36. 
  
 För studenterna ... 
  
 – om studentkårer, nationer och särskilda studentföreningar. U. 
  
 37. 
  
 Om välfärdens gränser och det vill- korade medborgarskapet. Ju. 
  
 38. 
  
 Vuxnas lärande. En ny myndighet. U. 
  
 39. 
  
 Ett utvidgat miljöansvar. M. 
  
 40. 
  
 Utbildningens dilemma. Demokratiska ideal och andrafierande praxis. Ju. 
  
 41. 
  
 Internationella sanktioner. UD. 
  
 42. 
  
 Plats på scen. U. 
  
 43. 
  
 Översyn av atomansvaret. M. 
  
 44. 
  
 Bättre arbetsmiljöregler I. Samverkan, utbildning, avtal m.m. N. 
  
 45. 
  
 Tänka framåt, men göra nu. Så stärker 
  
 vi 
  
 barnkulturen. + Bilaga/rapport: 
  
 Det ser lite olika ut ... En kartlägg- ning av den offentligt finansierade kulturen för barn. U. 
  
 46. 
  
 Jakten på makten. Ju. 
  
 47. 
  
 Ökade möjligheter till trafiknykterhets- kontroller vid gränserna. Ju. 
  
 48. 
  
 Bidragsbrott. Fi. 
  
 49. 
  
 Asylsökande barn med uppgivenhets- symtom – trauma, kultur, asylprocess. UD. 
  
 50. 
  
 En ny lag om värdepappersmarknaden. 
  
 + 
  
 Författningsbilaga. Fi. 
  
 51. 
  
 Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och  
  
 TV-rättsliga 
  frågor. 
  
 + 
  
 Daisy. U. 
  
 52. 
  
 Diskrimineringens retorik. En studie av svenska valrörelser  
  
 1988–2002. 
  Ju. 
  
 53. 
  
 Partierna nominerar. 
  
 Exkluderingens mekanismer – etnicitet och representation. Ju. 
  
 54. 
  
 Teckenspråk och teckenspråkiga. Översyn av teckenspråkets ställning. S. 
  
 55. 
  
 Ny associationsrätt för försäkrings- företag. + Författningsförslag. Fi. 
  
 56. 
  
 Ansvarsfull servering – fri från diskriminering. S. 
  
 57. 
  
 En bättre tillsyn av missbrukarvården. S. 
  
 58. 
  
 Sanktionsavgift i stället för straff 
  
 – områdena livsmedel, foder och djur- skydd. Jo. 
  
 59. 
  
 Arbetslivets (o)synliga murar. Ju. 
  
 60. 
  
 På tröskeln till lönearbete. Diskrimi- nering, exkludering och underordning av personer med utländsk bakgrund. Ju. 
  
 61. 
  
 Asylförfarandet – genomförandet av asylprocedurdirektivet i svensk rätt. UD 
  
 62. 
  
 Testa och öva i norra Sverige. Center i Arvidsjaur. N. 
  
 63. 
  
 Forensiska institutet. Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rätts- psykiatri. Ju. 
  
 64. 
  
 Internationella kasinon i Sverige. En ut- värdering. Fi. 
  
 65. 
  
 Att ta ansvar för sina insatser. Socialtjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor. S. 
  
 66. 
  
 Hästtävlingar – på lika villkor. Jo. 
  
 67. 
  
 Fritid till sjöss och i hamn. Förslag till finansiering av service till sjöfolk. N. 
  
 68. 
  
 Klenoder i tiden. En utredning om samlingar kring scen och musik. U. 
  
 69. 
  
 Uppföljning av kostnadsutjämningen för kommunernas  
  
 LSS-verksamhet. 
  Fi. 
  
 70. 
  
 Oinskränkt produktskydd för patent på genteknikområdet. Ju. 
  
 71. 
  
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård del 2. S. 
  
 72. 
  
 Öppna möjligheter med alkolås. N. 
  
 73. 
  
 Den segregerande integrationen. Om social sammanhållning och dess hinder. Ju. 
  
 74. 
  
 En ny lag om värdepappersmarknaden. Supplement. Fi. 
  
 75. 
  
 Jämställdhet i förskolan – om betydelsen av jämställdhet och genus i förskolans pedagogiska arbete. U. 
  
 76. 
  
 Otillbörliga affärsmetoder. Jo. 
  
 77. 
  
 Ungdomar, stress och psykisk ohälsa. Analyser och förslag till åtgärder. U. 
  
 78. 
  
 Hälsa, vård och strukturell dis- kriminering. Ju. 
  
 79. 
  
 Integrationens svarta bok. Agenda för jämlikhet och social sammanhållning. Ju. 
  
 80. 
  
 Patent och innovationer för tillväxt och välfärd. N. 
  
 81. 
  
 Mervärdesskog. 
  
 Del 1. Förslag och ställningstaganden. Del 2. Utredningens underlag A. 
 Del 3. Utredningens underlag B, bilagor. N. 
  
 82. 
  
 Patientdatalag. S. 
  
 83. 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst. Överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande. U. 
  
 84. 
  
 Deluppföljning av den kommunal- ekonomiska utjämningen – med förslag om organisation samt löne- och bygg- kostnadsutjämning. Fi. 
  
 85. 
  
 Drogtestning av totalförsvarspliktiga. Fö. 
  
 86. 
  
 Mera försäkring och mera arbete. S 
  
 87. 
  
 Arbetskraftsinvandring till Sverige 
  
 – förslag och konsekvenser. N. 
  
 88. 
  
 Effektivare LEK. N. 
  
 89. 
  
 Tyst godkännande – ett nytt sätt att deklarera. Fi. 
  
 90. 
  
 På väg mot en enhetlig mervärdesskatt. Fi. 
  
 91. 
  
 Vård och stöd till psykiskt störda lagöver- trädare. S. 
  
 92. 
  
 Skadeståndsansvar vid sjötransport av farligt gods. Ju. 
  
 93. 
  
 Gästforskare – nya regler för inresa, vistelse och arbete. U. 
  
 94. 
  
 Översvämningshot. Risker och åtgärder för Mälaren, Hjälmaren och Vänern. M. 
  
 95. 
  
 Detaljhandel med växtbaserade läkemedel. S. 
  
 96. 
  
 Ett nytt grundlagsskydd för tryck- och yttrandefriheten? 
  
 Tryck- och yttrandefrihetsberedningen inbjuder till debatt. Del 1+2. Ju. 
  
 97. 
  
 Arbetstagares medverkan vid gränsöver- skridande fusioner. N. 
  
 98. 
  
 Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid användandet av hemliga tvångsmedel, m.m. Ju. 
  
 99. 
  
 En ny konkurrenslag. N. 
  
 100. 
  
 Ambition och ansvar. Nationell strategi för utveckling av samhällets insatser till personer med psykiska sjukdomar och funktionshinder. S. 
  
 101. 
  
 Se landsbygden! Myter, sanningar och framtidsstrategier. + Populärversion. Jo. 
  
 102. 
  
 Samverkan för ungas etablering på arbetsmarknaden. + Forskarrapporter: Hur påverkar demografin arbetsmark- marknaden för unga? U. 
  
 103. 
  
 Översyn av den rättsmedicinska verksam- heten. Tillsyn, Rättsliga rådet och rätts- läkarens roll. Ju. 
  
 104. 
  
 En strategi för landsbygdsforskning. Underlag till Landsbygdskommittén. Rapport. Jo. 
  
 105. 
  
 Verkligheten som kraftkälla. Lokala exempel från utvecklingsarbetet på landsbygden samt exempel från våra grannländers landsbygdsarbete. Rapport. Jo. 
  
 106. 
  
 Fakta – omvärld – inspiration. Underlags- rapporter i arbetet med en strategi för hållbar landsbygdsutveckling. Jo. 
  
 107. 
  
 Fokus på åtgärder 
  
 – En plan för effektiv rehabilitering i arbetslivet. S. 
  
 108. 
  
 Att ta itu med fattigdomen. Krediters och garantiers nya roll i svenskt bilateralt bistånd. UD. 
  
 109. 
  
 Ett enhetligt sanktionssystem för felparkering. N. 
  
 110. 
  
 Regler för skydd och rättssäkerhet för personer med demenssjukdom. S. 
  
 111. 
  
 Ny Pension – Ny Administration. S. 
  
 112. 
  
 Ett svenskt havsmiljöinstitut. M. 
  
 113. 
  
 Öppna system för provning och kontroll. En utvärdering. UD. 
  
 114. 
  
 Asylsökande barn med uppgivenhets- symtom – ett svenskt fenomen 
  
 åren  
 2001–2006. 
  UD. 
  
 115. 
  
 Eftergymnasiala yrkesutbildningar 
  
 – beskrivning, problem och möjlig- heter. U. 
 Statens offentliga utredningar 2006 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Omprövning av medborgarskap. [2] Rattfylleri och sjöfylleri. [12] 
 Ny häkteslag. [17] 
 Att återta mitt språk. Åtgärder för att stärka det samiska språket. [19] 
 Mediernas Vi och Dom. Mediernas betydelse för den strukturella diskri- mineringen. [21] 
 En sammanhållen diskrimineringslag- stiftning. 
 Del 1+2, särtryck av sammanfattningen, lättläst sammanfattning och daisy. [22] 
 Är rättvisan rättvis? 
 Tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter inom rättssystemet. [30] 
 Om välfärdens gränser och det villkorade medborgarskapet. [37] 
 Utbildningens dilemma 
 Demokratiska ideal och andrafierande praxis. [40] 
 Jakten på makten. [46] 
 Ökade möjligheter till trafiknykterhets- kontroller vid gränserna. [47] 
 Diskrimineringens retorik. En studie av svenska valrörelser  
 1988–2002. 
  [52] 
 Partierna nominerar. 
 Exkluderingens mekanismer – etnicitet och representation. [53] 
 Arbetslivets (o)synliga murar. [59] 
 På tröskeln till lönearbete. Diskriminering, exkludering och underordning av personer med utländsk bakgrund. [60] 
 Forensiska institutet. Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rätts- psykiatri. [63] 
 Oinskränkt produktskydd för patent på genteknikområdet. [70]. 
 Den segregerande integrationen. 
 Om social sammanhållning och dess hinder. [73] 
 Hälsa, vård och strukturell diskriminering. [78] 
 Integrationens svarta bok. Agenda för jämlikhet och social sammanhållning. [79] 
 Skadeståndsansvar vid sjötransport av farligt gods. [92] 
 Ett nytt grundlagsskydd för tryck- och yttrandefriheten? 
 Tryck- och yttrandefrihetsberedningen inbjuder till debatt. Del 1+2. [96] 
 Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid användandet av hemliga tvångsmedel, m.m. [98] 
 Översyn av den rättsmedicinska verksamheten. Tillsyn, Rättsliga rådet och rättsläkarens roll. [103] 
 Utrikesdepartementet 
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till  
 EG-direktiv 
  2004/83/EG angående 
 flyktingar och andra skyddsbehövande. [6] 
 Sverige som värdland för internationella organisationer. [26] 
 Internationella sanktioner. [41] 
 Asylsökande barn med uppgivenhetssymtom 
 – trauma, kultur, asylprocess. [49] 
 Asylförfarandet – genomförandet av asyl- procedurdirektivet i svensk rätt. [61] 
 Att ta itu med fattigdomen. Krediters och garantiers nya roll i svenskt bilateralt bistånd. [108] 
 Öppna system för provning och kontroll. En utvärdering. [113] 
 Asylsökande barn med uppgivenhetssymtom 
 – ett svenskt fenomen åren  
 2001–2006. 
  [114] 
 Försvarsdepartementet 
 Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor. [16] 
 Kustbevakningens personuppgifts- behandling. Integritet – Effektivitet. [18] 
 Drogtestning av totalförsvarspliktiga. [85] 
 Socialdepartementet 
 Detaljhandel med nikotinläkemedel. [15] 
 Avgift för matservice inom äldre- och handikappomsorgen. [24] 
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård. [27] 
 Teckenspråk och teckenspråkiga.  
 Kunskaps- och 
  forskningsöversikt. [29] 
 Teckenspråk och teckenspråkiga. 
 Översyn av teckenspråkets ställning. [54] 
 Ansvarsfull servering – fri från diskri- minering. [56] 
 En bättre tillsyn av missbrukarvården. [57] 
 Att ta ansvar för sina insatser. Socialtjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor. [65] 
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård del 2. [71] 
 Patientdatalag. [82] 
 Mera försäkring och mera arbete. [86] 
 Vård och stöd till psykiskt störda lagöver- trädare. [91] 
 Detaljhandel med växtbaserade läkemedel. [95] 
 Ambition och ansvar. Nationell strategi för utveckling av samhällets insatser till personer med psykiska sjukdomar och funktionshinder. [100] 
 Fokus på åtgärder 
 – En plan för effektiv rehabilitering i arbets­ livet. [107] 
 Regler för skydd och rättssäkerhet för personer med demenssjukdom. [110] 
 Ny Pension – Ny Administration. [111] 
 Finansdepartementet 
 Kontroll av varor vid inre gräns. [9] Spel i en föränderlig värld. [11] Tonnageskatt. [20] 
 Nya skatteregler för idrotten. [23] Nya upphandlingsregler 2. [28] 
 Värdepapper och kontrolluppgifter. [35] Bidragsbrott. [48] 
 En ny lag om värdepappersmarknaden. +Författningsbilaga. [50] 
 Ny associationsrätt för försäkrings- företag. + Författningsförslag. [55] 
 Internationella kasinon i Sveige. En ut- värdering. [64] 
 Uppföljning av kostnadsutjämningen för kommunernas  
 LSS-verksamhet. 
  [69] 
 En ny lag om värdepappersmarknaden. Supplement. [74] 
 Deluppföljning av den kommunalekonomiska utjämningen – med förslag om organisation samt löne- och byggkostnadsutjämning. 
 [84] 
 Tyst godkännande – ett nytt sätt att deklarera. [89] 
 På väg mot en enhetlig mervärdesskatt. [90] 
 Utbildnings- och kulturdepartementet 
 Skola  Samhälle. [1] Studieavgifter i högskolan. [7] Mångfald och räckvidd. [8] 
 Ett förnyat programkontor. [10] Anställ unga! [31] 
 Den professionella orkestermusiken i Sverige. [34] 
 För studenterna... 
 – om studentkårer, nationer och särskilda studentföreningar. [36] 
 Vuxnas lärande. En ny myndighet. [38] Plats på scen. [42] 
 Tänka framåt, men göra nu. Så stärker vi barnkulturen. + Bilaga/rapport: 
 Det ser lite olika ut... En kartläggning av den offentligt finansierade kulturen för barn. [45] 
 Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och  
 TV-rättsliga 
  frågor. 
 + Daisy. [51] 
 Klenoder i tiden. En utredning om samlingar kring scen och musik. [68] 
 Jämställdhet i förskolan – om betydelsen av jämställdhet och genus i förskolans pedagogiska arbete. [75] 
 Ungdomar, stress och psykisk ohälsa. Analyser och förslag till åtgärder. [77] 
 Radio och TV i allmänhetens tjänst. Överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande. [83] 
 Gästforskare – nya regler för inresa, vistelse och arbete. [93] 
 Samverkan för ungas etablering på arbets- marknaden. 
 + Forskarrapporter: Hur påverkar demo- grafin arbetsmarknaden för unga?[102] 
 Eftergymnasiala yrkesutbildningar 
 – beskrivning, problem och möjligheter. [115] 
  
 Jordbruksdepartementet 
 Djurskydd vid hästavel. [13] Samernas sedvanemarker. [14] 
 Sanktionsavgift i stället för straff 
 – områdena livsmedel, foder och djurskydd. [58] 
 Hästtävlingar – på lika villkor. [66] Otillbörliga affärsmetoder. [76] 
 Se landsbygden! Myter, sanningar och framtidstidsstrategier. 
 + Populärversion. [101] 
 En strategi för landsbygdsforskning. Underlag till Landsbygdskommittén. Rapport. [104] 
 Verkligheten som kraftkälla. Lokala exempel från utvecklingsarbetet på landsbygden samt exempel från våra grannländers landsbygdsarbete. Rapport. [105] 
 Fakta – omvärld – inspiration. Underlags- rapporter i arbetet med en strategi för hållbar landsbygdsutveckling. [106] 
 Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet 
 Ett utvidgat miljöansvar. [39] Översyn av atomansvaret. [43] 
 Översvämningshot. Risker och åtgärder 
 för Mälaren, Hjälmaren och Vänern. [94] Ett svenskt havsmiljöinstitut. [112] 
 Näringsdepartementet 
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning i hela landet. [3] 
 Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. [4] 
 Organisering av regional utvecklingspolitik 
 – balansera utveckling och förvaltning. Rapport 2 till Organisationsutredning- en för regional tillväxt. [5] 
 Arbetslivsresurs. 
 Ett statligt ägt bolag efter sammanslag- ning av Samhall Resurs AB (publ) och Arbetslivstjänster. [25] 
 God sed vid lönebildning – Utvärdering av Medlingsinstitutet. [32] 
 Andra vägar att finansiera nya vägar. [33] 
 Bättre arbetsmiljöregler I. Samverkan, utbildning, avtal m.m. [44] 
 Testa och öva i norra Sverige. Center i Arvidsjaur. [62] 
 Fritid till sjöss och i hamn. Förslag till finansiering av service till sjöfolk. [67] 
 Öppna möjligheter med alkolås. [72] 
 Patent och innovationer för tillväxt och välfärd. [80] 
 Mervärdesskog. 
 Del 1. Förslag och ställningstaganden. Del 2. Utredningens underlag A. 
 Del 3. Utredningens underlag B, bilagor. [81] 
 Arbetskraftsinvandring till Sverige 
 – förslag och konsekvenser. [87] Effektivare LEK. [88] 
 Tyst godkännande – ett nytt sätt att deklarera [89] 
 Arbetstagares medverkan vid gränsöver- skridande fusioner. [97] 
 En ny konkurrenslag. [99] 
 Ett enhetligt sanktionssystem för felparkering. [109]