Statens offentliga utredningar 1999:68 Kulturdepartementet 
 Brandkatastrofen 
 i Göteborg 
 Drabbade 
 Medier 
 Myndigheter 
 Betänkande av Informationsutredningen om brandkatastrofen i Göteborg Stockholm 1999 
 SOU och Ds som ingår i 1999 års nummerserie kan köpas från Fakta Info Direkt. För remissutsändningar av SOU och Ds som ingår i 1999 års nummerserie svarar Fakta Info Direkt på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Beställningsadress: 
  
 Fakta Info Direkt, Kundservice 
  
 Box 6430, 113 82 Stockholm 
  
 Tel:  
 08-587 
  671 00, Fax:  
 08-587 
  671 71 
  
 E-post 
  order@faktainfo.se 
  
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 1993. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
 Broschyren kan beställas hos: 
 Information Rosenbad Regeringskansliet 
 103 33 Stockholm 
 Fax:  
 08-405 
  42 95 Telefon:  
 08-405 
  47 29 
  
 Novum Grafiska 
  
 ISBN  
 91-7610-854-6 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Göteborg 1999 
  
 SOU 1999:68 
 Till statsrådet och chefen för 
 Kulturdepartementet 
 Genom beslut den 9 november 1998 bemyndigade regeringen chefen för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att undersöka hur nyhetsförmedlingen och informationen om brandkata- strofen i Göteborg fungerat för de av de närmast berörda som har icke svenskspråkig bakgrund (Dir. 1998:103). Med stöd av detta bemyndigande förordnade departementschefen den 9 november professor Brown som särskild utredare (Ku 1998:05). 
 Den 1 januari 1999 förordnades f chefen för Göteborgs stads invand- rarförvaltning Chavez som huvudsekreterare samt producent Alem Zemo och FD Brown som biträdande sekreterare. Carney, Garcia och Daniel har arbetat som assistenter åt utredningen. Invandrarkurator Saedeh Amini och professor  
 RobertsNohrstedt har från den 1 februari 1999 förordnats att vara experter i utredningen. 
 Utredningen överlämnar härmed betänkandet Katastrofbranden i Gö- teborg. Drabbade – Medier – Myndigheter. 
 Med detta är uppdraget slutfört. 
 Göteborg i maj 1999 
 Brown 
 Chavez 
 3 
 SOU 1999:68 
 4 
 Innehåll 
  
 1 
  
 Sammanfattning 
  
 11 
  
 1.1 
  
 Massmediernas information 
  
 11 
  
 1.2 
  
 Myndigheters och frivilliga organisationers information 
  
 12 
  
 1.3 
  
 Misstron mot myndigheter 
  
 14 
  
 1.4 
  
 Informationssituationen för etniska grupper i Sverige 
  
 16 
  
 1.5 
  
 Förslag och rekommendationer 
  
 17 
  
 Del I 
  
 Brandkatastrofen i Göteborg 
  
 19 
  
 2 
  
 Uppdraget och utredningsarbetet 
  
 21 
  
 2.1 
  
 Uppdraget 
  
 21 
  
 2.2 
  
 Utredningsarbetet 
  
 22 
  
 2.3 
  
 Utredningens arbetssätt 
  
 23 
  
 3 
  
 Branden 
  
 25 
  
 3.1 
  
 Festen 
  
 25 
  
 3.2 
  
 Brandens uppkomst och förlopp 
  
 25 
  
 3.3 
  
 Räddningsinsatsen 
  
 26 
  
 3.3.1 
  
 Larmet 
  
 26 
  
 3.3.2 
  
 Utryckningen 
  
 26 
  
 3.3.3 
  
 Räddningsarbetet 
  
 27 
  
 3.3.4 
  
 På skadeplatsen 
  
 27 
  
 3.3.5 
  
 Transporten från skadeplatsen 
  
 28 
  
 3.4 
  
 Brandens offer 
  
 28 
  
 4 
  
 Medier och myndigheter 
  
 29 
  
 4.1 
  
 Den första informationen 
  
 29 
  
 4.2 
  
 Olika informationsbehov – olika informationskanaler 
  
 30 
  
 4.2.1 
  
 Medierna och nyhetsförmedlingen 
  
 30 
  
 4.2.2 Myndigheterna och den personliga informationen 
  
 31 
  
 Del II 
  
 Informationen genom massmedier 
  
 33 
  
 5 
  
 Nyhetsrapporteringen om branden 
  
 35 
  
 5.1 
  
 Den första nyhetsrapporteringen 
  
 35 
  
 5.1.1 
  
 Journalisterna larmas 
  
 35 
  
 5.1.2 De första journalisterna på plats 
  
 36 
  
 5.1.3 Den första rapporteringen i radio- och TV 
  
 36 
  
 5 
 Innehåll SOU 1999:68 
  
 5.1.4 
  
 Den första pressrapporteringen 
  
 39 
  
 5.2 
  
 Den fortsatta uppmärksamheten 
  
 40 
  
 5.2.1 
  
 Informationsspridningen 
  
 42 
  
 5.2.2 
  
 Nyhetsinformation på andra språk 
  
 43 
  
 5.3 
  
 Utländska nyhetsmedier 
  
 44 
  
 5.3.1 
  
 Brandkatastrofens uppmärksamhet i utländska 
  
 nyhetsmedier 
  
 45 
  
 5.4 
  
 Bilden av katastrofen 
  
 47 
  
 5.4.1 
  
 Faktarapporteringen 
  
 47 
  
 5.4.2 
  
 Rapporteringen om katastrofens olika faser 
  
 48 
  
 5.4.3 
  
 Aktörer i nyhetsrapporteringen 
  
 50 
  
 5.4.3 
  
 Etnifieringen av katastrofen 
  
 51 
  
 5.5 
  
 Räddningsinsatsen 
  
 53 
  
 5.5.1 
  
 Räddningsinsatsen i utländska nyhetsmedier 
  
 57 
  
 5.5.2 
  
 Räddningsinsatsen i medier som särskilt vänder 
  
 sig till invandrare 
  
 58 
  
 6 Medierna och brandens orsaker 
  
 61 
  
 6.1 
  
 Brandens uppkomst 
  
 61 
  
 6.2 
  
 Räddningsledarens uttalanden 
  
 63 
  
 6.3 
  
 Brandens omfattning 
  
 66 
  
 6.4 
  
 Ansvariga för branden 
  
 67 
  
 6.5 
  
 Bilden av brandens orsaker i utländska nyhetsmedier 
  
 68 
  
 6.6 
  
 Brandens orsaker i medier som särskilt vänder sig till 
  
 invandrare 
  
 71 
  
 6.7 
  
 Internet 
  
 72 
  
 7 Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser 
  
 75 
  
 7.1 
  
 Resultaten i huvuddrag 
  
 75 
  
 7.2 
  
 Kritiken mot medierna 
  
 76 
  
 Del III 
  
 Informationen genom myndigheter 
  
 79 
  
 8 Myndigheternas och  
 frivillig-organisationernas 
  information 
  
 81 
  
 8.1 
  
 Informationsarbetets förutsättningar 
  
 82 
  
 8.2 
  
 Informationsarbetet de första timmarna 
  
 84 
  
 8.2.1 
  
 Larm och utlarmning 
  
 84 
  
 8.2.2 
  
 Organisering 
  
 85 
  
 8.2.3 Inledande kontakter med medier och anhöriga 
  
 87 
  
 8.2.4 
  
 Informationsarbetet formeras 
  
 88 
  
 8.2.5 Larm på nationell nivå 
  
 89 
  
 8.3 
  
 Informationsarbetet under de första dygnen 
  
 89 
  
 8.3.1 
  
 Presskonferenser 
  
 89 
  
 6 
 SOU 1999:68 Innehåll 
  
 8.3.2 
  
 Stort informationstryck på sjukhusen 
  
 92 
  
 8.3.2 
  
 Stadsdelarnas och frivilligorganisationernas 
  
 krishantering 
  
 93 
  
 8.3.4 
  
 Identifiering och underrättelse 
  
 96 
  
 8.3.5 
  
 Extra inkallad kommunstyrelse 
  
 97 
  
 8.4 
  
 Informationsarbetet efter branden 
  
 98 
  
 8.4.1 
  
 Kommunal efteradministration 
  
 99 
  
 8.4.2 
  
 Ny lokal krisorganisering och stöd i skolorna 
  
 99 
  
 8.4.3 
  
 Pressinformation 
  
 100 
  
 8.4.4 
  
 Debriefing av personal 
  
 100 
  
 8.4.5 
  
 Polisens information till anhöriga 
  
 101 
  
 8.4.6 
  
 Begravningar, nationella besök och uppdrag 
  
 101 
  
 8.5 
  
 Den fortsatta hanteringen hösten 1998 och våren 1999 
  
 102 
  
 9 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas 
  
 information och bemötande. 
  
 103 
  
 9.1 
  
 Ungdomars syn 
  
 104 
  
 9.2 
  
 De anhörigas syn 
  
 105 
  
 9.3 
  
 Frivilliga organisationers syn 
  
 107 
  
 10 
  
 Slutsatser om myndigheternas information och bemötande 
  
 109 
  
 10.1 
  
 Drabbade och massmedier 
  
 109 
  
 10.2 
  
 Information till massmedier 
  
 110 
  
 10.3 
  
 Information till och bemötande av drabbade 
  
 110 
  
 10.3.1 
  
 Särbehandling 
  
 110 
  
 10.3.2 
  
 Bemötande 
  
 111 
  
 10.3.3 
  
 Etnisk hänsyn 
  
 113 
  
 Del IV 
  
 Misstron 
  
 115 
  
 11 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 117 
  
 11.1 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 117 
  
 11.2 
  
 Kritiken 
  
 119 
  
 11.3 
  
 Larmningen 
  
 120 
  
 11.4 
  
 Räddningsinsatsen 
  
 121 
  
 11.4.1 
  
 Brist på räddnings- och sjukvårdspersonal 
  
 122 
  
 11.4.2 
  
 Brist på räddningsutrustning och ambulanser 
  
 124 
  
 11.4.3 
  
 Kritik mot att polisen uppträdde passivt och hindrade 
  
 ungdomar att hjälpa till 
  
 125 
  
 11.5 
  
 Identifiering och underrättelser till anhöriga 
  
 126 
  
 11.6 
  
 Mona Nahani 
  
 129 
  
 11.7 
  
 Åklagarmyndighetens förundersökning 
  
 131 
  
 7 
 Innehåll SOU 1999:68 
  
 12 
  
 Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 
  
 135 
  
 12.1 
  
 Kartläggningen av misstron 
  
 135 
  
 12.2 
  
 Upphovet till misstron 
  
 137 
  
 13 
  
 Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet 
  
 141 
  
 13.1 
  
 Samhällsförtroendet hos personer med och utan 
  
 invandrarbakgrund 
  
 141 
  
 13.2 
  
 Samhällsförtroendet före och efter branden 
  
 143 
  
 Del V Informationssituationen för etniska grupper i Sverige 
  
 147 
  
 14 Etniska grupper i Sverige – en bakgrund 
  
 149 
  
 14.1 
  
 Arbetskraft och flyktingar 
  
 149 
  
 14.2 
  
 De etniska gruppernas situation i samhället 
  
 150 
  
 14.3 
  
 En socialpsykologisk aspekt 
  
 153 
  
 14.4 
  
 Informationens förutsättningar 
  
 154 
  
 15 Medieinnehav och medievanor 
  
 155 
  
 15.1 
  
 Undersökningen 
  
 155 
  
 15.2 
  
 Medieinnehav hos personer med och utan 
  
 invandrarbakgrund 
  
 156 
  
 15.2.1 Medieinnehav i Göteborg 
  
 157 
  
 15.3 
  
 Medievanor hos personer med och utan invandrar- 
  
 bakgrund 
  
 158 
  
 15.3.1 
  
 Medievanor i Göteborg 
  
 160 
  
 15.4 
  
 Samhällsinformation i Angered 
  
 162 
  
 15.5 
  
 Angeredsbornas förtroende för olika medier 
  
 164 
  
 15.6 
  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 165 
  
 16 Etniska medier i Sverige 
  
 167 
  
 16.1 
  
 Svenska etermedier 
  
 167 
  
 16.2 
  
 Etniska gruppers medier i Göteborg 
  
 168 
  
 16.2.1 
  
 Lokal närradio 
  
 168 
  
 16.2.2 
  
 Radiosändningar om brandkatastrofen 
  
 170 
  
 16.2.3 
  
 Lokal  
 kabel-TV 
  
 171 
  
 16.2.4 
  
 TV-sändningar 
  om brandkatastrofen 
  
 173 
  
 16.3 
  
 Etniska gruppers medier i övriga Sverige 
  
 174 
  
 17 De etniska gruppernas informationssituation 
  
 – sammanfattande slutsatser 
  
 175 
  
 17.1 
  
 Segregation och information 
  
 175 
  
 8 
 SOU 1999:68 Innehåll 
  
 17.2 
  
 Informationsvanor och behov 
  
 175 
  
 17.3 
  
 Etniska medier 
  
 177 
  
 Del VI 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 179 
  
 18 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 181 
  
 18.1 
  
 Informationen 
  
 181 
  
 18.1.1 Massmedierna 
  
 181 
  
 18.1.2 Myndigheter och frivilliga organisationer 
  
 182 
  
 18.1.3 Planera för Sveriges faktiska befolkningsstruktur 
  
 184 
  
 18.2 
  
 Misstron 
  
 185 
  
 18.3 
  
 Etniska gruppers informationssituation i Sverige 
  
 187 
  
 18.4 
  
 Förslag och rekommendationer 
  
 189 
  
 Bilagor 
  
 195 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 
  
 197 
  
 Bilaga 2 
  
 Utredningens möten, intervjuer, material m.m. 
  
 201 
  
 Bilaga 3 
  
 Nyhetsförmedlingen – tabellbilaga 
  
 205 
  
 Bilaga 4 
  
 Kartläggning av medier som särskilt vänder sig till 
  
 invandrare 
  
 209 
  
 Bilaga 5 
  
 De nya svenskarna möter svenska massmedier 
  
 237 
  
 Bilaga 6 
  
 Forskningöversikt: kommunikationsproblem i sam- 
  
 band med katastrofer och allvarliga samhällsstörningar 
  
 257 
  
 9 
 1 Sammanfattning 
 Brandkatastrofen är den svåraste som drabbat Sverige i modern tid. 63 ungdomar dog och över 200 skadades. Branden uppmärksammades i hela världen. Som vid varje katastrof väcktes frågor och oro som inte stillats. När detta skrivs är fortfarande inte orsaken till branden klarlagd. Omständigheterna kring branden – dess snabba förlopp, att så många av ungdomarna hade en bakgrund i andra länder och kulturer – förstärkte ryktesspridning och känsloengagemang. 
 Utredningens uppdrag är att undersöka hur nyhetsförmedlingen och informationen fungerat till de närmast berörda som har en icke svensk- språkig bakgrund. I det syftet har utredningen intervjuat och samrått med drabbade – anhöriga och ungdomar – samt representanter för myn- digheter och frivilliga organisationer. Myndigheternas hittillsvarande do- kumentation har studerats. Material som press, TV och radio presente- rade de fem närmaste dygnen efter branden har särskilt analyserats. Ut- redningen har vidare gjort några särskilda undersökningar. De etniska gruppernas egna medier – närradio och lokalTV – har studerats. Under- sökningar har gjorts av de etniska gruppernas förtroende för olika svenska institutioner samt gruppernas medieval och medieanvändning. Vidare redovisas en forskningsöversikt över kommunikationsproblem i sam- band med katastrofer och allvarliga samhällsstörningar. 
  
 1.1 
  
 Massmediernas information 
  
 Utredningen bygger på en kartläggning av televisionens och radions sändningar samt av innehållet i de större tidningarna främst under de fem första dygnen efter branden. Utöver Waters och TV4 samt riks- och lokalradion har kartläggningen omfattat närradio och lokal  
 kabel-TV 
  på icke svenska språk. Via UD har material från ett antal länders medie- bevakning inhämtats och analyserats. 
 Massmedierna kom till brandplatsen bara några minuter efter räddningstjänsten och polisen. Televisionen och radion dominerade av naturliga skäl nyhetsförmedlingen under de inledande timmarna men också senare beroende bl a på att lördagen var en helgdag då normalt inte tidningarna kom ut. Drygt två timmar efter att branden upptäckts började radio och TV att sända ut nyheten. 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:68 
  
 Av morgontidningarna hade på fredagen endast GP nyheten om brand- katastrofen. Kvällstidningarna hade fylliga reportage med mycket bilder. På lördagen gjorde GP, Arbetet Nyheterna, Metro och kvällstidningarna extrautgåvor. 
 Brandkatastrofen blev – för kort tid – en världsnyhet. Den uppmärk- sammades stort i etermediernas nyhetsprogram och var en förstasides- nyhet i tidningarna på fredagen och lördagen men därefter avtog upp- märksamheten snabbt förutom i Norden. 
 Utredningens allmänna slutsats är att massmedierna gav en efter omständigheterna nyanserad och saklig information till allmänheten. 
 Det har i intervjuer med representanter för myndigheter och politiker framförts att misstron skulle ha hämtat näring ur internationella medier och de etniska gruppernas egna medier. Den granskning som utredning- en utfört ger inte stöd för den uppfattningen. Tvärtom stöder medierna sig genomgående på uppgifter från myndigheter, särskilt räddnings- ledarens uttalande att branden kunde vara anlagd. Generellt kan inte medierna sägas ha bidragit till spekulationer och ryktesspridning. 
 Kritik har riktats mot särskilt SVT2 för att ha låtit ungdomar på brand- platsen sprida mycket negativa omdömen om polis och räddningspersonal. Utredningen finner det naturligt att medier gör intervjuer med ögonvitt- nen men att sådana bör ske med urskillning och medvetande om att chock kan förändra människors personlighet och omdöme. 
 I debatten kring mediernas behandling av brandkatastrofen har häv- dats att de etnifierat den. Medierna rapporterade utförligt om de drab- bades etniska bakgrund. Därigenom kom ungdomar som uppfattar sig som svenskar att kategoriseras som invandrare. Utredningen konstaterar att mediernas behandling var relevant med tanke på det stora inslaget av människor med utländsk bakgrund bland de drabbade och att – även om inte alla nyanser kom fram – så gav skildringarna av ungdomarna en positiv och saklig bild. 
  
 1.2 
  
 Myndigheters och frivilliga organisationers information 
  
 Katastrofledning och samordning kom snabbt på plats och fick i gång information utåt och ett samarbete mellan myndigheterna. Gemensamma presskonferenser började hållas 03.30. 
 Det stora antalet drabbade och att många anhöriga – p g a mobil- telefoner – tidigt kom till brandplatsen och sjukhusen innebar oväntade problem för myndigheterna och ställde nya krav på informationen. Det stora antalet omkomna förde också med sig problem att identifiera dem och underrätta deras anhöriga. De senare upplevde att identifikationen tog olidligt och onödigt lång tid medan polisen ansåg att den gick rekord- snabbt. 
 12 
  
 SOU 1999:68 
  
 Sammanfattning 
  
 För stöd och information till de drabbade inrättades krisgrupper och stödcentraler i stadsdelarna dels av de kommunala stadsdelsförvaltningar- na, dels av frivilliga organisationer. Några av dem kom i gång redan på fredagsnatten, bl a i Hammarkullekyrkan som jämte själva brandplatsen och Sahlgrenska sjukhuset kom att bli de centrala samlingsplatserna. Erbjudande om stöd kom därigenom flertalet drabbade till del redan det första dygnet. 
 Omfattande manifestationer för att hedra de bortgångnas minne hölls veckan efter branden med medverkan av regeringen och det officiella Sverige. Några begravningar blev imponerande sorgehögtider med upp- till tio tusen deltagare. Tiden efter branden samlade myndigheter repre- sentanter för etniska grupper och anhöriga till periodiska informations- möten. Under våren har Göteborgs kommun inrättat fem särskilda stöd- centra. 
 Utredningens bedömning av myndigheternas information är att den kom i gång relativt snabbt och i stort genomfördes väl. Informationen till allmänhet via massmedier gavs högsta prioritet och fungerade väl. I in- formationen till de drabbade fanns brister framförallt i den inledande perioden. 
 Utredningen har särskilt undersökt och funnit att särbehandling på etnisk grund inte förekommit. 
 Däremot nådde inte all information ut till de etniska grupperna som var särskilt drabbade av branden. Kommunala och andra myndigheter saknade med något undantag tillräcklig kännedom om och kontaktvägar till representanter för de drabbade och deras föreningsliv och trossam- fund. Man insåg dock behovet och arbetade upp kontaktvägar. 
 Frivilliga organisationer, främst de religiösa och nationella kris- grupperna, stod för mycket av informationen och stödet till sina med- lemmar och landsmän. De förmedlade information och budskap också från myndigheter nyanserat och ansvarskännande. 
 Bemötandet av anhöriga och ungdomar fungerade i allmänhet bra och empatiskt. Att ett så stort antal människor sökte sig till Sahlgrenska sjukhuset orsakade problem där. Exempel finns på osmidigt och formellt bemötande men det finns ingen grund för en generell kritik av bemötan- det. Tvärtom präglades det enligt flertalet intervjuade av medkännande och konkret stöd. 
 De problem som dock kunnat noteras motiverar att man för framti- den planerar med utgångspunkt i att stora grupper med olika religiösa och kulturella bakgrunder vid katastrofer kan förväntas komma till olycksplatser och sjukhus. 
 En beredskap bör finnas hos polis, sjukvård och andra myndigheter så att de kan möta grupperna flexibelt och respektfullt. 
 Ett starkt missnöje har uttryckts av anhöriga för att de blott en vecka efter branden fick besked från försäkringskassan att barnbidrag och bo- 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:68 
  
 stadsbidrag upphört eller sänkts p g a att deras barn dött. Reaktionen är naturlig. Utredningen anser att socialdepartementet har anledning över- väga när bidrag skall upphöra eller sänkas samt att försäkringskassan bör se över formerna för hur besked lämnas om upphörande eller sänk- ning av bidrag vid barns död. 
  
 1.3 
  
 Misstron mot myndigheter 
  
 Brandkatastrofen har förorsakat ryktesspridning och debatt om myndig- heternas hantering av de berörda. I utredningsdirektiven sägs att det finns farhågor för att debatten om händelserna i samband med branden öppnar eller fördjupar en klyfta mellan vissa grupper av människor med invandrarbakgrund och samhället i övrigt. 
 Utredningen har därför sökt klarlägga om det finns grund för den kritik och misstro som riktats mot berörda myndigheter. 
 Händelser med så svåra verkningar som branden kräver en förkla- ring. Orsaken till branden är fortfarande inte klarlagd. Det är den star- kaste källan till den intensiva ryktesspridningen efter branden. Rykten spreds om attentat, gasattack, rasistdåd etc. 
 Många av de drabbade hör till etniska grupper som står utanför mycket av samhällslivet i Sverige. Också det är en grogrund för misstro. 
 Utredningen har tagit del av den kritik som förekommit i den all- männa debatten samt intervjuat drabbade anhöriga och ungdomar och representanter för frivilliga organisationer som står nära några av de mest drabbade etniska grupperna. Deras kritik och verklighetsbeskrivning har ställts mot de uppfattningar som myndigheternas representanter fram- fört. 
 Utredningens slutsats är att grund för kritiken finns i två fall: Utlarmningen och polisens agerande i fallet med den kropp som åter- fanns på brandplatsen först fem dygn efter branden. 
 Om utlarmningen tog lång tid faller utanför utredningens bedöm- ning. Däremot uppgavs att utlarmningen kunde fördröjts p g a språksvå- righeter. Så är inte fallet. När det gäller Mcdaniel kropp så avser inte kritiken primärt att polisen inte fann kroppen utan att när man fann den så gick representanter för polisen ut med ogrundade uppgifter om krop- pen. Att dessa vilseledande uppgifter spreds tolkar utredningen som att de var ägnade att skyla över försummelser som gjorts tidigare. 
 När det gäller den kritik som riktats mot att identifieringen av de omkomna tog onödigt och för de anhöriga plågsamt lång tid kan utred- ningen endast konstatera att polisen avdelat avsevärda resurser för identifieringen och genomfört den enligt sina rutiner. Utredningen fin- ner det inte uteslutet att en annan uppläggning av identifieringsarbetet kunde ha givit ett snabbare resultat utan att sekretess och en värdig 
 14 
  
 SOU 1999:68 
  
 Sammanfattning 
  
 hantering av de döda eftersatts och anser att polismyndigheten kan ha anledning att överväga formerna för detta. 
 Den kritik som riktats mot räddningsinsatserna – brist på utrustning, passivitet etc – är enligt utredningen inte berättigad. Förvisso saknades utrustning och personal i inledningsskedet men det är oundvikligt och det som bl a utmärker katastrofer. När väl olyckan blev känd genomför- des räddningsarbetet av såväl räddningstjänsten som sjukvården med den personal och utrustning som var möjlig att uppbringa. Beskyllningar för passivitet som främst ungdomar på brandplatsen riktat mot polisen och räddningstjänstens personal kan i flera fall förklaras. Polis hade som primär uppgift att spärra av och att upprätthålla ordning. Personal satt i bilar för att hålla kontakt med räddningsledning etc. När polis hindrade ungdomar från att gå in i trapphuset i det brinnande huset skedde det på begäran av räddningstjänsten. 
 Det ligger utanför utredningens uppdrag att bedöma hur förunder- sökningen skötts; om den tagit för lång tid, varför den inte fått fram orsak och eventuella gärningsmän eller döljer sanningen. Åklagar- myndighetens beslut att delge några arrangörer misstanke om brott har kritiserats för att vända uppmärksamheten mot dem och från den verk- liga orsaken till branden. Utredningen delar inte denna kritik utan anser att åklagarmyndigheten för att följa lagen skall delge misstanke om brott när sådan föreligger. 
 Anhöriga har känt sig kränkta av uttalanden av förundersöknings- ledaren som återgivits i massmedier om att många av ungdomarna ljuger och att det kan bero på kulturell bakgrund samt att haschmissbruk före- kommit. Också påståenden i medier om alkoholmissbruk och kriminali- tet hos ungdomarna har upprört. Den eventuella faktiska grunden är i vissa fall inte möjlig att uttala sig om. Utredningen har dock tagit del av uppgifter om de omkomna. Den rättsmedicinska analysen visar att det fanns spår av haschisch hos två och noterbara mängder av alkohol hos tre. Ingen av de 60 som uppnått straffbar ålder fanns upptagna i rikspolis- ens register. Det finns vidare ingen vetenskaplig grund för påståenden om att lögn skulle accepteras som en normal företeelse i någon kultur i världen. Utredningens slutsats är att uttalandena som de återgivits i mass- medierna har ökat misstron mot myndigheterna. 
 Den väsentligaste anledningen till misstron är att orsaken till bran- den är ouppklarad. Det är källan till påståenden att branden är anlagd och att myndigheterna vet men döljer sanningen. Många kopplar ihop det med två andra stora svenska ouppklarade tragedier: Palmemordet och Estonias förlisning. 
 Vid den första gemensamma presskonferensen uttalade den ansva- rige chefen för räddningsinsatsen att det fanns tecken på att branden var anlagd. Uttalandet upprepades i intervjuer i TV och radio. Det demente- rades omedelbart av andra representanter för räddningstjänsten och po- 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:68 
  
 lisen. Utredningens slutsats är dock att dessa första auktoritativa uttalan- den lade grunden för den fortsatta ryktesspridningen och spekulatio- nerna om branden. 
  
 1.4 
  
 Informationssituationen för etniska grupper i Sverige 
  
 Sveriges befolkning har omvandlats under de senaste femtio åren. Från att ha varit en etniskt mycket homogen stat har Sverige under efterkrigs- tiden blivit etniskt blandat. En omfattande invandring först av arbetskraft- sinvandrare och sedan av flyktingar har lett till att Sverige nu har nära en million utlandsfödda vilket är 11 procent av invånarna. Ytterligare när- mare 800.000 har en eller två föräldrar födda i utlandet. 20 procent av befolkningen har alltså utländsk bakgrund och andelen är stigande. 
 Utvecklingen bland de etniska grupperna har varit mycket negativ under särskilt  
 1990-talet. 
  Arbetslösheten har mångdubblats och är t ex över 50 procent bland människor som kommer från länder utanför Eu- ropa. Boendesegregationen har ökat påtagligt. De etniska grupperna har väsentligt lägre inkomster och sämre hälsa än etniska svenskar. De stora nya grupper som kom till Sverige i början av  
 1990-talet 
  saknar generellt arbete och får sin försörjning via socialbidrag. Tillsammantaget har det lett till att stora grupper står utanför ett aktivt svenskt samhällsliv. Ett tecken på det är valdeltagandet i kommunalval bland utländska medbor- gare. Från det första valtillfället 1976 har deltagandet sjunkit från 60 pro- cent till 40 procent 1994 och 31 procent 1998. 
 Segregationen, diskriminering, negativ attityd hos stora delar av majoritetsbefolkningen och ouppfyllda förväntningar har lett till en ne- gativ inställning till det svenska samhället hos många. En grogrund för misstro finns. 
 Arbetslösheten och få kontakter med svenskar har också inneburit att allt fler har svårigheter att ta till sig svenska medier bland förstagenera- tionsinvandrarna. Utredningens undersökning av medievanor och medie- användning visar att framförallt läsningen av morgontidningar är lägre än bland svenskar. TV har relativt höga tittartal liksom de egna etniska medierna – närradio och lokalTV. 
 Utredningen konstaterar att behoven av information på icke svenska språk har ökat under senare tid men utbudet har minskat. Det beror främst på att den statliga invandrartidningen under 1998 lade ner sina utgåvor på icke svenska språk. Som en färsk utredning från integrations- verket visar informerar endast 17 av 76 undersökta statliga organ på andra språk än svenska. TV sänder knappast alls på andra språk medan Sveriges Radio har riks- och lokalsändningar på P4. 
 De etniska gruppernas medier har mycket små resurser och drivs helt ideellt. 
 16 
  
 SOU 1999:68 
  
 Sammanfattning 
  
 Närradio och  
 lokal-TV 
  har ett uttalat integrativt syfte och spelar stor roll både för personer som inte kan svenska och för andra människor i etniska grupper som får informationen i ett välkänt kulturellt samman- hang. 
 Utredningens slutsatser är att det ökande behovet av information på icke svenska delvis måste tillgodoses av statliga myndigheter för att svara mot kraven på att alla invånare skall få den information som gör att de kan förstå och medverka i samhällslivet. Integrationsverket bör ta ett särskilt ansvar för att behövlig information framställs och därvid ta till- vara  
 IT-teknik. 
  
 Också public serviceföretagen bör ta sitt avtalade ansvar för informa- tion till etniska och språkliga minoriteter vilket innebär sändningar på icke svenska språk. En särskild satsning bör göras på etnisk närradio och  
 lokal-TV. 
  De utgör f n outnyttjade resurser i informationen till de etniska grupperna. 
  
 1.5 
  
 Förslag och rekommendationer 
  
 Generell politik 
  
 Ansvariga myndigheter och politisk ledning rekommenderas att för- djupa sina kunskaper om hur Sveriges befolkning faktiskt ser ut och ta till vara den kompetens som finns i de etniska grupperna och inom förvaltningen. 
  
 Utredningen föreslår att politiska organ och myndigheter organiserar samråds- och kontaktformer med företrädare för etniska grupper. 
  
 Storstadsdelegationen och de tre storstäderna föreslås i sina förhand- lingar beakta de informationsbehov utredningen påvisat och avdela medel för att tillgodose dem. 
  
 Myndigheter och förvaltningar 
  
 Den segregation och negativa utveckling som präglar stora delar av de icke svenska etniska grupperna motiverar främst generella insat- ser för att minska klyftorna mellan dem och majoritetsbefolkningen. Det handlar om långsiktiga förändringar av stora delar av den nu förda politiken. En förutsättningen är att beslutsfattare inser hur Sverige befolkningsmässigt faktiskt ser ut. Utredningen föreslår att betän- kandet överlämnas för beaktande till integrationsverket, Svenska Kommunförbundet, demokratiutredningen och de myndigheter som har ansvar för integration. 
  
 Utredningen konstaterar att det finns stora och ökande behov av information på modersmål till invånare som inte behärskar svenska 
  
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:68 
  
 men att de statliga insatserna minskat. Samtliga myndigheter har an- svar för att relevant information når alla invånare. Utredningen före- slår att integrationsverket får i uppdrag att analysera behoven och framlägga förslag till en förbättrad statlig information på icke svenska språk. 
  
 Utredningen rekommenderar polis- och åklagarmyndigheterna och räddningstjänsten att se över sin informationspolicy. Talesmän bör endast opartiskt förmedla sakligt underbyggda uppgifter. 
  
 Socialdepartementet föreslås pröva om den tidsgräns som tillämpas för upphörande eller sänkning av bidrag är rimlig när barn dött. Utredningen rekommenderar försäkringskassan att se över formerna för hur besked lämnas vid sådana tillfällen. 
  
 Frivilliga organisationer 
  
 De frivilliga organisationerna spelade en viktig roll för stöd och in- formation till de drabbade men kunde sannolikt ha gjort än mer om de varit mer kända av myndigheterna och haft bättre resurser. Utred- ningen rekommenderar statliga, regionala och kommunala myndig- heter att förstärka stödet till de etniska gruppernas organisationer och inrikta det på integrationsåtgärder. Finansiering bör ske genom de medel som avdelats för insatser i storstäderna. 
  
 De etniska medierna har små resurser och arbetar helt ideellt. De spelar redan en roll för sina språkgrupper – både för de människor som inte kan svenska och för de som efterfrågar sina landsmäns syn på samhällsfrågor – men kan bli betydelsefullare. Utredningen före- slår att kulturdepartementet får i uppdrag att utreda hur en satsning kan göras på att ge de etniska medierna tekniska och ekonomiska förutsättningar för att stadigvarande fungera som förmedlare av sam- hällsinformation. Adekvata utbildningar bör också anordnas. Även här bör en finansiering ske via de särskilda storstadsmedlen. 
  
 Medierna 
  
 Utredningen föreslår att kulturdepartementet tar upp överläggningar med public serviceföretagen i syfte att åstadkomma en bredare och mer omfattande information på aktuella språk. 
  
 18 
 Del I 
 Brandkatastrofen i Göteborg 
 19 
 2 Uppdraget och utredningsarbetet 
  
 2.1 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningsuppdraget sammanfattas i direktiven på följande sätt: En sär- skild utredare får i uppdrag att undersöka hur nyhetsförmedlingen och informationen om branden har fungerat för de av de närmast berörda som har en icke svenskspråkig bakgrund. I direktiven omtalas vidare uppdraget på följande sätt: 
 Utredaren skall kartlägga hur informationen om branden och dess följder har förmedlats genom massmedier och andra informationskanaler. 
 Utredaren skall också kartlägga vilka informationskanaler som utnyttjas av människor med en icke svenskspråkig bakgrund och belysa möjligheterna för olika sådana grupper att få information ...  
 En fråga som skall undersökas är hur arbetsförhållandena har varit för de massmedier som särskilt vänder sig till invandrare, t ex vissa närradio- sändningar och program i  
 kabel-TV ... 
  
 Utredaren skall ta del av de studier och utredningar som har gjorts i sam- band med tidigare allvarliga händelser i Sverige. 
 Utredaren skall samråda med de myndigheter, organisationer, företag och branschorgan som är berörda ...  Ett fortlöpande samråd med företrädare för de särskilt drabbade som berörs av utredarens uppdrag är särskilt ange- läget. 
 Utredaren bör lägga fram de förslag eller rekommendationer som kartlägg- ningen ger anledning till. 
 I direktiven anges bland annat två motiv som bakgrund till utred- ningsuppdraget. Det första avser den misstro som riktats mot berörda myndigheter. Det andra de farhågor som finns för att debatten om hän- delserna i samband med branden påverkar förhållandet mellan männis- kor med invandrarbakgrund och det övriga svenska samhället. 
 Branden har gett anledning till omfattande diskussioner. De gäller givetvis i hög grad sådant som hur räddningsarbetet och polisutredningen har skötts och hur säkerheten vid offentliga tillställningar kan förbättras. ... Debatten speglar till en del behovet hos människor i sorg och förtvivlan att rikta anklagelser mot någon som kan betraktas som ytterst ansvarig för att ett 
 21 
  
 Uppdraget och utredningsarbetet 
  
 SOU 1999:68 
  
 barn, ett syskon eller en kamrat har dött en onödig och oförskylld död. Men det är också uttryck för misstro mot myndigheterna. Efter en svår olycka som denna är det nödvändigt att myndigheter, liksom andra som har an- svar, kritiskt granskas för sitt sätt att uppfylla detta ansvar. 
 Händelserna har emellertid också aktualiserat samhällsfrågor i vidare me- ning, t ex hur ungdomars behov tillgodoses och hur förhållandet ser ut mellan stora grupper av människor med invandrarbakgrund och det övriga svenska samhället. ... Det finns farhågor för att debatten om händelserna i samband med branden öppnar eller fördjupar en klyfta mellan vissa grup- per av människor med invandrarbakgrund och samhället i övrigt. 
 Direktiven i sin helhet redovisas i  
 bilaga 1. 
  
 2.2 
  
 Utredningsarbetet 
  
 Arbetet i utredningen har med utgångspunkt från direktiven formulerats och organiserats i nio separata men sammanhängande arbetsuppgifter: 
  
 1. 
  
 Att kartlägga hur information om branden och dess följder har för- medlats genom  
  
 massmedier 
 : lokalt, nationellt och internationellt 
  
 2. 
  
 Att kartlägga hur information om branden och dess följder har för- medlats genom  
  
 andra informationskanaler 
 : myndigheter, frivillig- organisationer och enskilda 
  
 3. 
  
 Att med utgångspunkt ifrån den misstro som riktats mot berörda myndigheter  
  
 bedöma  
 om och i vad mån det finns grund för en sådan misstro 
  
 4. 
  
 Att kartlägga och undersöka vilka  
  
 informationsmedier som används  
 av människor med en icke svenskspråkig bakgrund och belysa möj- ligheterna för olika grupper att få information 
  
 5. 
  
 Att undersöka hur  
  
 arbetsförhållandena  
 är för de massmedier som särskilt vänder sig till invandrare 
  
 6. 
  
 Att ta del av  
  
 tidigare studier  
 och utredningar som har gjorts i sam- band med tidigare allvarliga händelser i Sverige 
  
 7. 
  
 Att  
  
 samråda  
 med berörda myndigheter, organisationer, företag och  
 bransch-organ 
  
 8. 
  
 Att  
  
 fortlöpande samråda  
 med företrädare för de särskilt drabbade som  
 be-rörs 
  av utredarens uppdrag 
  
 9. 
  
 Att ge  
  
 förslag  
 eller rekommendationer som kartläggningen ger an- ledning till – särskilt mot bakgrund av de farhågor om att händel- serna i samband med branden kan fördjupa en klyfta mellan grupper av människor med invandrarbakgrund och samhället i övrigt. 
 22 
  
 SOU 1999:68 
  
 Uppdraget och utredningsarbetet 
  
 Utredningsuppdraget omfattar både kartläggnings- och undersöknings- uppgifter om hur informationen genom massmedier och andra informationskanaler fungerade i samband med brandkatastrofen och hur informationssituationen är mer generellt för människor med en icke- svenskspråkig bakgrund, liksom arbetsförhållanden inom invandrar- medier. Mot bakgrund av det som anges i direktiven om inriktningen på särskilt drabbade (och den tid som stått utredningen till förfogande) har kartläggningsarbetet i första hand helt naturligt inriktat sig på händelser i samband med branden och informationssituationen i Göteborg. 
  
 2.3 
  
 Utredningens arbetssätt 
  
 Den huvudsakliga arbetsmetoden för utredningen (med undantag för kartläggningen av nyhetsrapporteringen) har varit personliga  
 intervjuer  
 med olika företrädare för berörda myndigheter, frivilligorganisationer och de särskilt drabbade. Sammanlagt har mer än 40 omfattande och i skrift dokumenterade intervjuer genomförts. I tre fall har utredningen även utfört större utfrågningar av företrädare för olika berörda myndigheter. Till detta kommer ca 30 personliga intervjuer med företrädare för de medier som särskilt vänder sig till invandrare. 
 När det gäller kommunens och myndigheternas agerande under bran- den finns ett omfattande skriftligt material i form av  
 dokument  
 som sam- manställts av myndigheterna själva. Detta material har utredningen i för- sta används för införskaffande av faktauppgifter, men också som under- lag för bedömningar och slutsatser av myndigheternas agerande. För analysen av nyhetsförmedlingen ligger i första hand  
 nyhetsmaterial  
 till grund för undersökningen, i form av pressmaterial samt ljud- och video- band. 
 Samråd med de särskilt drabbade – anhöriga och ungdomar – samt företrädare för frivilligorganisationer, myndigheter och de etniska grup- pernas egna medier har ägt rum genom möten. Åtta formella samråds- möten har genomförts. Samtliga anhöriga till omkomna har även per brev givits möjlighet att ge synpunkter till utredningen. Även invandrarnas föreningar och trossamfund har per brev tillfrågats om sin eventuella roll i informationen kring brandkatastrofen. 
 I  
 bilaga 2  
 redovisas utförligare de intervjuer, samråd och möten ut- redningen genomfört samt det material och den dokumentation som utgjort underlag för utredningen. 
 23 
 3 Branden 
 Natten till den 30 oktober 1998 inträffade en våldsam brand under en ungdomsfest i en föreningslokal på Hisingen i Göteborg. Det är den svåraste brandkatastrofen i Sverige i modern tid. De flesta dödade och skadade hade invandrarbakgrund. 
  
 3.1 
  
 Festen 
  
 Festen anordnades av en grupp ungdomar under arrangörsnamnet The Playaz Club. Flygblad om diskoteket, med  
 hiphop-musik, 
  soul och RB, spreds på stan och i skolorna. Entréavgiften var 40 kronor. Diskoteket öppnade klockan 21.00 och enligt polisens uppgifter befann sig under kvällens lopp ca 380 ungdomar någon gång inne i festlokalen – av entré- kassan att döma hade ca 320 biljetter sålts på kvällen. 
 De flesta ungdomarna var i  
 17-18 
  årsåldern och kom från Göteborgs alla stadsdelar. Men flertalet kom de från de invandrarrika förortsområd- ena i nordöstra i Göteborg – Hammarkullen, Bergsjön och Angered. Även om det tillfälligt anordnade diskoteket ägde rum under allhelgona- helgen var det knappast en s k  
 halloween-fest. 
  Det var snarare en fest som markerade slutet för skolungdomarnas höstlov. Efter helgen skulle skolan börja på nytt och det var intresset för dans och  
 hip-hopmusik 
  som var det centrala – inte att fira halloween. 
 Festen ägde rum på andra våningen i en tegelbyggd före detta industri- fastighet på Herkulesgatan 3 vid Carrillo på Hisingen i Göteborg. Arrangörerna hade hyrt festlokalen av Makedoniska fören- ingen. Föreningens lokaler hade inspekterats i april 1997 och följde gäl- lande brandföreskrifter. Den var bland annat försedd med två nödgångar och lokalen var tillåten för högst 150 personer. 
  
 3.2 
  
 Brandens uppkomst och förlopp 
  
 Branden startade i trapphuset på festlokalens kortsida där den ena av de båda nödutgångarna fanns. Scenen med musikanläggningen låg nära den utgången. När dörren till trapphuset öppnades tillfördes syre till branden. Branden blev explosionsartad och fick ett mycket snabbt för- lopp. Rökgaser spreds från trapphuset och lokalens kortsida längs inner- 
 25 
  
 Branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 taket mot andra sidan i lokalen. Den enorma hettan på  
 500-600 
  grader som utvecklades ledde till en s k övertändning. Övertändningen innebar att rökgaserna började brinna och hela lokalen fylldes genom de brin- nande gaserna explosionsartad och snabbt av eld. 
 En diskjockey grep mikrofonen och varnade över högtalar- anläggningen att det brann och manade ungdomarna att springa ut ur lokalen. Kaos och förvirring uppstod och panik bröt ut när ungdomarna i den stora trängseln försökte nå den enda utgång där det var möjligt att komma ut. En del av ungdomarna lyckades krossa de högt belägna fönstren längs festlokalens långsida (ca 2.40 från golvytan) och kunde den vägen ta sig ur lokalen. 
 Det stora flertalet av ungdomarna försökte nå utgången och trapp- huset vid festlokalens entré. Många lyckades inte komma ut i trängseln och blev kvar i lokalen. Andra tog sig till ett rum som var beläget alldeles nära utgången och sökte där förgäves räddning. Åter andra nådde ända fram till dörren ned till trapphuset, men blev fastklämda i dörruppningen. Ungdomarna låg i travar på varandra och kilades fast på ett sätt som gjorde det omöjligt att utan hjälp av andra ta sig ut ur lokalen. 
  
 3.3 
  
 Räddningsinsatsen 
  
 3.3.1 
  
 Larmet 
  
 Räddningstjänsten larmades av en av de båda diskjockeyarna med mobil- telefon inifrån den brinnande lokalen. Han ringde 112 till SOS Alarm. Samtalet kom till SOS Alarm torsdagen den 29 oktober klockan 23.42.02. I samtalet uppgavs att det brann för fullt i Makedoniska föreningens lokaler vid Backateatern och att brandkåren skulle komma snabbt. 
 SOS Alarms operatör vidarebefordrade (enligt gällande instruktion) efter ca 20 sekunder anmälan till Räddningstjänstens alarmcentral (AC). Operatören uppfattar till en början inte någon adress, eftersom samtalet störs av högt bakgrundsljud och skrik. Efter en tids övervägande bland operatörerna bestäms platsen för branden. Larm slås med adress Backa- plan. 
  
 3.3.2 
  
 Utryckningen 
  
 Lundby brandstation, vilken ligger närmast brandplatsen, utlarmas klockan 23.45.40. Brandmästare, brandförman och sex brandmän med släckbil och stegbil är framme vid brandplatsen klockan 23.49.50. Brandmästaren rapporterar att folk hoppar ut ur fönster och begär ytterligare förstärk- ning. 
 Under de fyra minuter det tar Lundbystationen att komma fram till brandplatsen larmas ambulanser (23.47), polisens ledningscentral (23.47) och Gårda brandstation (23.49). Den första ambulansen och Gårda brand- 
 26 
  
 SOU 1999:68 
  
 Branden 
  
 station med släckbil och stegbil är framme på brandplatsen klockan 23.55. Vid midnatt, 15 minuter efter utlarmningen, finns två brandstationer med 16 brandmän, två släckbilar, två stegbilar, en hävare och fyra ambulanser på skadeplatsen. 
  
 3.3.3 
  
 Räddningsarbetet 
  
 Den räddningspersonal som först anländer till brandplatsen vittnar om kaos, skrik och förtvivlan. På den stora asfaltplanen sprang en stor mängd chockade ungdomar omkring som handgripligt försökte få räddnings- personalen att ta hand om omkomna och skadade. Nedanför fönstren på den brinnande byggnaden låg brända, rökskadade och utmattade ung- domar. Och de som var inne i byggnaden tryckte i trängseln på så att de som var i fönstren antingen hoppade eller föll ut från byggnaden ned på asfalten, ca 6 meter under. 
 Det först anlända brandbefälet beslöt omedelbart att brandmännens uppgift enbart skulle inriktas på att rädda liv. I inledningsskedet utfördes inte något egentligt släckningsarbete, utan vatten användes enbart som stöd för rökdykarnas livräddningsarbete. Polisens uppgift blev att bistå brandpersonalen bland annat genom att spärra av området och hindra de ungdomar som ville ta sig in i byggnaden för att rädda sina kamrater. 
 Räddningstjänstens rökdykare räddade enligt egna uppgifter ca 60 ungdomar, varav ca 40 via trapphuset och ca 20 ungdomar fönstervägen med hjälp av stegbilar. Många av ungdomarna hjälpte själva till med att i dörröppningen och trapphuset dra ut fastkilade och skadade ungdomar ut i det fria. De hjälpte även till med att ta hand om och bära skadade till tillfälligt iordningsställda vårdlokaler på platsen. 
  
 3.3.4 
  
 På skadeplatsen 
  
 På asfaltplanen utanför den brinnande byggnaden finns skadade ungdo- mar, ungdomar som klarat sig och ett stort antal människor som tagits sig till platsen när de fått höra talas om branden. Bland dessa finns många anhöriga, föräldrar och syskon, till omkomna och skadade. 
 Klockan 00.25 rapporteras att det finns ett femtiotal skadade på plat- sen. Efter ytterligare 20 minuter rapporteras att antalet skadade ökat be- tydligt, eftersom rökdykarna lyckades få ut många skadade från lokalen. Klockan 00.50 bedömdes de flesta av de skadade ungdomarna vara ute ur byggnaden. 
 En uppsamlingsplats för de omkomna upprättas i anslutning till skadeplatsen. 
 Klockan 01.30 meddelas att branden är under kontroll och klockan 02.00 är branden släckt. Då inleds arbetet med att ta ut de kvarvarande omkomna ungdomarna som finns i byggnaden. 
 27 
  
 Branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 Räddningsinsatsen genomfördes av ca 90 personer, varav ca 50 från räddningstjänsten och ca 40 ambulanssjukvårdare och annan medicinsk personal. 
  
 3.3.5 
  
 Transporten från skadeplatsen 
  
 De skadade som först anlände till sjukhus kom med privatbilar. De första kom till Östra sjukhuset kl 00.08 och den första ambulanstransporten anlände till Östra sjukhuset kl 00.10. Lindrigt skadade transporterades med inbegärda bussar från Göteborgsregionens lokaltrafik samt taxis och privatbilar. Ca två timmar (Brown) efter utlarmningen avtransporteras med ambulans den sista skadade från brandplatsen. 
 De omkomna förs senare under natten, med s k värdig transport dvs i ambulans en och en, till Sahlgrenska sjukhusets bårhus. Klockan 08.00 har samtliga omkomna transporterats till bårhuset. 
  
 3.4 
  
 Brandens offer 
  
 Sextiotre ungdomar omkom i branden – 60 ungdomar avled på brand- platsen, en avled efter ankomst till sjukhus och två dog senare på sjuk- hus. 
 Enligt den rättsmedicinska undersökningen avled samtliga 63 döds- offer av rökgasförgiftning. Rökgasen innehåller giftiga ämnen som kol- monoxid och cyanid och döden inträffar mycket snart på grund av total syrebrist. Andas man in rökgas tar det endast fyra till åtta andetag eller ungefär 30 sekunder innan man förlorar medvetandet. 
 213 ungdomar skadades i branden, varav 150 blev inlagda på sjuk- hus. 74 av ungdomarna behövde vård på intensivvårdsavdelning. Webb grenska sjukhuset hade som mest 57 inlagda patienter, Östra sjukhuset 49 patienter, Mölndals sjukhus 33 patienter och Kungälvs sjukhus 11 inlagda patienter. 
 Tretton patienter behövde specialistvård på brännskadeavdelningar. Under det första dygnet fördes dessa patienter med flyg och helikopter till sjukhus i Uppsala, Stockholm, Linköping och Malmö samt sjukhuset i Bergen i Norge. 
 28 
 4 Medier och myndigheter 
 Utredningens huvuduppgift är att kartlägga hur informationen om bran- den och dess följder har förmedlats genom massmedier och andra informationskanaler. 
 I detta kapitel skall utgångspunkterna för den kommande kartlägg- ningen av mediernas och myndigheternas information presenteras. 
  
 4.1 
  
 Den första informationen 
  
 I de intervjuer och möten som utredningen genomfört med anhöriga och personer med invandrarbakgrund samt myndighetsföreträdare har frågan om hur man fick reda på branden ställts till sammanlagt 55 inter- vjuade. Det bör påpekas att huvudsyftet med intervjuerna, exempelvis anhöriga, inte varit att få svar på denna typ av frågor. Frågan och svaren har så att säga naturligt kommit fram av de samtal som förts. 
 Av de tio anhöriga till omkomna och skadade i branden som angett hur de först fått reda om branden uppgav samtliga att de blev uppringda per telefon. Flertalet av dessa samtal kom från barnens vänner och be- kanta vilka ringde upp med mobiltelefon. Samtalen kom från brand- platsen och ägde i en flesta fall rum en kvart upp till en halvtimma efter branden. Nästan samtliga anhöriga som intervjuats begav sig till omedel- bart till brandplatsen och fortsatte sedan därifrån till sjukhusen. Inte nå- gon uppger att de först fick reda på branden genom nyhetsmedier. 
 Huruvida detta är ett generellt mönster och gäller samtliga anhöriga är naturligtvis omöligt att svara på. Det finns även exempel på anhöriga som i andra sammanhang sagt att de först fick reda på branden i den lokala morgontidningen  
 Göteborgs-Posten. 
  Men mycket talar för att tele- fonen, och särskilt ungdomarnas mobiltelefoner, var det vanligaste sättet som barnens föräldrar och andra anhöriga först fick vetskap om bran- den. 
 Telefonen var också den helt dominerade informationskanalen för den personal som var engagerade i räddningsarbetet. Det är inte särskilt överraskande, eftersom det i detta fall handlar om personal som i tjäns- ten larmas över telefon. Inom sjukvården informerades samtliga av de intervjuade om branden genom telefon och det absoluta flertalet inom den kommunala förvaltningen och ansvariga inom polis och räddnings- tjänst meddelades om branden per telefon. 
 29 
  
 Medier och myndigheter 
  
 SOU 1999:68 
  
 Det femtontal personer (varav tio med invandrarbakgrund) som intervjuats som varken tillhör de närmast drabbade eller var engagerade i det omedelbara räddningsarbetet fick sin första information om bran- den direkt eller indirekt genom nyhetsmedier. Fem av de tillfrågade med invandrarbakgrund uppgav att de först fick reda på branden direkt ge- nom televisionens morgonsändningar. Fyra blev uppringda och satte omedelbart på  
 TV-apparaten 
  och en läste först om branden i tidningen. 
 Resultaten överensstämmer väl med vad forskningen om informations- spridningen vid olyckor och katastrofer visar. Telefonen spelar även en central roll för allmänheten som första informationskälla. Många blir uppringda av vänner och bekanta som tagit del av nyhetsrapporteringen. I dessa fall fungerar med andra ord nyhetsmedierna som en indirekt informationskälla. 
 Branden inträffade efter att de flesta gått och lagt sig. Det är därför troligt att radions och TV:s morgonsändningar utgjorde de informations- källor där en större del av allmänheten först fick reda på om den brand- katastrof som inträffade på Hisingen i Göteborg natten till den 30 okto- ber.  
 Göteborgs-Posten 
  var nämligen den enda bland landets morgon- tidningar som rapporterade om branden på fredagsmorgonen. 
  
 4.2 
  
 Olika informationsbehov – olika informationskanaler 
  
 Resultatet från de 55 personliga intervjuerna tyder på att allmänhet och de som var personligt drabbade av branden i stor utsträckning fick den första informationen om brandkatastrofen på olika vägar och vid olika tidpunkter. Och att de personligt berörda och allmänheten i katastrofens inledningsskede hade helt olika informationsbehov. 
 De anhörigas behov bestod i första hand av att omedelbart få per- sonlig information om vad som hänt de sina. Allmänhetens behov be- stod i första hand att få korrekt och allsidig information om vad som hänt, vilka följder branden hade fått och vad som orsakade branden. 
  
 4.2.1 
  
 Medierna och nyhetsförmedlingen 
  
 I det allra första skedet av en katastrof är det viktigt att skilja ut två grupper med olikartade informationsbehov. Dels de som  
 kan  
 vara per- sonligt berörda av en olycka eller en katastrof, dels de som redan från början vet med sig att de personligen inte berörs av det som hänt. 
 De som kunde vara personligt berörda av brandkatastrofen i Göte- borg rörde sig om en stor grupp av föräldrar, syskon och far- och morför- äldrar vilkas barn och barnbarn under allhelgonahelgen var på diskotek i Göteborg. Fram till det ögonblick de vara säkra på att deras barn, barnbarn, bror eller syskon inte hade befunnit sig på  
 hiphop-festen 
  i Makedoniska föreningens lokaler på Hisingen var de direkt personligt 
 30 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medier och myndigheter 
  
 berörda av händelsen. Hur stor denna grupp var kan vi med säkerhet inte veta, men det finns ca 28 000 ungdomar mellan  
 15-20 
  år i Göteborgs stad. 
 När dessa potentiellt berörda blev förvissade om att de inte tillhörde de som var personligt drabbade av branden övergick deras informations- behov till att bli detsamma som allmänhetens. Troligen dock med ett större engagemang. Hade man barn, barnbarn eller syskon som hade kunnat vara med på festen kunde man lättare identifiera sig med de föräldrar och syskon som förlorat de sina. 
 Allmänhetens informationsbehov består i ett inledande skede av en olycka eller katastrof att få svar på ett antal grundläggande frågor: Vad hände? När inträffade det? Var inträffade det? Vilka var inblandade – vilka offer krävdes? Hur gick det till? Vad var orsaken? Hur gick räddningsar- betet till? Vad var bakgrunden till det som hänt? Vem var ansvarig? 
 Allmänhetens informationsbehov tillgodoses i första hand av mass- mediernas nyhetsförmedling. Eftersom kartläggningen av nyhets- rapporteringen görs ur de närmast berördas perspektiv står de lokala medierna i Göteborg i fokus och eftersom de flesta av de dödade och skadade hade invandrarbakgrund är det också av intresse att kartlägga informationen om brandkatastrofen i de medier som särskilt vänder sig till invandrare, främst sändningarna i närradion och i det lokala kabel-  
 TV-nätet 
  i Göteborg. 
 Brandens omfattning och följder innebar också att det både fanns ett stort nationellt och ett stort internationellt intresse för händelsen. I det senare fallet gällde det särskilt de medier som är verksamma i länder från vilka många av de drabbade av katastrofen ursprungligen kommer. Rap- porteringen i internationella nyhetsmedier har därför också kartlagts inom utredningen. 
  
 4.2.2 
  
 Myndigheterna och den personliga informationen 
  
 För de som inte kunde utesluta att de var personligt berörda av brand- katastrofen spelade nyhetsrapporteringen i inledningsskedet en under- ordnad roll som en direkt informationskälla om branden. Ett stort antal av de anhöriga hade meddelats via mobiltelefon och var på brandplatsen mer än två timmar tidigare än den första nyhetsrapporten sändes vid tvåtiden i TV. Och även för anhöriga som fick den första informationen om branden direkt genom nyhetsrapporteringen spelade massmedierna efter detta första besked sannolikt en underordnad roll i inlednings- skedet. Bland annat av det skälet att nyhetsmedierna inte kunde ge svar på de frågor som de anhöriga ställde: Om deras barn var på festen och vad som, om så var fallet, hade hänt med deras barn. Var det oskadat? Levde det? 
 Nyhetsmedierna kunde inte vid den tidpunkten (och borde heller inte, även om de kunnat) ge svar på de frågor som föräldrar och anhö- 
 31 
  
 Medier och myndigheter 
  
 SOU 1999:68 
  
 riga hade. Besked om vad som hänt deras barn, syskon eller barnbarn kunde de inte få via nyhetsmedierna. Att ge svar på de anhörigas frågor var i första hand en uppgift och ett ansvar för berörda myndigheter. 
 I det första skedet var det framförallt polis och sjukvårdspersonal som hade till uppgift att möta de anhörigas oro och besvara deras frågor. I ett senare skede spelade (och spelar alltjämt) Göteborgs stad och dess olika förvaltningar en viktig roll som informations- och kontaktkanal för de närmast drabbade. Andra viktiga informationsinsatser gjordes också av frivilligorganisationer som invandrarföreningar, trossamfund och kyr- kor. Utredningens kartläggning omfattar informationen om branden och dess följder i samtliga dessa typer av informationskanaler, med tonvikt vid den roll ansvariga myndigheter har spelat. 
 I del II (kapitel  
 5-7) 
  kommer resultaten från utredningens kartlägg- ning av nyhetsrapporteringen i lokala, nationella och internationella medier att redovisas. I del III (kapitel  
 8-10) 
  kommer resultaten från ut- redningens kartläggning av myndigheternas information och bemötande att redovisas. 
 32 
 Del II Informationen genom massmedier 
 33 
 5 Nyhetsrapporteringen om branden 
 En av utredningens huvuduppgifter är att kartlägga nyhetsrapporteringen om branden och dess följder. Två huvudfrågeställningar står i fokus. Den ena gäller vilken bild som nyhetsmedierna gav av branden, räddning- sinsatsen och de som berördes av branden – ungdomar, anhöriga, polis, räddningstjänst, sjukvård och andra ansvariga myndigheter. Den andra gäller vilken bild som gavs i nyhetsmedierna av brandens orsak; vilka förklaringar gavs om brandens uppkomst och förlopp och vilka ansågs ansvariga för branden. 
 I detta första av tre kapitel undersöks nyhetsmediernas rapportering om branden och de händelser som följde på branden. I nästa kapitel undersöks nyhetsmediernas bild av brandens orsaker. Och i kapitlet därefter redovisas de slutsatser som dras av undersökningen. 
  
 5.1 
  
 Den första nyhetsrapporteringen 
  
 5.1.1 
  
 Journalisterna larmas 
  
 Knappt fem minuter (kl 23.50) efter att Lundby Brandstation blev larmad till brandplatsen, fick tidningen Arbetet i Göteborg och SVT2:s regionala nyhetsprogram Västnytt reda på branden genom att de blev uppringda av en larmspaningsföretag i Norrköping – ett företag som lyssnar av SOS Alarm för svenska nyhetsmediers räkning. Två minuter senare kontak- tade larmspaningsföretaget Expressen och Aftonbladet och strax efter midnatt Rapport och Aktuellt följt av Aftenposten och Davis i Norge. 
 Journalister fick även reda på branden genom andra informations- kanaler. En fotograf på Aftonbladet i Göteborg lyssnade av polisradion i bostaden och fick på så vis besked om en stor brand på Hisingen. Hans fru fick i uppdrag att ringa en reporter medan han själv tog sig i bil till brandplatsen. 
  
 Göteborgs-Tidningen 
  (GT) fick tips från en privatperson och den fotograf som fanns på redaktionen åkte omedelbart iväg tillsammans med en reporter. 
  
 Göteborgs-Posten 
  fick reda på branden från SOS Alarm via Mini- calltjänst. Två kvällsreportrar som fanns kvar på redaktionen var på väg hem, men dröjde kvar. Även  
 Västnytt-redaktionen, 
  som också larmats av Norrköpingsföretaget skickade ut en frilansfotograf. Han hade samtidigt 
 35 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 själv fått  
 minicall-meddelandet 
  i sin bostad. Tjänstgörande chef för Radio Göteborg blev uppringd av kommunens informationsdirektör kvart över ett. Han ringde in ett tiotal medarbetare. 
 TT sände ut sitt första telegram först kl 01.29.49. Det var ett kort meddelande om att ett  
 20-tal 
  personer har omkommit i en okontrolle- rad brand i Makedoniska föreningen i Göteborg. 
 Reuter i Stockholm fick genom TT besked om branden i Göteborg och sände några minuter senare ut en flash – ett kort nyhetsmeddelande. Klockan 01.43 gick ett mer omfattande telegram ut på Reuters nät och branden i Makedoniska föreningens lokaler på Hisingen blev känd över världen.  
 TV-nyhetskanalen 
  CNN har bland annat av räddningspersonal och andra i efterhand angetts som en tidig informationskälla. CNN var ute med nyheten om branden först kl 04.10 svensk tid. Det var emeller- tid inte en  
 TV-sändning 
  - utan på CNNin, CNN:s webredaktion i USA. 
  
 5.1.2 
  
 De första journalisterna på plats 
  
 Ungefär 15 minuter efter utlarmningen, runt tolvslaget, var den första journalisten på plats – en fotograf från Aftonbladet. GT:s reporter och fotograf var framme på brandplatsen strax efter, ungefär samtidigt med Aftonbladets reporter. GP:s reportrar som från redaktionsfönstret såg röken från branden på andra sidan älven meddelade nattchefen att något var på gång. De åkte till brandplatsen ca 00.10 och ringde från bilen till polisen och fick besked om att många är skadade. Redaktionsledaren på Arbetet som också fått larmet avvaktar. Redaktionen hade gått hem så det fanns ändå inget att göra åt nattens tryckning. 
 Kvart över tolv fanns Aftonbladet, GP och GT på brandplatsen. Västnytts frilansfotograf uppgav att han var där ett par minuter senare. Och Västnytts reporter var på plats en kvart senare. 
  
 5.1.3 
  
 Den första rapporteringen i radio- och TV 
  
 TV4 var det första nyhetsmediet som gick ut med nyheten till allmänhe- ten. Klockan 01.55, direkt efter att nattens film, innan programkontrollen hunnit släcka ned tekniken visades det första nyhetstelegrammet om brandkatastrofen. 
  
 Eko-redaktionen 
  i Sveriges Radio rapporterade om branden i natt- radion ( P3/P4) första gången kl 02.00. Därefter sände  
 eko-redaktionen 
  nyheter varje halvtimme för att från och med klockan 04.00 rapportera varje kvart. Det första längre inslaget i Ekot inleddes på följande sätt: 
 Med anledning av katastrofbranden i Göteborg så följer här en extra eko- sändning. Du lyssnar på nattradion i P3 och P4 (Ekosignal) 
 Ekot sänder alltså extra med anledning av den svåra branden på Hisingen i Göteborg i natt där ett  
 20-tal 
  personer nu har burits ut döda och så många som femtio offer kan ha krävts. Det var i Makedonska föreningens lokal på 
 36 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 Herkulesgatan på Hisingen i Göteborg som alltså branden började, larmet gick ungefär vid midnatt och inne i lokalerna pågick ett diskotek då. Man säger alltså att det var många ungdomar som fanns där i lokalerna. Många av dom omkomna kan alltså ha varit ungdomar. 
  
 Vi samlar på oss så mycket uppgifter vi kan om branden och kommer också att sända från Sveriges Radio Göteborg lite senare. Och återkommer med ytterligare uppgifter så fort vi fått ytterligare detaljer alltså kring branden på Hisingen i Göteborg i Makedoniska föreningens lokaler, därmed slut på den här extra sändningen. 
 Radio Göteborg började sina sändningar i P4 klockan 02.30 direkt efter den första ekosändningen. Till en början sändes nyheter varje kvart (ef- ter  
 Eko-sändningarna). 
  Mellan nyhetsinslagen rapporteras direkt från brandplatsen och från studion förmedlades uppgifter från infor- mationsstaben på Gårda om telefonnummer till krisjourer och sjukhus. Sändningen pågick kontinuerligt till fredag kväll. Efter kl 05.30 glesas nyhetsrapporterna ut till timsnyheter. Radio Göteborg gick också in efter varje  
 Eko-sändning 
  (i P4) under hela allhelgonahelgen. Radio Göteborgs första inslag, efter  
 Eko-sändningen, 
  började på följande sätt: 
 Och det här är nu Sveriges Radio Göteborg, P4. Vi sänder nu extra med anledning av den katastrof som inträffade på Hisingen i Göteborg i natt och som ni kunde höra om i Ekot här. Det finns alltså uppgifter om att mer än femtio människor kan ha omkommit i den här branden, en brand som utbröt i ett diskotek arrangerat av Makedoniska föreningen på Herkules- gatan i Göteborg. Döda och skadade har förts till Mölndals sjukhus, till Sahlgrenska, till Östra och till Kungälvs Lasarett. Ni som är utom fara upp- manas ringa hem och säga att ni är vid liv. Alltså underrätta era anhöriga, det är många som är oroliga och hör av sig till polis och räddningstjänst efter storbranden på Hisingen i natt där alltså 50 människor kan ha omkom- mit. 
 Nyheternas första inslag kl 4.00 om branden påannonserades på föl- jande sätt: 
 Minst 50 personer har omkommit och närmare 100 har skadats vid en häftig brand i Göteborg i natt. Branden utbröt kring midnatt vid ett ungdoms- disko i centrala Göteborg. Nyheterna sänder varje hel timma med nya upp- gifter om branden. 
 God morgon! 
 Här är nyheterna med en extrasändning med anledning av den allvarliga brand i Göteborg som har krävt minst 60 människors liv. Branden utbröt kring midnatt på andra våningen i en byggnad på Herkulesgatan på Hi- singen (karta visas), där det pågick ett ungdomsdiskotek. Enligt ögonvitt- nen fanns det omkring 400 ungdomar i  
 17-18 
  års åldern i lokalen när bran- den började. Lokalen drivs av en makedonisk förening. Enligt den senaste uppgiften vi har fått nu på natten så finns det tecken på att elden var anlagd. Brandkårer från hela Göteborgsområdet bekämpar elden och ambulanser 
 37 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 från hela länet har kallats in för att föra skadade till sjukhus. Totalt handlade det om ett hundratal skadade. 
 Efter TV4:s nyhetssändning kl 04.00 startade TV4 Göteborg sina lokala nyhetssändningar och sände sedan regelbundet under natten och mor- gonen. Greene inledde sin sändning med: 
 Här är TV 4 Göteborg med en extrasändning med anledning av den stora katastrofbrand som har inträffat på Hisingen i natt. Ett sextiotal ungdomar är döda, ett hundratal skadade. Vi skall återkomma med telefonnummer som ni anhöriga kan ringa för att komma i kontakt med sjukhusen runt om i Göteborg. 
  
 Västnytt-redaktionen 
  i Göteborg (SVT2) var fulltaligt bemannat ungefär kl 03.30 med ca  
 25-30 
  personer. Västnytts första direktrapport från brand- platsen sändes kl 06.57. Treminutersrapporteringen från Västnytt åter- kom sedan kl 07.57 och 08.57.  
 Västnytt-redaktionens 
  första extra nyhets- sändning ägde rum först klockan 10.15. 
  
 Rapport-redaktionen, 
  som har ansvaret för SVT:s alla extra nyhets- sändningar genomförde sin första extrasändning klockan 04.00. Därefter las extrasändningar in varje halvtimme fram till morgonprogrammet 06.00 som tidigarelagts en halvtimme. Inspelningar av SVT2:s sändningar från kl 04.00 fram till kl 9.00 saknas. 
 I det första inslaget från kl 9.00 som finns inspelat meddelades följande: 
 60 döda och 190 skadade i den svåraste brandkatastrofen i modern tid i Sverige i natt. Ungdomsdiskotek eldhärjat i Göteborg. 
 God morgon! 
 60 ungdomar omkom alltså i natt vid en våldsam brand på ett diskotek på Hisingen i Göteborg. 190 har skadats, 20 av dem mycket allvarligt. Brand- orsaken är ännu inte klart fastställd, men det kan röra sig om mordbrand enligt räddningstjänsten. 
  
 När branden bröt ut strax före midnatt var det få som hade möjlighet att ta sig ut. Det fanns två utgångar i lokalen, men flera hundra ungdomar i loka- len som användes av makedoniska föreningen i Göteborg, men just igår kväll var det diskotek i lokalen som på mycket kort tid blev övertänd och alla försökte ta sig ut samtidigt. 
  
 Aktuellt-redaktionen 
  i Stockholm beslutade att sända fredagskvällens  
 21.00-nyheter 
  från Göteborg. En grupp journalister och tekniker åkte till Göteborg för att förbereda sändningen. Sändningen gjordes från Hammar- kulleskolan. 
 Aktuellt inledde sin  
 21-sändning 
  med följande: 
 Här dog sextio ungdomar och omkring 160 skadades i värsta brand- katastrofen hittills i Sverige. Och i Göteborg ikväll och i hela landet råder det chock och stor förstämning. 
 38 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 God kväll 
 Sextio ungdomar dog alltså och omkring 160 skadades, många av dom svårt vid katastrofbranden natten till idag här i Göteborg natten till idag. Uppgif- terna varierar fortfarande. En glad  
 Halloween-fest 
  förbyttes på bara några minuter till en ofattbar tragedi, och vi sänder Aktuellt ikväll direkt ifrån Hammarkullens skola i Göteborg. Den skola där många av ungdomarna är elever. 
 Vi har en lång rad gäster poliser, psykologer, läkare bland andra. Och vi skall efter bästa förmåga försöka samtala om det fruktansvärda som hände i natt strax efter midnatt vid Backa plan på Hisingen. 
  
 5.1.4 
  
 Den första pressrapporteringen 
  
 Göteborgs-Postens 
  två reportrar återkom till redaktionen klockan 00.50 och lämnade sin första text 01.15. Tidningen var då redan i tryck för de tidiga editionerna, men nattchefen och den redigerare som var kvar hade stannat pressarna en timme. Därefter korrigerades med nya uppgifter om branden successivt under tryckningen av nya editioner. Den sista upp- giften – vad som är känt om antalet omkomna – lämnades klockan 02.30 innan göteborgsupplagan gick i press. 
 Tidigt på morgonen, vid samma tid som de första ordinarie nyhetssändningarna i radio och TV, kunde därför också  
 Göteborgs-Pos- 
  tens läsare ta del av nyheten om branden. 
 Minst 50 ungdomar dog och ett hundratal skadades när en privat fest i Makedonska föreningens lokal förvandlades till ett eldhav i natt. Cirka 400 ungdomar fanns i byggnaden när något gick snett. Enligt uppgifter i natt startade branden i diskjockeyns anläggning 
 Allhelgonadagen, lördagen den 31 oktober, är en s k tidningsfri dag och då det normalt sett inte ges ut några morgontidningar. På fredagsmorgonen bestämmer emellertid  
 Göteborgs-Postens 
  ledning att ge ut en extratidning om brandkatastrofen på lördagen. GP:s beslut innebar att Arbetet i Göte- borg också bestämde sig för att i likhet med GP ge ut en extratidning, eftersom Arbetets möjligheter att ge ut en extratidning i hög grad var beroende av  
 Göteborgs-Postens 
  ställningstagande då tidningarna samt- rycks. 
 Tidningarna distribuerades till olika samlingsplatser i Göteborg där folk kunde hämta sitt exemplar. Vanlig utdelning med tidningsbud kunde inte ordnas under den annars tidningsfria helgdagen. Radio Göteborg informerade i sina sändningar var tidningarna kunde hämtas. I GP:s söndagstidning ingick lördagens extratidning om branden i nedbantad version som bilaga. 
 Under natten till fredagen sände var och en av stockholmskvälls- tidningarna ned  
 15-25 
  personer till Göteborg. De, kunde till skillnad från morgontidningarna, på ett stort antal helsidor utförligt rapportera om 
 39 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 brandkatastrofen redan i sina fredagsupplagor. I GT (30/12) stod föl- jande med rubrik över två helsidor: 
 Branden var anlagd 
 Mellan 60 och 70 ungdomar mellan 14 och 18 år dog i natt vid den värsta brandkatastrof som inträffat i Sverige. Minst 100 ungdomar skadades. Och tidigt i morse kom räddningsledaren Flynn med den ofattbara miss- tanken: – Branden kan ha varit anlagd. Och någon kan ha blockerat nödutgångarna. 
 På lördagen kom kvällstidningarna även med extratidningar om branden. 
  
 5.2 
  
 Den fortsatta uppmärksamheten 
  
 Vid tvåtiden på natten till fredagen den 30 oktober, drygt två timmar efter att branden hade upptäckts, gick nyheten om brandkatastrofen ut i radion och televisionen. Först som kortfattade meddelanden med de uppgifter som då fanns tillgängliga om vad som hänt. Från och med klockan  
 tre-fyratiden 
  på natten fick rapporteringen en större omfattning med direktsända inslag från brandplatsen både i radio och TV. Och från klockan sex på morgonen kom rapporteringen om brandkatastrofen att ingå i de ordinarie nyhetssändningarna. Nyhetsmorgonprogrammen i radio och TV dominerades helt av händelserna i Göteborg. 
 I tabell 5.1 redovisas en sammanställning av de nyhetsmedier som undersökts. Sammanlagt har nyhetsrapporteringen kartlagts under fem dygn i femton tidningar och sju olika nyhetsredaktioner inom radio och TV. Ca 790 tidningsartiklar och ca 1 100 nyhetsinslag i radio och TV har analyserats. 
 Analysen omfattar sålunda enbart det renodlade nyhetsmaterialet. I radio och TV sändes även andra typer av inslag och program. De har analyserats, men redovisas inte i detta sammanhang. 
 När det gäller antalet nyhetsinslag i radio och TV i form av telegram och nyhetsreportage rör det sig dock om en mycket grov uppskattning, eftersom det under natten och även under den första dagen handlade om många extrasändningar där gränsen mellan olika inslag ofta är svår att fastställa. Antalet inslag redovisas därför inte i tabellen eftersom resul- tatet endast handlar om uppskattningar. I tabellkommentaren redovisas dock en sådan uppskattning av antalet inslag. Att det varit svårt att sätta gränser mellan olika inslag i extrasändningarna har dock inte påverkat analysen av innehållet i inslagen. 
 Den exakta tiden för radions och televisionens nyhetssändningar har också varit svår att fastställa eftersom utredningen inte kunnat få fram inspelningar från allt som sändes i radio och TV, bl a därför att det saknas inspelningar. I tabell 5.1 redovisas dock en uppskattning av anta- let sändningstimmar för de olika nyhetsredaktionerna. 
 40 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 I den resultatredovisning som följer har för åskådlighetens skull en- skilda tidningar och enskilda nyhetsredaktioner slagits samman i olika grupper. Redovisningen av resultat för enskilda medier presenteras i en särskild tabellbilaga  
 (bilaga 4 
 ). 
 Tabell 5.1 Nyhetsbevakningen av brandkatastrofen i Göteborg – undersökta nyhets- mediers bevakning under de första fem dygnen (30/10 – 3/11 1998) 
  
 Antal 
  
 Totalt 
  
 artiklar/ 
  
 Antal 
  
 utrymme i 
  
 Procentandel 
  
 Summa 
  
 inslag 
  
 bilder 
  
 helsid/tim 
  
 text 
  
 rubrik 
  
 bild 
  
 procent 
  
 Lokalpress 
  
 Göteborgs-Posten 
  (GP) 
  
 90 
  
 57 
  
 25 
  
 33 
  
 14 
  
 53 
  
 100 
  
 Arbetet Nyheterna (Arb) 
  
 125 
  
 60 
  
 15 
  
 36 
  
 14 
  
 50 
  
 100 
  
 Göteborgs-(tidningen 
  (GT) 
  
 76 
  
 110 
  
 34 
  
 20 
  
 17 
  
 64 
  
 100 
  
 Metro, Gbg (Met) 
  
 66 
  
 13 
  
 8 
  
 42 
  
 27 
  
 31 
  
 100 
  
 Kvällspress 
  
 Aftonbladet (AB) 
  
 96 
  
 91 
  
 31 
  
 26 
  
 19 
  
 55 
  
 100 
  
 Expressen (Ex) 
  
 63 
  
 88 
  
 30 
  
 19 
  
 67 
  
 61 
  
 100 
  
 Storstadsmorgonpress 
  
 Svenska Dagbladet (SvD) 
  
 51 
  
 15 
  
 7 
  
 55 
  
 15 
  
 30 
  
 100 
  
 Dagens Nyheter (DN) 
  
 64 
  
 25 
  
 12 
  
 41 
  
 17 
  
 42 
  
 100 
  
 Sydsvenska Dagbladet (SDS) 
  
 54 
  
 17 
  
 8 
  
 49 
  
 13 
  
 38 
  
 100 
  
 Lokaltidningar 
  
 Borås Tidning (BT) 
  
 32 
  
 22 
  
 6 
  
 35 
  
 14 
  
 51 
  
 100 
  
 Hallands Nyheter (HN) 
  
 9 
  
 5 
  
 2 
  
 55 
  
 14 
  
 31 
  
 100 
  
 Norrländska Soc dem (NSD) 
  
 11 
  
 7 
  
 2 
  
 37 
  
 15 
  
 48 
  
 100 
  
 Kristianstadsbladet (Kbl) 
  
 17 
  
 11 
  
 3 
  
 37 
  
 15 
  
 48 
  
 100 
  
 Dala-Demokraten 
  (DD) 
  
 17 
  
 11 
  
 2 
  
 46 
  
 17 
  
 37 
  
 100 
  
 Jönköpings-Posten 
  (JP) 
  
 14 
  
 5 
  
 2 
  
 40 
  
 18 
  
 42 
  
 100 
  
 Nyhetsbyråer/Text-TV 
  
 TT 
  
 165 
  
 – 
  
 8 
  
 SVT-text 
  
 59 
  
 – 
  
 2 
  
 Nationell TV 
  
 Aktuellt/SVT1 (Akt) 
  
 ca 1 tim 
  
 Rapport/SVT2 (Rap) 
  
 ca 7 tim 
  
 Nyheterna /TV4 (Nyh) 
  
 ca 9 tim 
  
 Lokal TV 
  
 SVT2 Göteborg (Västnytt) 
  
 ca 2,5 tim 
  
 TRV4 Göteborg (TV4 Gbg) 
  
 ca 4,5 tim 
  
 Nationell radio 
  
 Eko-redaktionen/P1 
  (Ekot) 
  
 ca 6 tim 
  
 Radio Göteborg (Västekot) 
  
 ca 6 tim 
  
 Kommentar:  
 De sändningstider som anges i tabellen för radio och TV rör sig om uppskattningar efter- som det i en del fall inte gått att få fram inspelningar av programmen. Antal nyhetsinslag i radio och TV har inte angivits i tabellen pga att det i bl a extrasändningarna under natten har varit svårt att säkert identifiera inslagsgränser. En mycket grov uppskattning av antalet nyhetsinslag (telegram och repor- tage) är: Aktuellt ca 30,Rapport ca 200,Nyheterna ca 200,Västnytt ca 70,TV4 Göteborg ca 90,Ekot ca 250 och Västekot ca 200. 
 Helsidor = fullformatsidor, det innebär t ex att tidningar i tabloidformat (t ex kvällspress) har nästan dubbelt så många sidor . Landsortspress = lokaltidningar = LT 
 41 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 Brandkatastrofen fick som förväntat stor uppmärksamhet i nyhetsmedi- erna. Under fredagsdygnets 24 timmar sände de sju undersökta nyhetsredaktionerna i radio- och TV sammantaget ca 700 nyhetsinslag – från korta nyhetsmeddelanden till längre reportage. De tre undersökta kvällstidningarna (GT, Aftonbladet och Expressen) och de tre dagstid- ningar (GP, Arbetet och Metro) som kom ut med extraupplagor under lördagen innehöll var och en mellan 30 och 40 artiklar och ett mycket stort antal bilder. 
 Pressens bildmaterial spelade en mycket stor roll vid bevakningen av brandkatastrofen. Som framgår av tabell 5.1 utgör bilderna närmare hälften av utrymmet. I Göteborgs morgonpress utgör själva texten (brödtexten) ungefär en tredjedel av nyhetsutrymmet och i kvällspressen utgörs närmare 80 procent av rubriker och bilder. Kvällstidningarna och morgonpressen i Göteborg är ändå de nyhetsmedier, som i absoluta tal, ger branden klart störst textutrymme. 
  
 5.2.1 
  
 Informationsspridningen 
  
 I katastrofsituationer är snabbheten i informationsspridningen av största vikt. Hur snabbt och på vilka vägar informationen sprids i ett samhälle tillhör därför ett av de mer uppmärksammade områdena inom kris- kommunikationsforskningen (se bilaga 6). 
 Informationsspridningen till allmänheten via massmedierna om brand- katastrofen i Göteborg kom genom den tidningsfria allhelgonahelgen att accentuera den skillnad som finns mellan s k snabba och långsamma nyhetsmedier. Ljudradion har traditionellt varit det snabbaste nyhetsme- diet, men televisionen har under senare år genom nyhetsmorgon- sändningar och dygnetruntsändningar kommit att närma sig ljudradions snabbhet. Vid brandkatastrofen i Göteborg sändes de första korta nyhets- medelande ca två och en halv timma efter brandens utbrott – först i televisionen och fem minuter senare i radion. 
 Under det första dygnet sände sedan de två nyhetsredaktionerna i radion i genomsnitt vardera ca 150 nyhetsinslag av varierande längd om brandkatastrofen och de fem nyhetsredaktionerna inom televisionen i genomsnitt vardera ca 80 nyhetsinslag. 
 Etermediernas närmast totala dominans i informationsspridningen om brandkatastrofen det första nyhetsdygnet förändras dock kraftigt re- dan det andra dygnet. För det första därför att kvällstidningarna kom ut med omfattande specialbilagor om branden och den lokala morgon- pressen gav ut gratisutdelade extratidningar. För det andra därför att intensiteten i etermediernas nyhetsrapportering minskade kraftigt. Un- gefär 80 procent av de inslag som sändes om branden under de första fem dygnen sändes det första dygnet. Det bör då påpekas att många av inslagen i etermedierna som sändes under fredagsnatten utgjordes av korta meddelanden, vilka upprepades men oftast också uppdaterades. 
 42 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 Med undantag för Göteborg fick större delen av Sveriges befolkning under de tre första dygnen undantagslöst all information om branden genom radio och TV eller kvällspress. På söndagen kunde läsarna, hu- vudsakligen i de tre storstäderna, ta del av vad som hade hänt i sin morgontidning och först på måndagen rapporterade huvuddelen av de svenska lokala morgontidningarna om brandkatastrofen i Göteborg. Först efter drygt tre dygn fick med andra ord huvuddelen av landets befolk- ning tillgång till morgonpressen som informationskälla om branden. 
  
 5.2.2 
  
 Nyhetsinformation på andra språk 
  
 Redan tidigt under natten stod det klart att många av omkomna och de skadade i branden hade invandrarbakgrund. Även om ungdomarna själva talade svenska kunde man ändå på goda grunder anta att en stor del av de drabbade ungdomarnas anhöriga varken talade eller förstod svenska. 
 Den första informationen i massmedierna som fanns tillgänglig på ett annat språk än svenska sändes av Radio Göteborg. På fredagsnatten sändes nyheten kl 03.20 på serbiska/kroatiska/bosniska och makedoniska, på spanska 04.30, på somaliska 05.20 och senare på finska och även kurdiska (kurmandji). Senare sände man på alla språken en gång i timmen, gjorde ett uppehåll mitt på dagen och återkom mellan 14 och 17 med kontinuerliga ca två minuter långa telegramläsningar på de olika språken. För sändningarna fick man hjälp av tolkar från kommunens tolkcentral. 
 Sveriges Radios minoritetsredaktion sände på fredagsmorgonen mel- lan klockan  
 10.00-12.00. 
  Under fredagen sändes sammanlagt 5 timmars nyhetssändningar på 9 olika språk (albanska, arabiska, assyriska, gre- kiska, persiska, polska, spanska, serbokratiska och turkiska). Program- men var mellan 10 och 15 minuter långa och inriktades helt på nyhetsbe- vakning av branden. Det handlande nästan uteslutande om studio- produktioner. Nyhetsreportage från platsen förekom endast i ett program. 
 De radioprogram som finns på andra språk i den lokala närradion har bestämda sändningstider. Under fredagskvällen, knappt ett dygn ef- ter branden, sändes två program. Dels på spanska (Radio 19 de Abril), dels på persiska (Radio Iran). Det handlade om flera timmar långa sänd- ningar. Under lördagen sände förutom dessa två radiostationer ytterli- gare tre program (persiska, spanska och tigrinja (Eritrea) som handlade om branden. I lokal  
 kabel-TV 
  sändes inga program på andra språk un- der de första fem dygnen. Först på tisdagen den 3 november sändes i Öppna Kanalen ett eritrianskt och ett somaliskt  
 TV-program 
  om 30 res- pektive 60 minuter. 
 Bland de svenskspråkiga nyhetsmedierna var det enbart Göteborgs- Posten och tidningen GT som i sina extratidningar på lördagen gav in- formation om branden på andra språk. GP hade anlitat kommunens tolkservice och presenterade kortfattade artiklar om branden på sju olika språk. 
 43 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 Utredningen har däremot inte kunnat finna någon information på annat språk än svenska i Sveriges Television båda kanaler eller i TV4. Det gäller även för de båda  
 TV-företagens 
  regionala respektive lokala  
 TV-stationer. 
  
 5.3 
  
 Utländska nyhetsmedier 
  
 Brandkatastrofen i Göteborg blev vad som brukar kallas en världsnyhet. De första utländska  
 TV-teamen 
  kom från Oslo och Köpenhamn tidigt på fredagen och på kvällen flögs  
 TV-team 
  in från Tyskland och England. Under lördagen nådde medieintresset sitt maximum. Vid sidan av de svenska nyhetsmedierna bevakades händelsen på plats av ett  
 50-tal 
  TV- bolag och tidningar från andra länder. Enligt uppgift fanns 14 olika TV- team på plats: Alla de nordiska länderna, England, Tyskland, Frankrike, Holland, Schweiz, Italien, Spanien, Polen, Ryssland och USA. Även me- dier i Australien och Japan hörde av sig. Polisen har även uppgett att nyhetsmedier från ytterligare ett antal länder ringt direkt till dem. Efter lördagen mattades dock det utländska intresset för brandkatastrofen på- tagligt. 
 I debatten efter brandkatastrofen blev de utländska nyhetsmediernas bevakning av branden starkt uppmärksammad. Det gällde särskilt de  
 satellit-TV-kanaler 
  som är verksamma i länder från vilka många av de särskilt drabbade ursprungligen kommer. Utredningen har på olika sätt försökt kartlägga vilken bild som dessa internationella nyhetsmedier gav av brandkatastrofen. Bland annat har utredningen via UD:s presstjänst ställt en förfrågan till 18 av Sveriges ambassader världen över om hur brandkatastrofen i Göteborg bevakades i medierna i deras respektive länder. 
 Urvalet har i första hand bestämts med utgångspunkt från de länder varifrån flertalet av de närmast drabbade hade anknytning till. I denna  
 första  
 grupp ingår Chile, Iran, Turkiet, Grekland, Polen, Jugoslavien (Bel- grad) och Bosnien. Irak, Somalia och Eritrea som också tillhör denna grupp saknar svenska beskickningar. En  
 andra  
 grupp utgjordes av de nordiska länderna Danmark, Norge och Finland och en  
 tredje  
 grupp utgjordes av de största europeiska länderna Tyskland, England och Hernandez rike samt Irland (eftersom det i Dublin några år tidigare inträffat en lik- nande diskotekbrand). Den  
 fjärde gruppen  
 utgjordes av geografiskt av- lägsna större länder som USA, Japan, Ryssland och Sydafrika. 
 Svar från ambassaderna i Norge, Ryssland, Tyskland samt Iran och Jugoslavien saknas. Ambassaderna i Teheran och Belgrad, vilkas svar är av stort intresse, har dock varit starkt sysselsatta av andra arbetsuppgif- ter. Utredningen har därför inte i dessa två fall legat på för att få in svar. 
 De uppgifter som ges om de internationella nyhetsmediernas bevak- ning av brandkatastrofen i detta och nästföljande kapitel bygger uteslu- 
 44 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 tande på ambassadernas svar på de sju frågor som utredningen ställt till dem. Utredningen har även på vissa punkter gjort egna undersökningar, bland annat har en del av det stora antalet tidningar som finns i elektro- nisk form på internet gåtts igenom. 
  
 5.3.1 
  
 Brandkatastrofens uppmärksamhet i utländska nyhetsmedier 
  
 Brandkatastrofen i Göteborg fick en omfattande uppmärksamhet i  
 tur- kiska  
 medier. Turkisk TV hade direktsändning från branden och den följdes upp av detaljerade redogörelser. Även dagstidningarna ägnade branden stor uppmärksamhet. Men rapporteringen i de turkiska medi- erna slutade tvärt efter några dagar och någon uppföljning med bak- grundsfakta om branden har, enligt ambassadens bedömning, inte före- kommit i turkiska medier. Tragiken kom särskilt att beröra Turkiet efter- som det bland de omkomna fanns flera turkiska barn. 
 I  
 bosniska  
 nyhetsmedier fick brandkatastrofen också stor uppmärk- samhet. Morgonen efter branden skrev alla tidningar korta rapporter om branden. Pressen rapporterade om fakta om när och var branden inträf- fat och hur många som befarades vara omkomna och skadade. Bosnisk TV och radio rapporterade under den första dagen i alla sina sändningar om branden i Göteborg. Dagen därpå gav  
 TV-nyheterna 
  en mer detalje- rad beskrivning om brandens uppkomst och förlopp, hur många som skadats och omkommit. 
 De  
 grekiska  
 medierna uppmärksammade i huvudsak händelserna kring själva branden. De ägnade särskild uppmärksamhet åt förhållandet att en flicka av grekiskt ursprung hörde till de omkomna. 
 I de  
 polska  
 medierna var branden en förstasidesnyhet i de stora rikstidningarna och utgjorde förstanyheter i radio och TV. Nyhets- bevakningen var relativt kortfattad och koncentrerades till själva olyckan. 
  
 Chilenska  
 nyhetsmedier prioriterar starkt händelser i syd- och nordamerika och intresset för Europa är mera begränsat. Brandkatastrofen i Göteborg fick därför efter chilenska förhållanden mycket stor upp- märksamhet. Branden rapporterades som en av huvudnyheterna under fredagen och lördagen. Branden rapporterades i de flesta av  
 TV-kana- 
  lerna i form av korta nyhetsinslag med bilder från katastrofplatsen. De största radiokanalerna redogjorde också för branden i sina nyhets- sändningar. De fem största chilenska tidningarna hade de två första da- garna artiklar, varav några var helsidesartiklar, om branden, Materialet var huvudsakligen hämtat från utländska nyhetsbyråer. De påföljande två dagarna fanns notiser med namnen på de tre ungdomar av chilenskt ursprung som omkom. 
  
 I 
  
 Danmark 
 ,  
 Norge  
 och  
 Finland  
 uppmärksammades brandkatastrofen 
  
 i 
  
 det närmaste lika mycket som den gjordes i Sverige. Branden i Göte- borg bevakades närmast som den vore en inrikesnyhet i de nordiska länderna. De norska och svenska kvällstidningarna hade exempelvis en 
  
 45 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 mycket stor del gemensamt material om branden (vilket de för övrigt även har under normala förhållanden). 
 Under hela fredagen var branden i Göteborg huvudinslag i finska TV. Hufvudstadsbladet och Helsingin Sanomat hade flersidiga bilagor under lördagen. Då de finska nyhetsredaktionerna kunde följa bevak- ningen i svensk TV och då alla större finska nyhetsmedier har egna korrespondenter i Sverige (varav många reste till Göteborg) blev enligt ambassadens bedömning nyhetsbevakningen ganska likartad den i Sverige. 
 Bevakningen i de danska medierna var troligen mindre omfattande än i de finska – och i synnerhet i jämförelse med de norska nyhetsmedi- erna. Katastrofbranden var dock en helsidesnyhet under lördagen och söndagen. Av den danska dagspressen var det dock under de tre första dygnen endast en av de större tidningarna (Jyllands Posten) som hade egen nyhetsbevakning av brandkatastrofen. De övriga danska tidning- arna återgav enbart nyhetsbyråmaterial 
 I den danska dagspressen ägnades under helgen ett mycket stort utrymme, ungefär hälften av brandbevakningen, åt danska förhållanden inom brandsäkerheten och det faktum att Det kunne også ske i Dan- mark. Pressen uppehöll sig särskilt vid att de danska brandmyndig- heternas föreskrifter var sämre än de svenska. 
 I  
 England 
 ,  
 Tyskland  
 och  
 Frankrike  
 fick brandkatastrofen en mycket omfattande bevakning i press, radio och TV. I England fick branden mycket stor uppmärksamhet i alla medier, tryckt press, nyhetsbyråer, radio och TV. Flera morgon- och kvällstidningar hade nyheten på första- sidan och utförlig rapportering på nyhetsplats, i flera fall med färgbilder över  
 tre-fyra 
  spalter. I ett par  
 TV-kanaler 
  kom branden som förstanyhet, med inslag som sträckte sig över ett par minuter. Även i radionyheterna var branden första nyhet i flera sändningar dagen efter katastrofen. I de franska medierna fick också branden i Göteborg stort utrymme, bland annat med bilder i flera stora dagstidningar. Bevakningen koncentrera- des runt rapporteringen om själva branden. 
 I  
 Irland  
 uppmärksammades branden stort i samtliga nyhetssändningar i radio och TV de första dagarna. Intervjuer med svenska myndighets- personer förekom redan på fredagsmorgonen efter branden. Irländsk TV hade ett team i Göteborg som under ett par dagar rapporterade om branden och händelserna därefter. Direktreportage från branden före- kom och intervjuer med ett flertal ungdomar som varit med om branden visades. Morgontidningen Irish Times och kvällstidningen Evening Herald hade nyheten på första sidan på fredagen. 
 Om brandkatastrofen i Göteborg närmast behandlades som en inrikes- nyhet i de nordiska nyhetsmedierna fick den inte, inte helt överraskande, lika stort genomslag i stora och avlägsna länder som USA och Japan. 
 46 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 I de  
 amerikanska  
 nyhetsmedierna uppmärksammades branden brett men kortfattat under det första dygnet, men förpassades fort till notis- plats. De stora  
 TV-bolagen 
  bevakning inskränkte sig till korta telegram under den första dagen och inget av de stora  
 TV-bolagen 
  gjorde uppfölj- ningar dagarna efter eller skickade korrespondenter till platsen. Branden omnämndes i det omfattande amerikanska nyhetsutbudet i press, radio och TV sammanlagt 86 gånger under de första fem dygnen. 
 I de  
 japanska  
 medierna uppmärksammades branden kortfattat i de flesta större radio- och  
 TV-bolagens 
  nyhetssändningar och i notisform i alla landets rikstidningar. Bevakningen koncentrerades till själva bran- den och händelsen följdes inte upp. Rapporteringen utgjordes nästan uteslutande av ett påfallande likalydande nyhetsmaterial från Reuters, AP och den japanska nyhetsbyrån Kyodo News. 
 I  
 Sydafrikanska  
 medier fick branden en relativt stor genomslagskraft 
 – åtminstone i dagspressen. Många tidningar slog upp branden på första sidan med bilder av förtvivlade tonåringar på knä framför döda och skadade kamrater vid katastrofplatsen. 
  
 5.4 
  
 Bilden av katastrofen 
  
 Journalisterna rapporterade om brandkatastrofen i Göteborg under det första skedet från i huvudsak fyra olika platser. Först b 
 randplatsen  
 där de första intervjuerna gjordes med ögonvittnen och representanter för räddningstjänst och polis uttalade sig.  
 Gårda brandstation  
 blev nästa bevakningsplats. Där höll de berörda myndigheter gemensamma press- konferenser med början från kl 3.30. En tredje bevakningsplats blev  
 sjuk- husen  
 och en fjärde  
 Hammarkullens kyrka  
 dit ett stort antal sörjande ungdomar och anhöriga sökt sig. 
  
 5.4.1 
  
 Faktarapporteringen 
  
 Den första och grundläggande uppgiften för en professionell nyhets- journalist är att informera om vad som hänt; att ge allmänheten svar på grundläggande frågor om branden: Vad hade hänt? Var inträffade det? Vilka var inblandade – vilka offer krävdes? Hur gick det till? Vad var orsaken? Hur gick räddningsarbetet till? Hur många kunde räddas? Och vad var bakgrunden till det som hänt? Vem var ansvarig? 
 De tidigare citaten från de första nyhetsinslagen och nyhetsartiklarna ger en viss uppfattning om i vilken utsträckning journalisterna lyckades besvara den här typen av frågor. En mer ingående genomgång i efter- hand visar att journalisterna i betydande utsträckning både tog upp och besvarade många av de frågor som allmänheten kan ställa krav på. Kra- vet på korrekt information måste dock ses mot bakgrund av vad som vid den aktuella tidpunkten är kända uppgifter. I början gavs dock en del 
 47 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 felaktiga uppgifter, även om kända sakförhållanden, t ex att Hisingen ligger i Göteborg city. Och det finns bra exempel på att där (korrekta) faktauppgifter i reportage motsägs i nyhetsstudion direkt efteråt. 
 Förekomsten av felaktiga uppgifter om faktiska sakförhållanden är emellertid inte omfattande och när de förekommer är de oftast ett resul- tat av att inga säkra uppgifter fanns att tillgå vid den aktuella tidpunkten eller att ofullständig och motsägelsefull information gavs från olika upp- giftslämnare. Dessutom handlar det oftast om mindre viktiga sakuppgifter som inte förstör helhetsbilden. I denna mening kan man därför att påstå att allmänhetens behov av grundläggande faktainformation tillgodosågs under brandkatastrofens första dramatiska skede. (Uppgifterna om brand- ens orsaker behandlas i nästa kapitel). 
  
 5.4.2 
  
 Rapporteringen om katastrofens olika faser 
  
 Journalisternas rapportering från en katastrof eller en stor olycka följer oftast ett bestämt mönster. Först beskrivs själva händelsen – vad som inträffat, när och var det hänt, vilka offer som branden krävt. Och vad som orsakat olyckan eller katastrofen och vem som kan hållas skyldig för det inträffade. Det är den typen av nyhetsrapportering som diskute- rats ovan. I tabell 5.2 som översiktligt presenterar den bild de svenska nyhetsmedierna gav av brandkatastrofens olika inslag eller faser har denna sammanförts under beteckningen  
 branden 
 . 
 Ett annat inslag i bevakningen är att skildra den insats som görs av myndigheter och andra för att rädda och ta hand om de som drabbats av katastrofen. I tabellen har denna rapportering sammanförts under be- teckningen  
 räddningen  
 respektive  
 omhändertagandet 
 . Med omhänder- tagande avses här förutom den rent medicinska vården på sjukhusen även det psykosociala omhändertagandet i olika krisgrupper och andra former av samhällsstöd till de drabbade. 
 Vid en stor katastrof upptar rapportering kring identifiering och un- derrättelser om omkomna och skadade en stor plats, liksom upplys- ningar om vad anhöriga kan ringa för att få besked. I tabellen kallas denna typ av medierapportering för  
 underrättelser 
 . 
 Förutom beskrivningen av själva katastrofen, räddningsarbetet, om- händertagandet och de offer som krävts ingår i det mönstret att rappor- tera om olika typer av reaktioner på katastrofen. I första hand om den  
 sorg  
 som katastrofen utlöser. Men också samhällets reaktion i form av tillsättande av olika  
 utredningar  
 för att utröna vad orsaken kan vara och om något brott har begåtts. Dessutom brukar stora olyckor och händel- ser aktualisera olika samhällsproblem. Det tillhör också det som följs upp i medierna. Det som i tabell 5.2 kallas  
 samhällsdebatt  
 omfattar rap- portering kring de frågor branden aktualiserade. I första hand brandsäker- hetsfrågor, integrationsfrågor och ungdomsfrågor. 
 48 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 Tabell 5.2 Nyhetsmediermediernas uppmärksamhet av brandkatastrofens olika faser (procent) 
  
 Lokal 
  
 Storstads- 
  
 morgon- 
  
 morgon- 
  
 Kvälls- 
  
 Lokal- 
  
 TV- 
  
 Lokala 
  
 Radio- 
  
 Lokala 
  
 SVT- 
  
 press 
  
 press 
  
 press 
  
 tidn 
  
 TT 
  
 nyhet 
  
 TV-nyh 
  
 nyh 
  
 rad nyh 
  
 text 
  
 Branden 
  
 12 
  
 14 
  
 17 
  
 18 
  
 21 
  
 35 
  
 30 
  
 32 
  
 42 
  
 27 
  
 Räddningen 
  
 4 
  
 6 
  
 12 
  
 5 
  
 5 
  
 6 
  
 9 
  
 11 
  
 12 
  
 13 
  
 Omhändertagande 
  
 17 
  
 13 
  
 8 
  
 13 
  
 14 
  
 13 
  
 13 
  
 11 
  
 15 
  
 11 
  
 Underrättelser 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 3 
  
 7 
  
 7 
  
 7 
  
 10 
  
 12 
  
 8 
  
 Sorgen 
  
 25 
  
 22 
  
 21 
  
 25 
  
 18 
  
 17 
  
 18 
  
 10 
  
 12 
  
 15 
  
 Utredningar 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 8 
  
 8 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 4 
  
 5 
  
 Samhällsdebatt 
  
 5 
  
 9 
  
 3 
  
 10 
  
 4 
  
 7 
  
 3 
  
 5 
  
 0 
  
 5 
  
 Annat 
  
 29 
  
 25 
  
 29 
  
 18 
  
 23 
  
 11 
  
 15 
  
 15 
  
 3 
  
 6 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Kommentar:  
 Resultatet avser ett genomsnittsvärde för de olika mediegrupperna. Siffror för enskilda medier redovisas i bilaga 4. 
 Rapporteringen kring  
 branden  
 får störst uppmärksamhet i etermedierna och minst i storstadsmorgonpress. Branden får nästan tre gånger så stort utrymme i radio och TV  
 (30-42 
  procent) som i morgonpressen  
 (12-14 
  procent).  
 Räddningen  
 får störst uppmärksamhet i kvällspressens nyhets- rapportering, men ett måttligt utrymme i morgonpressen. Däremot får rapporteringen kring  
 sorgen  
 störst uppmärksamhet i morgonpressen och minst i etermedierna. 
 Den skillnad som kan iakttas i nyhetsbevakningens inriktning är i första hand ett resultat av att de tre mediegrupperna inriktar sig på olika nyhetshändelser, men är också ett resultat av i vilken tidfas de befann sig i förhållande till det faktiska händelseförloppet och i förhållande till vad andra medier tidigare publicerat. 
 Etermedierna var först att rapportera om händelsen och att det är därför naturligt att bevakningen fokuserades till branden, dess uppkomst och förlopp och vad som kunde tänkas vara orsaken till branden. Men samtidigt passar också denna typ av dramatiska händelser  
 TV-mediet. 
  Kvällspressen inriktning på räddningsinsatsen och morgonpressens in- riktning på att skildra sorgen (mer än brandförloppet), återspeglar också den fas som medierna publiceringsmässigt befann sig i. Men skillnaden är också ett resultat av att den dramatiska och konfliktfyllda räddningsin- satsen bättre passar kvällspressens arbetslogik än morgonpressens. 
 Slutsatsen styrks av att skillnaderna mellan mediegrupperna blir än tydligare om man ser till den vinkling nyhetsartiklarna och nyhetsin- slagen får (tabell 3 i bilaga 4) och vilken inriktning tidningarnas bildma- terial har (tabell 4 i bilaga 4). 
 Resultaten i tabell 5.2 och i de följande tabellerna redovisas (ur åskådlighetssynpunkt) inte för enskilda medier, utan endast med genomsnittsvärden för olika mediegrupper. Att slå ihop enskilda medier 
 49 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 i grupp kan ofta vara missvisande, eftersom medelvärdesberäkningar är förrädiska. I detta fall är dock skillnaderna mellan olika medier inom en och samma mediegrupp förhållandevis små. Det gör att det går att redo- visa resultaten i form av medelvärden. Det bör dock påpekas att resulta- ten för enskilda nyhetsmedier redovisas i bilaga 4. 
  
 5.4.3 
  
 Aktörer i nyhetsrapporteringen 
  
 Nyhetsmediernas rapportering om brandkatastrofens olika aktörer följde också ett bestämt mönster. I den första rapporteringen i radio och TV om branden och räddningsinsatsen intervjuas ögonvittnen, ofta ungdomar som befann sig på brandplatsen, men också förbipasserande. Intervjuer med festdeltagare och andra ungdomar som befanns sig på platsen eller utanför sjukhusen följdes under natten av ett stort antal intervjuer och uttalanden från polis och räddningstjänst. 
 I tabell 5.3 redovisas de olika aktörer som framträdde i nyhets- rapporteringen. Ögonvittnen förekommer, som framgår av tabellen i huvudsak i radio och TV. Men också till en del i kvällstidningarna. Men de spelar endast en begränsad roll i nyhetsflödet som helhet (som mest fyra procent i TV:s nyhetsprogram) även om de i inledningsskedet vik- tiga nyhetsaktörer. 
 Tabell 5.3 Nyhetsmediernas uppmärksamhet av olika aktörer under brandkatastofen (procent) 
  
 Lokal 
  
 Storstads- 
  
 morgon- 
  
 morgon- 
  
 Kvälls- 
  
 Lokal- 
  
 TV- 
  
 Lokala 
  
 Radio- 
  
 Lokala 
  
 SVT- 
  
 press 
  
 press 
  
 press 
  
 tidn 
  
 TT 
  
 nyhet 
  
 TV-nyh 
  
 nyh 
  
 rad nyh 
  
 text 
  
 Festdeltagare 
  
 7 
  
 6 
  
 22 
  
 2 
  
 2 
  
 9 
  
 9 
  
 14 
  
 13 
  
 3 
  
 Ungdomar 
  
 5 
  
 6 
  
 5 
  
 2 
  
 2 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 Anhöriga 
  
 3 
  
 4 
  
 10 
  
 5 
  
 2 
  
 3 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 4 
  
 Ögonvittnen 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 0 
  
 4 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 Polis/åklagare 
  
 10 
  
 12 
  
 10 
  
 15 
  
 26 
  
 22 
  
 19 
  
 26 
  
 18 
  
 27 
  
 Räddningstjänst 
  
 5 
  
 7 
  
 9 
  
 16 
  
 11 
  
 11 
  
 11 
  
 21 
  
 22 
  
 17 
  
 Sjukvård 
  
 5 
  
 5 
  
 4 
  
 4 
  
 7 
  
 4 
  
 6 
  
 2 
  
 12 
  
 3 
  
 Kommunala 
  
 pol/mynd 
  
 16 
  
 15 
  
 6 
  
 20 
  
 16 
  
 8 
  
 15 
  
 14 
  
 20 
  
 13 
  
 Nationella 
  
 pol/mynd 
  
 13 
  
 9 
  
 4 
  
 2 
  
 16 
  
 11 
  
 9 
  
 7 
  
 5 
  
 12 
  
 Religiösa företr 
  
 9 
  
 9 
  
 4 
  
 10 
  
 3 
  
 7 
  
 7 
  
 3 
  
 4 
  
 4 
  
 Föreningsliv 
  
 5 
  
 3 
  
 3 
  
 5 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 2 
  
 1 
  
 5 
  
 Allmänhet 
  
 4 
  
 3 
  
 3 
  
 5 
  
 2 
  
 5 
  
 4 
  
 2 
  
 1 
  
 3 
  
 Experter 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Andra 
  
 16 
  
 19 
  
 16 
  
 13 
  
 9 
  
 8 
  
 8 
  
 8 
  
 1 
  
 8 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Kommentar:  
 Resultatet avser ett genomsnittsvärde för de olika mediegrupperna. Siffror för enskilda medier redovisas i bilaga 4. 
 50 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 Fyra aktörer dominerar nyhetsflödet: (1) festdeltagare och ungdomar, (2) direkt berörda myndigheter som räddningstjänsten, polisen och sjukvår- den, (3) lokala och nationella politiker och myndigheter samt (4) företrä- dare för religiösa samfund och föreningsliv. 
 De tre myndigheterna är de dominerande nyhetsaktörerna. Tillsam- mans står de för 40 procent av framträdandena i radions och televisio- nens nyhetssändningar. Motsvarande andel i pressen är ca 25 procent. Flertalet av dessa framträdande står polisen för. Polisen är den enskilt största nyhetsaktören. 
 Även andra myndigheter, liksom de politiska företrädarna, spelar en central roll. Tillsammans står de för ca 25 procent. De lokala företrädarna står för mer än hälften av dessa medieframträdanden. 
 Festdeltagare och ungdomar i allmänhet är den tredje största aktörs- gruppen. Deras andel ligger mellan  
 10–15 
  procent. I kvällspressen får de komma till tals i mycket större utsträckning, mellan  
 25-30 
  procent. 
 I TT:s nyhetsbyråmaterial är ungdomar sällsynta som nyhetsaktörer (4 procent), och det gäller även i de medier som är starkt beroende av TT:s nyhetstjänst, dvs lokal press, Metro och  
 SVT-text. 
  
 Präster och andra religiösa företrädare spelade också en viktig roll i nyhetsrapporteringen. Tillsammans med företrädare för föreningslivet stod de för nästan 15 procent av aktörsframträdandena i dagspressen. I radi- Doyle och Cox nyhetssändningar intog de dock en något mindre framträ- dande plats. De förekom oftare i radions och televisionens studioprogram. 
  
 5.4.3 
  
 Etnifieringen av katastrofen 
  
 I utredningens samtal med ungdomar som var på festen, men även i samtalen med anhöriga, var en del kritiska till att nyhetsrapporteringen i så hög grad tog fasta på att det var en invandrarfest och att ungdomar beskrevs som invandrare eller invandrarungdomar. De flesta av ungdo- marna uppfattade sig som svenskar, många har överhuvud taget aldrig bott i något annat land. 
 Frågan om och i vad mån medierna etnifierade brandkatastrofen, gjorde den till en invandrarkatastrof, är en mångfasetterad och svår- besvarad fråga. Men på en punkt kan svar ges. Personer med invandrar- bakgrund fick en uppmärksamhet i svenska nyhetsmedier som de tidi- gare aldrig fått. Det framgår av tabell 5.4 där andelen nyhetsaktörer och andelen bildaktörer med invandrarbakgrund redovisas. 
 I kvällstidningarna hade nästan hälften eller 44 procent av de perso- ner som framträdde i nyhetsrapporteringen invandrarbakgrund.(Personens namn har i huvudsak använts för att avgöra om personen har invandrar- bakgrund). I genomsnitt framträdde personer med invandrarbakgrund under de fem undersökta dygnen närmare 500 gånger som nyhetsaktör i de tre undersökta kvällstidningarna. Andelen personer med invandrar- bakgrund är också hög i televisionens nyhetsprogram – knappt 30 pro- 
 51 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 cent, medan den är lägre både i morgonpress och radions nyhets- sändningar. 
 Tabell 5.4 Nyhetsmediernas uppmärksamhet av aktörer med invandrarbakgrund un- der brandkatastrofen (procent) 
  
 Nyhetsaktör med 
  
 Bildaktör med 
  
 invandrarbakgrund 
  
 invandrarbakgrund 
  
 Antal 
  
 Procentandel 
  
 Antal 
  
 Procentandel 
  
 Lokal morgonpress 
  
 78 
  
 20 
  
 9 
  
 30 
  
 Storstadsmorgonpress 
  
 56 
  
 31 
  
 9 
  
 47 
  
 Kvällspress 
  
 161 
  
 44 
  
 24 
  
 49 
  
 Lokaltidningar 
  
 10 
  
 24 
  
 2 
  
 65 
  
 TT 
  
 42 
  
 11 
  
 – 
  
 – 
  
 Nationella  
 TV-nyheter 
  
 130 
  
 30 
  
 – 
  
 – 
  
 Lokala  
 TV-nyheter 
  
 76 
  
 26 
  
 – 
  
 – 
  
 Nationella radionyheter 
  
 102 
  
 16 
  
 – 
  
 – 
  
 Lokala radionyheter 
  
 19 
  
 5 
  
 – 
  
 – 
  
 Text-TV 
  
 7 
  
 13 
  
 – 
  
 – 
  
 Kommentar:  
 Resultatet avser ett genomsnittsvärde för de olika mediegrupperna 
 Att andelen nyhetsaktörer med invandrarbakgrund är stor hänger natur- ligtvis samman med att det absoluta flertalet av deltagarna på festen just hade invandrarbakgrund i den meningen att de var födda utomlands eller hade minst en förälder som var född utomlands. I denna mening kan medierna därför knappast sägas ha etnifierat brandkatastrofen. Den stora medieuppmärksamheten har också av många setts som något posi- tivt, att en stor del av de som bor i Sverige för första gången blir synliga i medierna. 
 Däremot kan medierna sägas ha etnifierat brandkatastrofen i den meningen att ungdomar som aldrig uppfattat sig annat än som svenskar i medierna behandlades som en grupp, ett kollektiv som de själva inte ansåg sig tillhöra. 
 Medierna kan också sägas ha etnifierat brandkatastrofen i den me- ningen att svenska ungdomar utan invandrarbakgrund som var med på festen och som fanns bland de omkomna och skadade och deras anhö- riga har uppmärksammats i mycket begränsad omfattning av nyhetsme- dierna. 
 Däremot kan medierna inte sägas ha etnifierat brandkatastrofen på så sätt att någon främlingsfientlig förklaringsmodell till katastrofen förts fram i medierna. Efter Holland fanns det exempelvis belägg för att det existerade en dold främlingsfientlig förklaringsmodell i medi- erna som oreflekterat och i generaliserande termer förklarade katastro- fen med att fartyget var estniskt, sköttes av estniska sjömän osv. 
 52 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 5.5 
  
 Räddningsinsatsen 
  
 Vi fick ner utskjutsstegen för livräddning från fönster. Därefter delades aldrig några order ut, utan allt bara hände. Lågorna slog ut ur fönstren samtidigt som det hängde folk i fönstren. Jag tog fram slang, grenrör och strålrör. Släppte fram vatten för att ge mina rökdykare den säkerhet de behövde för att kunna angripa elden och gå in i byggnaden. De var redan på väg in. Under denna korta tid hade maskinstegen redan kom- mit upp till det fönster där det var flest ungdomar. När den bara var några meter från fönstret föll minst en person till marken. Om personen hoppade eller blev utputtad vet jag inte, det stod flera i fönstret. Skriken var ohyggliga (rapport från brandman Lundby brandstation) 
 Rapporteringen kring räddningsinsatsen upptog endast en mindre del av mediernas bevakning av brandkatastrofen, men kom att bli det inslag i nyhetsbevakningen som både under och efter branden kom att kritiseras mest. Kritiken mot medierna kom i första hand från polis och räddningspersonal och handlade om att medierna och då särskilt televi- sionen endast några få timmar efter branden släppte fram chockade ung- domar som direkt i TV utgöt sin förtvivlan och vrede över polisens och räddningspersonalens insatser. 
 – Vi tycker vi har blivit orättvist beskyllda för att vi inte gjorde vårt bästa, att vi var passiva, att vi inte tog oss in och räddade fler, så sa en brandman till GT  
 (1/11-98). 
  Och i utredningens möten med polis och räddningspersonal har man ofta vittnat om hur sårande kritiken från ungdomarna var. Och att man inte kunde förstå hur framförallt televisionen kunde släppa fram kriti- Ware. 
 Ungdomarna gick som nämnts till häftigt angrepp mot polis och räddnings- personal för att de uppträtt passivt och initiativlöst och att polisen hin- drat ungdomar att hjälpa till i räddningsarbetet. Men också för att polisen uppträtt nonchalant och hindrat anhöriga att på brandplatsen ta reda på om deras barn fanns bland de omkomna eller skadade. 
 I en intervju med tre festdeltagare i SVT2 fick bl a Bilahs kamrat berätta: 
 Jag sprang omkring och leta efter mina bröder, men Romero här var rätt modig. Han gick in bland röken och allting som inte ens polisen och brand- männen vågade göra, och försökte hämta ut folk 
 ....... 
 Ok, jag kan bara ta detta exempel. Min kompis Romero, han bär på en nästan döende kropp, och så sa han till en polis. – Kan du hjälpa mig? Vet du vad han gör? Han bara flinar. Om det skulle vara hans barn eller vad som helst, jag menar ändå. Det var ju så att ungdomarna gick in, hämtade ut andra ungdomar, la dem på marken, sprang upp igen. Och sen var det andra ungdomar som var där ute som var lite skadade, dom fick ju bära ungdo- marna vidare till ambulansen medan polisen stod och titta på. Om inte 
 53 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 brandkåren vågar gå in med gasmasker, så går vanliga  
 13-18 
  års ungdomar in och hämtar folk, och många dom inte ens känner. Så många av dom som dog måste ha dött för att dom gick in och hämtade andra 
 Intervjuer på samma tema sändes även i TV4: 
 ....men samtidigt låg det massa döda där inne va, men vi fick inte ta ut dom för brandmännen, jag vet inte varför, men det kunde finnas säkert hopp om att någon överlever, fattar du vad jag menar, men vi fick inte ta ut dom. Så fort trängde vi in oss. Vi var skitmånga, vi bara trängde in oss, drog ut några åtminstone. Så låg det bara en massa döda på varandra. Så mer kunde vi inte göra, så blev vi utkörda utav brandmännen och polisen... 
 Kritik förekom även i radio och TV mot sjukvården, men det var mycket sällsynt: det fanns inte sjukvårdspersonal här tillräckligt för att hjälpa till  (ögonvittne vid brandplatsen i TV4). Och även förhållanden på sjuk- husen fick kritiska synpunkter: jag fick inte ens gå in och besöka min lillebror. Dom sa hämta personer, hämta det. Dom ville inte släppa in mig. Min mamma fick komma ut och hämta in mig, så jag tycker inte dom varit mycket till hjälp idag. 
 Det bör i detta sammanhang påpekas att inslagen i radio och TV upprepades många gånger under natten, morgonen och förmiddagen. Det förekom även att samma ungdomar exempelvis intervjuades både i radions och televisionens nyhetssändningar och sedan även i olika typer av studioprogram. Även om det handlade om många sända inslag, hand- lade det om ett begränsat antal intervjuer och ett begränsat antal ungdo- mar som intervjuades. 
 Kritiken mot polis och räddningstjänst förkom även i de tryckta me- dierna, i första hand i kvällstidningarna. I GT var en ung man: 
 rasande över vad han ser som polisens underlåtenhet att rädda liv. – De bara stod där och sa att vi skulle ta det lugnt och sätta filtar runt oss. Som de (ungdomarna) såg det, gjorde polisen ingenting denna förfärliga natt än att hindra kamrater och föräldrar från att minska katastrofen  Om vi hade fått hjälpa till kanske det varit  
 tio-tjugo 
  döda istället för sextio. 
 Kritiken i medierna mot räddningsinsatsen resulterade snart i motsätt- ningar mellan ungdomar och polis och räddningspersonal. De hjältedåd som ungdomarna påstods ha utfört ifrågasattes. Polis och räddnings- tjänst hävdar att privatpersonernas insatser i själva verket försämrade möjligheterna att undsätta ungdomarna i det brinnande huset (GT 31/ 10  
 –98). 
  
 I GP (31/10  
 –98) 
  stod det bland annat: chockade aggressiva ungdo- mar (försvårade) räddningsarbetet när de försökte slita ut sina instängda kamrater ur dörröppningen till det belamrade trapphuset. När brand- männen försökte resa en brandstege hindrades de av mer eller mindre hysteriska ungdomar. – De ryckte i oss och ville vi skulle hjälpa deras 
 54 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 kompisar. Det var störande. Men man får räkna med att det händer i en sådan situation när känslorna svallar. 
 Och även i andra avseenden gavs senare en annan bild av förhål- landena på skadeplatsen än vad som rapporterades i TV den första nat- ten: 
 - Ute på gården fick en brandman ett knytnävsslag i ansiktet när han job- bade med en skadad. Det var ett par grabbar som vägrade acceptera att deras kamrat faktiskt var död och utom all hjälp (brandman i GT 1/11  
 –98) 
  
 Det var uppenbart att det fanns mycket olikartade uppfattningar om hur räddningsarbetet hade utförts. Nyhetsjournalisternas viktigaste uppgift i sådan situation är att ge en allsidig belysning av de uppfattningar som finns. Men i journalistens uppgift ligger också att utöva sedvanlig källkri- tik mot de uppfattningar som förs fram utan att ta ställning för någon sida. 
 I tabell 5.5 görs ett försök att reda ut vilken bild som gavs i medierna av nyhetsaktörerna under brandkatastrofen. Där anges i vilken utsträck- ning (1) festdeltagarna/ungdomarna, (2) polisen, (3) räddningstjänsten, 
 (4) sjukvården och (5) andra myndigheter och politiker omtalades posi- tivt eller fick beröm eller omtalades negativt eller utsattes för kritik. I tabellen redovisas i absoluta tal i vilken utsträckning det uttalades posi- tiva och negativa omdömen om de fyra aktörsgrupperna – i olika medie- grupper och under de första fem dygnens rapportering. 
 Tabell 5.5 Beröm och kritik av olika aktörer i nyhetsrapporteringen under brand- katastrofen (absoluta tal) 
  
 Festdeltagare/ 
  
 Räddnings- 
  
 Sjuk- 
  
 Politiker/ 
  
 ungdomar 
  
 Polis 
  
 tjänsten 
  
 vården 
  
 myndigheter 
  
 över- 
  
 över- 
  
 över- 
  
 över- 
  
 över- 
  
 pos 
  
 neg 
  
 vikt 
  
 pos 
  
 neg 
  
 vikt 
  
 pos 
  
 neg 
  
 vikt 
  
 pos 
  
 neg 
  
 vikt 
  
 pos 
  
 neg 
  
 vikt 
  
 Lokal morgonpr 
  
 2 
  
 4 
  
 -2 
  
 5 
  
 5 
  
 ±0 
  
 2 
  
 1 
  
 +1 
  
 7 
  
 0 
  
 +7 
  
 4 
  
 2 
  
 +2 
  
 Storstadsmorgonpress 
  
 1 
  
 2 
  
 -1 
  
 1 
  
 4 
  
 -3 
  
 2 
  
 0 
  
 +2 
  
 1 
  
 2 
  
 -1 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 Kvällspress 
  
 11 
  
 19 
  
 -8 
  
 2 
  
 6 
  
 -4 
  
 0 
  
 2 
  
 -2 
  
 6 
  
 0 
  
 +6 
  
 5 
  
 0 
  
 +2 
  
 Lokaltidningar 
  
 1 
  
 0 
  
 +1 
  
 0 
  
 2 
  
 -2 
  
 1 
  
 1 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 TT 
  
 0 
  
 3 
  
 -3 
  
 1 
  
 4 
  
 -3 
  
 3 
  
 0 
  
 +3 
  
 2 
  
 0 
  
 +2 
  
 7 
  
 0 
  
 +7 
  
 Aktuellt 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 1 
  
 6 
  
 -5 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 Rapport 
  
 0 
  
 1 
  
 -1 
  
 1 
  
 10 
  
 Barnett 
  
 1 
  
 4 
  
 -3 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 2 
  
 -2 
  
 Nyheterna 
  
 2 
  
 0 
  
 +2 
  
 1 
  
 0 
  
 +1 
  
 3 
  
 0 
  
 +3 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 2 
  
 -2 
  
 SVT-text 
  
 1 
  
 0 
  
 +1 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 Väst-nytt 
  SVT2 
  
 2 
  
 2 
  
 ±0 
  
 0 
  
 5 
  
 -5 
  
 0 
  
 1 
  
 -1 
  
 0 
  
 1 
  
 -1 
  
 1 
  
 0 
  
 +1 
  
 TV4 Gbg 
  
 8 
  
 0 
  
 +8 
  
 1 
  
 2 
  
 -1 
  
 3 
  
 0 
  
 +3 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 Ekot 
  
 3 
  
 0 
  
 +3 
  
 1 
  
 1 
  
 ±0 
  
 8 
  
 0 
  
 +8 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 0 
  
 0 
  
 ±0 
  
 Västeko 
  
 15 
  
 3 
  
 +12 
  
 5 
  
 24 
  
 -19 
  
 19 
  
 6 
  
 +13 
  
 9 
  
 1 
  
 +8 
  
 5 
  
 4 
  
 +1 
  
 Radio Gbg 
  
 Totalt 
  
 46 
  
 34 
  
 +12 
  
 19 
  
 69 
  
 -50 
  
 42 
  
 15 
  
 +27 
  
 25 
  
 4 
  
 +21 
  
 22 
  
 13 
  
 +9 
  
 Det  
 första  
 som kan konstateras är att förekomsten av positiva och nega- tiva värderingar om de inblandade aktörerna är ganska måttligt om man ser till nyhetsrapporteringen i sin helhet. I de sex storstadsmorgontidningar 
 55 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 som undersökts förekommer under de undersökta dagarna sammanlagt 50 berömmande eller kritiska omdömen. 
 För det  
 andra  
 är de positiva eller berömmande omdömena många fler än de negativa. Både för räddningstjänsten och sjukvården är över- vikten positiva omdömen mycket stor. Sjukvården utsätts för mycket litet kritik och mycket beröm. I Göteborgs båda morgontidningar utdelas det exempelvis enbart beröm för sjukvårdens insatser. Även för politiker överväger de positiva omdömena, vilket är sällsynt i nyhetsrapporteringen till vardags. 
 För det  
 tredje  
 utsattes festdeltagare och ungdomar också för kritiska omdömen i medierna. I kvällspressen är det till och med en kraftig över- vikt för de negativa omdömena. 
 För det  
 fjärde  
 är det polisen som får den mest omfattande och den kraftigaste kritiken i medierna. De får visserligen också ta del av beröm och positiva omdömen, men då kommer de positiva uttalandena uteslu- tande från antingen polisen själv eller företrädare för räddningstjänsten. 
 För det  
 femte  
 är det i första hand rapporteringen under inlednings- skedet och i radio och TV som polis och räddningstjänst utsätts för kraf- tigt kritiska omdömen, som de tidigare citaten vittnat om. De kritiska inslagen förekommer i störst utsträckning Radio Göteborg och därefter i Rapport, Aktuellt och i det regionala nyhetsprogrammet Västnytt (SVT2). Sändningarna i Sveriges Television (SVT) under det första dygnet stod för sammanlagt ungefär hälften av de kritiska omdömen som riktades mot polisen (om Radio Göteborg räknas bort) . Det bör påpekas att det i betydande utsträckning handlar om upprepningar av samma inslag. 
 Ser man till nyhetsrapporteringen om brandkatastrofen i sin helhet går det knappast att hävda att polis och räddningstjänst generellt sett behandlades kritiskt i medierna. Den starkt negativa bevakningen var i stort sett koncentrerad till SVT:s nyhetssändningar och till lokalradions sändningar de första timmarna efter branden. Och polisen var dessutom den aktör som fick komma till tals mest i nyhetsmedierna. 
 Räddningspersonal och polis har för utredningen och i andra sam- manhang vittnat om hur starkt och hur sårande de upplevde den kritik som riktades mot dem i medierna och då särskilt i televisionen. Oftast har då kritiken varit mer riktad mot televisionen som släppte fram ung- domarna, än mot ungdomarna själva. 
 En förklaring till att ungdomarnas kritik upplevdes så starkt av räddningspersonalen var att kritiken i första hand kom i ett medium med mycket stor genomslagskraft där man personligt och direkt konfronteras med den som uttalar kritiken. En andra förklaring är tidpunkten när personalen tar del av kritiken. Många av brandmännen och räddnings- tjänstens personal såg redan på sennatten och tidigt på morgonen på TV:s nyhetssändningar. Efter att bara några timmar tidigare varit på brand- platsen och deltagit i räddningsinsatsen möttes man i TV av aggressiva 
 56 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 ungdomar som kritiserade deras insatser. Kritiken mot räddningspersonal kom dessutom mycket tidigt i mediernas rapportering om branden. Den kom därför att starkt påverka stämningen mellan ungdomar och polis och räddningspersonal – men också att påverka polisens och brand- personalens syn på  
 TV-journalisternas 
  insatser under brandkatastrofens första skede. 
  
 5.5.1 
  
 Räddningsinsatsen i utländska nyhetsmedier 
  
 Den kritik som ungdomarna under de första timmarna framförde i de svenska nyhetssändningarna i radio och TV fick ett ganska måttligt ge- nomslag i utländska nyhetsmedier. Det visar den kartläggning som ut- redningen med bistånd från Sveriges olika ambassader låtit genomföra. 
 Enligt ambassadernas rapporter framkom mycket få eller inga kom- mentarer om polisens och räddningspersonalens insatser i de  
 grekiska 
 ,  
 japanska  
 och  
 chilenska  
 nyhetsmedierna. Och i de  
 engelska  
 nyhetsmedi- erna tog rapporteringen mer sikte på att beskriva den hopplösa och förtvivlade situationen som rådde för polis och brandkår utan värde- rande omdömen om deras insatser. Även i  
 Sydafrika  
 beskrevs polisens och räddningspersonalens insatser, enligt ambassadens bedömning, re- lativt sakligt och fördomsfritt. 
  
 De  
 danska 
 ,  
 finländska 
 ,  
 irländska  
 och  
 polska  
 nyhetsmedierna rap- porterade klart positivt om räddningsinsatsen, enligt ambassadernas rap- porter. I de danska medierna framhölls att utryckningen var mycket snabb och effektiv och att så många dödsoffer krävdes beskrevs i första hand ha berott på att långt fler personer än tillåtet uppehöll sig i lokalen då branden inträffade. I Finland rapporterades om räddningsarbetet i ob- jektiva termer utan egna värderingar och det gjordes jämförelser mellan den svenska och finska katastrofberedskapen. Det framkom bland annat att Helsingfors inte hade en beredskap som klarade av en motsvarande katastrof, vare sig när det gällde sjukvård eller transporter. 
  
 Räddningsinsatserna beskrevs i den  
 irländska  
 pressen mestadels genom uttalanden av räddningspersonal, brandchefer och polis. Det nämndes att mer än 100 brandmän släckte elden, att ambulanser gick i skytteltrafik och att stadsbussar användes för att föra brandoffren till sjukhus. I radio och TV beskrevs räddningsinsatserna också relativt po- sitivt. Och i de polska nyhetsmedierna noterades att brandkåren kom mycket snabbt till platsen och att brandinspektioner hade genomförts av lokalen. Kritiska kommentarer om att för få brandbilar och ambulanser skickats till platsen citerades emellertid. 
 I  
 amerikanska  
 nyhetsmedier fick polis, räddningspersonal och myn- digheter en i huvudsak neutral behandling, med undantag av ett antal artiklar där bittra uttalanden av kritiska ungdomar återgavs. Där togs bland annat upp påståenden om att räddningspersonalen hade förhin- drat räddningsförsök från ungdomarnas sida. 
 57 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 SOU 1999:68 
  
 Den  
 franska  
 pressen rapporterade om att ungdomar som själva var på festen räddade andra ungdomar och att när räddningspersonalen kom fram stod lokalen redan i lågor. De franska tidningarna citerade också ungdomar som sa att räddningspersonalen handlade i stor förvirring, åtminstone till en början och att poliser hindrade ungdomar som ville gå tillbaka och rädda sina vänner. Räddningspersonalen framställdes inte som rasistiska, dock ej heller som särskilt handlingskraftiga. 
 I de två länder varifrån många av brandkatastrofens offer hade sitt ursprung riktades stark kritik mot myndigheterna och den svenska poli- sen. I den  
 turkiska  
 pressen riktades särskilt anklagelser mot den svenska polisen. Och i de  
 bosniska  
 medierna var rapporteringen kring räddning- sinsatsen också kritisk. Ögonvittnen från brandplatsen fick exempelvis framföra kritik mot polisens och räddningspersonalens arbete på brand- platsen. Minst tio personer dog på grund av att de fick för sen behand- ling, påstods bland annat. 
  
 5.5.2 
  
 Räddningsinsatsen i medier som särskilt vänder sig till invandrare 
  
 I de lokala närradiosändningarna och i de  
 TV-program 
  som sändes över Öppna Kanalen togs också ungdomarnas, polisens och räddningstjänst- ens agerande på brandplatsen upp. Beskrivningarna av räddningsinsatsen skiljer sig inte särskilt mycket från de svenska nyhetsmedierna, eftersom den i allt väsentligt bygger på uppgifter som kommit fram i nyhets- rapporteringen i de svenska medierna. På det hela taget kan rapporte- ringen om räddningsinsatsen inte sägas vara mer, snarare mindre, nega- tiv eller kritisk än den som förekom exempelvis i Sveriges Television. 
 De kritiska omdömen som fälldes om polis och räddningstjänsten yttrades i första hand av lyssnare och tittare som ringde in till de direkt- sända programmen. Det är ganska sällsynt att programledarna fäller starkt kritiska omdömen, snarare intar de ofta en moderande roll gentemot de kritiska röster som förs fram. Och i en del fall handlade det om att programledare ställde kritiska frågor (på det sätt journalister i allmänhet gör). I det somaliska  
 TV-programmet 
  tre veckor efter branden ställs ex- empelvis följande fråga till polisens informationschef: När det gäller Keller kropp har man sagt att kroppen inte var hel. Sedan har det visat sig att det var en hel kropp. Det är inte lätt att veta vilka uppgifter ni lämnar som stämmer? 
 I närradiosändningarna, vilka till mycket stor del bygger på direkt- sända samtal från lyssnare, förekommer en del mycket fräna kommenta- rer om polisen och räddningstjänsten. En lyssnare som ringde upp en persisk närradiostation sa på kvällen efter branden:  Vi måste åka till platsen och spotta på dem och bränna upp polisbilar. De kan ingenting. Ingen av dom, varken polis eller brandmän, fick varken rök i sig eller brände sig. Varför? – För att de gjorde ingenting. De bara stod och tittade  
 58 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsrapportering om branden 
  
 Citatet är det mest kritiska som återfunnits i de oftast timslånga sänd- ningarna i de tolv undersökta närradiostationerna och i de sju under- sökta  
 TV-programmen. 
  Och det var inte typiskt. Snarare är det denna typ av kritiska synpunkter som var typiska: Jag var själv där och såg en del försummelser från polisens sida, som en lyssnare på en annan iransk närradio sa. 
 I Sveriges Radios minoritetsspråksredaktions sändningar förekom också kritiska omdömen om polisens och räddningstjänstens insatser: Det är inget tvivel om att många människor kunde räddats om polisen och räddningstjänsten hade agerat snabbare, påstods exempelvis i sänd- ningarna på albanska. Och i sändningen på arabiska framförde en fest- deltagare att Polisen var orsaken till de som omkommit. De hjälpte oss inte och de kom för sent, ungefär en kvart för sent. 
 Sammanfattningsvis var kritiken mot räddningsinsatsen varken mer omfattande eller mer intensiv i de medier som särskilt vänder sig till invandrare än den var i de svenskspråkiga nyhetsmedierna. 
 59 
 6 Medierna och brandens orsaker 
 Den andra centrala frågan i utredningens kartläggning av nyhetsförmed- lingen om brandkatastrofen gäller de förklaringar som angavs i medi- erna till brandens uppkomst och vilka som förklarades ansvariga för branden. Var det mediernas och journalisternas rapportering som var upphovet till de rykten och spekulationer som spreds om att branden var anlagd – och att rasister låg bakom? 
 I detta kapitel beskrivs de förklaringar som gavs till brandens orsaker i svenska nyhetsmedier, i utländska medier och i medier som särskilt vänder sig till invandrare. 
  
 6.1 
  
 Brandens uppkomst 
  
 I princip kan tre slags förklaringar ges till varför branden i Makedoniska föreningens lokaler uppstod: (1) att branden hade en s k naturlig orsak, t ex att den uppstått på grund av felaktiga  
 el-ledningar, 
  (2) att branden orsakats avsiktligt, dvs att branden var anlagd eller (3) att branden hade en annan orsak, att branden uppstått genom olyckshändelse eller för- summelser av något slag. 
 De tre förklaringarna har reducerats till två i tabell 6.1: att branden var anlagd eller att det fanns tecken på att den var anlagd och att bran- den hade andra orsaker; antingen det handlade om naturliga orsaker, olyckshändelser eller försummelser. I tabellen anges även de gånger det explicit framförts att branden  
 inte  
 var anlagd eller att brandorsaken  
 inte  
 är fastställd. Resultatet redovisas för samtliga de enskilda nyhetsmedier som undersökts. 
 Uttalanden om att branden var anlagd eller att det fanns tecken på att den var anlagd förekom klart flest gånger. Ungefär 40 procent av de påståenden som handlade om brandens orsaker i medierna gick på detta tema. I ungefär 30 procent angavs andra orsaker och i de återstående fallen – ungefär 40 procent – angavs uttryckligen antingen att branden  
 inte  
 var anlagd eller att brandorsaken  
 inte  
 var fastställd. 
 I tidningarnas rubriker och i etermediernas inledande löpsedlar och påannonser var andelen påståenden om att branden var anlagd ännu större. Ungefär 60 procent av de påståenden som förkom i rubriker och löpsedlar (av totalt ca 70 stycken rubrikpåståenden som tog upp brand- ens orsaker) angav att branden var anlagd eller att det fanns tecken på 
 61 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 SOU 1999:68 
  
 att den var anlagd. I drygt 30 procent av rubrikerna angavs att branden hade en annan orsak. I drygt 5 procent angavs att branden  
 inte  
 var anlagd eller att orsaken  
 inte  
 var fastställd. Dementier eller konstaterande om att man inget vet lämpar sig uppenbarligen inte för rubriker och löpsedlar. Det är knappast heller ett resultat som överraskar. 
 Tabell 6.1 
  
 Orsak ej 
  
 Branden 
  
 Branden 
  
 Orsak ej 
  
 Annan 
  
 Orsak 
  
 fastställd/ 
  
 Anlagd 
  
 ej anlagd 
  
 fastställd 
  
 orsak 
  
 Totalt 
  
 angiven 
  
 ej anlagd 
  
 GP 
  
 2 
  
 7 
  
 7 
  
 3 
  
 14 
  
 5 
  
 9 
  
 Arb 
  
 4 
  
 1 
  
 6 
  
 2 
  
 13 
  
 6 
  
 7 
  
 Metro 
  
 3 
  
 0 
  
 6 
  
 3 
  
 12 
  
 6 
  
 6 
  
 GT 
  
 61 
  
 3 
  
 6 
  
 16 
  
 12 
  
 4 
  
 AB 
  
 15 
  
 0 
  
 2 
  
 7 
  
 24 
  
 22 
  
 2 
  
 Ex 
  
 6 
  
 1 
  
 2 
  
 6 
  
 15 
  
 12 
  
 3 
  
 SvD 
  
 4 
  
 0 
  
 1 
  
 4 
  
 9 
  
 8 
  
 1 
  
 DN 
  
 4 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 8 
  
 6 
  
 2 
  
 SDS 
  
 8 
  
 1 
  
 2 
  
 4 
  
 15 
  
 12 
  
 3 
  
 LP 
  
 14 
  
 0 
  
 7 
  
 9 
  
 30 
  
 23 
  
 7 
  
 TT 
  
 18 
  
 0 
  
 20 
  
 12 
  
 50 
  
 30 
  
 20 
  
 Text-TV 
  
 3 
  
 0 
  
 7 
  
 1 
  
 11 
  
 4 
  
 7 
  
 Aktuellt 
  
 1 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 5 
  
 1 
  
 4 
  
 Rapport 
  
 9 
  
 1 
  
 0 
  
 12 
  
 22 
  
 21 
  
 1 
  
 Nyheterna 
  
 42 
  
 1 
  
 15 
  
 17 
  
 75 
  
 59 
  
 16 
  
 Västnytt/SVT2 
  
 4 
  
 1 
  
 8 
  
 0 
  
 13 
  
 4 
  
 9 
  
 TV4 Gbg 
  
 15 
  
 1 
  
 12 
  
 4 
  
 32 
  
 19 
  
 13 
  
 Ekot 
  
 20 
  
 0 
  
 10 
  
 8 
  
 38 
  
 28 
  
 10 
  
 Moore 
  
 35 
  
 0 
  
 22 
  
 26 
  
 83 
  
 61 
  
 22 
  
 Samtliga medier 
  
 213 
  
 11 
  
 135 
  
 126 
  
 485 
  
 339 
  
 146 
  
 I Nyheterna, Ekot, Västekot, TT, TV4 Göteborg och Aftonbladet förekom flest uttalanden på temat att branden var anlagd. Till denna grupp kan även Rapport föras eftersom utredningen inte haft tillgång till inspel- ningar av de första timmarnas sändningar och det var under de första timmarna som uttalanden om att branden var anlagd förekom mest. 
 Det bör dock påpekas att det i TT, TV4 Göteborg och i Västekot även förkom många uttalanden om att brandorsaken  
 inte  
 var fastställd. De båda etermedieredaktionerna liknar därför övriga göteborgsmedier. I  
 Göteborgs-Posten, 
  Arbetet Nyheterna och Metro översteg nämligen an- talet påståenden om att brandorsaken  
 inte  
 var fastställd klart de utsagor som gick på temat att branden var anlagd. 
 62 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 Även i GT:s nyhetstexter är övervikten för uttalanden på temat att branden var anlagd jämförelsevis liten. I GT:s fall var dock rubriksättningen mycket hårddragen där rubriken inte alltid överensstämde med texten. 
  
 6.2 
  
 Räddningsledarens uttalanden 
  
 Kartläggningen av nyhetsrapporteringen om brandens uppkomst visar på tre saker. 
 För det första att uttalanden eller påståenden på temat att branden var anlagd förekom ofta – det var den vanligaste enskilda förklaringen till varför branden hade uppstått. För det andra innehöll de medier som rapporterade tidigt under händelseförloppet, dvs radio och TV, avsevärt fler utsagor på temat att branden var anlagd än övriga nyhetsmedier. Och för det tredje var påståenden på temat att branden var anlagd jäm- förelsevis få i de lokala nyhetsmedierna, särskilt i Göteborgs morgon- tidningar.  
 Göteborgs-Posten 
  och Arbetet innehöll fler uttalanden på te- mat att brandorsaken  
 inte  
 var fastställd än att branden skulle vara an- lagd. 
 Vad är då förklaringen till att påståenden på temat att branden var anlagd fick en sådan spridning i medierna under det första dygnet och då särskilt i radions och televisionens nyhetssändningar? 
 Den mest troliga förklaringen ligger i de uttalanden som gjordes från ansvarigt håll. Den ansvarige chefen för räddningsinsatsen sa redan på den första presskonferensen kl 3.30 att det fanns tecken på att branden var anlagd. I TT:s första korta telegram kl 3.45 från presskonferensen hette det att: Enligt vad räddningsledaren Robinson uppger finns det tecken som tyder på att branden var anlagd. 
 TT återkommer till räddningsledarens uttalanden mer utförligt i ett telegram kl 04.16. I slutet på detta telegram säger dock en representant för polisen att: Vi har inga indikationer eller uppgifter om att branden skulle vara anlagd. 
 Klockan 04.00 sände Ekot den första intervjun med räddningsledaren. I den sas följande: 
  
 Reporter 
 : – Du inledde presskonferensen med att säga att det finns tecken som tyder på att branden kan vara anlagd. 
  
 Räddningsledaren 
 : – Ja, jag har fått uppgifter från platsen att den kan ha varit anlagd. Vi kan inte utesluta det och med tanke på det snabba brand- förloppet så tyder det på att detta är inte en normal brand, eftersom så få har kunnat ta sig ur lokalerna här som normalt har då två nödutgångar som har funktionerat, så måste det varit ett överraskningsmoment för dom som varit här inne i diskoteket. 
  
 Reporter 
 : – Dom uppgifterna du har, det är från din egen personal och ögonvittnen, vad är det? 
 63 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 SOU 1999:68 
  
 Räddningsledaren 
 : – Dels från mitt första anländande befäl där utifrån Lundby brandstation och poliser som har information från platsen. 
  
 Reporter 
 : – Finns det någonting speciellt som tyder på hur det i så fall skulle ha gått till? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Nej, vi har inga detaljer där. Den tekniska undersök- ningen har givetvis inte kommit igång än. 
 Intervjun återkommer sedan i sin helhet eller i delar i Ekots sändningar kl 4.15, kl 4.45, kl 5.30, kl 6.00, kl 6.30 och kl 7.00. 
 På sennatten och på morgonen sänds i TV4 vid upprepade tillfällen även följanden intervju: 
  
 Reporter 
 : – Är det en olyckshändelse eller en anlagd brand? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Det finns vissa tecken som tyder på att det är ett brandattentat mot den makedoniska föreningen. 
  
 Reporter:  
 – Vad är det som tyder på det? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Det snabba brandförloppet och att så många har blivit skadade och omkomna. Normalt så klarar man sig ut från sådana här lokaler. 
  
 Reporter 
 : – Det fanns bara en utgång tydligen. 
  
 Räddningsledaren 
 : – Nej, det är två trapphus och dom är godkända av brandmyndigheten. 
  
 Reporter 
 : – Så lokalen är godkänd som diskotek? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Ja, den är godkänd som samlingslokal. 
  
 Reporter 
 : – Om det fanns två utgångar hur kan det komma sig att så många är döda då? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Ja, det är just det jag säger att det tyder på att dom av någon orsak kan ha blivit inspärrade eller om det är en anlagd brand utifrån eller något annat attentat det är för tidigt att säga, men det är inte uteslutet. 
  
 Reporter 
 : – Var båda utgångarna spärrade? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Det kan jag inte heller avgöra eftersom det fortfa- rande brann och rök i lokalen när jag lämnade skadeplatsen. 
  
 Reporter 
 : – Men en utgång var spärrad alltså? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Jag kunde gå in genom huvudentrén innan jag läm- nade skadeplatsen. 
  
 Reportern 
 : – Men den andra utgången var alltså spärrad? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Det kan jag inte svara på. Den har troligtvis varit öppen men folk har inte hunnit nå den. 
  
 Reporter 
 : – Hur såg det ut där i lokalen? 
 64 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 Räddningsledaren 
 : – Jag vill betrakta det som gaskamrarna i Auschwitz, fruktansvärt. 
 De journalister som bevakade presskonferenserna var dock skeptiska till de uppgifter som gavs. Bland annat sa en reporter på TV4 Göteborg som varit på en presskonferens följande: 
  
 Reporter 
 :  försöker få en klarhet i om det var en anlagd brand eller inte. Och just nu finns det ingenting som egentligen talar för det. Men dom jobbar förutsättningslöst. 
  
 Programledaren 
 : – Man har tonat ner den bilden, för tidigare i morse sa man att det med stor sannolikhet var en anlagd brand. 
  
 Reporter 
 : – Finns till exempel inga vittnen som talar för att det skulle vara en anlagd brand. Inte än i alla fall. 
 Och efter de första intervjuerna på sennatten och tidigt på morgonen sänds senare flera intervjuer med räddningsledaren där de tidigare utta- landena tas tillbaka eller nyanseras. I SVT2 sändes exempelvis följande intervju: 
  
 Programledaren 
 : – Har din bild av vad som orsakade branden förändrats någonting under morgontimmarna? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Nej det finns ju, det är ju fortfarande outrett här. Vi har ju många tänkbara orsaker. Allt ifrån anlagd brand till tekniska orsaker. I dagsläget, ja, knappt påbörjad, så det är för tidigt att säga vad som orsakat branden. 
  
 Programledaren  
 – Ni talade i natt om ett onormalt snabbt förlopp, och det lät på dig som att du faktiskt trodde att det nästan måste varit en anlagd brand. 
  
 Räddningsledaren 
 : – Ja, det var den första informationen jag fick från dom som anlände till brandplatsen allra först, deras intryck. Larmet kom ju 23.43 tror jag, och första styrkan var framme fyra minuter efteråt. Ett brandförlopp i den typen av lägenhet eller lokaler, det tar  
 3-4 
  minuter innan den är fullt övertänd, så det kan ha varit ett naturligt förlopp. Så det finns många tänk- bara orsaker. 
  
 Programledaren:  
 – Var du lite för snabb med att antyda att en anlagd brand var ändå ganska sannolik? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Ja, har det uppfattats så att jag har sagt att den var anlagd, så var jag nog för snabb. 
 Och senare följs det upp med följande intervju (också sänd i SVT2): 
  
 Reporter 
 : – På presskonferensen halv fyra var du ganska övertygad om att det här var en anlagd brand? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Som alla, all brandpersonal, man kommer fram till en lokal som har ett snabbt brandförlopp så kommer ju misstanken i varje brandmans huvud. 
 65 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 SOU 1999:68 
  
 Reporter 
 : – Kan det på fyra minuter blivit helt övertänt utan att det varit ett kraftigt vållande från början, så att säga? 
  
 Räddningsledaren 
 : – Ja, dom flesta brandförlopp i lägenheter, i den här typen av lokaler, dom lokalerna blir övertända på  
 3-4 
  minuter. 
  
 Reportern  
 – Du låter inte lika säker på att den var anlagt som du verkade tidigare. 
  
 Räddningsledaren 
 : – Nej, jag har ingen uppfattning om den är anlagd eller inte, den tekniska undersökningen har ju inte påbörjats än. 
  
 6.3 
  
 Brandens omfattning 
  
 Förklaringarna om brandens orsaker i medierna handlade inte enbart om de förklaringar som gavs till brandens uppkomst. Förklaringar gavs också till brandens omfattning – varför branden kom att kräva så många offer i döda och skadade. 
 I tabell 6.2 redovisas vilka förklaringar som gavs i medierna om var- för branden krävde så många offer i döda och skadade. 
 Tabell 6.2 
  
 För 
  
 Rök- 
  
 Varning 
  
 Galler 
  
 många 
  
 Snabbt 
  
 Inred- 
  
 gaser, 
  
 ej på 
  
 Panik, 
  
 En ut- 
  
 för 
  
 del- 
  
 Lokalen 
  
 förlopp 
  
 ning 
  
 dödliga 
  
 allvar 
  
 trängsel 
  
 gång 
  
 fönstren 
  
 tagare olämplig 
  
 Totalt 
  
 GP 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 12 
  
 Arb. 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 7 
  
 Metro 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 3 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 7 
  
 GT 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 12 
  
 AB 
  
 2 
  
 3 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 6 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 18 
  
 EX 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 6 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 14 
  
 SVD 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 8 
  
 DN 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 13 
  
 SDS 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 10 
  
 LP 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 9 
  
 TT 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 4 
  
 Text-TV 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 4 
  
 Akt-red. 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 6 
  
 Rap-red. 
  
 17 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 11 
  
 10 
  
 2 
  
 22 
  
 0 
  
 65 
  
 Nyh.-red 
  
 0 
  
 2 
  
 6 
  
 2 
  
 13 
  
 6 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 31 
  
 Västnytt (SVT2) 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 15 
  
 TV4 Gbg 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 7 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 12 
  
 Ekot 
  
 12 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 4 
  
 16 
  
 1 
  
 9 
  
 0 
  
 42 
  
 Väst-ekot 
  
 7 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 5 
  
 25 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 39 
  
 Totalt 
  
 56 
  
 9 
  
 10 
  
 19 
  
 61 
  
 105 
  
 7 
  
 59 
  
 2 
  
 328 
  
 66 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 Kartläggningen har i detta fall utgått ifrån nio olika slags orsaker som använts för att förklara varför brandens följder blev så omfattande: (1) att branden hade ett explosionsartat och snabbt förlopp, (2) att inredningen i lokalen var brandfarlig, (3) att utvecklingen av rökgaser snabbt ledde till medvetslöshet och död, (4) att de första varningarna om att det brann inte togs på allvar eller att ungdomarna reagerade långsamt på varning- arna, (5) att det rådde trängsel, att det var svårt att ta sig ut och att panik utbröt, (6) att det endast fanns en utgång där ungdomarna kunde ta sig ut och att många kilades fast i dörröppningen, (7) att galler för fönstren hindrade ungdomarna att ta sig ut, (8) att det var för många ungdomar i lokalen och (9) att lokalen allmänt sett var olämplig som festlokal. 
 Som framgår av tabell 6.2 är det i stort sett fyra olika slags förkla- ringar som förs fram i medierna om varför branden fick så hemska följ- der. Att det enbart fanns en utgång där många ungdomar fastnade och inte kunde komma ut är den förklaring som oftast angavs i medierna. I antal därefter förs tre olika förklaringar fram: att det rådde trängsel och att panik uppstod när alla skulle ta sig ut ur lokalen, att det var för många i lokalen och att branden hade ett explosionsartat och snabbt förlopp som innebar att lokalen övertändes. 
 I morgonpressen och särskilt i Göteborgsmedierna förekommer i förhållande till bevakningens omfattning mycket få utsagor även när det gäller förklaringar till brandens omfattning. Ett skäl till detta, liksom när det gällde det begränsade antalet utsagor om vad som orsakade bran- den, är troligen en ambition från redaktionernas sida att undvika det som vid den tidpunkten enbart kunde vara antaganden och spekulatio- ner om vad som orsakade branden och varför den fick sådana drama- tiska följder. 
  
 6.4 
  
 Ansvariga för branden 
  
 En vanlig kritik av medierna är att de ofta ägnar sig åt att söka efter fel och peka ut de skyldiga – att ange vilka som bär ansvaret för det inträf- fade. I rapporteringen om brandkatastrofen i Göteborg förekommer knap- past den typen av journalistik. Det var mycket sällan som det förekom uttalanden i medierna där någon som ansågs skyldig eller ansvarig för branden pekades ut i medierna. 
 Det framgår av tabell 6.3 där det totala antalet utsagor där någon explicit eller implicit hållits ansvarig för branden. 
 Uttalanden om åtta olika aktörer som någon gång i medierna hållits som ansvariga för branden har registrerats: (1) att rasister, nazister eller andra extremistgrupper låg bakom branden, (2) att festdeltagarna ge- nom slarv eller oaktsamhet orsakat branden, (3) att arrangörerna genom slarv, oaktsamhet eller vinstintresse varit ansvariga för branden, (4) att 
 67 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 SOU 1999:68 
  
 avvisade festdeltagare i hämnd skulle ha anlagt branden, (5) att ungdo- mar i största allmänhet är slarviga och oaktsamma och därför kunnat orsaka branden, (6) att lokaluthyraren och fastighetsägaren var ansva- riga därför att kontrollen var dålig, att lokalen var olämplig och att de hade ett vinstintresse, (7) att föräldrar kunde hållas ansvariga eftersom de inte skulle tillåtit ungdomarna att gå på festen och (8) att myndighe- ter, politiker och samhället var skyldiga till branden. 
 Tabell 6.3 
  
 Festdel- 
  
 Avvisade 
  
 Ung- 
  
 Lokaluth., 
  
 Myndig- 
  
 tagare, 
  
 Arran- 
  
 festdel- 
  
 domar, fastighets- 
  
 För- 
  
 heter, 
  
 Rasister 
  
 slarv 
  
 görer 
  
 tagare 
  
 slarv 
  
 ägare 
  
 äldrar 
  
 samhälle 
  
 Annan 
  
 Totalt 
  
 GP 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 5 
  
 Arb. 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 Metro 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 4 
  
 GT 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 4 
  
 AB 
  
 2 
  
 0 
  
 8 
  
 3 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 19 
  
 EX 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 5 
  
 SVD 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3 
  
 DN 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 5 
  
 SDS 
  
 6 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 12 
  
 LP 
  
 TT 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 6 
  
 Text-TV 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 Akt-red. 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Rap-red. 
  
 0 
  
 0 
  
 6 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 8 
  
 Nyh.-red 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 Västnytt (SVT2) 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 TV4 Gbg 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Ekot 
  
 1 
  
 0 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 18 
  
 Väst-ekot 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 21 
  
 2 
  
 43 
  
 10 
  
 2 
  
 9 
  
 1 
  
 12 
  
 1 
  
 101 
  
 De som oftast tilldelas ett ansvar för branden är arrangörerna av festen. Det bör påpekas att det här inte handlar om att det är journalister som pekar ut någon som ansvarig, utan det handlar om att olika aktörer uttalar sig i nyhetsmedierna i ansvarfrågan. 
 Rasister, nazister och andra extremistgrupper är den grupp som i storleksordning därefter utpekas som skyldiga till branden. Men det är som framgår av tabellen inte särskilt ofta det förekommer. 
  
 6.5 
  
 Bilden av brandens orsaker i utländska nyhetsmedier 
  
 I samtliga rapporter från de ambassader som besvarat utredningens frå- gor om hur brandkatastrofen bevakades i deras respektive land uppges 
 68 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 att medierna hade rapporterat om att mycket talade för att branden i Göteborg kunde vara anlagd. Det förekom också uppgifter om att ras- ister kunde vara de som stod bakom branden. Egna spekulationer från de utländska mediernas och journalisternas sida om vad som orsakade branden förkom överhuvudtaget inte, utan det som togs upp om brand- ens orsaker var citat av det uttalande som gjordes av räddningsledaren om att många tecken pekade på att branden var anlagd. 
 I de utländska medierna refererades också ofta polisens uttalande om att det inte fanns några särskilda tecken på att branden var anlagd. Det främsta skälet till att polisens dementi citerades direkt efter räddnings- ledarens uttalanden är att de utländska medierna i hög grad förlitade sig på de internationella nyhetsbyråernas uppgifter och deras rapportering byggde i sin tur på TT:s uppgifter där polisens dementi tidigt fanns med (TT vidarebefordrade bl a nyheten om branden till Reuter). 
 Enligt den amerikanska ambassadens rapport till utredningen före- kom i de  
 amerikanska  
 nyhetsmedierna den första nyhetsdagen i nästan samtliga inslag och artiklar ett citat från en person ur räddningsstyrkan som uttalat sig om att ha sett tecken på att branden var anlagd. Den andra dagen tonades detta uttalande ned, bland annat genom uttalan- den av polisen. 
 I flera nyhetsartiklar uttalade sig invandrarungdomar om rasism och etniska motsättningar och möjligheten att branden var ett verk av nynazister nämndes. I en av de längsta och mest resonerande artiklarna (Los Angeles Times 31/10) motsägs dock detta. Där sägs bl a att Sverige inte är känt för att ha upplevt rasistiska eller etniska våldshandlingar. 
 I de  
 engelska  
 medierna ges ingen enhetlig bild. I de flesta morgon- och kvällstidningarnas rapportering tas de olika teorierna om brand- orsaken upp, men mestadels på ett sakligt och balanserat sätt, bl.a. i form av direkta citat från polis och brandmyndigheter. Denna sakliga rapportering präglar i första hand de engelska morgontidningarna. Två tidningar – Jackson och Sunday Telegraph – lutar mera medvetet åt att branden var anlagd, att det var ett dåd av rasister och nynazister. 
 Samtliga engelska tabloider är dock relativt balanserade och återhåll- samma när det gäller spekulationer om brandens orsaker. I radio och TV togs frågan om tänkbara brandorsaker upp, men inte på något spekulativt eller tendentiöst sätt, snarast refererande. 
 Enligt den franska ambassaden citerade flera  
 franska  
 tidningar den svenske räddningschefen och hans påstående att mycket talade för att branden skulle ha varit anlagd. Tidningarna skriver samtidigt att polisen snarare tror att branden var en olyckshändelse. De franska medierna spekulerade dock inte på egen hand om brandens uppkomst utan hän- visade endast till polisens och räddningsledarens uttalanden. Man kan inte heller säga att den dominerande förklaringen i tidningarna var att 
 69 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 SOU 1999:68 
  
 branden var anlagd. Det påpekas att fler ungdomar befann sig på disko- teket än vad lokalen var avsedd för. 
 I de franska nyhetsmedierna pekas inga skyldiga till branden ut. Det fanns inga antydningar om att det skulle vara rasister som låg bakom branden. Den sammanlagda förklaringen i franska medier är att man först trodde att branden skulle ha varit anlagd (räddningsledaren) men att det tycks ha varit en olyckshändelse (polisen). 
 De  
 finländska  
 medierna återgav i likhet med svensk press olika teo- rier och rykten om att branden skulle ha varit anlagd. Medierna åter- speglade annars vad som sades från de svenska myndigheternas sida. Några egna spekulationer från finländska medier förekom inte. Det be- stående intrycket är enligt ambassaden att de finländska medierna gav bilden att orsaken till branden var okänd. På samma sätt som i svenska nyhetsmedier förekom uttalanden om att arrangörerna bar ett ansvar för branden. 
 I nästan samtliga  
 danska  
 tidningar återges räddningschefens uttalan- den om att branden kan ha varit anlagd, men de återger i allmänhet också polisens uttalande om att orsaken till branden inte är fastställd. I de danska medierna nämns att arrangörerna kan komma att riskera åtal. 
 I Danmarks största morgontidning Jyllands Posten finns på sönda- gen (1/11) helsidesrubriken: Brand kan udlöse raceopgör. Artikelför- fattaren skriver att många i det invandrartäta samhället Hammarkullen är skeptiska mot polisens försök att tona ned spekulationerna om att branden skulle anlagts av rasister och att detta fött misstankar om att myndigheterna håller inne med sanningen. 
 I de  
 irländska  
 nyhetsmedierna förekom spekulationer om brandens uppkomst. Det faktum att lokalen var fylld av många ungdomar med invandrarbakgrund ledde i synnerhet strax efter branden till många spe- kulationer om att det kunde röra sig om en anlagd brand. På fredag morgon förmedlades dock polisens dementi. Tidningen Evening Herald var egentligen den enda som antydde att rasister skulle ligga bakom branden. På ett tidigt stadium förekom även en del frågor till berörda myndighetspersoner om branden hade något rasistiskt samband. 
 I de  
 polska  
 medierna konstaterades först att branden uppstod snabbt och plötsligt och att det inte uteslöts att branden skulle ha varit anlagd. Men det förekom även andra förklaringar, exempelvis att vittnen sett hur rök skulle ha uppstått inne i diskoteket och även att branden kunde uppstått till följd av elektrisk kortslutning. 
  
 Grekiska  
 medier nämnde att branden troligen var anlagd och särskilt i TV förekom inslag där rasistiska motiv bakom branden inte uteslöts. Men medierna pekade generellt sett inte ut några skyldiga till branden. 
 Rapporteringen i  
 chilenska  
 medier redovisade endast uttalanden av svensk polis och brandpersonal om att det inte kunde uteslutas att bran- den var anlagd. Andra möjligheter hölls dock öppna och ingen presum- 
 70 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 tiv orsak dominerade. Det konstaterades att alltför många ungdomar fått tillträde samt att nödutgångarna var blockerade 
 Räddningstjänsten uttalanden citerades och av dessa framgick att om branden var anlagd så kunde rasistiska motiv ligga bakom. I övrigt före- kom ingen spekulation eller utpekanden av skyldiga. 
 Den  
 japanska  
 nyhetsbyrån Kyodo News berörde kort orsaken till branden och misstankarna om att det skulle ha rört sig om ett mot svenska invandrargrupper riktat illdåd. 
 I de  
 sydafrikanska  
 medierna handlade rapporteringen inledningsvis om huruvida branden skulle haft en rasistiskt bakgrund och därmed vara anlagd. Rubriksättningen var i några fall sådan att intrycket gavs att branden var anlagd. Andra förklaringar gavs också, exempelvis att bran- den skulle ha uppstått till följd av en trasig elledning. Skyldiga till bran- den utpekades endast i allmänna ordalag, t ex att rasister skulle ligga bakom händelsen. 
 De  
 bosniska  
 tidningarna skrev att man inte visste vad som orsakat branden och att polisen fortfarande undersökte om branden var anlagd. Bland annat kunde man läsa artiklar om att det i Sverige spekulerades om att branden var anlagd, eftersom utgångar var blockerade och bran- den utvecklades snabbt. Tidningarna skrev om spekulationerna i Sverige, men antydde inte något. Det skrevs även om att brist på information i Sverige gav upphov till rykten och utvecklade spekulationer. 
 Någon direkt skyldig till branden pekades inte ut i de bosniska me- dierna, men däremot kunde man läsa om de antydningar som fanns i Sverige att rasister låg bakom branden. Det stod också att polisen i Sverige uttalade sig om att chansen att rasister stod bakom branden var  
 50-50. 
  Sammanfattningsvis kan man säga att i två av tre artiklar om branden kunde man läsa antydningar om att rasister stod bakom. 
 I rapporten från ambassaden i Ankara gavs tyvärr ingen kommentar till utredningens frågor om hur de  
 turkiska  
 medierna tagit upp frågan om brandens orsaker och om vem som hölls ansvarig för branden. 
  
 6.6 
  
 Brandens orsaker i medier som särskilt vänder sig till invandrare 
  
 Brandens orsaker och vem som kunde tänkas ligga bakom branden uppmärksammades också i närradions och  
 kabel-TV:ns 
  sändningar och i sändningarna från Sveriges Radios minoritetsspråksredaktion. Närradion i Göteborg sände dock först på fredagskvällen om branden och kabel- TV:n sände först efter tre veckor. Det innebär att de närradiostationer och de  
 kabel-TV-stationer 
  som finns i Göteborg och som särskilt vänder sig invandrare sände långt efter att brandens orsaker hade tagits upp i svenska nyhetsmedier. De inslag som förekom i närradion och i kabel- 
 71 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 SOU 1999:68 
  
 TV:n speglade därför i hög grad det som tidigare tagits upp i svensk- språkiga medier. 
 Rent allmänt kan man därför säga att de spekulationer och rykten som fanns i de svenskspråkiga medierna också fanns i ungefär samma omfattning och med ungefär samma inriktning i de medier som särskilt vänder sig till invandrare. 
 En genomgång av de mest spekulativa och långtgående påståen- dena om brandens orsaker visar att de ofta bygger på uppgifter som hämtas i svenskspråkiga medier. Det gäller t ex enligt tidningarna är det uppenbart att dörrarna var låsta och Expressen säger att det fanns två utgångar och att nödutgången var låst med både hänglås och kedjor. 
 En del lyssnare som ringer in till programmen tog också upp att rasister kan ligga bakom branden: Detta är ett rasistiskt attentat, säger en lyssnare. Och en annan att rasister har påträffats på Hammarkullen och speciellt i Backa. De har varit i rörelse i den trakten. Det finns vitt- nen till detta. Därför måste detta utredas genom ett annat land och inte genom staten och den svenska rasistiska polisen. 
 Även i Sveriges Radios minoritetsspråkssändningar förekommer ut- talanden om att branden var anlagd och att rasister låg bakom. I den arabiska sändningen frågar programledaren reportern: Stödjer det här teorin om att branden var anlagd? Och reportern svarar: Det är klart. Jag var och talade med dem som kom med blommor och ljus och de misstänker att rasisterna ligger bakom det här. Och i den grekiska sänd- ningen refereras ett uttalande om att Branden var anlagd av någon  (jag) tror inte på det som sägs att det var en olyckshändelse. 
  
 6.7 
  
 Internet 
  
 Spekulationer och ryktesspridning om brandkatastrofen i Göteborg före- kom även på internet. I den debatt som följde på branden hävdades ofta att ryktesspridningen på nätet var mycket omfattande och mycket spe- kulativ. 
 Att vetenskapligt kartlägga vad som sades om branden på nätet är en mycket svår och omfattande, för att inte säga omöjlig, uppgift. Utred- ningen har emellertid, mer stickprovsmässigt, låtit undersöka den dis- kussion och de inlägg som handlade om branden på Usenet – både den svenska och den engelska versionen – och de inlägg och diskussioner som fördes på den s k Medialistan – ett forum för journalister och andra inom medieområdet om frågor kring journalistik och yttrandefrihet. 
 I usenet på svenska har 13 olika ämnen eller diskussionspunkter (med mer än tio inlägg) tagits upp som behandlat branden i Göteborg. Det vanligaste debattämnet handlade om polisens agerande under bran- den med uppemot 130 inlägg och det näst vanligaste var inläggen kring 
 72 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medierna och brandens orsaker 
  
 brandorsaken med drygt 100 olika inlägg. Inläggen om branden i usenet på engelska var inte lika många som i svenska usenet, men behandlade fler och mer udda ämnen. Ett fyrtiotal inlägg tog upp frågan om vad som orsakade branden. 
 Det som utmärker inläggen eller diskussionen på internet är för det första att den förs av förhållandevis få personer. I svenska usenet står tio personer för ungefär hälften av alla inlägg. För det andra urartar ofta diskussionerna i de olika ämnesområdena mycket snart till att bli oseriös allmän pajkastning. 
 För det tredje, när diskussioner om orsaken till branden förs på internet, handlar det knappast om andra saker än det som redan tagits upp i medierna. Dvs det diskuteras om branden var anlagd eller inte och om det var rasister eller nazister som låg bakom branden. Några andra mer omfattande frågeställningar förekommer knappast, och det förekom- mer inte heller på något markant sätt några särskilda rykten eller speku- lationer som inte funnits på andra ställen. 
 Undersökningarna av usenet har även kompletterats med en studie av ett mer seriöst diskussionsforum – Medialistan. Under oktober och november förekom ca 1 500 inlägg och meddelanden på listan. Av dem tog ca 30 upp brandkatastrofen i Göteborg. Det fördes dock ingen dis- kussion kring vad som kunde tänkas vara orsaken till branden eller vem som kunde hållas ansvarig för den. 
 73 
  
 7 
  
 Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser 
  
 Kartläggningen av nyhetsförmedlingen om branden och dess följder har i första hand haft till syfte att besvara två frågor: Vilken bild gav nyhets- medierna av brandkatastrofen och räddningsinsatsen? Och vilka förkla- ringar gavs i medierna till varför branden uppstod och vilka förklarades vara ansvariga för branden? 
 Den första frågan besvarades i kapitel 5 och den andra frågan i kapi- tel 6. I detta kapitel redovisas de slutsatser som kan dras med utgångs- punkt ifrån de resultat som presenterats i de två föregående kapitlena. 
  
 7.1 
  
 Resultaten i huvuddrag 
  
 Journalisterna fick reda på att det inträffat en brand på Hisingen i Göte- borg knappt fem minuter efter att Lundby brandstation larmades till plat- sen. Och de första journalisterna var på brandplatsen ca tio minuter efter brandpersonalen. De första nyhetsinslagen sändes i Ekot kl 02.00. Det hade fem minuter tidigare föregåtts av en kort telegramtext som visades efter nattfilmen i TV4. I televisionen började en mer omfattande rappor- tering i extrasändningar från och med klockan 04.00 – och i radion från 02.30. Därefter sändes det inslag i Ekot, i lokalradions Västeko, i TV4 och i SVT2 mer eller mindre kontinuerligt fram till förmiddagen. 
 Brandkatastrofen i Göteborg fick under det första dygnet stor upp- märksamhet i utländska medier. Men med undantag för de nordiska länderna och de länder som många av de omkomna och de skadade hade anknytning till, försvann göteborgsbranden ganska snart som världs- nyhet. 
 I faktarapporteringen om branden i radio och TV förekom under de första timmarna en del felaktiga uppgifter, men mot bakgrund om vad som vid den tidpunkten var känt om branden och dess följder, fick all- mänheten på det hela en korrekt information om vad som inträffat, när, var och hur det inträffat och vilka offer branden krävt. 
 Information på andra språk än svenska förekom endast i Sveriges Radio och i de tidningar som gavs ut i Göteborg. I svensk television sändes inga program under brandkatastrofen på andra språk än svenska. 
 Branden inträffade under allhelgonahelgen natten till fredagen den 30 oktober. Det innebar att radio och TV och kvällspress helt kom att 
 75 
  
 Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 1999:68 
  
 dominera nyhetsflödet de första  
 två-tre 
  dygnen, eftersom ingen morgon- tidning (förutom  
 Göteborgs-Posten) 
  kunde rapportera om händelsen på fredagsmorgonen och lördagen var en s k tidningsfri dag och på sönda- gen ges mycket få lokaltidningar ut. I Göteborg kom dock både GP, Arbetet Nyheterna och Metro ut med extratidningar på lördagen. 
 Radions och televisionens nyhetsrapportering inriktades i första hand på att skildra branden, dess uppkomst och förlopp och vad som kunde tänkas vara orsaken till branden. Bland annat därför att de var först med att rapportera om händelsen. Morgonpressen var något mer inriktad på att skildra den sorg som drabbade anhöriga och vänner, men också den stora sorg göteborgare och det officiella Sverige visade. 
 De myndigheter som var direkt berörda av branden – polis, rädd- ningstjänst och sjukvård - var de aktörer som oftast förekom i nyhets- flödet. Lokala och nationella politiker förkom också ofta. Under det för- sta dygnet spelade också festdeltagare och ungdomar en central roll i nyhetsflödet. 
 Televisionens rapportering kring räddningsinsatsen och ungdomar- nas fräna kritik av polis och räddningstjänst för passivitet och för att hindrat dem ifrån att rädda sina kamrater är det som i efterhand kommit att kritiseras mest, särskilt från brandpersonalens sida. Kartläggningen visar att räddningsinsatsen skildrades särskilt kritiskt i Sveriges Televi- sion där ungdomar fick framföra hård kritik mot polis och räddnings- personal. Ser man till nyhetsrapporteringen om brandkatastrofen i sin helhet går det knappast att hävda att polis och räddningstjänst generellt sett behandlades kritiskt eller negativt i medierna. 
 Under det första dygnet och särskilt under de första timmarnas be- vakning i radio och TV förekom ofta påståenden om att branden var anlagd eller att det fanns tecken på att den var anlagd. Det var också påståenden som ofta förekom i de utländska nyhetsmedierna. 
 Uppgifterna i de svenska och i de utländska medierna på temat att branden var anlagd hade dock i de flesta fall sitt ursprung i de intervju- uttalanden som gjordes från den högst ansvarige för räddningsinsatsen. 
  
 7.2 
  
 Kritiken mot medierna 
  
 De kritiska synpunkter som förts fram när det gäller mediernas bevak- ning av brandkatastrofen har i första hand handlat om två olika saker. För det  
 första  
 att mediernas bevakning var sensationsbetonad och bi- drog till spekulationer och ryktesspridning kring branden. För det  
 andra  
 att medierna, särskilt televisionen, okritiskt släppte fram ungdomar som i chockat tillstånd fick gå till frän attack mot polis och räddningspersonal och att särskilt kvällspressen skapade hjältar som egentligen inte fanns. 
 76 
  
 SOU 1999:68 
  
 Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser 
  
 1. 
  
 Kartläggningen har visat att det förekom spekulationer, rykten och påståenden i nyhetsrapporteringen att branden var anlagd eller att det fanns tecken på att den var anlagd. Under det första dygnet, särskilt i televisionens och radions sändningar, var det den vanligast förekom- mande förklaringen till branden. I utländska nyhetsmedier och i de me- dier som vänder sig särskilt invandrare gavs samma bild. 
  
 Påståenden på temat att branden var anlagd hade dock sin grund i de uttalanden som den ansvarige räddningsledaren gav på den första presskonferensen och som sedan upprepades i personliga intervjuer i radio och TV. Det var dessa uttalandena som sedan kom att spridas vidare i utländska medier. Nyhetsmedierna i Sverige eller utomlands bi- drog inte med egna spekulationer utan förmedlade i huvudsak enbart de uttalanden som hade gjorts av den högst ansvarige för räddningsinsatsen. I många nyhetsmedier - svenska och utländska  
 –fanns 
  det snarare en viss skepsis till räddningsledarens uttalanden och en tendens att tona ned frågan om branden var anlagd eller ej. 
 Huruvida frånvaron av morgonpress hade någon betydelse för nyhets- rapporteringens inriktning kan diskuteras. De morgontidningar som gavs ut i Göteborg var påtagligt mer återhållsamma när det gällde att förmedla obekräftade uppgifter. Det är därför möjligt att närvaro av morgonpress även i det första skedet gett nyhetsrapporteringen en annan inriktning. 
  
 2. 
  
 Kartläggningen har visat att televisionen och radion under de första timmarna vid upprepade tillfällen och i mycket stor utsträckning sände intervjuer med festdeltagare och ungdomar vilka gick till hårt angrepp mot polis och räddningspersonal för att de varit initiativlösa och passiva och att polisen hindrat ungdomarna från att hjälpa till i räddningsarbetet. 
  
 En förklaring till att ungdomarna släpptes fram på det sätt som gjor- des är att radio och TV har ambitionen att sända så snabbt som möjligt och att modern sändningsteknik gör att både radio och TV kan sända direkt. Det innebär att de spärrar mot missgrepp och den tid för efter- tanke som normalt finns på en tidningsredaktion inte finns hos direkt- sändande etermedier. Det är troligen en viktig förklaring till att inslag släpptes igenom som inte borde sänts. Men det förklarar inte varför flertalet av inslagen sändes upprepade gånger. 
 En annan kritisk synpunkt som framförts är att ungdomarna inte borde släppts fram eftersom de var chockade och det borde journalis- terna har märkt. Här ställs journalisten för ett svårt avgörande. Efter en olycka eller katastrof är alla inblandade i ett eller annat avseende påver- kade av det som hänt. Det kan innebära en risk för att alla kritiska uttalanden mot exempelvis polis och räddningstjänst kan sorteras bort med motiveringen att den som framför kritiken är chockad eller i något annat avseende inte är kapabel att uttala sig. Det är ett dilemma där det på förhand inte finns någon given utväg på hur journalisten skall agera. 
 77 
  
 Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 1999:68 
  
 Ytterligare en kritisk synpunkt som riktats särskilt mot journalister i radio och TV är att de saknade ett källkritiskt förhållningssätt gentemot de som intervjuades. Journalisterna borde före intervjun gjort klart för sig om den som intervjuade verkligen hade varit på platsen och under intervjun ställt följdfrågor om han eller hon hade någon grund för sina starkt kontroversiella påstående. 
 Kartläggningen av nyhetsrapporteringen visar att det fanns brist på källkritik och uppföljningsfrågor från journalisternas sida. Men bristen på källkritik och följdfrågor saknades också i stor utsträckning när det gällde de uttalanden som gjordes av räddningsledaren. Bristen på ett källkritiskt förhållningssätt från journalisternas sida gällde med andra ord både gentemot festdeltagare och myndighetsföreträdare. 
 Bristen på kritiska frågor till de inblandade i katastrofen är dock förståelig. Journalisterna var också i det första skedet starkt tagna av det som hänt – och att man inte kunde ifrågasätta ungdomar som timmarna innan befunnit sig i ett inferno. Att rapportera vad som hänt och hur de inblandade upplevde det var viktigast i det inledande skedet. De kritiskt granskande frågorna fick komma senare. Journalisterna ställdes återigen inför ett dilemma där det på förhand inte finns en given utväg hur de skall agera. Men oavsett om det var en riktig avvägning mellan olika legitima intressen blev konsekvensen att varken räddningsledarens eller ungdomarnas påståenden utsattes från någon egentlig granskning från journalisternas sida. 
 78 
 Del III Informationen genom myndigheter 
 79 
 8 Myndigheternas och frivillig- organisationernas information 
 Enligt direktiven skall utredningen kartlägga hur myndigheter och andra organ förmedlat information om branden. I detta kapitel behandlas såväl myndigheters som frivilliga organisationers roll i informationen. 
 Myndigheternas information i samband med brandkatastrofen i Göte- borg riktade sig i huvudsak mot två målgrupper – medierna och därmed allmänheten samt drabbade och deras anhöriga. Frivilliga organisationer vände sig främst till de drabbade och medlemmar av de etniska grupper som några av organisationerna representerar. Detta kapitel har till syfte att granska informationen särskilt under de första dygnen efter olyckan men även perioden därefter. 
 Granskningen består av dels genomgång av myndigheternas doku- mentering efter branden, dels intervjuer med ansvariga befattningshavare vid berörda myndigheter och nyckelpersoner inom frivilliga organisatio- ner bl a ledare för krisgrupper. Intervjuerna är omfattande och har i vissa fall kompletterats med följdintervjuer under arbetets gång. Sammanlagt har 28 myndighetsaktörer intervjuats, flertalet i längre personliga inter- vjuer och de övriga i kortare intervjuer, varav några per telefon. Vidare har sex intervjuer gjorts med representanter för frivilliga organisationer. De intervjuerna har också gjorts för att få underlag till andra delar av utredningen. Tilläggas kan att utredningen inte haft som ambition att eftersöka samtliga dokument som upprättats vid olika förvaltningar efter branden. 
 De myndigheter och institutioner som ingår i studien är Göteborgs stad (kommunledning, stadskansli samt stadsdelsförvaltningar), räddnings- förbundet och räddningstjänsten, sjukvården (Västra Götalandsregionen och Sahlgrenska universitetssjukhuset som omfattar sjukhusen Jackson ska, Östra sjukhuset och Mölndals sjukhus), läns- och lokalpolisen, läns- styrelsen samt Marinkommando Väst. 
 På stadsdelsnivå har utredningen valt att kartlägga några av de 21 förvaltningarna. Genomgången i det följande bygger på intervjuer i fem stadsdelar (Backa, Centrum, Frölunda, Brooks och Lärjedalen), vara fyra tillhör dem som var mest berörda av händelsen och dess konse- kvenser. De sex frivilliga organisationer som intervjuats representerar de muslimska, somaliska och iranska krisgrupperna och svenska kyrkan 
 81 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 lokalt. Syftet har varit att söka mönstren i den lokala informations- och krisjoursverksamheten, inte att skapa en komplett bild. 
 Det bör påpekas att kapitlet huvudsakligen beskriver myndigheter- nas informationsarbete utifrån deras egna skriftliga och muntliga berät- telser. Detta ska jämföras med mottagargruppernas syn i nästföljande kapitel. I de intervjuer som genomförts inom utredningen med bl.a. re- presentanter för etniska och andra organisationer har även frågor ställts om informationen till anhöriga och drabbade, vilket även beaktats i detta kapitel för att ge mottagarnas syn. 
 I viss mån redovisas även myndigheternas operativa insatser för att ge en kontext och ram till informationsarbetet. 
  
 8.1 
  
 Informationsarbetets förutsättningar 
  
 Räddningstjänstens organisation för större olyckor och katastrofer inne- bär tre grader av beredskap för olika storlek av händelser, där s.k. röd beredskap är högst. Vid röd beredskap inrättas bl.a. en informations- sektion som består av räddningstjänstens informatör samt brandbefäl som svarar för teknisk och operativ information. Tilläggas kan att rädd- ningsverksamheten är organiserad i ett förbund för räddningstjänsterna i Göteborgsregionen, med förvaltningsmässigt centrum på Gårda brand- station i Göteborg. Räddningstjänsten är samlokaliserad med SOS Alarm. Båda enheternas larmoperatörer sitter i samma rum. 
 Polisens organisation innebär på samma sätt olika grader av bered- skap för olika typer och grader av händelser. I polishuset finns även en kommunal krisjour som fungerar som första krisjoursinstans. 
 Inom Västra Götalands sjukvård finns en beredskapsenhet som ska träda i kraft efter särskilda regler. 
 På kommunal nivå finns en s.k. katastrofsamordningsgrupp som in- kallas vid stora olycks- och krishändelser. Den består bl.a. av stads- direktören, en biträdande stadsdirektör, informationsdirektören, repre- sentanter för  
 energi-, 
 vatten-, 
  avlopps- och tekniska verk, en stadsdels- chef samt företrädare för andra myndigheter. Politiskt styrorgan är en katastrofdelegation vid kommunstyrelsen som kan inkallas i sin helhet eller i form av de ledande kommunalråden. 
 Katastrofsamordningsgruppen är en del av den kommunala katastrof- planen i Göteborgs stad, där också informations- och kontaktverksam- heten regleras. Här ingår en informationsstab som är gemensam för be- rörda myndigheter. Den består av informationsansvariga vid kommun- ledningen, sjukvården/Sahlgrenska universitetssjukhuset, polisen och räddningstjänsten samt några ytterligare listade förvaltningsinformatörer. Katastrofsamordningsgruppen och informationsstaben lokaliseras till 
 82 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 Gårda brandstation vid kris- och katastrofhändelser för att fungera till- sammans med räddningstjänstens staber. 
 Katastrofplaner av senare datum finns också på stadsdelsnivå, inklu- sive personallistor. Någon komplett bild har inte kunnat inhämtas inom utredningens ram, men uppskattningsvis hälften av stadsdelarna har antagit sådana planer, medan övriga stadsdelar har mer eller mindre funktionella planer av något äldre snitt i avvaktan på nya centrala direk- tiv om formerna. 
 Myndigheternas information till allmänheten vid händelser av brotts- och olyckskaraktär sker givetvis via medierna, i likhet med annan infor- mation. Medierna följer i regel dagligen polisiära ärenden genom att de och frilansande fotografer i stort sett kontinuerligt avlyssnar polisradion. Vid händelser som bedöms ha nyhetsvärde innebär det sedan bevak- ning och kontakt på olycksplatsen och/eller telefonkontakt med jourha- vande tjänstemän, informatör eller andra befattningshavare vid polisen för att få upplysningar. Vid händelser av större dignitet ordnas vanligtvis presskonferenser från främst polisens sida (och t.ex. räddningstjänsten eller i samarbete med andra myndigheter). SOS Alarm i Göteborg har liksom på andra håll i landet inrättat en speciell tjänst gentemot medi- erna där de via  
 Minicall-meddelanden 
  larmar vid större händelser. En- bart abonnerande medier är med i detta betaltjänstsystem. 
 Information till drabbade, anhöriga och andra berörda vid stora olyckor förväntas ske efter katastrofplanens intentioner, i första hand genom stadsdelarnas krisgrupper. På vissa håll fanns vid branden in- övade rutiner, medan andra stadsdelar ännu inte testat de planer som beslutats eller var under beredning inom förvaltningarna. Givetvis får ofta anhöriga information via medierna och i andra former i initialskedet av en olycka av denna typ. Bud om dödsfall förmedlas efter särskilda regler av polisen i hemmen. 
 När det gäller formerna för myndigheternas information blir denna med nödvändighet – och lämpligen – muntlig. Tryckt information är sällan möjlig inledningsvis i katastrofsituationer då händelseutvecklingen ständigt förändrar förutsättningarna. Den kraftiga utveckling av den datoriserade informationstekniken under senare delen av  
 1990-talet 
  har givit nya möjligheter att utnyttja denna tredje metod, både för informa- tion inom och mellan myndigheterna men också gentemot allmänheten via Internet. Vid branden i Göteborg visade sig denna typ av information framför allt ha stor betydelse för kontakt mellan katastrofsam- ordningsgruppen vid Gårda brandstation och stadsdelarnas krisgrupper och krisjourer. 
 Som nedan framgår sökte anhöriga i inledningsskedet främst infor- mation och kunskap vid olika samlingsplatser, i första hand sjukhusen dit skadade och omkomna förts, men även vid olycksplatsen och hos etniska gruppers föreningar och trossamfund. Hammarkullens kyrka kom 
 83 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 att spela en central roll. Senare kom de anhöriga i kontakt med de lokala krisjourerna. Räddningstjänsten hade ett begränsat antal kontakter från enskilda, medan SOS Alarm initialt fick ta emot en rad samtal från oro- liga anhöriga. För polisens del resulterade identifieringsarbetet i inten- siva kontakter med de omkomnas familjer. Detta är knappast en ordinär informationssituation för polisen då deras huvudsakliga kanal vid olyckor är medierna (förutom vid dödsfall). 
 Vid efterbearbetningen av olyckan under de följande veckorna änd- rades myndigheternas kontaktförhållande. Polisen inbjöd till informa- tionsmöten först för representanter för etniska grupper och sedan med anhöriga. Tillsammans med räddningstjänsten och sjukvården deltog man i en omfattande kontakt- och informationsverksamhet, främst i skolorna. 
  
 8.2 
  
 Informationsarbetet de första timmarna 
  
 8.2.1 
  
 Larm och utlarmning 
  
 Första larmet om olyckan kom klockan 23.42 från en mobiltelefon ini- från brandlokalen. 23.45 larmades den första brandstyrkan vid närmaste brandstation. Polisens ledningscentral larmades klockan 23.47 samtidigt med de första ambulanserna. Två minuter senare gavs s.k. stort larm på (huvudbrandstationen) Gårda. Ytterligare en minut senare informeras sjukhusen om att en större olycka inträffat med många skadade. En för- sta sjukvårdsgrupp (ambulans med läkare och sjuksköterska) larmas kl. 23.52. När den åker från Östra sjukhuset möter man de första skadade som anlände både i ambulans, taxi och privatbilar. Larmförloppet har tidigare redovisats i kapitel 3. 
 Under den följande halvannan timmen från första larmet tog SOS Alarm emot 110 samtal som rörde branden, till en början larm, men sedan huvudsakligen samtal från anhöriga och andra berörda som bl.a. önskade få besked om var närstående ungdomar som förmodades ha varit med på diskoteket befann sig och vart man skulle bege sig i sökan- det efter sina ungdomar. 
 Vakthavande poliskommissarie på länspolisen anländer till olycks- platsen kl. 00.10 för att ta över som insatschef från den första polis- patrullen. Befälen från såväl polisen som räddningstjänsten kom under natten, utöver ledning av det operativa arbetet, i intensiv kontakt med ungdomar som varit med om branden men klarat sig ur lokalen. Denna kontakt beskrivs av intervjuade aktörer som delvis mycket aggressiv från ungdomarnas sida, vilka i ett antal fall inte kunde acceptera formerna för det räddningsarbete som genomfördes. Vissa ungdomar kritiserade vad de ansåg vara otillräcklig ambition från lednings- och räddnings- personalen. Polisen fick vid några tillfällen använda våld. Flera av dem deltog dock enligt polisen i räddningsarbetet på ett föredömligt sätt. 
 84 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 8.2.2 Organisering 
 Vid midnatt stod olyckans omfattning någorlunda klar. En bild började skapas av att en enorm olycka hade hänt med många skadade och döda (Räddningstjänsten 1998:6). Räddningstjänsten började formera en sär- skild stab för olyckan, i linje med sin katastrofplanering. Räddnings- chefen larmades klockan 00.15. I utredningens intervju med honom sä- ger han att han förstod på den uppringande kollegans röst och sätt att uttrycka sig att det gällde en mycket allvarlig händelse. Han bor i närhe- ten och var på plats efter  
 5-10 
  minuter. Då larmades stadsdirektören eftersom man konstaterade att det fanns grund för att starta katastrof- systemet. På resan in till stan ringde stadsdirektören upp kommun- styrelsens ordförande och bad honom hålla sig beredd. 
 En räddningsledare (som varit s.k. räddningschef i beredskap) an- lände till brandplatsen kl. 00.16 (avlöste vakthavande brandingenjör som räddningsledare). Han rapporterade om kaos på skadeplatsen och brist på poliser och sjukvårds- och transportresurser. 
 Högsta beredskap, röd beredskap, infördes vid räddningstjänsten klockan 00.30. Det rådde nu ingen tvekan om att denna beredskapsnivå nu skulle införas, men olyckans omfattning var ännu inte känd – flera inblandade aktörer säger att de då inte hade vidden klar för sig. En rapport från olycksplatsen angav vid denna tidpunkt att antalet omkomna var  
 5-6 
  personer och att de skadade uppgick till 50 personer. Räddnings- chefen uppger att han insåg storleken på olyckan när en ny rapport meddelade att det låg 15 döda ungdomar utanför byggnaden. Det stod snart klart att det uteslutande gällde ungdomar. Däremot var den etniska bilden ännu tämligen oklar i staberna vid Gårda. För det operativa rädd- ningsarbetet anses det av ansvariga aktörer dock inte ha haft någon betydelse. 
 Räddningschefen tog kl. 00.45 ett s.k. inriktningsbeslut om insatsen som – förutom att återställa den operativa räddningsberedskapen i re- gionen för kunna hantera andra eventuella bränder – innebar dels en prioritering på information och mediekontakter, dels förberedelser för krishantering och debriefing av återvändande brand- och ambulansper- sonal. 
 Katastrofsamordningsgruppen började kallas till tjänstgöring (enligt räddningstjänstens rutiner i sådana här beredskapslägen) en dryg timme efter första brandlarmet, med början ungefär kl.  
 00.45-00.50. 
  Informations- staben började inkallas samtidigt. 
 Stadsdirektören anlände därefter till Gårda. Efter att ha blivit insatt i olycksläget så långt det var känt ringde han kommunstyrelsens ordförande med uppmaning att bege sig dit. Kommunens informationsdirektör kom ungefär samtidigt och hade under inresan larmat Sveriges Radios chef i Göteborg samt SVT2/Västnytt. SVT2 var dock redan underrättad på an- nat sätt. Något senare anlände de första ledamöterna i katastrofsam- 
 85 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 ordningen, förutom de redan nämnda bl.a. två tekniska chefer. De dit- tills anlända i gruppen insåg vid denna tidpunkt att branden inte stämde med det scenario som katastrofplanen främst berör, dvs. en krishändelse av infrastrukturell karaktär, varför man beslutade sig för att inte fortsätta inkallandet av aktörer från tekniska verk. Man kallade i stället bl.a. några biträdande stadsdirektörer, fyra funktionärer med stadsdelskompetens och chefen för kommunens krisjoursverksamhet. Cirka 10 personer in- kallades. Under natten – och den följande helgen – hölls sedan ett rul- lande tjänstgöringsschema där gruppen ständigt bestod av sju till åtta personer. 
  
 PKL-gruppen 
  (psykosocial katastrofledning) på Östra sjukhuset kal- lades strax före klockan 01.00. Senare inkallades motsvarande grupper vid de två övriga sjukhusen.  
 PKL-grupperna 
  mobiliserade i sin tur den personal som fanns listad i  
 PKL-team 
  för tjänstgöring vid katastrofer. 
 Den informatör på sjukhussidan som hade pressjour denna natt blev uppringd av ett par sjukhusväxlar klockan 01.15. Hon kontaktade sjuk- vårdens informationsdirektör som såg till att alla tre sjukhusen bemanna- des med informatörer. Chefen för sjukvårdens beredskapsenhet larma- des vid  
 01.30-tiden. 
  Hon begav sig först till Sahlgrenska och sedan till Gårda brandstation. 
 Utöver polisens organisering av olycksplatsinsatser, ordningshållande vid sjukhusen och dödsfallsidentifiering inkallades ett tiotal informatörer till polishuset (polismän med särskild utbildning för informativa uppgif- ter i samband med större händelser). Deras roll var i första hand att besvara telefonsamtal. Särskilda telefonlinjer inrättades i detta syfte. In- tervjuade polisaktörer menar att deras organisering överhuvud taget fung- erade mycket bra, den var klockren för att referera en av aktörerna. 
 Kommunstyrelsens ordförande anlände till Gårda omkring kl 01.20 och orienterades om läget. 
 Runt klockan 01.30 inleddes organiseringen av det lokala katastrof- arbetet. Stadsdirektören ringde de 21 stadsdelscheferna med hjälp av ett par medlemmar i katastrofsamordningsgruppen. Ordern var att man ska hålla sig vaken och vara beredd på nya order samt att larma sina social- och krisenheter med samma uppmaning. Den första lokala katastrofled- ningen var samlad en halvtimme senare. 
 Strax efter klockan 02.00 rapporterades från olycksplatsen att bran- den var släckt. Sammanlagt 213 skadade ungdomar hade förts till de tre sjukhusen. Några med svåra brännskador transporterades vidare för vård på sjukhus i Linköping, Malmö och Uppsala samt till Bergen i Norge. Enligt sjukvården följde den medicinska behandlingen existerande pla- ner och kunde genomföras utan problem eller fördröjningar. De döda som samlats i en lokal intill brandlokalen transporterades till bårhuset på Sahlgrenska sjukhuset. 
 86 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 8.2.3 
  
 Inledande kontakter med medier och anhöriga 
  
 Räddningsledaren på brandplatsen lämnade en del förhandsinformation till de journalister som redan fanns på plats. Sedan han fått någorlunda insikt om olyckans omfattning och komplexitet bestämde han sig dock för att hänvisa medierna till kommande informationsgivning på Gårda. 
 De första journalisterna hade anlänt vid tolvslaget (en fotograf från Aftonbladet samt en reporter och fotograf från  
 Göteborgs-Tidnigen). 
  Kvart över tolv fanns tre medier på plats med reportrar, förutom AB och GT även  
 Göteborgs-Posten). 
  Strax därefter infann sig en frilansfilmare med kontakter till Västnytt. Journalisternas första kontakt med berörda myn- digheter riktade sig naturligen mot de två befälspersonerna dvs. polisens insatschef och något senare räddningstjänstens räddningsledare. 
 Det tumultartade händelseförloppet – och de intensiva och skräm- mande upplevelserna som delvis tog över yrkesrollen – bidrog sannolikt också till att journalisterna inte hade så stort behov av traditionell myndighetsinformation i detta läge. De såg ju ett stort antal döda och skadade. 
 Till brandplatsen kom snabbt många anhöriga som sökte efter sina ungdomar och försökte hjälpa dem som skadats. Anhöriga började även samlas vid sjukhusen redan strax efter midnatt. Då de i många fall sak- nade information om vart de skadade förts åkte många av dem runt till de olika sjukhusen (Sahlgrenska, Östra sjukhuset, Mölndals sjukhus och även Kungälvs sjukhus). En bidragande orsak till denna snabba ansam- ling av anhöriga – jämfört med stora olyckor tidigare – var den utbredda användningen av mobiltelefoner. De hade fått larm från ungdomar ge- nom deras mobiltelefoner från brandplatsen. 
 I detta läge var sjukhusen okunniga om brandens omfattning och konsekvenser, vilken gjorde dem oförberedda på det uppkomna trycket, inte bara från inkomna skadade utan också från anhöriga och andra berörda. Sjukhusen kunde inte i tid formera en lämplig mottagning och informationsgivning. De funktionärer, inklusive en informatör, som se- dan skulle få huvudansvar för att hantera situationen fanns på plats vid  
 02.00-tiden. 
  
 När funktionärerna inträtt i sina roller var trycket mot och inom ett antal entréer så stort att man hade stora svårigheter att organisera verksam- heten rationellt. Kraven från anhöriga att få redan på om deras barn fanns på det specifika sjukhuset och i vilket skick var så påträngande att man fick improvisera. Dessutom var kommunikationen från brandplatsen otillräcklig för sjukvårdsarbetet, då man saknade en riktig ledningsläkar- funktion där. 
 Redan på brandplatsen och tidigt på sjukhusen, särskilt Sahlgrenska sjukhuset, försökte enskilda stödja och trösta drabbade ungdomar och anhöriga. Representanter för Röda korset och föreningen Praxis La Familia gav sådant stöd till drabbade och råd till sjukvårdspersonal om bl.a. de 
 87 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 drabbades bakgrund och religion. Tidigt sökte sig också tolkar och an- dra resurspersoner spontant till sjukhusen. 
 Förutom till SOS Alarm ringde en del anhöriga och berörda även till räddningstjänsten. I detta läge gällde det främst för de svarande funktio- närerna att ge besked om aktuella telefonnummer till sjukhusen. Rädd- ningstjänstens egen stab gav vidare upplysningar av operativ och tek- nisk natur till främst medier. 
  
 8.2.4 
  
 Informationsarbetet formeras 
  
 Katastrofsamordningsgruppens ledamöter fanns till största delen på plats på Gårda brandstation omkring 01.30. Informationsstaben kallades nu in i sin helhet. Från ungefär klockan 02.00 fanns fem funktionärer i denna stab på plats. Det var första gången gruppen aktiverats skarpt för att citera en av aktörerna, vilket bl.a. innebar att dess utrustning inte var testad och att man hade svårt att få fram rätt programvaror i datorerna. 
 Därmed var alla de tre planerade katastrofstaberna installerade in- klusive räddningstjänstens egen. Enda skillnaden jämfört med planerna var att polisens informationschef pendlade mellan Gårda och polishuset och lät en kollega ingå i staben i stället. 
 Informationsstaben inriktade inledningsvis sitt arbete mot två typer av insatser. För det första gällde det att organisera pressinformationen. Strategin var att ha gemensamma presskonferenser för alla inblandade parter i stället för att varje myndighet utlyste sådana var för sig. För det andra gällde det att upprätta kontaktvägar för anhöriga till i första hand sjukvårdsinstitutionerna, dvs. att söka sprida telefonnummer, främst via medierna. Dessutom började man utforma ett pressmeddelande med faktauppgifter. 
 Sjukvårdens pressjour anlände till Östra sjukhuset klockan 01.50. Då fanns det redan några journalister på plats. Efter samråd med läkare beslutades utlysa en första presskonferens till klockan 02.30, vilket med- delades TT (Tidningarnas Telegrambyrå) som kablade ut meddelandet till medierna. 
 Informationen till medierna spreds i första hand vid de press- konferenser som senare under natten fortlöpande ordnades på Gårda. Spridningen av telefonnummer via medierna fungerade enligt intervjuade myndighetsaktörer tillfredsställande. Medierna förmedlade denna typ av faktainformation på ett ur myndigheternas perspektiv fullgott sätt. I två  
 TV-kanaler 
  rullade aktuella telefonnummer relativt tidigt. 
 Nummerupplysningen innebar ett omfattande arbete för funktionäre- rna i informationsstaben. Ytterligare funktionärer fick kallas in och som mest bestod informationsstaben av sju till åtta personer. Ändock angavs ibland felaktiga och inaktuella nummer, bl.a. genom att den lokala etable- ringen av krisjourer innebar att man på en del håll flyttade verksamheten till större och mer ändamålsenliga lokaler. I vissa fall gick inte ändring- 
 88 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 arna av telefonnummer fram i önskvärd utsträckning. Staben besvarade också samtal från enskilda i den mån räddningstjänstens växel inte hann eller kunde hantera samtalen. Senare på fredagsmorgonen tillkom upp- giften att producera information på kommunens hemsida samt att ge lägesinformation internt inom de kommunala förvaltningarna och då främst för stadsdelarna. 
  
 8.2.5 
  
 Larm på nationell nivå 
  
 Länsstyrelsen och dess jourhavande tjänsteman (vid enheten för civil beredskap) kontaktades klockan 02.05. Samtalet var dock inte avsett som larm utan gällde en förfrågan från katastrofsamordningen om hur den skulle få kontakt med regeringen, då kommunstyrelsens ordförande ansåg att det var läge att informera regeringen. Men formerna för en sådant larmning fanns inte angivna i katastrofplanen. Länsstyrelsen sak- nade också en given larmväg. Den jourhavande tjänstemannen in- formerade emellertid länsstyrelsens ledning om händelsen. Bedömningen från myndighetens sida förefaller ha varit att man inte behövde ingripa i de operativa eller samordnande arbetet under olyckans akutskede då de lokala resurserna i Göteborg ansågs tillräckliga. Länsstyrelsen svarade vidare för information senare under fredagen till berörda konsulat. 
 Vägen till regeringen gick i stället via Räddningsverket som larmades kl. 02.15 från SOS Alarm i Karlstad som i sin tur kontaktats av SOS Alarm i Göteborg. Jourhavande tjänsteman ringde verkets generaldirektör samt mobiliserade dess informationsenhet. Generaldirektören larmade sedan statsrådsberedningen. 
 Statsrådsberedningen underrättades därmed ungefär kl. 02.30, ge- nom kontakt till beredningens säkerhetsansvarige som därefter medde- lade statssekreteraren. Försvarsdepartementet hade dock fått en första indikation om det inträffade genom sin underättelseverksamhet redan en timme tidigare. Flera samtal ägde rum med preciseringar av olika uppgifter. Runt klockan 03.00 var dock såväl statsminister som försvars- minister underrättade. Kommunledningen upplevde att det tog lång tid och att det var komplicerat att nå regeringen och statsministern och fann det märkligt att det saknades organiserade larmkanaler till landets led- ning i sådana här katastrofsituationer. 
  
 8.3 
  
 Informationsarbetet under de första dygnen 
  
 8.3.1 
  
 Presskonferenser 
  
 En första presskonferens hölls på Östra sjukhuset och samlade enbart ett fåtal journalister. Informationen gällde främst antalet skadade, skadelä- get för de dittransporterade ungdomarna och hur dessa omhändertagits. 
 89 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 Därefter beslutas i samråd med informationsstaben att alla press- konferenser i fortsättningen skulle förläggas till Gårda brandstation. 
 Ett första pressmeddelande sändes ut från informationsstaben med upplysningar om katastrofen och dess omfattning samt viktiga telefon- nummer. Här annonserades också att krisjourer höll på att inrättas i stads- delarna. Pressmeddelandet översattes till engelska. En lista på språk- kunnigt folk upprättades för kommande tjänstgöringsbehov. 
 Den första myndighetsgemensamma presskonferensen utlystes till klockan 03.30. Det upplägg man bestämde sig för innebar att en repre- sentant från varje myndighet och institution skulle redovisa läget för sin sektor, följt av frågestund och därefter möjlighet för medier att intervjua de olika myndighetsaktörerna. Mötena leddes av räddningschefen. Att man tidigt bestämde sig för detta program var ett resultat av övningar och erfarenheter från några stora evenemang i Göteborg, bl.a. friidrotts- VM 1995. Konferensen hölls i räddningstjänstens taktiksal som kom att bli centrum för presskontakterna under hela helgen. Ännu deltog bara en mindre grupp journalister, uppskattningsvis 10 personer, varav en del kom direkt från Östra sjukhuset. 
 Presskonferensen fokuserade på själva branden, släcknings och räddningsarbetet och det samlade skadeläget så långt man hade kun- skap om detta. Även orsaken till branden kom upp. Härvid yttrade räddningsledaren, som kom till mötet från brandplatsen, att en förkla- ring kunde vara att branden var anlagd. 
 Efter detta pressmöte beslöt man sig för att anordna täta press- konferenser för att möta ett växande behov av information. Ett annat skäl var behovet av att med så snabb information som möjligt försöka motverka de rykten som man upplevde började spridas om brandens orsaker. 
 Medierna ställde krav att få ta del av SOS Alarms bandupptagning av det första larmet. Detta ansågs dock inte möjligt av juridiska och utredningstekniska skäl, vilket skapade diskussion. Medierna ville också träffa räddningspersonal. Orsaken var en viss misstro som uppstått bland journalister efter uttalandena av ungdomar på brandplatsen att perso- nalen inte gjort sitt bästa och stoppat ungdomar som ville rusa tillbaka in i byggnaden för att rädda kamrater. Kravet tillbakavisades med hänvis- ning till att brandmännen och ambulanspersonalen inte klarade denna konfrontation utan att först genomgå krishantering. 
 Under natten inkom ett stort antal samtal från utländska medier. En engelskspråkig funktionär krävdes hela tiden och även en fransk tolk behövdes. Utländska mediers önskemål om intervjuer med representan- ter för räddningtjänsten ordnades efter presskonferensen. 
 Presskonferenser anordnades sedan kl. 05.00, 06.30 och 09.00. Anta- let journalister ökade för varje möte, men det var fortfarande huvudsak- ligen svenska medier representerade. Vid  
 9-mötet 
  anlände de första ut- 
 90 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 ländska  
 TV-teamen 
  från Oslo och Köpenhamn. Räddningsarbetet blev av naturliga skäl ett mindre betonat tema, medan främst skadeläget fort- satte att intressera journalisterna, liksom brandens orsaker. Andra frågor gällde lokalen och vem som var fastighetsägare. Även identifieringsarbetet togs upp. 
 Strategin från informationsstaben var fortfarande att samla medierna till  
 en  
 plats, Gårda brandstation, och att avböja önskemål att skicka representanter till studiosändningar. Polisens insatschef deltog dock i ett antal studioprogram. 
 Under fredagen gavs presskonferenser kl 12.00 (med bl.a. statsminis- tern och försvarsministern närvarande), 16.00 och 20.00. Dessa press- konferenser var mycket välbesökta, räddningstjänstens taktiksal var full- satt och vid statsministerns besök fanns uppskattningsvis 120 journalis- ter närvarande. En rad utländska journalister fanns nu på plats, bl.a. TV- team från England och Tyskland. Tolkar inkallades för att ge service åt  
 tysk-, 
 fransk-, 
  italiensk- och spansktalande journalister. Vid den sista presskonferensen för dagen fanns stort behov av stöd till europeiska TV- team samt CNN. 
 De båda ministrarna hade anlänt på morgonen och hämtats på flyg- platsen av bl.a. kommunledningen och representanter för länsstyrelsen. Under dagen besökte de olycksplatsen och Hammarkullens kyrka, där deras besök vållade närmast tumultartade scener med motsättningar mellan en stor presskår och alla sörjande människor som fanns i kyrkan. Det resulterade i att kyrko- och stadsdelsledningarna beslutade att utestänga press från själva kyrkorummet. 
 Ett par pressmeddelanden sändes ut under fredagen, vilka också översätts till engelska. De innehöll främst fakta om bl a antalet döda och skadade, telefonnummer och tider för pressinformation, men också några korta satser om läget i allmänhet. 
 Presskonferenserna på Gårda brandstation glesades ut på lördagen till två, kl 12.00 och 17.00. Under söndagen genomfördes ett informa- tionstillfälle kl 17.00. Vid lördagens arrangemang deltog det största press- uppbådet med ett  
 50-tal 
  utländska medier plus de svenska, varav 14 TV- team. Då det utländska medietrycket blivit mycket stort inrättades simul- tantolkning i språkgrupper. En av presskonferenserna kombinerades med en resa till olycksplatsen. 
 Ett stort antal samtal inkom fortfarande från utländska medier i stort sett från hela världen. Önskemål om intervjuer med räddningsledare och andra vittnen från olycksplatsen kunde i stor utsträckning tillmötesgås. Engelsk- och fransktalande informatörer var kontinuerligt placerade i telefontjänst under fredag och lördag. 
 Under lördagen skrevs ytterligare två pressmeddelanden. Den ena gav vissa sjukvårdsfakta och det andra stadsdelsfakta samt information 
 91 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 om skadeläget. Här anges att det var 19 nationaliteter bland de skadade ungdomarna. 
 Genomförandet av pressinformationen under de tre helgdygnen be- döms av myndigheternas ansvariga ha fungerat mycket väl. Intervjuer med journalister styrker denna uppfattning. 
 Vissa relationsproblem fanns dock. Mediernas begäran att få inter- vjua räddningspersonal tillgodosågs fortfarande inte. Vidare visar vissa myndighetsaktörer i de intervjuer utredningen gjort missnöje med en del medier, främst två svenska  
 TV-kanaler, 
  för att ha sänt ut och inte minst fortsatt att återge uttalandena från brandplatsen av ungdomar som ankla- gade räddningspersonal för att inte göra sitt yttersta. 
 Även räddningsverket var kontaktyta för medierna. Under fredagen var upp till åtta tjänstemän sysselsatta med telefonupplysning i första hand gentemot medierna och främst kring brand- och räddningstekniska frågor. 
 Satsningen på extern information genom främst medierna hade dock enligt flera intervjuade aktörer från både kommunen och polisen nack- delen att den interna informationen inom myndigheterna kom i andra hand. 
  
 8.3.2 
  
 Stort informationstryck på sjukhusen 
  
 Sjukvården och speciellt Sahlgrenska sjukhuset var den del av den of- fentliga sektor som kom att stå inför de mest intensiva och omfattande kontakterna med allmänheten och enskilda individer under händelsens akutskede – och även fortsättningsvis de tre första dygnen. Stora skaror av anhöriga och andra berörda samlades på sjukhuset för att söka be- sked om sina ungdomar och annan typ av information. Minst 5.000 per- soner beräknas ha befunnit sig på sjukhusets område under de tre första dygnen. 
 Människor samlades främst vid och inom entrélokalerna, akutintaget och bårhuset – dit de omkomna transporterades efter skadetransporterna. Ibland fanns upptill 1.500 personer samtidigt i lokalerna. De församlade bestod dels av direkt drabbade familjer och släktmedlemmar samt kam- rater till de döda och skadade ungdomarna, men även personer som bedöms ha svagare samband med branden eller inget samband alls – Sahlgrenska blev en allmän samlingsplats i Göteborg dessa dygn. Då det visade sig i det närmaste omöjligt att sortera de församlade i grad av anhörig- eller kamratskap och då trycket på ingångarna blev mycket stort kom även en del personer att röra sig inom sjukhuset utan särskilda skäl. Den stora anstormningen av anhöriga som krävde besked, ville besöka skadade och identifiera och se de döda skapade delvis tumult- artade scener. 
 92 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 I olika lokaler i anslutning till entrén grupperades de  
 PKL-team 
  (psyko- sociala grupper under den s.k. psykosociala ledningsgruppen) som in- kallats. De personalresurser som fanns i beredskapsplaneringen räckte inte till utan man fick mobilisera ytterligare personer med lämplig kom- petens (psykologer, kuratorer och socialarbetare m.fl.) både inom sjuk- vården och från kommunala organ. 
 Behovet av psykosocialt stöd till ungdomar, anhöriga och andra när- stående var mycket stort. Ungdomarna var ofta upprörda och aggressiva. Många hänvisades eller kördes till stöd- och kriscentraler i aktuella stads- delar. Några bedömdes dock vara i sådana chocktillstånd att de behövde vård. 
 Representanter för olika organisationer, inte minst etniska grupper, inställde sig spontant eller Porter komma för att medverka i det psykosociala omhändertagandet. Även ett antal präster och motsvarande företrädare för olika trossamfund kom också att tjänstgöra vid främst Sahlgrenska. Till detta kom en bred insats från idrottsföreningen Lundby IF. 
 Den aula som finns invid entréutrymmena användes för allmän in- formation till anhöriga. Information gavs varannan timme under natten. 
 Informationsarbetet försvårades genom att faciliteter och utrustning för ändamålet, t.ex. telefonjack, datorer, faxar och kopieringsmaskiner saknades i de lokaler där detta arbete pågick. Funktionärerna tvingades förflytta sig mellan händelsernas centrum och sina ordinarie arbetsloka- ler för att utföra sådant arbete. Telefonförbindelser monterades dock senare in. 
 Bristen på lämplig teleutrustning innebar att mobiltelefonen blev den huvudsakliga kontaktformen, mellan enheter, till katastrofsamordningen och informationsstaben på Gårda, till kontaktpunkterna i stadsdelarna och även gentemot medierna. Under larmfasen av händelsen, när exem- pelvis funktionärerna i de olika staberna åkte in till sjukhusen och Gårda brandstation, utnyttjades i hög grad också mobiltelefoner för att infor- mera om läget, larma ytterligare personal och hålla kontakt med medier. 
  
 8.3.2 
  
 Stadsdelarnas och frivilligorganisationernas krishantering 
  
 Katastrofsamordningsgruppen beslöt runt klockan 02.00 att samtliga stads- delar skulle inta högsta beredskap. Stadsdelscheferna ringdes ånyo upp med direktiv att mobilisera sin krisverksamhet. Denna rundringning tog cirka en timme. 
 Enligt katastrofplanen ska stadsdelarnas krisgrupper (dvs. den lokala krisledningen) kallas på initiativ av den kommunala jourbyrån i polis- huset. I det här fallet blev stadsdelscheferna således istället uppringda direkt av stadsdirektören och ledamöter i katastrofsamordningen, vilket orsakade viss förvirring i något fall. 
 93 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 Stadsdelscheferna sammankallade sina krissamordnare eller kris- grupper som i de undersökta stadsdelarna var på plats mellan klockan 03.00 och 04.00. Enligt givna order motringde krisgrupperna Gårda för att bekräfta att de var igång. Redan när de etablerades började det dyka upp anhöriga som sökte sina ungdomar. 
 Krisjourer etablerades mellan kl. 04.00 och 05.00 i de mest berörda stadsdelarna, sannolikt även senare i andra stadsdelar. Normalt inrätta- des de i anslutning till socialkontor och liknande. Även andra lokaler kom till användning som fritidsgårdar, kulturhus, kyrkor m.m. Verksam- heten drevs främst av personal från enheter för individ- och familje- omsorg, fritidsgårdar, skolan och BUP (Barn- och ungdomspsykiatrin). Medlemmar i frivilliga och ideella organisationer samt etniska krisgrupper medverkade i detta arbete (vilket beskrivs strax nedan). I Lärjedalen flyttade krisgruppen tidigt från förplanerade lokaler till Hammarkullens kyrka vilket föreföll som ett naturligt centrum för områdets krisarbete. Detta medförde vissa kommunikationsproblem till dess att man lyckades få en fax installerad i kyrkan. 
 Hammarkullens kyrka öppnade på eget initiativ kl. 02.30 och blev mycket intensivt indragen i krisarbetet, då kyrkan blev en samlingsplats för många människor som sökte gemenskap. Kyrkan fylldes snabbt av sörjande ungdomar varav en del sedan kom att övernatta i lokalerna flera dygn. Minst 500 personer uppskattas ha befunnit sig i lokalerna. Kyrkan blev även en viktig informationspunkt där det fortlöpande gavs information vid ett antal tillfällen under helgen. Ett flertal andra kyrkor medverkade också i informations- och krisbearbetningsarbetet lokalt. Flera av dem ingår som en förutsatt resurs i stadsdelarnas katastrofplaner. 
 Även ett antal etniska grupper startade eget krisarbete. En muslimsk krisgrupp startade sin verksamhet i Hammarkullens kyrka men flyttade över till Hammarkulleskolan. Krisgruppen besökte drabbade familjer och sammanträffade med ungdomar där man bl.a. försökte dämpa deras upprörda känslor och övertyga dem om att rykten som spridits i medier om att branden var anlagd inte hade någon grund. Imamer bidrog vid sjukhusen med att medla mellan drabbade och sjukhuspersonal och medverkade vid identifieringar och religiösa ceremonier såsom tvagning. Inom krisgruppen samarbetade olika muslimska församlingar och fören- ingar, bl.a. turkiska och bosniska och albanska föreningar samt sunni- centret och kvinnoföreningar. Gruppen arrangerade senare genom fem imamer begravningen i Billdal. 
 I samarbete mellan skilda iranska föreningar och enskilda bildades också en iransk krisgrupp. Den stödde drabbade familjer inte enbart med iransk bakgrund, arrangerade senare begravningen på Kvibergs kyrkogård och stod bakom en minnesstund i Scandinavium. 
 Även en somalisk krisgrupp bildades och fick en lokal i Hammar- kullen. Den arbetade med stöd till anhöriga, hjälp med identifiering och 
 94 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 sökande efter skadade. Man såg det också som en uppgift att försöka förklara för föräldrarna hur svenska myndigheter och sjukvård arbetar. Syrianska kyrkan hade vidare en krisgrupp. 
 Sammanlagt upprättades ett  
 70-tal 
  kris- och stödcentraler i stadsdelarna. Vid stödcentralerna tog man emot anhöriga och ungdomar, såg till att de fick mat, dryck, vila och medmänskligt stöd. 
 Direktiven från katastrofsamordningen innebar en balansgång mel- lan att krisarbetet skulle etableras så brett att ingen drabbad saknade stöd och att samtidigt inte tränga sig på. Detta kan jämföras med uppgif- ter från flera anhöriga att de vare sig fått information eller någon hjälp (se kapitel 9). Det fanns fler skäl till kravet på bred lokal mobilisering än att ge snabbt stöd till drabbade familjer. Ett annat skäl var oron för att många ungdomar skulle samlas i centrum och skapa tillskottshändelser av mer våldsamt slag som resultat av de olika rykten som spreds kring branden om rasistdåd etc. 
 I en av de undersökta stadsdelarna ansåg man emellertid att det inte fanns behov för sådan verksamhet, då inga ungdomar från området del- tog i festen. Huruvida fler stadsdelar som var mindre berörda följde samma linje har inte undersökts av utredningen. När det gäller graden av etable- ring av krisjourer hade katastrofsamordningen på Gårda brandstation en annan bild av läget. Man hade där uppfattningen att krisjoursverksamhet mobiliserades i samtliga stadsdelar under natten, medan minst en och möjligen flera stadsdelar förefaller ha tagit mer pragmatiska och lokalt anpassade beslut. 
 Krisgrupperna stod i kontakt med kommunens krissamordningsgrupp i Gårda via främst fax och  
 e-post 
  men även telefon. Dessa informations- kanaler upplevs ha fungerat väl. Däremot hade man i någon av de un- dersökta stadsdelarna problem med att få ut information om sina krisjourer i medierna trots upprepade försök. Under morgonen och förmiddagen fortsatte man att kalla in personal och upprätta kanaler till bl.a. vård- centraler, BUP, vuxenpsykiatrin, kyrkan, ungdomshälsan m.m. 
 Arbetet under fredagen och helgen gick för de lokala stadsdels- ledningarna i huvudsak ut på att övervaka krisjoursverksamheten, finnas till hands i kontakten med anhöriga, hålla samband med bl.a. vårdcentraler och sjukhus, och – efter hand som listor på omkomna kom – informera om dessa. Man fick under fredagen dessutom planera om och ställa in aktiviteter i stadsdelarna som kunde upplevas som stötande. Under hel- gen fortsatte man att hålla skolor, fritidsgårdar och övriga samlingsplatser öppna. Det huvudsakliga arbetet bestod fortfarande i att hjälpa anhöriga med information och myndighetskontakter, främst med sjukhusen, fram till söndagen då de slutgiltiga listorna på omkomna offentliggjordes. 
 Kontakten med medierna bestod under denna första fas mest av samtal från journalister som sökte information. Kontaktproblemen med medierna i Hammarkullens kyrka har beskrivits ovan. Man såg heller 
 95 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 inte medierna som någon viktigt informationskälla för egen del, då in- formationen från Gårda till stadsdelsförvaltningarna upplevdes fungera väl, förutom under de tidigaste timmarna på fredagsnatten då kommunikationssystemen inte kommit igång. 
 Under söndagen planerades för skolstarten på måndagen och de extraresurser i form av personal som skulle behövas på de olika sko- lorna. 
 Sammanfattningsvis uppstod tre stora samlingsplatser för drabbade, anhöriga och andra berörda – själva olycksplatsen, Hammarkullens kyrka och Sahlgrenska sjukhuset. Många människor hade behov av att sörja och söka hantera sin kris i mer kollektiva former. Det innebar också att krisjourerna hade stor variation i antalet besök, i vissa stadsdelar var besöken mycket få. Bedömningen från kommunala aktörer är att stads- delarnas krisarbete fungerat mycket bra och att en decentraliserat kom- munal organisation haft stora fördelar vid denna typ av händelse, inte minst med tanke på hur snabbt krisarbetet kom igång lokalt. 
 I detta sammanhang bör påpekas de skillnader som fanns i de anhö- rigas användning av och syn på  
 informations-, 
  kontakt- och stödkanaler jämfört med myndighetssfären. Myndigheterna har planerat enligt en svensk organiseringskultur som innebär att man inrättar stödfunktioner på offentliga platser till vilka människor förväntas söka sig. Många in- vandrare valde dock i stället att söka sig till sina föreningar, kyrkor och deras företrädare och de krisgrupper som redan fanns där eller som etablerades vid olyckan. 
 Försvaret bidrog genom Marinkommando Väst till att hjälpa kris- grupper genom att sända förnödenheter av olika slag, såsom ett stort antal filtar och madrasser samt 9300 portioner dryck och bröd och 1600 portioner mat, under drygt en vecka från fredag kväll. Dessa förnöden- heter levererades till olycksplatsen, Blå stället och Hammarkullens kyrka och skola. För utspisning stod hemvärnet. Leveranser pågick fram till den nionde november. Försvaret svarade också för flygtransporter av brännskadade ungdomar samt för krishantering och debriefing av sjuk- vårdens personal. 
  
 8.3.4 
  
 Identifiering och underrättelse 
  
 Identifieringsarbetet startades av polisen på brandplatsen. Uppgifter om omkomna och saknade ungdomar togs också emot av sjukvårdsperso- nal under natten. Anhöriga uppger att de lämnade uppgifter om sina barn vid flera tillfällen såväl hos polisen som på sjukhusen. 
 I och med att de döda samlats i bårhuset vid Sahlgrenska flyttade polisen så småningom över sitt arbetet med identifiering dit efter att initialt ha utfört det i polishuset där det brukar ske. Tre rum inrättades för identifiering och anhörigas avsked. De omkomnas föremål samlades i en särskild lokal där de anhöriga kunde bese dem. Sjukhuset erbjöd stöd 
 96 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 från kuratorer och socialarbetare i anslutning till visningarna av de om- komna. 
 Många anhöriga samlades här för att övervara detta arbete och det uppstod köer till identifieringsrummen. Arbetet försvårades enligt poli- sen bland annat av att flera av de omkomna saknade legitimationshand- lingar och exempelvis hade annan klädsel och hårfärg än föräldrarna uppgav. När identifieringen var klar besöktes de anhöriga i allmänhet av en representant för polisen, oftast tillsammans med en präst. 
 Polisens system för identifiering mötte krav på andra former och snabbare förfarande, ibland i förhållandevis tydliga motsättningar. Olika synsätt mellan parterna skapade bland annat problem vad gällde listorna över de omkomna som i enlighet med svenska sekretessregler enbart var till för sjukhusets funktionärer men som i den oordnade situationen kom i andra händer. Desperation, förtvivlan och ilska präglade många anhö- riga vilket bl.a. ställde större krav än normalt på kurativa och psykosociala insatser. Alla anhöriga nåddes enligt egna uppgifter inte heller av erbjudan- dena om sådant stöd. 
 Ett antal anhöriga hänvisades mellan olika sjukhus och de telefon- nummer de uppmanades ringa uppges i vissa fall inte ha fungerat. An- höriga som inte omedelbart underrättats Porter vänta i hemmen för besked. Under lördagen fanns uppgifter i  
 text-TV 
  som föranledde anhö- riga till ännu icke identifierade att samlas i polishuset. Efter lång väntan där hänvisades de vidare till Sahlgrenska sjukhuset. 
 Under fredagen identifierades 18 omkomna, under lördagen 39 och under söndagen ytterligare tre. De sent identifierade var svårt brända och identifikationen skedde bl a genom analys av tandstatus. Den sist funna flickan upptäcktes på brandplatsen på tisdagen. Två skadade av- led på sjukhus, en på söndagen och en på måndagen. 
 På söndagen offentliggjordes listan på de omkomna (kl. 20.13). For- men är ett pressmeddelande som läggs ut på kommunens hemsida. Åt- gärden avviker från sedvanliga regler och rutiner då det är polisen som svarar för denna typ av offentliggörande. Vissa uppgifter gör gällande att det inom polisen fanns andra uppfattningar om när och hur publicering skulle ske. Det framgår av gjorda intervjuer att kommunen hade mer bråttom med att sprida listan till offentligheten än polisen. Från kommu- nalt håll menade man att listan måste finnas tillgänglig när skolorna började på måndagen så att de där visste i vilka klasser det fanns om- komna ungdomar. 
  
 8.3.5 
  
 Extra inkallad kommunstyrelse 
  
 På fredagsmorgonen beslutades inom katastrofdelegationen att inkalla kommunstyrelsen. Problem uppstod härvidlag att på telefon få tag i en del ledamöter, då flera av dem hade hemligt telefonnummer. Kontak- terna med Telia var inte särskilt fruktsamma på denna punkt, operatöre- 
 97 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 rna där var till en början inte benägna att lämna ut numren trots påpe- kanden om katastrofsituationen, men så småningom utlämnades de dock. Alternativet att Telia själv kopplade fram samtalen förefaller inte ha över- vägts. 
 Kommunstyrelsen sammanträdde kl. 07.00 och fick information om läget samt gav kommunledningen mandat att fatta behövliga beslut i samband med branden. Mötet skedde i vanlig ordning i Börshuset. 
 Inför sammanträdet började en mobil fas av katastrofsamordnings- gruppens arbete. Kommunledningen plus informationsdirektören åkte i taxi från Gårda till Börsen, för att senare besöka bl.a. olycksplatsen och Hammarkullens kyrka. De intervjuade aktörerna menar dock inte att detta försämrade aktions- och beslutskraften på något avgörande sätt. Under resan till kommunstyrelsen författades grunden till ett offentligt uttalanden med bl.a. kondoleanser som styrelsen antog. En rad kontak- ter skedde per mobiltelefon under resorna. 
 Styrelsemötet resulterade i ett antal administrativa åtgärder på fredag förmiddag, t.ex. riktlinjer om flaggning och om inställande av arrang- emang.  
 ADB-funktionärer 
  kallas in för att lägga upp adressystem för intern datorkommunikation. Problem förelåg dock att datera upp in- aktuella telefonlistor för den interna och externa kommunikationen och flera informationsfunktionärer på Gårda ägnade sig uteslutande åt att korrigera nummerangivelser gentemot medierna. Alla stadsdelschefer kallades till Gårda på eftermiddagen där bl.a. anhörigträffar diskuterades. 
  
 8.4 
  
 Informationsarbetet efter branden 
  
 En stor katastrof som branden på Hisingen innebar att sorgen inte bara tog sig uttryck inom drabbade familjer och bland direkt närstående. De tre samlingsplatserna förblev viktiga sorgepunkter. Många sörjande sam- lades utanför brandlokalen veckorna efter branden och platsen smycka- des under lång tid med blommor, bilder och minnen av de omkomna. Flera organisationer fortsatte att fullgöra stödinsatser på platsen. Särskilda minnesstunder anordnades bl.a. i Domkyrkan, i en sporthall i Västra Frölunda samt av enskilda i Scandinavium. Fackeltåg arrangerades bland skolelever. I sorgearbetet deltog det offentliga Sverige. Statsministern förklarade branden som en nationell katastrof. 
 Den vecka som följde efter allhelgonahelgen 1998 innebar en rad efterhanteringsfrågor för berörda myndigheter. Den medicinska vården av skadade fortsatte på sjukhusen. Polisens identifieringsarbete avsluta- des i och med att den sista saknade flickan hittats. Polisen insatser kon- centrerades därefter till två områden (förutom för- och teknisk under- sökning), dels ordningsinsatser i samband med begravningarna, dels möten med anhöriga och representanter för de etniska grupperna. 
 98 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 Räddningstjänsten fortsatte sin krishantering, men startade också ett in- formationsarbete i skolorna. Myndighetsinsatserna utvecklas i det föl- jande. 
  
 8.4.1 
  
 Kommunal efteradministration 
  
 För kommunens centrala enheter medförde veckan en rad administra- tiva åtgärder, t.ex. att verkställa operativa beslut som kommunledningen tagit om bl.a. resekostnader, extra bidrag på 20.000 kr till varje familj som drabbats av dödsfall och busstransporter till begravningarna. Stadskansliet och invandrarförvaltningen – de centrala förvaltningar som var mest in- blandade i detta arbete – hade en rad kontakter med anhöriga och be- rörda. Det rörde sig både om kontakter från och till enskilda personer och kontakter med olika etniska grupperingar, kontakter av mycket skif- tande slag. För invandrarförvaltningen gällde det också kontakter under de efterföljande dagarna med ett antal organisationer, däribland Makedo- niska föreningen. På politisk nivå var branden fortfarande den viktigaste frågan. Kommunstyrelsens ordförande uppger att frågan tog upp nästan hela hans tid under tre veckor efter branden. 
 I veckan efter branden träffar centrala kommunaktörer dels repre- sentanter för invandrarföreningar, dels en grupp ungdomar från olika skolor i syfte att bli mer bekanta med hur dessa upplevde situationen. Intervjuade aktörer noterar skillnader mellan mötena i synen på etniska skillnader och motsättningar. Ungdomarna betonade samhörighet mel- lan folkgrupperna utan etnisk uppdelning medan representanterna för föreningarna mer framhöll den etniska segregationen i Göteborg och de negativa effekterna av dem. 
  
 8.4.2 
  
 Ny lokal krisorganisering och stöd i skolorna 
  
 På måndagen utsågs en grupp bestående av en representant vardera från de mest berörda stadsdelsförvaltningarna som skulle utarbeta riktlinjer för fortsatt stödarbete för de överlevande. Det förslag som senare pre- senterades gick ut på att fem stödcentra skulle upprättas. På stadsdels- nivå återupprättades de ordinarie kommunikationsvägarna mellan förvaltningarna och medborgarna så att t.ex. socialtjänstens vanliga funk- tioner började fungera, en övergång som inte var helt problemfri. 
 Måndagen inleddes med minnesstunder i alla skolor. Nästan samt- liga omkomna och skadade var skolelever. Göteborgs kommuns cen- trala ledning och många lokala skolledningar bedömde att det fanns ett stort behov dels av information i skolorna, dels av att stödja elever och låta deras känslor komma till uttryck. Eleverna samlades skol- eller klass- vis, informerades om det inträffade och erbjöds stödsamtal och andra möjligheter att bearbeta både kollektiv och individuell sorg. Särskilda minnesstunder hölls i en rad skolor. Angeredsgymnasiet som var den 
 99 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 enskilt mest drabbade skolan och även andra skolor ställde stora elevvård- ande resurser till förfogande i form av bl.a. psykologer och extra lärare. Skolornas schemaläggning var under en längre tid anpassade efter de stödbehov som fanns på respektive skola. 
 Räddningstjänsten startade på måndagen ett brett informationsarbete i skolorna av den s.k.  
 Häfa-grupp 
  (Händelsebaserat förebyggande ar- bete) som sedan ett par år tillbaka finns inom myndigheten som en ordinarie funktion. Den består av åtta personer som åker ut i skolklasser efter upprepade brandtillbud för att informera om brandrisker, brand- förlopp och andra brandfrågor. Fram till jullovet 1998 hade  
 Häfa-grup- 
  pen besökt 150 klasser med ca 6000 elever och under vintern/våren 1999 ytterligare cirka 50 klasser vintern/ våren 1999. Periodvis genom- fördes dessa informationstillfällen tillsammans med polisen. Polisen, i första hand närpoliser, genomförde också i egen regi ett antal samman- komster i skolor och föreningar för efterhandsinformation under hösten. 
 Stadsdelarnas krisgrupper hade bemanning dygnet runt i början av veckan, men övergick sedan till ett system med bakjour i hemmen på icke kontorstid. Krisjourerna trappade ned sitt öppethållande från att ha ständig bemanning till att endast ha öppet dagtid efterhand som behovet minskade, med början den 9 november. 
  
 8.4.3 
  
 Pressinformation 
  
 På måndagen, då katastrofsamordningsgruppen avslutat sitt arbete på Gårda brandstation, övergick informationsansvaret till respektive myn- dighet. Kommunen tog över ansvaret att hålla gemensamma press- konferenser. Dessa hölls den följande veckan vanligtvis en gång per dag, vilket ansvariga aktörer bedömer som lagom(ingen motsäger hel- ler detta av tillfrågade journalister). De flesta myndigheter utnyttjade denna form. Polisen uppger således att man planerade att enbart ge ut ett press- meddelande, men det fungerade inte, utan man kom också att delta i ett antal av kommunens presskonferenser. 
  
 8.4.4 
  
 Debriefing av personal 
  
 Förutom hos räddningstjänsten genomfördes krishantering och debriefing även inom sjukvården och på kommunal nivå främst inom stadsdelsför- valtningarna. All personal som direkt eller indirekt deltagit i arbetet i samband med branden erbjöds sådant stöd. Den kommunala krishante- ringen sköttes i huvudsak av egen personal. Ett stort gemensamt möte anordnades dock inledningsvis i Svenska Mässans kongresshall med en norsk krispsykolog som huvudtalare. För krishanteringen inom sjukvår- den svarade försvaret genom SWEDINT (Sweden International). SWEDINT rekryterade ett  
 40-tal 
  personer (psykologer m.fl.) från övriga landet som 
 100 
  
 SOU 1999:68 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 är specialutbildad för försvarets internationella hjälparbete. Denna debriefing påbörjades den tredje november. 
  
 8.4.5 
  
 Polisens information till anhöriga 
  
 Begravningarna medförde för polisens del, utöver ordinärt ordningsar- bete, en rad förhandskontakter med anhöriga och representanter för olika etniska grupper. Perioden därefter tog sig polisens informations- insatser gentemot dessa i huvudsak två former. I slutet på veckan påbör- jades en serie möten med sammanlagt ett  
 25-tal 
  företrädare för etniska organisationer. Här gavs information om bl.a. förundersökningsarbetet men även om hur räddningsarbetet gått till under olycksnatten. Under den vecka som följde inbjöds samtliga anhöriga till sammanlagt sju mö- ten (med  
 15-20 
  personer per gång). De fick samma typ av information, men syftet var också att berätta om hur svenska myndigheter fungerar generellt och vilken ställning myndigheterna har i samhället. En orsak till anordnandet av dessa möten var den misstro som uppstått i vissa invandrarkretsar mot inte minst polisen. 
  
 8.4.6 
  
 Begravningar, nationella besök och uppdrag 
  
 Begravningarna av de omkomna blev i vissa fall stora manifestationer av sörjande, särskilt den muslimskt religiösa begravningen i Billdal och den av främst iranier anordnade mer profana begravningen på Kvibergs kyr- kogård. De följdes av uppskattningsvis 5.000 respektive 10.000 sörjande. 
 Utöver statsministerns besök på lördagen anlände under veckan där- efter ytterligare två statsråd till Göteborg, integrationsministern och skol- ministern, och senare justitieministern. De besökte främst olycksplatsen och sjukhus. I några fall besökte regeringens representanter också en- skilda anhöriga och företrädare för etniska grupper. 
 På lördagen åtta dagar efter branden besökte kungaparet Göteborg. Enligt rutinerna ansvarade länsstyrelsen för programmet som bl a inne- bar besök vid olycksplatsen och på sjukhus. Ett relativt stort medie- uppbåd följde evenemanget och bevakade inte minst besöket på olycks- platsen. Det var dock delvis andra medier än dagspress och  
 TV-nyhets- 
  medier som nu intresserade sig för frågan. 
 Den nionde november, tio dagar efter branden, fick länsstyrelsen regeringens uppdrag att samordna informationsinsatserna gentemot an- höriga till avlidna och skadade och att skapa ett forum för diskussion mellan dessa och berörda myndigheter. En arbetsgrupp bildades med myndighetsrepresentanter, men uppdraget utformades i huvudsak som observation av det samlade informationsarbetet. Länsstyrelsen avfattade bl.a. ett brev till samtliga anhöriga om de kontaktmöjligheter som finns tillgängliga. 
 101 
  
 Myndigheternas och frivilligorganisationernas information 
  
 SOU 1999:68 
  
 8.5 
  
 Den fortsatta hanteringen hösten 1998 och våren 1999 
  
 För information, men också behandling och rådgivning, öppnade kom- munen i januari fem stödcentra. Varje stödcentrum är knutet till befintlig ungdomsmottagning. Under våren 1999 hade dock inte alla fem stöd- funktionerna börjat fungera fullt ut. Dessa är dock tänkta att på lång sikt, under flera år, arbeta med att hjälpa de drabbade. 
 Ett samlat kommunalt beslut togs att samtliga anhörigfamiljer till om- komna skulle kontaktas av sina respektive stadsdelsförvaltningar. For- merna för dessa kontakter har varierat mellan stadsdelarna. Några anhö- riga uppger att de inte nåtts av kontakter. Det kan till viss del bero på att uppgifter över anhöriga endast upptar en adress. Då föräldrarna är skilda har ibland endast en förälder kontaktats och fått information. 
 Ett antal föreningar som bedrev aktiviteter tiden efter branden har fått särskilt stöd från Göteborgs fritidsförvaltning. 
 Polisen och åklagaren samlade alla anhöriga den 4 februari 1999 för information om förundersökningsarbetet och för att meddela att miss- tanke om brott skulle delges fyra av de ungdomar som varit med om att arrangera festen. 
 Sista veckan i februari och första i mars inbjöds först anhöriga famil- jer och sedan berörda ungdomar att besöka brandlokalen. Länsstyrelsen var formell hyrestagare av lokalen. Räddningstjänstens  
 Häfa-grupp 
  med- verkade också i dessa visningar. Under vintern/våren genomförde läns- styrelsen vidare ett antal seminarier i olika brandfrågor. 
  
 Häfa-gruppen 
  hade också individuella kontakter (familjer) och bi- trädde ett antal stödenheter i stadsdelarna under vintern 1999. 
 Anhöriga till omkomna bildade under vintern en förening, Brand- offrens anhöriga (BOA), i vilken den övervägande delen av de omkom- nas anhöriga blivit medlemmar. Medlemmarna ger varandra stöd och arbetar för att minnet av de bortgångna hedras. Bl.a. deltar de i ett sam- arbete med Göteborgs kommun för att skapa ett minnesmärke. Före- ningens styrelse blir den normala kontakten med myndigheterna. 
 102 
  
 9 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas information och bemötande. 
  
 Utredningen har som ett syfte att undersöka om informationen och be- mötandet skett i sådana former och på ett språk som de drabbade för- stått samt om någon form av etnisk särbehandling förekommit. Relativt få synpunkter har förts fram kring detta vid mötena och samtalen med drabbade medan kritiska synpunkter på andra förhållanden varit vanliga och väsentligast för dem. Utredningen har därför funnit det angeläget att behandla denna kritik mot myndigheterna. Det material som redovisas här är således en grund också för de resonemang som förs och de slut- satser som dras i såväl kapitel 10 som  
 12-13. 
  
 Såväl i massmedier som i kontakter med myndigheter har en tydlig misstro bland drabbade kommit till uttryck. Den finns hos både anhö- riga och ungdomar och tar sig ofta drastiska uttryck: Branden är anlagd men polisen döljer det. Man har inte givit oss någon information därför att vi inte är riktiga svenskar. Misstron har också mer konkreta inslag. Man undrar varför polisen hindrade ungdomar från att hjälpa till på brand- platsen, varför polisen inte hittade en av kropparna där, varför åklagaren går ut i medierna med påståenden om att många hörda ungdomar ljuger och har rökt hasch. 
 Utredningen har försökt få en nyanserad och bred bild av de drabba- des uppfattningar. Någon fullständig kartläggning av de drabbades erfa- renheter och bedömningar har utredningen dock saknat förutsättningar för. Utredningen har mött anhöriga till de omkomna vid ett möte i regi av brandofferföreningen, ett möte med anhöriga till skadade samt ett samrådsmöte med ett tjugotal anhöriga. Vid behov har tolkar anlitats. Samtliga anhöriga till omkomna har tillskrivits och ombetts svara på frå- gor om bl a vilken information de fått. Till icke svenska medborgare har breven översatts till deras modersmål. Nio brevsvar har inkommit och också lett till telefonkontakter och sammanträffanden med enskilda eller grupper av anhöriga. Utredningen har vidare anordnat två möten med berörda ungdomar från Angeredsgymnasiet, den enskilt mest drabbade skolan, och därefter samrått med dem och andra ungdomar. De direkta kontakterna omfattar drygt 30 anhöriga till omkomna, sex till skadade och ett tiotal ungdomar som var med på brandplatsen. Utredningen har 
 103 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas information ... 
  
 SOU 1999:68 
  
 vidare intervjuat sex representanter för frivilliga krisgrupper eller nyckel- personer i etniska grupper. 
 Utredningen har fått en relativt bred kontaktyta till de drabbade. Om de är representativa för hela gruppen kan inte säkert bedömas. De re- presenterar sannolikt inte ett genomsnitt utan snarare de som är särskilt aktiva. Genom intervjuerna med dem och representanterna för de et- niska frivilliga grupperna framgår att många anhöriga alltjämt är så drab- bade av sin sorg att de inte förmår kontakta myndigheter eller formulera synpunkter på t ex information. Ur den aspekten är de som intervjuats och svarat på brev inte representativa. 
 De synpunkter som kommit fram vid intervjuer och i brevsvar är relativt kritiska till myndigheternas agerande. Den upprördhet som de drabbade naturligen känner innebär sannolikt att fokus läggs på de ne- gativa erfarenheter och upplevelser man haft vid möten och kontakter med myndigheter. Det är dock värt att observera att det dels avges gene- rellt positiva omdömen, dels ges högt beröm till framförallt de direkta sjukvårdande insatserna. 
  
 9.1 
  
 Ungdomars syn 
  
 Utredningens möten och samtal ger ingen entydig bild. En generellt negativ syn på polisen kan dock noteras även om här finns många nyan- ser. De mest kategoriska och negativa uppfattningarna om polisen och andra myndigheters agerande har utredningen mött vid samtal med ung- domar som inte varit med på brandplatsen. Ungdomarnas uttalanden präglas alltjämt ofta av upprördhet och ångest över händelsen och förlo- rade kamrater. En grupp elever med invandrarbakgrund på ett gymna- sium i centrala Göteborg planerade att hämnas på svennarna men lug- nade sig efter ett möte med representanter för kommunen. 
 Nästan samtliga ungdomar som utredningen träffat är och betraktar sig som svenskar. De talar normal svenska med något undantag för helt nyanlända. De anser sig inte särbehandlade utifrån etnisk bakgrund. Någon menar dock att om branden drabbat svenskar skulle polis och räddningstjänst agerat annorlunda och satt in mer resurser. 
 Ungdomarna är i stort positiva till vården på sjukhusen och det be- mötande de fått på kris- och stödcentrum. 
 Den punkt som bland ungdomarna – och alla andra grupper – väcker mest misstro är att orsaken till branden inte blivit klarlagd eller redovi- sas. Många har här deciderade åsikter, t ex att rasister anlagt branden. De hänvisar till episoder där rasister t ex utanför Östra sjukhuset ropat Era svartskallar, nu har vi fått er. Rykten förs fram som att en bensinbomb skulle exploderat i lokalen eller att högtalarna skulle börjat brinna. An- dra ungdomar tillbakavisar ryktena. 
 104 
  
 SOU 1999:68 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas information ... 
  
 Andra inslag som väcker misstro är larmningen och det man uppfat- tar som lång tid innan räddningstjänsten rycker ut, att räddningstjänsten skyller ifrån sig på att de inringandes svenska skulle varit svår att förstå, att polisen var passiv och i stället för att rädda människor hindrade ung- domarna från att göra det. Flera ungdomar hävdar att polis hindrade dem från att gå in trots att deras kamrater inifrån ropade på hjälp. Någon säger att polisen inte gjorde någonting och att brandmännen bara satt i sina bilar, helt stelfrusna. Andra ungdomar säger att de inte såg mycket av polisen. De kunde bara spärra av. 
 Att en kropp hittades först på tisdagen efter branden ses av många som bevis på att polisen var slarvig eller likgiltig för de drabbade. De gjorde allt fel men vill inte erkänna det. 
 Man misstror åklagaren och förundersökningen p g a de uppgifter som läckt ut till massmedier om att ungdomarna ljuger vid förhören och att det skulle förekommit haschrökning. En pojke hävdar att polisen inte tagit hans uppgifter vid förhör på allvar och försökt provocera honom. Journalisterna tog mig på allvar, inte poliserna. En annan av ungdo- marna säger att poliserna var justa. Flera ungdomar som skadats vid branden säger i sammanhanget att de överhuvud inte förhörts. De är också kritiska till att arrangörerna gjorts till syndabockar genom att de meddelats misstanke om vållande till annans död innan orsaken till bran- den kommit fram. 
  
 9.2 
  
 De anhörigas syn 
  
 Uppfattningarna om informationen från myndigheter går isär inom grup- pen. Många av de som per brev besvarat frågan anser att informationen varit dålig. Vissa tycker att mötena mellan polis och anhöriggruppen har fungerat väl medan andra anser att den inte gett svar på deras frågor. De svar man fått har man tvingat fram. Kritik riktas också mot brist på stöd och okänsligt bemötande. Någon hävdar att de som invandrare behand- lats som andra klassens medborgare. Några andra menar att ibland fick invandrarna privilegier, ibland blev de negativt bemötta. 
 Flera av de drabbade menar att några av dem behöver tolkhjälp men inte alltid fått det. Många anser att journalister prioriterades före anhö- riga. De sattes i centrum, inte de drabbade. 
 Flertalet av de utredningen intervjuat uttalar förtroende för myndig- heterna. På många punkter har man dock kritiska synpunkter och ut- trycker misstro. Det är åter framförallt att orsaken till att branden inte redovisats men också att information inte givits var förundersökning står och när besked kan väntas om orsaken. Uttalandet av en räddnings- ledare på brandnatten att branden var anlagd och den allmänna dementin senare har också väckt misstro. Flera hävdar att polisen känner till orsa- 
 105 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas information ... 
  
 SOU 1999:68 
  
 Ware men att den hemligstämplats, vilket en anhörig kopplar ihop med statsministerns besök. Även några anhöriga tror att rasister anlagt bran- den och uppger att några medelålders män uppehållit sig först i loka- lerna, sedan i källaren och i ett förråd i trapphuset där branden skulle ha uppstått. 
 Många kritiserar räddningsarbetet för långsamhet, passivitet och för brist på resurser, t ex ambulanser och sjukvårdspersonal. 
 Att en kropp inte hittades förrän fem dagar efter branden och de motsägande uppgifter som då gavs av polisen tolkas som tecken på nonchalans och inkompetens. Till den omkomna flickans föräldrar på- stås polisen på lördagen ha sagt att Vi silar askan för att hitta en tand eller ett benfragment. När föräldrarna frågade om de sökte efter dot- terns smycken svarade polisen att hon till 200 procent inte fanns i loka- len. På tisdag morgon kontaktas brodern till den omkomna och får beskedet Vi har hittat något som kan vara din syster. Det är nästan ingen kropp, bara rester. Senare meddelar tekniker att kroppen är rela- tivt bibehållen om än svårt bränd och att kläderna är intakta. Brodern tog upp de felaktiga uppgifterna med en annan polistjänsteman som vidgick att fel begåtts och på begäran bad om ursäkt för det. Han ville dock inte gå ut med ursäkten i pressen;  Jag kan inte stå till svars för vad kollegor säger. 
 Föräldrarna har uppfattat festen som nykter och drogfri. De stöder sig då på egna erfarenheter av sina barn men också på de uttalanden som läkare och annan sjukvårdspersonal gjort. De är därför upprörda över uppgifter från bl a åklagaren som återgivits i massmedia om hasch- rökning som tänkbar orsak till branden, om alkoholförekomst, om ung- domarnas kriminalitet och att ungdomarna ljuger. Många är särskilt kri- tiska till åklagarens resonemang om en kulturell bakgrund till lögnerna. Varför går han ut och smutskastar alla dessa ungdomar? 
 Många anhöriga upplevde – av självklara skäl – väntan på att få besked om sina barn som mycket lång. De är ofta starkt kritiska till organisationen av identifieringen av de omkomna och anser att polisen och andra inblandade inte tog tillvara deras egna konkreta uppgifter om barnen. Miljön på Sahlgrenska sjukhuset med massor av människor som ofta var desperata och chockade, få rum för identifiering och visning samt många obehöriga fördröjde identifieringen. Organisationen var till en början dålig hävdar många. Man la t ex ut ett anteckningsblock i aulan för att de anhöriga skulle skriva in sina barns namn och sina telefonnummer m m. Blocket kom sedan inte till användning. De anhö- riga omtalar att de vid flera tillfällen dels i polishuset, dels på Jackson ska, lämnat samma uppgifter om sina saknade barn både på fredag och lördag. De tycker också att identifieringen borde kunnat gå fortare med tanke på att de lämnat fotografier, uppgifter om kläder och smycken samt tydliga signalement. Bilderna de anhöriga ger av hur de bemötts på 
 106 
  
 SOU 1999:68 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas information ... 
  
 sjukhusen är olika. Många omvittnar att de i kritiska situationer togs om hand mjukt, respektfullt och professionellt medan andra inte kontaktats alls eller mötts av personer som varit formella eller rentav avvisande. 
 Föräldrar till ännu ej identifierade barn fick på lördagen uppgifter via  
 text-TV 
  att de kunde få besked på polishuset och begav sig då dit. De fick vänta lång tid bl a i slussen till polishuset utan någon kontakt vilket uppfattades som opsykologiskt och illa planerat. Några anser att besked om att deras barn avlidit meddelades okänsligt medan andra tycker att både polis och sjukvård agerade finkänsligt och erbjöd stöd. 
 Man är upprörd över att bara en vecka efter branden per post få besked att barnbidrag och bostadsbidrag minskat eller upphört därför att ens barn har dött. Också överlämnandet av de rättsmedicinska proto- kollen som redovisar dödsorsak anser några anhöriga skedde okänsligt. Många är också kritiska till polisens attityd till skadade ungdomar som blivit förhörda; de anser att förhören varit provokativa och rivit upp sår hos ungdomarna. En förälder hävdar att polismannen som förhörde hen- nes dotter var aggressiv och försökte lägga ord i hennes mun som hon inte sagt. 
 En familj klagar över att släktingar – en broder – inte fick visum för att komma till begravningen. Invandrarverkets skriftliga motivering var att han hade för avsikt att stanna i Sverige. 
  
 9.3 
  
 Frivilliga organisationers syn 
  
 Utredningen bygger på intervjuer med sex ledare för krisgrupper och/ eller religiösa samfund. De intervjuade anser inte att någon avsiktlig negativ särbehandling på etnisk grund förekommit. Däremot anser de att aktuella myndigheter inte alltid känt till de etniska eller religiösa sed- vänjor och tänkesätt som är betydelsefulla i kontakterna med de olika etniska grupperna och t ex vid omhändertagandet av de omkomna. 
 Flertalet av de intervjuade anser att misstron framförallt finns hos ungdomarna. Situationen på brandplatsen var kaotisk och konfliktfylld. Både ungdomar, poliser och brandmän var chockade vilket skapade en grogrund för rykten och misstro. Ungdomarnas misstro var ett sätt att uttrycka deras upprörda känslor. Ungdomar uttryckte sig Det är svensk- arna som har dödat oss. Dom har allt, båtar och sommarstugor, och dom dödade oss som fiskar i en burk. En intervjuad anser att polisen och räddningstjänsten inte kunde hantera ungdomarnas upprörda känslor på brandplatsen. 
 Några intervjuade såg som sin uppgift att försöka få ungdomar att lita på myndigheterna och deras information. De blev då någon gång både hotade och misstänkliggjorda. En annan intervjuad berättar att han träf- 
 107 
  
 De närmast drabbades syn på myndigheternas information ... 
  
 SOU 1999:68 
  
 fat flera landsmän som tror att svenskar ligger bakom branden och som vägrade att tro på uppgiften att tolv etniskt svenska barn omkommit. 
 Frivilligrepresentanterna anser att endast relativt få av föräldrarna misstror myndigheterna. De som är starkt misstrogna står ofta utanför samhället; är inte delaktiga i dess aktiviteter och är okunniga om det. Misstron kan också bottna i många människors bakgrund och negativa upplevelser av myndigheters agerande i tidigare hemländer och den seg- regation man upplevt i Sverige. En intervjuad omvittnar att många ur de etniska grupperna fortfarande är ängsliga för att liknande händelser skall inträffa igen; de sätter sig t ex nära utgångar. 
 Några av de intervjuade bedömer att misstron närs av att polisen lämnat olika uppgifter om orsaken och inte redovisar utredningens läge. Allt tyder på att polisen kört fast. Då tycker jag man ska gå ut och säga det. Misstron har förstärkts av att åklagaren har delgivit arrangörerna av festen misstanke om brott innan den egentliga orsaken redovisats. En intervjuad menar att misstron inom hans grupp – somalier – också för- stärktes när en förälder hindrades från att som avtalat tala i TV vid minnes- stunden i sporthallen i Slottsskogen. Biskopen gavs istället ordet och därefter avbröts sändningen. 
 De intervjuade har olika och nyanserade inställningar till mediernas rapportering. Någon är enbart positiv: De skrev vad jag sagt men på bättre sätt. Andra menar att enskilda journalister var påträngande och inte respekterade anhörigas sorg. Flera är kritiska till att massmedierna endast uppmärksammade den muslimska begravningen i Billdal men inte den profana i Bass. En intervjuad anser att iranierna blev mycket negativt inställda till medierna när TV lät en mulla med anknytning till den iranska ambassaden representera de döda iranierna och deras anhö- riga. 
 108 
  
 10 
  
 Slutsatser om myndigheternas information och bemötande 
  
 Myndigheterna har två målgrupper vid en händelse som brandkatastrofen, dels medierna, dels de drabbade och deras anhöriga. Hur informationen formades ur den aspekten är ett förhållande som diskuteras i detta kapi- tel. Utifrån myndigheternas och de drabbades skilda uppfattningar be- handlas frågor om särbehandling förekommit och om bemötandet fung- erat väl och med hänsyn till etnisk bakgrund. 
  
 10.1 
  
 Drabbade och massmedier 
  
 Myndigheternas informationsuppgift vid en katastrof som den aktuella är att ge anhöriga och drabbade besked och fakta och att informera allmänheten. Informationen till allmänheten och i viss mån till anhöriga sker främst genom att förse massmedierna med korrekt och adekvat information. 
 Myndigheterna har således två målgrupper för sin information. De inriktade sig vid branden snabbt på att ge massmedierna tillgängliga fakta och material. Presskonferenser anordnades tidigt och genomfördes i väl planerad samverkan mellan de olika myndigheterna. Också de in- ternationella mediernas önskemål uppfylldes efterhand väl. Myndighe- terna är nöjda med organisationen av sina insatser och hur de svarat mot massmediernas önskemål. 
 Informationen till de anhöriga och berörda ungdomar krävde andra former och resurser. De sökte sig på egen hand till sjukhusen och i mindre antal även till polishuset och brandstationen i Gårda och förvän- tade sig att snabbt få reda på vad som hänt deras barn och vänner. Under fredagen inrättades aulan på Sahlgrenska sjukhuset till en informationscentral och på morgonen etablerades krisjourer i drabbade stadsdelar. Telefonnummer till olika sjukhus och kris- och stödcentraler förmedlades medan i övrigt de anhöriga hänvisades till att vänta på kon- takt från polisens sida. 
 Enligt utredningens mening bör informationen till de drabbade ha högst prioritet. Vid brandkatastrofen innebar det bl a att när information gavs måste hänsyn tas till de olika etniska grupper som fanns bland de 
 109 
  
 avsnitt 
  
 SOU 1999:68 
  
 drabbade. Som framgått av kapitel 9 anser många anhöriga att de inte fick den information de sökte och att tidsutdräkten framförallt för identifieringen var onödigt lång. 
 Myndigheterna har givetvis ägnat sig åt såväl informationen till an- höriga/drabbade som till massmedierna. Dock synes tyngdpunkten ha legat på att ge massmedierna så snabb och adekvat information som möjligt och att underlätta deras arbete. Det innebar att den direkta infor- mationen till de anhöriga ägnades relativt mindre uppmärksamhet i pla- nering och utformning. 
 Mot den bakgrunden ter det sig angeläget att myndigheterna övervä- ger hur de skall prioritera huvuduppgiften att ge de av en olycka när- mast berörda så snabb och begriplig information som möjligt utan att andra informationsfunktioner negligeras. Sådana överväganden bör också uppmärksamma hur man möter de nya krav på snabbhet och flexibilitet som ställs därför att anhöriga så snabbt får vetskap om att en katastrof inträffat. Informationen måste också utformas med hänsyn till att den svenska befolkningen numera är etniskt mycket blandad. 
  
 10.2 
  
 Information till massmedier 
  
 Polis och räddningstjänst lämnade information redan på brandplatsen till journalister som sökt sig dit. Man utformade tidigt en informations- policy. I samarbete med övriga berörda myndigheter planerades och genomfördes i räddningstjänstens lokaler i Gårda gemensamma press- konferenser, den första 03.30 på brandnatten. (Sjukvården hade hållit en tidigare, kl 02.30, på Östra sjukhuset.) 
 Gemensamt samlades resurser bl a språkkunnig personal och tolkar för att serva de internationella massmedierna. Man försåg också såväl svenska som internationella medier med rum och utrustning. Planeringen och konkreta insatser genomfördes snabbt och skickligt. 
 Utredningen bedömer att myndigheterna gav såväl nationella som internationella massmedier efterfrågad service. 
  
 10.3 
  
 Information till och bemötande av drabbade 
  
 10.3.1 Särbehandling 
 De drabbade kommer i relativt stor utsträckning från etniska grupper som bor och lever segregerat i det svenska samhället (jämför avsnitt 14.1). Utanförskapet – att inte delta i eller känna någon samhörighet med samhällslivet – är en källa till misstro och negativ uppfattning om myndigheter. Det kan vara en bakgrund till att några av de intervjuade 
 110 
  
 SOU 1999:68 
  
 avsnitt 
  
 hävdar att myndigheterna behandlat dem som andra klassens medbor- gare. 
 Utredningen har försökt undersöka om någon särbehandling på et- nisk grund förekommit. Några konkreta exempel på sådan har inte fram- kommit i intervjuerna. Det tycks snarast vara så att myndigheterna har varit medvetna om att många av de drabbade hade annan än svensk etnisk bakgrund och därför sökt anpassa informationen till det. 
 Tolkar inkallades tidigt på brandnatten till sjukhusen och kom i några fall spontant dit. De kom inte bara att fungera som traditionella tolkar utan också som förmedlare av information mellan personal och aktuella grupper. Också andra myndigheter anlitade tolkar vid kontakter med anhöriga om än inte vid alla tillfällen då det hade behövts. 
 Utredningens slutsats är att särbehandling på etnisk grund inte har förekommit. 
 10.3.2 Bemötande 
 Flertalet av de anhöriga, ungdomar och andra berörda som utredningen intervjuat anser att vård och bemötande inom sjukvård och kontakter med social personal präglats av empati och professionalitet. Många be- römmer vårdpersonalen på sjukhusen. 
 Det har dock, som framgår av kapitel 9, framkommit åtskilliga kri- tiska synpunkter på bemötandet vid olika situationer. Många ungdomar och även anhöriga är starkt kritiska till polisens och i någon mån räddningstjänstens agerande på brandplatsen. Anhöriga upplevde bris- ter i bemötandet vid identifieringen av sina barn. De fick lämna uppgif- ter flera gånger utan att de togs tillvara. Ett ordnat mottagande saknades till en början. Vid visningar av deras döda barn lämnades några en- samma eller fick enbart ett formellt mottagande. Andra omvittnar att de togs om hand av medkännande och skicklig personal. 
 Brandkatastrofen var i många avseenden unik. Det stora antalet ung- domar och anhöriga som fanns på brandplatsen samtidigt som rädd- ningsarbetet pågick var något nytt. Också anstormningen av chockade och upprörda anhöriga och ungdomar till sjukhusen kort tid efter olyckan var oväntad. 
 Polisen och räddningstjänsten hade inte erfarenhet av en olycka med så många döda och skadade och att samtidigt vara omgiven av så många upprivna och förtvivlade människor. De inriktade sig på att utföra sina tilldelade arbetsuppgifter och förmådde då inte alltid att hantera ungdo- marnas upprörda känslor. En slutsats blir att polisen bör analysera erfa- renheterna från branden och konfrontationerna med ungdomarna och överväga framtida insatser t ex behov av utbildningar. 
 Varken polis eller sjukvård var beredda på att så många människor kom till sjukhusen. Man hade ingen plan eller erfarenhet hur man skulle 
 111 
  
 avsnitt 
  
 SOU 1999:68 
  
 hantera det. Uppkommande problem löstes improviserat och tillfälligt. Insatser gjordes alltefter problem uppstod. Lösningarna blev ofta tillfäl- liga och behövde ändras vilket ibland ledde till bristande ordning och därmed till missnöje hos de berörda. Med tanke på att man inte förutsett det stora antalet människor synes dock mottagandet ha kommit i gång relativt snabbt. Samtidigt borde det inte varit obekant att en katastrof utlöser en explosiv tillväxt av informationsbehoven, bl a om orsak, kon- sekvenser och drabbade. 
 De bilder av skiftande inkännande och smidighet i bemötandet som anhöriga ger visar främst på att de personliga förutsättningarna hos per- sonal varierar vid stora emotionella påfrestningar och stress. Det pekar på behovet hos ledningen av att i krislägen känna sin personal så att man kan sätta in de som är speciellt förmögna att flexibelt och empatiskt arbeta med människor i affekt och chock. 
 Kommunen beslöt att samtliga anhöriga till omkomna skulle kontak- tas. Stadsdelsförvaltningarna fick dock budet att inte tränga sig på. An- höriga har i några fall angivit att de inte haft några kontakter med kom- munen. Några tycker att kontakterna bara varit formella och utan empati medan flertalet vittnar om just empati och respekt. Andra anhöriga efter- lyser mer kontakter. De anser också att många drabbade ungdomar mår dåligt och behöver stöd av psykologer och kuratorer eller andra insatser men inte nås av existerande utbud. 
 Behovet av kontakt och förmågan att ta tillvara erbjudanden om stöd varierar efter det tillstånd av sorg de drabbade befinner sig i. I vissa – tidiga – lägen saknar många förutsättningar att ta till sig hjälp utifrån för att bearbeta ångest och desperation. I andra lägen finns blockeringar som kan hindra kontakter. De personer som kontaktat anhöriga har haft olika förmåga att nå fram till dem och i några fall inte haft den empati och livserfarenhet som krävs för att ett fruktbärande samtal skall kunna inledas. 
 Utredningen bedömer det som viktigt att de drabbade ungdomarna och anhöriga erbjuds stöd. Det är angeläget att kontakter fortsätter att tas i syfte att erbjuda stödsamtal, bearbetning av trauman men också posi- tiva engagemang och fysiska aktiviteter. Kontaktarbete bör utvecklas så att man respekterar att människor inte vill ha kontakt vid ett visst tillfälle men att man ändå återkommer med nya erbjudanden. Sådana kan också variera med hänsyn till den tid som gått sedan katastrofen. Det är väsent- ligt att välja kontaktpersonal som har yrkesmässiga kunskaper och per- sonliga egenskaper som gör dem lämpliga för arbetet. Skolorna har ett givet ansvar för att alla berörda – skadade, festdeltagare och syskon etc 
 – får motsvarande erbjudanden. 
 Många föräldrar till omkomna barn har reagerat med ilska och besvi- kelse på brev de redan en vecka efter brandkatastrofen fick med besked 
 112 
  
 SOU 1999:68 
  
 avsnitt 
  
 att barnbidrag och bostadsbidrag upphört eller sänkts därför att deras barn dött. 
 Enligt gällande lagstiftning skall bidrag upphöra redan månaden ef- ter ett dödsfall. Försäkringskassan som får uppgifter från riksskatteverket om dödsfallen sände ut meddelanden så snabbt de kunde för att inte utbetalningar skulle ske för ytterligare en månad och då behöva krävas tillbaka. De använde sina standardiserade formulär för meddelandena med ett tillägg att den som så önskade kunde kontakta försäkringskas- san. Utredningen anser att de anhörigas reaktion är naturlig. Försäkring- skassan borde ha kunnat utforma ett mindre formellt meddelande. Främst väcks dock frågan om tidsgränsen när bidrag skall upphöra eller sänkas är rimlig eller bör förlängas. 
 10.3.3 Etnisk hänsyn 
 De drabbade representerar nitton olika etniska grupper. Det ger en bild av den etniska mångfald som kännetecknar Göteborg (se vidare avsnitt 14.1). Utredningens uppfattning är att myndigheterna inte haft en plane- ring för denna mångfald och därför inte nått ut till dem med behövlig information. Bl a saknades en fullgod beredskap att snabbt nå företrä- dare för de berörda etniska grupperna. Kommunledningen och vissa stadsdelsnämnder samt polisen och sjukvården hade inte så omfattande kännedom om och kontaktvägar till de drabbade etniska grupperna och deras föreningsliv och trossamfund att kontakter omedelbart kunde nås. Man insåg behovet och sökte så småningom vägar dit och upprättade kontakter via initiativ från de etniska grupperna själva och de tjänstemän inom kommunen som hade upparbetade kanaler. De tjänstemännen var dock också relativt okända. 
 De religiösa (muslimska) begravningarna och minnesstunderna uppmärksammades av myndigheterna och massmedia men inte den mer profana på Kvibergs kyrkogård. Det berodde på en bristande insikt i de drabbades bakgrund som också ledde till att det muslimska religiösa inslaget kom att tillsammans med representanter för det officiella svenska samhället och den svenska statskyrkan dominera vissa minnesstunder. Den första minneshögtiden på lördagen i Domkyrkan fick t ex en inram- ning, bl a musiken, som bar en traditionell svensk prägel. 
 Även de etniska medierna var relativt – ibland totalt – okända för myndigheterna. Knappast några kontakter togs till en början med dem. Efter några veckor engagerade sig kommunledningen i sändningar i lo-  
 kal-TV 
  (Öppna Kanalen). De etniska mediernas arbetsvillkor var också okända för såväl myndigheter som svenska medier. 
 I sammanhanget kan noteras att frivilliga organisationer, krisgrupper och andra, stod för mycket av informationen till sina etniska grupper. De synes ha förmedlat budskap och fakta från myndigheter på ett nyanserat och ansvarsfullt sätt. Några av dem gjorde ett värdefullt arbete med att 
 113 
  
 avsnitt 
  
 SOU 1999:68 
  
 söka påverka ungdomar till en positiv syn på myndigheternas agerande. Ett närmare samarbete med myndigheterna, bl a kommunen och poli- sen, hade sannolikt gett dem förutsättningar att föra ut en än mer ange- lägen information till aktuella grupper. I sin tur hade det förutsatt snabba kontaktvägar till dem och en personkännedom hos myndigheterna som inte förelåg. 
 114 
 Del IV 
 Misstron 
 115 
 11 Misstron mot myndigheterna 
 I Göteborg sprids en mängd fakta, rykten och lögner kring branden som väcker misstänksamhet och bitterhet och är på väg att växa till enorma proportioner. Anklagelserna handlar om att polisen agerade för passivt och ointresserat på katastrofplatsen. Att SOS nonchalerade det första nödlarmet eftersom den som ringde pratade så dålig svenska. Att polis och rädd- ningstjänst struntade i att kalla på tillräckligt mycket personal. Att polisen ägnade sig åt att stoppa tonåringar som ville rädda sina kompisar i stället för att göra sitt jobb. Att sjukhusen dröjde med att skicka ambulanser, och när de till slut gjorde det skickade de för få och för lite sjukvårdspersonal. (ur 
 GT:s Dokument Brandkatastrofen – extratidning  
 8/11 1998). 
  
 Fanns det någon grund för de rykten som spreds och den misstro som riktades mot myndigheternas insatser under brandkatastrofen? Eller hand- lade det om illasinnade lögner eller missuppfattningar och okunskap om hur det svenska samhället fungerar? 
 I kommittédirektiven sägs att det finns farhågor att debatten om händelserna i samband med branden öppnar eller fördjupar en klyfta mellan vissa grupper av människor med invandrarbakgrund och samhäl- let i övrigt. 
 Det är mot denna bakgrund och av det som i övrigt sägs i kommitté- direktiven som utredningen bedömt det angeläget att så långt möjligt försöka klarlägga om och i vad mån det finns någon grund för den kritik och den misstro som riktades mot berörda myndigheter. Hindrades ung- domarna att hjälpa till i räddningsarbetet? Togs larmet inte på allvar av SOS Alarm och Räddningstjänstens Alarmcentral därför att den som ringde talade dålig svenska? 
  
 11.1 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 Redan några timmar efter branden framförde ungdomar i televisionens och radions sändningar från platsen frän kritik mot polis och räddnings- personal. Polis och räddningspersonal anklagades för att de skulle ha uppträtt passivt och hindrat ungdomarna att hjälpa till i räddningsarbetet (se kap 6). 
 Den kritik som fördes fram av ungdomarna speglade säkert till en del behovet av att i sorg och förtvivlan rikta anklagelser mot någon som kunde hållas ansvarig för det fruktansvärda och ofattbara som hade hänt. 
 117 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 Kritiken speglade säkert också ungdomarnas vanmakt och vrede över att en kamrat, en flickvän, en bror eller syster dött en onödig och oförskylld död. Men kritiken var också ett uttryck för ungdomarnas egna upplevel- ser, något de själva höll för sant. 
 Ungdomarnas kritik mot polisen och räddningspersonalen i direkt anslutning till branden följdes av andra händelser där kritik riktades mot ansvariga myndigheter. Det gällde händelserna i samband med Shaw, vars döda kropp polisen fann först efter fem dygn. Och det gällde exempelvis åklagarmyndighetens delgivande av misstanke mot de fyra ungdomar som arrangerade festen. 
 Tidningen GT:s skildring i det inledande citatet att det spreds en mängd rykten kring branden och att det fanns en utbredd misstänksam- het och misstro mot myndigheterna ger av allt att döma en korrekt bild av vilka stämningar som rådde i Göteborg efter brandkatastrofen. Att fullt ut besvara om det fanns grund för alla de uppgifter som spreds om myndigheterna eller om det fanns fog för den kritik som riktades mot myndigheterna i medierna är en både svår och omfattande uppgift där utredningen ställs inför flera olika typer av problem. 
 Det  
 första  
 problemet är uppenbart och har att göra med att det helt enkelt är svårt att på ett säkert sätt ta reda på hur det faktiskt förhåller sig. Bland annat därför att det i stor utsträckning handlar om hur de inblan- dade uppfattar olika händelser och situationer. I vissa fall går det med hjälp av dokument och intervjuer med de inblandade att avgöra vilka sakförhållanden och faktiska omständigheter som gällt. I andra fall får olika uppfattningar ställas mot varandra och utifrån dessa parts- uppfattningar och andra kompletterande uppgifter bedöma vad som fram- står som mest rimligt. Och i åter andra fall kan utredningen av olika skäl inte göra någon bedömning av om det finns någon faktisk grund för den kritik som uttalats. 
 Det  
 andra  
 problemet har att göra med själva händelsen. Branden är den svåraste brandkatastrofen som inträffat i Sverige i modern tid. Det ligger i sakens natur att både myndigheters och enskilda människors insatser under sådana omständigheter lätt kan bli föremål för rykten och lätt kan utsättas för kritik. Att det exempelvis i ett initialt skede finns brister både vad gäller personal och utrustning på en skadeplats är ound- vikligt – det torde gälla vid alla större olyckor. Måttstocken för en rädd- ningsinsats framgång blir därför en bedömning av vad som är möjligt under givna omständigheter och det sammanfaller inte alltid med det som vore önskvärt. 
 Det  
 tredje  
 problemet har att göra med urvalet av rykten eller den kritik som riktats mot berörda myndigheter. Myndigheter kan kritiseras för många olika saker och det går alltid att få fram någon som är kritiskt inställd till en myndighet. Det ligger också i sakens natur. 
 118 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 Utredningen har utgått ifrån två urvalskriterier: Kritiken skall handla om och ta fasta på sådant som berörda myndigheter har ett ansvar för och kritiken skall ha haft en viss omfattning i den allmänna debatten och/eller vara starkt förankrad hos de närmast drabbade. Händelserna i samband med Shaw är ett exempel som både varit uppmärksam- mat i den allmänna debatten och som ofta och engagerat tagits upp och kritiserats i de samtal utredningen haft med anhöriga till omkomna och skadade. Kritik mot att identifieringen av de omkomna tog lång tid är däremot en fråga som inte fått någon större uppmärksamhet i den all- männa debatten, men som har spelat en mycket stor roll i de kritiska synpunkter som förts fram av de anhöriga. 
  
 11.2 
  
 Kritiken 
  
 Med utgångspunkt ifrån de kritiska synpunkter som framförts i den all- männa debatten och av de närmast drabbade har utredningen försökt klarlägga om och i vad mån det finns någon saklig grund för den misstro som riktats mot berörda myndigheter i fem olika fall. 
  
 1. 
  
 Larmningen  
 – kritik har riktats mot att larmningen inte togs på all- var, att den fördröjdes av språksvårigheter och bristfällig adress- angivelse. 
  
 2. 
  
 Räddnings- och sjukvårdsinsatser på brandplatsen  
  
 – kritik har fram- förts mot att det rådde brist på utrustning i form filtar och syrgas, brist på brand- och sjukvårdspersonal samt kritik mot personalen för passivitet och initiativlöshet samt att polisen hindrade ungdomar att hjälpa till med att rädda de ungdomar som var kvar i byggnaden. 
  
 3. 
  
 Identifieringen  
 – kritik har framförts av de närmast drabbade mot att identifieringen av de döda och underrättelserna till anhöriga tog för lång tid. 
  
 4. 
  
 Shaw –  
 kritik mot att Mcdaniel döda kropp inte blev funnen förrän efter fem dygn och att polisen kom med vilseledande uppgifter efter att kroppen upptäcktes 
  
 5 
 . Åklagarmyndighetens förundersökning  
 – kritik mot att för- undersökningen tar för lång tid, att polisen döljer sanningen, att åkla- gare misstänkliggör (invandrar)ungdomar och har gjort arrangörerna till syndabockar genom att peka ut dem som ansvariga för branden. 
  
 119 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 11.3 
  
 Larmningen 
  
 Redan timmarna efter branden framfördes kritik mot att larmningen av räddningstjänsten tog för lång tid och det förekom spekulationer om att en anledning kunde vara att anmälan inte togs på allvar av räddningstjänst- ens operatör, eftersom den som ringde inte talade svenska. 
 Den förklaring som framfördes ett flertal gånger i medierna av före- trädare för SOS Alarm och räddningstjänsten var att dröjsmålet orsakades av att det i samtalet inte gavs någon klar och tydlig adressangivelse och att denna oklarhet berodde på språksvårigheter. I Dagens Nyheter (1/11 1998) uppger  
 SOS-Alarms 
  representant att samtalet var svårt att uppfatta för larmpersonalen  den som ringde talade mycket dålig svenska och förbindelsen var mycket dålig. 
 Larmningen är mycket väl dokumenterad genom att all kommunika- tion i samband med anmälan och utlarmningen finns upptagen på ljud- band hos SOS Alarm och hos Räddningstjänsten. Utredningen har tagit del av denna dokumentation. 
 SOS Alarm larmades klockan 23.42.02 genom ett mobiltelefonsamtal från den brinnande lokalen över nödnummer 112. Den uppringande frågar först retoriskt om han kommit till brandkåren, Hisingen och får då omedelbart frågan: Vad är det som brinner då? från SOS Alarms operatör. Det brinner vid Sängjätten, snabbt! Därefter nämns på operatör- ens frågor Makedoniska föreningen och Backateatern. 
 Efter ca 20 sekunder lämnar SOS Alarms operatör (efter gällande instruktion) över samtalet till operatören på räddningstjänstens alarm- central. Efter ytterligare 20 sekunder där den uppringande och operatö- ren uppenbart först hade svårt att höra varandra svaras återigen på operatörens fråga Var då någonstans?: Backateatern, bredvid Säng- jätten, Makedoniska föreningen. I fortsättningen nämns Backateatern och Makedoniska föreningen ytterligare en gång, men efter cirka en minut dör samtalet ut och det blir tyst under långa stunder – både från operatörens sida och från de som ringer upp. 
 Det tog 3 minuter och 38 sekunder innan Lundby brandstation utlarmades. I vad mån denna utlarmingstid kan betraktas som onormal eller orimligt lång ligger utanför utredningens bedömning. Samtalet ägde bland annat rum med högt bakgrundsljud och skrik och ljudkvalitéen är enligt uppgift bättre på bandupptagningar än under verkliga förhållan- den. Det framgår dock av bandupptagningen att det ställdes få uppföljningsfrågor och att det gick lång tid mellan de uppföljningsfrågor som ställdes. 
 Det tog med andra ord lång tid för räddningstjänstens Alarmcentral att fastställa adressen eller platsen där det brann. Oavsett om utlarmingen kan anses ha tagit onormalt lång tid kan följande konstateras: 
 120 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 (1) 
  
 Utlarmningen blev inte fördröjd genom bristande platsangivelse. Mycket tidigt i samtalet nämns Sängjätten, Makedoniska fören- ingen och Backateatern – och de upprepas ytterligare två gånger under den första minuten. Visserligen nämns inte den korrekta gatuadressen, Herkulesgatan 3 (vilket sannolikt mycket få götebor- gare känner till) men Backateatern, bredvid Sängjätten utgör en klar platsangivelse. 
  
 (2) 
  
 Utlarmningen blev inte heller fördröjd av språksvårigheter. Tre olika personer som fanns inne i den brinnande lokalen förekommer i sam- talet. De två första som pratar är svensktalande helt utan brytning och den tredje personen bryter något. Platsangivelserna anges tyd- ligt av samtliga tre, högst och tydligast av den person som har lätt brytning. 
  
 (3) 
  
 Det finns inget som tyder på att samtalet och anmälan inte togs på allvar därför att den som ringde talade dålig svenska. Skälet till detta är uppenbart. Ingen av de tre som pratade i mobiltelefonen talade dålig svenska. Det finns heller inget i samtalet som i övrigt tyder på att anmälan inte togs på allvar. 
  
 Det finns med andra ord inget som styrker de uppgifter som fördes fram i medierna av de larmansvariga om att den som ringde talade dålig svenska och inte heller att adressangivelsen var oklar eller att förbindelsen var dålig. 
 Skillnaden mellan de ansvarigas uppgifter om det första larmsamtalet och vad som faktiskt sägs i telefonsamtalet kan antingen bero på att de som uttalade sig i medierna inte tagit del av ljudupptagningen eller att de gav felaktiga uppgifter till medierna. 
 Efter utlarmningen av Lundby brandstation kl 23.45.40 tog det 4 mi- nuter och 10 sekunder för räddningsstyrkan att ta sig till brandplatsen. Den exakta adressangivelsen till brandchefen under framkörningen var visserligen fortfarande oklar, men platsen angavs av operatören till: Det är vid Backateatern, Backaplan, Brooks nånstans. Att den exakta gatuadressen saknades i detta skede fördröjde därför inte räddningsstyrkans ankomst till brandplatsen. 
  
 11.4 
  
 Räddningsinsatsen 
  
 Den kritik som uppmärksammades mest i medierna var ungdomarnas uttalanden om att de hade hindrats av räddningspersonalen att hjälpa till att dra ut ungdomar som fanns kvar i byggnaden. Men det har även, främst vid utredningens möten med de närmast drabbade riktats en del kritik mot att det inte fanns tillräckligt med brandmän- och sjukvårdsper- 
 121 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 sonal på platsen och att det saknades räddningsutrustning som filtar och syrgas. 
 De kritiska synpunkterna på räddningsinsatsen kan sammanfattas i tre punkter: (1) brist på räddnings- och sjukvårdspersonal, (2) brist på räddningsutrustning och ambulanser och (3) att polisen uppträdde pas- sivt och hindrade ungdomarnas räddningsinsatser. 
 11.4.1 Brist på räddnings- och sjukvårdspersonal 
 Kritiken mot att det fanns för få brandmän och rökdykare och för lite sjukvårdspersonal har i första hand framförts av de ungdomar som själva deltog i räddningsarbetet, men också av anhöriga som fanns på platsen. 
 Lundby brandstation kom fram till brandplatsen kl 23.49.50. Samti- digt anländer den första polisbilen och ca 5 minuter senare den första ambulansen samtidigt med Gårda brandstation. Något tidigare hade en distriktsläkare på väg till sjukbesök anlänt till platsen (på uppmaning av sjukvårdsupplysningen) för att undersöka vad som hade hänt. I inlednings- skedet fick hon i samråd med narkossköterskan på  
 OLA-ambulansen 
  (olycksfallsambulans) ta ansvaret för den medicinska behandlingen på platsen, bland annat riktlinjer för när en behandling inte skulle påbörjas eller när den skulle avslutas. Dessa riktlinjer vidarebefordrades sedan till den övriga ambulanssjukvårdspersonalen. 
 15 minuter efter utlarmningen fanns 16 brandmän, två släckbilar, två stegbilar, en hävare och fyra ambulanser med ambulanssjukvårdspersonal, en läkare samt ett antal polispatruller på skadeplatsen. Efter ytterligare ca 20 minuter (kl 00.20) fanns Angereds brandstation och en tankbil från Kortedala brandstation på plats liksom en sjukvårdsgrupp med läkarpersonal från Östra sjukhuset. 
 Senare under natten anlände ytterligare tre brandstationer och sam- manlagt deltog under natten 15 ambulanser från Göteborgsregionen i räddningsarbetet. För transport av lindrigt skadade användes taxis, pri- vatbilar och även bussar från lokaltrafiken, som begärdes in av räddnings- ledningen. Sammanlagt deltog över 100 personer i räddningsinsatsen, varav ca 50 från räddningstjänsten, ca 40 ambulanssjukvårdare och an- nan medicinsk personal samt ett  
 20-tal 
  poliser. 
 Det ligger i sakens natur att mer räddningspersonal, bättre utbildad personal och mer utrustning innebär att en bättre, snabbare och mer omfattande räddningsinsats kan göras. Det torde gälla under de flesta omständigheter intill en viss gräns där ytterligare insatser av resurser är verkningslösa. 
 På samma sätt ligger det i sakens natur att det vid en sådan omfat- tande brand som det i detta fall handlar om och en brand som har ett sådant hastigt och explosionsartat förlopp och där ett så stort antal män- niskor är drabbade att det under en räddningsinsats allra första skede råder brist både på utrustning och personal. Det torde vara oundvikligt 
 122 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 vid alla större olyckor. Det tar med nödvändighet en viss tid för att rädd- ningspersonal och räddningsutrustning skall kunna vara på plats och samhällets räddningsorganisation är uppbyggd på ett sådant sätt att alla inte kan, och ofta inte heller bör, vara på plats samtidigt. 
 Den första åtgärden brandpersonalen vidtog var att resa maskinstege och utskjutsstege mot de fönster som var möjliga att använda för att komma in i byggnaden. Rökdykarna gick via fönstren in i byggnaden och en rökdykare arbetade via trapphuset. Via trapphuset räddade rök- dykare med ungdomarnas hjälp ca 40 ungdomar inifrån byggnaden och från dörröppningen, och genom fönstren räddades ca 20 ungdomar. 
 Enligt räddningstjänstens bedömning hade ett större antal rökdykare i inledningsskedet eller senare inte på något avgörande sätt kunnat på- verka räddningsinsatsen, bland annat på grund av brandens utveckling och därför att de vägar genom vilka det gick att ta sig in i byggnaden var starkt begränsade. Användandet av för många rökdykare kan också för- svåra räddningsarbetet genom att personalen går i vägen för varandra och på så sätt hindrar en effektiv räddningsinsats. 
 När det gällde kritiken för brist på sjukvårdspersonal efterlyste den sjukvårdspersonal som fanns på brandplatsen själva på ett mycket tidigt stadium (kl 23.55) ledningsläkare och mer sjukvårdspersonal till brand- platsen. Begäran upprepades till SOS Alarm 00.25 och 00.41. 
 Enligt uppgift från beredskapsenheten för Västra Götalandsregionen har larmen till SOS Alarm inte nått fram till berörda inom sjukvården. En sjukvårdsgrupp från Sahlgrenska anlände därför först Barnett, när en- dast ett litet fåtal skadade fanns kvar på platsen (från Östra Sjukhuset fanns dock sedan kl 00.20 en sjukvårdsgrupp med läkare). Någon förkla- ring till att larmen inte nått fram kan inte ges. Beredskapsenheten har därför dragit slutsatsen att rutiner för larmning av bl a ledningsläkare skall ses över (Rapport om katastrofbranden på Hisingen hösten 1998). 
 Avsaknaden av ledningsläkare (som har specialutbildning för att han- tera och leda arbetet vid katatstrofsituationer) innebar inte, som tidigare framgått, att det saknades medicinsk kompetens eller medicinskt ansva- riga på skadeplatsen. I vad mån avsaknaden av ledningsläkare och ytter- ligare sjukvårdspersonal hade betydelse för den medicinska behand- lingen ligger utanför utredningens bedömande. Däremot hade avsakna- den av ledningsläkare på platsen rimligen betydelse för ledningen och organiserandet av de sjukvårdande insatserna på brandplatsen. Enligt ansvariga inom sjukvården påverkade det framförallt återrapporteringen till sjukhusen, dvs uppgifter om antalet skadade och vilka förhållanden som rådde på skadeplatsen. 
 Chefen för regionens beredskapsenhet larmades sent (kl 01.30) och var på plats (efter besök på Sahlgrenska sjukhuset) på Gårda brandsta- tion kl 02.20 då sjukvårdens stabsfunktion upprättades. I vad mån denna sena larmning påverkade de sjukvårdande räddningsinsatserna på brand- 
 123 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 platsen ligger också utanför utredningens bedömande. Enligt chefen för beredskapsenheten hade en tidigare larming av henne med stor säker- het medfört att ledningsläkare hade funnits på skadeplatsen. 
 11.4.2 Brist på räddningsutrustning och ambulanser 
 Kritik har framförts mot att det på brandskadeplatsen rådde brist på syrgas, filtar, sjukvårdsutrustning och vatten för brandbekämpningen. 
 Asfaltplanen utanför den brinnande byggnaden kunde liknas vid en krigsskadeplats enligt sjukvårdspersonalens beskrivningar. Flera ungdo- mar fördes ut ur byggnaden men avled senare på den iordningställda uppsamlingsplatsen i anslutning till brandplatsen. Sammanlagt 213 rök- skadade och brännskadade ungdomar fanns på skadeplatsen. På upp- samlingsplatsen fanns de som var allvarligast skadade. 150 ungdomar blev senare inlagda på sjukhus. 
 Vid en så omfattande brand med ett så stort antal skadade och döda är det oundvikligt att det under en räddningsinsats allra första skede råder brist på utrustning. Det gjorde det också vid den brand, som kom att betecknas som den svåraste brandkatastrofen i Sverige i modern tid. 
 Räddningstjänstens och sjukvårdens rapporter visar att det under det första skedet rådde brist på filtar och sjukvårdsutrustning. Det redovisas också i dokumenten att skadade fick dela på syrgas och turas om att andas i samma mask, eftersom antalet syrgastuber inte stod proportion till antalet skadade. Men räddningstjänstens och sjukvårdens dokumen- tation av räddningsinsatsen vittnar också om att bristen på sjukvårdsut- rustning inte på något avgörande sätt påverkade räddningsarbetet. 
 Den kritik som förekommit mot att det fanns brist på vatten i inledningsskedet och ett dokumenterat bortfall av vatten på ca en minut kan inte ha påverkat räddningsinsatsen eftersom räddningspersonalen (efter beslut) var inriktad på livräddning och inte primärt på att släcka branden. Att vatten användes sparsamt hade också, enligt uppgift från räddningstjänsten, att göra med att det inte går att använda vatten vid så höga temperaturer eftersom vattnet förångas och kan åstadkomma bränn- skador på oskyddade kroppsdelar, både på de som befann sig i byggna- den och på brandpersonalen. 
 Med Lundbystationens utryckning medföljde ingen ambulans. Ambulanser begärdes dock omedelbart av brandbefälet när det kommit till brandplatsen och fått klart för sig brandens omfattning. Det fick de först fick vid ankomsten. Den första ambulansen kom till platsen 5 mi- nuter efter brandstryrkan. Även senare under räddningsinsatsens inled- ningsskede efterlyste både sjukvårdspersonal och räddningstjänstens personal fler ambulanser till platsen. 
 Sammantaget användes i räddningsinsatsen 15 ambulanser från Gö- teborgs stad och dess kranskommuner, varav två s k  
 OLA-ambulanser. 
  Av de 17 tillgängliga ambulanserna i Göteborgsregionen hölls två i re- 
 124 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 serv för andra utryckningar, en i Frölunda och en i Stenungsund. Det innebär, enligt de uppgifter utredningen har kunnat införskaffa, att i princip samtliga ambulanser som fanns tillgängliga i Göteborg med om- nejd användes i räddningsarbetet. Vissa ambulanstransporter omfattade upp till sju patienter. Ofta valde ambulanspersonalen att en av dem var kvar på platsen för livräddande insatser, medan den andre körde ambu- lansen till sjukhuset. 
  
 11.4.3 
  
 Kritik mot att polisen uppträdde passivt och hindrade ungdomar att hjälpa till 
  
 Kritik som uttalats mot att polisen uppträdde passivt och initiativlöst i räddningsarbetet har inte varit lika omfattande eller lika intensiv som när det gäller den kritik som framförts mot att polisen hindrat ungdomar att hjälpa till i räddningsarbetet och hindrat anhöriga att på platsen ta reda på om deras barn eller syskon fanns bland de omkomna eller skadade. De kritiska synpunkterna på polisens, men även räddningstjänstens brand- personal, fick mycket stor uppmärksamhet under de första timmarnas nyhetsrapportering från brandplatsen. 
 Polisen har att följa gällande tjänsteföreskrifter och polisens uppgift på brandplatsen var i första hand att upprätthålla ordningen på platsen och bistå räddningspersonalen (genom att upprätta avspärrningar och vidta andra åtgärder för att möjliggöra och underlätta räddnings- och sjukvårdsarbetet på platsen). Brandbefälet på platsen begärde också denna hjälp av polisen. Polisens uppgift var också att inleda registreringen – det första steget i identifieringen av de omkomna. 
 På skadeplatsen rådde kaos och panik. På asfaltsplanen utanför den brinnande byggnaden låg ett stort antal skadade. Där fanns också hund- ratals ungdomar som i chocktillstånd och med varierande grad av ag- gressivitet handgripligt försökte få räddnings- och sjukvårdspersonal att ta hand om omkomna och skadade. Ungdomar som hjälpt till med att (i trapphuset) dra ut skadade i det fria hindrades av polisen att återvända in i trapphuset för att hjälpa till i räddningsarbetet. Polisen gjorde detta på begäran av brandpersonalen som bedömde att fler personer än de själva och de ungdomar som fanns kvar i trapphuset inte skulle under- lätta räddningsarbetet. Många anhöriga kom också snart till platsen för att ta reda på om vad som hänt med deras barn. 
 Mot denna bakgrund är det närmast oundvikligt att det uppstår kon- frontationer mellan upprörda ungdomar och oroliga anhöriga och poli- sen på platsen. Det var polisens uppgift att aktivt bistå sjukvårdspersonal när exempelvis en ungdom inte förstod eller accepterade att kamraten stod utom all hjälp. Det var polisens uppgift, på räddningstjänstens be- gäran, att hindra ungdomar som försökte ta sig in i byggnaden (med risk för deras eget liv). Och det var polisens uppgift att spärra av skadeplatsen, 
 125 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 vilket innebar att förbipasserande och nyfikna, men även anhöriga, inte tilläts komma in på skadeplatsen. 
 Med utgångspunkt ifrån den uppgift polisen hade på brandplatsen kan utredningen inte finna någon grund för påståenden att polisen i sin tjänsteutövning skulle ha hindrat ungdomar på ett sådant sätt att räddnings- insatsen blivit lidande. Inte heller att polisen uppträtt passivt mot bak- grund av den uppgift de hade på brandplatsen. Det finns exempelvis dokumenterat att enskilda polismän aktivt deltog i livräddningsarbetet. 
 Att polisen psykologiskt hade svårt att hantera den mänskligt mycket svåra situationen på brandplatsen och de upprörda ungdomarna och de anhörigas känslor kan emellertid konstateras. I viss mån kan det vara oundvikligt, men det motiverar en diskussion om polisens förutsättningar att möta stora grupper av bl a ungdomar i oväntade krissituationer som brandkatastrofen är ett dramatiskt exempel på. 
  
 11.5 
  
 Identifiering och underrättelser till anhöriga 
  
 Den utdragna identifieringen av de omkomna vid branden är det som främst har upprört de anhöriga. I medierna har denna fråga däremot inte uppmärksammats. En förklaring kan vara att den allmänna uppfattningen var att offren var mycket svårt brända och att det därför var förklarligt att identifieringen var svår och drog ut på tiden. En annan förklaring kan vara att anhöriga i den situation de befann sig i varken hade intresse eller ork att föra fram kritiska synpunkter. Det är troligen därför denna kritik först kommer fram en tid efter händelserna. 
 De omkomna transporterades under sennatten till Sahlgrenska sjuk- huset. På fredagsmorgonen kl 8.00 hade samtliga 59 som omkommit direkt i branden förts till sjukhusets nybyggda bårhus. Polisen överflyttade då också arbetet med identifieringen dit efter att till en början enligt sedvanliga rutiner ha utfört det i polishuset. På sjukhuset inrättades tre rum för identifiering av de omkomna och för anhörigas avsked. 
 Redan tidigt under natten sökte sig anhöriga och vänner till om- komna och skadade för att söka efter de sina. Under fredag till söndag beräknas antalet besökande ha uppgått till 5 000. Upp till 1 500 peresoner befann sig samtidigt i i lokalerna. 
 Registreringen är det första steget i identifieringsprocessen och på- börjades av polisen redan på brandplatsen. Den innebär att tillhörighe- ter och annat som kan ligga till grund för identifieringen registreras. Uppgifter om omkomna och saknade ungdomar togs också emot av sjukvårdspersonal under natten. De framtagna uppgifterna jämförs se- dan med de uppgifter som lämnats in om personer som saknas. I de fall då de som saknas är skadade och ligger på sjukhus underrättas de anhö- riga direkt. I de fall det handlar om dödsfall överlämnas underlaget först till särskilda handläggare inom polisen för avgörande. Därefter underrät- tas de anhöriga. 
 126 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 Polismyndigheten avdelade som mest 16 befattningshavare för un- dersökning av brandplatsen och för identifiering av döda. Den personal som utförde registreringsarbetet och hade till uppgift att jämföra under- laget med uppgifter om saknade uppgick som mest till 25 personer. 35 polismän avsattes som mest för att underrätta anhöriga. Sammanlagt del- tog 18 präster vid underrättelserna om dödsfall. Totalt registrerade poli- sen 253 personer som drabbade av branden och sammanlagt 878 perso- ner gav uppgifter om saknade personer. 
 Den första underrättelsen ägde rum vid halv elva på fredagen. Efter 24 timmar hade anhöriga till 18 omkomna underrättats av polis och med- följande präst. Under de följande 24 timmarna underrättades anhöriga till 39 omkomna. 48 timmar efter branden hade sammanlagt anhöriga till 57 omkomna underrättas. 
 Under söndagen – det tredje dygnet efter branden – underrättades anhöriga till tre omkomna. De sist identifierade var svårt brända och identifieringen skedde bl a genom analys av tandstatus. Under tisdagen upptäcktes på brandplatsen och identifierades ytterligare en omkom- men. Två skadade avled på sjukhus, en på söndag och en på måndag. 
 Samtliga skadade var identifierade kl 12.00 på fredagen den 31 okto- 
 ber. 
 Enligt polismyndighetens egen bedömning genomfördes samtliga identifieringar mycket snabbt (PM  
 1998-11-01) 
  och på ett tillfredställande sätt. Det bör dock i detta sammanhang påpekas att även om polismyndig- heten anser att identifieringen av de omkomna i branden gått snabbt uppmärksammas i rapporten två flaskhalsar i identifieringsarbetet. Dels analysgruppens arbete, dels patologen på Sahlgrenska sjukhuset. I det första fallet handlade det om att en alltför tung arbetsbörda las på analys- gruppen. I det andra fallet uppstod det en fördröjning när polisen infann sig med anhöriga för identifiering, samtidigt som stora grupper av anhö- riga infann sig för att ta farväl av avlidna. 
 De anhörigas uppfattning av hur identifieringen sköttes skiljer sig mycket markant från polisens uppfattning. Många av de anhöriga upp- fattade att identifieringen var plågsamt utdragen och tog onödigt lång tid och att det var svårt att få besked från polisen om sina barn. Under den första tiden åkte många föräldrar runt till olika sjukhus eftersom de fått oklara uppgifter om var deras barn befann sig. En stort antal av de anhö- riga började redan på förnatten, timmarna efter branden, att samlas i aulan på Sahlgrenska sjukhuset i väntan på besked. Många väntade där oavbrutet upp till två dygn innan de fick besked. 
 På lördagsförmiddagen kom också anhöriga till polishuset. Många av dem kom enligt uppgift dit efter att nyhetsmedierna, bland annat text- TV, publicerat namnen på de 37 ungdomar som vid den tidpunkten var identifierade och där anhöriga hade underättats av polisen. Föräldrar 
 127 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 och anhöriga till de ungdomar som inte fanns med på listan infann sig därför i polishuset för att få besked om sina barn. 
 Enligt uppgift från anhöriga fick de vänta lång tid i polishusets stora receptionshall innan någon tog sig an dem. Efter en tid samlade polisen de anhöriga i polishuset hörsal. De anhöriga blev efter flera timmars väntan allt mer upprörda, ilskna och förtvivlade och av polisens dagbok framgår att trycket i hörsalen bland de anhöriga börjar bli ohållbart. Polisen kontaktade då kommunens krissamordnare för att om möjligt engagera expertis, utöver präster, som kan ta hand om anhöriga under den tid de befinner sig i hörsalen. 
 Många anhöriga har ställt sig frågande till varför identifieringen av deras barn tog så lång tid när de uppfattade att de lämnat polisen så mycket uppgifter om sina barn. Bland annat lämnade ett flertal in foto- grafier för att underlätta identifieringen. En del anhöriga har därför haft mycket svårt att förstå att identifieringen blev så utdragen, eftersom de vid visningen fann att deras barn inte var så svårt brända som de hade befarat och att ungdomarna därför mycket väl gick att känna igen ge- nom de fotografier som föräldrar och anhöriga hade lämnat till polisen. 
 Även om varje väntan på besked för en förälder om ens barn finns bland de omkomna i en olycka är plågsam, är det uppenbart att den för ett stort antal föräldrar och anhöriga utdragna identifieringen efter brand- katastrofen blev extra plågsam. De faktiska omständigheterna kring identifieringen och de anhörigas vittnesbörd gör att inte någon annan slutsats kan dras. 
 Men det innebär inte med nödvändighet att identifieringen kunnat genomföras på ett mer skyndsamt och effektivt men ändå värdigt sätt. Med utgångspunkt ifrån de krav som lagen ställer på sekretess och sä- kerhet i identifieringsprocessen behöver inte polisens uppfattning om den (som företrädare för polisen själv bedömer) rekordsnabba identifieringen därför vara felaktig. 
 I grunden handlar det om en intressekonflikt mellan föräldrars och anhörigas legitima behov att omedelbart få reda på vad som hänt deras barn och de krav som ställs inom polis och sjukvård på sekretess och säker identifiering. 
 Slutsatsen blir att polismyndighetens behov och önskan att följa upp- arbetade arbetsrutiner och samhällets och lagens krav på sekretess och säkerhet vägde tyngre än föräldrarnas önskan att utan dröjsmål få be- sked om sina barn. I vad mån detta var en rimlig avvägning kan alltid ifrågasättas i efterhand. Utredningen kan endast konstatera att det var den avvägning som länspolismyndigheten gjorde under brandkatastrofen i Göteborg. 
 128 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 11.6 
  
 Shaw 
  
 På tisdag förmiddag, fem dygn efter branden, meddelade polisen på en presskonferens att kvarlevorna av Shaw sannolikt hade hittats i den utbrända lokalen. Att polisen inte kunnat finna kroppen i lokalen och polisens motstridande uppgifter gav upphov till mycket omfattande kritik i medierna. Föräldrarna har senare i brev till statsministern ställt krav på att polisens agerande skall granskas och framfört kritik mot att deras oro och beskrivningar inte tagits på allvar av polisen. 
 Klockan 8 på fredagsmorgonen vaknade en skadad flicka på Möln- dals sjukhus och frågade efter Hawkins. Hon uppgav att hon och hennes bästa kompis varit på festen tillsammans. Polisen inledde efterforskningar. Bland annat genomsökte polisen Mölndals sjukhus och i viss utsträck- ning även Östra sjukhuset. Dessutom genomfördes draggningar i Kvillebäcken. 
 Keller far, som vid midnatt kommit till platsen för att hämta Hawkins från festen, började, när han inte kunde finna Hawkins, tillsammans med sin familj att leta efter Hawkins på olika sjukhus och andra platser fram till söndag förmiddag då polisen gav besked om att alla omkomna var iden- tifierade och att Hawkins inte fanns bland dem. Fadern och vänner till Hawkins satte även upp affischer på stan där de efterlyste uppgifter om Hawkins. 
 De anhöriga frågade enligt uppgift vid upprepade tillfällen under den tid som förflöt om polisen sökt genom lokalen och fick till svar att det var gjort. Det är uteslutet att Keller kvarlevor kan finnas i lokalen uppgav polisen till familjen. Någon särskild efterforskning i syfte att söka efter Keller kvarlevor i lokalen gjordes dock inte av polisen. Lokalen öppnades under fredagen och lördagen bl a för press och för besök av statsministern och integrationsministern. 
 På söndagskvällen, efter att identifieringen av de omkomna och under- rättandet av de anhöriga, uppgav, enligt polisen, två av varandra obero- ende vittnen att de sett Hawkins på olika platser – däribland Mölndals sjuk- hus. Båda var säkra på att de sett Hawkins och brodern i familjen fick vara med vid förhören. Enligt uppgift från polisen var ett vittne kusin till Hawkins. Det var bl a ett av skälen till att vittnesmålen sågs som säkra av polisen. Enligt Keller bror var dock inte vittnet någon kusin, utan en väninna till Keller kamrat samt väninnans moster. 
 På tisdagsmorgonen hade brodern ett möte med polisen för att gå igenom tips med den ansvarige poliskommissarien. Efter genomgången av tips om den saknade systern får brodern veta av chefen för kriminaljou- ren att de funnit resterna av en människokropp i den brunna lokalen. 
 Polisen meddelade strax därefter, på den inledningsvis omtalade press- konferensen, att man funnit kvarlevor i lokalen som troligen kunde vara Hawkins (brodern hade då ännu inte fått kontakt med och personligen kunnat meddela sina föräldrar). Anledningen till att man inte tidigare 
 129 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 kunnat finna kroppen beskriver polisens representant vid presskonfe- rensen den 3 november på följande vis: Och här talar jag då om rester 
 – spillror – som man upptäcker först vid en utomordentlig noggrann kontroll, som jag sa, kvadratcentimeter för kvadratcentimeter. 
 Dagen efter dementeras emellertid uppgifterna eftertryckligt av che- fen för polisens tekniska rotel: Kroppen var hel. Vi – jag – har aldrig sagt att vi kan garantera att det inte finns någon kropp kvar. Men vi hade heller ingen riktig anledning att befara att det skulle finnas någon kropp kvar. 
 Det bör i detta sammanhang påpekas att den saknade Hawkins inte uppmärksammades i medierna förrän polisen meddelade att man funnit flickans kropp, med ett viktigt undantag. Kvällstidningen GT publice- rade måndagen den 2 november på tidningens löpsedel, förstasida och mittuppslag uppgifter om den försvunna flickan och ställer frågan vad har hänt med Hawkins?. Dagen därpå följde tidningen upp med uppma- ningen Hjälp oss att hitta Hawkins. Och på förmiddagen samma dag med- delade alltså polisen att de funnit flickans kropp. Huruvida det finns ett samband mellan GT:s stora engagemang i försvinnandet och att polisen en kort tid därefter finner kroppen har utredningen varken kunnat eller haft anledning att ta ställning till. 
 Det är emellertid uppenbart att polisen gjorde en felbedömning när de hävdade att det inte kunde finnas någon kropp i den eldhärjade lokalen. Vittnesuppgifterna om att Hawkins hade setts på Mölndals sjukhus var enligt polisens bedömning trovärdiga och spaningsinsatser gjordes av polisen för att finna Hawkins. Men vittnesuppgifterna kom fram först på söndagskvällen, tre dygn efter branden. Dessa uppgifter kan därför inte utgöra något skäl till varför polisen inte tidigare valde att söka efter Keller kropp i lokalen. 
 Det var under detta skede som Keller familj framförallt kände sig kränkt därför att de upplevde att polisen inte tog deras uppgifter på allvar. Keller kamrat hade bevisligen varit på festen tillsammans med Hawkins. Och Keller pappa hade själv skjutsat henne i bil till festen och avtalat att vid midnatt också hämta henne från festen. Allt tydde ju därför på, enligt de anhöriga, att hon också varit på festen och kunde vara kvar i lokalen. 
 Keller kropp var mycket svårt bränd och hittades i sittande ställning under ett nedfallet tak och den var mycket svår att upptäcka utan nog- grann undersökning. Att polisen inte först fann kroppen är därför för- klarligt. Huruvida felbedömningen från polisens sida kan bedömas som förklarlig faller dock utanför utredningens uppdrag och kompetens att bedöma. 
 Däremot framstår de felaktiga och vilseledande uppgifterna som polisen gav till Keller anhöriga på den första presskonferensen som anmärkningsvärda. Uppgifterna från polisens talesman under den första 
 130 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 presskonferensen kan inte bedömas på något annat sätt än som ett för- sök att urskulda att polisen inte kunnat finna Hawkins. Det gav i sin tur näring till den kritik som då riktades och fortfarande riktas mot polisen för att den döljer sanningen om brandorsaken. 
 Mot denna bakgrund måste utredningens slutsats bli att det i dessa avseenden finns grund för den kritik som riktats mot polisens agerande i  
 Mona-fallet. 
  Den polistalesman som på presskonferensen beskrev poli- sens insatser för att finna Keller kropp i lokalen och redogjorde för vad som återstod av kroppen hade ingen grund för sina påståenden i poli- sens eget utredningsmaterial. 
 Även om chefen för den tekniska roteln dagen efter gav en korrekt bild var skadan redan skedd. De motstridande, och de av många uppfat- tade visleledande uppgifterna, från polismyndighetens sida gav ytterli- gare belägg för att allt inte stod rätt till när det gällde polisens sätt att hantera  
 Mona-fallet. 
  Det bidrog och bidrar alltjämt till att nära den miss- tro som fortfarande finns när det gäller polisens insatser under brand- katastrofen, särskilt hos de många göteborgare med invandrarbakgrund. 
  
 11.7 
  
 Åklagarmyndighetens förundersökning 
  
 Kritiska synpunkter på åklagarmyndighetens förundersökning har i den allmänna debatten och bland anhöriga, för det  
 första 
 , gällt att för- undersökningen tar för lång tid, att brandorsaken fortfarande är okänd. 
 För det  
 andra  
 att åklagaren i början av februari 1999 delgav arrangö- rerna misstanke om brott. Det gav upphov till omfattande kritik i medi- erna från bland annat anhöriga och drabbade ungdomar. De uppfattade att åklagarna genom sitt agerande pekade ut syndabockar genom att ge festarrangörna ansvaret för branden. 
 Och för det  
 tredje  
 har det i den allmänna debatten och från anhöriga framförts kritik mot att chefsåklagaren genom uttalanden i medierna svärtat ned och misstänkliggjort de ungdomar som var på festen. 
 Kritiken mot att brandorsaken fortfarande är okänd är den fråga som oftast tagits upp i utredningens möten med anhöriga och drabbade ung- domar. För många föräldrar är det den helt överskuggande frågan. De vill ha reda på vad som orsakade branden och få ett svar på frågan varför deras barn skadades eller förlorade livet. De ställer sig framförallt kri- tiska till att utredningen tar så lång tid och att inga eller oklara besked ges från ansvarigt håll. Föräldrarna menar bl a att man inte kan säga att man inte vet vad som orsakade branden samtidigt som man säger att branden inte är anlagd. 
 När det gäller denna punkt handlar ungdomarnas kritik mot polis och åklagare oftare om att branden är anlagd och att polisen vet om det men inget säger. Att polisen medvetet döljer sanningen. Nazister och 
 131 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 rasister antas ligga bakom branden och belägg för denna tes finner ung- domarna i de demostrationer som genomfördes av nazister efter bran- den. Bland annat skall de enligt uppgifter utanför Östra sjukhuset ha ropat: Svartskallar, nu har vi fått er. 
 Kritiken mot att förundersökningen tar för lång tid, att polisen döljer sanningen och inte ger någon information utgör en viktig bakgrund till den kritik som anhöriga och ungdomar riktade mot åklagarmyndigheten i samband med att de fyra festarrangörerna i början av februari 1999 delgavs misstanke om grovt vållande till annans död och grovt vållande till kroppsskada. En vanligt förekommande uppfattning är att åklagare och polis försökt skyla över att utredningen gått i stå genom att utse de fyra arrangörerna som syndabockar. I den allmänna debatten har även kritik riktats mot ärendets hantering och tidpunkten för delgivandet. 
 Kritiken mot förundersökningsledaren för att han i medierna genom sina uttalanden svärtat ned och misstänkliggjort de ungdomar som varit på festen har i första hand gällt påståenden om att ungdomarna inte infinner sig till förhör, att ungdomarna ljuger i förhören och att det före- kom haschmissbruk under festen. Chefsåklagaren har bland annat sagt: 
 Det ljugs i utredningen på ett för oss näst intill obegripligt sätt. Det ljugs av pojkar som borde vara jätteödmjuka och tacksamma över att de räddats till livet, det finns lögner som är obegripliga för oss, det finns exempel på sådana som sökt läkarvård på Sahlgrenska för att det var häftigt att komma med i hela det här tragiska utredningsförfarandet, fast man inte led av nå- gonting. Och det ena med det fjärde. Det ljugs oerhört mycket. – En del förklarar det med att de kanske har annat att dölja, andra att det beror på kulturtraditioner och liknande. ( 
 GT  
 20/2 1999) 
 I Göteborgsmedier har det efter branden också förekommit tillfällen då kriminellt belastade ungdomar kopplats samman med branden på ett sätt som drabbat festdeltagarna kollektivt. Bland annat en artikel om en hjälte från katastrofbranden som åtalats för rån av en  
 92-åring: 
  Killen finns med i kretsen som bland annat i media har poängterat sina egna insatser under brandnatten, bekräftar en av GT:s källor med god inblick i det digra utredningsarbetet som gjorts efter katastrofen. Uppgifterna om hjälten bygger som framgår av artikeln på anonyma uppgiftsläm- nare med god inblick i förundersökningen. 
 Det ligger utanför utredningens uppdrag och kompetens att ta ställ- ning till den kritik som riktats mot att förundersökningen tagit lång tid och inte kunnat ge några besked om vad som orsakat branden. Det kan nämnas att det inom förundersökningens ram har genomförts ett mycket omfattande brandtekniskt utredningsarbete och att över 1 000 personer har hörts vid närmare 2 000 förhörstillfällen. Det ligger också i sakens natur att utredningen inte heller kan bedöma om det finns någon grund för den kritik som framförts mot att polisen döljer sanningen om orsaken till branden. Huruvida förundersökningen (som sådan) tagit lång tid, 
 132 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 förhört onödigt många personer, döljer sanningen om brandorsaken el- ler i andra avseenden kan betraktas som bristfällig ligger utanför utred- ningens uppdrag och kompetens att bedöma. 
 Vad gäller kritiken mot åklagarens delgivande om misstanke mot festarrangörerna, ärendets hantering och tidpunkten för delgivandet om misstanke kan utredningen enbart konstatera att åklagarmyndigheten har följt lagboken och reglerna i rättegångsbalken. Det åligger åklagaren att delge misstanke om brott om det på goda grunder kan antas att brott förövats. I detta fall att arrangörerna varit oaktsamma. Dels genom att släppa in för många i lokalen, dels genom att inte hålla nödutgången ren från hindrande föremål. 
 När det gäller tidpunkten för delgivandet har myndigheten gjort be- dömningen att kritik kunde uttalats oavsett när man valt att ange ar- rangörerna misstanke. Hade misstanke delgivits tidigare i direkt anslut- ning till brandkatastrofen hade det lett till en alltför stark fokusering på arrangörernas ansvar när frågan om vad som orsakade branden var vik- tigare för förundersökningen. Och att vänta ännu längre än vad chefs- åklagaren nu gjort med att delge misstanke om brott när det på goda grunder kan antas att ett brott förövats är tveksamt med hänsyn till rätts- säkerheten. Delgivande om misstanke innebär nämligen att arrangörerna får rätt till offentlig försvarare. Utan att gå in på rent juridiska spörsmål måste åklagarmyndigheten mot denna bakgrund bedömas ha gjort en rimlig avvägning av olika intressen. 
 När det gäller kritiken mot förundersökningsledaren för hans utta- landen i medierna som av anhöriga och andra uppfattats som kränkande är det i sak svårt och på vissa punkter ligger det också utanför utredning- ens bedömning att avgöra huruvida det finns någon faktisk grund för de uttalanden som gjorts eller avgöra i vad mån uttalanden har förvanskats, överdrivits eller spetsats till av nyhetsmedierna. 
 Efter uppgiften i medierna från åklagarmyndigheten om att det före- kom hasch på ungdomarnas fest och att (vilket var tidningens slutsats) haschrökare kan ha orsakat branden har utredningen tagit del av de rättsmedicinska protokoll som upprättats över de omkomna. Bland de 63 omkomna finns spår av haschisch hos två av de omkomna. Halterna tyder enligt sakkunniga på att de kan ha rökt hasch under de närmast gångna 24 timmarna. Hos tre av de omkomna fanns noterbara alkohol- halter uppmätta. Av resultatet att döma handlade det om en i det när- maste drogfri ungdomsfest, eftersom det knappast finns anledning att tro att de omkomna i detta avseende skulle skilja sig från festdeltagarna i allmänhet. 
 Eftersom uppfattningen om ungdomarna som kriminellt belastade verkade vara så spridd att den även kom fram under utredningens mö- ten med olika myndigheter har utredningen tagit del av uppgifter i rikspolisregistret. I polisregistret finns inga uppgifter om kriminalitet hos 
 133 
  
 Misstron mot myndigheterna 
  
 SOU 1999:68 
  
 någon av de 60 omkomna (tre av de omkomna hade inte uppnått straff- myndighetsåldern). Att inte någon av de omkomna förekom i rikspolis- registret betyder självfallet inte att inte andra festdeltagare kan ha varit kriminellt belastade eller att de omkomna ungdomarna överhuvudtaget inte haft med polisen att göra. Men resultatet visar på faran med sve- pande gruppomdömen – och hur lätt fördomar kan förvandlas till san- ningar. 
 Det mesta talar alltså för att den bild av festen och festdeltagarna som efter branden bland annat framförts i nyhetsmedier av myndighets- representanter inte har någon grund. Men oavsett om det i sak finns grund för uttalandena om festen och festdeltagarna eller om de förvan- skats eller spetsats till av journalister har uttalandena såsom de faktiskt presenterats i medierna bidragit till att öka misstron hos anhöriga och ungdomar mot svenska myndigheter i allmänhet och kanske mot polis och åklagare i synnerhet. 
 134 
  
 12 
  
 Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 
  
 I presskommentarerna efter branden kopplades ofta brandkatastrofen i Göteborg samman med två andra traumatiska händelser som det svenska folket upplevt under det senaste årtiondet. Både i nordisk och utländsk press framfördes farhågor på temat att om inte brandorsaken snart och klart kunde fastställas skulle Göteborgsbranden läggas till de frågetecken som kvarstår efter Palmemordet och Holland. 
 I detta kapitel skall de allmänna slutsatser redovisas som kan dras med utgångspunkt ifrån den kartläggning som presenterades i det före- gående kapitlet. 
  
 12.1 
  
 Kartläggningen av misstron 
  
 Kartläggningen i föregående kapitel visade att förekommit kritik från de närmast drabbade och i den allmänna debatten mot berörda myndighe- ter både under och efter brandkatastrofen. 
 Men även om det har förekommit kritik och det har funnits en i vissa avseenden uttalad misstro mot myndigheter hos anhöriga och drabbade ungdomar kan utredningen konstatera ett viktigt resultat. Det har inte förekommit någon negativ särbehandling av de drabbade med utgångs- punkt från deras etniska bakgrund. Detta har inte heller förts fram i de samtal utredningen haft med de närmast drabbade. 
 Utredningen har i sin granskning av naturliga skäl varit inriktad på problem och kritik när det gäller myndigheternas information och be- mötande. Men utredningens huvudslutsats är att samhällets och myndig- heternas information och bemötande i sin helhet fungerat väl. Detta gäller läkare och sjukvårdspersonal vars bemötande många anhöriga och drabbade ungdomar har omtalat i mycket positiva ordalag. Det gäller i många fall även brandpersonalens och polisens insatser, liksom ansva- riga tjänstemän och politiker inom Göteborgs stad. 
 Med utgångspunkt ifrån de kritiska synpunkter som framförts i den allmänna debatten och av de närmast drabbade har utredningen under- sökt om och i vad mån det finns någon grund för den kritik och den misstro som riktats mot berörda myndigheter i fem olika fall 
 135 
  
 Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 1999:68 
  
 1. 
  
 I två av fallen har utredningen kommit fram till att funnits grund för den kritik och den misstro som riktats mot berörda myndigheter. Det gäller  
  
 utlarmningen  
 och polisens agerande när det gäller  
 Shaw 
 . 
 Utredningens slutsatser avser inte primärt kritik mot att utlarmningen tog ovanligt lång tid eller kritik mot att polisen inte fann kroppen eller drog felaktiga slutsatser om vittnesutsagor. Det ligger utanför utredning- ens uppdrag och kompetens att bedöma. Det som gör att det finns grund för den kritik som riktats mot myndigheterna är att talesmän för berörda organ och myndigheter i efterhand gav vilseledande uppgifter som kan uppfattas vara ägnade åt att skyla över försummelser som gjorts tidigare 
 – att utlarmningen av räddningstjänsten tog ovanligt lång tid och att polisen inte tidigare funnit kroppen. 
  
 2. 
  
 I andra fall som kartlagts kan inte utredningen bedöma och dra slut- satser om det föreligger någon faktisk grund för den kritik och den misstro som riktas mot berörda myndigheter. Det gäller i första hand den kritik som riktats mot  
  
 förundersökningen.  
 Huruvida förundersökningen tagit lång tid, förhört onödigt många personer, döljer sanningen om brand- orsaken eller i andra avseende kan betraktas som bristfällig ligger utan- för utredningens uppdrag och kompetens att bedöma. 
  
 3. 
  
 I andra fall är det svårt att dra några entydiga slutsatser eftersom det i stor utsträckning handlar om att bedöma och ta ställning till inblandade parters olika upplevelser och olika tolkningar av samma händelser och situationer. Det är också svårt att dra entydiga slutsatser i de fall det handlar om avvägningar mellan motstridande legitima intressen. Det gäller exempelvis intressekonflikten mellan samhällets och myndigheternas krav på sekretess och säkerhet och den enskilde individens behov och in- tresse av att omgående få information om de sina. 
  
 Utredningen har därför svårt att ta ställning till den kritik som riktats mot den som de anhöriga upplevde det, plågsamt utdragna  
 identifieringen  
 av de omkomna. Det gäller också den kritik som riktats mot förunder- sökningsledaren för hans olika  
 uttalanden  
 i medierna som av anhöriga och andra uppfattats som kränkande. Oavsett om det i det senare fallet kan anses föreligga någon grund för den kritik som riktats mot förundersökningsledaren, har uttalandena såsom de presenterats i medi- erna starkt bidragit till misstron hos anhöriga och ungdomar. 
  
 4. 
  
 Kartläggningen har också visat att det i vissa fall inte finns någon egentlig grund för den misstro och den kritik som riktats mot myndighe- terna. Det gäller de kritiska synpunkter som riktats mot  
  
 räddningsin- satsen  
 när det gällde brist på räddnings- och sjukvårdspersonal, brister på räddningsutrustning och ambulanser och kritik mot polisen för att den uppträdde passivt och hindrade ungdomar att hjälpa till. 
 Utredningens slutsats innebär inte att den kritik som riktats mot räddningsinsatsen är utan grund eller bygger på ett felaktigt faktaunder- 
 136 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 
  
 lag. Det ligger i sakens natur att det vid en omfattande brand med ett snabbt förlopp i inledningsskedet råder brist både på utrustning och personal. Det är oundvikligt. Det torde också vara oundvikligt att det uppstår konfrontationer mellan upprörda och förtvivlade ungdomar och oroliga anhöriga och polisen som har i uppgift att spärra av och upprätt- hålla ordningen på brandplatsen och hindra ungdomar att ta sig in i den brinnande byggnaden. 
 En del av de kritiska synpunkter som förts fram grundar sig sannolikt också på feltolkningar från ungdomarnas sida av det som hände på skadeplatsen. Att räddningspersonalen av vissa ungdomar uppfattades som passiva och initiativlösa kan förutom den traumatiska situation som de befann sig i till en del förklaras av missuppfattningar. En person som satt i räddningstjänstens ledningsbil och hade till uppgift att upprätthålla radiokommunikationen med huvudbrandstationen kan mycket väl av ungdomarna ha uppfattats som ambulanssjukvårdare, eftersom räddningstjänstens ledningsbil starkt påminner om en ambulans. I ung- domarnas ögon framstod han som passiv och till slut klarade han inte av trycket från ungdomarna utan engagerade sig i räddningsinsatsen. Det innebar att kontakten med Gårda brandstation under en tid inte kunde upprätthållas. 
 Att brandbefälet på platsen talade i mobiltelefon i anledning av bran- den, kunde också av en del ungdomar felaktigt uppfattats som uttryck för passivitet. 
 Det finns även exempel på andra situationer från brandplatsen som kunde ge upphov till feltolkningar. En polisman hindrade exempelvis en pojke från att ta polisbilens brandsläckare, eftersom den enligt polis- mannens bedömning knappast kunde användas för att släcka branden. Det fanns dessutom risk för att pojken allvarligt skulle ha skadats om han försökte. Pojken uppfattade att polismannen hindrade honom att hjälpa till att rädda sina kompisar. Det är mycket som talar för att det på den kaotiska brandplatsen fanns många situationer där feltolkningar mellan ungdomar och räddningspersonal låg nära till hands. 
  
 12.2 
  
 Upphovet till misstron 
  
 Den huvudsakliga grunden för de anhörigas och de drabbade ungdo- marnas misstro mot myndigheterna är att orsaken till branden är oupp- klarad. Föräldrarna vill ha reda på vad som orsakade branden och få svar på frågan varför deras barn skadades eller förlorade livet. Många, främst ungdomar, tror att branden var anlagd – och att polisen vet, men döljer sanningen om vem som ligger bakom branden. Det är i dessa sammanhang som göteborgsbranden kopplas samman med det ouppklarade Palmemordet och den ouppklarade Holland. 
 137 
  
 Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 1999:68 
  
 En väsentlig fråga för utredningen har därför varit att ta reda på vad denna misstro grundar sig på; vad som ligger bakom de uppgifter, ryk- ten och spekulationer som spritts om brandens orsaker och vilka som i så fall stått för attentatet. 
 I debatten efter branden, och vid de möten utredningen haft med berörda politiker och myndighetsföreträdare, har det framförts att me- dier som särskilt vänder sig till invandrare och grupper med anknytning till invandrarsamhället låg bakom mycket av ryktesspridningen och spe- kulationerna om branden. Den lokala närradion och  
 kabel-TV:n, 
  men också  
 TV-satellitkanaler 
  från invandrargruppernas ursprungsländer nämn- des i dessa sammanhang. 
 Den kartläggning som utredningen genomfört (kapitel  
 5-7) 
  visar emellertid att det finns mycket lite stöd för en sådan uppfattning. Det var varken svenskspråkiga medier, internationella medier eller lokala me- dier som särskilt vände sig till invandrare som var upphovet till de spe- kulationer och de rykten som spreds om branden. De förekom i och förmedlades av medierna, men inte i någon anmärkningsvärd omfatt- ning mot bakgrund av vad som sades från ansvarigt håll. Det förekom politiska grupperingar som använde brandkatastrofen i propagandistiska syften, men de fick knappast något genomslag i nyhetsmedierna. 
 Medierna bidrog inte heller med egna spekulationer eller till ryktes- spridningen när det gällde rapporteringen kring brandens orsaker eller vilka som kunde tänkas ligga bakom branden. Snarare fanns det i de svenska nyhetsmedierna en tendens att tona ned frågan om branden var anlagd eller ej. 
 Utredningens slutsats är att upphovet till spekulationerna och ryktes- spridningen kring brandens orsaker i stor utsträckning låg i räddnings- ledarens uttalande på temat att det finns många tecken som tyder på att det är ett brandattentat mot den Makedoniska föreningen. Den ansva- rige chefen för räddningsinsatsen inledde den första presskonferensen med att säga att det fanns tecken på att branden var anlagd. Uttalandet var det första uttalandet som gjordes från ansvarigt håll om brandorsaken, det upprepades i personliga intervjuer och genom telegramuttalanden under hela natten i radio och TV. 
 Även om chefen för räddningstjänsten och polisens representant på presskonferensen omedelbart dementerade uttalandet, kom dementin och de olika signalerna från ansvariga myndigheter av en del att tolkas som att polisen och det officiella Sverige ville dölja sanningen om bran- den. Även räddningsledarens uttalande i radio och TV om att skadeplatsen påminde om gaskamrarna i Auschwitz och att ungdomarna av någon orsak kan ha blivit inspärrade lade också grund för rykten och spekula- tioner. 
 138 
  
 SOU 1999:68 
  
 Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 
  
 Det mesta talar därför för att dessa första, auktoritativa uttalanden från den högste ansvarige för räddningsinsatsen lade grunden för den fortsatta ryktesspridningen och spekulationerna om branden. 
 139 
  
 13 
  
 Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet 
  
 I direktiven anges som bakgrund till utredningsuppdraget den misstro som riktades mot myndigheterna under brandkatastrofen och de farhå- gor som finns för att debatten om händelserna skall påverka förhållandet och förtroendet mellan stora grupper av människor med invandrar- bakgrund och det svenska samhället. 
 I detta kapitel skall utredningen i ett försök att belysa denna vida frågeställning undersöka vilket förtroende personer med invandrar- bakgrund och personer utan invandrarbakgrund hyser för det svenska samhället och dess institutioner. Skiljer sig förtroendet åt? Och i vad mån och på vad sätt påverkade händelserna i samband med brandkatastrofen i Göteborg invandrargruppernas förtroende för det svenska samhället? 
  
 13.1 
  
 Samhällsförtroendet hos personer med och utan invandrarbakgrund 
  
 Undersökningen av samhällsförtroendet bygger på två frågeunder- sökningar som genomförts av  
 SOM-institutet 
  vid Göteborgs universitet. Den ena är en riksrepresentativ studie och den andra en studie av be- folkningen i Västsverige. Båda undersökningarna genomfördes i form av postenkäter under hösten 1998 (huvuddelen av datainsamlingen skedde under oktober och november) med ett urval på 2800 respektive 2900 personer. Inom ramen för den västsvenska studien kan även göteborgar- nas samhällsförtroende analyseras. Svarsfrekvensen var relativt hög: ca 70 procent respektive 65 procent. Bortfallet bland invandrare är dock p g a språksvårigheter betydligt större. Alla slutsatser måste därför tolkas med försiktighet. De resultat som här presenteras är hämtade från den studie som redovisas i bilaga 6. 
 I tabell 13.1 redovisas förtroendet för olika samhällsinstitutioner hos svarspersoner med och utan invandrarbakgrund. Siffrorna i tabellen är ett s k balansmått och beräknas genom att andelen svarande som har högt förtroende minskas med andelen svarande som har angett att de har ett lågt förtroende för respektive institution. I tabellen anges även skillnaden i svar mellan de två grupperna. Ett plustecken respektive ett minustecken betyder att de med invandrarbakgrund har ett högre res- 
 141 
  
 Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet 
  
 SOU 1999:68 
  
 pektive ett lägre förtroende för den aktuella samhällsinstitutionen än de utan invandrarbakgrund. 
 Tabell 13.1 Samhällsförtroendet hos personer med och utan invandrarbakgrund (balans- mått) 
  
 Med 
  
 Utan 
  
 invandrarbakgrund 
  
 invandrarbakgrund 
  
 Skillnad 
  
 Universitet/högskolor 
  
 55 
  
 49 
  
 +6 
  
 Radio och TV 
  
 50 
  
 44 
  
 +6 
  
 Sjukvården 
  
 47 
  
 61 
  
 -14 
  
 Kungahuset 
  
 36 
  
 47 
  
 -11 
  
 Grundskolan 
  
 28 
  
 29 
  
 -1 
  
 Polisen 
  
 23 
  
 41 
  
 -18 
  
 Domstolarna 
  
 21 
  
 26 
  
 -5 
  
 Bankerna 
  
 17 
  
 10 
  
 +7 
  
 Storföretagen 
  
 13 
  
 7 
  
 +6 
  
 Dagspressen 
  
 6 
  
 7 
  
 -1 
  
 Försvaret 
  
 4 
  
 7 
  
 -3 
  
 Riksdagen 
  
 3 
  
 2 
  
 +1 
  
 Regeringen 
  
 -5 
  
 -5 
  
 ±0 
  
 Svenska kyrkan 
  
 -5 
  
 3 
  
 -8 
  
 Kommunstyrelserna 
  
 -13 
  
 -11 
  
 -2 
  
 De fackliga organisationerna 
  
 -21 
  
 -20 
  
 -1 
  
 De politiska partierna 
  
 -36 
  
 -32 
  
 -4 
  
 Kommentar:  
 Frågan lyder: Hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande samhällsinstitutioner och grupper sköter sitt arbete? Balansmåttet i tabellen anger skillnaden mellan andelen svarande som har högt förtroende och andelen som har lågt förtroende för respektive samhällsinstitution. 
  
 Källa:  
  
 Riks-SOM 
  1998 
 Personer med invandrarbakgrund har generellt sett ett lägre förtroende för svenska samhällsinstitutioner än vad svenskar utan invandrarbakgrund har. 
 Rangordningen av olika samhällsinstitutioners förtroende är dock nästan identisk. De samhällsinstitutioner, som svenskar utan invandrar- bakgrund har högt förtroende för, har också personer med invandrar- bakgrund högt förtroende för. Det gäller sjukvård, radio och TV samt universitet och kungahus. Och samma samhällsinstitutioner åtnjuter minst förtroende i båda grupperna. Nämligen de politiska partierna och de fackliga organisationerna. 
 Det som framförallt skiljer de båda grupperna åt är att man har olika förtroende för olika slags samhällsinstitutioner. Där ligger den största skillnaden. 
 Personer med invandrarbakgrund har klart mindre förtroende för statsmakten och svenska myndigheter än vad svenskar utan invandrar- bakgrund har. Skillnaden är mycket stor när det gäller förtroendet för 
 142 
  
 SOU 1999:68 
  
 Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet 
  
 polis, sjukvård och domstolar. Kungahuset och svenska kyrkan åtnjuter också ett lägre förtroende. 
 Invandrargrupperna har däremot ett klart större förtroende för insti- tutioner som står fria från staten som storföretag, banker, universitet och högskolor samt radio och TV. 
 När det gäller förtroendet för de politiska institutionerna i samhället: riksdag, regering och politiska partier finns det ingen skillnad mellan svarspersoner med eller utan invandrarbakgrund. Förtroendet är lågt i båda grupperna. 
  
 13.2 
  
 Samhällsförtroendet före och efter branden 
  
 Frågeundersökningarna genomfördes i sin fältfas just under den period brandkatastrofen inträffade. Huvuddelen av postenkäterna (ca 80 pro- cent) hade besvarats före branden. Men eftersom urvalet är stort ( 2800 respektive 2900 personer) och det handlar om två av varandra statistiskt oberoende undersökningar utgör svaren från de 20 procent som besva- rat enkäten efter branden ett tillräckligt underlag för att vetenskapligt grundade slutsatser kan dras av undersökningsmaterialet (i de fall då det rör sig om stora skillnader i svaren mellan olika grupper). 
 I tabell 13.2 redovisas resultat från den riksrepresentativa undersök- ningen när det gäller människors samhällsförtroende före och efter bran- den. I den vänstra halvan av tabellen redovisas de samhällsinstitutioner där förtroendet minskade (hos svarspersoner med invandrarbakgrund) och i den högra halvan visas vilka samhällsinstitutioner som fick ett ökat förtroende. 
 Tabell 13.2 Samhällsförtroendets förändring i samband med brandkatastrofen i Göte- borg (förändring i balansmått) 
  
 Minskat förtroende 
  
 Förändr hos 
  
 Ökat förtroende 
  
 Förändr hos 
  
 hos dem med 
  
 hos dem utan 
  
 hos dem med 
  
 hos dem utan 
  
 invandr bakg 
  
 invandr bakg 
  
 invandr bakg 
  
 invandr bakg 
  
 1. 
  
 Sjukvården 
  
 -12 
  
 (-2) 
  
 1. 
  
 Grundskolan 
  
 +12 
  
 +10 
  
 2. 
  
 Radio och TV 
  
 -11 
  
 (+1) 
  
 2. 
  
 Kommun- 
  
 3. 
  
 Polisen 
  
 -7 
  
 (+2) 
  
 styrelserna 
  
 +8 
  
 (-1) 
  
 4. 
  
 Dagspressen 
  
 -5 
  
 (±0) 
  
 3. 
  
 De pol partierna 
  
 +7 
  
 (-3) 
  
 5. 
  
 Kungahuset 
  
 (-3) 
  
 -5 
  
 4. 
  
 Svenska kyrkan 
  
 +5 
  
 +8 
  
 6. 
  
 Regeringen 
  
 (-3) 
  
 -4 
  
 Kommentar:  
 Frågan lyder: Hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande samhällsinstitutioner och grupper sköter sitt arbete? Ett minskat respektive ett ökat förtroende är beräknat med utgångs- punkt från ett balansmått som kan variera mellan +100 och  
 -100 
  (se tabell 13:1).I tabellen anges skillna- den i balansmåttet före och efter branden. Ex ett värde på +50 före branden och +40 efter branden innebär ett minskat förtroende med 10 enheter,i tabellen angett som  
 -10.Siffrorna 
  inom parentes är för låga för att räknas som någon säker förändring. 
  
 Källa:  
  
 Riks-SOM 
  1998 
 143 
  
 Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet 
  
 SOU 1999:68 
  
 Invandrargrupperna minskade påtagligt sitt förtroende efter branden för två olika samhällsinstitutioner som båda var starkt inblandade i händel- serna i samband med branden: Dels sjukvården och polisen, dels press, radio och TV. För sjukvården och för radio och TV handlar det om ett starkt minskat förtroende, men om en nedgång från en hög nivå. För polisen och dagspressen sker det minskade förtroende från en redan förhållandevis låg nivå. 
 Men resultatet i tabell 13.2 visar också att vissa samhällsinstitutioner får klart ökat förtroende efter branden hos personer med invandrar- bakgrund. Det gäller förtroendet för grundskolan, kommunen, de poli- tiska partierna och svenska kyrkan. 
 Detta innebär med andra ord att invandrargruppernas förtroende för de svenska samhällsinstitutionerna sammantaget inte minskade efter brandkatastrofen. Vissa samhällsinstitutioner ökade i förtroende, medan andra samhällsinstitutioner minskade i ungefär samma utsträckning. 
 Något liknande minskat samhällsförtroende efter branden går det inte att finna hos svenskar utan invandrarbakgrund, möjligheten med undantag för kungahuset och regeringen. Här rör det sig emellertid om små förändringar. Däremot kan man finna ett klart ökat förtroende för grundskolan och svenska kyrkan. I övrigt påverkade händelserna i sam- band med brandkatastrofen överhuvudtaget inte de svarspersoner som inte har någon invandrarbakgrund (i tabell 13.2 och 13.3 har de fall där det inte går att dra någon slutsats om förändringar satts inom parentes) 
 Resultatet i tabell 13.2 styrks av de siffror som presenteras i tabell 13.3. I detta fall handlar det om förtroendet för olika yrkes- och personal- grupper och ett representativt urval av innevånare i Göteborgsregionen. 
 Tabell 13.3 Förändring av förtroendet för olika yrkesgrupper i samband med brand- katastrofen i Göteborg (förändring i balansmått) 
  
 Minskat förtroende 
  
 Förändr hos 
  
 Ökat förtroende 
  
 Förändr hos 
  
 hos dem med 
  
 hos dem utan 
  
 hos dem med 
  
 hos dem utan 
  
 invandr bakg 
  
 invandr bakg 
  
 invandr bakg 
  
 invandr bakg 
  
 1. 
  
 Sjukvårdspersonal 
  
 -10 
  
 (-2) 
  
 1. 
  
 Rikspolitiker 
  
 +16 
  
 (+2) 
  
 2. 
  
 Försäkringskassans 
  
 2. Kommunpol 
  
 +12 
  
 (-1) 
  
 personal 
  
 -8 
  
 (+2) 
  
 3. 
  
 Socialarbetare 
  
 (-2) 
  
 (-1) 
  
 3. 
  
 Dagspressjourn 
  
 +10 
  
 (±0) 
  
 4. 
  
 Radiojournalister 
  
 (-1) 
  
 +4 
  
 4. 
  
 Kommunens 
  
 tjänstemän 
  
 +4 
  
 (+3) 
  
 5. 
  
 TV-journalister 
  
 (+1) 
  
 (+3) 
  
 Kommentar:  
 Frågan lyder: Allmänt sett, hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande yrkes- grupper sköter sitt arbete? Ett minskat respektive ett ökat förtroende är beräknat med utgångspunkt från ett balansmått som kan variera mellan +100 och  
 -100 
  (se tabell 13:1). I tabell 13:3 anges skillnaden i balansmåttet före och efter branden. Ex ett värde på +50 före branden och +40 efter branden inne- bär ett minskat förtroende med 10 enheter,i tabellen angett som  
 -10.Siffrorna 
  inom parentes är för låga för att räknas som någon säker förändring. 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
 144 
  
 SOU 1999:68 
  
 Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet 
  
 Tendensen är densamma som när det gällde förtroendet för olika sam- hällsinstitutioner. Hos svarspersoner utan invandrarbakgrund sker ingen förändring när det gäller förtroendet för olika personalgrupper, medan det stora förändringar hos invandrargrupperna. 
 Hos invandrargrupperna i Göteborgsregionen ökar förtroendet för rikspolitiker, kommunpolitiker och kommuntjänstemän mer än i landet i sin helhet. Och i Göteborgsregionen ökar förtroendet klart för dags- pressjournalister, medan det motsatta gällde för landet i sin helhet. Detta innebär att brandkatastrofen hos göteborgare med invandrarbakgrund snarare bidrog till att öka samhällsförtroendet i sin helhet, även om för- troendet för de myndigheter som direkt hade med branden att göra minskade, 
 De förändringar i förtroende som kan avläsas i enkätundersökninga- rna överensstämmer i stora drag med de resultat utredningen kommit fram till i de kartläggningar som gjorts av olika aktörers insatser under brandkatastrofen. Statsministerns och andra statsråds besök i Göteborg var uppskattade, insatserna från ledande politiker och tjänstemän i Göte- borg har också fått erkännande. Innehållsstudierna av nyhetsrapporte- ringen visar också att Göteborgs båda morgontidningar stod för en väl- balanserad och omdömesgill nyhetsbevakning av brandkatastrofen. 
 Slutsatsen blir med andra ord att brandkatastrofen i Göteborg både ökade och minskade samhällsförtroendet bland personer med invand- rarbakgrund. Branden påverkade däremot endast obetydligt samhälls- förtroendet hos svenskar utan invandrarbakgrund. 
 145