6 
  
 Bör  
  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla företag? 
 Vårt förslag: Moderföretag som endast är noterade för skulde- brev bör inte behöva upprätta koncernredovisning med tillämp- ning av IAS förrän år 2007. 
  
 6.1 
  
 Artikel 9 i  
  
 IAS-förordningen 
  
 Den tvingande regleringen i artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  skall enligt artikeln tillämpas för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller därefter. Enligt artikel 9 får dock medlemsstaterna besluta om en extra övergångstid till år 2007 för uppfyllande av villkoren i artikel 4 för sådana företag; 
  
 a) 
  
 som har endast skuldebrev upptagna till handel på en reglerad marknad i någon av medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG, eller 
  
 b) 
  
 vilkas värdepapper erbjuds till allmänheten i en stat utanför EU, och som i detta syfte har använt sig av internationellt gångbara standarder från och med ett räkenskapsår som inletts före den tid- punkt då denna förordning offentliggjordes i Europeiska gemen- skapernas officiella tidning. 
  
 I skälen till  
 IAS-förordningen 
  anges bl.a. att det är nödvändigt att ge medlemsstaterna möjlighet att inte förrän 2007 tillämpa vissa bestämmelser på företag som är noterade både i gemenskapen och på en reglerad marknad utanför gemenskapen och som redan tillämpar andra internationellt godtagbara standarder som grundval för sin redovisning, samt på företag som endast har skuldebrev noterade. Med internationellt gångbara standarder avses US GAAP. Förordningen offentliggjordes i EGT den 11 september 2002 vilket alltså är den tidpunkt vid vilken ett företag skall ha 
 161 
  
 Bör  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla företag? 
  
 SOU 2003:71 
  
 tillämpat US GAAP för att kunna komma ifråga för den extra övergångstiden. 
  
 6.1.1 
  
 Företag som endast har skuldebrev noterade 
  
 Av artiklarna 4 och 9 i  
 IAS-förordningen 
  följer att moderföretag som bara är noterade för skuldebrev, och inte för aktier, får medges en extra övergångstid till år 2007. Denna möjlighet infördes i IAS- förordningen av hänsyn till att den franska regeringen ansåg att franska statsägda företag, såsom järnvägsföretag och flygbolag, hade behov av två års extra förberedelsetid inför en övergång till redovisning enligt IAS. 
 Redovisningsrådets rekommendationer baserar sig på IAS och utgångspunkten för rådets arbete är att dess rekommendationer så långt möjligt skall överensstämma med IAS. För företag som tillämpar rådets rekommendationer är steget över till en fullständig  
 IAS-redovisning 
  alltså inte så stort. I Sverige omfattas sådana före- tag som bara har skuldebrev noterade inte direkt av Redovisnings- rådets rekommendationer. Redovisningsrådets rekommendationer gäller nämligen företag vars  
 aktier  
 (vår kurs.) är föremål för offentlig handel eller som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse. Övriga näringsdrivande företag får men behöver inte tillämpa Redovisningsrådets rekommendationer och de företag som inte gör det skall tillämpa Bokföringsnämndens allmänna råd. Ett krav på IAS i koncernredovisningen fr.o.m. år 2005 skulle där- för för sådana företag som bara har skuldebrev noterade kunna bli en större omställning än för företag som har aktier noterade. Det torde vara skäl av detta slag som låg till grund för den franska regeringens begäran. 
 Vid kontakter med de företag som enligt Finansinspektionens förteckning (se avsnitt 2.3) utgör den svenska reglerade marknaden har det framkommit att det är endast vid Stockholmsbörsen som det förekommer företag som uteslutande har skuldebrev noterade och som därmed omfattas av artikel 9 i förordningen. För att få handla vid Stockholmsbörsen måste företagen uppfylla vissa infor- mationskrav m.m. enligt särskilda avtal. Ett företag som endast handlar med skuldebrev kan göra det antingen enligt ett noterings- avtal eller enligt ett avtal om inregistrering av obligationer. Av båda dessa följer att bl.a. koncernredovisningen skall upprättas i enlighet med lag eller annan författning samt enligt god redovisningssed för 
 162 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bör  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla företag? 
  
 aktiemarknadsbolag. Detta innebär att även företag som inte for- mellt omfattas av Redovisningsrådets rekommendationer måste tillämpa rekommendationerna ändå enligt avtalet med Stockholms- börsen. 
 Vi har inhämtat uppgifter från Stockholmsbörsen angående de företag som endast har skuldebrev noterade vid börsen. Uppgif- terna visar att det finns ett mycket litet antal moderföretag i Sverige, främst inom den finansiella sektorn, som endast har skul- debrev noterade vid börsen. Vidare finns det ett antal kommuner och landsting som har skuldebrev noterade. Som framgår av avsnitt 2.3 har vi dock gjort bedömningen att kommuner och landsting inte omfattas av  
 IAS-förordningen 
  vilket betyder att övergångs- regeln saknar betydelse för dem. 
  
 IAS-förordningen 
  gäller företag som är underställda en med- lemsstats lagstiftning och som har, i det här aktuella fallet, skulde- brev upptagna till handel på en reglerad marknad i någon av med- lemsstaterna. Det förekommer att svenska moderföretag har skul- debrev noterade både i Sverige och vid någon börs i en annan med- lemsstat, t.ex. vid Londonbörsen. En fråga är vad som gäller om t.ex. Storbritannien inte väljer att utnyttja övergångsregeln medan vi gör det. Tar det svenska beslutet att skjuta upp tillämpningen av  
 IAS-förordningen 
  till år 2007 då över det krav på  
 IAS-redovisning 
  som gäller i Storbritannien till följd av  
 IAS-förordningen? 
  Vår slut- sats är att det svenska beslutet att utnyttja övergångsregeln får genomslag även i Storbritannien om inte den brittiska lagstiftaren och marknadsplatserna där inför uttryckliga regler som tvingar alla företag att redovisa i enlighet med IAS. En annan fråga är vad som gäller vid omvänt förhållande, dvs. får ett svenskt beslut att inte utnyttja övergångsregeln effekter för svenska moderföretag som är noterade för skuldebrev på andra marknader inom EU, t.ex. i Storbritannien, om den brittiska lagstiftaren utnyttjar övergångs- regeln? Det svenska företaget torde då vara tvingat att upprätta sin redovisning i enlighet med IAS även om den brittiska lagstiftaren beslutar sig för att utnyttja övergångsregeln för brittiska företag. 
  
 6.1.2 
  
 Företag som är noterade utanför EU och tillämpar US GAAP 
  
 Enligt vår bedömning skall  
 IAS-förordningens 
  bestämmelser tolkas så att den extra övergångstiden enligt artikel 9 b) bara får utnyttjas 
 163 
  
 Bör  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla företag? 
  
 SOU 2003:71 
  
 för företag vars värdepapper redan den 11 september 2002 var note- rade både i Sverige och på en marknad utanför EU, exempelvis den amerikanska marknaden, och därför tillämpade US GAAP som grundval för sin redovisning även här i Sverige. 
 Med hänsyn till att noteringsavtalen hos Stockholmsbörsen AB, Nordic Growth Market AB och Aktietorget AB kräver att redo- visningen skall upprättas enligt god redovisningssed för aktiemark- nadsbolag 
 1  
 (dvs. enligt Redovisningsrådets rekommendationer) är det inte särskilt sannolikt att något svenskt företag vars värdepap- per var noterade i Sverige vid tidpunkten för  
 IAS-förordningens 
  ikraftträdande, den 11 september 2002, upprättade sin lagstadgade koncernredovisning enligt US GAAP. Av samma skäl torde det inte heller finnas några svenska noterade dotterbolag till utländska bolag (hemmahörande utanför EU) som tillämpade US GAAP i sin lagstadgade koncernredovisning. 
 Såsom påpekats ovan gäller  
 IAS-förordningen, 
  såsom den är utformad, bara företag som är underställda en medlemsstats lag- stiftning. Det betyder t.ex. att ett amerikanskt företag som är note- rat i EU även fortsättningsvis kan tillämpa US GAAP. Förord- ningen ställer alltså inget krav på att alla företag som är noterade i EU skall tillämpa IAS utan den gäller bara sådana företag som där- utöver är hemmahörande inom EU. En annan fråga är vad som gäller för andra  
 EU-företag 
  som är noterade i Sverige. Om t.ex. Tyskland med stöd av artikel 9 skjuter upp tillämpningen av IAS- förordningen till 2007 för företag som tillämpar US GAAP medan vi inte gör det uppstår frågan om ett tyskt företag som tillämpar US GAAP och är noterat i Sverige p.g.a. denna notering blir skyl- dig att upprätta  
 IAS-redovisning 
  redan 2005. Vår slutsats är att det tyska beslutet att utnyttja övergångsregeln och tillåta detta företag att upprätta sin redovisning med tillämpning av US GAAP fram till år 2007 tar över det krav på redovisning enligt IAS som enligt IAS- förordningen gäller i Sverige om inte den svenska lagstiftaren eller marknadsplatserna här inför uttryckliga regler som tvingar alla i Sverige noterade företag, oavsett var de hör hemma, att redovisa enligt IAS. I avsaknad av ett sådant beslut har alltså det tyska före- taget, med stöd av tysk rätt, möjlighet att vänta med att gå över till  
 IAS-redovisning 
  trots att det är noterat i Sverige 
  
 1  
 Aktietorget AB har formulerat sig lite annorlunda och föreskriver att årsredovisningen enligt årsredovisningslagen och annan tillämplig författning skall vara upprättad i enlighet med god redovisningssed. 
 164 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bör  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla företag? 
  
 6.2 
  
 Våra slutsatser och förslag 
  
 Till att börja med kan konstateras att något behov av att skjuta upp tillämpningen av  
 IAS-förordningen 
  för sådana företag som avses i artikel 9 b) inte föreligger i Sverige, eftersom det inte finns några svenska moderföretag som den 11 september 2002 upprättade sin lagstadgade redovisning i Sverige enligt US GAAP och moder- företag hemmahörande utanför EU omfattas inte av förordningen samt moderföretag hemmahörande i något annat  
 EU-land 
  omfattas av det landets lagstiftning. 
 När det gäller frågan om tillämpningen av  
 IAS-förordningen 
  bör skjutas upp för sådana moderföretag som endast har skuldebrev noterade gör vi följande överväganden. Syftet med  
 IAS-förord- 
  ningen är bl.a. att öka jämförbarheten mellan redovisningshand- lingar upprättade i olika länder. Detta syfte kommer under en övergångsperiod att motverkas om övergångsregeln utnyttjas för att ge vissa företag två års extra förberedelsetid inför en övergång till redovisning enligt IAS. Det har dock från EG:s sida bedömts nödvändigt att införa en längre övergångstid för dessa företag eftersom de annars skulle få en betydligt större omställning inför övergången till IAS än andra noterade företag. I Sverige faller i och för sig detta argument till följd av de avtal som företagen träffar med Stockholmsbörsen och som innebär att företag med bara skul- debrev noterade ändå måste tillämpa Redovisningsrådets rekom- mendationer och dessa i allt väsentligt överensstämmer med IAS. 
 Även om övergången till  
 IAS-redovisning 
  därmed inte är mer arbets- eller resurskrävande för företag med bara skuldebrev note- rade än för andra företag råder det dock ingen tvekan om att över- gången kommer att innebära en del omställningsproblem för alla företag. Möjligheten att skjuta upp tillämpningen gäller dock bara en mindre grupp. Vad som talar emot att utnyttja artikel 9 a) är därför att det väcker en del betänkligheter från konkurrens- och jämförbarhetssynpunkt om t.ex. företag inom samma bransch under en övergångstid upprättar koncernredovisning enligt olika regelverk. Vad som talar för ett utnyttjande är att en övergång till IAS sannolikt kommer att innebära en del problem inledningsvis och att företagen antagligen skulle välkomna en extra förberedelse- tid. Enbart det faktum att denna extra förberedelsetid inte kan ges till alla noterade företag är enligt vår mening inte ett tillräckligt starkt argument för att vi i Sverige skall avstå från att utnyttja den lättnad för företagen som artikel 9 a) innebär. 
 165 
  
 Bör  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla företag? 
  
 SOU 2003:71 
  
 Sammanfattningsvis  
 föreslår vi att artikel 9 utnyttjas på så sätt att ett moderföretag som enbart har skuldebrev noterade i Sverige inte behöver upprätta koncernredovisning med tillämpning av IAS förrän för det räkenskapsår som inleds den 1 januari 2007 eller senare. 
 166 
  
 7 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 I våra direktiv, under rubriken Behovet av utredning, anges att vi bör analysera vilken betydelse  
 IAS-förordningen 
  får för det svenska systemet för utvecklandet av god redovisningssed. Som skäl för detta anges att det för närvarande är oklart hur Redo- visningsrådets verksamhet kommer att påverkas av den nu antagna  
 EG-förordningen. 
  Dock står det klart att incitamenten för att fort- sätta utveckla en 'god redovisningssed' för svenska publika bolag kommer att försvagas. Förändringar i Redovisningsrådets verksam- het får i sin tur betydelse för Bokföringsnämnden och Finans- inspektionen. Om Redovisningsrådets verksamhet dras ner, kan det ställa ökade krav på dessa myndigheter. 
 Under rubriken Uppdraget anges vidare att utredaren skall särskilt analysera hur förordningen kan antas slå på det svenska systemet för normgivning på redovisningsområdet, i synnerhet samspelet mellan Bokföringsnämndens och Finansinspektionens verksamhet och den verksamhet som idag bedrivs av Redovisnings- rådet (jfr prop. 1998/99:130 s.  
 188-190 
 1 
 ). 
  Finner utredaren att sy- stemet i någon del behöver ändras, skall hon lägga fram förslag till åtgärder. Om åtgärderna kan förväntas innebära kostnader för det allmänna, skall hon även lämna förslag till finansiering. 
 Utifrån våra direktiv skall således vårt uppdrag omfatta frågan om hur Bokföringsnämndens och Finansinspektionens verksamhet kommer att påverkas av att Redovisningsrådets verksamhet föränd- ras till följd av  
 IAS-förordningen 
  och, om det till följd därav, finns anledning att förändra det nuvarande systemet för kompletterande normgivning. Nedan behandlas således inte frågan om vilka effek- 
  
 1  
 På dessa sidor behandlas frågan om förhållandet mellan statlig och privat normgivning, dvs. mellan Bokföringsnämnden/Finansinspektionen å ena sidan och Redovisningsrådet å andra sidan. 
 167 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 SOU 2003:71 
  
 ter våra förslag kan få för de normgivande organen, denna fråga behandlas i avsnitt 5.6. 
  
 7.2 
  
 Redovisningsrådets framtida roll 
  
 Redovisningsrådet är ett privaträttsligt organ och drivs av en ideell förening, Föreningen för utvecklande av god redovisningssed. Föreningen verkar genom Redovisningsrådet, Redovisningsrådets akutgrupp samt den nybildade Panelen för övervakning av finansiell rapportering. 
 Redovisningsrådet har till ändamål att främja utvecklandet av god redovisningssed i publika företag och ger idag ut rekommendatio- ner för företag vars aktier är föremål för offentlig handel och före- tag som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse. Genom  
 IAS-förordningen 
  kommer i stället IASB att styra utvecklingen för de noterade företagens koncernredovisning. Det finns dock skill- nader mellan regelverken både såvitt avser målgrupp och innehåll. Det tvingande kravet i  
 IAS-förordningen 
  på tillämpning av IAS vid upprättande av koncernredovisningen gäller endast för noterade företag, medan Redovisningsrådets rekommendationer även omfattar företag som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse. I detta avseende har rådets rekommendationer därför en något vidare målgrupp än  
 IAS-förordningen. 
  Å andra sidan tar  
 IAS-förordningen, 
  till skillnad från Redovisningsrådets rekom- mendationer, inte bara sikte på företag vars aktier är noterade utan även på företag som endast är noterade för skuldebrev. Denna skillnad är dock av liten praktisk betydelse eftersom Stockholms- börsen kräver att även företag med enbart skuldebrev noterade skall tillämpa rådets rekommendationer. Vidare gäller att Redo- visningsrådets rekommendationer utformas med utgångspunkt i IAS/IFRS, men avvikelser från standarderna förekommer om svensk lag lägger hinder i vägen för en tillämpning enligt IAS eller om det finns andra starka skäl. En annan skillnad ligger i att Redo- visningsrådets rekommendationer även tillämpas vid upprättande av årsredovisningen och innehåller en del avsteg, främst av skatte- skäl, från IAS vid redovisning i juridisk person. 
 Redovisningsrådets huvuduppgift får dock anses vara att ge ut rekommendationer för noterade företags koncernredovisning. När de noterade företagen fr.o.m. år 2005 blir skyldiga att direkt tillämpa IAS kommer det inte längre att vara tillåtet att tillämpa 
 168 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 rådets rekommendationer vid upprättande av koncernredovis- ningen i noterade företag. Den mest troliga utvecklingen är därför att Redovisningsrådet inte kommer att fortsätta att ge ut rekom- mendationer för de noterade företagen, vare sig avseende årsredo- visningen eller koncernredovisningen. Redovisningsområdet står under ständig utveckling och för närvarande finns ett stort antal utkast från IASB med föreslagna ändringar i IAS. Det kan därför komma att krävas omfattande ändringar i rekommendationerna. Även ändringar i svensk lagstiftning kan leda till att ändringar måste göras i rekommendationerna. För tiden fram till år 2005 har Redovisningsrådet ansvaret för att ge de noterade företagen den ledning de behöver och rådet torde därför komma att göra de änd- ringar i rekommendationerna som följer av att lagen ändras eller som är nödvändiga för att möjliggöra en tillämpning av exempelvis IAS 39 och de föreslagna reglerna om omvända förvärv. 
 2  
 Redo- visningsrådets huvuduppgift efter år 2005 torde komma att vara att fylla den viktiga funktionen som remissorgan och länk mellan svenska företag och IASB vid avgivande av utlåtanden avseende föreslagna förändringar i befintliga standarder eller i fråga om för- slag till nya standarder. 
 När det gäller den framtida rollen för Redovisningsrådets akut- grupp är det oklart om akutgruppen kommer att fortsätta ge ut sådana uttalanden som, även om de sker med utgångspunkt i rådets rekommendationer, i praktiken innebär en tolkning av bakomlig- gande IAS fram till år 2005. Däremot har akutgruppen för avsikt att såväl före som efter år 2005 vid behov yttra sig om sådana redo- visningsfrågor som är av typiskt nationell natur. När det gäller tolkningen och tillämpningen av IAS/IFRS torde det redan idag förhålla sig på det sättet att det bara är IFRIC som kan göra aukto- ritativa uttalanden i dessa hänseenden. När  
 IAS-förordningen 
  Ryan tillämpas år 2005 och antagna IAS/IFRS blir direkt tillämpliga i Sverige kommer det därmed inte att finnas något utrymme alls för akutgruppen att tolka IAS. Däremot torde akutgruppen komma att fylla en funktion som remissorgan och länk mellan svenska företag och IFRIC. 
 Föreningen för utvecklande av god redovisningssed kan också komma att få en roll i den organisation som skall utöva tillsyn över efterlevnaden av  
 IAS-förordningen 
  (jfr punkt 16 i inledningen till förordningen). Nuvarande generaldirektören för Finansinspektionen, 
  
 2  
 Se prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument. 
 169 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 SOU 2003:71 
  
 Mcknight, har på uppdrag av Finansdepartementet gjort en över- syn av Finansinspektionens roll och resursbehov vilken presenteras i betänkandet Framtida finansiell tillsyn, SOU 2003:22. I betän- kandet föreslår hon att den tillsyn som följer av  
 IAS-förordningen, 
  i fråga om allmänna företag, bör ankomma på Bokföringsnämnden och att Bokföringsnämnden kommer att behöva ökade resurser för att klara detta. Vilka organisationsförändringar och resurstillskott som förslaget medför bör enligt henne utredas skyndsamt. Hon anser det också naturligt att Bokföringsnämnden skall ha möjlighet att delegera tillsynsuppgifter till ett organ som Redovisningsrådets nybildade s.k. review panel (se följande stycke). Detta blir dock enligt henne en fråga för den nya myndigheten eller dess huvudman att ta ställning till. 
 Panelen för övervakning av finansiell rapportering som bildades i april 2003 är vid sidan av Redovisningsrådet och Akutgruppen en självständig enhet under Föreningen för utvecklande av god redo- visningssed. Panelen har till uppgift att övervaka den finansiella rapporteringen hos de noterade bolagen. Som ett led häri kommer en årlig genomgång av årsredovisningar att göras. Undersökningen kommer att redovisas i en årsrapport. Panelen skall övervaka att svenska aktiebolag, som har aktier inregistrerade eller noterade vid Stockholmsbörsen eller vid annan svensk börs eller auktoriserad marknadsplats, upprättar finansiella rapporter i enlighet med Redo- visningsrådets rekommendationer samt tillämplig lag eller annan författning. Panelen skall pröva ärenden rörande felaktigheter och avvikelser som direkt eller indirekt förelagts panelen eller som på annat sätt uppmärksammats. Prövningen kommer i första hand att baseras på publicerat material, men förtydliganden och komplette- ringar beträffande sakförhållanden av betydelse kan med stöd av noteringsavtalen inhämtas från de noterade bolagen. Panelens uttalanden kommer att offentliggöras. Eventuella sanktioner utdöms av börsen eller marknadsplatsen med stöd av panelens uttalanden och utredningar. 
 Sammanfattningsvis torde effekterna av  
 IAS-förordningen 
  bli att Redovisningsrådet upphör med att ge ut rekommendationer men fungerar som länk mellan svenska företag och IASB, att akutgrup- pen endast gör uttalanden avseende redovisningsfrågor av nationell natur och fungerar som länk mot IFRIC samt att Panelen för över- vakning av finansiell rapportering kan bli involverad i tillsynsappa- raten. 
 170 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 7.3 
  
 Bokföringsnämndens framtida roll 
  
 Bokföringsnämnden är en statlig myndighet och har idag det yttersta ansvaret för utvecklandet av god redovisningssed i företa- gens bokföring och offentliga redovisning. Bokföringsnämndens arbete inriktas bl.a. på redovisningsfrågor beträffande bokförings- skyldiga som inte ingår i Redovisningsrådets målgrupp, och främst då mindre och medelstora företag samt stiftelser och föreningar. 
 I den mån Redovisningsrådets arbetsuppgifter begränsas till följd av att  
 IAS-förordningen 
  blir tillämplig kommer därför även Bok- föringsnämndens arbete att påverkas. För tiden fram till år 2005 torde Redovisningsrådet främst komma att uppdatera gällande rekommendationer. Därefter kommer Redovisningsrådet med all sannolikhet inte att fortsätta att ge ut rekommendationer för års- och koncernredovisningen i noterade företag. I fråga om koncernredovisningen i noterade företag övertas ansvaret av IASB. Det kommer dock även i framtiden att finnas ett behov av svensk kompletterande normgivning beträffande årsredovisningen i noterade företag. Hittills har Redovisningsrådet gjort de anpass- ningar av standarderna till svenska förhållanden som har varit nödvändiga av bl.a. skatteskäl. Detta ansvar kommer i stället att falla på Bokföringsnämnden. Även för företag som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse utan att omfattas av IAS- förordningen, kommer ett behov av allmänna råd för upprättande av såväl års- som koncernredovisningen att finnas. Det antal företag som tillhör denna kategori torde inte vara så stort men de kommer likväl att ha behov av vägledning. Även denna uppgift kommer att falla på Bokföringsnämnden. Dessa ytterligare arbetsuppgifter kommer att leda till ett ökat resursbehov för Bokföringsnämnden. När det gäller frågan om på vilket sätt Bokföringsnämnden kommer att lösa det tillkommande behovet av vägledning för de angivna kategorierna av företag (dvs. noterade företag, såvitt gäller årsredovisningen, samt  
 icke-noterade 
  företag av stort allmänt intresse, såvitt gäller både årsredovisningen och koncernredovisningen) kan vi i dagsläget endast spekulera. En tro- lig utveckling torde vara att Redovisningsrådets rekommendationer på något sätt får leva kvar till dess att Bokföringsnämnden har utfärdat nya allmänna råd eller gjort en översyn av nuvarande allmänna råd i syfte att anpassa dem även för dessa tillkommande kategorier av företag och redovisningshandlingar. Ett alternativ kan vara att dessa företag får tillämpa Bokföringsnämndens allmänna 
 171 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 SOU 2003:71 
  
 råd för stora  
 icke-noterade 
  företag. 
 3  
 Det finns dock stora organisatoriska och verksamhetsmässiga skillnader liksom skill- nader i intressentkretsens storlek och sammansättning mellan de företag som ingår i rådets målgrupp och de som av Bok- föringsnämnden betecknas som stora  
 icke-noterade 
  företag, vilket möjligen talar emot en sådan lösning. 
 Vid sidan av de uppgifter som Bokföringsnämnden, enligt vad som nyss sagts, kan förväntas överta från Redovisningsrådet, har Bokföringsnämnden redan idag den mycket viktiga uppgiften att ge ut råd och anvisningar för de mindre företagens redovisning. Dessa företags behov av vägledning torde knappast minska i framtiden utan tvärtom öka i takt med att IAS får mer och mer genomslag i svensk redovisning samtidigt som ÅRL:s karaktär av ramlagstift- ning bibehålls. Det är utomordentligt viktigt att redovisningsreg- lerna för de mindre företagen skrivs och presenteras på ett sätt som är anpassat just för dem och deras förhållanden och behov. Nyttan av informationsgivningen måste synliggöras och regelverket måste göras så enkelt och lättbegripligt som möjligt. Enligt vår uppfatt- ning är detta kanske Bokföringsnämndens viktigaste uppgift i framtiden. De större företagen har ofta både egen kompetens i redovisningsfrågor och ekonomiska förutsättningar att skaffa sig nödvändig hjälp. Men för de mindre företagen har Bokförings- nämnden ett särskilt ansvar. Vi välkomnar därför de planer som Bokföringsnämnden har på att skapa en heltäckande och samman- hållen vägledning för de mindre företagens redovisning. Ett bra exempel på att det är möjligt att samla redovisningsregler för vissa kategorier av företag i en sammanhållen standard är Bokförings- nämndens projekt för enskilda firmor. 
 4 
  
 I den nyss nämnda utredningen om Framtida finansiell tillsyn föreslås att den tillsyn som följer av  
 IAS-förordningen 
  i fråga om allmänna företag bör ankomma på Bokföringsnämnden. Utredaren är dock inte främmande för tanken att Bokföringsnämnden skall ha möjlighet att delegera tillsynsuppgiften till Redovisningsrådets nybildade panel. Om Bokföringsnämnden inte godtas som behörig myndighet på redovisningsområdet föreslås, i andra hand, Bok- föringsnämnden bli inkorporerad i Finansinspektionen. Även den föreslagna organisationen av tillsynen kommer således, om den 
  
 3  
 Enligt Bokföringsnämndens allmänna råd BFNAR 2000:2 ingår i gruppen stora icke- noterade företag inte sådana  
 icke-noterade 
  företag av stort allmänt intresse som ingår i Redovisningsrådets målgrupp. 
  
 4  
 Projektet omfattar företag som inte har fler än tio anställda och vars nettotillgångar inte överstiger 24 miljoner kronor. 
 172 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 genomförs, att leda till ett ökat resursbehov för Bokföringsnämn- den. 
 Sammanfattningsvis kommer  
 IAS-förordningen 
  och Redo- visningsrådets minskade verksamhet att innebära en ökad arbets- belastning för Bokföringsnämnden genom att nämnden övertar ansvaret för årsredovisningen i noterade företag samt års- och kon- cernredovisningen i  
 icke-noterade 
  företag av stort allmänt intresse. Den ökande komplexiteten i redovisningslagstiftningen medför också ett ökat behov av normgivning för de mindre företagen. Sär- skilt viktigt är det som vi ser det att Bokföringsnämnden får sätta sina planer i verket och på allvar ta sig an dessa företag och förse dem med ett heltäckande regelverk som är begripligt, användbart och anpassat efter deras förhållanden och intressentkrets. Vi bedömer det som ytterst viktigt att nämnden tilldelas väsentligt ökade resurser i framtiden. I annat fall riskerar det tillkommande normgivningsarbete som följer av  
 IAS-förordningen, 
  och rådets neddragning, att sluka nämndens resurser på bekostnad av det minst lika viktiga arbetet med att ta fram vettiga regler för de små och medelstora företagen. Den bedömning som Bokföringsnämn- den har gjort och redovisat för utredningen är att nämnden i vart fall under en inledningsfas om ungefär tre till fem år behöver till- delas ytterligare resurser motsvarande uppskattningsvis fem till sju heltidstjänster. Vilket tillskott av mer permanent karaktär som kommer att behövas i framtiden är det i dagsläget omöjligt att uttala sig om. Om utvecklingen på redovisningsområdet fortgår i samma takt som under de senaste tio åren kommer det dock att finnas sysselsättning för en betydligt större bokföringsnämnd än dagens. 
  
 7.4 
  
 Finansinspektionens framtida roll 
  
 Finansinspektionen har idag ansvaret för utvecklandet av god redo- visningssed i sådana företag som omfattas av Myers och Jackson i den utsträckning det är påkallat av dessa företags särart. Målgrup- pen omfattar således både noterade och  
 icke-noterade 
  finansiella företag. Finansinspektionen utfärdar såväl allmänna råd som bin- dande föreskrifter. 
 Av Finansinspektionens allmänna råd (FFFS 2002:21 och FFFS 2002:22) framgår att finansiella företag bör tillämpa Bokförings- nämndens allmänna råd om inte annat följer av lag, annan författ- 
 173 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 SOU 2003:71 
  
 ning eller Finansinspektionens allmänna råd. Av Finansinspektio- nens allmänna råd samt av hänvisningen till Bokföringsnämndens allmänna råd följer att noterade finansiella företag skall tillämpa Redovisningsrådets rekommendationer samt uttalanden från akut- gruppen vid upprättande av års- och koncernredovisning, dock med vissa anpassningar av hänsyn till de finansiella företagens särart.  
 Icke-noterade 
  finansiella företag får tillämpa Redovisningsrådets rekommendationer och akutgruppens uttalanden och om de inte gör det skall de tillämpa Bokföringsnämndens allmänna råd. Vissa särskilt angivna rekommendationer från Redovisningsrådet bör dock tillämpas även av större  
 icke-noterade 
  finansiella företag. 
 För de noterade finansiella företagen innebär  
 IAS-förordningen 
  och den sannolika neddragningen av Redovisningsrådets verksam- het fr.o.m. år 2005 dels att utformningen av koncernredovisningen kommer att bestämmas av IASB, dels att ett behov av vägledning för upprättande av årsredovisningen kommer att uppstå. Även  
 icke-noterade 
  företag som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse och därför har tillämpat Redovisningsrådets rekommenda- tioner kommer att sakna vägledning efter år 2005 då  
 IAS-förord- 
  ningen blir tillämplig. 
 Redovisningsrådets uppgift att ge ut rekommendationer för koncernredovisningen i noterade företag kommer som sagt att övertas av IASB. Eftersom IAS skall gälla med samma dignitet som lag för de företag som tillämpar IAS med stöd av förordningen kommer visserligen alla föreskrifter som Finansinspektionen utfär- dat och som ryms inom IAS tillämpningsområde automatiskt att sättas åt sidan utan att några åtgärder behöver vidtas från Finans- inspektionens sida. Finansinspektionen måste dock se över de hän- visningar som finns i Finansinspektionens allmänna råd till Redo- visningsrådets rekommendationer samt överväga vilka komplette- rande krav av hänsyn till de finansiella företagens särart som kan och bör vara kvar vid en direkt tillämpning av IAS. Dessa övervä- ganden måste göras i fråga om innehållet i såväl föreskrifterna som de allmänna råden. Detta arbete kommer under en övergångstid sannolikt att kräva omfattande resurser. 
 Såsom redovisats ovan kommer enligt vår bedömning Bok- föringsnämnden att ta över ansvaret från Redovisningsrådet för att ge vägledning i fråga om årsredovisningen i noterade företag samt för års- och koncernredovisningen i  
 icke-noterade 
  företag av stort allmänt intresse. Den nuvarande hänvisningen i Finansinspektio- nens allmänna råd till Bokföringsnämndens allmänna råd bör 
 174 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 således vara kvar och innebär att de lösningar som Bokförings- nämnden avser att genomföra för de företag och redovisnings- handlingar som s.a.s. kommer i kläm, i vart fall inledningsvis, då  
 IAS-förordningen 
  börjar tillämpas även får genomslag för de finan- siella företagen. Såsom angetts ovan torde en trolig utveckling där- vid vara att Redovisningsrådets rekommendationer får leva kvar i avvaktan på nya allmänna råd från Bokföringsnämnden. För Finansinspektionens del blir således följden av att Bokförings- nämnden tar över denna uppgift av Redovisningsrådet att Finans- inspektionen, på samma sätt som idag, vid behov måste anpassa de regler som gäller för företag i allmänhet till de förhållanden som gäller för finansiella företag. Denna uppgift kommer inte att för- ändras p.g.a. att Redovisningsrådet upphör med att ge ut rekom- mendationer. Däremot kommer uppgiften temporärt att kräva en större arbetsinsats eftersom innehållet i de allmänna råd Bok- föringsnämnden så småningom kommer att utfärda för dessa före- tag måste jämföras med innehållet i Redovisningsrådets rekom- mendationer för att bedöma om ytterligare anpassningar av hänsyn till de finansiella företagens förhållanden bör göras utöver de som redan framgår av Finansinspektionens föreskrifter och allmänna råd. Uppgiften är dock av övergångskaraktär och det fortlöpande anpassningsarbete som Finansinspektionen därefter skall bedriva följer av det ansvar inspektionen har redan idag och är inte en följd av att Redovisningsrådet upphör med sin rekommendationsutgiv- ning. 
 I den tidigare nämnda utredningen om Framtida finansiell tillsyn föreslås att den tillsyn som följer av  
 IAS-förordningen 
  för de finan- siella företagens del skall utövas av Finansinspektionen samt görs bedömningen att Finansinspektionen kommer att behöva ökade resurser för att klara detta. 
 Sammanfattningsvis kommer  
 IAS-förordningen 
  och Redo- visningsrådets minskade verksamhet i ett inledningsskede att medföra ett behov av ytterligare resurser medan förändringarna på sikt främst innebär att de anpassningar p.g.a. de finansiella företa- gens särart som Finansinspektionen har gjort av Redovisnings- rådets rekommendationer i stället skall göras av Bokföringsnämn- dens allmänna råd. 
 175 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet 
  
 SOU 2003:71 
  
 7.5 
  
 Våra slutsatser och förslag 
  
 Av det ovan anförda kan slutsatsen dras att det faktum att Redo- visningsrådet förväntas upphöra med sin verksamhet att utfärda rekommendationer baserade på IAS/IFRS på sikt främst kommer att innebära en ökad arbetsbelastning för Bokföringsnämnden såsom den myndighet som har det yttersta ansvaret för utvecklan- det av god redovisningssed. Något skäl att förändra det grundläg- gande och nyligen inrättade systemet med Bokföringsnämnden som den ytterst ansvariga myndigheten på redovisningsområdet kan vi inte se i dagsläget. I stället anser vi att Bokföringsnämnden bör tilldelas ökade resurser för att klara av den ökade arbetsbelast- ning som enligt ovan blir en följd av att Redovisningsrådet sanno- likt upphör med sin rekommendationsutgivning. En bedömning av storleken av resursbehovet görs i avsnitt 7.3 ovan. Även Finans- inspektionen kommer under en övergångsperiod att behöva ytterli- gare resurser för att klara av den ökade arbetsbelastningen. 
 När det gäller frågan om vilken myndighet eller annat organ som bör tillerkännas den tillsynsuppgift som följer av punkt 16 i inled- ningen till  
 IAS-förordningen 
  anser vi inte att det är en fråga som det ankommer på oss att besvara. Vi har dock inget att invända mot Cobb förslag att lägga uppgiften på Bokföringsnämnden, såvitt gäller de allmänna företagen. I så fall kommer det givetvis att ställa krav på ytterligare resurstilldelning till nämnden. 
 176 
  
 8 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 8.1 
  
 Inledning 
  
 I våra direktiv uttalas att det inte kan uteslutas att en övergång till  
 IAS-redovisning 
  får effekter även för annan lagstiftning än sådan som direkt tar sikte på redovisning, främst viss associationsrättslig lagstiftning. I vårt arbete ingår att inventera de frågor som kan behöva analyseras närmare i annat sammanhang men inte att lämna några förslag till lagändringar. 
 Ändringar i redovisningslagstiftningen och förändringar av god redovisningssed kan få betydelse även på andra områden än de som rör redovisning. Detta är fallet om lagstiftaren har valt att låta redovisningen ligga till grund för ett visst förhållande eller för prövningen av en viss fråga. Det har under utredningens gång utkristalliserats fyra områden där redovisningen och förändringar i denna har särskilt stor betydelse. Dessa områden är företags- beskattningen, reglerna om kapitaltäckning m.m. i finansiella före- tag samt utdelningsreglerna och likvidationsbestämmelserna i aktiebolagslagen (ABL). 
 1 
  
 Skatterelaterade frågor som en övergång till  
 IAS-redovisning, 
  eller ett ökat inflytande av IAS inom svensk redovisning, väcker behandlas i avsnitten 3.4 och 5.3.2. När det gäller effekter på kapi- taltäckningen i finansiella företag hänvisas till avsnitt 5.7.2. I det följande behandlas frågan om hur den ökande användningen av IAS i redovisningen bör påverka utformningen och tillämpningen av utdelningsreglerna och likvidationsbestämmelserna i ABL. Vi vill också påpeka att vårt förslag till ändrad koncerndefinition för redovisningsändamål bör föranleda en översyn av koncerndefini- tionerna i bl.a. ABL, lagen om ekonomiska föreningar, stiftelse- lagen samt bank- och försäkringslagstiftningen. 
  
 1  
 Resonemanget i det följande kan ha bäring på andra företagsformer, ekonomiska föreningar och stiftelser. Av tidsskäl har vi begränsat våra överväganden till aktiebolag och finansiella företag (oavsett företagsform). 
 177 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 SOU 2003:71 
  
 8.2 
  
 Utdelningsreglerna och Aktiebolagskommitténs förslag (SOU 1997:168) 
  
 Enligt 12 kap. 2 § första stycket ABL får utdelning till aktieägarna inte överstiga vad som i fastställd balansräkning och, i fråga om moderbolag som skall upprätta koncernredovisning, i fastställd koncernbalansräkning för det senaste räkenskapsåret redovisas som bolagets eller koncernens nettovinst för året, balanserad vinst och fria fonder med avdrag för; 
  
 1. 
  
 redovisad förlust, 
  
 2. 
  
 belopp som enligt lag eller bolagsordning skall avsättas till bundet eget kapital eller, i fråga om moderbolag, belopp som av det fria egna kapitalet i koncernen enligt årsredovisningarna för företag inom denna skall överföras till bundet eget kapital, 
  
 3. 
  
 belopp som enligt bolagsordningen annars skall användas för något annat ändamål än utdelning till aktieägarna. 
  
 Enligt paragrafens andra stycke får vinstutdelning inte ske med så stort belopp att utdelningen med hänsyn till bolagets eller koncer- nens konsolideringsbehov, likviditet eller ställning i övrigt står i strid med god affärssed. 
 Begränsningsregeln i 12 kap. 2 § första stycket brukar benämnas beloppsspärren medan regeln i andra stycket benämns försiktig- hetsregeln. 
 Aktiebolagskommittén har i sitt delbetänkande Vinstutdelning i aktiebolag (SOU 1997:168) lämnat följande förslag till förändringar i utdelningsreglerna. 
 När det gäller beloppsspärren föreslås att utdelning inte får genomföras om det inte finns full täckning för det bundna egna kapitalet efter utdelningen i stället för som idag att utdelningen inte får överstiga redovisat fritt eget kapital. Det huvudsakliga skälet till att kommittén föreslår en ändring av reglerna i detta hän- seende är att förekommande utdelningar av s.k. sakvärden, dvs. annat än pengar, orsakat omfattande tolkningsproblem. 
 Beträffande försiktighetsregeln föreslår kommittén den ändringen att en utdelning, även om hinder inte möter enligt beloppsspärren, får ske endast i den mån det med hänsyn till bolagets (koncernens) konsolideringsbehov, likviditet och ställning i övrigt framstår som försvarligt. Därvid skall särskilt beaktas de krav som verksamhetens art, omfattning och risker ställer på storleken av det egna kapitalet. 
 178 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 Kommittén föreslår att ett bolag skall lämna upplysningar i för- valtningsberättelsen om hur försiktighetsregeln påverkat förslaget till resultatdisposition. Vidare skall förslaget i förekommande fall innehålla upplysningar om hur stor del av det egna kapitalet som beror på att vissa i berättelsen angivna tillgångar eller skulder upp- tagits till marknadsvärdet på balansdagen eller värderats till balans- dagens kurs. 
 Aktiebolagskommittén föreslår vidare att beloppsspärrens kopp- ling till koncernredovisningen, den s.k. koncernspärren, avskaffas. Ett skäl till detta är att det idag gäller omfattande undantag från skyldigheten att upprätta koncernredovisning enligt ÅRL. Ett annat argument som kommittén för fram är att den svenska ord- ningen avviker från rättsläget i andra europeiska länder. Kommit- téns förslag innebär att omfattningen av en utdelning vid pröv- ningen av beloppsspärren skall bestämmas på ett och samma sätt för alla moderföretag, nämligen med utgångspunkt i moderföreta- gets egen balansräkning. Liksom hittills är försiktighetsregeln tillämplig också på dessa fall, vilket för ett moderföretag innebär att bolaget har att beakta den samlade ekonomiska ställningen i koncernen, och detta även i det fall moderbolaget inte behöver upprätta någon koncernredovisning. 
 Aktiebolagskommitténs förslag bereds för närvarande inom Justitiedepartementet. 
  
 8.3 
  
 Justitiedepartementets promemoria Vinstutdelningsreglerna och utvecklingen på redovisningsområdet (oktober 2002) 
  
 I en på uppdrag av Justitiedepartementet upprättad promemoria hösten 2002 föreslås ytterligare förändringar i utdelningsreglerna. Bakgrunden till detta utredningsarbete var bl.a. den ökade inter- nationaliseringen av företagens redovisning. Utredarens uppdrag var att göra en analys av lämpligt samband mellan redovisnings- och vinstutdelningsreglerna med hänsyn till pågående förändringar på redovisningsområdet däribland  
 IAS-förordningen. 
  
 Utredaren pekar på att utvecklingen på redovisningsområdet har inneburit en förskjutning i synsättet på vad som är tillgångar och skulder samt när värdeförändringar på dessa skall rapporteras i redovisningen. Det dominerande syftet med redovisningsreglerna är att ge investerare och andra beslutsfattare underlag för sina 
 179 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 SOU 2003:71 
  
 beslut om ägande och andra relationer med bolaget. Utdelnings- reglerna i ABL är å andra sidan renodlade borgenärsskyddsregler som syftar till att förhindra värdeöverföringar som kan skada borgenärerna. För att en utdelning skall vara försvarlig fordras därför att bolaget beaktar de krav som verksamhetens art, omfatt- ning och risker ställer på storleken av det egna kapitalet. Vidare skriver utredaren (se sammanfattningen): 
 Den utveckling som äger rum på redovisningsområdet är positiv för borgenärerna. Redovisningen av verkliga värden tillsammans med andra regler som bl.a. belyser hur det egna kapitalet är sammansatt och förändrats över åren bidrar till ett bättre beslutsunderlag inte bara för ägarna utan också för borgenärerna. Det redovisade resultatet kan dock inte okritiskt läggas till grund för utdelning. Ett starkt skäl för detta är att frågan om vad som är fritt resp. bundet eget kapital kom- mer att bli allt svårare att bedöma utifrån redovisningen. Detta är inte heller nödvändigt vid tillämpningen av en borgenärsskyddsregel av det slag som 14 kap. 3 § aktiebolagslagen utgör. Enligt min mening bör man så långt det är möjligt undvika att föreskriva att vissa poster i redovisningen skall vara bundet eget kapital. Jag är således enig med såväl Aktiebolagskommittén som Justitiedepartementet i pågående lagstiftningsarbete (Ds 2002:42) om att det inte behövs någon sär- reglering av orealiserade vinster. En utökad försiktighetsregel i kombi- nation med en upplysningsplikt om de överväganden man gjort med anledning av denna är fullt tillräckligt. 
 Utvecklingen leder samtidigt till att det inte längre framstår som särskilt ändamålsenligt att beloppsspärren är kopplad till vare sig bun- det eller fritt eget kapital. För en borgenärsskyddsregel är det inte denna uppdelning som är det centrala utan om värdeöverföringen all- mänt sett är försvarlig. Därför föreslår jag att den nuvarande försiktig- hetsregeln görs till huvudregel och beloppsspärren görs till en kom- pletterande regel. 
 Den av mig föreslagna huvudregeln grundas på kommitténs försik- tighetsregel men har kompletterats med ett krav på att man också skall beakta tillämpade redovisningsprinciper. Syftet är att man skall väga in i bedömningen hur redovisningen är utformad i det enskilda bolaget och pröva om de överväganden som där gjorts också kan accepteras från ett borgenärsskyddsperspektiv. 
 Kravet på att tillämpade redovisningsprinciper skall beaktas utvecklar utredaren på följande sätt (se författningskommentaren till 14 kap. 3 § ABL): 
 Kravet innebär att man skall ta hänsyn till det regelverk på redovis- ningsområdet som det aktuella företaget faktiskt tillämpar. Detta är motiverat av att om bolaget använder sig av internationella redovis- ningsstandarder (IAS ) eller särskilda regler för onoterade företag kan värdet på redovisade tillgångar och skulder, liksom redovisat resultat, komma att variera. Kravet innebär också att hänsyn skall tas till hur bolaget faktiskt har tillämpat de redovisningsregler som man anger att man följer. En sådan prövning är erforderlig eftersom många rekom- 
 180 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 mendationer på redovisningsområdet ger ett relativt stort utrymme för egna tolkningar. De antaganden och prognoser som används vid beräkningen av en tillgångs värde kan t.ex. behöva prövas också utifrån om de är godtagbara från ett borgenärsskyddsperspektiv. En tredje omständighet som skall beaktas är om redovisat resultat och ställning innefattar orealiserade vinster. Oberoende av hur orealiserade värde- förändringar redovisats, i resultaträkningen eller under eget kapital, måste man i detta sammanhang pröva om en redovisad vinst är till- räckligt säker för att också kunna delas ut. Slutligen avser kravet på tillämpade redovisningsprinciper att också träffa de särskilda överväganden som kan aktualiseras när bolaget utgör moderbolag i en koncern som inte upprättar koncernredovisning. Kravet innebär i detta sammanhang bl.a. att man skall försäkra sig om att koncerninterna vinster inte delas ut. 
 Kravet på tillämpade redovisningsprinciper omfattar således en bedömning av om värderingen av tillgångarna och skulderna samt beräkningen av vinsten gjorts med erforderlig försiktighet från ett borgenärsperspektiv. 
 Förslagen i promemorian bereds för närvarande inom Justitie- departementet. 
  
 8.4 
  
 Likvidationsbestämmelserna 
  
 Enligt 13 kap. 12 § ABL skall styrelsen i ett aktiebolag genast upp- rätta och låta revisorerna granska en kontrollbalansräkning när det finns skäl att anta att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet. Om kontrollbalansräkningen visar att det egna kapitalet inte når upp till den kritiska gränsen, skall styrelsen kalla till en bolagsstämma som har att pröva om bolaget skall gå i likvidation (första kontrollstämman, se 13 kap. 14 §). Om också stämman tvingas konstatera att det egna kapitalet understiger den kritiska gränsen och trots detta inte beslutar om likvidation, skall frågan om likvidation tas upp till prövning vid en ny stämma (andra kontrollstämman). Denna skall hållas inom åtta månader från den första kontrollstämman (se 13 kap. 15 §). Inför den andra kontrollstämman skall styrelsen upprätta en ny kontrollbalansräk- ning. Hålls ingen andra kontrollstämma eller utvisar inte den nya kontrollbalansräkningen att det finns ett eget kapital som motsva- rar minst det fulla aktiekapitalet eller har den inte granskats av bolagets revisor, är bolaget skyldigt att gå i likvidation. Det åligger styrelsen att ansöka hos tingsrätten om likvidation (se 13 kap. 16 §). Försummar styrelsen att följa lagens handlingsschema, blir 
 181 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 SOU 2003:71 
  
 styrelseledamöterna normalt personligen betalningsskyldiga för bolagets därefter uppkommande förpliktelser (se 13 kap. 17 §). 
 Av vad som nu har sagts framgår att kontrollbalansräkningen har en central betydelse vid tillämpningen av likvidationsbestämmel- serna. Kontrollbalansräkningen skall upprättas enligt bestämmel- serna i 13 kap. 13 § ABL. Utgångspunkten är att storleken av bola- gets eget kapital skall mätas enligt sedvanliga redovisningsprinciper, dvs. enligt ÅRL:s bestämmelser och med beaktande av vad som utgör god redovisningssed. I några avseenden är det emellertid tillåtet att värdera bolagets tillgångar och skulder på ett för bolaget mera förmånligt sätt. Tanken är att hänsyn skall kunna tas till dolda övervärden, så att i praktiken livskraftiga företag inte tvingas till avveckling. Bl.a. gäller att tillgångar alltid får tas upp till nettoför- säljningsvärdet. Vidare får tillgångar tas upp till ett högre värde och skulder till ett lägre värde än i den ordinarie redovisningen om de värderingsprinciper som används vid upprättande av kontroll- balansräkningen är förenliga med god redovisningssed. 
  
 8.5 
  
 Våra slutsatser och förslag 
  
 Det är helt klart att förändringar i redovisningsreglerna och god redovisningssed kan få effekt vid bedömningen av vad som är utdelningsbara medel i ett aktiebolag. I vilken utsträckning redo- visningen bör läggas till grund för utdelningen i ett bolag är ingen helt lätt fråga att besvara. Vad som komplicerar bilden är att regel- verken delvis har olika syften. 
 Redovisningsreglerna syftar till att säkerställa att investerare och andra intressenter får ett fullgott underlag för olika typer av eko- nomiska beslut så att ekonomiska resurser kanaliseras till de före- tag där de gör mest nytta. En alltför försiktig redovisning riskerar att motverka detta syfte och utvecklingen går mot allt större inslag av verkliga värden och en öppen redovisning av orealiserade vinster. Utdelningsreglerna å sin sida har till syfte att skydda borgenärernas intresse av att inte bolaget töms på tillgångar till förfång för dem. För att säkerställa detta måste utdelningsreglerna präglas av en hög grad av försiktighet. Vilken grad av koppling som i framtiden bör föreligga mellan redovisning och utdelning är ytterst en fråga om att uppnå en vettig balans mellan dessa olika syften. Så länge för- siktighetsprincipen dominerade redovisningslagstiftningen och god redovisningssed var det naturligt att anknyta utdelningsreglerna till 
 182 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 redovisningen. I takt med att utvecklingen på redovisningsområdet går mot en alltmer öppen redovisning där uppskattningar och pro- gnoser om framtida betalningsflöden spelar en stor roll förefaller denna koppling inte längre lika given. 
 Vi har inte ansett det motiverat att fördjupa oss i frågan om vil- ken påverkan som en ökad användning av IAS får eller bör få på tillämpningen av utdelningsreglerna i ABL. Justitiedepartementet har redan två förslag på sitt bord att ta ställning till. Från våra utgångspunkter är det särskilt förslagen i promemorian från oktober 2002 som är av intresse eftersom den promemorian mer utförligt än Aktiebolagskommittén behandlar just frågan om sam- bandet mellan den internationella utvecklingen på redovisnings- området och utdelningsreglerna och hur denna utveckling kan eller bör påverka dels utformningen av utdelningsreglerna, dels den praktiska tillämpningen av dem. Vi kan i allt väsentligt ansluta oss till dessa förslag. Vidare vill vi framhålla vikten av att Aktiebolags- kommitténs förslag att avskaffa den s.k. koncernspärren genom- förs. I annat fall kommer övergången till  
 IAS-redovisning 
  i note- rade företag fr.o.m. år 2005 att få direkt genomslag på utdelnings- sidan. 
 På samma sätt som gäller utdelningsreglerna står det klart att förändringar i redovisningsreglerna och god redovisningssed även kan få effekt vid tillämpningen av likvidationsbestämmelserna i ABL och för bedömningen av om det egna kapitalet har minskat i en sådan omfattning att styrelsen är skyldig att upprätta kontroll- balansräkning. T.ex. skall enligt IAS 32 ett företag som emitterat ett finansiellt instrument redovisa instrumentet som skuld eller som eget kapital, varvid den ekonomiska innebörden av villkoren är avgörande för klassificeringen. Detta kan innebära att exempelvis preferensaktier med obligatorisk rätt till inlösen, vilka i juridisk mening utgör eget kapital, enligt IAS 32 skall redovisas som skuld. En sådan omklassificering påverkar naturligtvis storleken av det egna kapitalet. Vi har emellertid inte heller på detta område funnit skäl att närmare analysera eventuella effekter. En anledning till detta är, som vi strax återkommer till, att våra lagförslag inte inne- bär några omedelbara eller direkta effekter i detta sammanhang. 
 Avslutningsvis vill vi som en allmän kommentar framhålla att våra lagförslag inte innebär något tvång att tillämpa IAS på bolags- nivå utan endast möjliggör en sådan tillämpning. Förslagen kom- mer alltså inte att få några direkta eller omedelbara effekter i vare sig utdelnings- eller likvidationssammanhang utan eventuella 
 183 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning 
  
 SOU 2003:71 
  
 effekter är beroende av på vilket sätt de nya lagbestämmelserna kommer till användning i den praktiska tillämpningen i enskilda bolag. Vi vill emellertid peka på att om det skulle uppstå effekter i dessa sammanhang som bolagen kan uppfatta som negativa kan detta verka hämmande på utvecklingen av god redovisningssed. Om en övergång till IAS på bolagsnivå t.ex. skulle medföra att redovisningen av eget kapital påverkades negativt (se t.ex. kapitel 9 om effekter för kommuner och landsting) kan det förmodas att bolaget i fråga väljer att avstå från en övergång. En sådan risk ligger emellertid inbyggd i systemet i samtliga fall där lagstiftaren valt att anknyta ett visst regelverk till företagens redovisning och kan vara ett skäl att se över lagstiftningen i fråga. 
 184 
  
 9 
  
 Effekter för kommuner och landsting 
  
 Enligt våra direktiv skall vi beakta och redovisa de eventuella effekter som införandet av  
 IAS-redovisning 
  kan få för kommuner och landsting och av dem ägda företag, såsom kommunala bostadsföretag. Den första frågan som inställer sig är om kommu- ner och landsting själva kan omfattas av förordningen, dvs. om kravet i artikel 4 i förordningen på redovisning med tillämpning av IAS i koncernredovisningen kan gälla även för sådana rättsliga figurer. 
  
 9.1 
  
 Kommuner och landsting 
  
 Enligt artikel 4 i förordningen gäller det tvingande kravet på tillämpning av IAS i koncernredovisningen företag som är under- ställda en medlemsstats lagstiftning och vars värdepapper på balansdagen är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat i enlighet med de villkor som fastställs i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster på värdepappersområdet. Det förekommer att kommuner och landsting har skuldebrev noterade vid Stockholmsbörsen AB. Frågan är därmed om sådana kommu- ner och landsting kan anses omfattade av artikel 4 (se även avsnitt 2.3). 
 I artikel 4 används som nämnts begreppet företag, i den eng- elska versionen companies.  
 EG-kommissionen 
  har i ett arbets- dokument med frågor och svar angående  
 IAS-förordningen 
  som vi har haft tillgång till anfört att definitionen av companies är häm- tad från artikel 48 i Romfördraget enligt vilken companies or firms means companies or firms constituted under civil or com- mercial law, including cooperative societies, and other legal persons governed by public or private law, save for those which are non-  
 profit-making. 
  Enligt den svenska versionen av artikel 48 innefat- tas i begreppet bolag även kooperativa sammanslutningar samt 
 185 
  
 Effekter för kommuner och landsting 
  
 SOU 2003:71 
  
 andra offentligrättsliga eller privaträttsliga juridiska personer, med undantag av sådana som inte drivs i vinstsyfte. 
 Vi har inte funnit någon anledning att tolka begreppet företag i förordningen på något annat sätt än det som kommissionen inoffi- ciellt förordar. Detta betyder att förordningen endast omfattar företag som drivs i vinstsyfte. I 2 kap. 7 § kommunallagen (1991:900) finns ett uttryckligt förbud mot att kommuner och landsting driver näringsverksamhet i vinstsyfte. Mot denna bak- grund bör kommuner och landsting inte anses omfattade av för- ordningen. Däremot kan naturligtvis t.ex. ett aktiebolag som ägs av en kommun eller ett landsting omfattas av förordningen, förutsatt att aktiebolaget har aktier eller skuldebrev noterade vid någon reglerad marknad. Att ett sådant bolag normalt måste drivas utan vinstsyfte föranleder ingen annan bedömning eftersom kravet på vinstsyfte i artikel 48 bara gäller de juridiska personer som träffas av den utvidgade definitionen av bolag. 
 När vi så har slagit fast att kommuner och landsting inte i sig kan anses omfattade av det tvingande kravet på  
 IAS-redovisning 
  åter- står frågan om de ändå kan komma att påverkas av  
 IAS-förord- 
  ningen eller våra förslag. 
 Som en allmän synpunkt kan anföras att den ökade utbredningen av IAS i svenska noterade företag naturligtvis sätter sin prägel på utvecklingen av god redovisningssed även i andra företag oavsett juridisk form, verksamhetsart och storlek. IAS ger uttryck för en internationell god sed och det finns ingen anledning att i utgångs- läget överpröva eller ifrågasätta en IAS eller underkänna de lös- ningar som IASB kommer fram till. I enskildheter kan det givetvis finnas skäl att gå ifrån en IAS av hänsyn till de olika förutsättningar som företag och organisationer verkar under. För kommunernas och landstingens del måste t.ex. beaktas att deras verksamhet är skattefinansierad och att de enligt kommunallagen inte får bedriva verksamhet i vinstsyfte. Dessa särdrag påverkar naturligtvis utvecklingen av god sed i den kommunala sektorn. Men en naturlig utgångspunkt måste vara att de lösningar som IAS ger uttryck för i större eller mindre utsträckning får genomslag vid utvecklingen av god redovisningssed generellt. Det vore ett resursslöseri om svenska normgivare utan mycket goda skäl gick ifrån en lösning som har arbetats fram av IASB och som svenska intressenter har fått anlägga remissynpunkter på. 
 När det gäller vilken påverkan den internationella utvecklingen på redovisningsområdet har idag och kan förväntas få i framtiden 
 186 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter för kommuner och landsting 
  
 inom den kommunala sektorn kan noteras att det i förarbetena till kommunallagen sägs att föreskrifter och rekommendationer som har lämnats och kommer att lämnas av Redovisningsrådet och Bokföringsnämnden har stor betydelse för den redovisningssed som skall gälla för kommuner och landsting. 
 1  
 Enligt Rådet för Kommunal Redovisning (RKR) är det dock inte självklart att normgivningen från dessa organ är direkt tillämpbar för kommunal redovisning. Detta utvecklas av Branch på följande sätt i rådets information Tillämpning av Redovisningsrådets och Bokförings- nämndens normgivning (augusti 2001). Avvikelser från Redo- visingsrådets och Bokföringsnämndens normgivning kan t.ex. vara befogade på grund av skillnader i lagstiftning, skillnader i förutsätt- ningar för redovisningen i verksamheten eller hos intressenter. Redovisningsrådet måste t.ex. ta hänsyn till utländska kapitalplace- rares och finansiella rådgivares behov vilka inte utgör någon primär målgrupp för den kommunala redovisningen. En annan viktig skill- nad är att målet för en kommunal verksamhet inte är att förränta ett satsat kapital utan att med gemensamma medel genomföra en effektiv verksamhet till förmån för kommunmedlemmarna. Vidare är en stor del av kommunens tillgångar av publik karaktär och representerar därmed inte något avkastningsvärde utan snarare ett bruksvärde. Dessa tillgångar omsätts inte heller på en fungerande marknad vilket omöjliggör en marknadsvärdering. 
  
 Sammanfattningsvis  
 gäller sålunda att  
 IAS-förordningen 
  inte omfattar kommuner och landsting. När det gäller utvecklingen av god redovisningssed är det naturligt att den internationella utveck- lingen successivt även får genomslag inom den kommunala sek- torn. Detta är också redan idag en av utgångspunkterna för RKR:s arbete. Detta hindrar emellertid inte att det i arbetet med att ta fram råd och rekommendationer för redovisningen inom den kommunala sektorn liksom i den praktiska tillämpningen ute i kommuner och landsting tas hänsyn till de särskilda förhållanden som utmärker kommunal verksamhet. Vår slutsats är emellertid att varken  
 IAS-förordningen 
  eller våra förslag får någon direkt eller omedelbar betydelse för kommuner och landsting. 
  
 1  
 Prop. 1990/91:117 s. 122 
 187 
  
 Effekter för kommuner och landsting 
  
 SOU 2003:71 
  
 9.2 
  
 Kommunala företag 
  
 Som påpekats ovan kan ett aktiebolag som ägs av en kommun eller ett landsting omfattas av  
 IAS-förordningen, 
  förutsatt att aktiebola- get har aktier eller skuldebrev noterade vid någon reglerad mark- nad. För dessa företag gäller därmed kravet i artikel 4 på fullständig tillämpning av IAS i koncernredovisningen. Våra förslag innebär att vi öppnar en möjlighet dels för dessa företag att tillämpa IAS även på årsredovisningen, dels för alla andra företag att redovisa enligt IAS. Vi föreslår alltså inte någon i förhållande till  
 IAS-förord- 
  ningen utökad skyldighet att tillämpa IAS utan utvecklingen mot en ökad  
 IAS-användning 
  bör ske på frivillig basis. Det betyder att våra förslag inte får några omedelbara eller direkta konsekvenser för företagens redovisning utan eventuella förändringar i redovis- ningspraxis kommer att genomföras antingen på företagsnivå och på eget initiativ eller i form av kompletterande normgivning från i första hand Bokföringsnämnden. 
 Det kan dock förmodas att den internationella utvecklingen och nya IAS får genomslag även på andra företag och i andra sektorer av samhällsekonomin än de som IASB:s regelgivning primärt tar sikte på. Även kommunala företag kommer därmed att successivt påverkas av den utveckling av god redovisningssed som sker bland företagen i stort. Att detta kan leda till problem för kommuner och landsting är klart och frågan har ställts på sin spets med anledning av Redovisningsrådets rekommendation RR 17, Nedskrivningar. 
 Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO) har i skrivelser till Justitiedepartementet framhållit att det finns en risk att de nya redovisningsprinciper som RR 17 ger uttryck för kommer att tvinga flera kommunala bostadsbolag att skriva ner värdet på sina fastigheter och att detta kan leda till att många bolag blir likvida- tionspliktiga enligt bestämmelserna i aktiebolagslagen. Trots att företagen från verksamhetssynpunkt ofta inte har behov av ytterli- gare medel, kommer dess ägare, dvs. olika kommuner, i denna situation att tvingas tillskjuta ytterligare kapital för att undvika likvidation. För kommunerna kan detta medföra att de inte förmår leva upp till de ekonomiska krav som enligt kommunallagen gäller för kommuner. 
 Justitiedepartementet har med anledning av SABO:s skrivelser påbörjat ett lagstiftningsärende för att utreda vilka eventuella åtgärder som kan behöva vidtas för att komma till rätta med de problem som RR 17 kan medföra för de kommunala bostadsföreta- 
 188 
  
 SOU 2003:71 
  
 Effekter för kommuner och landsting 
  
 gen. Ärendet har dock tills vidare lagts åt sidan i avvaktan på Bokföringsnämndens arbete med att anpassa RR 17 till andra före- tag än de som ingår i Redovisningsrådets målgrupp. 
  
 Slutsatsen  
 måste dock enligt vår mening bli att frågan om i vilken utsträckning IAS bör utsträckas till andra företag än de noterade aktiebolagen måste bli föremål för noggranna överväganden i den praktiska tillämpningen, där hänsyn tas till såväl företagets storlek och verksamhetsart som företagets intressentkrets och syfte med verksamheten. 
 189 
 10 Ikraftträdande 
 Vårt förslag: De nya bestämmelserna skall träda i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 Ett av syftena med våra förslag är att de noterade företagen skall kunna tillämpa samma redovisningsprinciper i årsredovisningen som i koncernredovisningen. Även för företag som ingår i en koncern med ett noterat moderföretag får det förmodas finnas ett intresse av att kunna tillämpa IAS redovisningsprinciper. Det finns mot denna bakgrund ett värde i att våra förslag till ändringar i årsredovisningslagarna genomförs samtidigt som kravet på IAS- redovisning på koncernnivå i noterade företag börjar gälla, dvs. år 2005. Vi föreslår därför att lagändringarna träder ikraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 191 
  
 11 
  
 Konsekvenser av IAS- förordningen och våra förslag 
  
 11.1 
  
 Konsekvenser för små företag 
  
 Det tvingande kravet i  
 IAS-förordningen 
  att upprätta redovis- ningen enligt antagna IAS gäller endast noterade företag och deras koncernredovisningar. Förordningen får därmed inga direkta effekter för små och medelstora företag. 
 Vi har vidare stannat för att föreslå att artikel 5 i  
 IAS-förord- 
  ningen utnyttjas på så sätt att alla företag ges möjlighet att tillämpa IAS både på årsredovisningen och på koncernredovisningen. Ett företag som utnyttjar denna möjlighet sällar sig därmed till den grupp av företag som omfattas av artikel 4. Innebörden är alltså att en övergång till  
 IAS-redovisning 
  som sker på grundval av artikel 5 medför att alla IAS och  
 SIC-uttalanden 
  måste tillämpas fullt ut i alla relevanta avseenden. Slutligen har vi valt att föreslå att årsredo- visningslagarna ändras på så sätt att det inom lagarnas ramar blir möjligt att tillämpa de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för både på årsredovisningen och på koncern- redovisningen. Våra förslag innebär alltså att företagen ges möjlig- het att, med de begränsningar som må följa av god redovisningssed, anpassa sig till IAS utan att för den skull tvingas till en fullständig  
 IAS-redovisning 
  som ju ett utnyttjande av artikel 5 innebär. Att vi stannat för att ett närmande till IAS bör ske på frivillig basis och att ett närmande dessutom måste kunna ske bara delvis och successivt har främst skattemässiga orsaker. En utgångspunkt i vårt arbete har varit att redovisningslagstiftningen inte bör lägga några hinder i vägen för en tillämpning av de principer för värdering och periodi- sering som IAS ger uttryck för även om det i annan lagstiftning kan förekomma sådana, i vart fall praktiska, begränsningar. 
 Våra förslag innebär således inte att det uppställs något krav på tillämpning av IAS utöver vad som redan gäller enligt  
 IAS-förord- 
  ningen för de noterade företagens koncernredovisningar. Några direkta effekter av förslagen uppkommer därför inte såvitt gäller 
 193 
  
 Konsekvenser av  
 IAS-förordningen 
  och våra förslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 andra redovisningshandlingar och därmed inte för små och medel- stora företag. Däremot innebär våra förslag att företagen ges ytter- ligare handlingsalternativ främst när det gäller värderingen av till- gångar och att årsredovisningslagarnas karaktär av ramlagar för- stärks samtidigt som regelverket framstår som alltmer komplicerat. Dessa förhållanden kan leda till ökade administrationskostnader i företagen. Ett företag måste ju utreda för- och nackdelar med de olika handlingsalternativen och dess effekter i skilda sammanhang för att kunna ta ställning till vilken redovisningsmetod som kan vara lämpligast att tillämpa för det redovisande företaget i fråga. Vidare torde en tillämpning av de föreslagna reglerna om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde ofta ställa större krav på det redovisande företaget och på revisionen av det än vad de nuvarande reglerna gör. Huvudregeln kommer dock även med våra förslag vara att värdering skall ske på basis av historiska anskaffningsvär- den och bestämmelserna om värdering till verkligt värde skall ses som undantag från denna huvudregel. Förslaget innebär alltså att det enskilda företaget självt, med de begränsningar som må följa av god redovisningssed, får avgöra om det vill tillämpa huvudregeln eller om det vill gå över till någon av de omvärderingsmodeller som IAS beskriver i olika standarder (t.ex. IAS 16, IAS 38, IAS 40 och IAS 41). Företaget kan därmed också göra en bedömning av om eventuella merkostnader, såsom ökade  
 konsult-, 
  revisions- och skattekostnader, står i proportion till fördelarna med reglerna; och om så inte är fallet kan företaget fortsätta att redovisa enligt nuva- rande regler. 
 I samma utsträckning som vårt förslag innebär att årsredovis- ningslagarnas ramar vidgas blir det möjligt för bl.a. Bokförings- nämnden att, när så anses lämpligt, snäva in dessa ramar för exem- pelvis vissa kategorier av företag. En trolig utveckling torde vara att god redovisningssed för de små företagen inte kommer att anpassas till IAS i någon större utsträckning, i vart fall inte på kort sikt. Slutsatsen är därför att de direkta och indirekta konsekvenserna av  
 IAS-förordningen 
  och våra förslag kommer att bli mycket begrän- sade för de små företagen. En annan sak är att den ökade utbred- ningen av IAS i svenska noterade företag naturligtvis sätter sin prä- gel på utvecklingen av god redovisningssed även i andra företag oavsett juridisk form, verksamhet och storlek. Även redovisningen i små företag torde därför i framtiden komma att i vart fall indirekt påverkas av innehållet i IAS. Som påpekats i annat sammanhang måste enligt vår mening frågan om i vilken utsträckning IAS 
 194 
  
 SOU 2003:71 
  
 Konsekvenser av  
 IAS-förordningen 
  och våra förslag 
  
 redovisningsprinciper bör utsträckas till andra företag än de note- rade aktiebolagen bli föremål för noggranna överväganden i den praktiska tillämpningen, där hänsyn tas till såväl företagets storlek och verksamhetsart som företagets intressentkrets och syfte med verksamheten. Vidare vill vi återigen påpeka vikten av att Bok- föringsnämnden på sikt utformar en heltäckande vägledning för redovisningen i små företag, även aktiebolag, som är anpassad efter dessa företags behov. 
  
 11.2 
  
 Offentligfinansiella konsekvenser 
  
 Enligt våra förslag skall alltså noterade och  
 icke-noterade 
  företag ges möjlighet att upprätta årsredovisning med tillämpning av IAS, antingen genom en fullständig tillämpning  
 (IAS-regelverket) 
  eller inom ramen för nuvarande regelverk, dvs. årsredovisningslagarna, och god redovisningssed. Vid användandet av nuvarande regelverk skall IAS kunna tillämpas delvis eller fullt ut.  
 Icke-noterade 
  företag skall därtill ha möjlighet att tillämpa IAS redovisningsprinciper i koncernredovisningen (vilket är obligatoriskt för de noterade företagen) enligt något av de båda regelverken. 
 Att tillämpa IAS fullt ut kommer att medföra en kostnad för företagen på grund av införlivandet av det nya redovisningsregel- verket (med bl.a. omfattande krav på tilläggsupplysningar) i års- redovisningslagarna, vilket troligtvis medför att endast internatio- nella företag i behov av internationellt enhetliga redovisningsregler kommer att tillämpa IAS fullt ut. Däremot är det troligt att även mindre företag kan tänkas vara intresserade av att tillämpa IAS i vissa delar. Främst torde detta gälla värdering och periodisering av vissa tillgångsslag, vilket bl.a. innebär värdering till verkligt värde (marknadsvärde). Detta får anses vara den viktigaste materiella för- ändringen i förslaget, och det är denna förändring som kan tänkas medföra en offentligfinansiell effekt. 
 1  
 En värdering av tillgångar till verkligt värde påverkar det civilrättsliga resultatet. För att det skatterättsliga resultatet skall påverkas krävs det i sin tur att till- gången tillhör det s.k. kopplade området (koppling mellan redovis- ning och beskattning). Undersökningen i bilaga 6 redogör för de fall IAS kan tänkas påverka det skatterättsliga resultatet, vilket 
  
 1  
 Notera att redan idag omfattas finansiella företag av ett regelverk som innebär att de kan redovisa vissa tillgångar till verkligt värde. Dessa kommer alltså inte att påverka den offentligfinansiella bedömningen. 
 195 
  
 Konsekvenser av  
 IAS-förordningen 
  och våra förslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 alltså är en förutsättning för att förslaget om tillämpning av IAS skall få några konsekvenser för beskattningen och därigenom de offentliga finanserna. Den samlade bedömningen av undersök- ningen i bilaga 6 är att tillämpningen av IAS kan komma att tidigare- lägga och eventuellt öka skatteuttaget för företagen. Detta torde minska intresset bland främst de mindre företagen att utnyttja vär- deringsreglerna i enlighet med IAS. 
 Att upprätta årsredovisningen enligt IAS kan tänkas påverka företagens utdelningsutrymme. De föreslagna reglerna saknar restriktioner om att orealiserade vinster inte skall kunna delas ut, vilket betyder att företagens utdelningsutrymme ökar givet att det civilrättsliga resultatet ökar som en följd av att vissa tillgångsslag redovisas till marknadsvärde. 
 2  
 Ekonomisk empirisk forskning visar att utdelningsnivån generellt sett rör sig konstant utmed en svagt positiv trend och, mer specifikt, inte uppvisar någon större sam- variation med det civilrättsliga resultatet före bokslutsdispositio- ner. Det finns alltså ingen anledning att tro att företagen kommer att ändra sin utdelningspolitik i och med de nya redovisningsreg- lerna. Om de föreslagna reglerna ändå skulle innebära att företagen ökar sin utdelning resulterar det i en offentligfinansiell intäkt. Inte genom ökade bolagsskatter (dessa är ju beroende av att tillgångarna realiseras), utan istället genom att den personliga kapital- inkomstskatten på utdelning ökar. 
 Mot bakgrund av ovanstående resonemang om i) osäkerhet om vilka företag som kan tänkas utnyttja IAS, ii) att IAS endast kan få genomslag på beskattningen inom det kopplade området, iii) att effekten kan bli en tidigareläggning och eventuellt ökat skatteuttag, och iv) den eventuella effekten på företagens utdelningar, är osä- kerheten stor om förslagets offentligfinansiella effekter. Även om en viss positiv effekt på intäkterna kan uppstå, bedöms förslaget av försiktighetsskäl inte leda till en förstärkning av de offentliga finan- serna. 
  
 2  
 Naturligtvis kan det civilrättsliga resultatet även tänkas minska. Allmänt sett medför en redovisning av företagens tillgångar till marknadsvärde att det civilrättsliga resultatet kommer att vara mer volatilt. Vad detta kan tänkas ha för konsekvenser utreds ej vidare här. 
 196 
 III FÖRFATTNINGSKOMMENTAR 
 Författningskommentar 
  
 1. 
  
 Förslaget till lag om tidpunkt för tillämpning av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder, för vissa företag 
  
 Enligt riksdagens beslut föreskrivs följande. 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder och som endast har skuldebrev upp- tagna till handel på en sådan reglerad marknad som avses i artikeln, behöver inte uppfylla de villkor som anges i artikeln förrän för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2007 eller senare. 
 (Jfr artikel 9 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Lagen, som är ny, innebär att moderföretag som endast är note- rade för skuldebrev inte behöver upprätta koncernredovisning med tillämpning av IAS förrän år 2007. Det tvingande kravet i artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  på att noterade företag skall upprätta koncern- redovisning i enlighet med av kommissionen antagna IAS/IFRS och därtill hörande  
 SIC/IFRIC-tolkningar 
  gäller för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller därefter. I artikel 9 i förord- ningen ges dock medlemsstaterna möjlighet att besluta om en extra övergångstid till år 2007 för uppfyllande av villkoren i artikel 4 för bl.a. sådana företag som endast har skuldebrev upptagna till handel på en reglerad marknad i någon av medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG. Genom vårt förslag utnyttjas denna möjlighet. Förslaget innebär alltså att företaget ifråga kan välja att gå över till  
 IAS-redovisning 
  redan fr.o.m. år 2005 eller att vänta med detta till år 2006 eller 2007. 
 199 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 2. 
  
 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) 
  
 1 kap. 2 a § 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder skall inte tillämpa andra bestämmel- ser i 7 kap. än 
  
 1. 
  
 1–3 
  
  §§ om skyldighet att upprätta koncernredovisning och om undantag från denna skyldighet, 
  
 2. 
  
 4 § första stycket 4 om förvaltningsberättelse och 31 § vad gäller hänvis- ningen till 6 kap. 1,  
  
 3–4 
  a §§ om förvaltningsberättelse, 
  
 3. 
  
 7 § vad gäller hänvisningarna till 2 kap. 5 § om språk och form samt 2 kap. 7 § om undertecknande, 
  
 4. 
  
 14 § vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i 5 kap.: 
  
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
 12 § om lån till ledande befattningshavare, 
 14 § första stycket om aktiebolags eget kapital, 
 15 § första och tredje styckena om ekonomisk förenings eget kapital, 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 
 20 § första stycket 1 och andra stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och liknande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör och 
 25 § om avtal om avgångsvederlag. 
 Om moderföretaget tillämpar andra principer för värderingen av till- gångar, avsättningar och skulder i årsredovisningen än i koncernredovis- ningen skall företaget lämna upplysning om detta och om skälen för avvikel- sen. 
 (Jfr artikel 4 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller en erinran om att noterade företag skall upprätta koncernredovisning med tillämpning av antagna IAS i enlighet med vad som föreskrivs i  
 IAS-förordningen. 
  Vidare innehåller paragrafen i första stycket en uppräkning av de regler i 7 kap. ÅRL som även framgent skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med stöd av förordningen. Utgångspunkten är därvid att sådana regler i ÅRL som kan sägas vara av formaliakaraktär skall fortsätta att gälla för dessa företag. När det gäller regler av materiell natur, dvs. bestämmelser som avser själva innehållet i koncernredovisningen, skall ÅRL så långt möjligt upphöra att gälla. Enskilda bestämmelser i ÅRL kommer dock även framgent att vara tillämpliga. Detta gäller dels beträf- fande företeelser som saknar motvarighet i IAS såsom bestämmel- ser om offentlighet och revision, dels en del tillkommande upp- 
 200 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 lysningskrav. Som framgår av förslaget skall frågan om ett företag över huvud taget är skyldigt att upprätta koncernredovisning avgö- ras med tillämpning av ÅRL medan själva innehållet i redovis- ningen i huvudsak bestäms av IAS. För ytterligare kommentarer hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 5.4. 
 Andra stycket innehåller ett upplysningskrav för de noterade företag som tillämpar IAS i koncernredovisningen och ÅRL och god redovisningssed i årsredovisningen. Enligt 7 kap. 12 § ÅRL gäller att det krävs särskilda skäl för att ett moderföretag skall få tillämpa olika principer i årsredovisningen respektive koncernredo- visningen. Detta krav föreslås inte gälla för de företag som upprät- tar koncernredovisning med tillämpning av IAS utan det räcker att företaget lämnar upplysning om att olika principer har tillämpats liksom om skälen för detta. 
 1 kap. 2 b § 
 Andra företag än sådana som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 får upprätta koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som avses i nämnda artikel. I sådant fall gäller 2 a §. 
 (Jfr artikel 5 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen är ny. Av paragrafens första mening framgår att även  
 icke-noterade 
  företag får upprätta koncernredovisning med tillämpning av IAS. Bestämmelsen baserar sig på artikel 5 i IAS- förordningen och innebär att det företag som väljer att tillämpa IAS måste göra det fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 punkt 11). Paragrafen medger alltså inte att företaget i fråga kan välja att tillämpa IAS på vissa områden och nationella regler, t.ex. en vägledning från Bokföringsnämnden, på andra vilket ju i och för sig är möjligt, i vart fall teoretiskt, genom våra övriga förslag till ändringar av ÅRL. Ett företag som utnyttjar möjligheten i denna paragraf sällar sig alltså till den skara av företag som enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  måste upprätta koncernredovisning enligt IAS. Om ett företag väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  med stöd av denna paragraf bör styrelsen fatta ett uttryckligt beslut om detta och dokumentera beslutet på lämpligt sätt. 
 Av andra meningen framgår att ett företag som upprättar kon- cernredovisning enligt IAS med stöd av denna paragraf skall tillämpa samma bestämmelser i ÅRL som de noterade moderföre- tag som avses i artikel 4 i  
 IAS-förordningen. 
  
 201 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 1 kap. 2 c § 
 Ett företag får upprätta årsredovisning med tillämpning av de internatio- nella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002. Ett sådant företag skall inte tillämpa 3 och 4 kap. i denna lag och inte heller andra bestämmelser i 
  
 1. 
  
 2 kap. än 1 § första stycket 4 om förvaltningsberättelse, 5 § om språk och form, samt 7 § om undertecknande, 
  
 2. 
  
 5 kap. än 
  
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
 8 och 9 §§ om dotterföretag och vissa andra företag, 12 § om lån till ledande befattningshavare, 
 14 § första stycket om aktiebolags eget kapital, 
 15 § första och tredje styckena om ekonomisk förenings eget kapital, 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 a § om sjukfrånvaro, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 
 20 § första stycket 1 och andra stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och liknande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
 25 § om avtal om avgångsvederlag, samt 
 26 § om moderföretag, 
 3. 6 kap. än  
 1–4 
  a §§ om förvaltningsberättelse. 
 (Jfr artikel 5 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen är ny. Av paragrafens första mening framgår att alla företag, noterade såväl som  
 icke-noterade, 
  får upprätta årsredovis- ning med tillämpning av IAS. Bestämmelsen baserar sig på artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  och innebär att det företag som väljer att tillämpa IAS måste göra det fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 punkt 11). Paragrafen medger alltså inte att företaget i fråga kan välja att tillämpa IAS på vissa områden och nationella regler, t.ex. en vägledning från Bokföringsnämnden, på andra vilket ju i och för sig är möjligt, i vart fall teoretiskt, genom våra övriga för- slag till ändringar av ÅRL. Ett företag som utnyttjar möjligheten i denna paragraf sällar sig alltså till den skara av företag som enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  måste upprätta koncernredovisning enligt IAS. Om ett företag väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  med stöd av denna paragraf bör styrelsen fatta ett uttryckligt beslut om detta och dokumentera beslutet på lämpligt sätt. 
 Av andra meningen framgår vilka bestämmelser i ÅRL som allt- jämt skall tillämpas av de företag som väljer att upprätta årsredo- visning med tillämpning av IAS. De överväganden som gjorts i fråga om vilka regler i ÅRL som skall tillämpas framöver av de företag som upprättar (koncern)redovisning med tillämpning av 
 202 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 IAS enligt 2 a och 2 b §§ ovan äger motsvarande giltighet för de företag som med stöd av denna paragraf upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS. För ytterligare kommentarer hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 5.4. 
 1 kap. 4 § 
 Ett företag är moderföretag och en juridisk person är dotterföretag, om företaget  
 har rätt att utöva eller faktiskt utövar ett ensamt bestämmande inflytande över den juridiska personen. 
  
 Innehar ett företag mer än hälften av rösterna i en juridisk person, skall det anses ha ett sådant inflytande över den andra juridiska personen som avses i första stycket, om inte annat framgår av omständigheterna. 
 Vidare är en juridisk person dotterföretag till moderföretaget, om ett annat dotterföretag till moderföretaget eller moderföretaget tillsammans med ett eller flera andra dotterföretag eller flera andra dotterföretag till- sammans  
 har ett sådant inflytande som avses i första stycket. 
  
 Moderföretag och dotterföretag utgör tillsammans en koncern. Med koncernföretag avses i denna lag företag i samma koncern. 
 (Jfr. artikel 1.2 i det sjunde direktivet och artikel 2, led 1 i moderni- seringsdirektivet) 
 Ändringarna i koncerndefinitionen syftar till att skapa överens- stämmelse mellan definitionen av dotterföretag i ÅRL och motsva- rande definition i IAS 27 Consolidated Financial Statements and Accounting for Investments in Subsidiaries. I det fall ett företag betraktas som dotterföretag utan att moderföretaget innehar majo- riteten av rösterna i företaget krävs enligt gällande lydelse av 1 kap. 4 § ÅRL alltid att moderföretaget äger andelar i den juridiska personen. Enligt IAS 27 p. 6 skall däremot ett företag anses som ett dotterföretag om det kontrolleras av ett moderföretag, oavsett om moderföretaget äger andelar i det eller inte. Med kontroll avses här rätten att utforma ett företags finansiella och operativa strategier i syfte att erhålla (ekonomiska) fördelar från verksamheten. Försla- get till ny koncerndefinition motiveras närmare i avsnitt 5.4.2. 
 Bestämmelsen i 1 kap. 4 § ÅRL har sin motsvarighet i artikel 1 i det sjunde direktivet. Punkten 2 i artikel 1 har dock inte införts i ÅRL. Enligt den nuvarande lydelsen av punkt 2 i artikeln får, utöver i de fall som anges i punkt 1, en medlemsstat kräva att ett företag (moderföretag) skall upprätta koncernredovisning om företaget har ett ägarintresse enligt artikel 17 i det fjärde direktivet i ett annat företag, och a) moderföretaget faktiskt utövar ett bestämmande inflytande över det andra företaget eller b) moder- företaget och det andra företaget står under moderföretagets 
 203 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 gemensamma ledning. Genom moderniseringsdirektivet utmönst- ras kravet i artikel 1.2 i det sjunde direktivet på att ett ägarintresse skall föreligga. Vidare ändras lydelsen av artikel 1.2 a) till företaget (ett moderföretag) har befogenhet att utöva, eller faktiskt utövar ett bestämmande inflytande eller kontroll över ett annat företag (dotterföretaget). 
 En minimiåtgärd i syfte att säkerställa överensstämmelse mellan definitionerna av dotterföretag i ÅRL och i IAS är att införliva artikel 1.2 a) i ÅRL. Det sjunde direktivet lägger dock, efter ovan- stående ändringar, enligt vår mening inte några hinder i vägen för att IAS koncerndefinition införs i ÅRL. Vårt förslag innebär därför att de fyra alternativa koncerngrunderna i första stycket utmönstras och i stället slås fast att ett företag är moderföretag om det har rätt att utöva ett bestämmande inflytande över ett annat företag oavsett om det äger andelar i det andra företaget eller inte. Bestämmelsen har formulerats efter mönster av intresseföretagsdefinitionen i 1 kap. 5 § ÅRL. Av bestämmelsen framgår att rösträttsmajoritet normalt konstituerar ett koncernförhållanden. Detta är alltså huvudregeln som kan sättas åt sidan om det finns skäl som talar för att någon annan de facto har ett bestämmande inflytande. Omfor- muleringen av första stycket har föranlett en del följdändringar i andra stycket. Det nuvarande tredje stycket har utgått eftersom den situation som regleras i stycket kommer att omfattas av första stycket. 
 2 kap. 4 § 
 Vid upprättandet av balansräkningen, resultaträkningen och noterna skall följande iakttas: 
  
 1. 
  
 Företaget skall förutsättas fortsätta sin verksamhet. 
  
 2. 
  
 Samma principer för värdering, klassificering och indelning av de olika posterna och, i förekommande fall, delposterna skall konsekvent tillämpas från ett räkenskapsår till ett annat. 
  
 3. 
  
 Värderingen av de olika posterna och, i förekommande fall, delpos- terna skall göras med iakttagande av rimlig försiktighet. Detta innebär särskilt att 
  
 a) endast under räkenskapsåret konstaterade intäkter får tas med i resultaträkningen, 
  
 b)  
 hänsyn skall tas till alla ekonomiska förpliktelser som är hänförliga till räkenskapsåret eller tidigare räkenskapsår, även om dessa förpliktelser blir kända först efter räkenskapsårets utgång men före upprättandet av årsredo- visningen, 
 c) hänsyn skall tas till värdenedgångar oavsett om resultatet för räken- skapsåret är en vinst eller en förlust. 
  
 4. 
  
 Intäkter och kostnader som är hänförliga till räkenskapsåret skall tas med oavsett tidpunkten för betalningen. 
  
 204 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 5. 
  
 De olika beståndsdelar som balansräkningens poster och, i före- kommande fall, delposter består av skall värderas var för sig. 
  
 6. 
  
 Tillgångar och avsättningar eller skulder får inte kvittas mot var- andra. Inte heller får intäkter och kostnader kvittas mot varandra. 
  
 7. 
  
 Den ingående balansen för ett räkenskapsår skall stämma överens med den utgående balansen för det närmast föregående räkenskapsåret. 
  
 Om det finns särskilda skäl och det är förenligt med 2 och 3 §§, får avvikelse göras från vad som föreskrivs i första stycket. I så fall skall upp- lysning om skälen för avvikelsen och en bedömning av dess effekt på företagets ställning och resultat lämnas i en not. 
 (Jfr artikel 31 i det fjärde direktivet och artikel 1, led 9 i modernise- ringsdirektivet) 
 Bestämmelsen i paragrafens första stycke 3 b) ger uttryck för den s.k. försiktighetsprincipen och innebär bl.a. att klassificering och värdering av skulder, avsättningar och andra ekonomiska förpliktel- ser skall ske med iakttagande av rimlig försiktighet. I syfte att undanröja varje tveksamhet i frågan om IAS 37 Provisions, Contingent Liabilities and Contingent Assets är förenlig med ÅRL eller inte ändras nu lydelsen av bestämmelsen på så sätt att det nuvarande ledet alla förutsebara och möjliga förluster och ekono- miska förpliktelser ersätts av alla ekonomiska förpliktelser. 
 Bestämmelsen i ÅRL motsvaras av artikel 31 i det fjärde direkti- vet. Genom moderniseringsdirektivet ändras terminologin i artikel 31.1 c bb på så sätt att lydelsen hänsyn måste tas till alla förutse- bara risker och möjliga förluster ersätts av hänsyn måste tas till alla skulder. Vidare införs en ny punkt 1 a i artikel 31 enligt vilken medlemsstaterna får tillåta eller kräva att även alla förutsebara skul- der och möjliga förluster beaktas. 
 Vårt förslag innebär att motsvarande ändringar genomförs i ÅRL. Vi har dock valt att inte ersätta det nuvarande ledet alla förutsebara och möjliga förluster och ekonomiska förpliktelser med alla skulder eftersom förpliktelser är ett vidare begrepp än skulder, och täcker in både skulder, avsättningar och ansvarsför- bindelser. En lämplig lydelse är enligt vår mening alla ekonomiska förpliktelser. Någon anledning att utnyttja artikel 31.1a har inte framkommit. För utförliga motiv hänvisas till bilaga 4, avsnitt 2.2. 
 3 kap. 3 § 
 Balansräkningen skall upprättas enligt den uppställningsform som anges i bilaga 1 till denna lag. Resultaträkningen skall upprättas enligt någon av de uppställningsformer som anges i bilagorna 2 och 3. 
 205 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Med avvikelse från den uppställningsform som anges i bilaga 1 får ett företag dela upp tillgångar, avsättningar och skulder i kortfristiga och lång- fristiga poster om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. 
 Byte av uppställningsform för resultaträkningen får ske endast om det finns särskilda skäl och är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. Vid sådant byte skall upplysning om skälen för bytet lämnas i en not. 
 (Jfr artikel 8 i det fjärde direktivet och artikel 1, led 3 och 6 i moderniseringsdirektivet) 
 Det nya andra stycket i paragrafen innebär bl.a. att ett företag, i stället för en uppdelning i anläggningstillgångar och omsättnings- tillgångar, får tillämpa en uppdelning i kortfristiga och långfristiga poster om det står i överensstämmelse med principerna om över- skådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild. Motsvarande gäller för skuldsidan. Förslaget är föranlett av att det genom moderniseringsdirektivet har införts en ny artikel 10 a i det fjärde direktivet och har sin bakgrund i att direktivets, och ÅRL:s, upp- delning av tillgångar i anläggningstillgångar och omsättningstill- gångar inte fullt ut sammanfaller med IASB:s uppdelning i non- current och current assets (jfr. IAS 1 p. 53). Eftersom det inte kan uteslutas att en uppdelning av poster i kortfristiga och långfristiga i enstaka fall kan ge ett annat resultat än en uppdelning av tillgångar i omsättningstillgångar och anläggningstillgångar har vi stannat för att föreslå att artikel 10 a i det fjärde direktivet införlivas genom ett nytt andra stycke i förevarande paragraf. Om en tillgång som klas- sificeras som långfristig även uppfyller kriterierna för en anlägg- ningstillgång, vilket normalt torde vara fallet, får och skall givetvis lagens övriga bestämmelser om anläggningstillgångar, t.ex. om  
 av-, 
  ned- och uppskrivning samt om beräkning av anskaffningsvärde och om krav på tilläggsupplysningar tillämpas. För utförliga motiv hänvisas till bilaga 4, avsnitt 2.3. 
 4 kap. 3 § 
 Anläggningstillgångar skall tas upp till belopp motsvarande utgifterna för tillgångens förvärv eller tillverkning (anskaffningsvärdet), om inte annat följer av  
 4–6 
  §, 12 §, 14 a §, 14 e §  
 eller 14 f §. 
  
 I anskaffningsvärdet för en förvärvad tillgång skall räknas in, utöver inköpspriset, utgifter som är direkt hänförliga till förvärvet. 
 I anskaffningsvärdet för en tillverkad tillgång skall räknas in, utöver sådana kostnader som direkt kan hänföras till produktionen av tillgången, en skälig andel av indirekta tillverkningskostnader. 
 Ränta på kapital som har lånats för att finansiera tillverkningen av en tillgång får räknas in i anskaffningsvärdet till den del räntan hänför sig till tillverkningsperioden. Om ränta har räknats in I anskaffningsvärdet, skall upplysning om detta och det belopp som har räknats in lämnas i en not. 
 206 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 Utgifter för värdehöjande förbättringar av en tillgång får räknas in i anskaffningsvärdet, om de har lagts ned under räkenskapsåret eller balan- serats från tidigare år. 
 I paragrafen anges att anläggningstillgångar som huvudregel skall tas upp till sitt anskaffningsvärde. Ändringen i första stycket innebär ett klargörande av att värdering i vissa fall också kan ske enligt bestämmelserna om värdering till verkligt värde i 14 f §. 
 4 kap. 3 a § 
 Aktier och andelar i intresseföretag får redovisas i balansräkningen och resultaträkningen med tillämpning av bestämmelserna i 7 kap.  
 25–29 
  §§ om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. 
 (Jfr artikel 59 i det fjärde direktivet) 
 Paragrafen, som är ny, innebär att aktier och andelar i intresse- företag får redovisas i årsredovisningen med tillämpning av kapital- andelsmetoden om det står i överensstämmelse med principerna om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild. 
 Innehav av finansiella anläggningstillgångar skall enligt 4 kap. 3 § ÅRL tas upp i balansräkningen till anskaffningsvärdet. Som finansi- ella anläggningstillgångar anses bl.a. andelar i dotterföretag och i intresseföretag (i begreppet intresseföretag inbegrips även joint ventures). Enligt IAS kan andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint ventures redovisas även enligt andra metoder än anskaff- ningsvärdemetoden. T.ex. kan enligt IAS 28 p. 12 andelar i intresse- företag redovisas i ägarföretagets egen årsredovisning enligt antingen anskaffningsvärdemetoden eller kapitalandelsmetoden eller till verkligt värde. 
 Bestämmelsen i 4 kap. 3 § ÅRL om värdering till anskaffnings- värde motsvarar artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. Beträffande intresseföretag anvisas i artikel 59 i det fjärde direktivet en möjlig- het för medlemsstaterna att införa en bestämmelse av innebörd att intresseföretag skall redovisas i balansräkningen antingen enligt anskaffningsvärdemetoden eller enligt kapitalandelsmetoden. Vårt förslag innebär att denna option, som tidigare inte har utnyttjats av den svenska lagstiftaren, utnyttjas för att, så långt det är möjligt, anpassa reglerna i ÅRL till IAS genom att göra det möjligt för svenska företag att redovisa intresseföretag med tillämpning av kapitalandelsmetoden i årsredovisningen. För utförliga motiv se bilaga 4, avsnitt 2.11.3. 
 207 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 4 kap. 4 § 
 Anläggningstillgångar med begränsad  
 nyttjandeperiod  
 skall skrivas av systematiskt över denna  
 period 
 . 
  
 Nyttjandeperioden  
 för en immateriell anläggningstillgång som avses i 2 § skall anses uppgå till högst fem år, om inte en annan längre tid med rimlig grad av säkerhet kan fastställas. Om en sådan längre avskrivningstid tillämpas, skall det i en not lämnas upplysning om detta. I noten skall i så fall också anges skälen för den längre avskrivningstiden. 
 (Jfr artikel 35.1 b i det fjärde direktivet) 
 Paragrafen har ändrats dels på så sätt att begreppet ekonomisk livslängd i första och andra styckena har ersatts av begreppet nytt- jandeperiod, vilket är en anpassning till den terminologi som används i IAS och av Redovisningsrådet, dels på så sätt att tredje stycket har strukits. I paragrafens tredje stycke anges att avskriv- ningar skall redovisas i resultaträkningen. Att tredje stycket utmönstras innebär dock inte att principen att avskrivningar skall redovisas i resultaträkningen inte längre skall gälla som en huvud- regel. Även enligt IAS skall avskrivningar som huvudregel redovi- sas som en kostnad i resultaträkningen. Undantag görs dock i IAS 16 Property, Plant and Equipment för den del av avskrivningarna som inräknas i anskaffningsvärdet för en tillgångspost, t.ex. varu- lager (p. 41). Även den svenska lagstiftaren torde visserligen ha avsett att sådana avskrivningar som ingår i anskaffningsvärdet för en tillgång inte skall redovisas som en kostnad i resultaträkningen utan skall belasta resultatet i takt med att tillgången förbrukas eller i samband med att den säljs (kostnad sålda varor). Icke desto mindre skapar den svenska bestämmelsen onödig oklarhet om rättsläget och kan uppfattas som ett hinder för en tillämpning av IAS 16 p. 41. Bestämmelsen saknar också motsvarighet i artikel 35.1 b i det fjärde direktivet. Av förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 200) framgår att den svenska lagstiftaren har valt att införa bestämmelsen i klargörande syfte. Något hinder mot att utmönstra densamma finns därför inte. Vårt förslag innebär därför att tredje stycket i denna paragraf tas bort. 
 4 kap. 6 § 
 Ett aktiebolags eller en ekonomisk förenings anläggningstillgångar som har ett tillförlitligt och bestående värde som väsentligt överstiger bokfört värde enligt 3 §, 4 § första stycket, 5 §  
 första-tredje 
  styckena och 12 § får skrivas upp till högst detta värde. Uppskrivning får dock ske endast om uppskrivningsbeloppet används för avsättning till en uppskrivningsfond eller, i aktiebolag, för ökning av aktiekapitalet genom fondemission eller nyemission. 
 208 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 I samband med uppskrivningar skall det i en not lämnas upplysning om hur uppskrivningsbeloppet har behandlats skattemässigt. 
 Avskrivningar och nedskrivningar av den tillgång som har skrivits upp skall efter uppskrivningen beräknas med utgångspunkt i det uppskrivna värdet. 
 (Jfr artikel 33.1 c i det fjärde direktivet och artikel 1, led 10 i moderniseringsdirektivet) 
 Uppskrivningsregeln i denna paragraf innebär i sin nuvarande lydelse att materiella och finansiella anläggningstillgångar under vissa förutsättningar får skrivas upp till ett värde som väsentligt överstiger bokfört värde. Regeln utgör ett undantag från huvud- regeln i 3 § om att anläggningstillgångar skall tas upp till anskaff- ningsvärdet. Vårt förslag till ändring i första stycket innebär att även immateriella anläggningstillgångar, under samma förutsättningar som idag gäller för materiella och finansiella tillgångar, får skrivas upp. Förslaget har möjliggjorts genom moderniseringsdirektivet. 
 Uppskrivningsregeln baseras delvis på artikel 33.1 c i det fjärde direktivet. I moderniseringsdirektivet konstaterar  
 EG-kommissio- 
  nen att IAS 38 Intangible Assets under vissa särskilt angivna om- ständigheter medger uppskrivning av immateriella anläggningstill- gångar. Genom moderniseringsdirektivet ges medlemsstaterna därför möjlighet att utsträcka tillämpningsområdet för uppskriv- ningsregeln till att avse samtliga (även immateriella) anläggnings- tillgångar.  
 EG-kommissionen 
  har således valt att möjliggöra en tillämpning av IAS 38 genom ändringar i artikel 33. 
 Även om den svenska uppskrivningsregeln delvis baserar sig på artikel 33 i det fjärde direktivet så är den utformad på ett sätt som medför att den inte går att förena med den omvärderingsmodell som finns beskriven i IAS 16 Property, Plant and Equipment och IAS 38 Intangible Assets. Denna modell innebär nämligen att till- gångarna löpande värderas till verkligt värde och att omvärderingen skall ske systematiskt, genom att tillgångar av samma slag omvärde- ras samtidigt och med regelbundna tidsintervall. Vidare innebär den svenska uppskrivningsregeln att uppskrivningsbeloppet bl.a. får användas för att öka aktiekapitalet vilket inte är tillåtet enligt IAS. 
 Vi har övervägt om den svenska uppskrivningsregeln borde utmönstras för att ersättas av regler om löpande värdering till verk- ligt värde enligt IASB:s omvärderingsmodell men har stannat för att låta den vara kvar. Inte minst för små och medelstora företag kan den antas fylla en viktig funktion. I stället har vi valt att med stöd av de nya artiklarna 42 e och 42 f i det fjärde direktivet införa 
 209 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 särskilda regler om värdering till verkligt värde av bl.a. materiella och immateriella tillgångar (se nedan den föreslagna bestämmelsen i 4 kap. 14 f §). Vi vill här påpeka att uppskrivningsregeln därmed inte har något med IAS och den omvärderingsmodell som finns beskriven i IAS 16 och IAS 38 att göra. Vad det handlar om är två skilda värderingsprinciper. Antingen värderas tillgångarna till anskaffningsvärdet i enlighet med 3 § och i så fall kan tillgången under de förutsättningar som beskrivs i förevarande paragraf bli föremål för uppskrivning. Eller så värderas tillgångarna fortlöpande till verkligt värde i enlighet med 14 f §. Vi vill också påpeka att det knappast är förenligt med god redovisningssed att blanda dessa värderingsprinciper och samtidigt tillämpa dem på tillgångar av samma slag. Däremot kan olika tillgångsslag värderas enligt olika principer. Se även kommentaren till 14 f §. 
 4 kap. 9 § 
 Omsättningstillgångar skall, om inte annat följer av 10 §, 12 §, 14 a §, 14 e §  
 eller 14 f §,  
 tas upp till det lägsta av anskaffningsvärdet och netto- försäljningsvärdet på balansdagen. 
 Med anskaffningsvärde förstås, om inte annat följer av 11 §, utgifterna för tillgångens förvärv eller tillverkning. Vid bestämmandet av anskaff- ningsvärdet tillämpas 3 §  
 andra-fjärde 
  styckena. 
 Med nettoförsäljningsvärdet avses försäljningsvärdet efter avdrag för beräknad försäljningskostnad. Om det finns särskilda skäl, får åter- anskaffningsvärdet, i förekommande fall med avdrag för inkurans, eller något annat värde som är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§ användas i stället för nettoförsäljningsvärdet. 
 Med återanskaffningsvärde avses det belopp som motsvarar den utgift för anskaffandet som företaget skulle ha haft, om tillgången anskaffats på balansdagen. 
 Om företaget drivs av en fysisk person eller ett dödsbo, får djur i jord- bruk eller renskötsel värderas till det värde som fastställs av Riksskatte- verket. 
 I paragrafen anges att omsättningstillgångar som huvudregel skall tas upp till det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet på balansdagen. Ändringen i första stycket innebär ett klargörande av att värdering i vissa fall också kan ske enligt bestämmelserna om värdering till verkligt värde i 14 f §. 
 4 kap. 11 § 
 Anskaffningsvärdet för varulager av likartade tillgångar får beräknas enligt  
 först-in-först-ut-principen, 
  enligt vägda genomsnittspriser eller enligt någon annan liknande princip. 
 210 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 Om det värde som framkommer vid en sådan beräkning väsentligt avviker från varulagrets nettoförsäljningsvärde på balansdagen, skall skill- nadsbeloppet anges i en not med fördelning på de i balansräkningen upp- tagna posterna. Nettoförsäljningsvärdet skall därvid beräknas enligt 9 § tredje stycket första meningen. 
 Bestämmelsen i andra stycket gäller inte företag som avses i 3 kap. 8 § andra stycket. 
 (Jfr artikel 40.1 i det fjärde direktivet) 
 Paragrafen har ändrats på så sätt att förbudet mot att tillämpa  
 sist-in-först-ut-principen 
  (LIFO) i första stycket andra meningen har strukits eftersom detta förbud strider mot vad som föreskrivs i IAS 2 Inventories. IAS 2 p. 23 tillåter nämligen  
 LIFO-metoden 
  som ett alternativ till en beräkning enligt  
 FIFO-metoden 
  eller enligt vägda genomsnittsvärden. 
 Enligt artikel 40.1 i det fjärde direktivet får medlemsstaterna tillåta att anskaffningsvärdet för vissa omsättningstillgångar beräk- nas på grundval av vägda genomsnittspriser eller enligt FIFO- metoden,  
 LIFO-metoden 
  eller någon annan jämförbar metod. Den svenska lagstiftaren (se prop. 1995/96:10 del II s. 79) har valt att inte tillåta värdering enligt  
 LIFO-metoden 
  av följande skäl: 
  
 LIFO-metoden 
  används i praktiken inte i Sverige och kommer inte heller till uttryck i några svenska redovisningsrekommendationer. Den torde inte stå i överensstämmelse med vad som idag utgör god redovisningssed. Under tider av stigande priser leder  
 LIFO-metoden 
  till att lagret undervärderas och till att en dold reserv uppstår. Med hänsyn till metodens begränsade praktiska betydelse och då den i vissa fall kan leda till en mindre rättvisande bild av lagrets värde anser regeringen att den inte bör vara tillåten. Inte heller med LIFO- metoden nära överensstämmande värderingsmetoder bör tillåtas. 
 Vårt förslag innebär alltså att det nu även blir möjligt att tillämpa  
 LIFO-metoden. 
  Det förtjänar dock att påpekas att FIFO måste användas vid beskattningen. 
 4 kap. 14 f § 
 Värdering av vissa tillgångar till verkligt värde 
 14 f § 
 Biologiska tillgångar, förvaltningsfastigheter och andra materiella till- gångar samt immateriella tillgångar får värderas till verkligt värde om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. Det verkliga värdet skall bestämmas på grundval av tillgångens marknadsvärde. 
 211 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Om en biologisk tillgång eller förvaltningsfastighet värderas till verkligt värde, skall värdeförändringen sedan föregående balansdag redovisas i resul- taträkningen. Bestämmelserna i 4 och 5 §§ skall inte tillämpas. 
 Om en annan materiell tillgång än som avses i andra stycket eller en immateriell tillgång värderas till verkligt värde, skall ett belopp motsvarande värdeförändringen redovisas i en fond för verkligt värde. En värdeökning skall i stället redovisas i resultaträkningen om den utgör en återföring av en tidigare resultatförd nedskrivning av tillgången. Om en värdeminskning överstiger en i fonden för verkligt värde tidigare redovisad värdeökning av samma tillgång, skall överskjutande belopp redovisas i resultaträkningen i stället för i fonden för verkligt värde. 
 (Jfr artikel 1, led 12 och 22 i moderniseringsdirektivet) 
 Paragrafen, som är ny, innebär att vissa materiella och immateri- ella tillgångar, såväl anläggningstillgångar som omsättningstill- gångar, får värderas till verkligt värde om det står i överensstäm- melse med principerna om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild. Genom bestämmelsen införlivas i ÅRL de nya artiklarna 42 e och 42 f i det fjärde direktivet, vilka införts genom moderniseringsdirektivet. Enligt artikel 42 e får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar särskilt angivna slag av tillgångar som inte är finansiella instrument till verkligt värde. Tillståndet eller kravet får vidare begränsas till att gälla den sammanställda redovisningen. Enligt artikel 42 f får medlemsstaterna, trots artikel 31.1 c, tillåta eller kräva i fråga om alla företag eller vissa kategorier av företag som värderar en tillgång enligt 42 e att en förändring av tillgångens värde skall tas upp i resultaträkningen. 
 Syftet med de nya artiklarna är bl.a. att möjliggöra en tillämpning av IAS 40 Investment Property och IAS 41 Agriculture vilka inne- håller regler om värdering till verkligt värde. I båda dessa standar- der krävs att vinster och förluster till följd av värderingen till verk- ligt värde tas upp i resultaträkningen. Ett införlivande i ÅRL av innehållet i artiklarna är således nödvändigt för att möjliggöra en tillämpning av IAS 40 och IAS 41. Såsom anförts i kommentaren till uppskrivningsregeln i 4 kap. 6 § ÅRL anser vi att artiklarna även bör utnyttjas för att möjliggöra en fullständig tillämpning av IAS 16 Property, Plant and Equipment, och IAS 38 Intangible Assets (frågorna behandlas även i bilaga 4, avsnitten 2.11.1 och 2.11.2). 
 I paragrafens första stycke anges därför att biologiska tillgångar, förvaltningsfastigheter och andra materiella tillgångar samt imma- teriella tillgångar får värderas till verkligt värde om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. Den närmare innebörden av begreppen 
 212 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 biologiska tillgångar och förvaltningsfastigheter får utvecklas inom ramen för god redovisningssed. Vägledning kan tills vidare hämtas från IAS 40 Investment Property och IAS 41 Agriculture. Genom hänvisningen till god redovisningssed kan också normgivande organ (närmast Bokföringsnämnden, Finansinspektionen och Redovisningsrådet) vid behov precisera och eventuellt snäva in tillämpningsområdet för bestämmelsen. 
 I första stycket andra meningen anges att det verkliga värdet skall bestämmas med utgångspunkt i tillgångens marknadsvärde. Utförligare regler om hur det verkliga värdet skall beräknas bör inte anges i lagen eftersom syftet med bestämmelsen är att ge utrymme för en tillämpning av bestämmelserna om värdering till verkligt värde i IAS. Det är då naturligt att det verkliga värdet bestäms enligt de regler som för respektive tillgångsslag föreskrivs i IAS. Eftersom det verkliga värdet i flertalet av de standarder som här kan komma ifråga fastställs utan avdrag för försäljningskostna- der, kan, i det fall tillgången utgör omsättningstillgång, en konflikt uppkomma med bestämmelsen i 4 kap. 9 § tredje stycket första meningen ÅRL, vari det verkliga värdet fastställs efter avdrag för försäljningskostnader. Inom Regeringskansliet pågår dock ett annat lagstiftningsärende vari föreslås en ändring av begreppet verkligt värde i sistnämnda paragraf till nettoförsäljningsvärde (se prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument). 
 Värderingsmodellerna i IAS 40 och 41 å ena sidan och i IAS 16 och 38 å andra sidan skiljer sig åt bl.a. på så sätt att en värdeföränd- ring som uppkommer vid en löpande omvärdering till verkligt värde i det förra fallet skall redovisas i resultaträkningen och i det senare fallet som huvudregel mot en särskild fond i balansräk- ningen, fonden för verkligt värde. Detta framgår av andra och tredje styckena. Med fond för verkligt värde avses den fond som föreslås bli införd i ÅRL för redovisning av värdeförändringar på vissa finansiella instrument och säkrade poster (se de i prop. 2002/03:121 föreslagna bestämmelserna i 4 kap. 14 d och 14 e §§ ÅRL). Av författningskommentaren till 4 kap. 14 d § andra stycket ÅRL framgår att vissa värdeförändringar inte får redovisas i resul- taträkningen, i vart fall inte omedelbart. I stället skall ett mot vär- deförändringen svarande belopp redovisas direkt i eget kapital i en fond för verkligt värde. En värdeökning skall föranleda en ökning av fonden och en värdeminskning en minskning av fonden. Fonden kan därmed i vissa fall ha ett positivt värde och i andra fall ett negativt värde. Fonden skall redovisas som en särskild fond under 
 213 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 (fritt) eget kapital. Vidare anges att eftersom fonden inte utgör bundet eget kapital, finns det i och för sig inget hinder mot att använda det belopp som redovisas i fonden för utdelning. Därvid får dock inte fondens redovisade belopp justeras. Justeringar måste i stället göras i övrigt fritt eget kapital (som därvid kan komma att tas upp till ett negativt belopp). På liknande sätt får ett belopp motsvarande vad som redovisas i fonden användas för fondemis- sion. Inte heller då är det emellertid tillåtet att justera det belopp som redovisas i fonden. 
 Av 2 kap. 4 § ÅRL följer att samma värderingsprinciper konse- kvent skall tillämpas från ett räkenskapsår till ett annat. Ett företag som övergår till att värdera aktuella tillgångar till verkligt värde med stöd av den nya 14 f § får alltså inte annat än undantagsvis återgå till att tillämpa de tidigare använda värderingsbestämmel- serna i en senare redovisning. På motsvarande sätt får ett företag i normalfallet inte ett år tillämpa omvärderingsmodellerna i IAS 16, 38, 40 och 41 med stöd av denna paragraf och nästa år tillämpa den gamla uppskrivningsregeln i 4 kap. 6 §. Vidare skall omvärde- ringsmodellerna i IAS tillämpas konsekvent på alla tillgångar av samma slag. Det är till exempel inte möjligt att tillämpa en löpande omvärdering enligt IAS 40 på vissa förvaltningsfastigheter och ÅRL:s uppskrivningsregel på andra förvaltningsfastigheter. 
 6 kap. 4 a § 
 Upplysningar enligt  
 1–4 
  §§ behöver inte lämnas av ett företag som upp- rättar års- eller koncernredovisning med tillämpning av de internationella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internatio- nella redovisningsstandarder, om upplysningarna lämnas på annan plats i redovisningen. I sådant fall skall uppgift om detta förhållande lämnas i för- valtningsberättelsen. 
 Paragrafen, som är ny, innebär att sådana företag som upprättar års- eller koncernredovisningen med tillämpning av IAS (enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  eller med stöd av 1 kap. 2 b eller c §§ i denna lag) kan ansluta sig till IAS systematik när det gäller var i redovisningen viss information skall lämnas. Det förekommer att IAS uppställer samma krav på information som enligt ÅRL skall lämnas i förvaltningsberättelsen. I sådana fall är det enligt förslaget tillräckligt att de sammanfallande upplysningarna lämnas på den plats i redovisningen som anvisas i IAS. En förutsättning är dock 
 214 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 att företaget lämnar uppgift i förvaltningsberättelsen om var i redo- visningen upplysningarna återfinns. 
 7 kap. 2 § 
 Ett moderföretag som är dotterföretag behöver inte upprätta koncern- redovisning, om 
  
 1. 
  
 företaget och dess samtliga dotterföretag omfattas av en koncern- redovisning som upprättas av ett överordnat moderföretag, 
  
 2. 
  
 det överordnade moderföretaget lyder under lagstiftningen i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, och 
  
 3. 
  
 det överordnade moderföretagets koncernredovisning har upprättats och reviderats enligt den lagstiftning som i den staten har tillkommit i enlighet med Europeiska gemenskapernas direktiv av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning (83/349/EEG). 
  
 Första stycket gäller även om något dotterföretag av skäl som anges i 5 § andra eller tredje stycket inte omfattas av den upprättade koncernredovisningen. 
 Ett moderföretag som med stöd av första stycket inte självt har upp- rättat någon koncernredovisning skall ge in det överordnade moderföre- tagets koncernredovisning och koncernrevisionsberättelse till registre- ringsmyndigheten enligt bestämmelserna i 8 kap. 3 §. Registrerings- myndigheten skall på det sätt som anges i 8 kap. 4 § kungöra att handling- arna har getts in. Om handlingarna inte är avfattade på svenska, får regi- streringsmyndigheten förelägga moderföretaget att ge in en bestyrkt översättning till svenska. Sådant föreläggande skall utfärdas om någon begär det. Om moderföretaget, i fall det hade upprättat en koncernredo- visning, enligt 8 kap. 3 och 16 §§ inte skulle ha varit skyldigt att ge in denna och koncernrevisionsberättelsen till registreringsmyndigheten, skall vad som i nämnda paragrafer sägs om att handlingarna skall hållas till- gängliga i stället tillämpas på det överordnade moderföretagets koncern- redovisning och koncernrevisionsberättelse. 
 Första stycket gäller inte, 
  
 1. 
  
 om delägare som har en kapitalandel i moderföretaget på minst tio procent senast sex månader före räkenskapsårets utgång hos moderföreta- gets styrelse eller motsvarande ledningsorgan har krävt att koncernredo- visning skall upprättas, eller 
  
 2. 
  
 om andelarna i moderföretaget eller skuldebrev som moderföretaget har utfärdat är  
  
 upptagna till handel på en reglerad marknad inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i enlighet med definitionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. 
  
 Den som enligt första stycket inte upprättar någon koncernredovisning skall upplysa om detta i en not till årsredovisningen samt lämna uppgift om namn, organisationsnummer eller, i förekommande fall, personnum- mer samt säte för det överordnade moderföretag som upprättar den i stycket nämnda koncernredovisningen. 
 (Jfr artikel 7 i det sjunde direktivet och artikel 2, led 4 i modernise- ringsdirektivet) 
 215 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Genom den ändrade lydelsen av fjärde stycket 2 anpassas bestäm- melsen i huvudsak till den lydelse artikel 7 i det sjunde direktivet har fått genom moderniseringsdirektivet. 
 Genom moderniseringsdirektivet ändras artikel 7 i det sjunde direktivet, som gäller bolag vars moderföretag är hemmahörande inom EU, på så sätt att undantaget från koncernredovisningsskyl- dighet inte längre får tillämpas på bolag vilkas finansiella instru- ment är upptagna till handel på en reglerad marknad i någon medlemsstat enligt definitionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. Tidigare lämnade direktivet till medlemsstaterna att avgöra om undantaget från koncernredovisningsskyldighet skulle gälla även noterade bolag eller inte. I motiven till artikeländringen anförs att det i överensstämmelse med kommissionens förslag beträffande användningen av IAS i börsnoterade  
 EU-bolag 
  anses det nu att sådana undantag inte bör komma ifråga för börsnoterade  
 bolag /---/ 
  oberoende av dessa ekonomiska volym. Detta hänger samman med att den offentliga handeln med företagsaktier är av allt överskuggande betydelse. 
 Enligt nu gällande lydelse av 2 § fjärde stycket 2 måste en kon- cernredovisning alltid upprättas om moderbolagets aktier eller skuldebrev är inregistrerade vid en börs i Sverige eller annan stat inom EES. Bolag som är noterade vid en börs utan att vara inregi- strerade (jfr 5 kap. 1 § och 6 kap. 1 § lagen, 1992:543, om börs- och clearingverksamhet) omfattas dock inte av bestämmelsen (se prop. 1995/96:10 del II s. 235). Med den nya lydelsen av artikel 7 torde alla företag vars aktier eller skuldebrev är föremål för handel på en börs eller auktoriserad marknadsplats i Sverige eller på en reglerad marknad i något annat  
 EU-land 
  komma att omfattas av skyldig- heten att upprätta koncernredovisning. Eftersom den svenska lag- stiftaren, med stöd av artikel 11 i det sjunde direktivet, har valt att låta bolag vars moderbolag har sitt säte i EES utan att vara medlem i EU omfattas av samma lättnadsregler (se 2 § första stycket 2) när det gäller skyldigheten att upprätta koncernredovisning som bolag vars moderbolag har sitt säte i EU, har vi ansett att motsvarande bör gälla i fråga om tillämpningsområdet för 2 § fjärde stycket 2 (se även prop. 1995/96:10 del II s. 130). 
 7 kap. 3 § 
 Ett moderföretag behöver inte upprätta koncernredovisning, om 
 1. antalet anställda hos koncernföretagen under de två senaste räken- skapsåren i medeltal har uppgått till högst tio, och 
 216 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 2. nettovärdet av koncernföretagens tillgångar, enligt balansräkningarna för koncernföretagens senaste räkenskapsår, på moderföretagets balans- dag uppgår till högst 24 miljoner kronor. 
 Första stycket gäller inte om andelar i moderföretaget eller något av dotterföretagen eller skuldebrev som moderföretaget eller något av dot- terföretagen har utfärdat är  
 upptagna till handel på en reglerad marknad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i enlighet med definitionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. 
  
 (Jfr artikel 6 punkt 4 i det sjunde direktivet och artikel 2, led 3 a) i moderniseringsdirektivet) 
 Lydelsen av andra stycket har anpassats till den lydelse artikel 6.4 i det sjunde direktivet har fått genom moderniseringsdirektivet. 
 Genom moderniseringsdirektivet ändras lydelsen av artikel 6.4 i det sjunde direktivet på så sätt att undantaget från koncernredovis- ningsskyldighet i mindre koncerner inte skall gälla om något av företagen i koncernen är ett bolag vars värdepapper är upptagna till handel i någon medlemsstat på en reglerad marknad enligt defini- tionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. Ändringen är en omformulering med anledning av vad som anförs i kommentaren till 7 kap. 2 §. 
 7 kap. 8 § 
 Koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen skall var för sig utgöra en sammanställning av balansräkningarna respektive resultaträk- ningarna för moderföretaget och de dotterföretag som omfattas av koncernredovisningen. Sammanställningen skall göras med tillämpning av  
 9–13 
  §§ och  
 18– 
 23 
  
  §§.  
 Vid redovisningen av andelar i andra företag än dotterföretag skall  
 25–30 
  §§ beaktas. I övrigt tillämpas 3 kap. 
 Vad som i ett aktiebolag har avsatts till kapitalandelsfonden enligt 28 § andra stycket skall redovisas som en särskild post under Andra fonder i koncernbalansräkningen. Sådant belopp skall anses som bundet eget kapital. 
 När 3 kap. 8 § andra stycket tillämpas skall vad som där sägs om antalet anställda och tillgångarnas nettovärde avse koncernen som helhet. 
 Bestämmelsen i 3 kap. 11 § gäller inte om koncernen är en sådan koncern som avses i 4 § andra stycket. 
 Till följd av att bestämmelsen i 7 kap. 24 § föreslås bli upphävd har hänvisningen till den bestämmelsen tagits bort ur första stycket i denna paragraf. 
 7 kap. 18 § 
 Sammanställning avseende moderföretag och dotterföretag skall göras enligt någon av de metoder som anges i  
 19–22 
  a §§  
 eller 23 §. 
  
 217 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Till följd av att bestämmelsen i 7 kap. 24 § föreslås bli upphävd har hänvisningen till den bestämmelsen tagits bort ur förevarande para- graf. 
 7 kap. 22 § 
 Om det efter en avräkning enligt 21 § föreligger ett positivt skillnads- belopp, skall detta redovisas som goodwill i koncernbalansräkningen. Bestämmelserna i 4 kap. 4 och 5 §§ gäller även för sådan goodwill. 
 Om det efter en avräkning enligt 21 § föreligger ett negativt skillnads- belopp som motsvarar en vid förvärvstidpunkten förväntad ogynnsam resultatutveckling eller förväntade utgifter dotterföretaget, skall detta skillnadsbelopp redovisas i  
 koncernbalansräkningen. Om skillnadsbeloppet redovisas som en avsättning får denna upplösas och intäktsföras i takt med att förväntningarna infrias. 
  
 Om positiva och negativa skillnadsbelopp avräknas mot varandra skall upplysning om skillnadsbeloppen lämnas i en not. 
 (Jfr artikel 19.1 c och artikel 31 i det sjunde direktivet) 
 Ändringen i andra stycket är föranledd av att redovisning av negativ goodwill på sätt som föreskrivs i gällande lydelse inte över- ensstämmer med den redovisning som föreskrivs i IAS 22. Enligt gällande lydelse skall negativ goodwill redovisas som en avsättning i koncernbalansräkningen. Avsättningen får sedan upplösas och intäktsföras i takt med att förväntningarna infrias. Enligt IAS 22 p. 64 skall negativ goodwill i stället tas upp som en avdragspost på tillgångssidan i balansräkningen, under samma klassificering som goodwill. 
 Bestämmelsen i ÅRL har sin grund i artikel 31 jämförd med artikel 19.1 c i det sjunde direktivet. Artikel 19.1 c anger endast att goodwill skall redovisas i den sammanställda balansräkningen under en särskild post med lämplig beteckning. Vidare sägs att om en medlemsstat tillåter att positiva och negativa differenser avräknas mot varandra, skall en uppdelning av dessa differenser göras i noterna. Enligt artikel 31 får negativ goodwill inte föras över till den sammanställda resultaträkningen förrän den ogynn- samma resultatutvecklingen eller de förväntade kostnaderna har uppkommit eller den negativa goodwillen motsvarar en realiserad vinst. Bestämmelsen i ÅRL om att negativ goodwill skall redovisas som en avsättning saknar således motsvarighet i  
 EG-direktiven 
  och  
 EG-direktiven 
  i sig utgör därmed inte något hinder för en tillämp- ning av IAS 22 p. 64. Däremot föreslår vi att andra stycket i före- varande paragraf ändras för att möjliggöra en sådan tillämpning. För utförliga motiv, se bilaga 4 avsnitt 2.16. 
 218 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 Tredje stycket innehåller ett upplysningskrav för det fall goodwill nettoredovisas i balansräkningen. Upplysning skall då lämnas om de positiva och de negativa beloppen. Kravet motsvarar innehållet i artikel 19.1 c i det sjunde direktivet. 
 7 kap. 24 § upphävs. 
 Enligt bestämmelserna i 7  
 kap.18–24 
  §§ ÅRL skall ett dotterföretag i normalfallet redovisas enligt förvärvsmetoden. Enligt 24 § skall dock kapitalandelsmetoden användas om verksamheten i dotter- företaget skiljer sig så mycket från övrig verksamhet i koncernen att en tillämpning av förvärvsmetoden skulle vara oförenlig med kravet på rättvisande bild. 
 IAS 27 p. 14 och 15 tillåter inte att förvärvade dotterföretag räk- nas in i koncernredovisningen genom någon annan metod än för- värvsmetoden. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL har delvis stöd i artikel 14.1 i det sjunde redovisningsdirektivet. Denna artikel innebär att dot- terföretag som bedriver olikartad verksamhet (i förhållande till koncernen i övrigt) skall undantas från konsolidering. Kontakt- kommittén har i sin undersökning av överensstämmelsen mellan IAS och  
 EG-direktiven 
  funnit att det föreligger en konflikt mellan artikel 14.1 i det sjunde direktivet och IAS 27 i detta avseende. Genom moderniseringsdirektivet upphävs artikel 14. Som skäl anges att sådana fall som avses i artikel 14.1 numera aldrig före- kommer och att oberoende av skillnader mellan verksamheter är det att föredra att ett sådant företag tas med i den sammanställda redovisningen. Det nu gällande kravet anses därför inte fylla någon uppgift. När artikel 14.1 upphävs saknas stöd i direktivet för en redovisning av dotterföretag enligt kapitalandelsmetoden. Bestäm- melsen i 7 kap. 24 § ÅRL måste då upphävas. 
 219 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 3. 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag 
  
 1 kap. 1 a § 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder skall inte tillämpa andra bestämmel- ser i 7 kap. än 
  
 1. 
  
 1 § om koncernredovisningens upprättande, 
  
 2. 
  
 2 § vad gäller hänvisningen till 7 kap. 4 § första stycket 4 årsredovis- ningslagen (1995:1554) om förvaltningsberättelse, 
  
 3. 
  
 4 § vad gäller hänvisningarna till 
  
 a) 
  
 2 kap. 2 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till årsredovis- ningslagens bestämmelser i 2 kap. 5 § om språk och form samt 2 kap. 7 § om undertecknande, 
  
 b) 
  
 5 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till följande bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen: 
  
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
 12 § om lån till ledande befattningshavare, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 
 20 § första stycket 1 och andra stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och liknande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör och 
 25 § om avtal om avgångsvederlag, 
  
 c) 
  
 5 kap. 2 § 2 och 3 denna lag med särskilda regler om tilläggsupplys- ningar, 
  
 d) 
  
 5 kap. 4 §  
  
 3–5 
  denna lag om skulder och indelning av eget kapital, 
  
 e) 
  
 5 kap. 6 § denna lag om intresse- och koncernföretag, 
  
 f) 
  
 6 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till 6 kap. 1 § första 
  
 – 
  
 tredje styckena och 4 a § årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens innehåll, samt 
  
 4. 5 och 6 §§ om när koncernredovisning inte behöver upprättas. 
 Om moderföretaget tillämpar andra principer för värderingen av till- gångar, avsättningar och skulder i årsredovisningen än i koncernredovis- ningen skall företaget lämna upplysning om detta och om skälen för avvikel- sen. 
 (Jfr artikel 4 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller en erinran om att noterade företag skall upprätta koncernredovisning med tillämpning av antagna IAS i enlighet med vad som föreskrivs i  
 IAS-förordningen. 
  Vidare innehåller paragrafen i första stycket en uppräkning av de regler i 7 kap. ÅRKL som även framgent skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med stöd av förordningen. Eftersom ÅRKL redan sedan tidigare är utformad så att den i stora delar hänvisar till bestämmelserna i ÅRL blir denna paragraf en 
 220 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 aning tungläst. För att inte bryta mot den struktur som tillämpas i ÅRKL i övrigt har den dock fått denna utformning (se även prop. 1995/96:10 del. 1 s. 187). 
 När det gäller vilka regler som även framgent skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med stöd av IAS- förordningen är utgångspunkten att sådana regler i ÅRKL som kan sägas vara av formaliakaraktär skall fortsätta att gälla för dessa företag. När det gäller regler av materiell natur, dvs. bestämmelser som avser själva innehållet i koncernredovisningen, skall ÅRKL så långt möjligt upphöra att gälla. Enskilda bestämmelser i ÅRKL kommer dock även framgent att vara tillämpliga. Detta gäller dels beträffande företeelser som saknar motvarighet i IAS såsom bestämmelser om offentlighet och revision, dels en del tillkom- mande upplysningskrav. För ytterligare kommentarer hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitten 5.4.1 och 5.7.3. 
 Andra stycket innehåller ett upplysningskrav för de noterade företag som tillämpar IAS i koncernredovisningen och ÅRKL och god redovisningssed i årsredovisningen. Enligt 7 kap. 12 § ÅRL, som genom en hänvisning i 7 kap. 2 § ÅRKL även är tillämplig för kreditinstitut och värdepappersbolag, gäller att det krävs särskilda skäl för att ett moderföretag skall få tillämpa olika principer i års- redovisningen respektive koncernredovisningen. Detta krav före- slås inte gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS utan det räcker att företaget lämnar upplysning om att olika principer har tillämpats liksom om skälen för detta. 
 1 kap. 1 b § 
 Andra företag än sådana som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 får upprätta koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som avses i nämnda artikel. I sådant fall gäller 1 a §. 
 (Jfr artikel 5 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen är ny. Av paragrafens första mening framgår att även  
 icke-noterade 
  företag får upprätta koncernredovisning med tillämpning av IAS. Bestämmelsen baserar sig på artikel 5 i IAS- förordningen och innebär att det företag som väljer att tillämpa IAS måste göra det fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 punkt 11). Paragrafen medger alltså inte att företaget i fråga kan välja att tillämpa IAS på vissa områden och nationella regler, t.ex. en vägledning från Bokföringsnämnden, på andra vilket ju i och för 
 221 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 sig också är möjligt, i vart fall teoretiskt, genom våra övriga förslag till ändringar av ÅRKL. Ett företag som utnyttjar möjligheten i denna paragraf sällar sig alltså till den skara av företag som enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  måste upprätta koncernredovisning enligt IAS. Om ett företag väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  med stöd av denna paragraf bör styrelsen fatta ett uttryckligt beslut om detta och dokumentera beslutet på lämpligt sätt. 
 Av andra meningen framgår att ett företag som upprättar koncernredovisning enligt IAS med stöd av denna paragraf skall tillämpa samma bestämmelser i ÅRKL som de noterade moder- företag som avses i artikel 4 i  
 IAS-förordningen. 
  
 1 kap. 1 c § 
 Ett företag får upprätta årsredovisning med tillämpning av de internatio- nella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets för- ordning (EG) nr 1606/2002. Ett sådant företag skall inte tillämpa 3 och 4 kap. i denna lag och inte heller andra bestämmelser i 
  
 1. 
  
 2 kap. denna lag än 1 § andra stycket om årsredovisningens upprättande och 2 §, vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i 2 kap. års- redovisningslagen: 
  
 1 
  
 § första stycket 4 om förvaltningsberättelse, 
  
 5 
  
 § om språk och form, samt 
  
 7 
  
 § om undertecknande, 
  
 2. 
  
 5 kap. denna lag än 2 § 2 och 3 med särskilda regler om tilläggsupplys- ningar, 6 § om intresse- och koncernföretag samt 1 §, vad gäller hänvisning- arna till följande bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen: 
  
 4 
  
 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
  
 8 
  
 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag, 
  
 12 
  
 § om lån till ledande befattningshavare, 
  
 18 
  
 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
  
 18 
  
 a § om sjukfrånvaro, 
  
 18 
  
 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 
  
 20 
  
 § första stycket 1 och andra stycket samt 
  
 21 
  
 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
  
 22 
  
 § om pensioner och liknande förmåner, 
  
 23 
  
 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
  
 24 
  
 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
  
 25 
  
 § om avtal om avgångsvederlag, samt 
  
 26 
  
 § om uppgift om moderföretag, 
  
 3. 
  
 6 kap. denna lag än 1 §, vad gäller hänvisningarna till 6 kap.  
  
 1–3 
  och 4 a §§ årsredovisningslagen, 2 § om förvaltningsberättelse samt 3 § om kapital- täckningsanalys. 
 (Jfr artikel 5 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen är ny. Av paragrafens första mening framgår att alla företag, noterade såväl som  
 icke-noterade, 
  får upprätta årsredovis- ning med tillämpning av IAS. Bestämmelsen baserar sig på artikel 5 
 222 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 i  
 IAS-förordningen 
  och innebär att det företag som väljer att tillämpa IAS måste göra det fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 punkt 11). Paragrafen medger alltså inte att företaget i fråga kan välja att tillämpa IAS på vissa områden och nationella regler, t.ex. en vägledning från Bokföringsnämnden, på andra vilket ju i och för sig är möjligt, i vart fall teoretiskt, genom våra övriga för- slag till ändringar av ÅRKL. Ett företag som utnyttjar möjligheten i denna paragraf sällar sig alltså till den skara av företag som enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  måste upprätta koncernredovisning enligt IAS. Om ett företag väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  med stöd av denna paragraf bör styrelsen fatta ett uttryckligt beslut om detta och dokumentera beslutet på lämpligt sätt. 
 Av andra meningen framgår vilka bestämmelser i ÅRKL som alltjämt skall tillämpas av de företag som väljer att upprätta års- redovisning med tillämpning av IAS. De överväganden som gjorts i fråga om vilka regler i ÅRKL som skall tillämpas framöver av de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS enligt 1 a och b §§ ovan äger motsvarande giltighet för de företag som med stöd av denna paragraf upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS. För ytterligare kommentarer hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitten 5.4 och 5.7.3. 
 3 kap. 1 § 
 Balansräkningen skall upprättas enligt den uppställningsform som anges i bilaga 1 till denna lag. Resultaträkningen skall upprättas enligt den uppställningsform som anges i bilaga 2. Hänvisningar i denna lag till pos- ter gäller poster i dessa uppställningsformer, om inte annat framgår. 
 Med avvikelse från den uppställningsform som anges i bilaga 1 får posterna i balansräkningen ställas upp på grundval av deras beskaffenhet och rangord- nas efter deras relativa likviditet om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. 
 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får meddela föreskrifter om avvikande uppställningsformer för balansräk- ningen och resultaträkningen för värdepappersbolag, om avvikelserna är nödvändiga med hänsyn till dessa bolags särskilda verksamhetsinriktning. 
 (Jfr artikel 2 A, led 4 i moderniseringsdirektivet) 
 I paragrafen införs ett nytt andra stycke som innebär att en alter- nativ uppställningsform för balansräkningen införs enligt vilken posterna i balansräkningen får ställas upp på grundval av deras beskaffenhet och rangordnas efter deras relativa likviditet om det står i överensstämmelse med principerna om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild. Genom bestämmelsen inför- livas i ÅRKL den nya artikeln 4 a i bankredovisningsdirektivet, 
 223 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 vilken införts genom moderniseringsdirektivet. I motiven till moderniseringsdirektivet anges att medlemsstaterna bör ha möjlig- het att ändra bl.a. balansräkningens uppställning i enlighet med den internationella utvecklingen såsom den framgår av de standarder som antas av IASB. Bakgrunden till förslaget om en ny artikel 4 a torde vara att motivskrivaren anser att det föreligger en konflikt mellan den indelning av tillgångar i kortfristiga och  
 icke-kortfris- 
  tiga som föreskrivs i IAS 1 Presentation of Financial Statements och den uppställningsform som föreskrivs i bankredovisnings- direktivet på motsvarande sätt som mellan IAS 1 och det fjärde direktivet (se 3 kap. 3 § ÅRL). 
 I syfte att undanröja alla hinder mot en tillämpning av IAS har den nya artikeln 4 a i bankredovisningsdirektivet införlivats i ÅRKL. För en närmare beskrivning av hur indelningen av posterna i balansräkningen skall ske vid tillämpning av det nya andra stycket i denna paragraf får vägledning hämtas i IAS 1 Presentation of Financial Statements. För utförliga motiv se bilaga 5, avsnitt 2.3. 
 4 kap. 1 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 2 § skall följande bestämmelser om värderingen i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas: 
 1 § första stycket och 2 § om vad som är anläggningstillgångar och omsättningstillgångar, 
 3 § om anskaffningsvärde för anläggningstillgångar, 
 3 a § om aktier och andelar i intresseföretag, 
 4 § om avskrivning av anläggningstillgångar, 
 5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,  
 6–8 
  §§ om uppskrivning av anläggningstillgångar, 
 9 §  
 första-fjärde 
  styckena om värdering av omsättningstillgångar, 10 § om värdering av pågående arbeten, 
 11 § första och andra styckena om varulagrets anskaffningsvärde, 12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde, 
 14 § om egna aktier, 
 14  
 a–14 
  d §§ om värdering av finansiella instrument, 
 14 e § om värdering av säkrade poster, 
 14 f § om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde, 
 15 § om periodisering av vissa belopp vid upptagande av lån, samt 16 § om omräkning av förlagsinsatser. 
 Hänvisningen till 4 kap. 3 a § årsredovisningslagen (1995:1554) 
 (Jfr artikel 59 i det fjärde direktivet) 
 Finansiella anläggningstillgångar i form av bl.a. andelar i kon- cernföretag och intresseföretag skall enligt 4 kap. 3 § ÅRL värderas till anskaffningsvärdet. Detta gäller även för kreditinstitut och 
 224 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 värdepappersbolag genom den hänvisning till bestämmelsen i ÅRL som görs i 4 kap. 1 § ÅRKL. Enligt IAS 27, IAS 28, IAS 21 och IAS 31 kan dock andelar i dotterföretag, intresseföretag, självstän- dig utlandsverksamhet samt joint ventures även redovisas antingen enligt kapitalandelsmetoden och/eller till verkligt värde. 
 Bestämmelsen i 4 kap. 3 § ÅRL har sin motsvarighet i artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. Därutöver finns i artikel 59 i det fjärde direktivet en möjlighet för medlemsstaterna att tillåta att andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden. Denna möj- lighet har dock inte utnyttjats av den svenska lagstiftaren. Hänvis- ningar till artikel 35 och artikel 59 i det fjärde direktivet återfinns i artikel 1.1 i bankredovisningsdirektivet. 
 Vårt förslag innebär att artikel 59 i det fjärde direktivet införlivas i 4 kap. 3 a § ÅRL och att en hänvisning till den nya bestämmelsen införs i förevarande paragraf. På så sätt anpassas reglerna i årsredo- visningslagarna, så långt det är möjligt, till reglerna i IAS genom att möjliggöra för svenska företag att redovisa intresseföretag med tillämpning av kapitalandelsmetoden i årsredovisningen. För utför- liga motiv se bilaga 5, avsnitt 2.11.3. 
 Hänvisningen till 4 kap. 14 f § årsredovisningslagen (1995:1554) 
 (Jfr artikel 1, led 12 och 22 i moderniseringsdirektivet) Hänvisningen till den nya paragrafen i ÅRL, innebär att biolo- 
 giska tillgångar, förvaltningsfastigheter och andra materiella till- gångar samt immateriella tillgångar får värderas till verkligt värde om det står i överensstämmelse med principerna om överskådlig- het, god redovisningssed och rättvisande bild. Genom hänvisningen till den nya bestämmelsen införlivas de i moderniseringsdirektivet föreslagna artiklarna 42 e och 42 f i ÅRKL. Bakgrunden till de nya artiklarna är att IAS 40 Investment Property och IAS 41 Agriculture innehåller regler om värdering till verkligt värde och att det i båda dessa standarder krävs att vinster och förluster till följd av värde- ringen till verkligt värde tas upp i resultaträkningen. Hänvisningen till den nya bestämmelsen är nödvändig för att möjliggöra en tillämpning av dessa standarder. Vi har också valt att utnyttja artiklarna för att möjliggöra en tillämpning av IAS 16 Property, Plant and Equipment och IAS 38 Intangible Assets (frågorna behandlas även i bilaga 5, avsnitten 2.11.1 och 2.11.2). 
 I kommentaren till 4 kap. 14 f § ÅRL anförs bl.a. att den närmare innebörden av begreppen biologiska tillgångar och förvaltnings- 
 225 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 fastigheter får utvecklas inom ramen för god redovisningssed och att utförligare regler om hur det verkliga värdet skall beräknas inte bör anges i lagen, eftersom syftet med bestämmelsen är att ge utrymme för en tillämpning av bestämmelserna om värdering till verkligt värde i IAS. Det är då naturligt att det verkliga värdet bestäms enligt de regler som för respektive tillgångsslag föreskrivs i IAS. Vad som i övrigt sägs i författningskommentaren till 4 kap. 14 f § ÅRL gäller även för kreditinstitut och värdepappersbolag. 
 6 kap. 1 § 
 Följande bestämmelser i 6 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas: 
 1 §  
 första-fjärde 
  styckena om förvaltningsberättelsens innehåll, 2 § om förslag till dispositioner av vinst eller förlust m.m., 
 3 § första stycket om vissa upplysningar om ekonomiska föreningar, 
 4 a § om utelämnande av uppgifter i förvaltningsberättelsen, samt 
 5 § om finansieringsanalys. 
 I paragrafen införs en hänvisning till den nya bestämmelsen i 6 kap. 4 a § ÅRL som innebär att sådana företag som upprättar års- eller koncernredovisning med tillämpning av IAS (enligt artikel 4 i IAS- förordningen eller med stöd av 1 kap. 2 b eller c §§ i denna lag) kan ansluta sig till IAS systematik när det gäller var i redovisningen viss information skall lämnas. Det förekommer att IAS uppställer samma krav på information som enligt ÅRL och ÅRKL skall läm- nas i förvaltningsberättelsen. I sådana fall bör det vara tillräckligt att de sammanfallande upplysningarna lämnas på den plats i redo- visningen som anvisas i IAS. En förutsättning är dock att företaget lämnar uppgift i förvaltningsberättelsen om var i redovisningen upplysningarna återfinns. 
 7 kap. 2 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tillläm- pas: 
 4 § första stycket om koncernredovisningens delar, 
 5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovisningen, 
 6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild, 
 7 § andra stycket om valuta, 
 8 § första stycket första meningen om allmänna krav på koncernbalans- räkningen och koncernresultaträkningen, 
 9 § om minoritetsandelar, 
 10 § om balansdag, 
 12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och årsredovis- ningen, 
 226 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 13 § om elimineringar mellan koncernföretag, 
 15 § om förändringar i koncernens sammansättning, 
 16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,  
 18– 
 23 
  
 §§ om hur dotterföretag skall räknas in i koncernredovisningen, 
 samt 
  
 25–30 
  §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall räknas in i koncernredovisningen. 
 (Jfr artikel 14.1 i det sjunde direktivet och artikel 2, led 6 i moder- niseringsdirektivet) 
 I paragrafen har hänvisningen till 7 kap. 24 § ÅRL tagits bort. Enligt bestämmelserna i 7  
 kap.18–24 
  §§ ÅRL skall ett förvärv av dotterföretag i normalfallet redovisas enligt förvärvsmetoden. Enligt 24 § ska dock kapitalandelsmetoden användas om verksam- heten i dotterföretaget skiljer så mycket från övrig verksamhet i koncernen att en tillämpning av förvärvsmetoden skulle vara oför- enlig med kravet på rättvisande bild. IAS 27 p. 14 och 15 tillåter dock inte att förvärvade dotterföretag räknas in i koncernredovis- ningen genom någon annan metod än förvärvsmetoden. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL har delvis stöd i artikel 14.1 i det sjunde redovisningsdirektivet. Denna artikel innebär att dotterföretag som bedriver olikartad verksamhet (i förhållande till koncernen i övrigt) skall undantas från konsolidering. Av artikel 42 i bankredovisningsdirektivet framgår att artikel 14.1 i det sjunde direktivet även gäller för finansiella företag. Kontaktkommittén har i sin undersökning funnit att det föreligger en konflikt mellan artikel 14.1 i det sjunde direktivet och IAS 27 i detta avseende. I moderniseringsdirektivet har därför föreslagits att artikel 14 ska upphävas. Som skäl anges att sådana fall som avses i artikel 14.1 numera aldrig förekommer och att kravet därför inte fyller någon uppgift. När artikel 14.1 upphävs saknas stöd i direktivet för en redovisning av dotterföretag enligt kapitalandelsmetoden. Bestäm- melsen i 7 kap. 24 § ÅRL måste då upphävas och även hänvisningen till densamma i förevarande paragraf. 
 7 kap. 3 § 
 De i 2 § angivna bestämmelserna i 7 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas med följande avvikelser: 
 1. Tillämpas 5 § tredje stycket 3 om utelämnande av vissa dotterföretag för andelar som innehas som ett led i en finansiell stödaktion för en rekonstruktion eller räddning av ett dotterföretag som är ett kreditinstitut eller värdepappersbolag, skall moderföretaget 
 – i en not upplysa om arten av och villkoren för den finansiella stödak- tionen, samt 
 227 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 – till sin koncernredovisning foga dotterföretagets årsredovisning. 
 2. Fråga om tillstånd enligt 17 § att utelämna uppgifter om dotterföre- tag och vissa andra företag prövas av Finansinspektionen. 
 (Jfr artikel 43.2 f) i bankredovisningsdirektivet och artikel 2 A, led 6 i moderniseringsdirektivet) 
 I paragrafen har tredje punkten utmönstrats. I den tredje punkten i dess gällande lydelse anges att kapitalandelsmetoden, trots vad som sägs i 7 kap. 24 § ÅRL, inte skall tillämpas vid konsolidering av ett dotterföretag vars verksamhet har direkt samband med ett kre- ditinstituts eller värdepappersbolags verksamhet eller avser tjänster knutna till sådan verksamhet. Detta undantag från tillämpningen av kapitalandelsmetoden har sin motsvarighet i 43.2 f) andra stycket bankredovisningsdirektivet. Eftersom IAS 27 inte tillåter att för- värvade dotterföretag räknas in i koncernredovisningen genom någon annan metod än förvärvsmetoden, har genom modernise- ringsdirektivet artikel 14.1 i det sjunde direktivet, på vilken bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL grundas, upphävts. I samband därmed har även artikel 43.2 f) i bankredovisningsdirektivet utgått. Hänvisningen i 7 kap. 2 § ÅRKL till 7 kap. 24 § ÅRL samt undan- taget i förevarande paragraf måste därför utmönstras. 
 228 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 4. 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag 
  
 1 kap. 1 a § 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder skall inte tillämpa andra bestämmel- ser i 7 kap. än 
  
 1. 
  
 1 § om koncernredovisningens upprättande, 
  
 2. 
  
 2 § vad gäller hänvisningarna till 7 kap. 2 § årsredovisningslagen (1995:1554) om när koncernredovisning inte behöver upprättas och till 7 kap. 4 § första stycket 4 samma lag om förvaltningsberättelse, 
  
 3. 
  
 3 § 1 a) och b) med särskilda regler om när koncernredovisning inte behöver upprättas, 
  
 4. 
  
 4 § vad gäller hänvisningarna till 
  
 a) 
  
 2 kap. 2 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till årsredovis- ningslagens bestämmelser i 2 kap. 5 § om språk och form samt 2 kap. 7 § om undertecknande, 
  
 b) 
  
 5 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till följande bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen: 
  
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
 12 § om lån till ledande befattningshavare, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 
 20 § första stycket 1 och andra stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och liknande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, samt 
 25 § om avtal om avgångsvederlag, 
  
 c) 
  
 5 kap. 2 § 2 och 6 med särskilda regler om tilläggsupplysningar, 
  
 d) 
  
 5 kap. 4 §  
  
 1–3 
  och  
 8–9 
  om eget kapital och avsättningar, 
  
 e) 
  
 5 kap. 6 § om koncern- och intresseföretag, 
  
 f) 
  
 6 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till 6 kap. 1 § första 
  
 – 
  
 tredje styckena och 4 a § årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens innehåll, samt 
  
 g) 
  
 6 kap. 2 § om särskilda upplysningar i förvaltningsberättelsen. 
  
 Om moderföretaget tillämpar andra principer för värderingen av till- gångar, avsättningar och skulder i årsredovisningen än i koncernredovis- ningen skall företaget lämna upplysning om detta och om skälen för avvikel- sen. 
 (Jfr artikel 4 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller en erinran om att noterade företag skall upprätta koncernredovisning med tillämpning av antagna IAS i enlighet med vad som föreskrivs i  
 IAS-förordningen. 
  Vidare innehåller paragrafen i första stycket en uppräkning av de regler i 7 kap. ÅRFL som även framgent skall gälla för de företag som omfattas av förordningen. Eftersom ÅRFL redan sedan 
 229 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 tidigare är utformad så att den i stora delar hänvisar till bestämmel- serna i ÅRL blir denna paragraf en aning tungläst. För att inte bryta mot den struktur som tillämpas i ÅRFL i övrigt har den dock fått denna utformning (se prop. 1995/96:10 del. 1 s. 187). 
 När det gäller vilka regler som även framgent skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med stöd av IAS- förordningen är utgångspunkten att sådana regler i ÅRFL som kan sägas vara av formaliakaraktär skall fortsätta att gälla för dessa företag. När det gäller regler av materiell natur, dvs. bestämmelser som avser själva innehållet i koncernredovisningen, skall ÅRFL så långt möjligt upphöra att gälla. Enskilda bestämmelser i ÅRFL kommer dock även framgent att vara tillämpliga. Detta gäller dels beträffande företeelser som saknar motvarighet i IAS såsom bestämmelser om offentlighet och revision, dels en del tillkom- mande upplysningskrav. För ytterligare kommentarer hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitten 5.4.1 och 5.7.3. 
 Andra stycket innehåller ett upplysningskrav för de noterade företag som tillämpar IAS i koncernredovisningen och Jackson och god redovisningssed i årsredovisningen. Enligt 7 kap. 12 § ÅRL, som genom en hänvisning i 7 kap. 2 § ÅRFL även är tillämplig för försäkringsföretag, gäller att det krävs särskilda skäl för att ett moderföretag skall få tillämpa olika principer i årsredovisningen respektive koncernredovisningen. Detta krav föreslås inte gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS utan det räcker att företaget lämnar upplysning om att olika principer har tillämpats liksom om skälen för detta. 
 1 kap. 1 b § 
 Andra företag än sådana som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 får upprätta koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som avses i nämnda artikel. I sådant fall gäller 1 a §. 
 (Jfr artikel 5 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen är ny. Av paragrafens första mening framgår att även  
 icke-noterade 
  företag får upprätta koncernredovisning med tillämpning av IAS. Bestämmelsen baserar sig på artikel 5 i IAS- förordningen och innebär att det företag som väljer att tillämpa IAS måste göra det fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 punkt 11). Paragrafen medger alltså inte att företaget i fråga kan välja att tillämpa IAS på vissa områden och nationella regler, t.ex. 
 230 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 en vägledning från Bokföringsnämnden, på andra vilket ju i och för sig också är möjligt, i vart fall teoretiskt, genom våra övriga förslag till ändringar av ÅRFL. Ett företag som utnyttjar möjligheten i denna paragraf sällar sig alltså till den skara av företag som enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  måste upprätta koncernredovisning enligt IAS. Om ett företag väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  med stöd av denna paragraf bör styrelsen fatta ett uttryckligt beslut om detta och dokumentera beslutet på lämpligt sätt. 
 Av andra meningen framgår att ett företag som upprättar kon- cernredovisning enligt IAS med stöd av denna paragraf skall tillämpa samma bestämmelser i ÅRFL som de noterade moder- företag som avses i artikel 4 i  
 IAS-förordningen. 
  
 1 kap. 1 c § 
 Ett företag får upprätta årsredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 1606/2002. Ett sådant företag skall inte tillämpa 3 och 4 kap. i denna lag och inte heller andra bestämmelser i 
  
 1. 
  
 2 kap. denna lag än 1 § om årsredovisningens upprättande och 2 §, vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i 2 kap. årsredovisnings- lagen: 
  
 1 
  
 § första stycket 4 om förvaltningsberättelse, 
  
 5 
  
 § om språk och form, samt 
  
 7 
  
 § om undertecknande, 
  
 2. 
  
 5 kap. denna lag än 2 § 2 och 6 med särskilda regler om tilläggsupplys- ningar, 4 § om eget kapital och avsättningar, 5 § om resultaträkningens pos- ter, 6 § om koncern- och intresseföretag samt 1 §, vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen: 
  
 4 
  
 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
  
 8 
  
 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag, 
  
 12 
  
 § om lån till ledande befattningshavare, 
  
 18 
  
 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
  
 18 
  
 a § om sjukfrånvaro, 
  
 18 
  
 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 
  
 20 
  
 § första stycket 1 och andra stycket samt 
  
 21 
  
 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
  
 22 
  
 § om pensioner och liknande förmåner, 
  
 23 
  
 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
  
 24 
  
 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
  
 25 
  
 § om avtal om avgångsvederlag, samt 
  
 26 
  
 § om uppgift om moderföretag, 
  
 3. 
  
 6 kap. denna lag än 1 §, vad gäller hänvisningarna till 6 kap.  
  
 1–2 
  och 4 a §§ årsredovisningslagen, 2 § om förvaltningsberättelse och 3 § om resul- tatanalys. 
 231 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 (Jfr artikel 5 i  
 IAS-förordningen) 
  
 Paragrafen är ny. Av paragrafens första mening framgår att alla företag, noterade såväl som  
 icke-noterade, 
  får upprätta årsredo- visning med tillämpning av IAS. Bestämmelsen baserar sig på artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  och innebär att det företag som väljer att tillämpa IAS måste göra det fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 punkt 11). Paragrafen medger alltså inte att företaget i fråga kan välja att tillämpa IAS på vissa områden och nationella regler, t.ex. en vägledning från Bokföringsnämnden, på andra vilket ju i och för sig är möjligt genom våra övriga förslag till ändringar av ÅRFL. Ett företag som utnyttjar möjligheten i denna paragraf säl- lar sig alltså till den skara av företag som enligt artikel 4 i IAS- förordningen måste upprätta koncernredovisning enligt IAS. Om ett företag väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  med stöd av denna paragraf bör styrelsen fatta ett uttryckligt beslut om detta och dokumentera beslutet på lämpligt sätt. 
 Av andra meningen framgår vilka bestämmelser i ÅRFL som alltjämt skall tillämpas av de företag som väljer att upprätta års- redovisning med tillämpning av IAS. De överväganden som gjorts i fråga om vilka regler i ÅRFL som skall tillämpas framöver av de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS enligt 1 a och b §§ ovan äger motsvarande giltighet för de företag som med stöd av denna paragraf upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS. För ytterligare kommentarer hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitten 5.4 och 5.7.3. 
 2 kap. 1 § 
 Om rörelsen i ett försäkringsaktiebolag eller ett ömsesidigt försäk- ringsbolag omfattar flera försäkringsgrenar eller om rörelsen i en under- stödsförening omfattar flera rörelsegrenar, skall även en resultatanalys ingå i årsredovisningen. 
 Ett företag som upprättar års- eller koncernredovisning med tillämpning av de internationella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämp- ning av internationella redovisningsstandarder behöver inte upprätta resul- tatanalys enligt första stycket, om de upplysningar som skall lämnas i resultat- analysen lämnas på annan plats i redovisningen. 
 Det nya andra stycket i denna paragraf innebär att ett företag som upprättar års- eller koncernredovisning enligt IAS som huvudregel skall upprätta en resultatanalys i årsredovisningen, men att en sådan inte behöver upprättas om den information som skall lämnas i analysen i stället lämnas på annan plats i redovisningen. Såsom 
 232 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 framgår av vårt förslag till ändrad lydelse av 6 kap. 2 § är en förut- sättning dock att företaget lämnar uppgift i förvaltningsberättelsen om var i redovisningen upplysningarna återfinns. Bakgrunden till förslaget har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.3, och i bilaga 5, avsnitt 3.2. 
 4 kap. 1 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 2 § skall följande bestämmelser om värderingen i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas: 
 2 § om immateriella anläggningstillgångar, 
 3 § om anskaffningsvärde för anläggningstillgångar, 
 3 a § om aktier och andelar i intresseföretag, 
 4 § om avskrivning av anläggningstillgångar, 
 5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,  
 6–8 
  §§ om uppskrivning av anläggningstillgångar, 
 9 §  
 första-fjärde 
  styckena om värdering av omsättningstillgångar, 10 § om värdering av pågående arbeten, 
 11 § första och andra styckena om varulagrets anskaffningsvärde, 12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde, 
 14 § om egna aktier, 
 14  
 a–14 
  d §§ om värdering av finansiella instrument, 
 14 e § om värdering av säkrade poster, 
 14 f § om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde, samt 
 15 § om periodisering av vissa belopp vid upptagande av lån. 
 Hänvisningen till 4 kap. 3 a § årsredovisningslagen (1995:1554) 
 (Jfr artikel 59 i det fjärde direktivet) 
 Finansiella anläggningstillgångar i form av bl.a. andelar i kon- cernföretag och intresseföretag skall enligt 4 kap. 3 § ÅRL värderas till anskaffningsvärdet. Detta gäller även för försäkringsföretag genom den hänvisning till bestämmelsen i ÅRL som görs i 4 kap. 1 § ÅRFL. Enligt IAS 27, IAS 28, IAS 21 och IAS 31 kan dock andelar i dotterföretag, intresseföretag, självständig utlandsverk- samhet samt joint ventures även redovisas antingen enligt kapital- andelsmetoden och/eller till verkligt värde. 
 Bestämmelsen i 4 kap. 3 § ÅRL har sin motsvarighet i artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. I artikel 59 i det fjärde direktivet finns även en möjlighet för medlemsstaterna att tillåta att andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden. Denna möj- lighet har dock inte utnyttjats av den svenska lagstiftaren. Hänvis- ningar till artikel 35 och artikel 59 i det fjärde direktivet återfinns i artikel 1.1 och 51 i försäkringsredovisningsdirektivet. 
 233 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Vårt förslag innebär att artikel 59 i det fjärde direktivet införlivas i 4 kap. 3 a § ÅRL och att en hänvisning till den nya bestämmelsen införs i förevarande paragraf. På så sätt anpassas reglerna i årsredo- visningslagarna, så långt det är möjligt, till reglerna i IAS genom att möjliggöra för svenska företag att redovisa intresseföretag med tillämpning av kapitalandelsmetoden i årsredovisningen. För utför- liga motiv se bilaga 5, avsnitt 2.11.3. 
 Hänvisningarna till 4 kap. 14  
 a–14 
  e §§ årsredovisningslagen (1995:1554) 
 (Jfr artikel 3, led 1 i moderniseringsdirektivet) 
 Bestämmelserna i 4 kap. 14  
 a–14 
  e §§ ÅRL är ännu inte gällande men utgör en del av ett lagförslag (prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument) som nyligen har överläm- nats till riksdagen. Genom de föreslagna bestämmelserna införlivas artiklarna 42  
 a–42 
  d i det fjärde direktivet i ÅRL i syfte att möjlig- göra en tillämpning av IAS 39. De nya artiklarna 42  
 a–42 
  d om värde- ring till verkligt värde av finansiella instrument infördes i det fjärde direktivet genom direktiv 2001/65/EG, det s.k. fair  
 value-direkti- 
  vet. Samtidigt infördes i bankredovisningsdirektivet en hänvisning till de nya artiklarna i det fjärde direktivet. Genom modernise- ringsdirektivet har nu motsvarande hänvisning införts i försäk- ringsredovisningsdirektivet, vilket innebär att reglerna i det fjärde direktivet om värdering av finansiella instrument nu är tillämpliga även för försäkringsföretagen. 
 Vårt förslag innebär således att förevarande paragraf komplette- ras med hänvisningar till de av departementet föreslagna nya bestämmelserna i 4 kap. 14  
 a–14 
  e §§ i ÅRL om värdering av finan- siella instrument, behandlingen av uppkomna värdeförändringar i resultaträkningen och värderingen vid säkringsredovisning. Hän- visningarna är utformade enligt samma modell som föreslås i fråga om redovisning och värdering av finansiella instrument i kredit- institut och värdepappersbolag, se prop. 2002/03:121. Som framgår av författningskommentaren till 4 kap. 2 § ÅRFL gäller vissa sär- regler för företag som omfattas av ÅRFL. I övrigt gäller vad som sägs i författningskommentaren till 4 kap. 14  
 a–14 
  e §§ ÅRL (se prop. 2002/03:121) även för försäkringsföretagen. 
 Hänvisningen till 4 kap. 14 f § årsredovisningslagen (1995:1554) 
 (Jfr artikel 1, led 12 och 22 i moderniseringsdirektivet) 
 234 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 Hänvisningen till den nya paragrafen i ÅRL, innebär att biolo- giska tillgångar, förvaltningsfastigheter och andra materiella till- gångar samt immateriella tillgångar får värderas till verkligt värde om det står i överensstämmelse med principerna om överskådlig- het, god redovisningssed och rättvisande bild. Genom hänvisningen till den nya bestämmelsen införlivas de i moderniseringsdirektivet föreslagna artiklarna 42 e och 42 f i ÅRFL. Bakgrunden till de nya artiklarna är att IAS 40 Investment Property och IAS 41 Agri- culture innehåller regler om värdering till verkligt värde och att det i båda dessa standarder krävs att vinster och förluster till följd av värderingen till verkligt värde tas upp i resultaträkningen. Hänvis- ningen till den nya bestämmelsen är nödvändig för att möjliggöra en tillämpning av dessa standarder. Vi har valt att utnyttja dessa artiklar även för att möjliggöra en tillämpning av IAS 16 Property, Plant and Equipment och IAS 38 Intangible Assets (frågorna behandlas även i bilaga 5, avsnitten 2.11.1 och 2.11.2). 
 I kommentaren till 4 kap. 14 f § ÅRL anförs bl.a. att den närmare innebörden av begreppen biologiska tillgångar och förvaltnings- fastigheter får utvecklas inom ramen för god redovisningssed och att utförligare regler om hur det verkliga värdet skall beräknas inte bör anges i lagen, eftersom syftet med bestämmelsen är att ge utrymme för en tillämpning av bestämmelserna om värdering till verkligt värde i IAS. Det är då naturligt att det verkliga värdet bestäms enligt de regler som för respektive tillgångsslag föreskrivs i IAS. Vad som i övrigt sägs i författningskommentaren till 4 kap. 14 f § ÅRL gäller även för försäkringsföretagen. 
 Som framgår av författningskommentaren till 4 kap. 5 § ÅRFL innebär vårt förslag att nuvarande bestämmelser om värdering av placeringstillgångar till verkligt värde utmönstras. Försäkrings- företagens förvaltningsfastigheter får i stället, genom hänvisningen i förevarande paragraf, värderas till verkligt värde enligt bestämmel- serna 4 kap. 14 f § ÅRL. 
 4 kap. 2 § 
 De i 1 § angivna bestämmelserna i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas med följande avvikelser: 
  
 1. 
  
 2 § tillämpas på immateriella tillgångar (B). 
  
 2. 
  
 3 § skall tillämpas på samtliga tillgångar, om inte annat följer av detta kapitel. 
  
 3. 
  
 4 § skall tillämpas på dels immateriella tillgångar (B), dels placerings- tillgångar (C) samt dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.III) som stadigvarande skall brukas eller innehas 
  
 – 
  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt detta kapitel 
  
 . 
  
 235 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 4. 
  
 a) 5 § skall tillämpas på dels immateriella tillgångar (B), dels placer- ingstillgångar (C) samt dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.II) som stadigvarande skall brukas eller innehas  
  
 – utom när de värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
  
 b) 5 § andra stycket skall tillämpas endast på placeringar i koncern- företag och intresseföretag (C.II), andra finansiella placeringstillgångar  
 (C.III.1-7) 
  samt depåer hos företag som avgivit återförsäkring (C.IV) – utom när tillgångarna värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
  
 5. 
  
 a) 6 och 8 §§ gäller endast skadeförsäkringsbolag och skall tillämpas på placeringstillgångar (C) samt på sådana tillgångar hänförliga till materi- ella tillgångar och varulager (G.I) som stadigvarande skall innehas eller brukas –  
  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
  
 b) Aktier och andelar i koncernföretag och intresseföretag får inte skri- vas upp till högre värde än vad som medges av Finansinspektionen. 
  
 6. 
  
 Uppskrivningsbelopp enligt 6 § får endast användas för ökning av aktiekapitalet genom fondemission eller för avsättning till en uppskriv- ningsfond (AA.III). 
  
 7. 
  
 7 § första stycket 2 och andra stycket om användning av uppskriv- ningsfonden för att täcka förlust får inte tillämpas. 
  
 8. 
  
 9 § skall tillämpas på dels fordringar (F), dels kassa och bank (G.II), dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.III) som inte stadigvarande skall brukas eller innehas. 
  
 9. 
  
 12 § skall tillämpas på materiella tillgångar och varulager (G.I). 
  
 10. 
  
 Finansiella instrument skall tas upp till sitt verkliga värde om det är förenligt med 14 a §. 
  
 11. 
  
 Placeringstillgångar för vilka livförsäkringstagaren bär placeringsrisken 
  
 (D) 
  
 skall alltid tas upp till sitt verkliga värde. 
  
 (Jfr artikel 3, led 3 A i moderniseringsdirektivet) 
 I punkterna 2 och 8 har de undantag för hänvisningarna till 4 kap. 14 a och 14 e §§ som föreslås i propositionen om redovisning och värdering av finansiella instrument (prop. 2002/03:121) tagits bort eftersom vårt förslag innebär att bestämmelserna i årsredovis- ningslagen om värdering av finansiella instrument skall bli tillämp- liga för försäkringsföretag. I punkterna 3, 4 a och b samt 5 a i para- grafen har hänvisningen till 5 §, som nu föreslås bli upphävd, tagits bort. I stället hänvisas till de nya bestämmelser om värdering till verkligt värde av finansiella instrument, biologiska tillgångar, för- valtningsfastigheter och andra materiella tillgångar samt immateri- ella tillgångar som föreslås bli införda i 4 kap. 14  
 a–14 
  f §§ ÅRL. Eftersom aktier och andelar (C.III.1) skall värderas till verkligt värde enligt dessa regler har undantaget i punkten 4 b och hela punkten 4 c upphävts. Enligt de upphävda bestämmelserna skulle aktier och andelar värderas till det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet om inte tillgångarna värderades till verkligt värde. 
 236 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 Genom den nya punkten 10 i paragrafen utnyttjas den möjlighet som moderniseringsdirektivet ger medlemsstaterna att kräva en marknadsvärdering av finansiella instrument av vissa kategorier av företag. Av punkten 10 framgår att företag som omfattas av ÅRFL skall vara skyldiga att värdera finansiella instrument i enlighet med de regler som ges i 4 kap. 14 a § ÅRL, med beaktande av undan- tagen i 4 kap.14 b § samma lag. 
 Punkten 11, som också är ny, motsvarar den nuvarande sista meningen i 4 kap. 5 § denna lag. Enligt denna skall placeringstill- gångar för vilka livförsäkringstagaren bär placeringsrisken (D) all- tid värderas till verkligt värde. Med hänsyn till att värdering till verkligt värde nu blir möjlig inte bara beträffande placeringstill- gångar kommer bestämmelsen i 4 kap. 5 § att kunna upphävas. Villkoret ifråga flyttas över till denna paragraf eftersom det i den nya artikeln 46a.2 i försäkringsredovisningsdirektivet anges att detta villkor skall gälla när försäkringsföretag värderar tillgångar och skulder till verkligt värde enligt bestämmelserna i artiklarna 42  
 a–f 
  (avsnitt 7 a) i det fjärde direktivet. På samma sätt som tidigare skall alltså placeringstillgångar för vilka livförsäkrings- tagaren bär placeringsrisken (D) alltid värderas till verkligt värde. Det verkliga värdet skall beräknas på det sätt som följer av de nya föreslagna värderingsbestämmelserna i 4 kap. 14  
 a–14 
  f §§ ÅRL. 
 4 kap. 3 § 
 Samma värderingsprincip skall tillämpas på alla placeringstillgångar (C) som ingår i en och samma post som föregås av en arabisk siffra eller som tas upp under Byggnader och mark (C.I). 
 Undantag från vad som föreskrivs i första stycket får göras om någon till- gång som ingår i posten värderas till verkligt värde enligt 4 kap. 14 a, 14 e eller 14 f §§ årsredovisningslagen (1995:1554). 
 (Jfr artikel 3, led 3 A i moderniseringsdirektivet) 
 Genom moderniseringsdirektivet införs en ny artikel 46a i för- säkringsredovisningsdirektivet. Enligt artikel 46a.5 får medlems- staterna för tillgångar och skulder som värderas i enlighet med avsnitt 7 a i det fjärde direktivet bevilja undantag från kravet att samma värderingsprincip skall tillämpas på alla placeringstillgångar som ingår i en och samma post som är upptagen under C I i balans- räkningen eller som föregås av en arabisk siffra. Denna möjlighet har införts i syfte att underlätta en fullständig tillämpning av IAS 39 Financial Instruments: Recognition and Measurements. Vårt förslag innebär således att samma värderingsprincip inte måste 
 237 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 tillämpas på angivna placeringstillgångar om någon tillgång som ingår i posten värderas enligt bestämmelserna om värdering till verkligt värde av finansiella instrument eller av vissa materiella eller immateriella tillgångar. Optionen i artikel 46.a5 utnyttjas därmed och införlivas i andra stycket i förevarande paragraf. 
 4 kap. 4 § 
 Om  
 erlagt  
 belopp för räntebärande värdepapper eller lånefordringar  
 som inte tas upp till sitt verkliga värde enligt 4 kap. 14 a § årsredovisningslagen (1995:1554)  
 överskrider eller underskrider det belopp som skall erhållas på förfallodagen (överkurs respektive underkurs), skall mellanskillnaden periodiseras. 
 Vid beräkning av anskaffningsvärdet för räntebärande värdepapper och lånefordringar skall sådan periodisering av över- eller underkurs som avses i första stycket beaktas. 
 En periodisering enligt första stycket får underlåtas under samma för- utsättningar som de som anges i 4 kap. 15 § andra meningen årsredovis- ningslagen. Om en periodisering underlåts skall upplysning om förhållan- det lämnas i en not. 
 (Jfr artikel 55.1 i försäkringsredovisningsdirektivet) 
 Ändringen i paragrafens första stycke innebär inte något nytt i sak utan är endast ett förtydligande av att kravet på en periodisering av över- och underkurs inte gäller för sådana instrument som tas upp till verkligt värde enligt de nya värderingsreglerna för finansiella instrument. En över- och underkurs beaktas då i stället inom ramen för en värdering till verkligt värde av instrumentet. Utöver denna ändring har vissa redaktionella justeringar gjorts. 
 4 kap. 5 § upphävs. 
 Våra förslag innebär att finansiella instrument skall värderas till verkligt värde och att vissa andra tillgångar än finansiella instru- ment får värderas till verkligt värde i enlighet med de nya reglerna i 4 kap. 14  
 a–14 
  f §§ ÅRL. Den nuvarande bestämmelsen i 4 kap. 5 § ÅRFL om värdering av placeringstillgångar till verkligt värde är mera begränsad och fyller därmed inte längre någon saklig funk- tion. Bestämmelsen har därför tagits bort. 
 4 kap. 5 § (nuvarande 4 kap. 6 §) 
 Vinster eller förluster som uppkommer när tillgångar värderas till verk- ligt värde enligt  
 bestämmelserna i 4 kap. 14 a, 14 e eller 14 f §§ årsredovis- ningslagen  
 skall redovisas som särskilda poster i resultaträkningen,  
 om de inte skall redovisas i en fond för verkligt värde enligt 4 kap. 14 d § andra stycket eller 14 f § tredje stycket samma lag. 
  
 238 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 De ändringar som görs i första stycket är en följd av att bestämmel- sen i 4 kap. 5 § ÅRFL upphävs. I stället hänvisas till de nya bestämmelserna om värdering till verkligt värde av finansiella instrument och av vissa materiella och immateriella tillgångar. 
 Vidare föreslås att fonden för orealiserade vinster utmönstras. Andra och tredje styckena skall därför upphävas. Bakgrunden till förslaget behandlas i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.3. 
 4 kap. 6 § (nuvarande 4 kap. 7 §) 
 Om placeringstillgångar (C) i balansräkningen värderas med utgångs- punkt i anskaffningsvärdet, skall upplysningar om en värdering till verk- ligt värde lämnas i en not. Upplysningarna skall lämnas fördelade på de i balansräkningen enligt bilaga 1 upptagna tillgångsposterna. När placer- ingstillgångar (C eller D) i balansräkningen värderas till verkligt värde enligt  
 bestämmelserna i 4 kap. 14 a, 14 e eller 14 f §§ årsredovisningslagen,  
 skall på samma sätt upplysningar om en värdering med utgångspunkt i anskaffningsvärdet lämnas i en not. 
 (Jfr artikel 46a.2 och 3 i försäkringsredovisningsdirektivet och artikel 3,led 3A i moderniseringsdirektivet.) 
 Den genom moderniseringsdirektivet införda artikeln 46a.2 och 3 i försäkringsredovisningsdirektivet innebär i sak ingen förändring mot vad som gäller idag (jfr. artikel 46 i samma direktiv). Således skall upplysas om både anskaffningsvärde och verkligt värde för sådana tillgångar och skulder som omfattas av de nya värderings- reglerna i 4 kap. 14 a, 14 e och 14 f §§. De ändringar som görs är en följd av att bestämmelsen i 4 kap. 5 § ÅRFL upphävs. I stället hän- visas till de nya bestämmelserna om värdering till verkligt värde av finansiella instrument och av vissa materiella och immateriella till- gångar. 
 5 kap. 1 § 
 Utöver vad som följer av övriga bestämmelser i denna lag skall årsredo- visningen innehålla de upplysningar som anges i  
 3–6 
  §§ nedan. Upplys- ningarna skall lämnas i noter. Om det inte står i strid med kravet på över- skådlighet, får upplysningarna i stället lämnas i balansräkningen eller resultaträkningen. Vidare skall, med beaktande av vad som föreskrivs i 2 §, följande bestämmelser om tilläggsupplysningar i 5 kap. årsredovisnings- lagen (1995:1554) tillämpas: 
 1 § andra stycket om hänvisningar till noter, 
 2 § om värderings- och omräkningsprinciper, 
 3 § om anläggningstillgångar, 
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
 4  
 Frankc §§ om finansiella instrument, 
 239 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 5 § om uppskrivningsfond  
 och fond för verkligt värde, 
 7 § om inköp och försäljning mellan koncernföretag, 
 8 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag, 10 § andra stycket om kort- och långfristiga balansposter, 
 11 § om ställda säkerheter, 
 12 § om lån till ledande befattningshavare, 
 13 § om konvertibla lån, 
 14 § andra och tredje styckena om förändringar i eget kapital m.m., 16 § första stycket och 17 § första stycket om upplysningar om skatt, 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 a § om sjukfrånvaro, 
  
 19–21 
  §§ om löner, andra ersättningar och sociala kostnader, 22 § om pensioner och liknande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
 25 § om avtal om avgångsvederlag, samt 
 26 § om uppgift om moderföretag. 
 (jfr artikel 1.1 i försäkringsredovisningsdirektivet och artikel 3, led 1 i moderniseringsdirektivet) 
 Paragrafen har kompletterats med hänvisningar till de nya bestämmelser om tilläggsupplysningar som föreslås bli intagna i 5 kap. 4  
 Frankc och 5 §§ ÅRL (se prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument). Eftersom hänvisningar till de artiklar i det fjärde direktivet som tilläggsupplysningarna grun- das på nu införts i försäkringsredovisningsdirektivet bör motsva- rande hänvisningar göras från ÅRFL till bestämmelserna i ÅRL. Se författningskommentarerna till de föreslagna bestämmelserna i ÅRL nedan. 
 Förslaget till 5 kap. 4 a § ÅRL. 
 (Jfr artikel 42d (a),(b) och (c) i det fjärde direktivet.) 
 I paragrafen finns bestämmelser om tilläggsupplysningar avse- ende innehav av finansiella instrument. Paragrafen är tillämplig endast då företaget värderar finansiella instrument enligt de nya värderingsbestämmelserna i 4 kap. 14 a §. De poster som upplys- ningarna avser kan vara såväl tillgångs- som skuldposter. 
 Upplysningar skall lämnas om det värde som de finansiella instrumenten har tagits upp till i balansräkningen och de föränd- ringar i värdet som har redovisats i resultaträkningen respektive direkt i eget kapital i fonden för verkligt värde. Upplysningarna skall lämnas för varje kategori av finansiella instrument som har värderats till verkligt värde. 
 240 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 Ett företag som värderar finansiella instrument enligt 4 kap. 14 a § skall dessutom lämna vissa upplysningar om derivat- instrument. Upplysningar skall sålunda lämnas om instrumentens omfattning och typ inklusive viktiga villkor som kan påverka storlek, tidpunkt och säkerhet på framtida kassaflöden. Upplys- ningarna skall avse varje särskild kategori av derivatinstrument. 
 När värdet på ett finansiellt instrument inte kan bestämmas med ledning av en marknadsnotering skall, enligt 4 kap. 14 a § tredje meningen, värdering ske med hjälp av sådana allmänt accepterade värderingsmodeller och värderingsmetoder som ger en rimlig upp- skattning av marknadsvärdet. Uppgift skall i sådana fall lämnas om de viktigaste antaganden som har gjorts vid tillämpningen av de tillämpade värderingsmodellerna eller värderingsmetoderna. 
 Förslaget till 5 kap. 4 b § ÅRL. 
 (Jfr artiklarna 43.1.14(a) och (b) och 44.1 i det fjärde direktivet.) Paragrafen är ny och innehåller krav på tilläggsupplysningar om 
 derivatinstrument respektive finansiella anläggningstillgångar som redovisas till ett värde som överstiger verkligt värde. Den skall tillämpas endast av företag som inte värderar finansiella instrument enligt 4 kap. 14 a §. 
 Upplysning skall lämnas om det verkliga värdet för varje kategori av derivatinstrument beräknat med tillämpning av bestämmelserna i 4 kap. 14 a §. Det innebär att värdet i första hand skall fastställas med ledning av ett marknadsvärde och i andra hand med hjälp av allmänt accepterade värderingsmodeller och värderingsmetoder som ger en rimlig uppskattning av marknadsvärdet. Upplysning skall också lämnas om derivatinstrumentets omfattning och typ. Upplysningar av detta slag behöver dock inte lämnas av s.k. 10/24- företag, dvs. företag där antalet anställda uppgår till högst tio och tillgångarnas nettovärde till högst 24 miljoner kronor. 
 Särskilda upplysningar skall lämnas om finansiella anläggnings- tillgångar som skulle ha kunnat värderas enligt 4 kap. 14 a §. Upp- lysningsskyldigheten är i denna del begränsad till de fall då tillgång- ens bokförda värde överstiger det värde som skulle ha tagits upp vid en tillämpning av 4 kap. 14 a §. Upplysning skall då lämnas om såväl det bokförda värdet som det verkliga värdet, beräknat enligt 4 kap. 14 a §. Vidare skall upplysning lämnas om varför tillgången inte har skrivits ner och vilket stöd det finns för att anta att det bokförda värdet kommer att återvinnas, dvs. att tillgången i framti- 
 241 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 den kommer att kunna realiseras till ett värde som motsvarar det bokförda värdet. 
 Förslaget till 5 kap. 4 c § ÅRL. 
 I 4 kap. 14 c § ÅRL finns en bestämmelse om när vissa slag av avtal avseende rå- och stapelvaror skall anses som derivatinstrument. I förevarande paragraf klargörs att denna paragraf skall tillämpas också vid tillämpningen av vad som sägs i 5 kap. 4 a och 4 b §§ om derivatinstrument. 
 Förslaget till 5 kap. 5 § ÅRL. 
 (Jfr artikel 42 d (d) i det fjärde direktivet.) 
 Paragrafen har hittills ställt krav på redovisning av uppskriv- ningsfondens förändringar under räkenskapsåret. Ändringen inne- bär att en motsvarande redovisning skall göras av förändringar av fonden för verkligt värde. 
 5 kap. 4 § 
 Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om eget kapital och avsättningar: 
  
 1. 
  
 I livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst skall som bundet eget kapital tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Konsoli- deringsfond och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räken- skapsåret tas därvid upp som avdragspost. 
  
 2. 
  
 I skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp Aktiekapi- tal, Garantikapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond  
  
 och  
 Reservfond. Under fritt eget kapital eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för räken- skapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter. 
  
 3. 
  
 I understödsföreningar skall som eget kapital tas upp Övriga fonder och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. 
  
 4. 
  
 Om avsättningen för kvardröjande risker i posten Ej intjänade pre- mier och kvardröjande risker (DD.1) uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges. 
  
 5. 
  
 Om garanterad återbäring i posten Livförsäkringsavsättning (DD.2) uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges. 
  
 6. 
  
 Om avvecklingsresultat uppgår till väsentligt belopp skall det anges i en not med fördelning på kategori av skada och belopp. Med avvecklings- resultat avses skillnaden mellan å ena sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets ingång, efter avdrag för under räkenskapsåret gjorda utbetalningar av ersättningar för skador från 
  
 242 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 föregående år, och å andra sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets slut. 
  
 7. 
  
 Villkorad återbäring (EE.1) skall delas upp på avsättningar för vilka försäkringstagaren direkt respektive indirekt bär risk. 
  
 8. 
  
 Skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall lämna närmare upplysningar om det belopp av fritt eget kapital som inte kan anses utdelningsbart med hänsyn till bestämmelserna i 1 kap. 1 a § första stycket och 12 kap. 2 § tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:713) och om de förhållanden som motiverar bedömningen. 
  
 9. 
  
 Livförsäkringsaktiebolag och ömsesidiga livförsäkringsbolag skall lämna upplysning om belopp som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen. 
  
 10. 
  
 Om ett ömsesidigt försäkringsbolag har garantikapital i annan valuta än redovisningsvalutan, skall detta räknas om enligt växelkursen på balansdagen. Skillnaden mellan det omräknade beloppet och motsvarande belopp vid räkenskapsårets ingång skall 
  
 – i ömsesidiga skadeförsäkringsbolag och ömsesidiga livförsäkrings- bolag som får dela ut vinst, föras mot Balanserad vinst eller förlust, och 
 – i ömsesidiga livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst föras mot Andra fonder. 
 I punkterna  
 1–3 
  har Fonden för orealiserade vinster utmönstrats. Detta är en följd av att fonden för orealiserade vinster föreslås bli upphävd, se nya 4 kap. 5 § samt avsnitt 5.7.3 i den allmänna moti- veringen. 
 6 kap. 1 § 
 Följande bestämmelser i 6 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas: 
  
 1 §  
  
 första- 
 fjärde 
 styckena om förvaltningsberättelsens innehåll, 2 § om förslag till dispositioner av vinst eller förlust m.m.,  
 samt 4 a § om utelämnande av uppgifter i förvaltningsberättelsen. 
 Hänvisningen till 6 kap. 1 § tredje stycket ÅRL 
 (Jfr artikel 46 (2)(f) i det fjärde direktivet) 
 Bestämmelsen i 6 kap. 1 § ÅRL föreslås bli kompletterad med ett nytt tredje stycke. Av det nya stycket framgår att förvaltnings- berättelsen skall innehålla vissa upplysningar om företagets använd- ning av finansiella instrument när det är väsentligt för bedöm- ningen av företagets ställning och resultat. Detta inbegriper att upplysningar kan behöva lämnas om enskilda tillgångs- eller skuld- poster och resultatposter. 
 243 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Hänvisningen till 6 kap. 4 a § ÅRL 
 I paragrafen införs en hänvisning till den nya bestämmelsen i 6 kap. 4 a § ÅRL som innebär att sådana företag som upprättar års- eller koncernredovisning med tillämpning av IAS (enligt artikel 4 i IAS- förordningen eller med stöd av 1 kap. 2 b eller c §§ i denna lag) kan ansluta sig till IAS systematik när det gäller var i redovisningen viss information skall lämnas. Det förekommer att IAS uppställer samma krav på information som enligt ÅRL och ÅRFL skall läm- nas i förvaltningsberättelsen. I sådana fall bör det vara tillräckligt att de sammanfallande upplysningarna lämnas på den plats i redo- visningen som anvisas i IAS. En förutsättning är dock att företaget lämnar uppgift i förvaltningsberättelsen om var i redovisningen upplysningarna återfinns. 
 6 kap. 2 § 
 Utöver vad som följer av 1 § skall i förvaltningsberättelsen upplys- ningar lämnas om 
  
 1. 
  
 skade- respektive livförsäkringsrörelsens tekniska resultat för vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren, 
  
 2. 
  
 företagets konsolidering med avseende på kapitalstyrka vid utgången av vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren,  
  
 och 
  
 3. 
  
 att företaget med stöd av 2 kap. 1 § andra stycket denna lag inte har upprättat någon resultatanalys och om på vilken annan plats i redovisningen upplysningarna i stället har lämnats. 
  
 Den nya punkten 3 i förevarande paragraf innebär att ett företag som upprättar års- eller koncernredovisning i enlighet med IAS och som med stöd av den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 1 § andra stycket därför inte behöver upprätta någon resultatanalys, skall lämna uppgift i förvaltningsberättelsen dels om att företaget inte har upprättat någon analys, dels om var i redovisningen den infor- mation som skall lämnas i analysen i stället har lämnats. Se även kommentaren till 2 kap. 1 § andra stycket. 
 7 kap. 2 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tilläm- pas: 
 2 § om när koncernredovisning inte behöver upprättas, 
 4 § första stycket om koncernredovisningens delar, 
 5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovisningen, 
 6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild, 
 7 § andra stycket om valuta, 
 244 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 8 § första stycket första meningen om allmänna krav på koncernbalans- räkningen och koncernresultaträkningen, 
 9 § om minoritetsandelar, 
 10 § om balansdag, 
 12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och årsredovis- ningen, 
 13 § om elimineringar mellan koncernföretag, 
 15 § om förändringar i koncernens sammansättning, 
 16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,  
 18– 
 23 
  
 §§ om hur dotterföretag skall räknas in i koncernredovisningen, 
 samt 
  
 25–30 
  §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall räknas in i koncernredovisningen. 
 (Jfr artikel 14.1 i det sjunde direktivet och artikel 2, led 6 i moder- niseringsdirektivet) 
 I paragrafen har hänvisningen till 7 kap. 24 § ÅRL tagits bort. Enligt bestämmelserna i 7  
 kap.18–24 
  §§ ÅRL skall ett förvärv av dotterföretag i normalfallet redovisas enligt förvärvsmetoden. Enligt 24 § skall dock kapitalandelsmetoden användas om verksam- heten i dotterföretaget skiljer så mycket från övrig verksamhet i koncernen att en tillämpning av förvärvsmetoden skulle vara oför- enlig med kravet på rättvisande bild. IAS 27 p. 14 och 15 tillåter dock inte att förvärvade dotterföretag räknas in i koncernredovis- ningen genom någon annan metod än förvärvsmetoden. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL har delvis stöd i artikel 14.1 i det sjunde redovisningsdirektivet. Denna artikel innebär att dot- terföretag som bedriver olikartad verksamhet (i förhållande till koncernen i övrigt) skall undantas från konsolidering. Av artikel 65 i försäkringsredovisningsdirektivet framgår att artikel 14.1 i det sjunde direktivet även gäller för försäkringsföretag. Kontakt- kommittén har i sin undersökning funnit att det föreligger en kon- flikt mellan artikel 14.1 i det sjunde direktivet och IAS 27 i detta avseende. I moderniseringsdirektivet har därför föreslagits att artikel 14 ska upphävas. Som skäl anges att sådana fall som avses i artikel 14.1 numera aldrig förekommer och att kravet därför inte fyller någon uppgift. När artikel 14.1 upphävs saknas stöd i direkti- vet för en redovisning av dotterföretag enligt kapitalandelsmeto- den. Bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL måste då upphävas och även hänvisningen till densamma i förevarande paragraf. 
 245 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 1 
 (Jfr artikel 6, Skulder och eget kapital, punkt E i försäkrings- redovisningsdirektivet och artikel 3, led 2 i moderniseringsdirekti- vet) 
 I bilagan föreslås under Eget kapital, avsättningar och skulder, led FF, att posten Avsättningar för andra risker och kostnader ska ersättas av Andra avsättningar. Ändringen är en följd av att motsvarande lydelse införts i försäkringsredovisningsdirektivet genom moderniseringsdirektivet. 
 Vidare föreslås att en fond för verkligt värde införs under eget kapital i uppställningsformen för balansräkningen och att fonden för orealiserade vinster utmönstras. Bakgrunden till detta förslag behandlas i avsnitt 5.7.3. 
 246 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningskommentar 
  
 5. 
  
 Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078) 
  
 6 kap. 2 § 
 En årsredovisning skall upprättas och offentliggöras enligt bestämmel- serna i årsredovisningslagen (1995:1554) eller, i förekommande fall, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag  
 eller med tillämpning av de redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämp- ning av internationella redovisningsstandarder. 
  
 De nya bestämmelserna i 1 kap. 2 c § ÅRL, 1 kap. 1 c § ÅRKL och 1 kap. 1 c § ÅRFL innebär att det blir möjligt för alla företag att upprätta årsredovisning med tillämpning av IAS. Även om över- gången till  
 IAS-redovisning 
  sker med stöd av någon av dessa lag- bestämmelser kan den redovisning som upprättas med tillämpning av IAS knappast sägas vara upprättad enligt bestämmelserna i ÅRL, respektive ÅRKL eller Jackson. Vårt förslag innebär att det uttryck- ligen framgår att en årsredovisning kan upprättas enligt bestämmel- serna i  
 IAS-förordningen, 
  dvs. med tillämpning av av kommissio- nen antagna IAS. 
 Denna ändring synes också nödvändig av hänsyn till den kopp- ling som finns mellan förevarande paragraf och straffstadgandet i 11 kap 5 § brottsbalken. En förutsättning för att någon skall kunna dömas för bokföringsbrott enligt sistnämnda bestämmelse är att denne åsidosatt sin bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen. I bokföringsskyldigheten för ett bokslutsföretag ingår bl.a. att avsluta den löpande bokföringen enligt bestämmelserna i 6 kap. BFL (se 4 kap. 1 § andra stycket 2 BFL). I det fall tillämpnings- området för förevarande paragraf inte skulle utsträckas till att omfatta även årsredovisningar som upprättas med tillämpning av IAS med stöd av  
 IAS-förordningen, 
  skulle dessa redovisnings- handlingar möjligen falla utanför straffstadgandet. 
 247 
 Särskilda yttranden 
 Av experten  
 Jensen, 
  Finansinspektionen 
 Inspektionen anser att en anpassning av redovisningsreglerna till IAS både är nödvändig och önskvärd. Det är emellertid viktigt att anpassningen sker under ordnade former. Redan den omständig- heten att innehållet i IAS inte kommer att fixeras förrän i mars 2004 omöjliggör ett oreserverat tillstyrkande för att IAS skall få tillämpas vid upprättande av årsredovisning. Härtill kommer att innehållet i standarden för finansiella instrument (IAS 39) och standarden för försäkringsavtal – som är av särskild vikt för finan- siella företag – är föremål för kraftig ombearbetning respektive inte existerar. En komplett standard för redovisning av försäkringsavtal kommer för övrigt att beslutas av IASB först efter 1 januari 2005, så att den kan tillämpas från och med år 2007. Försiktigheten bju- der därför, enligt inspektionens mening, att optionen i artikeln 5 i  
 IAS-förordningen 
  inte utnyttjas för att tillåta tillämpning av IAS vid upprättande av årsredovisning. Mindre tveksamt är att tillåta tillämpningen av IAS vid upprättande av koncernredovisning i onoterade företag, eftersom detta ändå kommer att krävas för noterade företag. 
 Finansinspektionen anser i dagsläget att en anpassning till IAS för de finansiella företagen bäst åstadkoms genom föreskrifter. Ett skäl för den nuvarande fördelningen av normgivning med centrala och övergripande regler i lag och kompletterande föreskrifter från Finansinspektionen är att den möjliggör en successiv anpassning av regelverket till de förändringar som sker på området (prop. 2000/01:19 s. 25). Den stundande anpassningen till IAS innebär att det på kort tid kommer att ske mycket stora förändringar på redo- visningsområdet, förändringar vars materiella innehåll inte i alla delar kan förutses. Finansinspektionen bör därför ges ett utökat bemyndigande. Ett sådant bemyndigande bör lämpligen göras tids- begränsat. 
 249 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2003:71 
  
 Det kan nämnas att Finansinspektionen i viss mån redan har påbörjat anpassningen till IAS genom att i sina föreskrifter och allmänna råd ta in hänvisningar till några av de för de finansiella företagen mest relevanta rekommendationerna från Redovisnings- rådet. Vidare kan nämnas att Finansinspektionen i ett remissvar över delbetänkandet Principer för ett moderniserat solvenssystem för försäkringsbolag (SOU 2003:14) har föreslagit att bestämmel- serna om förutbetalda anskaffningskostnader och redovisning av försäkringstekniska avsättningar i 4 kap. 8 och 9 §§ ÅRFL skall anpassas så att det skapas ett utrymme för föreskrifter från Finansinspektionen och annan kompletterande normgivning. 
  
 IAS-utredningen 
  borde enligt inspektionens mening ha övervägt om inte motsvarande anpassning för allmänna företag som är note- rade bäst kan uppnås om Bokföringsnämnden bemyndigas att meddela föreskrifter om årsredovisning. De allmänna intressena av genomlysning av noterade företag och stabila finansmarknader talar för att sådana föreskrifter inte behöver begränsas till föreskrifter om verkställighet av lag. 
 250 
  
 SOU 2003:71 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Av experten Carter, Sveriges Försäkringsförbund 
 I denna skrivelse vill Försäkringsbranschens Redovisningsnämnd (FRN) peka på förhållanden som bör beaktas vid införande av IAS i de svenska årsredovisningslagarna (ÅRL, ÅRKL samt ÅRFL). FRN är ett gemensamt organ för redovisningsfrågor för till Sveriges Försäkringsförbund anslutna bolag. 
 Bör vi genomföra artikel 5 i IAS förordningen? 
 Artikel 4 i  
 EU-förordningen 
  innebär att fullständig IAS redovis- ning (full compliance) blir obligatorisk för noterade företags koncernredovisningar. Artikel 5 i  
 EU-förordningen 
  innebär att fullständig IAS redovisning kan göras obligatorisk eller frivillig även för andra bolag samt vid upprättande av årsredovisning för moderbolag. FRN anser att utvecklingen mot en ökad internatio- nalisering och jämförbarhet innebär att artikel 5 bör införas i svensk lagstiftning, dock ej som krav. Vi stöder utredningens för- slag om att det blir tillåtet att tillämpa IAS vid upprättande av koncernredovisning i onoterade bolag samt även för alla andra bolag, exempelvis moderbolagens årsredovisningar. 
 Avstegsregeln 
 På grund av den svenska kopplingen mellan redovisning och beskattning bör det införas någon form av avstegsregel för upprät- tande av årsredovisning i juridisk person. För att underlätta utvecklingen av god redovisningssed även i juridisk person rekom- menderar FRN att redovisningen i tillämpliga delar frikopplas från beskattning. Först då blir det möjligt även för juridiska personer att upprätta en fullständig IAS redovisning utan negativa skattekonse- kvenser. Tills denna fråga är löst krävs dock en regel som gör det möjligt för moderbolagen att upprätta en årsredovisning utan negativa och ej avsedda skattekonsekvenser. Detta kan uppnås genom någon form av avstegsregel. En sådan regel bör möjliggöra för ett  
 IAS-bolag 
  att basera moderbolagets årsredovisning på de svenska årsredovisningslagarna, men i vissa fall förbättra redovis- ningen genom att tillämpa samma principer som i koncernredovis- ningen, dvs. att tillämpa IAS så långt möjligt även om detta i något avseende skulle vara oförenligt med årsredovisningslagarna. Avsteg 
 251 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2003:71 
  
 bör bara kunna göras i de fall bolagen i sin årsredovisning vill tillämpa den högre hierarki av redovisningsprinciper som IAS anses utgöra. Det är inte fråga om att ett  
 IAS-bolag 
  i sin årsredo- visning fritt kan välja mellan IAS och svenska regler. Det bör dock påtalas att en sådan årsredovisning ej kan betraktas som fullständig i ett IAS perspektiv. 
 IASB har gjort helt klart att IAS/IFRS upprättas med tanke på kapitalmarknadens behov och inte som bas för beskattning (se IASB Framework). För att inte straffa svenska bolag som genom  
 EU-förordningen 
  måste tillämpa IAS i sin koncernredovisning, måste avstegsregeln införas. 
 Ett exempel där IAS är direkt oförenlig med svensk skattelag- stiftning är IAS 12- Income taxes. Obeskattade reserver finns inte enligt IAS, samtidigt som den svenska avdragsrätten förutsätter en avsättning i årsredovisningen. Andra exempel där IAS värderings- principer är direkt olämpliga i kombination med den svenska skat- telagstiftningen är; 
 Aktivering av immateriella tillgångar enligt IAS 38- Intangible assets 
 Redovisning av finansiella leasingavtal enligt IAS  
 17-Leases 
  
 Redovisning av förmånsbestämda pensionsplaner enligt IAS 19- Employee benefits. 
 Den skatteproblematik som uppkommer vid värdering av finansi- ella instrument till verkligt värde enligt ÅRL och ÅRKL kommer att lösas med en ändring i Inkomstskattelagen. Detta är i linje med de regler som sedan flera år funnits för försäkringsbolags värdering av placeringstillgångar. FRN anser att dessa förändringar i skatte- lagstiftningen ligger i linje med de ytterligare förändringar som skulle behövas för en frikoppling mellan redovisning och beskatt- ning. 
 Tilläggsupplysningar 
 Fullständig  
 IAS-redovisning 
  ersätter redovisningsdirektiven vad gäller financial statement. Därmed ersätts bestämmelserna i lagen om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL) utom avseende 6 kap Förvaltningsberättelse och resultatanalys. Krav på resultat- analys föreligger inte vid koncernredovisning. IAS ställer krav på redovisning i s.k. segment i koncernredovisningen. 
 252 
  
 SOU 2003:71 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Kravet på resultatanalys saknar motsvarighet i försäkringsredo- visningsdirektivet och har överförts till ÅRFL från Försäkrings- rörelselagen (FRL). Vi anser i första hand att resultatanalysen ska utmönstras eftersom de uppgifter som ingår i resultatanalysen i stora delar är desamma som i den segmentsredovisning som krävs enligt IAS 14. För att få överensstämmelse mellan koncernredovis- ning och årsredovisning föreslår vi att kraven på resultatanalys i 6 kap ÅRFL samt 11 kap 1 § FRL utmönstras och ersätts med krav på segmentsredovisning för de aktuella bolagen. 
 Vi rekommenderar en grundlig genomgång av kraven på tilläggs- upplysningar i kapitel 5 i ÅRFL. Några krav på upplysningar är inte tillämpliga för IAS bolag och många krav finns redan i IAS. 
 253 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Redovisning enligt internationella 
  
 Dir. 
  
 redovisningsstandarder 
  
 2002:106 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 8 augusti 2002. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare skall överväga de frågor som Rådets och parlamentets förordning om tillämpning av internationella redovis- ningsstandarder, antagen den 7 juni 2002, ger upphov till. 
 Utredaren skall därvid särskilt överväga 
 om de i förordningen angivna redovisningsstandarderna skall tillämpas även av andra företag än de som utan vidare omfattas av förordningen, 
 om de i förordningen angivna redovisningsstandarderna skall tillämpas även vid upprättande av årsredovisning, 
 om den svenska redovisningslagstiftningen bör ändras för att på annat sätt ge svenska företag ökade möjligheter att upprätta sina redovisningar enligt internationellt accepterade redovisningsnor- mer, 
 om det finns behov av ändringar i den svenska redovisningslag- stiftningen för att undvika konflikter mellan  
 EG-förordningen 
  och den svenska lagstiftningen, och 
 vilka effekter förordningen kan antas få för det svenska systemet för normgivning på redovisningsområdet. 
 Utredaren skall i dessa delar utarbeta de författningsförslag som hon anser vara påkallade. 
 Utredaren skall vidare analysera i vilken utsträckning övergången till  
 IAS-redovisning 
  gör det nödvändigt med ytterligare ändringar i den associationsrättsliga lagstiftningen. 
 255 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bakgrund 
 Frågor kring företagens redovisning har sedan länge varit föremål för arbete inom EU. Det har bl.a. föranlett två redovisningsdirektiv på den allmänna bolagsrättens område, det fjärde bolagsrättsliga direktivet 
 1  
 och det sjunde bolagsrättsliga direktivet. 
 2  
 Det finns också ett direktiv om redovisning i banker och andra finansiella institut 
 3  
 samt ett direktiv om redovisning för försäkringsföretag. 
 4  
 Direktiven har införlivats i svensk lagstiftning, främst genom årsredovisningslagen (1995:1554), lagen (1995:1559) om årsredo- visning i kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. 
 Under de sista åren har redovisningsfrågor varit föremål för ytterligare uppmärksamhet inom EU. Förbättrade redovisnings- regler har inte minst setts som en förutsättning för att påskynda fullbordandet av den inre marknaden för finansiella tjänster, ett arbete som är avsett att vara fullbordat till år 2005. Ett viktigt steg i arbetet har tagits genom att Europaparlamentet och Rådet den 7 juni 2002 har antagit en förordning om tillämpning av internatio- nella redovisningsstandarder. 
 5 
  
 Förordningen skall ses mot bakgrund av den pågående utveck- lingen av globala redovisningsstandarder, främst International Accounting Standards (i framtiden International Financial Reporting Standards). Dessa standarder utarbetas av ett internationellt privat- rättsligt organ, International Accounting Standards Board (IASB), och har under senare år vunnit allt större global acceptans. 
 Förordningen innebär i huvudsak följande. 
 Kommissionen skall, i enlighet med ett i förordningen särskilt angivet förfarande, besluta om att vissa internationella redovis- ningsstandarder skall vara gällande inom gemenskapen. De inter- nationella redovisningsstandarder som avses är International Accounting Standards och International Financial Reporting Standards med tillhörande s.k.  
 SIC-tolkningar, 
  inklusive ändringar i sådana stan- darder och kommande standarder, samt tillhörande tolkningar som har utfärdats eller antagits av IASB. Vissa villkor skall vara upp- fyllda för att kommissionen skall kunna besluta att en viss standard 
  
 1 
  
 Rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 28 juli 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag. 
  
 2 
  
 Rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning. 
  
 3 
  
 Rådets direktiv 86/635/EEG av den 8 december 1986 om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut. 
  
 4 
  
 Rådets direktiv 91/674/EEG av den 19 december 1991 om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag. 
  
 5 
  
 Rådets dok. 3626/1/2 REV.1. Förordningen har ännu inte publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
  
 256 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 1 
  
 skall vara gällande inom gemenskapen (se artikel 3.2). Standarden får sålunda inte strida mot vad som sägs i redovisningsdirektiven om att redovisningen skall ge en rättvisande bild av företagens resultat och ställning. Den måste också främja den europeiska allmänhetens intressen samt uppfylla särskilda kriterier avseende begriplighet, relevans, tillförlitlighet och jämförbarhet. Av kom- missionen godkända standarder skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i form av förordningar (se artikel 3.4). 
 En av kommissionen godkänd standard måste tillämpas av euro- peiska bolag när de upprättar sina koncernredovisningar. Kravet på tillämpning gäller dock inte alla bolag utan – enligt vad som anges i artikel 4 i förordningen – endast bolag som är upptagna till handel på en reglerad marknad i någon medlemsstat enligt det s.k. investeringstjänstdirektivet. 
 6 
  
 Som huvudregel gäller att de bolag som omfattas av förord- ningen måste tillämpa de aktuella standarderna fr.o.m. det första räkenskapsår som inleds efter utgången av år 2004 (jfr artikel 4). 
 Behovet av utredning 
 En förordning är direkt tillämplig i medlemsstaterna. De svenska bolag som omfattas av den ovan beskrivna förordningen – bolag vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad – kommer därför utan vidare att vara skyldiga att använda sig av de redovisningsstandarder som kommissionen har godkänt när de upprättar sina koncernredovisningar. Svenska införlivandeåtgärder varken behöver eller får vidtas. 
 I några avseenden har det emellertid överlämnats till medlems- staterna att avgöra i vilken utsträckning standarderna skall tilläm- pas. För det första får medlemsstaterna besluta om att de företag som anges i artikel 4, dvs. noterade företag, skall vara skyldiga – eller i vart fall ha möjlighet – att utarbeta sina årsredovisningar enligt de standarder som kommissionen har godkänt (se artikel 5). 
 För det andra ger förordningen medlemsstaterna möjlighet att besluta att också andra företag än de som avses i artikel 4 skall vara skyldiga – eller i vart fall ha möjlighet – att upprätta sina koncern- redovisningar eller årsredovisningar enligt de aktuella standarderna (se artikel 5). 
  
 6  
 Rådets direktiv 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om investeringstjänster inom värdepappers- området. 
 257 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:71 
  
 För det tredje har medlemsstaterna rätt att själva avgöra om vissa företag bör medges en särskild övergångstid (se artikel 8a). Det gäller dels företag som har enbart skuldebrev upptagna till handel på en reglerad marknad, dels företag vars värdepapper är noterade utanför Europeiska unionen och som redan tillämpar andra inter- nationellt accepterade standarder, t.ex. den amerikanska US GAAP. För dessa båda grupper av företag har medlemsstaterna rätt att före- skriva att standarderna inte behöver tillämpas förrän fr.o.m. det räkenskapsår som inleds efter utgången av år 2006. 
 I samtliga nu angivna avseenden fordras ställningstaganden från den svenska lagstiftaren. Det bör överlämnas till en utredare att ta fram underlag och lämna förslag i dessa frågor. Övervägandena bör avse såväl allmänna företag som finansiella företag. 
 Utredaren bör vidare överväga om den svenska redovisningslag- stiftningen bör ändras på något annat sätt för att underlätta en tillämpning av internationella redovisningsnormer. 
 Oavsett vilka ställningstaganden som görs i dessa avseenden kan den svenska lagstiftningen komma att bli oförenlig med  
 EG-rätten 
  i och med att den nya  
 EG-förordningen 
  träder i kraft och kommis- sionen fortlöpande godkänner internationella redovisningsstandar- der. I en del fall kan sålunda de standarder som har godkänts genom det särskilda  
 EG-förfarandet 
  skilja så mycket från vad som föreskrivs i årsredovisningslagen eller annan svensk lag att det tillämpande företaget inte samtidigt kan följa både standarderna och den svenska lagen. I och för sig är det klart att – såvitt gäller de företag och de redovisningar som avses i artikel 4 i förordningen – de godkända standarderna härvid måste ges företräde. Samspelet mellan det svenska regelverket och redovisningsstanderna kommer emellertid att bli mycket komplicerat och det finns risk för oklar- heter och missuppfattningar. I vissa fall kan det komma att råda osäkerhet om i vilken mån svenska lagregler kommer att kunna fortsätta att gälla vid sidan av de internationella redovisningsstan- darderna. Det finns därför anledning att se över utformningen av årsredovisningslagen, lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen om årsredovisning i försäkringsföre- tag i dessa hänseenden. 
 Ansvaret för utvecklandet av god redovisningssed – dvs. lämpliga normer för företagens redovisning – ligger i Sverige hos Bokförings- nämnden. Finansinspektionen ansvarar för utvecklandet av god redovisningssed i sådana företag som omfattas av lagen om års- redovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen om årsredovisning i försäkringsföretag i den utsträckning det är påkal- 
 258 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 1 
  
 lat av dessa företags särart. När det gäller företagens offentliga redovisning anses emellertid det praktiska ansvaret ligga hos Redovisningsrådet. Redovisningsrådets rekommendationer är dock inriktade på företag som är noterade eller annars av större allmänt intresse. Bokföringsnämnden prövar därför fortlöpande i vilken utsträckning de normer som Redovisningsrådet utvecklar också bör gälla för  
 icke-noterade 
  företag. 
 De rekommendationer som Redovisningsrådet under senare år har utarbetat har i princip utgjort "översättningar" av International Accounting Standards men har utformats under hänsynstagande till den svenska rättsliga miljön, t.ex. den svenska årsredovisningslagen. Det är för närvarande oklart hur Redovisningsrådets verksamhet kommer att påverkas av den nu antagna  
 EG-förordningen. 
  Dock står det klart att incitamenten för att fortsätta utveckla en "god redovisningssed" för svenska publika bolag kommer att försvagas. Förändringar i Redovisningsrådets verksamhet får i sin tur bety- delse för Bokföringsnämnden och Finansinspektionen. Om Redovisningsrådets verksamhet dras ner, kan det ställa ökade krav på dessa myndigheter. Utredaren bör därför analysera vilken bety- delse  
 EG-förordningen 
  får för det svenska systemet för utvecklan- det av god redovisningssed. 
 Det kan inte uteslutas att övergången till redovisning enligt internationella redovisningsprinciper får effekter även för annan lagstiftning än sådan som direkt tar sikte på redovisning, främst viss associationsrättslig lagstiftning. Utredaren bör mot den bak- grunden analysera och inventera behovet av följdändringar i sådan lagstiftning. 
 Utredarens överväganden och förslag bör avse såväl allmänna företag som finansiella företag. 
 Uppdraget 
 Utredaren skall överväga om även andra företag än de som anges i artikel 4 i  
 EG-förordningen 
  skall vara skyldiga eller i varje fall ha möjlighet att upprätta sina koncernredovisningar med tillämpning av de redovisningsstandarder som har antagits genom det särskilda  
 EG-förfarandet. 
  Utredarens överväganden i denna del skall foku- sera på större företag och andra företag av allmänt intresse, där- ibland finansiella företag, där intresset av jämförbarhet med andra företag vars värdepapper är föremål för handel på en reglerad marknad kan tala för likartade regler. 
 259 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:71 
  
 Utredaren skall vidare överväga om de bolag som omfattas av artikel 4 i förordningen skall vara skyldiga eller i varje fall ha möj- lighet att utarbeta också sina årsredovisningar med tillämpning av de standarder som kommissionen har godkänt. Motsvarande över- väganden skall göras beträffande de andra företag som enligt utre- darens bedömning bör vara skyldiga eller ha möjlighet att upprätta koncernredovisning enligt de aktuella standarderna. 
 Finner utredaren att övervägande skäl talar för att det införs skyldighet eller möjlighet att tillämpa standarderna också i fråga om årsredovisningen, skall hon redovisa de konsekvenser som detta får på skatteområdet samt lämna förslag till de kompletterande bestämmelser som detta kan ge anledning att införa. Utgångs- punkten skall vara att förslagen sammantagna skall vara statsfinan- siellt neutrala. 
 Kommer utredaren i stället fram till att de aktuella redovisnings- standarderna inte skall tillämpas när årsredovisningen upprättas – annat än då befintliga lagregler ger utrymme för det – skall hon sär- skilt analysera vilka problem som kan följa av att koncernredovis- ning och årsredovisning har upprättats efter skilda redovisnings- principer och ta ställning till om detta ger anledning till någon kompletterande reglering. 
 Om utredaren finner att den svenska lagstiftaren bör utsträcka  
 EG-förordningens 
  tillämpningsområde på det sätt som artikel 5 i förordningen ger utrymme för, skall hon också lämna förslag om hur detta skall komma till uttryck i svensk lagstiftning. 
 Vidare skall utredaren överväga vilket behov svenska företag kan ha av en sådan extra övergångstid som artikel 8 a i  
 EG-förord- 
  ningen ger utrymme för i fråga om särskilda slag av företag. Det gäller dels bolag som har enbart skuldebrev upptagna till handel på en reglerad marknad, dels bolag vars värdepapper är noterade utanför EU och som redan tillämpar andra internationellt accepte- rade redovisningsnormer. Finner utredaren att Sverige bör utnyttja detta utrymme, skall hon lämna förslag till hur bestämmelser om en sådan övergångstid skall vara utformade. 
 Utredaren skall också behandla frågan om huruvida de företag som enligt hennes bedömning inte skall omfattas av det nya EG- rättsliga regelverket på något annat sätt bör ges bättre möjligheter att upprätta sina redovisningar enligt internationella redovisnings- standarder, i första hand International Accounting Standards och International Financial Reporting Standards. Finner utredaren att det finns behov av lagändringar i detta avseende, skall hon studera olika modeller som kan främja företagens möjligheter att tillämpa 
 260 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 1 
  
 internationella redovisningsstandarder i års- och koncernredovis- ningarna. En modell som har kommit till användning i andra länder och som utredaren därför har anledning att pröva är att ge svenska företag eller vissa svenska företag möjlighet att, utan hinder av vad som anges i svensk lag, redovisa enligt internationella redovisnings- standarder, under förutsättning att detta inte står i strid med EG:s redovisningsdirektiv. Vid dessa överväganden skall utredaren sär- skilt beakta vikten av att normeringen på redovisningsområdet präglas av enhetlighet och överskådlighet. 
 Utredaren får i detta sammanhang också ta upp och ompröva enskilda materiella redovisningsbestämmelser i den svenska lag- stiftningen som kan stå i konflikt med befintliga internationella redovisningsnormer. De eventuella nya regler som utredaren före- slår i denna del måste dock givetvis vara förenliga med EG:s redo- visningsdirektiv. 
 Utredaren skall vidare analysera vilka effekter som  
 EG-förord- 
  ningen kan antas få för innebörden i begreppet "god redovisnings- sed". Utredaren skall särskilt analysera hur förordningen kan antas slå på det svenska systemet för normgivning på redovisningsområ- det, i synnerhet samspelet mellan Bokföringsnämndens och Finansinspektionens verksamhet och den verksamhet som i dag bedrivs av Redovisningsrådet (jfr prop. 1998/99:130 s.  
 188-190). 
  Finner utredaren att systemet i någon del behöver ändras, skall hon lägga fram förslag till åtgärder. Om åtgärderna kan förväntas inne- bära kostnader för det allmänna, skall hon även lämna förslag till finansiering. 
 Utredaren skall vidare göra en bedömning av i vilken utsträck- ning införandet av  
 IAS-redovisning 
  påkallar andra ändringar i asso- ciationsrättslig lagstiftning. I utredarens arbete i denna del ingår dock inte att lämna några förslag till lagändringar utan endast att inventera de frågor som kan behöva analyseras närmare i annat sammanhang. 
 Under utredningsarbetet skall de eventuella konsekvenser som införandet av  
 IAS-redovisning 
  kan få för kommuner och landsting och av dem ägda företag, såsom kommunala bostadsföretag, beak- tas och redovisas. 
 Utredaren skall beakta pågående lagstiftningsarbete i Sverige som bedöms vara av intresse. Hon skall även beakta pågående arbete inom EU, i synnerhet pågående överväganden om ändringar i de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven. 
 261 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:71 
  
 Vid den konsekvensanalys av små företags villkor som skall göras enligt 15 § kommittéförordningen (1998:1474) skall utreda- ren ha kontakt med Näringslivets nämnd för regelgranskning. 
 Uppdraget skall vara avslutat den 31 juli 2003. 
 (Justitiedepartementet) 
 262 
 Bilaga 2 
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1606/2002 
 av den 19 juli 2002 
 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder 
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING 
 med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95.1 i detta, 
 med beaktande av kommissionens förslag( 
 1 
 ), 
 med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande( 
 2 
 ), 
 i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget( 
 3 
 ), och 
 av följande skäl: 
  
 (1) 
  
 Europeiska rådet underströk vid sitt möte i Lissabon den 23- 24 mars 2000 behovet av att påskynda fullbordandet av den inre marknaden för finansiella tjänster och angav år 2005 som slutdatum för genomförandet av kommissionens handlings- plan för finansiella tjänster samt framhöll att åtgärder skulle vidtas så att redovisningar som offentliggörs av noterade företag blir lättare att jämföra. 
  
 (2) 
  
 För att förbättra den inre marknadens funktion måste det krävas att de noterade företagen inom EU tillämpar en enda 
  
 uppsättning av internationella redovisningsstandarder av hög kvalitet när de utarbetar sin koncernredovisning. Det är 
  
 1 
  
 EGT C 154 E, 29.5.2001, s. 285. 
  
 2 
  
 EGT C 260, 17.9.2001, s. 86. 
  
 3 
  
 Europaparlamentets yttrande av den 12 mars 2002 (ännu ej offentliggjort i EGT) och rådets beslut av den 7 juni 2002. 
  
 263 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:71 
  
 dessutom viktigt att de företag inom gemenskapen som del- tar på finansmarknaderna tillämpar redovisningsstandarder som är internationellt accepterade och verkligen globala. Detta förutsätter att man i större utsträckning samordnar de redovisningsstandarder som används internationellt så att man i slutändan kan uppnå en enda uppsättning av globala redovisningsstandarder. 
  
 (3) 
  
 Rådets direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 om års- bokslut i vissa typer av bolag( 
  
 4 
 ), rådets direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning( 
 5 
 ), rådets direktiv 86/635/EEG av den 8 december 1986 om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finans- institut( 
 6 
 ) och rådets direktiv 91/674/EEG av den 19 december 1991 om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäk- ringsbolag( 
 7 
 ) riktar sig även mot noterade företag i gemen- skapen. Den redovisningsplikt som fastställs i dessa direktiv kan inte garantera en hög grad av insyn i redovisningarna för alla noterade företag i gemenskapen och att dessa redovis- ningar i hög grad blir jämförbara, vilket är en förutsättning för att man skall kunna upprätta en integrerad kapitalmark- nad som är effektiv, smidig och ändamålsenlig. Det är därför nödvändigt att komplettera det regelverk som tillämpas på noterade företag. 
  
 (4) 
  
 Denna förordnings syfte är att bidra till att skapa en ända- målsenlig och kostnadseffektiv fungerande kapitalmarknad. Skydd av investerare och ett bibehållet förtroende för de finansiella marknaderna utgör också en viktig aspekt för att den inre marknaden på detta område skall kunna fullbordas. Förordningen förstärker den fria rörligheten för kapital på den inre marknaden och skapar förutsättningar för företag i gemenskapen att konkurrera på lika villkor om de tillgängliga finansiella resurserna på såväl gemenskapens kapitalmarkna- der som de globala kapitalmarknaderna. 
  
 4 
  
 EGT L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG (EGT L 283, 27.10.2001, s. 28). 
  
 5 
  
 EGT L 193, 18.7.1983, s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG. 
  
 6 
  
 EGT L 372, 31.12.1986, s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG. 
  
 7 
  
 EGT L 374, 31.12.1991, s. 7. 
  
 264 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 2 
  
 (5) 
  
 För att gemenskapens kapitalmarknader skall kunna vara konkurrenskraftiga är det av vikt att de standarder som tillämpas i Europa vid upprättandet av redovisningar närmas till internationella redovisningsstandarder som kan användas globalt, när det gäller gränsöverskridande transaktioner och börsintroduktioner överallt i världen. 
  
 (6) 
  
 Kommissionen offentliggjorde den 13 juni 2000 ett medde- lande med titeln "EU:s strategi för finansiell rapportering: den fortsatta inriktningen" där det föreslås att alla noterade företag i gemenskapen senast från och med 2005 utarbetar sin koncernredovisning i enlighet med en enda uppsättning redovisningsstandarder, nämligen de internationella redovis- ningsstandarderna International Accounting Standards (IAS). 
  
 (7) 
  
 De internationella redovisningsstandarderna IAS utvecklas av den internationella organisationen International Accounting Standards Committee (IASC), vars ändamål är att utveckla en enda uppsättning globala redovisningsstandarder. I sam- band med omstruktureringen av IASC beslutade den nya sty- relsen den 1 april 2001, i ett av sina första beslut, att döpa om IASC till IASB (International Accounting Standards Board) samt att, när det gäller internationella redovisningsstandar- der, döpa om IAS till IFRS (International Financial Reporting Standards). Dessa standarder bör när så är möjligt, och under förutsättning att de säkerställer såväl att en hög grad av insyn i den finansiella rapporteringen i gemenskapen kan ske som att denna rapportering i hög grad kan jämföras, obligatoriskt tillämpas för alla noterade företag inom gemenskapen. 
  
 (8) 
  
 De åtgärder som krävs för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter( 
  
 8 
 ). Samtidigt bör vederbörlig hänsyn tas till kommissionens uttalande i Europaparlamentet den 5 februari 2002 om genomförandet av lagstiftning om finansiella tjänster. 
  
 (9) 
  
 För att det skall vara möjligt att anta internationella redovis- ningsstandarder för tillämpning i gemenskapen är det först och främst nödvändigt att de uppfyller grundkraven i rådets 
  
 8  
 EGT L 184, 17.7.1999, s. 23. 
 265 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:71 
  
 ovannämnda direktiv, det vill säga att tillämpningen av dem leder till en sann och rättvisande bild av ett företags finansi- ella ställning och resultat. Denna princip bör betraktas mot bakgrund av rådets ovannämnda direktiv, utan att det för den skull krävs en exakt överensstämmelse med var och en av bestämmelserna i dessa direktiv. Det är även nödvändigt att redovisningsstandarderna i enlighet med slutsatserna från rådets möte den 17 juli 2000 bidrar till det europeiska gemen- samma bästa. Dessutom måste de uppfylla grundläggande villkor när det gäller kvaliteten på den information som krävs för att redovisningarna skall vara till nytta för användarna. 
  
 (10) 
  
 En redovisningsteknisk kommitté kommer att bistå kommis- sionen med stöd och expertkunskaper vid bedömningen av de internationella redovisningsstandarderna. 
  
 (11) 
  
 Genom godkännandemekanismen bör de föreslagna interna- tionella redovisningsstandarderna kunna behandlas snabbt och den bör även vara ett hjälpmedel för att överväga, analy- sera och utbyta information beträffande internationella redo- visningsstandarder mellan de huvudsakliga berörda parterna, i synnerhet nationella organ för utformning av redovisnings- standarder, organ som utövar tillsyn över  
  
 värdepappers-, 
  bank och försäkringsområdet samt centralbanker, Europeiska centralbanken inbegripen, redovisningsbranschen, och användare respektive utgivare av redovisningar. Mekanismen bör vara ett hjälpmedel för att främja en gemensam tolkning av antagna internationella redovisningsstandarder inom gemenskapen. 
  
 (12) 
  
 I enlighet med proportionalitetsprincipen är de åtgärder som föreskrivs i denna förordning, och som avser krav på att en enda uppsättning internationella redovisningsstandarder skall tillämpas på noterade företag, nödvändiga för att man skall kunna uppnå målet att skapa verksamma och kostnadseffek- tiva kapitalmarknader i gemenskapen och därigenom full- borda den inre marknaden. 
  
 (13) 
  
 I enlighet med samma princip är det nödvändigt, när det gäller årsredovisningar, att ge medlemsstaterna möjlighet att tillåta eller kräva att noterade företag skall utarbeta dessa redovisningar i enlighet med de internationella redovisnings- standarder som antagits enligt förfarandet i denna förordning. 
  
 266 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 2 
  
 Medlemsstaterna får även besluta att utsträcka detta tillstånd eller krav till att omfatta andra företag när det gäller utarbetandet av deras koncernredovisning och/eller årsredo- visning. 
  
 (14) 
  
 För att underlätta diskussion och göra det möjligt för med- lemsstaterna att samordna sina ståndpunkter bör kommis- sionen regelbundet informera den föreskrivande kommittén för redovisningsfrågor om pågående projekt, diskussions- underlag, punktredogörelser och utkast på redovisningsstan- darder utfärdade av IASB samt om det därav följande arbetet för den redovisningstekniska kommittén. Det är också vik- tigt att den föreskrivande kommittén för redovisningsfrågor i ett tidigt skede underrättas om kommissionen har för avsikt att föreslå att en internationell redovisningsstandard inte skall antas. 
  
 (15) 
  
 I samband med överläggningarna om och utarbetande av ställningstaganden till handlingar utfärdade av IASB i arbetet för att utveckla internationella redovisningsstandarder (IFRS och SIC/IFRIC) bör kommissionen beakta vikten av att konkurrensnackdelar för europeiska företag som verkar på världsmarknaden undviks, och i största möjliga utsträckning även beakta synpunkter framförda av delegationerna i den föreskrivande kommittén för redovisningsfrågor. Kommis- sionen kommer att vara företrädd i IASB:s konstituerande organ. 
  
 (16) 
  
 Ett korrekt och rigoröst system för tillsyn är av avgörande betydelse för investerarnas tilltro till finansmarknaderna. Medlemsstaterna är i enlighet med artikel 10 i föredraget för- pliktade att vidta de åtgärder som krävs för att garantera efterlevnad av internationella redovisningsstandarder. Kom- missionen avser att tillsammans med medlemsstaterna, i syn- nerhet genom Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR), utveckla en gemensam strategi för tillsynen. 
  
 (17) 
  
 Vidare är det nödvändigt att ge medlemsstaterna möjlighet att inte förrän 2007 tillämpa vissa bestämmelser på företag som är noterade både i gemenskapen och på en reglerad marknad utanför gemenskapen, och som redan tillämpar andra internationellt godkända standarder som grundval för sin koncernredovisning, samt på företag som endast har 
  
 267 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:71 
  
 skuldebrev noterade. Det är dock av avgörande betydelse att en enda uppsättning av världsomspännande internationella redovisningsstandarder, IAS, tillämpas senast 2007 på alla noterade gemenskapsföretag som finns på en marknad regle- rad av gemenskapen. 
  
 (18) 
  
 För att ge medlemsstaterna och företagen möjlighet att genomföra de anpassningar som krävs för att möjliggöra en tillämpning av internationella redovisningsstandarder måste tillämpningen av vissa bestämmelser anstå till år 2005. Som en följd av att denna förordning träder i kraft, bör det införas lämpliga bestämmelser om hur företagen skall tillämpa IAS för första gången. Bestämmelserna bör utformas på interna- tionell nivå så att det skapas garantier för att antagna åtgärder får internationellt erkännande. 
  
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
 Artikel 1 
 Syfte 
 Syftet med denna förordning är att anta och tillämpa internatio- nella redovisningsstandarder i gemenskapen för att harmonisera den finansiella information som läggs fram av de företag som avses i artikel 4 för att på så sätt garantera en hög grad av insyn i redovis- ningarna och att redovisningarna i hög grad kan jämföras och där- igenom garantera att gemenskapens kapitalmarknad och den inre marknaden kan fungera ändamålsenligt. 
 Artikel 2 
 Definitioner 
 I denna förordning avses med "internationella redovisningsstandar- der"  
 IAS-standarder 
  (International Accounting Standards) och  
 IFRS-standarder 
  (International Financial Reporting Standards) med tillhörande tolkningar  
 (SIC/IFRIC-tolkningar), 
  efterföljande ändringar av dessa standarder och tillhörande tolkningar, framtida standarder och tillhörande tolkningar som utfärdats eller antagits av International Accounting Standards Board (IASB). 
 268 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 2 
  
 Artikel 3 
 Antagande och användning av internationella redovisningsstandarder 
  
 1. 
  
 Kommissionen skall, i enlighet med förfarandet i artikel 6.2, besluta om hur de internationella redovisningsstandarderna skall tillämpas inom gemenskapen. 
  
 2. 
  
 De internationella redovisningsstandarderna får antas endast om 
  
 de inte strider mot den princip som fastställts i artikel 2.3 i direk- tiv 78/660/EEG och i artikel 16.3 i direktiv 83/349/EEG och om de bidrar till det europeiska gemensamma bästa, 
 de uppfyller de kriterier i fråga om begriplighet, relevans, tillförlit- lighet och jämförbarhet som ställs på finansiell information som behövs för att fatta ekonomiska beslut och utvärdera företagsled- ningens arbete. 
  
 3. 
  
 Kommissionen skall, i enlighet med förfarandet i artikel 6.2 senast den 31 december 2002 besluta om tillämpligheten inom gemenskapen av de internationella redovisningsstandarder som existerar vid ikraftträdandet av denna förordning. 
  
 4. 
  
 Antagna internationella redovisningsstandarder skall i sin helhet, och på vart och ett av gemenskapens officiella språk, offentliggöras som en förordning från kommissionen i  
  
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
  
 Artikel 4 
 Koncernredovisning i noterade företag 
 För varje räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller därefter skall de företag som är underställda en medlemsstats lagstiftning upprätta sin koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som antagits i överensstämmelse med förfarandet i artikel 6.2, under förutsättning att deras värdepapper på balansdagen är noterade på en reglerad marknad i en medlems- stat i enlighet med de villkor som fastställs i artikel 1.13 i rådets 
 269 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:71 
  
 direktiv 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om investeringstjänster på värdepappersområde( 
 9 
 ). 
 Artikel 5 
 Valmöjligheter i fråga om årsredovisningar och onoterade företag 
 Medlemsstaterna får tillåta eller kräva att 
  
 a) 
  
 sådana företag som avses i artikel 4 utarbetar sina årsredo- visningar, och att 
  
 b) 
  
 andra företag än sådana som avses i artikel 4 utarbetar sin koncernredovisning och/eller sin årsredovisning 
  
 i 
  
 enlighet med de internationella redovisningsstandarder som antas 
  
 i 
  
 enlighet med förfarandet i artikel 6.2. 
  
 Artikel 6 
 Kommittéförfarande 
  
 1. 
  
 Kommissionen skall biträdas av en föreskrivande kommitté för redovisningsfrågor, nedan kallad kommittén. 
  
 2. 
  
 När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 
  
 8 
  
 i det beslutet. 
  
 Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader. 
 3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning. 
 Artikel 7 
 Rapportering och samordning 
 1. Kommissionen skall regelbundet stå i kontakt med kommittén i frågor som rör pågående  
 IASB-projekt 
  och deras status och alla 
  
 9  
 EGT L 141, 11.6.1993, s. 27. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/64/EG (EGT L 290, 17.11.2000, s. 27). 
 270 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 2 
  
 därtill relaterade dokument utfärdade av IASB för att samordna ståndpunkter och underlätta diskussioner om antagandet av de standarder som projekten och dokumenten i fråga kan ge upphov till. 
 2. Kommissionen skall i vederbörlig ordning och god tid rapportera till kommittén om den har för avsikt att föreslå att en standard inte skall antas. 
 Artikel 8 
 Anmälan 
 När medlemsstaterna vidtar åtgärder med stöd av artikel 5, skall de omedelbart meddela dessa till kommissionen och övriga medlems- stater. 
 Artikel 9 
 Övergångsbestämmelser 
 Medlemsstaterna kan besluta om sådana undantag från artikel 4 som innebär att de villkor som anges i den artikeln endast skall gälla räkenskapsår som inleds i januari 2007 eller därefter för de företag 
  
 a) 
  
 vilka har endast skuldebrev upptagna till handel på en reglerad marknad i någon av medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG, eller 
  
 b) 
  
 vilkas värdepapper erbjuds till allmänheten i en stat utanför EU, och som i detta syfte har använt sig av internationellt gångbara standarder från och med ett räkenskapsår som inletts före den tid- punkt då denna förordning offentliggjordes i Europeiska gemen- skapernas officiella tidning. 
  
 271 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:71 
  
 Artikel 10 
 Information och översyn 
 Kommissionen skall granska tillämpningen av denna förordning och senast den 1 juli 2007 överlämna en rapport om detta till Europa- parlamentet och rådet. 
 Artikel 11 
 Ikraftträdande 
 Förordningen träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. 
  
 Utfärdad i Bryssel den 19 juli 2002. 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 Johnson 
  
 Summers 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 272 
 Bilaga 3 
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/../EG (moderniseringsdirektivet) 
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 
 av den 
 om ändring av rådets direktiv 78/660/EEG, 83/349/EEG, 86/635/EEG och 91/674/EEG 
 om årsbokslut och sammanställd redovisning i vissa typer av bolag, banker och andra finansinstitut samt försäkringsföretag 
 (Text av betydelse för EES) 
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
 med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 44.1 i detta, 
 med beaktande av kommissionens förslag 
 1 
 , 
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande 
 2 
 , 
 i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget 
 3 
 , och av följande skäl: 
  
 (1) 
  
 Europeiska rådet betonade vid sitt möte i Lissabon den 23– 24 mars 2000 behovet av att påskynda fullbordandet av den inre marknaden för finansiella tjänster och angav år 2005 som slutdatum för genomförandet av kommissionens handlings- plan för finansiella tjänster samt begärde att åtgärder skulle vidtas för att öka jämförbarheten mellan redovisningar från företag inom gemenskapen vars värdepapper  
  
 är upptagna till 
  
 1 
  
 EGT C 227 E, 24.9.2002, s. 336. 
  
 2 
  
 Yttrandet avgivet den 22 januari 2003 (ännu ej offentliggjort i EUT). 
  
 3 
  
 Europaparlamentets yttrande av den 14 januari 2003 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 
  
 273 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 handel  
 på en reglerad marknad (nedan kallade börsnoterade företag). 
  
 (2) 
  
 Kommissionen offentliggjorde den 13 juni 2000 ett medde- lande med titeln EU:s strategi för finansiell rapportering: den fortsatta inriktningen där det föreslås att alla börsnote- rade företag senast från och med år 2005 skall utarbeta sin sammanställda redovisning i enlighet med en enda uppsätt- ning redovisningsstandarder, nämligen de internationella redovisningsstandarderna International Accounting Stan- dards (IAS). 
  
 (3) 
  
 Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internatio- nella redovisningsstandarder 
  
 4  
 (nedan kallad  
 IAS-förord- 
  ningen) infördes ett krav på att alla noterade företag från och med år 2005 skall utarbeta sin sammanställda redovisning (koncernredovisning) i enlighet med de IAS som antagits för tillämpning inom gemenskapen. Genom förordningen gavs medlemsstaterna också en valmöjlighet när det gäller att till- låta eller kräva att antagna IAS skall tillämpas under utarbet- andet av årsredovisningarna och att tillåta eller kräva att onoterade företag skall använda antagna IAS. 
  
 (4) 
  
 Enligt  
  
 IAS-förordningen 
  är det nödvändigt att en internatio- nell redovisningsstandard som skall tillämpas inom gemen- skapen uppfyller grundkravet i rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag 
 5  
 och rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning 
 6 
 , dvs. att tillämp- ningen av den ger en rättvisande bild av ett företags finansi- ella ställning och resultat; denna princip bör beaktas mot bakgrund av ovannämnda direktiv utan att det för den skull krävs en exakt överensstämmelse med var och en av bestäm- melserna i dessa direktiv. 
  
 (5) 
  
 Dessa direktiv kommer fortfarande att vara den huvudsakliga källan när det gäller gemenskapens redovisningskrav för års- bokslut och sammanställd redovisning som inte utarbetas i 
  
 4 
  
 EGT L 243, 11.9.2002. 
  
 5 
  
 EGT L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG (EGT L 283, 27.10.2001, s. 28). 
  
 6 
  
 EGT L 193, 18.7.1983, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/65/EG. 
  
 274 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 enlighet med  
 IAS-förordningen 
  i företag som omfattas av direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG, och det är därför viktigt att det råder jämbördiga villkor mellan bolag inom gemenskapen som tillämpar IAS och sådana som inte gör det. 
  
 (6) 
  
 Det är önskvärt, både för antagandet av IAS och för tillämp- ningen av direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG, att dessa direktiv återspeglar den internationella utvecklingen på redo- visningsområdet. I detta avseende uppmanade kommissionen 
  
 i 
  
 sitt meddelande Harmonisering av redovisningssystemet, en ny strategi i förhållande till det internationella harmonise- ringssystemet Europeiska unionen att verka för att vid- makthålla förenligheten mellan gemenskapens redovisnings- direktiv och utvecklingen inom den internationella normgiv- ningen på redovisningsområdet i synnerhet inom Internatio- nal Accounting Standards Committee (IASC). 
  
 (7) 
  
 Medlemsstaterna bör ha möjlighet att ändra utformningen av resultaträkningar och balansräkningar i enlighet med den internationella utvecklingen, så som den kommer till uttryck 
  
 i 
  
 de standarder som utfärdas av International Accounting Standards Board (IASB). 
  
 (8) 
  
 Medlemsstaterna bör kunna tillåta eller kräva att omvärde- ringar och verkligt värde tillämpas i enlighet med den inter- nationella utvecklingen, så som den kommer till uttryck i de standarder som utfärdas av IASB. 
  
 (9) 
  
 Förvaltningsberättelsen och den sammanställda förvaltnings- berättelsen är viktiga inslag i den finansiella rapporteringen. En skärpning, i enlighet med rådande bästa praxis, av gäll- ande krav på att dessa berättelser skall ge en rättvisande över- sikt över verksamhetens utveckling och ställning i vilken hänsyn tas till verksamhetens storlek och komplexitet, är nödvändig för att större överensstämmelse skall kunna ska- pas och ytterligare vägledning ges avseende den information som förväntas av en rättvisande översikt. Informationen bör inte begränsas till de finansiella aspekterna av företagets verksamhet. Detta förväntas, när så är lämpligt, leda till en analys av de miljörelaterade och sociala aspekter som är nöd- vändiga för förståelsen av företagets utveckling, resultat eller ställning. Detta överensstämmer också med kommissionens rekommendation 2001/453/EG av den 30 maj 2001 om redo- 
  
 275 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 visning, värdering och lämnande av upplysningar när det gäller miljöaspekter i företags årsbokslut och förvaltningsbe- rättelser 
 7 
 . Med tanke på att detta område av den finansiella rapporteringen är under utveckling och med hänsyn till den börda som kan komma att läggas på företag under en viss storlek, får medlemsstaterna dock välja att inte införa krav på att lämna  
 icke-finansiell 
  information när det gäller förvalt- ningsberättelser från sådana företag. 
  
 (10) 
  
 Skillnader i upprättande och uppställningen av revisions- berättelsen ger minskad jämförbarhet och försämrar använd- arens förståelse av denna väsentliga aspekt av den finansiella rapporteringen. Ökad enhetlighet bör uppnås genom änd- ringar i överensstämmelse med nuvarande bästa interna- tionella praxis av de specifika kraven på revisionsberättelsens form och innehåll. Det grundläggande kravet att det i ett revisorsuttalande skall anges huruvida årsbokslutet eller den sammanställda redovisningen ger en rättvisande bild i enlighet med den relevanta föreställningsramen för finansiell rapportering utgör inte en begränsning för detta yttrandes omfattning utan klargör det sammanhang där det uttrycks. 
  
 (11) 
  
 Direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG bör ändras i enlig- het med detta. Det är också nödvändigt att ändra rådets direktiv 86/635/EEG av den 8 december 1986 om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansi- ella institut 
  
 8 
 . 
  
 (12) 
  
 IASB utvecklar och förbättrar de redovisningsstandarder som är tillämpliga på försäkringsverksamhet. 
  
 (13) 
  
 Försäkringsföretag bör även få använda redovisning till verkligt värde i enlighet med lämpliga standarder som utfärdats av IASB. 
  
 (14) 
  
 Rådets direktiv 91/674/EEG av den 19 december 1991 om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkrings- företag 
  
 9  
 bör följaktligen ändras. 
  
 (15) 
  
 Dessa ändringar kommer att avlägsna alla de oförenligheter mellan direktiven 78/660/EEG, 83/349/EEG, 86/635/EEG, 
  
 7 
  
 EGT L 156, 13.6.2001, s. 33. 
  
 8 
  
 EGT L 372, 31.12.1986, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/65/EG. 
  
 9 
  
 EGT L 374, 31.12.1991, s. 7. 
  
 276 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 91/674/EEG, å ena sidan, och IAS som förelåg den 1 maj 2002, å andra sidan. 
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
 Artikel 1 
 Direktiv 78/660/EEG ändras härmed på följande sätt: 
  
 1. 
  
 I artikel 2.1 skall följande stycke läggas till: 
  
 Medlemsstaterna får tillåta eller fordra att andra handlingar tas in i årsbokslutet utöver de handlingar som anges i första stycket. 
  
 2. 
  
 I artikel 4 skall följande punkt 6 läggas till: 
  
 6. Medlemsstaterna får tillåta eller fordra att beloppen i poster i resultat- och balansräkningarna skall redovisas med beaktande av den rapporterade transaktionens eller överenskommelsens ekonomiska innebörd. En sådan tillåtelse eller ett sådant krav får begränsas till vissa kategorier av bolag och/eller till sammanställda redovisningar enligt definitionen i rådets direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning 
 * 
 . 
  
 3. 
  
 I artikel 8 skall följande stycke läggas till: 
  
 Medlemsstaterna får tillåta eller fordra att bolag använder den uppställning av balansräkningen som anges i artikel 10a som alternativ till övriga föreskrivna eller tillåtna uppställ- ningsformer. 
  
 4. 
  
 [Gäller ej den svenska versionen: termen avsättningar kvar- står i artikel 9, Skulder, punkt B.] 
  
 5. 
  
 [Gäller ej den svenska versionen: termen avsättningar kvar- står i artikel 10, punkt J.] 
  
 6. 
  
 Följande artikel 10a skall läggas till: 
  
 *  
 EGT L 193, 18.7.1983, s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG (EGT L 283, 27.10.2001, s. 28). 
 277 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 Artikel 10a 
 I stället för de uppställningsformer för balansräkningen som anges i artiklarna 9 och 10 får medlemsstaterna tillåta eller fordra att bolag, eller vissa kategorier av bolag, tillämpar en uppdelning i omsättningstillgångar och anläggningstillgångar respektive kortfristiga och långfristiga skulder, förutsatt att innehållet i den information som förmedlas minst är likvär- digt med det som annars föreskrivs i artiklarna 9 och 10. 
  
 7. 
  
 Artikel 20 ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 Punkt 1 skall ersättas med följande: 
  
 1. Avsättningar skall ha till syfte att täcka skulder som till sin karaktär är klart bestämda och som på balansdagen är antingen sannolika eller säkra beträffande sin förekomst, men som är obestämda i fråga om belopp eller tidpunkten då de uppkom- mer. 
  
 b) 
  
 Punkt 3 skall ersättas med följande: 
  
 3. Avsättningar får inte användas för att justera till- gångarnas värde. 
  
 8. 
  
 I artikel 22 skall följande stycke läggas till: 
  
 Trots vad som föreskrivs i artikel 2.1 får medlemsstaterna tillåta eller fordra att alla bolag, eller vissa kategorier av bolag, överlämnar en resultatrapport i stället för en resultaträkning i enlighet med artiklarna  
 23–26, 
  förutsatt att innehållet i den information som förmedlas minst är likvärdigt med det som annars skulle ha krävts genom de artiklarna. 
  
 9. 
  
 Artikel 31 skall ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 I punkt 1 c skall punkt bb ersättas med följande: 
  
 bb) hänsyn måste tas till alla skulder som har uppkom- mit under detta eller tidigare räkenskapsår, även om dessa skulder blir kända först efter balansdagen men före upprättandet av balansräkningen, 
  
 b) 
  
 Följande punkt skall införas: 
  
 1a. Utöver de belopp som redovisas i enlighet med punkt 1 c bb får medlemsstaterna tillåta eller fordra 
 278 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 att alla förutsebara skulder och möjliga förluster som uppstår under det berörda räkenskapsåret eller ett föregående räkenskapsår skall beaktas, även om dessa skulder eller förluster uppstår först under tiden mellan balansdagen och den dag då balans- räkningen upprättas. 
  
 10. 
  
 I artikel 33.1 skall punkt c ersättas med följande: c) uppskrivning av anläggningstillgångar. 
  
 11. 
  
 I artikel 42 skall första stycket ersättas med följande: Avsättningarna får inte överstiga erforderliga belopp. 
  
 12. 
  
 Följande artiklar 42e och 42f skall införas:  
  
 Artikel 42e 
  
 Med avvikelse från artikel 32 får medlemsstaterna tillåta eller fordra att alla bolag eller vissa kategorier av bolag värderar särskilt angivna slag av tillgångar som inte är finansiella instrument till verkligt värde. En sådan tillåtelse eller ett sådant krav får begränsas till sammanställd redovisning enligt definitionen i direktiv 83/349/EEG. 
 Artikel 42f 
 Trots artikel 31.1 c får medlemsstaterna, om en tillgång värderas i enlighet med artikel 42e, tillåta eller fordra i fråga om alla bolag eller vissa kategorier av bolag att en förändring av tillgångens värde tas upp i resultaträkningen. 
  
 13. 
  
 I artikel 43.1.6 skall hänvisningen till artiklarna 9 och 10 ersättas med en hänvisning till artiklarna 9, 10 och 10a. 
  
 14. 
  
 Artikel 46 ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 Punkt 1 skall ersättas med följande: 
  
 1a. Förvaltningsberättelsen skall minst innehålla en rättvisande översikt över utvecklingen och resul- tatet av bolagets verksamhet och dess ställning, till- sammans med en beskrivning av de väsentliga risk- er och osäkerhetsfaktorer som det står inför. 
 Översikten skall vara en balanserad och fullständig analys av utvecklingen och resultatet av bolagets 
 279 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 verksamhet och av dess ställning, i vilken hänsyn tas till verksamhetens storlek och komplexitet. 
  
 b) 
  
 I den utsträckning som behövs för att förstå bola- gets utveckling, resultat eller ställning skall analy- sen innefatta både de finansiella och, där så är lämpligt,  
  
 icke-finansiella 
  centrala resultatindikato- rer som är relevanta för den aktuella verksamheten, inklusive information rörande miljö- och perso- nalfrågor. 
  
 c) 
  
 Förvaltningsberättelsens analys skall där så är lämpligt innehålla hänvisningar till och ytterligare upplysningar om de belopp som tas upp i års- bokslutet. 
  
 b) 
  
 En ny punkt 4 skall läggas till: 
  
 4. Medlemsstaterna får välja att undanta bolag som omfattas av artikel 27 från kravet i punkt 1 b ovan, i den mån det rör  
 icke-finansiell 
  information. 
  
 15. 
  
 I artikel 48 skall tredje meningen utgå. 
  
 16. 
  
 I artikel 49 skall tredje meningen ersättas med följande: 
  
 Rapporten från den eller de personer som är ansvariga för revisionen av årsbokslutet (nedan kallade de lagstadgade revisorerna) skall inte omfattas av det offentliggörande som avses här, men det måste framgå om revisionsberättelsen lämnades utan reservation, med reservation, med avvikande mening eller om de lagstadgade revisorerna inte kunnat uttala sig. Det skall även anges om de lagstadgade revisorerna i revi- sionsberättelsen särskilt fäst uppmärksamhet på något visst förhållande utan att det föranlett att revisionsberättelsen lämnats med reservation. 
  
 17. 
  
 Artikel 51.1 skall ersättas med följande: 
  
 1. Bolagens årsbokslut skall granskas av en eller flera personer som godkänts av medlemsstaterna för att utföra lagstadgad revision enligt rådets åttonde direktiv 84/253/EEG av den 10 april 1984 om godkännande av personer som har ansvar för lagstiftad revision av räkenskaper 
 * 
 . 
  
 *  
 EGT L 126, 12.5.1984, s. 20. 
 280 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 De lagstadgade revisorerna skall även uttala sig om för- valtningsberättelsen överensstämmer med årsbokslutet för samma räkenskapsår eller inte. 
  
 18. 
  
 Följande artikel skall införas: 
  
 Artikel 51a 
  
 1. 
  
 Den lagstadgade revisionsberättelsen skall innehålla: 
  
 a) 
  
 en inledning som minst skall innehålla identifika- tionsuppgifter för det årsbokslut som omfattas av den lagstadgade revisionen, tillsammans med den föreställningsram för den finansiella rapporteringen som följts när årsbokslutet har utarbetats, 
  
 b) 
  
 en beskrivning av den lagstadgade revisionens omfattning, i vilken minst skall anges vilka revisions- standarder som har tillämpats vid den lagstadgade revisionen, 
  
 c) 
  
 ett revisorsuttalande i vilket klart skall anges de lag- stadgade revisorernas uppfattning om huruvida års- bokslutet ger en rättvisande bild i enlighet med den relevanta föreställningsramen för den finansiella rapporteringen som följts och, när det är tillämpligt, huruvida årsbokslutet uppfyller de lagstadgade kra- ven. Det skall framgå om revisionsberättelsen lämnas utan reservation, med reservation, med avvikande mening eller, om de lagstadgade revisorerna inte kunnat uttala sig, ett uttalande om att tillräckligt underlag för ett uttalande saknas, 
  
 d) 
  
 en hänvisning till varje förhållande som de lagstad- gade revisorerna fäst särskild uppmärksamhet på utan att det föranlett att revisionsberättelsen lämnats med reservation, och 
  
 e) 
  
 ett uttalande om förenligheten eller bristen på för- enlighet mellan förvaltningsberättelsen och årsbok- slutet för samma räkenskapsår. 
  
 2. 
  
 Revisionsberättelsen skall dateras och undertecknas av de lagstadgade revisorerna. 
  
 19. 
  
 Artikel 53.1 skall utgå. 
  
 281 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 20. 
  
 Följande artikel skall införas: 
  
 Artikel 53a 
 Medlemsstaterna skall inte bevilja sådana undantag som anges i artiklarna 11, 27, 46, 47 och 51 för bolag vilkas värde- papper är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat i enlighet med artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om investeringstjänster inom värdepappers- området 
 * 
 . 
  
 21. 
  
 I artikel 56.1 skall hänvisningen till artiklarna 9 och 10 ersättas med en hänvisning till artiklarna 9, 10 och 10a. 
  
 22. 
  
 I artikel 60 första stycket skall orden på grundval av sitt marknadsvärde ersättas med orden på grundval av sitt verkliga värde. 
  
 23. 
  
 I artikel 61a skall hänvisningen till artiklarna  
  
 42a–d 
  ersättas med en hänvisning till artiklarna  
 42a–f. 
  
 Artikel 2 
 Direktiv 83/349/EEG ändras härmed på följande sätt: 
  
 1. 
  
 Artikel 1.2 skall ersättas med följande: 
  
 2. Utöver i de fall som anges i punkt 1 får en medlemsstat kräva att ett företag som lyder under dess lagstiftning skall upprätta en sammanställd redovisning och en sammanställd förvaltningsberättelse, om 
  
 a) 
  
 företaget (ett moderföretag) har befogenhet att utöva eller faktiskt utövar ett bestämmande inflytande eller kontroll över ett annat företag (dotterföretaget); eller 
  
 b) 
  
 företaget (ett moderföretag) och ett annat företag (dotterföretaget) står under moderföretagets gemen- samma ledning. 
  
 2. 
  
 I artikel 3.1 skall hänvisningen till artiklarna 13, 14 och 15 ersättas med en hänvisning till artiklarna 13 och 15. 
  
 *  
 EGT L 141, 11.6.1993, s. 27. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG (EGT L 35, 11.2.2003, s. 1). 
 282 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 3. 
  
 Artikel 6 ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 Punkt 4 skall ersättas med följande: 
  
 Denna artikel skall inte tillämpas om ett av de företag som skulle ingå i den sammanställda redovisningen är ett bolag vars värdepapper är noterade på en reglerad mark- nad i en medlemsstat i den mening som avses i artikel 
  
 1.13 
  
 i rådets direktiv 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om investeringstjänster inom värdepappersområdet 
  
 * 
 . 
  
 b) 
  
 Punkt 5 skall utgå. 
  
 4. 
  
 Artikel 7 ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 I punkt 1 b skall andra meningen utgå. 
  
 b) 
  
 I punkt 2 a skall hänvisningen till artiklarna 13, 14 och 15 ersättas med en hänvisning till artiklarna 13 och 15. 
  
 c) 
  
 Punkt 3 skall ersättas med följande: 
  
 3. Denna artikel skall inte tillämpas på bolag vilkas värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad i någon medlemsstat i den mening som avses i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG. 
  
 5. 
  
 I artikel 11.1 a skall hänvisningen till artiklarna 13, 14 och 15 ersättas med en hänvisning till artiklarna 13 och 15. 
  
 6. 
  
 Artikel 14 skall utgå. 
  
 7. 
  
 I artikel 16.1 skall följande stycke läggas till: 
  
 Medlemsstaterna får tillåta eller fordra att andra handlingar tas in i den sammanställda redovisningen utöver de hand- lingar som anges i första stycket. 
  
 8. 
  
 I artikel 17.1 skall hänvisningen till artiklarna  
  
 3–10 
  ersättas med en hänvisning till artiklarna  
 3–10a. 
  
 9. 
  
 Artikel 34 ändras på följande sätt: 
  
 I punkt 2 b skall orden artiklarna 13 och 14. Utan inskränk- ning i vad som gäller enligt artikel 14.3 skall en förklaring ersättas med artikel 13, och en förklaring skall. 
  
 *  
 EGT L 141, 11.6.1993, s. 27. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG (EGT L 35, 11.2.2003, s. 1). 
 283 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 I punkt 5 skall texten eller har utelämnats från denna enligt artikel 14 utgå. 
  
 10. 
  
 Artikel 36 ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 Punkt 1 skall ersättas med följande: 
  
 1. Den sammanställda förvaltningsberättelsen skall minst innehålla en rättvisande översikt över utvecklingen och resultatet av verksamheten och av ställningen i de företag, betraktade som en helhet, som omfattas av den sammanställda redovisningen, tillsammans med en beskrivning av de väsentliga risker och osäkerhetsfaktorer som företagen står inför. 
 Översikten skall vara en balanserad och fullständig analys av utvecklingen och resultatet av verksam- heten och av ställningen i de företag, betraktade som en helhet, som omfattas av den sammanställda redovisningen, i vilken hänsyn tas till verksamhe- tens storlek och komplexitet. I den utsträckning som behövs för att förstå utveckling, resultat eller ställning skall analysen innefatta både de finansiella och, där så är lämpligt, de  
 icke-finansiella 
  centrala resultatindikatorer som är relevanta för den aktu- ella verksamheten, inklusive information rörande miljö- och personalfrågor. 
 Den sammanställda förvaltningsberättelsens analys skall, där så är lämpligt, innehålla hänvisningar till och ytterligare upplysningar om de belopp som tas upp i den sammanställda redovisningen. 
 b) Följande punkt skall läggas till: 
 3. Om en sammanställd förvaltningsberättelse krävs utöver en förvaltningsberättelse, får de två rappor- terna presenteras som ett enda dokument. När ett sådant dokument upprättas kan det vara lämpligt att särskilt betona de frågor som är väsentliga för de företag som ingår i den sammanställda redovis- ningen som helhet. 
 284 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 11. 
  
 Artikel 37 skall ersättas med följande: 
  
 Artikel 37 
  
 1. 
  
 Företagens sammanställda redovisning skall granskas av en eller flera personer som godkänts av den medlemsstat vars lagstiftning moderbolaget lyder under för att utföra lagstadgad revision enligt rådets åttonde direktiv 84/253/EEG av den 10 april 1984 om godkännande av personer som har ansvar för lagstadgad revision av räkenskaper 
  
 * 
 . 
 Den eller de personer som ansvarar för revisionen av den sammanställda redovisningen (nedan kallade: de lag- stadgade revisorerna) skall även uttala sig om den sam- manställda förvaltningsberättelsen överensstämmer med den sammanställda redovisningen för samma räken- skapsår eller inte. 
  
 2. 
  
 Den lagstadgade revisionsberättelsen skall omfatta föl- jande: 
  
 a) 
  
 En inledning som minst skall innehålla identifika- tionsuppgifter för den sammanställda redovisning som omfattas av den lagstadgade revisionen, till- sammans med den föreställningsram för den finans- iella rapporteringen som följts när denna har utarbetats. 
  
 b) 
  
 En beskrivning av den lagstadgade revisionens omfattning i vilken minst skall anges vilka revisions- standarder som har tillämpats vid den lagstadgade revisionen. 
  
 c) 
  
 Ett revisorsuttalande i vilket klart skall anges de lag- stadgade revisorernas uppfattning om huruvida den sammanställda redovisningen ger en rättvisande bild i enlighet med den föreställningsram för den finansi- ella rapporteringen som följts och, när det är till- lämpligt, huruvida den sammanställda redovisningen uppfyller de lagstadgade kraven. Av revisorsberättel- sen skall framgå om den lämnades utan reservation, med reservation, med avvikande mening eller, om de 
  
 *  
 EGT L 126, 12.5.1984, s. 20. 
 285 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 lagstadgade revisorerna inte kunnat uttala sig, ett uttalande i revisionsberättelsen om att tillräckligt underlag för ett uttalande saknas. 
  
 d) 
  
 En hänvisning till varje förhållande som de lagstad- gade revisorerna fäst särskild uppmärksamhet på utan att det föranlett att revisionsberättelsen lämnas med reservation. 
  
 e) 
  
 Ett revisorsuttalande om förenligheten eller bristen på förenlighet mellan den sammanställda förvalt- ningsberättelsen och den sammanställda redovis- ningen för samma räkenskapsår. 
  
 3. 
  
 Revisionsberättelsen skall dateras och undertecknas av de lagstadgade revisorerna. 
  
 4. 
  
 Om moderföretagets årsbokslut bifogas den samman- ställda redovisningen, får den lagstadgad revisionsberät- telse som krävs enligt denna artikel kombineras med varje lagstadgad revisionsberättelse om moderföretagets årsbokslut som krävs enligt artikel 51 i direktiv 78/660/EEG. 
  
 12. 
  
 I artikel 38 skall följande punkt 7 läggas till: 
  
 7. Punkterna 2 och 3 skall inte tillämpas på bolag vilkas värdepapper är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat i den mening som avses i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG. 
 Artikel 3 
 Direktiv 86/635/EEG ändras härmed på följande sätt: 
  
 1. 
  
 Artikel 1.1 och 1.2 skall ersättas med följande: 
  
 1. Artiklarna 2, 3, 4.1,  
 4.3–6, 
  6, 7, 13, 14,  
 15.3–4, 
 16–21, 
  29– 35,  
 37–41, 
  42 första meningen,  
 42a–f, 
  45.1,  
 46.1–2, 
 48–50, 
  50a, 51.1, 51a,  
 56–59, 
  61 och 61a i direktiv 78/660/EEG skall tillämpas i fråga om de institut som avses i artikel 2 nedan, om annat inte föreskrivs i det här direktivet. Artiklarna 35.3,  
 36–37 
  och  
 39.1–4 
  i det här direktivet 
 286 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 skall inte tillämpas på tillgångar och skulder som värderas i enlighet med avsnitt 7a i direktiv 78/660/EEG. 
  
 2. 
  
 När det i direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG hän- visas till artiklarna 9, 10 och 10a (balansräkning) eller i direktiv 78/660/EEG till artiklarna  
  
 22–26 
  (resultaträk- ning), skall hänvisningarna anses gälla artikel 4 och 4a (balansräkning) respektive  
 26–28 
  (resultaträkning) i det här direktivet. 
  
 2. 
  
 Artikel 4 skall ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 Första meningen skall ersättas med följande: Medlems- staterna skall föreskriva följande uppställningsform för balansräkningen. Som ett alternativ får medlemsstaterna tillåta eller fordra att kreditinstitut använder den upp- ställningsform för balansräkningen som anges i artikel 4a. 
  
 b) 
  
 [Gäller ej den svenska versionen: termen avsättningar kvarstår i punkt 6 under rubriken Skulder och eget kapital]. 
  
 3. 
  
 Följande artikel skall införas: 
  
 Artikel 4a 
 I stället för den uppställningsform för balansräkningspos- terna som anges i artikel 4 får medlemsstaterna tillåta eller fordra att kreditinstitut eller vissa kategorier av kreditinstitut tillämpar en uppdelning av posterna med hänsyn till deras art och med hänsyn till deras relativa likviditet, förutsatt att den information som förmedlas minst är likvärdig med den som annars krävs enligt artikel 4. 
  
 4. 
  
 I artikel 26 skall följande punkt läggas till: 
  
 Genom avvikelse från artikel 2.1 i direktiv 78/660/EEG får medlemsstaterna tillåta eller fordra att alla kreditinstitut, eller vissa kategorier av kreditinstitut, överlämnar en resultatrap- port i stället för de uppställningsformer för resultaträkningen som anges i artiklarna  
 27–28, 
  förutsatt att den information som förmedlas genom en sådan rapport minst är likvärdig med den som annars krävs enligt dessa artiklar. 
  
 5. 
  
 Artikel 43.2 f skall utgå. 
  
 287 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 Artikel 4 
 Direktiv 91/674/EEG ändras på följande sätt: 
  
 1. 
  
 I artikel 1 skall punkterna 1 och 2 ersättas med följande: 
  
 1. Artiklarna 2, 3, 4.1,  
 4.3–6, 
  6, 7, 13, 14,  
 15.3–4, 
 16–21, 
  29– 35,  
 37–41, 
  42,  
 42a–f, 
  43.1 punkterna  
 1–7 
  samt  
 9–14, 
  45.1,  
 46.1–2, 
 48–50, 
  50a, 51.1, 51a,  
 56–59, 
  61 och 61a i direktiv 78/660/EEG skall tillämpas i fråga om företag som avses 
  
 i 
  
 artikel 2 nedan, om annat inte föreskrivs i det här direk- tivet. Artiklarna  
  
 46–48, 
  51 och 53 i det här direktivet skall inte tillämpas på tillgångar och skulder som värderas 
  
 i 
  
 enlighet med avsnitt 7a i direktiv 78/660/EEG. 
  
 2. 
  
 När det i direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG hänvisas till artiklarna 9, 10 och 10a (balansräkning) eller 
  
 i 
  
 direktiv 78/660/EEG till artiklarna  
  
 22–26 
  (resultaträk- ning), skall hänvisningarna anses gälla artikel 6 (balans- räkning) respektive 34 (resultaträkning) i det här direkti- vet. 
  
 2. 
  
 Artikel 4 skall ersättas med följande: Artikel 4 
  
 1. 
  
 Detta direktiv skall tillämpas på den sammanslutning av försäkringsgivare som benämns Lloyds. I detta direktiv skall både Garcia och Garcia syndikat anses vara för- säkringsföretag. 
  
 2. 
  
 Med undantag från artikel 65.1 skall Garcia i stället för de sammanställda redovisningar som krävs i direktiv 83/349/EEG utföra samlade redovisningar. Samlade redovisningar skall utföras genom kumulation av alla syndikatredovisningar. 
  
 3. 
  
 I artikel 6 skall under Skulder och eget kapital, punkt E, titeln Avsättningar för andra risker och kostnader ersättas med titeln Andra avsättningar. 
  
 4. 
  
 Artikel 46 ändras på följande sätt: 
  
 a) 
  
 I punkt 5 skall följande mening läggas till: Medlemsstaterna får bevilja undantag från detta krav. 
  
 288 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 3 
  
 b) 
  
 Punkt 6 skall ersättas med följande: 
  
 Den eller de metoder som tillämpats på varje invest- eringspost tillsammans med de belopp de resulterat i skall anges i noterna till redovisningen. 
  
 5. 
  
 Följande artikel skall införas: 
  
 Artikel 46a 
  
 1. 
  
 Om tillgångar och skulder värderas i enlighet med avsnitt 7a i direktiv 78/660/EEG skall punkterna  
  
 Thompson 
  i denna artikel tillämpas. 
  
 2. 
  
 De investeringar som redovisas som tillgångar under D skall uppges till sina verkliga värde. 
  
 3. 
  
 Om investeringar redovisas till inköpspriset skall deras verkliga värde uppges i noterna till redovisningarna. 
  
 4. 
  
 Om investeringar redovisas till sina verkliga värden skall deras inköpspris uppges i noterna till redovisningarna. 
  
 5. 
  
 Samma värderingsmetod skall tillämpas för alla invester- ingar som ingår i någon post som tas upp under en arabisk siffra eller redovisas som tillgångar under C I. Medlemsstaterna får bevilja undantag från detta krav. 
  
 6. 
  
 Den metod eller de metoder som tillämpas för varje investeringspost skall uppges i noterna till redovisning- arna, tillsammans med de belopp de resulterat i. 
  
 6. 
  
 Bilagan skall utgå. 
  
 Artikel 5 
 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 2005. De skall genast underrätta kommissionen om detta. 
 När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat utfärda. 
 289 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:71 
  
 Artikel 6 
 Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. 
 Artikel  
 7 
  
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
  
 Utfärdat i Bryssel den 
  
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 På rådets vägnar 
  
 Ordförande 
  
 Ordförande 
  
 290 
 Bilaga 4 
 Konflikter mellan IAS och ÅRL 
  
 Innehållsförteckning 
  
 1. 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 293 
  
 2. 
  
 Konflikter mellan IAS och ÅRL ........................................... 
  
 294 
  
 2.1 
  
 Definitionen av dotterföretag.................................... 
  
 294 
  
 2.2 
  
 Försiktighetsprincipen ............................................... 
  
 296 
  
 2.3 
  
 Uppdelning av tillgångar i AT och OT i 
  
 balansräkningen .......................................................... 
  
 297 
  
 2.4 
  
 Klassificering av redovisningsposter ......................... 
  
 299 
  
 2.5 
  
 Alternativa termer för  
 icke-kortfristig .................. 
  
 300 
  
 2.6 
  
 Effekter av byte av redovisningsprincip .................... 
  
 301 
  
 2.7 
  
 Rättelse av fel i tidigare års räkenskaper.................... 
  
 302 
  
 2.8 
  
 Värdering av omsättningstillgångar enligt lägsta 
  
 värdets princip............................................................. 
  
 304 
  
 2.9 
  
 Definitionen av verkligt värde vid värdering av 
  
 omsättningstillgångar ................................................. 
  
 306 
  
 2.10 
  
 Beräkning av anskaffningsvärdet för varulager 
  
 enligt  
 LIFO-metoden................................................. 
  
 307 
  
 2.11 Värdering av anläggningstillgångar............................ 
  
 308 
  
 2.11.1 
  
 Materiella och immateriella anläggningstillgångar 
  
 (utom förvaltningsfastigheter) ................................ 
  
 309 
  
 2.11.2 
  
 Förvaltningsfastigheter ............................................ 
  
 312 
  
 2.11.3 
  
 Finansiella anläggningstillgångar ............................. 
  
 313 
  
 2.12 Avskrivning av materiella anläggningstillgångar....... 
  
 315 
  
 2.13 
  
 Den ekonomiska livslängden för en immateriell 
  
 anläggningstillgång ..................................................... 
  
 316 
  
 2.14 
  
 Undantag från kravet på upprättande av 
  
 koncernredovisning .................................................... 
  
 319 
  
 291 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.15 
  
 Hur andelar i och förvärv av dotterföretag, 
  
 intresseföretag och joint ventures tas upp 
  
 respektive räknas in i koncernredovisningen ............ 
  
 322 
  
 2.15.1 
  
 Förvärv av dotterföretag.......................................... 
  
 322 
  
 Nolan 
  
 Poolningsmetoden ................................................... 
  
 323 
  
 2.15.3 
  
 Andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint 
  
 ventures..................................................................... 
  
 324 
  
 2.16 
  
 Negativ goodwill......................................................... 
  
 326 
  
 2.17 
  
 Omvända förvärv ........................................................ 
  
 327 
  
 292 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 1. 
  
 Inledning 
  
 I denna bilaga redovisas de konflikter som finns mellan ÅRL och nu gällande IAS och som måste elimineras för att en tillämpning av IAS skall bli möjlig för alla företag. För de noterade företagens koncernredovisning innebär inte ÅRL något problem (möjligen med något undantag) eftersom  
 IAS-förordningen 
  tar över lagen. Företagen kan alltså bortse från eventuella konflikter mellan ÅRL och IAS när denna redovisningshandling upprättas. För årsredovis- ningen i noterade företag samt för års- och koncernredovisningen i  
 icke-noterade 
  företag måste dock konflikterna undanröjas. 
 Med konflikter avses endast sådana skillnader eller olikheter mellan IAS och ÅRL som medför ett direkt hinder mot en tillämp- ning av IAS, oavsett om  
 IAS-regeln 
  är tvingande eller dispositiv. Detta medför att sådana skillnader som beror på att svensk lagstift- ning t.ex. anger mer eller mindre omfattande upplysningskrav i förhållande till IAS eller reglerar frågor som varken omfattas av eller strider mot IAS inte behandlas i denna bilaga. Vidare uppstår inte någon konflikt i den mening som avses här mellan en IAS och en bestämmelse i ÅRL om sistnämnda bestämmelse till sin karaktär är dispositiv. Eftersom bestämmelserna i ÅRL till stor del härrör från  
 EG-direktiven 
  och därför endast kan ändras inom direktivens ramar, är våra förslag även beroende av förhållandet till  
 EG-direkti- 
  ven. För att vidga direktivens ramar och undanröja föreliggande oförenligheter mellan IAS och direktiven har det s.k. modernise- ringsdirektivet antagits. Det förtjänar dock att påpekas att vår utredning inte har till uppgift att föreslå på vilket sätt modernise- ringsdirektivet i dess helhet bör genomföras i svensk lagstiftning. 
 Förutom EG:s fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiv, moder- niseringsdirektivet, svensk lagstiftning, förarbeten och litteratur baserar sig framställningen på främst följande material: 
  
 IAS  
  
 1–41 
  inklusive föreslagna ändringar inom IASB:s Improvements project m.m., 
  
 Kontaktkommitténs undersökning av överensstämmelsen mellan IAS  
  
 1–41 
  och gemenskapens redovisningsdirektiv, 
  
 Redovisningsrådets rekommendationer (RR  
  
 1–29) 
  
 GAAP 2001, A Survey of National Accounting Rules Bench- marked against International Accounting Standards, utgiven av bl.a. KPMG, 
  
 En jämförelse mellan IAS och Redovisningsrådets rekommen- dationer, Trujillo nr 55/02, samt 
  
 293 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 Nya redovisningsprinciper – på väg mot IAS 2005, Stock- holmsbörsen. 
  
 2. 
  
 Konflikter mellan IAS och ÅRL 
  
 2.1 
  
 Definitionen av dotterföretag 
  
 Definitionen av dotterföretag i ÅRL överensstämmer inte till sin ordalydelse med motsvarande definition i IAS 27. I de fall där ett företag betraktas som dotterföretag utan att moderföretaget innehar majoriteten av rösterna i företaget krävs nämligen enligt 1 kap. 4 § ÅRL att moderföretaget äger andelar i den juridiska personen. Enligt IAS 27 p. 6 skall däremot ett företag anses som ett dotterföretag om det kontrolleras av ett moderföretag, oavsett om moderföretaget äger andelar i det eller inte. Med kontroll avses här rätten att utforma ett företags finansiella och operativa strategier i syfte att erhålla fördelar från verksamheten. 
 I Redovisningsrådets rekommendation Koncernredovisning (RR 1:00 bilaga 1) gör rådet bedömningen att beskrivningen av bestämmande inflytande (kontroll) enligt IAS väl går att förena med ÅRL:s definition av koncernbegreppet. Rekommendationen följer därför de definitioner och den begreppsapparat som tillämpas i IAS. I RR 1:00 p. 4 definieras dotterföretag som ett företag över vilket ett annat företag (moderföretaget) har ett bestämmande inflytande. Med bestämmande inflytande avses en rätt att utforma ett företags strategier i syfte att erhålla ekonomiska fördelar. 
 Bestämmelsen i 1 kap. 4 § ÅRL har sin motsvarighet i artikel 1 i det sjunde direktivet. Punkten 2 i artikel 1 infördes dock aldrig i ÅRL. Enligt punkt 2 i artikeln får, utöver i de fall som anges i punkt 1, en medlemsstat kräva att ett företag skall upprätta koncernredovisning om moderföretaget har ett ägarintresse enligt artikel 17 i det fjärde direktivet i ett dotterföretag, och a) moder- företaget faktiskt utövar ett bestämmande inflytande över dotter- företaget eller b) moderföretaget och dotterföretaget står under moderföretagets gemensamma ledning. Anledningen till att punk- ten 2 a) inte infördes i ÅRL var att bestämmelsen ansågs ligga nära den i svensk rätt upphävda sekundärregeln, medan punkten 2 b) kunde avvaras eftersom den ansågs delvis omfattad av artikel 1.1 c vilken genomfördes i 1 kap. 4 § första stycket 4 ÅRL och i övrigt 
 294 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 inte borde bli föremål för någon lagstiftningsåtgärd (se Redovis- ningskommitténs betänkande SOU 1994:17 s. 171). 
 Enligt artikel 17 i det fjärde direktivet är ägarintressen sådana andelar i andra företags kapital, oavsett om andelarna representeras av värdepapper eller inte, som genom att skapa en varaktig förbin- delse med dessa andra företag är avsedda att främja den egna verk- samheten. 
 Artikel 17 har inte heller införts i ÅRL främst med anledning av att en definition av intresseföretag borde anknyta till rösträttsinne- hav och inte till kapitalandel (prop. 1995/96:10 del II s. 115 f.). 
 Genom det s.k. moderniseringsdirektivet utmönstras kravet i artikel 1.2 i det sjunde direktivet på att ett ägarintresse skall före- ligga. Som skäl anges att det under senare år har utvecklats bolags- former för särskilda ändamål (Special Purpose Entities, SPE) som utformats för att i praktiken skapa ett dotterföretag utan att detta uppfyller kraven i artikel 1. Kravet i direktivet på att ett ägar- intresse skall föreligga har därför inte längre ansetts lämpligt. Vidare ändras lydelsen av led a) i artikeln till företaget (moder- företaget) har befogenhet att utöva, eller faktiskt utövar ett bestämmande inflytande eller kontroll över ett annat företag (dotterföretaget). 
 Mot bakgrund av kommissionens resonemang skulle det för svenskt vidkommande kunna vara en källa till konflikt mellan IAS och ÅRL att ÅRL:s definition av koncernbegreppet inte har någon öppning för moderföretag som inte äger andelar i dotterföretag men som (trots detta) ändå har ett bestämmande inflytande över företaget. Finansinspektionen har t.ex. i allmänna råd till Redovis- ningsrådets rekommendation om koncernredovisning RR 1:00 (FFFS 2001:19, 7 kap. 1 §) uttalat att rekommendationens defini- tioner av moder- och dotterföretag mot bakgrund av ÅRL 1 kap. 4 § inte kan tillämpas i de fall moderföretaget inte äger andelar i den juridiska personen. Av tydlighetsskäl bör därför i ÅRL införas en bestämmelse grundad på artikel 1.2 i det sjunde direktivet, i den lydelse den får genom moderniseringsdirektivet. 
 Slutsats 
 : 
  
 En eventuell konflikt mellan IAS och ÅRL kan avlägsnas om en bestämmelse motsvarande den genom moderniseringsdirektivet reviderade artikeln 1.2 i det sjunde direktivet införs i ÅRL. 
 295 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.2 
  
 Försiktighetsprincipen 
  
 Enligt 2 kap. 4 § första stycket punkt 3 b) ÅRL skall värderingen av olika poster göras med iakttagande av rimlig försiktighet, vilket bl.a. innebär att hänsyn skall tas till alla förutsebara och möjliga förluster och ekonomiska förpliktelser som är hänförliga till räken- skapsåret eller tidigare räkenskapsår. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. försiktighetsprincipen och innebär bl.a. att klassificering och värdering av skulder, avsättningar och andra ekonomiska för- pliktelser skall ske med försiktighet. 
 Bestämmelsen i ÅRL motsvaras av artikel 31 i det fjärde direk- tivet. Vid Kontaktkommitténs undersökning av överensstämmel- sen mellan IAS och  
 EG-direktiven 
  fann Kontaktkommittén att definitionen av avsättning i IAS 37 p. 72, som gäller avsättningar för omstrukturering, inte är förenlig med fjärde direktivet, efter- som regeln i IAS förhindrar att avsättningar görs för poster för vilka avsättningar krävs enligt artikel 31.1 c bb och artikel 31 d i direktivet. Enligt punkt 72 i IAS 37 får en avsättning för omstruk- turering endast göras om den rapporterande enheten har en detalje- rad, formell plan för omstruktureringen och har offentliggjort sina avsikter senast på balansdagen. Detta innebär enligt Kontaktkom- mittén t.ex. att om ett företag klart har fastställt att en av dess två fabriker måste läggas ned för att reducera kostnaderna men inte har beslutat vilken av fabrikerna det skall gälla, är en avsättning för nedläggningskostnaderna inte tillåten enligt IAS 37, även om avsikten att lägga ned en fabrik har offentliggjorts. På samma sätt skulle IAS 37 inte medge en avsättning för omorganisation och avgångsvederlag om ett företags styrelse före balansdagen beslutar om en omorganisation av företaget (som medför uppsägningar) och beslutet offentliggörs först efter balansdagen (men innan räkenskaperna godkänts), medan en sådan avsättning skulle krävas enligt artikel 31 i fjärde direktivet. Enligt direktivet skulle således ett styrelsebeslut tyda på en möjlig förlust. Det är därför enligt Kontaktkommittén svårt att se hur förbudet i IAS 37 skall kunna förenas med kravet i artikel 31.1 c bb att hänsyn måste tas till alla förutsebara risker och möjliga förluster. 
 I syfte att underlätta tillämpningen av IAS 37 ändras därför genom moderniseringsdirektivet bl.a. terminologin i artikel 31.1 c bb i fjärde direktivet på så sätt att lydelsen hänsyn måste tas till alla förutsebara risker och möjliga förluster ersätts av hänsyn måste tas till alla skulder. Vidare införs en ny punkt 1 a i artikel 31 
 296 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 enligt vilken medlemsstaterna får tillåta eller kräva att även alla för- utsebara och möjliga förluster beaktas. 
 Nämnas bör att Redovisningsrådet inte ansett sig förhindrat att införa en bestämmelse i rekommendationen Avsättningar, ansvars- förbindelser och eventualtillgångar, RR 16 p. 14, som motsvarar den ifrågasatta regeln i IAS 37 p. 72. 
 Slutsats 
 : 
  
 Det kan diskuteras om detta är en konflikt i den mening som avses i denna bilaga eftersom bestämmelsen i ÅRL inte är klar och enty- dig till sin innebörd. Bestämmelsen ger utrymme för olika tolk- ningar, varav tolkning enligt IAS 37 kan vara en. För att undanröja varje tveksamhet i frågan om IAS 37 är förenlig med ÅRL eller inte bör dock terminologin i 2 kap. 4 § ÅRL ändras på motsvarande sätt som i moderniseringsdirektivet. I ÅRL bör dock inte det nuvarande ledet alla förutsebara och möjliga förluster och ekonomiska för- pliktelser ersättas av alla skulder eftersom förpliktelser är ett vidare begrepp än skulder, och täcker in både skulder, avsättningar och ansvarsförbindelser. En lämplig lydelse blir därför alla eko- nomiska förpliktelser. 
  
 2.3 
  
 Uppdelning av tillgångar i AT och OT i balansräkningen 
  
 Enligt 3 kap. 3 och 4 §§ samt bilaga 1 ÅRL skall tillgångar indelas i omsättningstillgångar (OT) och anläggningstillgångar (AT) i balansräkningen. Enligt IAS 1 p. 53 kan företagen välja mellan att indela tillgångar i current och  
 non-current 
  eller att indela dem på annat sätt, i huvudsak efter deras likviditet. 
 ÅRL drar gränsen mellan vad som är anläggnings- och omsätt- ningstillgångar genom att definiera vad som förstås med anlägg- ningstillgång. Därmed förstås sådana tillgångar som är avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i verksamheten. Annan tillgång anses som omsättningstillgång (se 4 kap. 1 §). Av 5 kap. 10 § ÅRL framgår att en fordran som är omsättningstillgång kan ha en för- fallodag som ligger längre fram i tiden än 12 månader. 
 I IAS 1 p. 57 har gränsen istället dragits genom att definiera vad som avses med omsättningstillgångar (kortfristiga tillgångar). Alla andra tillgångar anses som  
 icke-kortfristiga. 
  Bestämmelsen lyder: 
 297 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 An asset should be classified as a current asset when it: 
  
 (a) 
  
 is expected to be realised in, or is held for sale or consumption in, the normal course of the enterprises operating cycle; or 
  
 (b) 
  
 is held primarily for trading purposes or for the  
  
 short-term 
  and expected to be realised within twelve months of the balance sheet date; or 
  
 (c) 
  
 is cash or a cash equivalent asset which is not restricetd in its use. 
  
 All other assets should be classified as  
 non-current 
  assets. 
 Definitionen av kortfristiga och  
 icke-kortfristiga 
  skulder återfinns i IAS 1 p. 60. Den lyder: 
 A liability should be classified as a current liability when it: 
  
 (a) 
  
 is expected to be settled in the normal course of the enterprises operating cycle; or 
  
 (b) 
  
 is due to be settled within twelve months of the balance sheet 
  
 date. 
 All other liabilites should be classified as  
 non-current 
  liabilities. 
 Redovisningsrådets definition av omsättningstillgångar i punkt 56 och av kortfristiga skulder i punkt 58 i RR 22 Utformning av finan- siella rapporter överensstämmer med definitionen av kortfristiga tillgångar respektive kortfristiga skulder i IAS 1. 
 Kontaktkommittén anser i sin undersökning att det fjärde direktivet kräver att europeiska företag presenterar sina tillgångar uppdelade på de två kategorierna OT och AT och att en sådan uppdelning skulle säkerställa en presentation i ordning efter deras likviditet. Mot bakgrund av att  
 icke-kortfristiga 
  tillgångar enligt IAS 1 inte alltid kommer att motsvaras av anläggningstillgångar enligt direktiven kan europeiska företag enligt Kontaktkommittén inte tillämpa IAS:s uppdelning i kortfristiga och  
 icke-kortfristiga 
  tillgångar. Som exempel anges att aktier som inte förväntas realise- ras eller omsättas under företagets normala verksamhetscykel skulle klassas som omsättningstillgångar enligt direktivet men som  
 icke-kortfristiga 
  tillgångar enligt IAS 1. På samma sätt skulle marknadsnoterade värdepapper, som inte innehas långsiktigt av ett företag och som förväntas realiseras efter mer än tolv månader från den dag då balansräkningen uppställdes, klassas som omsättnings- tillgångar enligt direktivet men som  
 icke-kortfristiga 
  tillgångar enligt IAS 1. 
 298 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 Genom moderniseringsdirektivet införs därför en ny artikel 10 a i fjärde direktivet med följande innehåll: 
 I stället för de uppställningsformer för balansräkningen som anges i artiklarna 9 och 10 får medlemsstaterna tillåta eller kräva att företag, eller vissa kategorier av företag, tillämpar en uppdelning i kortfristiga och långfristiga poster, förutsatt att den information som förmedlas genom en sådan uppställning minst är likvärdig med den som annars skulle ha krävts genom artiklarna 9 och 10. 
 Slutsats 
 : 
  
 Eftersom det inte kan uteslutas att en uppdelning av poster i kort- fristiga och långfristiga i enstaka fall kan ge ett annat resultat än en uppdelning av tillgångar i omsättningstillgångar och anläggnings- tillgångar bör införandet av artikel 10 a i fjärde direktivet föranleda en ändring i 3 kap. 3 § andra stycket ÅRL. 
  
 2.4 
  
 Klassificering av redovisningsposter 
  
 Enligt IAS 32 (p.  
 18–22 
  och  
 30–32) 
  skall ett företag som emitterat ett finansiellt instrument redovisa instrumentet som skuld eller som eget kapital, varvid den ekonomiska innebörden av villkoren är avgörande för klassificeringen. Detta kan innebära att vissa finan- siella instrument, exempelvis preferensaktier med obligatorisk rätt till inlösen, vilka i juridisk mening utgör eget kapital, enligt IAS 32 istället skall redovisas som skuld. Vidare kräver IAS att aktieutdel- ning som är hänförlig till ett sådant egetkapitalinstrument som redovisats som skuld skall redovisas som räntekostnad. Sådana omklassificeringar är enligt Redovisningsrådet oförenliga med de uppställningsformer för balans- respektive resultaträkningarna som fastställts i 3 kap. 3 och 4 §§ ÅRL med bilagor (se RR 27 p. 92). 
 Vid undersökning av överensstämmelsen mellan IAS 32 och EG- direktiven uppmärksammades problemet av Kontaktkommittén som ansåg att bestämmelsen i IAS 32 om att behandla vissa, i juri- disk mening, egetkapitalinstrument som skuld strider mot upp- ställningsformerna för balansräkningen i artiklarna 9 och 10 i det fjärde direktivet och mot artikel 21 i det sjunde direktivet (om dessa instrument emitteras av dotterbolag). Att redovisa aktier bland skulderna ansågs också motverka det andra bolagsdirektivets funktion, eftersom bolagsdirektivet bl.a. föreskriver regler för vinstutdelning och för åtgärder i händelse av betydande förlust av kapital. Även bestämmelsen i IAS 32 om att ränta, utdelning, vinst 
 299 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 och förlust på finansiella instrument som klassificerats som finan- siell skuld bör redovisas som utgift eller inkomst i resultaträk- ningen ansågs strida mot det fjärde direktivet, närmare bestämt mot artiklarna  
 23–26 
  (uppställningsformer för resultaträkningen), i fråga om sådana aktier som klassificeras som tecknat kapital enligt direktivet men som skuld enligt IAS 32. 
 I syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS i sådana situationer då vissa transaktioner och avtal enligt IAS redovisas under poster som snarare hänger samman med transaktionens eller avtalets eko- nomiska substans än med dess juridiska form, införs genom moderniseringsdirektivet en ny punkt 6 i artikel 4 i det fjärde direktivet. Enligt den nya punkten får medlemsstaterna tillåta eller kräva att beloppen i poster i resultat- och balansräkningarna skall redovisas med beaktande av den rapporterade transaktionens eller överenskommelsens substans. 
 Slutsats 
 : 
  
 Motivskrivaren förefaller anse att en klassificering av en viss trans- aktion i enlighet med dess substans snarare än dess juridiska form inte skulle vara förenligt med direktiven. Enligt vår mening tillför den nya punkten i artikel 6 i det fjärde direktivet inget nytt i sak. Principen om substance over form gäller redan i dag och artikeln bör inte föranleda någon svensk lagstiftningsåtgärd. Om artikel 5 utnyttjas i årsredovisningen kommer IAS 32 i alla händelser att kunna tillämpas ändå av de företag som upprättar en koncernredo- visning enligt IAS. 
  
 2.5 
  
 Alternativa termer för  
  
 icke-kortfristig 
  
 IAS 1 p. 58 ger företagen möjlighet att använda alternativa termer för vissa tillgångsslag, vilket enligt Redovisningsrådet inte är tillåtet enligt ÅRL, Myers och ÅRFL (se RR 22 bilaga 2). Standarden har följande lydelse: 
 This Standard uses the term  
 non-current 
  to include tangible, intangible, operating and financial assets of a  
 long-term 
  nature. It does not prohibit the use of alternative descriptions as long as the meaning is clear. 
 300 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 Slutsats 
 : 
  
 Denna skillnad mellan ÅRL och IAS torde dock inte innebära en konflikt mellan regelverken; snarare torde bestämmelsen i IAS kunna tolkas så att den ger utrymme för ÅRL:s term anläggnings- tillgångar. I ÅRL används begreppet långfristiga som synonym till begreppet anläggningstillgång, se balansräkningen och rubriken närmast före 5 kap. 10 § ÅRL. Skillnaden mellan regelverken torde därför inte kräva någon åtgärd. 
  
 2.6 
  
 Effekter av byte av redovisningsprincip 
  
 Av ÅRL 3 kap. 5 § andra stycket framgår att effekter av byte av redovisningsprincip skall redovisas retroaktivt, dvs. att beloppen för det föregående räkenskapsåret skall justeras. Vidare framgår av tredje stycket samma paragraf att avvikelse från en sådan retroaktiv redovisning endast får göras om det finns särskilda skäl och det är förenligt med principerna om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild. 
 I IAS 8 stadgas att effekter av byte av redovisningsprincip skall redovisas antingen enligt en huvudregel eller en alternativregel. Enligt såväl huvudregeln (p. 49, effekten redovisas som en korri- geringspost i ingående eget kapital) som alternativregeln (p. 54, effekten inkluderas i årets vinst eller förlust) skall byte av redovis- ningsprincip redovisas retroaktivt unless the amount of any resul- ting adjustment that relates to prior periods is not reasonably determinable. Bytet av redovisningsprincip skall däremot redovi- sas med tillämpning framåt om justeringsbeloppet cannot be reasonably determined (p. 52 och 56). En hänvisning till nämnda alternativ i IAS 8 görs även i IAS 34 p. 39,  
 43–45. 
  
 I Redovisningsrådets rekommendationen Byte av redovisnings- princip (RR 5 p. 8) anges att effekten av ett byte av redovisnings- princip skall redovisas som en korrigeringspost i ingående eget kapital. Om effekten av bytet inte kan fastställas med rimlig preci- sion skall den istället redovisas med tillämpning framåt. Enligt Redovisningsrådet (RR 20 p. 44) överensstämmer inte RR 5 med IAS 34 i detta avseende, eftersom IAS 34 genom hänvisningen till IAS 8 anvisar två alternativa redovisningssätt (retroaktivt eller med tillämpning framåt) medan RR 5 förespråkar en retroaktiv redovis- ning. 
 301 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bestämmelsen i ÅRL 3 kap. 5 § motsvarar i huvudsak artikel 4.4 i det fjärde direktivet. Enligt artikelns andra mening får medlems- staterna, för att jämförbarhet skall uppnås, föreskriva att beloppen för det föregående räkenskapsåret skall justeras. Artikeln är således inte tvingande. 
 Enligt förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 192) kan särskilda skäl att underlåta omräkning eller annan ändring vara att förändringen är av ringa betydelse för jämförbarheten mellan räkenskapsåren, att det av någon anledning inte är möjligt att åstadkomma en meningsfull omräkning eller att uppgifternas informationsvärde inte står i rimligt förhållande till kostnaderna för att ta fram uppgifterna. 
 Med hänsyn till vad som anförs i förarbetena till ÅRL och till utformningen av aktuella bestämmelser i IAS 8 torde effekten av byte av redovisningsprincip redovisad med tillämpning framåt enligt IAS 8 inrymmas under ÅRL:s begrepp särskilda skäl. Någon konflikt mellan IAS 8 (och IAS 34) och ÅRL behöver då inte uppkomma. Dessutom föreslås inom ramen för IASB:s Improvements project en ändring av IAS 8 på så sätt att alternativ- regeln i p. 54 upphävs och att huvudregeln i p. 49 utformas så att effekter av byte av redovisningsprincip i första hand skall redovisas retroaktivt. En sådan omräkning krävs dock inte om restating the information would require undue cost or effort. 
 Slutsats 
 : 
  
 Skillnaden mellan ÅRL och IAS i fråga om redovisningen av effek- terna av byte av redovisningsprincip kräver ingen åtgärd. 
  
 2.7 
  
 Rättelse av fel i tidigare års räkenskaper 
  
 Enligt den s.k. kontinuitetsprincipen i 2 kap. 4 § första stycket punkten 7 i ÅRL skall den ingående balansen för ett räkenskapsår stämma överens med den utgående balansen för det närmast före- gående räkenskapsåret. Principen är självklar men i den praktiska tillämpningen kan problem uppstå i situationer där det krävs att justering sker av föregående års siffror, exempelvis vid redovisning av effekterna av byte av redovisningsprincip. Enligt andra stycket i bestämmelsen får dock avvikelse göras från vad som föreskrivs i första stycket om det finns särskilda skäl och det är förenligt med 2 och 3 §§ (dvs. med kraven på överskådlighet, god redovisningssed 
 302 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 och rättvisande bild). Bedömningen av om det föreligger särskilda skäl att avvika från redovisningsprincipen måste enligt förarbetena (prop. 1995/96:10 del II s. 185) göras med utgångspunkt i för- hållandena i det enskilda fallet. 
 Enligt IAS 8 p. 32 och 34 skall s.k. fundamental errors i huvudsak föranleda omräkning av tidigare avgivna finansiella rap- porter. Redovisningsrådet har dock i rekommendationen Extra- ordinära intäkter och kostnader RR 4 p.  
 11–13 
  valt att frångå IAS 8 och behandla rättelse av fel i tidigare års räkenskapsår som en resultatpost i den löpande redovisningen. Denna avvikelse från IAS 8 torde ha sin grund i kontinuitetsprincipen. 
 Kontinuitetsprincipen i ÅRL motsvarar artikel 31 p. 1 f) i det fjärde direktivet. Enligt punkt 2 i samma artikel kan avvikelser från bl.a. kontinuitetsprincipen undantagsvis accepteras. 
 Kontaktkommittén har vid sin undersökning av överensstäm- melsen mellan IAS och  
 EG-direktiven 
  inte presenterat någon kon- flikt mellan IAS 8 och direktiven i detta avseende. 
 Det förtjänar att uppmärksammas att IASB i Improvements Project föreslagit en ändring av titeln på IAS 8 till Accounting Policies, Changes in Accounting Estimates and Errors och att man inte längre förbehåller retroaktivitet till fundamental errors utan kräver att errors ska rättas med retroaktiv verkan. Den defi- nition av errors som anges i förslaget avviker från gällande defi- nition av errors på så sätt att den synes närma sig mer vad som i IAS 8 i dess nuvarande lydelse definieras som fundamental errors. 
 Slutsats 
 : 
  
 Mot bakgrund av den öppning för avvikelser från kontinuitetsprin- cipen som anges i 2 kap. 4 § andra stycket ÅRL och i artikel 31 p. 2 i det fjärde direktivet torde IAS 8 i sin nuvarande och även i sin bli- vande utformning kunna tillämpas utan hinder av  
 EG-direktiven 
  och ÅRL under förutsättning att rättelse av sådana fel varom är fråga undantagsvis kan accepteras respektive kan anses utgöra sär- skilda skäl för en sådan avvikelse. Skrivningen i artikel 31 p. 2 i det fjärde direktivet antyder dock att avvikelse enligt direktivet kan ske i vidare mån än enligt ÅRL. 
 303 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.8 
  
 Värdering av omsättningstillgångar enligt lägsta värdets princip 
  
 Enligt ÅRL skall alla omsättningstillgångar tas upp i balansräk- ningen till det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet (se 4 kap. 9 §). Denna bestämmelse utgör en källa till konflikt med ett antal bestämmelser i IAS; IAS 32 p. 33 och 40 a, IAS 39 p. 66 ff, IAS 41 p. 10 och, eventuellt, med IAS 2 p. 16 A. I samtliga dessa stadganden i IAS sker värderingen istället till verkligt värde. 
 Huvudprincipen i IAS 39 (p. 69) är att finansiella tillgångar efter anskaffningstidpunkten värderas till verkligt värde. Detta strider således mot bestämmelsen i ÅRL 4 kap. 9 §. 
 Enligt IAS 32 p. 33 och 40 a) får inte delarna i ett syntetiskt instrument (när flera finansiella instrument används för att efter- likna ett enda instrument) kvittas mot varandra (redovisas med ett nettobelopp) i redovisningen. De ingående delarna redovisas enligt IAS 39 till verkligt värde. Enligt ÅRL skall dock de ingående delarna redovisas enligt lägsta värdets princip vilket skulle innebära att resultaträkningen påverkas om delarna redovisas var för sig. RR 27 p. 26 och 35 b tillåter därför i vissa fall en redovisning med nettobelopp. 
 År 2001 antogs ett  
 EG-direktiv 
  (2001/65/EG) om redovisning och värdering av finansiella instrument vilket medförde ändringar av de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven samt av bank- redovisningsdirektivet i syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS 39. Detta innebär att det numera finns utrymme för en värdering av finansiella instrument till verkligt värde. Direktivet har ännu inte införlivats i svensk lagstiftning men en proposition, 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument har nyligen överlämnats till riksdagen i vilken bl.a. föreslås införande av en ny bestämmelse i ÅRL, enligt vilken finansiella instrument får redovisas till sitt verkliga värde. 
 Under förutsättning att ÅRL ändras i enlighet med förslaget i propositionen behöver således 4 kap. 9 ÅRL inte tillämpas vid värdering av finansiella instrument utan värderingen kommer att kunna ske till verkligt värde. Ovan angivna konflikter med IAS 39 och IAS 32 kommer då att avlägsnas. 
 Kvarstår gör dock konflikterna med IAS 41 och, eventuellt, IAS 2. Enligt IAS 41 p. 10,  
 12–13 
  skall biologiska tillgångar, dvs. produktionen inom jord- och skogbruksverksamheter, fram till skördetillfället eller motsvarande tidpunkt värderas till verkligt 
 304 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 värde med avdrag för kostnader för försäljning. Efter skörde- tidpunkten eller motsvarande tidpunkt, redovisas tillgångarna som varulager enligt IAS 2. Enligt IAS 2 p. 16 A skall anskaffnings- värdet för varulagret av sådana biologiska tillgångar värderas enligt IAS 41 till det verkliga värdet vid skördetidpunkten. Båda dessa stadganden i IAS skulle således kunna sägas strida mot ÅRL:s bestämmelse om värdering enligt lägsta värdets princip. 
 Ett alternativt sätt att se på saken är att bara IAS 41 och inte IAS 2 strider mot ÅRL. Vad IAS 2 föreskriver är att varulager skall värderas enligt lägsta värdets princip (p. 6). Vid bedömande av hur den första variabeln, anskaffningskostnaden, skall fastställas när de biologiska tillgångarna blir att betrakta som lager, anges att de skall tas upp till det värde de har enligt IAS 41, dvs. till verkligt värde (p. 16 A). Detta värde är alltså lagrets anskaffningsvärde. Därefter skall – enligt lägsta värdets princip – anskaffningsvärdet jämföras med den andra variabeln, det verkliga värdet (igen). Man tillämpar således hela tiden lägsta värdets princip men med ett av IAS 2 p. 16 A förutbestämt anskaffningsvärde. Med detta synsätt torde någon konflikt mellan IAS 2 och ÅRL inte uppstå. Att det förelig- ger en konflikt mellan IAS 41 och ÅRL torde dock vara klart. 
 Enligt Kontaktkommitténs undersökning strider metoden i IAS 41 baserad på värdering till verkligt värde av biologiska till- gångar mot såväl artikel 31.1 c aa som artikel 33 i det fjärde direkti- vet. För att avlägsna bl.a. denna konflikt har genom modernise- ringsdirektivet införts två nya artiklar, 42 e och 42 f, i det fjärde direktivet. Enligt artikel 42 e får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar särskilt angivna slag av tillgångar som inte är finansiella instrument till verkligt värde. Tillståndet eller kravet får vidare begränsas till att gälla den sammanställda redovisningen. Enligt artikel 42 f får med- lemsstaterna, trots artikel 31.1 c, tillåta eller kräva i fråga om alla företag eller vissa kategorier av företag som värderar en tillgång enligt 42 e att en förändring av tillgångens värde skall tas upp i resultaträkningen. 
 Under förutsättning att moderniseringsdirektivet införlivas i svensk lagstiftning kommer således även den aktuella konflikten med IAS 41 och den eventuella konflikten med IAS 2 att avlägsnas. 
 Slutsats 
 : 
  
 Konflikterna med IAS 39 och IAS 32 kommer att lösas om för- slaget i propositionen 2002/03:121 Redovisning och värdering av 
 305 
 Bilaga 4 SOU 2003:71 
 finansiella instrument leder till lagstiftning. Konflikten med IAS 41och den eventuella konflikten med IAS 2 kommer att lösas om moderniseringsdirektivet införlivas i svensk lagstiftning. 
  
 2.9 
  
 Definitionen av verkligt värde vid värdering av omsättnings- tillgångar 
  
 Vid värdering av omsättningstillgångar enligt lägsta värdets princip skall enligt 4 kap. 9 § ÅRL det verkliga värdet bestämmas till för- säljningsvärdet efter avdrag för beräknad försäljningskostnad. Detta sätt att fastställa det verkliga värdet överensstämmer inte med IAS 39. Enligt IAS 39 p. 69 skall det verkliga värdet av finan- siella tillgångar fastställas utan avdrag för försäljningskostnader. Jfr. även IAS 32 p. 83. 
 Vid införlivande i svensk lagstiftning av  
 EG-direktivet 
  om redo- visning och värdering av finansiella instrument (2001/65/EG) före- slås i en proposition, 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument bl.a. införande av en ny bestämmelse i ÅRL av innebörd att finansiella instrument får redovisas till sitt verkliga värde. I direktivet anges att finansiella instrument får/skall värderas till verkligt värde och att det verkliga värdet skall bestämmas på grundval av ett marknadsvärde eller – då en tillförlitlig marknad inte med lätthet kan bestämmas – ett värde som beräknas utifrån allmänt accepterade värderingsmodeller och värderingsmetoder. Innebörden av begreppet verkligt värde i direktivet skiljer sig från den definition av verkligt värde som anges i 4 kap. 9 § ÅRL eftersom verkligt värde enligt ÅRL erhålls efter det att beräknade försäljningskostnader har dragits av från försäljningsvärdet. Av detta skäl föreslås i propositionen att begreppet verkligt värde i 4 kap. 9 § ÅRL skall ersättas av nettoförsäljningsvärde och att termen verkligt värde i stället skall användas i den nya bestämmelsen om värdering av finansiella instrument. 
 Under förutsättning att ÅRL ändras i enlighet med vad som föreslås i propositionen kommer således 4 kap. 9 ÅRL inte att tillämpas vid värdering av finansiella instrument och någon konflikt med IAS 39 p. 69 kommer då inte att föreligga. 
 Det kan även diskuteras om en lösning av konflikten skulle kunna nås genom en tillämpning av undantagsregeln i 4 kap. 9 § ÅRL. Om det finns särskilda skäl får nämligen det verkliga värdet bestämmas till återanskaffningsvärdet eller något annat värde som 
 306 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 är förenligt med principerna om överskådlighet, god redovisnings- sed samt kravet på rättvisande bild. Ett verkligt värde fastställt enligt IAS 39 p. 69, dvs. utan avdrag för försäljningskostnader, skulle kunna anses som ett sådant annat värde som är förenligt med nämnda principer under förutsättning att det föreligger särskilda skäl i det enskilda fallet. Enligt förarbetena (prop. 1995/96:10 del II s. 206) kan såsom särskilda skäl anses omständigheter som har sin grund i tillgångens beskaffenhet eller i förhållanden som rör före- taget eller den bransch det tillhör. Vidare anges att även om det verkliga värdet bestäms med utgångspunkt i återanskaffningsvärdet kan det ibland finnas skäl att göra avdrag för inkurans. 
 Slutsats 
 : 
  
 Om undantagsregeln i 4 kap. 9 § ÅRL inte är tillämplig kommer en konflikt mellan IAS 39 p. 69 och ÅRL 4 kap. 9 § att avlägsnas först om förslaget i propositionen, 2002/03/121, Redovisning och värdering av finansiella instrument leder till lagstiftning. 
  
 2.10 
  
 Beräkning av anskaffningsvärdet för varulager enligt LIFO- metoden 
  
 Enligt 4 kap. 11 § ÅRL får anskaffningsvärdet för varulager av lik- artade tillgångar beräknas enligt  
 först-in-först-ut-principen 
  (FIFO), enligt vägda genomsnittspriser eller enligt någon annan liknande princip.  
 Sist-in-först-ut-principen 
  (LIFO) får inte tilläm- pas. Förbudet mot att tillämpa  
 LIFO-metoden 
  strider mot vad som föreskrivs i IAS 2. IAS 2 p. 23 tillåter nämligen  
 LIFO-metoden 
  som ett alternativ till en beräkning enligt  
 FIFO-metoden 
  eller enligt vägda genomsnittsvärden. 
 Enligt artikel 40.1 i det fjärde direktivet får medlemsstaterna tillåta att anskaffningsvärdet för vissa omsättningstillgångar beräk- nas på grundval av vägda genomsnittspriser eller enligt FIFO- metoden,  
 LIFO-metoden 
  eller någon annan jämförbar metod. Av förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 78) framgår att de länder, med undantag för Frankrike och Irland, som då hade inför- livat direktivet också hade tillåtit  
 LIFO-metoden. 
  Enligt förarbe- tena (aa. s. 79) valde den svenska lagstiftaren att inte tillåta värde- ring enligt  
 LIFO-metoden 
  av följande skäl: 
  
 LIFO-metoden 
  används i praktiken inte i Sverige och kommer inte heller till uttryck i några svenska redovisningsrekommendationer. Den 
 307 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 torde inte stå i överensstämmelse med vad som idag utgör god redo- visningssed. Under tider av stigande priser leder  
 LIFO-metoden 
  till att lagret undervärderas och till att en dold reserv uppstår. Med hänsyn till metodens begränsade praktiska betydelse och då den i vissa fall kan leda till en mindre rättvisande bild av lagrets värde anser regeringen att den inte bör vara tillåten. Inte heller med  
 LIFO-metoden 
  nära över- ensstämmande värderingsmetoder bör tillåtas. 
 Såväl  
 EG-direktivet 
  som IAS tillåter för närvarande  
 LIFO-metoden 
  vid värdering av varulager. Det uttryckliga förbudet i svensk lag- stiftning mot användande av  
 LIFO-metoden 
  kommer att hindra en direkt tillämpning av IAS 2 och måste följaktligen tas bort. IASB har dock inom ramen för sitt Improvements project i maj 2002 föreslagit ett antal ändringar i IAS, däribland att avlägsna LIFO- metoden i IAS 2 p. 23 som ett alternativt sätt att beräkna anskaff- ningsvärdet. Förslaget har sänts ut på remiss med senaste svars- datum utsatt till den 16 september 2002. IASB torde därmed ha genomfört en eventuell ändring innan år 2005 då IAS skall tilläm- pas i EU:s medlemsstater. Ett avlägsnande av förbudet i svensk lag- stiftning skulle då kunna avvaras. 
 Slutsats 
 : 
  
 Konflikten mellan IAS 2 p. 23 och ÅRL 4 kap. 11 § kan lösas antingen genom att IASB:s förslag till ändring av bestämmelsen genomförs eller genom att förbudet mot användande av LIFO- metoden upphävs i ÅRL. 
 2.11 Värdering av anläggningstillgångar 
 I ÅRL behandlas frågan om värdering av såväl materiella, immate- riella som finansiella anläggningstillgångar i 4 kap. 3 §. Enligt nämnda bestämmelse skall anläggningstillgångar tas upp till anskaffningsvärdet, om inte annat följer av  
 4–6 
  §§ eller 12 §. I sist- nämnda paragrafer behandlas frågor om avskrivning, nedskrivning och uppskrivning av anläggningstillgångar samt redovisning till bestämd mängd och fast värde. 
 Möjligheten till uppskrivning enligt 4 kap. 6 § ÅRL gäller emel- lertid inte beträffande immateriella anläggningstillgångar. Enligt bestämmelsen får ett aktiebolags eller en ekonomisk förenings materiella eller finansiella anläggningstillgångar som har ett tillför- 
 308 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 litligt och bestående värde som väsentligt överstiger bokfört värde skrivas upp till högst detta värde. 
  
 2.11.1 
  
 Materiella och immateriella anläggningstillgångar (utom förvaltningsfastigheter) 
  
 Beträffande materiella anläggningstillgångar överensstämmer huvudregeln i ÅRL med huvudregeln i IAS 16. Enligt IAS 16 p. 28 skall nämligen materiella anläggningstillgångar efter anskaffnings- tidpunkten redovisas till anskaffningsvärdet (med avdrag för eventuella ackumulerade avskrivningar och eventuell nedskrivning). Däremot får någon uppskrivning av värdet inte göras. Emellertid anges i IAS 16 p. 29 en alternativ värderingsprincip som tillåter företag att löpande redovisa materiella anläggningstillgångar till verkligt värde. Metoden skall, om den tillämpas, tillämpas på alla tillgångar av samma slag och innebär en systematisk omvärdering med regelbundna tidsintervall. 
 Även IAS 38, som innehåller regler avseende immateriella till- gångar, anger två alternativa metoder för värdering av immateriella tillgångar efter anskaffningstidpunkten, dels en huvudregel enligt vilken värderingen baseras på anskaffningsvärden, dels en alternativ metod enligt vilken värderingen baseras på en systematisk omvär- dering till verkliga värden (se p.  
 64–78, 
  93, 107 e) III),  
 113–114). 
  
 Kopplingar till den alternativa värderingsmetoden i IAS 16 p. 29 finns även i IAS 36 som behandlar frågor om nedskrivningar (se punkterna 4, 59, 60, 104, 105 och 113). I samtliga dessa punkter beaktas att en tillgång kan vara systematiskt omvärderad till verk- ligt värde istället för värderad till anskaffningsvärdet. 
 Vid Kontaktkommitténs undersökning av överensstämmelsen mellan IAS och EG:s redovisningsdirektiv har den alternativa metoden i IAS 16 och de kopplingarna till den som anges i IAS 36 inte föranlett någon kommentar, vilket kan tas till intäkt för att den inte ansetts utgöra någon konflikt med direktiven. Enligt artikel 33.1.c i det fjärde direktivet får också materiella och finansiella anläggningstillgångar skrivas upp förutsatt att uppskrivnings- beloppet sätts av till en särskild fond som skall minskas i takt med att uppskrivningsbeloppet förbrukas. 
 Den alternativa metoden i IAS 38, där immateriella tillgångar värdejusteras enligt  
 fair-value-metoden, 
  har däremot inte ansetts förenlig med direktivet, eftersom direktivet endast tillåter värde- 
 309 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 justering av immateriella tillgångar genom artikel 33.1 b som tillåter att värderingen inflationsanpassas. I moderniseringsdirektivet konstaterar kommissionen att IAS 38 under vissa särskilt angivna omständigheter medger en uppskrivning av immateriella anlägg- ningstillgångar och föreslår därför en ändring av artikel 33.1 c i det fjärde direktivet så att medlemsstaterna ges möjlighet att tillåta uppskrivning av samtliga anläggningstillgångar, även immateriella. 
 Detta resonemang av Kontaktkommittén och kommissionen kan tolkas som att de anser att  
 EG-direktivets 
  regler om uppskrivning (sedan tillämpningsområdet för reglerna utökats till att omfatta även immateriella tillgångar) gör det möjligt för företag inom EU att tillämpa de alternativa metoderna i IAS 16 och 38, trots att de innebär en löpande omvärdering av tillgångar till verkligt värde. Detta torde ha sin grund i att värderingsmodellerna i IAS 16 och 38 inte innebär att alla värdeökningar direkt tas upp i resultaträk- ningen, oavsett om de realiserats eller inte (vilket skulle strida mot artikel 33 i det fjärde redovisningsdirektivet), utan istället sätts av till en särskild fond som förändras i takt med att ytterligare omräk- ningar sker (se p.  
 Washingtoni IAS 16 och p.  
 76–78 
  i IAS 38). 
 Sedan ändringen av artikel 33.1 c i det fjärde direktivet genom- förts, så att uppskrivning av samtliga anläggningstillgångar är möj- ligt, lägger direktivet således inga hinder i vägen för en tillämpning av IAS 16, IAS 36 och IAS 38. 
 Ett ytterligare problem kvarstår dock; artikel 33 i det fjärde direktivet överlämnar nämligen till medlemsstaterna att själva ange uppskrivningsmetodens innehåll samt dess tillämpnings- och användningsområde. Kravet i ÅRL att den materiella eller finan- siella anläggningstillgången skall ha ett tillförlitligt och bestående värde som väsentligt överstiger bokfört värde saknar därmed mot- svarighet i  
 EG-direktiven. 
  En konflikt skulle därmed kunna före- ligga mellan ÅRL:s uppskrivningsregel, i dess nuvarande utform- ning, och IAS 16 och 36 även om dessa IAS anses förenliga med  
 EG-direktiven. 
  Enligt Redovisningsrådets uppfattning är den alter- nativa värderingsprincipen i IAS 16, tillämpad fullt ut, inte förenlig med ÅRL:s bestämmelse om uppskrivning. Om ÅRL:s uppskriv- ningsregel, till följd av moderniseringsdirektivet, i framtiden görs tillämplig även på immateriella anläggningstillgångar skulle en konflikt av samma orsak kunna uppstå mellan ÅRL och IAS 38. 
 En tänkbar invändning kan då vara att bestämmelsen om upp- skrivning i ÅRL 4 kap. 6 § är dispositiv (frivillig). Tyvärr är detta nog ingen möjlig lösning på konflikten eftersom ett företag som 
 310 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 väljer att inte tillämpa ÅRL:s bestämmelse om uppskrivning är hänvisad till att tillämpa huvudregeln i 4 kap. 3 § ÅRL, vilket skulle medföra en värdering till anskaffningsvärde. Konflikten med den alternativa metoden i IAS kvarstår därför. 
 Ett annat tänkbart sätt att undvika konflikten mellan ÅRL å ena sidan och IAS 16 och IAS 36 (och den eventuellt uppkommande konflikten med IAS 38) å andra sidan är med hjälp av modernise- ringsdirektivet. Genom moderniseringsdirektivet införs artiklarna 42 e och 42 f i det fjärde direktivet i syfte att möjliggöra en redo- visning till verkligt värde av vissa tillgångsslag i bl.a. IAS 40 och IAS 41. Fråga är då om artiklarna 42 e och 42 f är utformade så att den svenska lagstiftaren vid införlivande av direktivet skulle kunna anse att det faller inom artiklarnas tillämpningsområde att även lösa konflikterna med IAS 16, 36 och 38. Enligt artikel 42 e får med- lemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar särskilt angivna slag av tillgångar som inte är finansiella instrument till verkligt värde. Tillståndet eller kravet får vidare begränsas till att gälla den sammanställda redovisningen. Enligt artikel 42 f får medlemsstaterna, trots artikel 31.1 c, tillåta eller kräva i fråga om alla företag eller vissa kategorier av företag som värderar en tillgång enligt 42 e att en förändring av tillgångens värde skall tas upp i resultaträkningen. 
 Eftersom artiklarna 42 e och 42 f anger så vida ramar för med- lemsstaterna bör dessa artiklar kunna ligga till grund för sådana ändringar i ÅRL som syftar till att möjliggöra värdering till verkligt värde, oavsett tillgångsslag och oavsett om värdeförändringarna bör/skall gå i resultaträkningen eller i balansräkningen. Samtidigt bör vi behålla den lite fyrkantiga uppskrivningsregeln i 4 kap. 6 §. För främst mindre företag kan den tänkas fylla en viktig funktion. Större företag får väl förmodas gå över till en mer konsekvent omvärderingsmodell beträffande sina anläggningstillgångar, i takt med att detta blir god sed internationellt. 
 Slutsats 
 : 
  
 Ett införlivande i svensk lagstiftning av de genom moderniserings- direktivet införda artiklarna 42 e och 42 f i det fjärde direktivet skulle kunna vara en framkomlig väg att lösa konflikten mellan ÅRL och IAS 16, 36 och 38. Sistnämnda artiklar, införlivade i ÅRL, skulle då kunna tillämpas i stället för uppskrivningsregeln i 4 kap. 6 § ÅRL. Om en sådan lösning inte är möjlig återstår endast alter- nativet att omarbeta den svenska uppskrivningsregeln (bl.a. med 
 311 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 stöd av ändringen av artikel 33.1 c) så att en tillämpning av de alternativa värderingsmetoderna i IAS 16 (till vilken IAS 36 hän- visar) och IAS 38 möjliggörs. 
 2.11.2 Förvaltningsfastigheter 
 IAS 40 behandlar frågor om redovisning av förvaltningsfastigheter. Även beträffande förvaltningsfastigheter har företagen givits en möjlighet att välja värderingsmetod. Enligt IAS 40 (p.  
 24–28, 
  46– 47, 49, 50,  
 53–59, 
  65,  
 67–68 
  och  
 70–73) 
  kan företagen efter anskaffningstidpunkten värdera en förvaltningsfastighet antingen till verkligt värde, varvid förändringar i verkligt värde skall tas upp i resultaträkningen, eller till anskaffningsvärde beräknat enligt huvudregeln i IAS 16 p. 28. 
 Vid en jämförelse mellan IAS 40 och  
 EG-direktiven 
  konstaterade Kontaktkommittén inledningsvis att artikel 33 i det fjärde direk- tivet tillåter medlemsstaterna att i fråga om samtliga eller vissa kategorier av bolag tillåta eller fordra en uppskrivning av materiella anläggningstillgångar. Vidare tillåter artikel 60 i det fjärde direk- tivet medlemsstaterna att föreskriva att de tillgångar i vilka förvalt- ningsbolag har placerat sina medel skall värderas på grundval av sitt marknadsvärde. Kontaktkommittén fann att värderingsmodellen i IAS 40, baserad på verkligt värde och innebärande att alla värde- justeringar omedelbart skall tas upp i resultaträkningen oavsett om de realiserats eller inte, strider mot den grundläggande principen i artikel 33 att ökningar av värdet på de fasta tillgångarna endast får tas upp i resultaträkningen i den mån de utgör realiserade intäkter. Detta innebar, enligt Kontaktkommittén, att den alternativa meto- den i IAS 40 inte kan tillämpas av andra  
 EU-bolag 
  än förvaltnings- bolag. 
 I syfte att avlägsna bl.a. denna konflikt införs dock genom moderniseringsdirektivet två nya artiklar, 42 e och 42 f, i det fjärde direktivet. Enligt artikel 42 e får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar särskilt angivna slag av tillgångar som inte är finansiella instrument till verkligt värde. Tillståndet eller kravet får vidare begränsas till att gälla den sammanställda redovisningen. Enligt artikel 42 f får med- lemsstaterna, trots artikel 31.1 c, tillåta eller kräva i fråga om alla företag eller vissa kategorier av företag som värderar en tillgång enligt 42 e att en förändring av tillgångens värde skall tas upp i 
 312 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 resultaträkningen. För att undvika oklarheter ändras även begrep- pet marknadsvärde i artikel 60 i direktivet till verkligt värde. 
 Slutsats 
 : 
  
 Konflikten mellan ÅRL och IAS 40 kan undvikas genom införli- vande i ÅRL av de nya artiklarna 42 e och 42 f i det fjärde direkti- vet. 
 2.11.3 Finansiella anläggningstillgångar 
 Även innehav av finansiella anläggningstillgångar skall enligt 4 kap. 3 § ÅRL tas upp i balansräkningen till anskaffningsvärdet. Som finansiella anläggningstillgångar anses bl.a. andelar i koncernföretag och i intresseföretag (i begreppet intresseföretag inbegrips även joint ventures). Noteras kan att även om t.ex. ett intresseföretag värderas med tillämpning av kapitalandelsmetoden i koncernredo- visningen skall aktierna värderas till anskaffningsvärdet i moder- företagets egen årsredovisning. 
 Till skillnad från vad som gäller enligt ÅRL kan enligt IAS 27 p. 29 ett moderföretag, i sin egen årsredovisning, redovisa andelar i dotterföretag enligt antingen anskaffningsvärdemetoden eller kapitalandelsmetoden eller till verkligt värde. Samma metoder kan enligt IAS 28 p.  
 12–14 
  användas av ett ägarföretag för att, i ägar- företagets egen redovisning, redovisa andelar i intresseföretag. Även IAS 21 p. 17 och 18, vilka behandlar redovisningen av lång- fristiga monetära mellanhavanden mellan ett ägarföretag och en självständig utlandsverksamhet, har utformats med utgångspunkt i att moderföretag kan redovisa dotterföretag enligt kapitalandels- metoden. Vidare skall enligt IAS 31 p. 42 en placerare, dvs. en del- ägare som inte tillsammans med andra delägare har ett gemensamt bestämmande inflytande, i sin koncernredovisning redovisa sin andel i ett joint venture i enlighet med IAS 39 (dvs. i vissa fall till verkligt värde och i andra fall till anskaffningsvärde). I placerarens egen redovisning kan andelen även redovisas till anskaffningsvärde. ÅRL strider således mot samtliga dessa  
 IAS-standarder. 
  
 Bestämmelsen i ÅRL 4 kap. 3 § om värdering till anskaffnings- värde motsvarar artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. Beträffande intresseföretag anvisas i artikel 59 i det fjärde direktivet en möjlig- het för medlemsstaterna att införa en bestämmelse av innebörd att intresseföretag skall redovisas i balansräkningen antingen enligt 
 313 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 anskaffningsvärdemetoden eller kapitalandelsmetoden. Denna möjlighet har inte utnyttjats av den svenska lagstiftaren. 
 De föreliggande skillnaderna mellan IAS,  
 EG-direktiven 
  och ÅRL sammanfattas i nedanstående tabell. De fält i tabellen som markerats med (x) avser att visa att en viss metod föreskrivs enligt gällande regler men att förslag lagts fram om att inte längre tillämpa den aktuella metoden. 
  
 Redovisning i juridisk person av 
  
 Anskaffnings- 
  
 Kapitalandels- 
  
 Verkligt 
  
 andelar i 
  
 värde 
  
 metoden 
  
 värde 
  
 - dotterföretag: 
  
 * IAS (27 p. 29) 
  
 x 
  
 (x) 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  (art 35.1 a) 
  
 x 
  
 * ÅRL (4 kap. 3 §) 
  
 x 
  
 - intresseföretag: 
  
 * IAS (28 p.  
 12–14) 
  
 (x) 
  
 x 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  (art. 35 o 59) 
  
 x 
  
 x 
  
 * ÅRL (4 kap. 3 §) 
  
 x 
  
 - joint ventures: hos placeraren (då 
  
 han saknar betydande inflytande) 
  
 * IAS (31 p. 42) 
  
 x 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  (art. 35 o 59) 
  
 x 
  
 x 
  
 * ÅRL (4 kap. 3 §) 
  
 x 
  
 hos samägaren 
  
 * IAS (31 p. 38) 
  
 föredrar inte 
  
 någon särskild 
  
 metod 
  
 *  
 EG-dir. 
  (art. 35 o 59) 
  
 x 
  
 x 
  
 * ÅRL (4 kap. 3 §) 
  
 x 
  
 En möjlig lösning på de angivna konflikterna mellan ÅRL och IAS 27, IAS 28, IAS 21 och IAS 31 skulle ha kunnat vara att inför- liva den nya artikeln 42 a.1 i det fjärde direktivet vilken ålägger medlemsstaterna att tillåta eller fordra en värdering till verkligt värde av finansiella instrument. Från artikelns tillämpningsområde undantas dock vissa finansiella instrument, däribland andelar i dotterföretag, intresseföretag och samriskföretag (se punkt 4 i arti- keln). Inte heller de i moderniseringsdirektivet föreslagna artik- larna 42 e och 42 f kommer att kunna tillämpas i detta fall eftersom 
 314 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 tillgångar som är finansiella instrument uttryckligen undantas från artiklarnas tillämpningsområde. 
 Inom IASB:s Improvements project föreslås ändringar i bl.a. IAS 27 och IAS 28 av innebörd att redovisning i juridisk person av andelar i dotterföretag skall ske enligt anskaffningsvärdemetoden eller till verkligt värde, medan andelar i intresseföretag skall redo- visas i första hand enligt kapitalandelsmetoden och i andra hand till verkligt värde. Även om de föreslagna ändringarna träder i kraft kommer således konflikten med bestämmelserna i ÅRL att kvarstå. 
 Kontaktkommittén har i sin undersökning av överensstämmel- sen mellan IAS och  
 EG-direktiven 
  inte diskuterat de skillnader som föreligger beträffande redovisningen av finansiella anläggningstill- gångar i årsredovisningen. Detta kan antingen bero på att de inte anser att det föreligger någon konflikt eller ha sin grund i det fak- tum att Kontaktkommitténs undersökning uteslutande är inriktad på koncernredovisningen. Inte heller moderniseringsdirektivet behandlar denna fråga. 
 Slutsats 
 : 
  
 De angivna konflikterna mellan IAS och ÅRL kräver således en ändring av lagtexten i ÅRL, en ändring som dock inte får gå längre än vad redovisningsdirektiven medger. Vårt handlingsutrymme är därmed begränsat till att föreslå införande av en ny bestämmelse i ÅRL baserad på artikel 59 i det fjärde direktivet. 
 2.12 Avskrivning av materiella anläggningstillgångar 
 Enligt 4 kap. 4 § ÅRL skall anläggningstillgångar med begränsad ekonomisk livslängd skrivas av systematiskt över denna livslängd. Avskrivningarna skall redovisas i resultaträkningen. Redovisnings- rådets rekommendation Materiella anläggningstillgångar har anpas- sats till ÅRL och anger (RR 12 p. 19) att periodens avskrivningar skall redovisas som kostnad. Även enligt IAS skall avskrivningar som huvudregel redovisas som en kostnad i resultaträkningen. Undantag görs dock i IAS 16 p. 41 för den del av avskrivningarna som inräknas i anskaffningsvärdet för en tillgångspost, t.ex. varu- lager. 
 Enligt Redovisningsrådet innebär dock skillnaden i sättet att redovisa avskrivningarna inte att företagets resultat blir olika, efter- som de avskrivningar som enligt IAS inräknas i anskaffningsvärdet 
 315 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 för en tillgångspost gottskrivs resultatet t.ex. i posten Förändring av lager av produkter i arbete etc. 
 Även den svenska lagstiftaren torde ha avsett att sådana avskriv- ningar som ingår i anskaffningsvärdet för en tillgång inte skall redovisas som en kostnad i resultaträkningen utan skall belasta resultatet i takt med att tillgången förbrukas eller i samband med att den säljs (kostnad sålda varor). Bestämmelsen i ÅRL kan knap- past uppfattas på något annat sätt. Icke desto mindre skapar den svenska bestämmelsen onödig oklarhet om rättsläget och kan upp- fattas som ett hinder för en tillämpning av IAS 16 p. 41. 
 ÅRL:s bestämmelse i 4 kap. 4 § tredje stycket om att avskriv- ningarna skall redovisas i resultaträkningen saknar motsvarighet i artikel 35.1 b i det fjärde direktivet. Av förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 200) framgår att den svenska lagstiftaren valt att införa bestämmelsen i klargörande syfte. Ett utmönstrande av tredje stycket i 4 kap. 4 § ÅRL borde därför vara en möjlig lös- ning på konflikten. 
 Slutsats 
 : 
  
 Bestämmelsen i ÅRL om att avskrivningar skall redovisas i resultat- räkningen bör upphävas. 
  
 2.13 
  
 Den ekonomiska livslängden för en immateriell anlägg- ningstillgång 
  
 Enligt 4 kap. 4 § ÅRL skall anläggningstillgångar med begränsad ekonomisk livslängd skrivas av systematiskt över denna livslängd. Den ekonomiska livslängden för en immateriell anläggningstillgång skall enligt andra stycket samma bestämmelse anses uppgå till högst fem år, om inte en annan längre tid med rimlig grad av säker- het kan fastställas. 
 Även enligt IAS 38 (p. 79) skall en immateriell tillgångs avskriv- ningsbara belopp fördelas systematiskt över tillgångens uppskat- tade nyttjandeperiod. Beträffande nyttjandeperiodens längd anges emellertid att there is a rebuttable presumption that the useful life of an intangible asset will not exceed twenty years from the date when the asset is available for use och uppställer särskilda krav i de sällsynta fall (p. 83) there may be persuasive evidence that the useful life of an intangible asset will be a specific period longer than twenty years. 
 316 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 I fråga om avskrivning av koncernmässig goodwill finns bestämmelser med motsvarande innehåll i IAS 22 (p. 44, 49 och 50). I ÅRL finns en hänvisning beträffande koncernmässig good- will i 7 kap. 22 § första stycket till bestämmelserna om avskrivning i 4 kap. 4 § ÅRL. 
 Det kan uppfattas som att ÅRL:s bestämmelse avseende den ekonomiska livslängden är snävare utformad än reglerna i IAS 38 och IAS 22, eftersom ÅRL utgår från en livslängd om högst fem år och kräver att en längre tid kan fastställas med rimlig grad av säkerhet för att avskrivning skall få ske för tid utöver fem år. Enligt förarbetena till 4 kap. 4 § ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 200) lig- ger det emellertid i sakens natur att det framtida ekonomiska vär- det av en tillgång är svårt att bedöma med full säkerhet. En viss osäkerhet i bedömningen måste därför accepteras. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 22 § första stycket ÅRL om koncernmäs- sig goodwill har sin grund i artiklarna 30 och 19.1 i det sjunde direktivet. Ett positivt skillnadsbelopp skall enligt artikel 30.1 behandlas enligt föreskrifterna om goodwill i det fjärde direktivet. 
 Bestämmelsen om avskrivning och ekonomisk livslängd i 4 kap. 4 § ÅRL motsvaras delvis av artiklarna 37 och 34.1 a i det fjärde direktivet. Enligt dessa artiklar skall kostnader för forskning och utveckling samt goodwill skrivas av inom högst fem år. Medlems- staterna får dock beträffande kostnader för forskning och utveck- ling tillåta avvikelser från artikel 34.1 a och beträffande goodwill tillåta ett bolag att systematiskt skriva av goodwill under en begränsad period som överstiger fem år, förutsatt att denna period inte överskrider tillgångens ekonomiska livslängd samt redovisning lämnas i en not med angivande av skälen. 
 Kontaktkommittén har i sin undersökning av överensstämmel- sen mellan IAS och EG:s redovisningsdirektiv tagit upp den eko- nomiska livslängden för utvecklingskostnader som en potentiell konflikt. Med hänsyn till arten av den potentiella konflikten och den flexibilitet som standarden medger ansågs det dock fortfarande möjligt för de europeiska företagen att följa såväl IAS 38 som direktiven. Med formuleringen den flexibilitet som standarden medger torde åsyftas det faktum att medlemsstaterna kan avvika från den i direktivet föreskrivna livslängden på fem år. 
 Vid Kontaktkommitténs undersökning har i fråga om goodwill en äldre lydelse av IAS 22 jämförts med direktiven. Enligt den äldre lydelsen fick avskrivningsperioden för goodwill aldrig överstiga tjugo år. En konflikt skulle därför enligt Kontaktkommittén kunna 
 317 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 uppkomma om avskrivningsperioden enligt IAS 22 var begränsad till tjugo år samtidigt som den enligt redovisningsdirektiven skulle kunna vara längre, beroende på dess ekonomiska livslängd. Emel- lertid ändrades IAS 22 till sin nuvarande lydelse under tiden för Kontaktkommitténs undersökning, varför slutsatsen blev att inga nya konflikter hade införts genom förändringarna av IAS 22. 
 Moderniseringsdirektivet innebär inte någon ändring av direk- tiven i detta avseende. 
 Även Redovisningsrådet har funnit att bestämmelserna om den ekonomiska livslängden för immateriella anläggningstillgångar i IAS och ÅRL är förenliga. Enligt Redovisningsrådets uppfattning innehåller reglerna enligt IAS 38 en beskrivning av de bedömningar som skall ske för att fastställa nyttjandeperioden som innebär att ÅRL:s krav på rimlig grad av säkerhet uppfylls. Redovisnings- rådet har därför endast tagit in ÅRL:s krav på upplysningar i rekommendationen (RR 15 Immateriella tillgångar). 
 Sammanfattningsvis kan det antas att dessa konflikter/skillnader mellan IAS och ÅRL i nuvarande lydelser inte kräver någon åtgärd från vår sida. 
 IASB har emellertid den 5 december 2002 publicerat ett utkast med förslag till ändringar i IAS 38. Förslaget innebär, såvitt här är av intresse, att nämnda bestämmelser i punkt 79 och 83 kommer att upphävas. Enligt det nya förslaget skall skillnad göras mellan en immateriell tillgång vars nyttjandeperiod är bestämbar (finite) och en sådan tillgång vars nyttjandeperiod är obestämbar (indefinite). En immateriell tillgångs nyttjandeperiod anses obestämbar när det inte finns någon forseeable limit on the period over which the asset is expected to generate net Singleton for the entity. När nyttjandeperioden anses bestämbar skall, liksom enligt nuvarande p. 79, tillgången skrivas av på ett systematiskt sätt över tillgångens uppskattade nyttjandeperiod. Någon presumtion angående nyttjandeperiodens längd uppställs dock inte. I det fall nyttjande- perioden anses obestämbar skall tillgången inte skrivas av alls. Istället skall en prövning göras av om tillgången bör skrivas ned i enlighet med IAS 36. 
 IASB:s förslag beträffande sådana immateriella tillgångar vars nyttjandeperioder är finite (bestämbara) innebär visserligen att presumtionen om att nyttjandeperioden uppgår till högst 20 år tas bort och att kravet på persuasive evidence för att tillåta ännu längre nyttjandeperiod försvinner. Även efter föreslagna ändringar torde dock en redovisning enligt IAS 38 kunna ske utan hinder av 
 318 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 bestämmelsen i ÅRL 4 kap. 4 §, eftersom IAS 38 i detta avseende förutsätter att nyttjandeperioderna är bestämbara för att avskriv- ning skall få ske. 
 Även IASB:s förslag om att immateriella tillgångar vars nyttjan- deperioder är indefinite(obestämbara) inte skall skrivas av torde ligga i linje med bestämmelsen i ÅRL 4 kap. 4 §, eftersom denna endast kräver att avskrivning görs för anläggningstillgångar med begränsad ekonomisk livslängd. Av förarbetena (prop. 1995/96:10 del II s. 200) framgår inte vad som avses med begränsad ekonomisk livslängd men däremot anges att tillgångar som har ett bestående värde, såsom oftast är fallet med mark, inte behöver skrivas av. I IASB:s förslag anges att nyttjandeperioden skall anses obestämbar när den, fritt översatt och sammanfattat, inkomstbringande perioden saknar förutsebar gräns. Av ordalydel- sen att döma torde en sådan avgränsning, och ett därmed följande avskrivningsförbud, inte hindras av bestämmelsen i ÅRL. 
 IASB har även föreslagit ändringar i IAS 22. Enligt förslaget skall bl.a. koncernmässig goodwill inte längre skrivas av, utan i stället bli föremål för nedskrivningsprövning minst varje år (på samma sätt som immateriella anläggningstillgångar med obestämbar nyttjande- period enligt IAS 38). Om IASB:s förslag till ändring av IAS 22 genomförs kommer en konflikt att uppstå mellan IAS 22 å ena sidan och  
 EG-direktiven 
  och ÅRL å andra sidan, eftersom avskriv- ning av koncernmässig goodwill uttryckligen krävs i såväl direkti- ven som ÅRL. 
 Slutsats 
 : 
  
 De ovan nämnda skillnaderna mellan regelverken torde inte fordra någon lagstiftningsåtgärd, utom såvitt avser den föreslagna änd- ringen i IAS 22 att koncernmässig goodwill inte längre skall skrivas av. Om ändringen genomförs kommer en konflikt att uppstå mellan IAS 22 och ÅRL, en konflikt som inte kan åtgärdas förrän direktiven så medger. 
  
 2.14 
  
 Undantag från kravet på upprättande av koncern- redovisning 
  
 I 7 kap. 2 § ÅRL anges att ett moderföretag som är dotterföretag under vissa förutsättningar inte behöver upprätta koncernredovis- ning. En av förutsättningarna (se första stycket punkten 2) är att 
 319 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 det moderföretag som upprättar koncernredovisningen skall lyda under lagstiftningen i en stat inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Bestämmelsen har sin grund främst i artikel 7 i det sjunde direktivet, men även i artiklarna 8 och 11 i samma direktiv. 
 Även IAS 27 (p. 8) innehåller en bestämmelse som medger undantag från kravet att upprätta koncernredovisning, nämligen för moderföretag som i sin helhet eller i det närmaste i sin helhet ägs av ett annat moderföretag. Någon begränsning till att endast gälla moderföretag inom ett visst område anges dock inte. Detta är också fullt förståeligt eftersom IAS är avsedda för en internationell marknad. Grunden för undantaget i IAS torde vara densamma som för undantagsregeln i direktivet och ÅRL. Om det överordnade moderbolaget upprättar sin koncernredovisning enligt ett regelverk som accepteras i mellanmoderföretagets hemland så räcker det. I EG:s värld är (eller var) direktiven det regelverk som på så sätt var accepterat medan det i IASB:s värld är IAS. 
 Begränsningen i 7 kap. 2 § första stycket punkten 2 ÅRL att moderföretaget skall ha sitt säte i EES har föreskrivits med stöd av artikel 11 i det sjunde direktivet (se prop. 1995/96:10 del II s. 130). Artikel 11 ger en medlemsstat möjlighet att undanta även moder- företag som är dotterföretag till ett moderföretag som inte lyder under någon medlemsstats lagstiftning, bl.a. under förutsättning att moderföretagets koncernredovisning har upprättats enligt direk- tivet eller på ett likvärdigt sätt. Enligt förarbetena till ÅRL (anförd prop. s. 130) ansågs det önskvärt att bolag vars moderbolag har sitt säte i EES utan att vara medlem i EU i detta avseende omfattas av samma lättnadsregler som bolag vars moderbolag har sitt säte i EU. 
 Enligt moderniseringsdirektivet ändras artikel 7, som gäller bolag vars moderföretag är hemmahörande inom EU, på så sätt att undantaget från koncernredovisningsskyldighet inte längre får tillämpas på bolag vilkas finansiella instrument är upptagna till handel i någon medlemsstat på en reglerad marknad enligt defini- tionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. Tidigare lämnade direktivet till medlemsstaterna att avgöra om undantaget från kon- cernredovisningsskyldighet skulle gälla även noterade bolag eller inte. I motiven till artikeländringen anförs att det i överensstäm- melse med kommissionens förslag beträffande användningen av IAS i börsnoterade  
 EU-bolag 
  anses det nu att sådana undantag inte bör komma ifråga för börsnoterade  
 bolag /---/ 
  oberoende av dessas ekonomiska volym. Detta hänger samman med att den offentliga 
 320 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 handeln med företagsaktier är av allt överskuggande betydelse. Motsvarande ändring görs inte i artikel 11, som avser bolag vars moderföretag hör hemma utanför EU, trots att samma argument borde göra sig gällande i det fallet. Artikel 6, som medger undantag från koncernredovisningsskyldighet i mindre koncerner, får inte heller tillämpas om bolaget eller något av dess dotterföretag är noterat inom EU. Så var fallet redan före moderniseringsdirektivet men i och med detta har bestämmelsen omformulerats något. 
 För det fall IAS 27 skulle ta över direktivet och ÅRL i detta hän- seende skulle följden bli att undantaget från koncernredovisnings- skyldighet utsträcktes till att omfatta även moderföretag vars översta moderföretag har sitt säte utanför EES så länge detta översta moderföretag tillämpar IAS i koncernredovisningen. Ett sådant undantag förefaller alltför långtgående och det är svårt att överblicka konsekvenserna av det. De ändringar som genomförs i och med moderniseringsdirektivet innebär också, med största san- nolikhet, att det är direktivets undantagsregler som skall tillämpas vid bedömningen av om en koncernredovisningen måste upprättas eller inte, och inte IAS. 
 Enligt nu gällande lydelse av 7 kap. 2 § fjärde stycket andra punkten ÅRL måste en koncernredovisning alltid upprättas om moderbolagets aktier eller skuldebrev är inregistrerade vid en börs i Sverige eller annan stat inom EES. Bolag som är noterade vid en börs utan att vara inregistrerade omfattas dock inte av bestämmel- sen (se prop. 1995/96:10 del 11 s. 235). Med den nya lydelsen av artikel 7 torde alla företag vars aktier eller skuldebrev är föremål för handel på en börs eller auktoriserad marknadsplats i Sverige eller på en reglerad marknad i något annat  
 EU-land 
  komma att omfattas av skyldigheten att upprätta koncernredovisning. Eftersom den svenska lagstiftaren, med stöd av artikel 11 i det sjunde direktivet, har valt att låta bolag vars moderbolag har sitt säte i EES utan att vara medlem i EU omfattas av samma lättnadsregler (se 2 § första stycket) när det gäller skyldigheten att upprätta koncernredovis- ning som bolag vars moderbolag har sitt säte i EU, bör motsva- rande gälla i fråga om tillämpningsområdet för 2 § fjärde stycket andra punkten (se även prop. 1995/96:10 del II s. 130). 
 Slutsats 
 : 
  
 Sammanfattningsvis anser vi att någon ändring av 7 kap. 2 § första stycket punkten 2 ÅRL inte bör vidtas i syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS 27. Däremot bör 7 kap. 2 § fjärde stycket andra 
 321 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 punkten ÅRL ändras i enlighet med vad som föreskrivs i moderni- seringsdirektivet. 
 2.15 Hur andelar i och förvärv av dotterföretag, intresseföretag och joint ventures tas upp respektive räknas in i koncern- redovisningen 
  
 Redovisning av 
  
 Anskaffn. 
  
 Förvärvs- 
  
 Kapital- 
  
 Klyvn. 
  
 Pooln. 
  
 Verkligt 
  
 andelar i/förvärv 
  
 värde 
  
 metoden 
  
 andel 
  
 metoden 
  
 metoden 
  
 värde 
  
 av 
  
 - dotterföretag: 
  
 * IAS 
  
 (x) 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 * ÅRL 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 - intresseföretag: 
  
 * IAS 
  
 (x) 
  
 x 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  
 x 
  
 x 
  
 * ÅRL 
  
 x 
  
 x 
  
 - joint ventures: 
  
 hos placeraren 
  
 (då han saknar 
  
 betydande infly- 
  
 tande) 
  
 * IAS 
  
 x 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  
 x 
  
 * ÅRL 
  
 x 
  
 hos samägaren 
  
 * IAS 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 *  
 EG-dir. 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 * ÅRL 
  
 x 
  
 x 
  
 x 
  
 2.15.1 Förvärv av dotterföretag 
 Enligt bestämmelserna i 7 kap.  
 18–24 
  §§ ÅRL skall ett förvärv av dotterföretag i normalfallet redovisas enligt förvärvsmetoden. 
 322 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 Enligt 24 § skall dock kapitalandelsmetoden användas om verksam- heten i dotterföretaget skiljer så mycket från övrig verksamhet i koncernen att en tillämpning av förvärvsmetoden skulle vara oför- enlig med kravet på rättvisande bild. 
 IAS 27 p. 14 och 15 tillåter inte att förvärvade dotterföretag räk- nas in i koncernredovisningen genom någon annan metod än för- värvsmetoden. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL har delvis stöd i artikel 14.1 i det sjunde redovisningsdirektivet. Denna artikel innebär att dot- terföretag som bedriver olikartad verksamhet (i förhållande till koncernen i övrigt) skall undantas från konsolidering. Kontakt- kommittén har i sin undersökning funnit att det föreligger en kon- flikt mellan artikel 14.1 i det sjunde direktivet och IAS 27 i detta avseende. Genom moderniseringsdirektivet upphävs därför arti- kel 14. Som skäl anges att sådana fall som avses i artikel 14.1 numera aldrig förekommer och att kravet därför inte fyller någon uppgift. När artikel 14.1 upphävs saknas stöd i direktivet för en redovisning av dotterföretag enligt kapitalandelsmetoden. Bestäm- melsen i 7 kap. 24 § ÅRL måste då upphävas. 
 Slutsats 
 : 
  
 Under förutsättning att moderniseringsdirektivet införlivas i svensk lagstiftning på så sätt att bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL upphävs kommer således den aktuella konflikten mellan IAS 27 och ÅRL att undanröjas. 
 2.15.2 Poolningsmetoden 
 Poolningsmetoden kan vara ett sätt att konsolidera två eller flera juridiska personer som går samman i ett gemensamt företag. Sam- gåendet är formellt sett ett förvärv men i egentlig mening ett sam- gående eftersom ingen av dem är dominerande. Poolningsmetoden regleras i ÅRL 7 kap. 23 §. Liksom vid användandet av förvärvs- metoden sker elimineringen genom att det bokförda värdet av andelarna avräknas mot den andel av dotterföretagets eget kapital som belöpte på andelarna vid förvärvet. Till skillnad från vid för- värvsmetoden behåller man dock vid användandet av poolnings- metoden de värden som tillgångarna, avsättningarna och skulderna är upptagna till i vardera företagets balansräkning. Det skillnads- belopp som uppkommer vid avräkningen skall i stället läggas till 
 323 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 eller dras ifrån koncernens eget kapital enligt koncernbalansräk- ningen. 
 Även enligt i IAS 22 kan poolningsmetoden användas för uniting of interests (se p.  
 77–82). 
  Enligt IAS 22 skall dock det redovisade värdet på andelar i dotterföretag elimineras mot vad som tillförts eget kapital vid emission av egna andelar och inte, som ÅRL föreskriver, mot i första hand dotterföretagets egna kapital och i andra hand mot koncernens eget kapital. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 23 § ÅRL motsvarar artikel 20 i det sjunde direktivet. Kontaktkommittén har vid sin undersökning av överensstämmelsen mellan IAS och  
 EG-direktiven 
  anfört att det föreligger skillnader mellan artikel 20 och IAS 22 såväl vad gäller villkoren för tillämpning av metoden som det sätt som metoden skall tillämpas på. Däremot anser Kontaktkommittén att redovis- ningsproblem i samband med fusioner och förvärv inte specifikt behandlas i redovisningsdirektiven och att de således inte tar upp frågan om hur poolningsmetoden skall tillämpas vid förening av ägarintressen, varför en jämförelse mellan artikel 20 och IAS 22 inte alltid är ändamålsenlig. En konflikt skulle dock enligt Kon- taktkommittén kunna uppstå, beroende på den närmare utform- ningen av den nationella lagstiftning som genomför artikel 20, i de fall där villkoren för tillämpningen av poolningsmetoden är desamma. 
 Moderniseringsdirektivet innehåller ingen ändring av artikel 20 i det sjunde direktivet, vilket innebär att artikel 20 inte ansetts vara oförenlig med IAS 22 i detta avseende. 
 Den 5 december utkom IASB med ett förslag till ändringar i IAS 22. I utkastet föreslår IASB att poolningsmetoden skall för- bjudas. 
 Slutsats 
 : 
  
 En tillämpning av IAS 22 p. 79 torde inte hindras av bestämmelsen i ÅRL 7 kap. 23 §. 
  
 2.15.3 
  
 Andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint ventures 
  
 I IAS anvisas i huvudsak samma metoder för konsolidering av andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint ventures (i sam- ägarens koncernredovisning) som i  
 EG-direktiven 
  och ÅRL, dvs. 
 324 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 förvärvsmetoden och poolningsmetoden för dotterföretag, kapital- andelsmetoden för intresseföretag och joint ventures samt klyv- ningsmetoden för joint ventures. 
 Även innehav av aktier och andelar i sådana dotterföretag och intresseföretag som inte omfattas av koncernredovisningen, och som därför inte skall konsolideras enligt nämnda metoder, måste emellertid beaktas vid upprättandet av redovisningen. Dessa inne- hav skall i så fall enligt  
 EG-direktiven 
  och ÅRL värderas enligt anskaffningsvärdemetoden och enligt IAS i enlighet med IAS 39, dvs. initialt till anskaffningsvärde och efter anskaffningstidpunkten till verkligt värde. Här föreligger således en skillnad mellan regel- verken. 
 Enligt ÅRL 7 kap. 5 § tredje stycket behöver ett dotterföretag inte omfattas av koncernredovisningen om 
  
 1. 
  
 betydande och varaktiga hinder i väsentlig grad begränsar moderföretagets möjligheter att utöva sitt inflytande över dot- terföretaget, 
  
 2. 
  
 nödvändig information för att upprätta koncernredovisningen inte kan fås utan oskälig kostnad eller inom rimlig tid, eller 
  
 3. 
  
 andelarna i dotterföretaget innehas tillfälligt och uteslutande i avsikt att säljas vidare. 
  
 Enligt IAS 27 p. 13. skall ett dotterföretag inte omfattas av kon- cernredovisningen om 
  
 a) 
  
 control is intended to be temporary because the subsidiary is acquired and held exclusively with a view to its subsequent dispo- sal in the near future; or 
  
 b) 
  
 it operates under severe  
  
 long-term 
  Mitchell significantly impair its ability to transfer funds to the parent. 
 Sådana dotterföretag skall i stället redovisas enligt IAS 39. 
 Under samma förutsättningar skall andelar i intresseföretag (IAS 28 p. 8) och i joint ventures (IAS 31 p. 35) redovisas enligt IAS 39, dvs. initialt till anskaffningsvärde och efter anskaffnings- tidpunkten till verkligt värde (IAS 39 p. 66 och 69). 
 Ytterligare en hänvisning till värderingsreglerna i IAS 39 finns i IAS 31 p. 42 beträffande redovisning av andelar i joint ventures i en placerares koncernredovisning. 
 De hänvisningar som görs till IAS 39 innebär således att andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint ventures efter anskaff- ningstidpunkten värderas till verkligt värde enligt IAS. En sådan 
 325 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 värdering strider mot ÅRL och mot artiklarna 13.3 och 29.1 i det sjunde direktivet och artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. 
 En värdering till verkligt värde av andelar i dotterföretag, intres- seföretag och samriskföretag har inte heller ansetts önskvärd av  
 EG-kommissionen. 
  I direktivet om redovisning och värdering av finansiella instrument (2001/65/EG) undantogs dessa finansiella instrument från tillämpningsområdet för den nya artikel 42 a. 1 vilken möjliggör en värdering till verkligt värde av finansiella instrument. Finansiella instrument är även uttryckligen undantagna från tillämpningsområdet för de i moderniseringsdirektivet före- slagna artiklarna 42 e och 42 f. 
 I Kontaktkommitténs undersökning har inte nämnda konflikter diskuterats, trots att frågorna rör koncernredovisning. 
 Inom IASB:s Improvements project föreslås ändringar i IAS 27 p. 13 och IAS 28 p. 8 på så sätt att orden in the near future ersätts med within twelve months from acquisition samt att det anges att redovisning skall ske enligt IAS 39 till verkligt värde. Vidare föreslås att de undantag från konsolidering som anges i IAS 27 p. 13 b) och IAS 28 p. 8 b) skall upphävas. 
 Slutsats 
 : 
  
 Hänvisningen till IAS 39 innebär att andelarna efter anskaffnings- tidpunkten värderas till verkligt värde. En konflikt föreligger där- med med såväl  
 EG-direktiven 
  som ÅRL. En ändring av ÅRL i syfte att undanröja konflikten kan inte genomföras eftersom den skulle strida mot direktiven. 
  
 2.16 
  
 Negativ goodwill 
  
 Enligt ÅRL skall dotterföretag i normalfallet räknas in i koncern- redovisningen enligt förvärvsmetoden. Vid tillämpning av för- värvsmetoden kan ett negativt skillnadsbelopp (negativ goodwill) uppkomma som motsvarar en vid förvärvstidpunkten förväntad ogynnsam resultatutveckling eller förväntade utgifter i dotterföre- taget. Enligt 7 kap. 22 § ÅRL skall detta skillnadsbelopp redovisas som en avsättning i koncernbalansräkningen. Avsättningen får sedan upplösas och intäktsföras i takt med att förväntningarna infrias. 
 326 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 4 
  
 Enligt IAS 22 p. 64 skall negativ goodwill istället tas upp som en avdragspost på tillgångssidan i balansräkningen, under samma klassificering som goodwill. 
 Bestämmelsen i ÅRL har sin grund i artikel 31 jämförd med arti- kel 19.1 c i det sjunde redovisningsdirektivet. Artikel 19.1 c anger endast att goodwill skall redovisas i den sammanställda balansräk- ningen under en särskild post med lämplig beteckning. Vidare sägs att om en medlemsstat tillåter att positiva och negativa differenser avräknas mot varandra, skall en uppdelning av dessa differenser göras i noterna. Enligt artikel 31 får negativ goodwill inte föras över till den sammanställda resultaträkningen förrän den ogynn- samma resultatutvecklingen eller de förväntade kostnaderna har uppkommit eller den negativa goodwillen motsvarar en realiserad vinst. Bestämmelsen i ÅRL om att negativ goodwill skall redovisas som en avsättning saknar således motsvarighet i  
 EG-direktiven. 
 EG-direktiven 
  i sig utgör inte något hinder för en tillämpning av IAS 22 p. 64. 
 IASB utkom den 5 december 2002 med ett utkast till ändringar i IAS 22. I utkastet föreslås i p. 55 att negativ goodwill skall tas upp i resultaträkningen som en vinst. Om förslaget genomförs torde en konflikt komma att uppstå med såväl artikel 31 i det sjunde redo- visningsdirektivet som ÅRL. 
 Slutsats 
 : 
  
 Sammanfattningsvis föreligger för närvarande en konflikt mellan IAS 22 p. 64 och 7 kap. 22 § ÅRL som endast kan åtgärdas genom en ändring av ÅRL. 
  
 2.17 
  
 Omvända förvärv 
  
 Bestämmelserna om koncernredovisning i ÅRL utgår från att kon- cernredovisningen upprättas av det företag som äger andelar i ett annat företag, dvs. av moderföretaget. Koncernföretagen skall normalt konsolideras med tillämpning av förvärvsmetoden (se 7 kap.  
 19–22 
  §§ ÅRL). Förvärvsmetoden utgår från att moderföre- taget har förvärvat andelarna i dotterföretaget. IAS 22 p. 13 inne- håller emellertid en bestämmelse om s.k. omvända förvärv vilka kännetecknas av att ett företag (A) förvärvar aktierna i ett annat företag (B) mot betalning i form av nyemitterade aktier i det egna bolaget i en sådan omfattning att de bestämmande inflytandet över 
 327 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:71 
  
 de båda företagen (koncernen) tillkommer aktieägarna i det företag som har förvärvats (B). Enligt IAS 22 skall koncernredovisningen i detta fall upprättas som om det i formell mening förvärvade företa- get (B) hade förvärvat det i formell mening förvärvande företaget 
 (A). 
 I förslaget till moderniseringsdirektiv har kommissionen uttryckligen anfört att det inte uppstår någon konflikt mellan IAS bestämmelser om omvända förvärv och EG:s redovisningsdirektiv. I Sverige finns ett förslag om införande av en bestämmelse i ÅRL som reglerar hur förvärvsmetoden skall tillämpas vid omvända för- värv (se propositionen, 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument). Om ett omvänt förvärv har skett skall, enligt förslaget, vid tillämpning av förvärvsmetoden det förvärvade företaget anses som moderföretag och det förvärvande företaget anses som dotterföretag. 
 Slutsats 
 : 
  
 Om propositionens förslag om ändringar i ÅRL antas av riksdagen klargörs således att det inte föreligger någon konflikt mellan IAS 22 p. 13 och ÅRL. 
 328 
 Bilaga 5 
 Konflikter mellan IAS och Myers/ÅRFL 
 Innehållsförteckning 
  
 1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 331 
  
 2 
  
 Konflikter mellan IAS och ÅRKL/ÅRFL utifrån ÅRL- 
  
 promemorian.......................................................................... 
  
 333 
  
 2.1 
  
 Definitionen av dotterföretag.................................... 
  
 333 
  
 2.2 
  
 Försiktighetsprincipen ............................................... 
  
 333 
  
 2.3 
  
 Uppdelning av tillgångar i AT och OT i 
  
 balansräkningen .......................................................... 
  
 334 
  
 2.4 
  
 Klassificering av redovisningsposter ......................... 
  
 335 
  
 2.5 
  
 Alternativa termer för  
 icke-kortfristig .................. 
  
 336 
  
 2.6 
  
 Effekter av byte av redovisningsprincip.................... 
  
 336 
  
 2.7 
  
 Rättelse av fel i tidigare års räkenskaper.................... 
  
 336 
  
 2.8 
  
 Värdering av omsättningstillgångar enligt lägsta 
  
 värdets princip............................................................. 
  
 337 
  
 2.9 
  
 Definitionen av verkligt värde vid värdering av 
  
 omsättningstillgångar ................................................. 
  
 339 
  
 2.10 
  
 Beräkning av anskaffningsvärdet för varulager 
  
 enligt  
 LIFO-metoden................................................. 
  
 339 
  
 2.11 Värdering av anläggningstillgångar............................ 
  
 340 
  
 2.11.1 
  
 Materiella och immateriella anläggningstillgångar 
  
 (utom förv.fast.) ....................................................... 
  
 341 
  
 2.11.2 
  
 Förvaltningsfastigheter ............................................ 
  
 342 
  
 2.11.3 
  
 Finansiella anläggningstillgångar ............................. 
  
 343 
  
 2.12 Avskrivning av materiella anläggningstillgångar....... 
  
 343 
  
 2.13 
  
 Den ekonomiska livslängden för en immateriell 
  
 anläggningstillgång ..................................................... 
  
 344 
  
 2.14 
  
 Undantag från kravet på upprättande av 
  
 koncernredovisning .................................................... 
  
 345 
  
 329 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.15 
  
 Redovisning av dotterföretag, intresseföretag och 
  
 joint ventures i koncernredovisningen ...................... 
  
 347 
  
 2.15.1 
  
 Förvärv av dotterföretag.......................................... 
  
 347 
  
 Nolan 
  
 Poolningsmetoden ................................................... 
  
 348 
  
 2.15.3 
  
 Andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint 
  
 ventures..................................................................... 
  
 348 
  
 2.16 
  
 Negativ goodwill......................................................... 
  
 349 
  
 2.17 
  
 Omvända förvärv ........................................................ 
  
 350 
  
 3 
  
 Övriga konflikter mellan IAS och ÅRKL och/eller 
  
 ÅRFL 
  
 ...................................................................................... 
  
 351 
  
 3.1 
  
 Krav på kapitaltäckningsanalys enligt ÅRKL ................. 
  
 353 
  
 3.2 
  
 Krav på resultatanalys enligt Jackson ................................ 
  
 354 
  
 3.3 Fond för orealiserade vinster enligt Jackson..................... 
  
 355 
  
 3.4 
  
 Övriga tänkbara konflikter enligt 
  
 Kontaktkommittén.......................................................... 
  
 356 
  
 330 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 1 Inledning 
 Denna bilaga innehåller en inventering av konflikter mellan IAS och ÅRKL och/eller ÅRFL. Inventeringen har upprättats med stöd främst av innehållet i bilaga 4 (Konflikter mellan IAS och ÅRL), nedan kallad  
 ÅRL-promemorian, 
  moderniseringsdirektivet och Kontaktkommitténs undersökning av överensstämmelsen mellan IAS och bl.a. bankredovisningsdirektivet. Liksom när det gäller de allmänna företagen innehåller denna inventering endast förslag på ändringar i ÅRKL/ÅRFL som är föranledda av nu gällande IAS- standarder. 
 ÅRKL och Jackson hänvisar i stora delar till bestämmelserna i ÅRL. Innehållet i denna bilaga bygger därför på att läsaren har tillgång till och vid behov tar del av de överväganden som görs i  
 ÅRL-promemorian 
  beträffande de allmänna företagen. För att underlätta en jämförelse överensstämmer indelningen och numreringen av avsnitten i de båda bilagorna. 
  
 ÅRL-promemorian 
  innehåller en jämförelse mellan IAS och ÅRL grundad på bl.a. moderniseringsdirektivet, Kontakt- kommitténs undersökning av överensstämmelsen mellan IAS  
 1–41 
  och gemenskapens redovisningsdirektiv (dock inte försäkrings- redovisningsdirektivet) samt Redovisningsrådets rekommenda- tioner. En naturlig utgångspunkt för denna inventering blir att undersöka i vad mån de konflikter mellan IAS och ÅRL som har kommenterats i  
 ÅRL-promemorian 
  även utgör konflikter med ÅRKL/ÅRFL. I de hänseenden som Myers och Jackson hänvisar till ÅRL får de slutsatser som dras i  
 ÅRL-promemorian 
  om behov av ändringar i ÅRL direkt genomslag även för de finansiella företagen. På dessa områden kräver således reglerna i ÅRKL och Jackson inga särskilda överväganden. Vissa av de konflikter som föreligger mellan IAS och ÅRL kan dock utgöra konflikter med Myers och Jackson även om bestämmelserna i ÅRKL och Jackson inte hänvisar till/överensstämmer med reglerna i ÅRL. På dessa områden krävs särskilda överväganden om vilka åtgärder som måste vidtas i syfte att vidga ÅRKL:s och ÅRFL:s ramar för att tillåta/kräva en tillämpning av IAS. Vidare kan det finnas konflikter mellan IAS och ÅRKL och/eller ÅRFL som inte omfattas av ÅRL- promemorian p.g.a. att de avser bestämmelser som är specifika för just ÅRKL och/eller ÅRFL. Även en genomgång av sådana regler i de olika regelverken måste därför göras. 
 331 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 När det gäller försäkringsföretagen pågår för närvarande inom IASB ett arbete med att ta fram en standard för Insurance Contracts. Arbetet delas in i två delar varav IASB hoppas kunna vara klar med del I till år 2005. IASB avser att ge ut en Exposure Draft för del 1 i slutet av det andra kvartalet år 2003. Innan standarden för Insurance Contracts har offentliggjorts kommer kommissionen inte att göra någon översyn av försäkringsdirektivets regler om uppställningsformerna för balans- och resultaträkningen. Detta innebär för vår del att sådana konflikter som är relaterade till uppställningsformerna för balans- respektive resultaträkningen inte kan föranleda någon lagstiftningsåtgärd förrän direktiven har ändrats. Inventeringen behandlar inte heller andra tänkbara konflikter som kan uppkomma om den nämnda  
 IAS-standarden 
  antas. 
 332 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 2 
  
 Konflikter mellan IAS och ÅRKL/ÅRFL utifrån ÅRL- promemorian 
  
 2.1 
  
 Definitionen av dotterföretag 
  
 Definitionen av dotterföretag i ÅRL överensstämmer inte till sin ordalydelse med motsvarande definition i IAS 27 p. 6, eftersom definitionen i ÅRL förutsätter att moderföretaget äger andelar i den juridiska personen. Av 1 kap. 4 § ÅRKL och 1 kap. 3 § ÅRFL följer att bestämmelsen i 1 kap. 4 § ÅRL är tillämplig även beträffande redovisningen i finansiella företag. Bestämmelsen i ÅRL bygger på artikel 1 i det sjunde direktivet. Nämnda artikel är även tillämplig för finansiella företag genom hänvisningar i artikel 43.1 i bankredovisningsdirektivet och i artiklarna 65 och 66 i försäkringsredovisningsdirektivet. Genom moderniseringsdirek- tivet ändras artikel 1.2 i det sjunde direktivet. Om en bestämmelse motsvarande den ändrade artikeln 1.2 införs i Sverige, skulle konflikten mellan IAS och ÅRL undanröjas. Därmed skulle även konflikten mellan IAS å ena sidan och Myers och Jackson å andra sidan också undanröjas utan att det kräver någon ytterligare åtgärd från vår sida. 
  
 2.2 
  
 Försiktighetsprincipen 
  
 Den s.k. försiktighetsprincipen kommer till uttryck i 2 kap. 4 § första stycket punkt 3 b) ÅRL. Enligt Kontaktkommittén kommer definitionen av avsättning i IAS 37 p. 72 inte att vara förenlig med artikel 31 i det fjärde direktivet, vilken ligger till grund för bestämmelsen i ÅRL. Av 2 kap. 2 § ÅRKL och 2 kap. 2 § ÅRFL följer att den aktuella bestämmelsen i ÅRL är tillämplig även för finansiella företag. Bankredovisningsdirektivet (artikel 1) och försäkringsredovisningsdirektivet (artikel 1) hänvisar till artikel 31 i det fjärde direktivet. I syfte att underlätta tillämpningen av IAS 37 ändras genom moderniseringsdirektivet bl.a. artikel 31 i det fjärde direktivet. Genom att göra motsvarande ändringar i 2 kap. 4 § första stycket punkt 3 b) ÅRL kommer den eventuella konflikten mellan IAS och ÅRL/ÅRKL/ÅRFL att undanröjas. 
 333 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.3 
  
 Uppdelning av tillgångar i AT och OT i balansräkningen 
  
 Mot bakgrund av att det fjärde direktivet (artikel 9 och 10) kräver att tillgångar uppdelas i AT och OT i balansräkningen anser Kontaktkommittén att europeiska företag inte kan tillämpa den uppdelning i kortfristiga och  
 icke-kortfristiga 
  tillgångar som föreskrivs i IAS 1 p. 57 och 60, utan bara kan använda den metod som anges i den sista meningen i punkt 53, nämligen att rangordna tillgångar och skulder i ordning efter deras likviditet. Bestämmelserna i ÅRL 3 kap. 3 och 4 §§ samt bilaga 1 har sin motsvarighet i artiklarna 9 och 10 i det fjärde direktivet. Genom moderniseringsdirektivet införs en ny artikel 10 a i det fjärde direktivet för att möjliggöra en tillämpning av den uppdelning som föreskrivs i IAS. Vid ett införlivande av artikel 10 a i ÅRL skulle eventuella oklarheter undanröjas. 
 I fråga om kreditinstitut och värdepappersbolag finns ingen koppling i bankredovisningsdirektivet (se artikel 1) till de uppställningsformer för balans- och resultaträkningar som anges i det fjärde direktivet. Den uppställningsform för balansräkningen som anvisas i 3 kap. 1 § och bilaga 1 i ÅRKL bygger således endast på bankredovisningsdirektivet och har ingen hänvisning till bestämmelserna i ÅRL. Genom moderniseringsdirektivet införs en ny artikel 4 a i bankredovisningsdirektivet enligt vilken medlems- staterna får tillåta eller kräva att kreditinstitut, eller vissa kategorier av kreditinstitut, ställer upp posterna (i balansräkningen) på grundval av deras beskaffenhet och rangordnar posterna efter deras relativa likviditet, förutsatt att den information som förmedlas genom en sådan uppställning minst är likvärdig med den som annars skulle ha krävts genom artikel 4. Kommissionen torde därmed anse att det föreligger en konflikt mellan IAS 1 och bankredovisningsdirektivet på motsvarande sätt som mellan IAS 1 och det fjärde redovisningsdirektivet. Om Sverige väljer att införliva den nya artikeln 4 a i ÅRKL skulle således en eventuell konflikt med IAS 1 vara undanröjd. 
 När det gäller försäkringsföretag innehåller försäkringsredovis- ningsdirektivet (se artikel 1) ingen hänvisning till de uppställningsformer för BR och RR som anges i det fjärde direktivet. Bestämmelsen i 3 kap. 1 § och bilaga 1 ÅRFL bygger således endast på försäkringsredovisningsdirektivet. Moderniser- ingsdirektivet innehåller inte några ändringar av uppställ- ningsformerna för BR och RR i försäkringsföretag. Eventuella 
 334 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 sådana ändringar kommer att övervägas och, när så är nödvändigt, införas först när en internationell standard för finansiell rapportering som särskilt avser försäkring har offentliggjorts. Även om det skulle föreligga en konflikt mellan den uppställning av balansräkningen som följer av IAS 1 och den som föreskrivs i artikel 6 i försäkringsredovisningsdirektivet (och därmed med den som förskrivs i ÅRFL), kan den eventuella konflikten inte undanröjas förrän direktivet ger utrymme därtill. 
  
 2.4 
  
 Klassificering av redovisningsposter 
  
 Enligt  
 ÅRL-promemorian 
  föreligger en eventuell konflikt mellan den klassificering av redovisningsposter som görs i IAS 32 och uppställningsformerna för BR och RR i ÅRL. Eftersom uppställningsformerna för BR och Young i Myers och Jackson skiljer sig från vad som föreskrivs i ÅRL måste inte nämnda konflikt även gälla de finansiella företagen. Bank- respektive försäkrings- redovisningsdirektiven innehåller inte heller några hänvisningar till de uppställningsformer för BR och RR som anges i det fjärde direktivet. 
 I syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS i sådana situationer då vissa transaktioner och avtal enligt IAS redovisas under poster som snarare hänger samman med transaktionens eller avtalets ekonomiska substans än med dess juridiska form, införs genom moderniseringsdirektivet en ny punkt 6 i artikel 4 i det fjärde direktivet. Genom den nya artikeln ges medlemsstaterna uttryckligen befogenhet att tillåta eller kräva att hänsyn tas till substansen, likväl som till formen, vid fastställandet av under vilken post i balans- och resultaträkningen ett belopp skall tas upp. Vidare införs i artikel 1.1 i bank- och försäkringsredovisningsdirektiven en hänvisning till den föreslagna artikeln 4.6 i det fjärde direktivet. 
 Beträffande de allmänna företagen har vi dragit slutsatsen att förslaget inte tillför något nytt i sak och att principen om substance over form gäller redan idag, varför förslaget inte bör föranleda någon svensk lagstiftningsåtgärd. Om artikel 5 utnyttjas i fråga om årsredovisningen kommer IAS 32 i alla händelser att kunna tillämpas ändå av de noterade bolagen. Något skäl att göra en annan bedömning beträffande de finansiella företagen har inte framkommit. 
 335 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.5 
  
 Alternativa termer för  
  
 icke-kortfristig 
  
 IAS 1 p. 58 ger företagen möjlighet att använda alternativa termer för vissa tillgångsslag, vilket enligt Redovisningsrådet inte är tillåtet enligt ÅRL, Myers och Jackson. Standarden har följande lydelse: 
 This Standard uses the term  
 non-current 
  to include tangible, intangible, operating and financial assets of a  
 long-term 
  nature. It does not prohibit the use of alternative descriptions as long as the meaning is clear. 
 Denna skillnad mellan regelverken (IAS och ÅRL) har i ÅRL- promemorian inte ansetts utgöra någon konflikt som måste undanröjas för att möjliggöra en tillämpning av IAS. Något skäl att göra en annan bedömning beträffande ÅRKL och Jackson har inte framkommit. 
  
 2.6 
  
 Effekter av byte av redovisningsprincip 
  
 Ansatsen i bestämmelserna i 3 kap. 5 § ÅRL och i IAS 8 (och IAS 34) överensstämmer inte helt när det gäller frågan om effekterna av byte av redovisningsprincip skall redovisas retroaktivt eller med tillämpning framåt. Denna skillnad mellan regelverken har dock i  
 ÅRL-promemorian 
  inte bedömts kräva någon åtgärd. Nämnda slutsats får genomslag även för de finansiella företagen eftersom ÅRKL (3 kap. 2 §) och ÅRFL (3 kap. 2 §) hänvisar till den aktuella bestämmelsen i ÅRL. 
  
 2.7 
  
 Rättelse av fel i tidigare års räkenskaper 
  
 Bestämmelsen i IAS 8 p. 32 och 34 om att s.k. fundamental errors i huvudsak skall föranleda omräkning av tidigare avgivna finansiella rapporter kan tyckas strida mot den s.k. kontinuitetsprincipen i 2 kap. 4 § första stycket punkten 7 i ÅRL, enligt vilken den ingående balansen för ett räkenskapsår skall stämma överens med den utgående balansen för det närmast föregående räkenskapsåret. Enligt andra stycket i bestämmelsen får dock avvikelse göras från vad som föreskrivs i första stycket om det finns särskilda skäl och det är förenligt med 2 och 3 §§ (dvs. med kraven på överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild). 
 336 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 Kontinuitetsprincipen i ÅRL motsvarar artikel 31 p. 1 f) i det fjärde direktivet. Enligt punkt 2 i samma artikel kan avvikelser från principen undantagsvis accepteras. Genom hänvisningar i artikel 1.1 i bank- respektive försäkringsredovisningsdirektiven till artikel 31 i det fjärde direktivet gäller kontinuitetsprincipen och regeln om möjliga avvikelser därifrån även för finansiella företag. I ÅRKL och Jackson kommer detta till uttryck genom hänvisningar i 2 kap. 2 § i respektive lag till bestämmelsen i 2 kap. 4 § ÅRL. 
 Mot denna bakgrund får den slutsats som dragits för företag i allmänhet giltighet även för de finansiella företagen. Således bör den öppning för avvikelser från kontinuitetsprincipen som anges i artikel 31 p. 2 i det fjärde direktivet och i 2 kap. 4 § andra stycket ÅRL innebära att IAS 8 i sin nuvarande och även i sin blivande utformning kan tillämpas utan hinder av  
 EG-direktiven 
  och ÅRL (samt Myers och ÅRFL) under förutsättning att rättelse av sådana fel varom är fråga undantagsvis kan accepteras respektive kan anses utgöra särskilda skäl för en sådan avvikelse. 
  
 2.8 
  
 Värdering av omsättningstillgångar enligt lägsta värdets princip 
  
 Bestämmelsen i 4 kap. 9 § ÅRL att alla omsättningstillgångar skall tas upp i balansräkningen till det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet strider mot bestämmelser i IAS 39, IAS 32, IAS 41 och, eventuellt, IAS 2, enligt vilka värderingen istället skall ske till verkligt värde. Den aktuella bestämmelsen i ÅRL är tillämplig även för de finansiella företagen genom hänvisningar i ÅRKL (4 kap. 1 §) och ÅRFL (4 kap. 1 §). 
 Det finns dock vissa särbestämmelser för de finansiella företagen. Enligt 4 kap. 6 § ÅRKL får nämligen överlåtbara värdepapper som är omsättningstillgångar värderas till verkligt värde även när detta värde överstiger anskaffningsvärdet. Vidare anges i 4 kap. 5 § ÅRFL att placeringstillgångar, med undantag för aktier och andelar i koncernföretag och intresseföretag, får värderas till verkligt värde enligt 4 kap. 9 § tredje stycket ÅRL även när detta värde överstiger anskaffningsvärdet. Placeringstillgångar för vilka livförsäkringstagaren bär placeringsrisken skall alltid värderas till verkligt värde. 
 År 2001 antogs vidare ett  
 EG-direktiv 
  (2001/65/EG) om redovisning och värdering av finansiella instrument vilket medförde 
 337 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 ändringar i fjärde (bl.a. införande av artiklarna  
 42a–d) 
  och sjunde redovisningsdirektiven samt i bankredovisningsdirektivet i syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS 39. Detta innebär att det numera finns utrymme för en värdering av finansiella instrument till verkligt värde. Direktivet har ännu inte införlivats i svensk lagstiftning men en proposition, 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument, har nyligen överlämnats till riksdagen i vilken bl.a. föreslås införande av en ny bestämmelse i ÅRL, enligt vilken finansiella instrument får redovisas till sitt verkliga värde. Vidare föreslås att det ska bli obligatoriskt för kreditinstitut och värdepappersbolag att värdera finansiella instrument till verkligt värde såväl vid upprättandet av årsredovisningen som vid upprättandet av koncernredovisningen. 
 När det gäller försäkringsföretagen anges i moderniserings- direktivet att också dessa företag bör kunna värdera finansiella instrument till verkligt värde i enlighet med IAS 39. För att möjliggöra detta införs bl.a. en hänvisning i försäkrings- redovisningsdirektivet till bestämmelserna i artiklarna  
 42a–d 
  i det fjärde direktivet. 
 Under förutsättning att det i ÅRL införs nya bestämmelser baserade på  
 EG-direktivet 
  2001/65/EG samt att det införs hänvisningar i ÅRKL och Jackson till de nya bestämmelserna i ÅRL, kommer värderingen av finansiella instrument även enligt ÅRL, Myers och Jackson att kunna ske till verkligt värde. Konflikten med IAS 39 och IAS 32 är då undanröjd för såväl de allmänna företagens som de finansiella företagens del. 
 I IAS 41 föreskrivs en metod för värdering av biologiska tillgångar till verkligt värde. Denna metod strider mot såväl 4 kap. 9 § ÅRL som mot artikel 31.1 c aa och artikel 33 i det fjärde direktivet. För att avlägsna denna konflikt införs genom moderniseringsdirektivet två nya artiklar, 42 e och 42 f, i det fjärde direktivet samt hänvisningar till dessa artiklar i såväl bank- som försäkringsredovisningsdirektiven. Under förutsättning att de nya artiklarna 42 e och 42 f införlivas i ÅRL samt hänvisningar till de nya bestämmelserna i ÅRL införs i Myers och Jackson kommer således den aktuella konflikten med IAS 41 (och den eventuella konflikten med IAS 2) att undanröjas. 
 338 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 2.9 
  
 Definitionen av verkligt värde vid värdering av omsättningstillgångar 
  
 Vid värdering av omsättningstillgångar enligt lägsta värdets princip skall enligt 4 kap. 9 § ÅRL det verkliga värdet bestämmas till försäljningsvärdet efter avdrag för beräknad försäljningskostnad. Detta sätt att bestämma det verkliga värdet överensstämmer inte med IAS 39 (och IAS 32), enligt vilka det verkliga värdet skall fastställas utan avdrag för försäljningskostnader. Genom hänvisningar till bestämmelsen i ÅRL i 4 kap. 1 § ÅRKL och 4 kap. 1 § ÅRFL föreligger samma konflikt med IAS för de finansiella företagen. 
 Genom införlivande av  
 EG-direktivet 
  2001/65/EG om redovisning och värdering av finansiella instrument, vari innebörd- en av begreppet verkligt värde inte innefattar avdrag för försälj- ningkostnader (se den föreslagna artikeln 42 b i det fjärde direk- tivet), kommer konflikten mellan ÅRL och IAS 39 att lösas. Förslag om införlivande av  
 EG-direktivet 
  återfinns för företag i allmänhet och för kreditinstitut och värdepappersbolag i propositionen 2002/03:1212, Redovisning och värdering av finansiella instrument. I propositionen föreslås att begreppet verkligt värde i 4 kap. 9 § ÅRL skall ersättas av nettoförsäljningsvärde och termen verkligt värde, med den innebörd som anges i  
 EG-direktivet, 
  användas i den nya bestämmelsen om värdering av finansiella instrument. Förslaget innebär således att det införs några nya bestämmelser i ÅRL samtidigt som det införs hänvisningar till dessa i ÅRKL. 
 När det gäller försäkringsföretagen införs genom moderni- seringsdirektivet en hänvisning till bl.a. artikel 42 b i det fjärde direktivet i försäkringsredovisningsdirektivet. Detta innebär att konflikten mellan IAS 39 och ÅRFL kan lösas om en hänvisning införs i ÅRFL till de föreslagna bestämmelserna i ÅRL. 
  
 2.10 
  
 Beräkning av anskaffningsvärdet för varulager enligt  
  
 LIFO-metoden 
  
 Enligt 4 kap. 11 § ÅRL får inte  
 LIFO-metoden 
  användas vid beräk- ning av anskaffningsvärdet för varulager av likartade tillgångar. Detta förbud strider mot IAS 2 p. 23 vilken tillåter  
 LIFO-metoden 
  som en alternativ beräkningsmetod. Förbudet i ÅRL gäller även för 
 339 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 finansiella företag enligt hänvisningarna i 4 kap. 1 § ÅRKL och 4 kap. 1 § ÅRFL. 
 Förbudet i ÅRL har ingen motsvarighet i artikel 40.1 i det fjärde direktivet. Enligt denna artikel får nämligen medlemsstaterna tillåta att anskaffningsvärdet för vissa omsättningstillgångar beräknas enligt bl.a.  
 LIFO-metoden. 
  Inte heller bank- respektive försäk- ringsredovisningsdirektiven innehåller något förbud mot LIFO- metoden, eftersom det i dessa direktiv hänvisas till artikel 40.1 i det fjärde direktivet. 
 Konflikten mellan IAS 2 och ÅRL, Myers och Jackson kommer således att lösas om förbudet mot  
 LIFO-metoden 
  tas bort ur ÅRL. Som nämns i  
 ÅRL-promemorian 
  har dock IASB föreslagit att möjligheten att använda  
 LIFO-metoden 
  ska avlägsnas ur IAS 2. Om förslaget antas kan förbudet i ÅRL kvarstå utan ändring. 
  
 2.11 
  
 Värdering av anläggningstillgångar 
  
 Enligt 4 kap. 3 § ÅRL skall alla typer av anläggningstillgångar vär- deras till anskaffningsvärdet, om inte annat följer av bestäm- melserna om avskrivning, nedskrivning, uppskrivning (gäller ej immateriella AT) samt redovisning till bestämd mängd och fast värde. 
 Bank- och försäkringsredovisningsdirektiven samt Myers och Jackson innehåller ingen generell uppdelning av tillgångar i anlägg- ningstillgångar och omsättningstillgångar. Detta hindrar dock inte att ÅRL:s värderingsregler för sådana tillgångar tillämpas också på de finansiella företagens tillgångar (se prop. 1995/96:10 del 4 s. 40 och 212 och del 3 s. 17). 
 Av 4 kap. 1 § ÅRKL följer att bestämmelsen i 4 kap. 3 § ÅRL skall tillämpas även för kreditinstitut och värdepappersbolag. ÅRKL innehåller dock särskilda regler om uppskrivning och upp- skrivningsfond (se 4 kap. 2 §) och om att periodisering av över- och underkurs skall beaktas vid bestämmande av anskaffnings- värdet för vissa finansiella tillgångar (se 4 kap. 5 §). 
 När det gäller försäkringsföretag föreskrivs i 4 kap. 1 och 2 §§ ÅRFL att bestämmelsen i 4 kap. 3 § ÅRL skall tillämpas på ett försäkringsföretags samtliga tillgångar, om inte annat följer av detta kapitel. I 4 kap. 2 § ÅRFL föreskrivs bl.a. på vilka tillgångar – hänförliga till olika tillgångsposter i försäkringsföretagens balans- räkningsschema – som värderingsbestämmelserna i ÅRL ska tillämpas. 
 340 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 2.11.1 
  
 Materiella och immateriella anläggningstillgångar (utom förv.fast.) 
  
 I IAS 16 och IAS 38 föreskrivs en alternativ värderingsmetod som innebär en systematisk omvärdering till verkliga värden av materi- ella respektive immateriella anläggningstillgångar. Kopplingar till denna metod finns även i IAS 36 (nedskrivningar). I  
 ÅRL-prome- 
  morian har konstaterats att eftersom uppskrivningsregeln i artikel 33.1 c i det fjärde direktivet genom moderniseringsdirektivet görs tillämplig avseende samtliga anläggningstillgångar (även immate- riella), lägger direktivet inga hinder i vägen för en tillämpning av IAS 16, IAS 36 och IAS 38. På grund av utformningen av den svenska uppskrivningsregeln (4 kap. 6 § ÅRL) kan dock en konflikt fortfarande föreligga med ÅRL. För att lösa denna konflikt föreslås i promemorian antingen införlivande av de genom moderni- seringsdirektivet införda artiklarna 42 e och 42 f, eller ändring av lydelsen i uppskrivningsregeln i ÅRL. 
 Beträffande de finansiella företagen återfinns hänvisningar till uppskrivningsregeln i ÅRL i såväl ÅRKL som Jackson. Av 4 kap. 2 § första stycket p. 5 ÅRFL framgår dock att för försäkringsföre- tagens del gäller uppskrivningsregeln i ÅRL endast för skadeför- säkringsbolag och skall tillämpas på placeringstillgångar (utom när de värderas till verkligt värde) samt på sådana tillgångar hänförliga till materiella tillgångar och varulager som stadigvarande skall innehas eller brukas. Den är således inte tillämplig på immateriella tillgångar. Denna uttryckliga reglering i ÅRFL av vilken typ av tillgångar uppskrivningsregeln i ÅRL skall tillämpas på saknar motsvarighet i ÅRKL. 
 Även utformningen av direktiven skiljer sig åt. Enligt bank- och försäkringsredovisningsdirektivet (se artiklarna 1.1) skall upp- skrivningsregeln i artikel 33 i det fjärde direktivet i och för sig gälla för alla finansiella företag, varför moderniseringsdirektivets ändring i artikel 33 får genomslag även för de finansiella företagen. Enligt artikel 1.3 i försäkringsredovisningsdirektivet skall dock hänvis- ningen till artikel 33 i fjärde direktivet gälla med beaktande av bl.a. artikel 50 i försäkringsredovisningsdirektivet. I artikel 50 b) anges att artikel 33 1.c i det fjärde direktivet skall gälla tillgångar som redovisas under  
 C.I–C.IV 
  och F.I (utom vad gäller varulager) samt F.III såsom definierade i artikel 6 i försäkringsredovisnings- direktivet. Därav följer att uppskrivningsregeln i artikel 33 i det fjärde direktivet får tillämpas på följande tillgångar när det gäller 
 341 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 försäkringsföretag: placeringar (mark och byggnader, placeringar i anknutna företag och ägarintressen, andra finansiella placeringar, depositioner hos företag som avgivit affär), materiella tillgångar (förutom varulager) samt egna aktier och andelar. Uppskriv- ningsregeln skall således inte tillämpas beträffande B. Immateriella tillgångar. Moderniseringsdirektivet innehåller ingen ändring av artikel 50 i försäkringsredovisningsdirektivet. 
 Mot denna bakgrund kan slutsatsen dras att den ändrade lydelsen av artikel 33 i det fjärde direktivet får genomslag för kreditinstituten men inte för försäkringsföretagen, eftersom moderni- seringsdirektivet inte innehåller någon ändring av artikel 50 i försäkringsredovisningsdirektivet. För försäkringsföretagens del kvarstår således en konflikt mellan IAS 38 (immateriella AT) och försäkringsredovisningsdirektivet även om moderniseringsdirek- tivet antas. Detta innebär att en ändring av utformningen av upp- skrivningsregeln i ÅRL inte är något alternativ i syfte att undanröja konflikten mellan IAS 38 och ÅRFL eftersom bestämmelsen i 4 kap. 2 § p. 5 a) inte kan ändras med stöd av direktivet. För försäkringsföretagen återstår därför endast möjligheten att införliva de nya artiklarna 42 e och 42 f i ÅRL och därefter införa en hänvisning till dessa i ÅRFL. För kreditinstituten kan dock samma slutsats dras som beträffande de allmänna företagen, dvs. en lösning av konflikten med IAS 16, IAS 36 och IAS 38 kan nås antingen genom att införliva de nya artiklarna 42 e och 42 f i ÅRL, eller genom att ändra utformningen av uppskrivningsregeln i ÅRL. 
 2.11.2 Förvaltningsfastigheter 
 Enligt IAS 40 kan företagen efter anskaffningstidpunkten värdera en förvaltningsfastighet antingen till anskaffningsvärde eller till verkligt värde, varvid förändringar i verkligt värde skall tas upp i resultaträkningen. Den senare modellen strider mot den grundläggande principen i artikel 33 i det fjärde direktivet att ökningar av värdet på fasta tillgångar endast får tas upp i resultaträkningen i den mån de utgör realiserade intäkter. I syfte att avlägsna denna konflikt införs genom moderniseringsdirektivet två nya artiklar, 42 e och 42 f, i det fjärde direktivet. Vidare införs hänvisningar i bank- och försäkringsredovisningsdirektiven till de nya artiklarna i det fjärde direktivet. Genom att införliva de nya artiklarna i ÅRL och införa hänvisningar till dem i ÅRKL och 
 342 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 ÅRFL kan konflikten med IAS 40 undvikas för såväl allmänna som finansiella företag. 
 2.11.3 Finansiella anläggningstillgångar 
 Finansiella anläggningstillgångar i form av bl.a. andelar i koncern- företag och intresseföretag skall enligt 4 kap. 3 § ÅRL värderas till anskaffningsvärdet. Detta gäller även för finansiella företag genom de hänvisningar till bestämmelsen i ÅRL som görs i 4 kap. 1 § ÅRKL och i 4 kap. 1 § ÅRFL. Enligt IAS 27, IAS 28, IAS 21 och IAS 31 kan dock andelar i dotterföretag, intresseföretag, självstän- dig utlandsverksamhet samt joint ventures även redovisas enligt kapitalandelsmetoden och/eller till verkligt värde. 
 Bestämmelsen i 4 kap. 3 § ÅRL har sin motsvarighet i artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. I artikel 59 i det fjärde direktivet finns även en möjlighet för medlemsstaterna att tillåta att andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden, en möjlighet som inte har utnyttjats i Sverige. Hänvisningar till artikel 35 och artikel 59 i det fjärde direktivet återfinns i såväl bankredovis- ningsdirektivet (artikel 1.1) som försäkringsredovisningsdirektivet (artiklarna 1.1 och 51). Moderniseringsdirektivet innehåller emell- ertid ingen lösning på denna konflikt mellan IAS och redovis- ningsdirektiven. 
 Den slutsats som dras i  
 ÅRL-promemorian 
  får därmed gälla även för de finansiella företagen; eftersom moderniseringsdirektivet inte innehåller något förslag till lösning av konflikten och vi är förhindrade att vidta någon åtgärd i ÅRL som sträcker sig längre än vad det fjärde direktivet medger, kan endast artikel 59 i det fjärde direktivet införlivas i ÅRL, en åtgärd som inte är tillräcklig för att lösa konflikten mellan å ena sidan IAS 27, IAS 28, IAS 21 och IAS 31 och å andra sidan ÅRL, Myers och Jackson. 
  
 2.12 
  
 Avskrivning av materiella anläggningstillgångar 
  
 Enligt 4 kap. 4 § ÅRL skall avskrivningar av anläggningstillgångar redovisas i resultaträkningen. Detta stadgande kan tyckas hindra en tillämpning av IAS 16 p. 41 enligt vilken sådana avskrivningar som ingår i anskaffningsvärdet för en tillgång inte skall redovisas som en kostnad i resultaträkningen. 
 343 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bestämmelsen i ÅRL saknar i detta avseende motsvarighet i artikel 35.1 b i det fjärde direktivet. Enligt bank- och försäkrings- redovisningsdirektiven ska artikel 35.1 b i det fjärde direktivet tillämpas även för de finansiella företagen (se artikel 1.1 i båda direktiven). Följaktligen innehåller 4 kap. 1 § i ÅRKL och Jackson hänvisningar till bestämmelsen i 4 kap. 4 § ÅRL. Ett avlägsnande av den mening i bestämmelsen i ÅRL som anger att avskrivningar skall redovisas i resultaträkningen skulle därmed även lösa konflikten mellan IAS 16 och Myers och Jackson. 
  
 2.13 
  
 Den ekonomiska livslängden för en immateriell anläggningstillgång 
  
 Enligt 4 kap. 1 § ÅRKL och Jackson skall bestämmelsen i 4 kap. 4 § andra stycket ÅRL gälla även för de finansiella företagen. I bestämmelsen i ÅRL anges att den ekonomiska livslängden för en immateriell anläggningstillgång skall anses uppgå till högst fem år, om inte en annan längre tid med rimlig grad av säkerhet kan fastställas. Denna bestämmelse skall enligt en hänvisning i 7 kap. 22 § ÅRL tillämpas även beträffande avskrivning av koncernmässig goodwill. Att detta även gäller för de finansiella företagen framgår av 7 kap. 2 § i ÅRKL och ÅRFL. IAS 38 och IAS 22 innehåller i fråga om avskrivning av immateriella tillgångar respektive av koncernmässig goodwill tidsgränser för nyttjandeperiodens längd som inte helt överensstämmer med vad som föreskrivs i ÅRL (och enligt ovan även med Myers och Jackson). 
 På  
 EG-nivå 
  motsvaras bestämmelsen i 4 kap. 4 § andra stycket ÅRL delvis av artiklarna 37 och 34.1 a i det fjärde direktivet. Enligt artikel 1.1 i bank- och försäkringsredovisningsdirektiven är artiklarna 37 och 34.1 a i det fjärde direktivet tillämpliga även för de finansiella företagen. Bestämmelsen i 7 kap. 22 § ÅRL har sin mot- svarighet i artiklarna 30 och 19 i det sjunde direktivet. Dessa artiklar är även tillämpliga för de finansiella företagen (se artiklarna 42 och 43.1 i bankredovisningsdirektivet och artiklarna 65 och 66 i försäkringsredovisningsdirektivet). Samma regler gäller således för såväl allmänna som finansiella företag. Moderniseringsdirektivet innebär inte någon ändring av direktiven i detta avseende. 
 Bedömningen i  
 ÅRL-promemorian 
  är att den föreliggande skillnaden mellan IAS och ÅRL varken i dess nuvarande lydelse eller med beaktande av föreslagna ändringar i IAS 38 kräver någon 
 344 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 åtgärd från utredningens sida. Denna bedömning får genomslag även för de finansiella företagens del. 
 IASB:s förslag om ändring i IAS 22 av innebörd att koncern- mässig goodwill inte längre ska skrivas av, kommer dock att föranleda en konflikt mellan å ena sidan IAS 22 och å andra sidan redovisningsdirektiven samt ÅRL, Myers och ÅRFL. Någon åt- gärd kan dock inte vidtas förrän direktiven så medger. 
  
 2.14 
  
 Undantag från kravet på upprättande av koncernredovisning 
  
 Begränsningen i 7 kap. 2 § första stycket punkten 2 ÅRL att ett moderföretag skall ha sitt säte i EES för att inte behöva upprätta koncernredovisning gäller enligt 7 kap. 5 § ÅRKL även för kredit- instituten och enligt 7 kap. 2 § ÅRFL även för försäkrings- företagen. Någon sådan begränsning till att endast gälla moder- företag inom ett visst område anges inte i IAS 27 p. 8. 
 Den aktuella bestämmelsen i ÅRL har sin grund främst i artikel 7 i det sjunde direktivet, men även i artiklarna 8 och 11 i samma direktiv. Dessa artiklar ska enligt artiklarna 42 och 43 i bank- redovisningsdirektivet (se dock nedan) och artiklarna 65 och 66 i försäkringsredovisningsdirektivet tillämpas även för de finansiella företagen. 
 Enligt moderniseringsdirektivet ändras artikel 7, som gäller bolag vars moderföretag är hemmahörande inom EU, på så sätt att undantaget från koncernredovisningsskyldighet inte längre får tillämpas på bolag vilkas finansiella instrument är upptagna till handel i någon medlemsstat på en reglerad marknad enligt definitionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. Tidigare lämnade direktivet till medlemsstaterna att avgöra om undantaget från koncernredovisningsskyldighet skulle gälla även noterade bolag eller inte. I motiven till artikeländringen anförs att det i överensstämmelse med kommissionens förslag beträffande användningen av IAS i börsnoterade  
 EU-bolag 
  anses det nu att sådana undantag inte bör komma ifråga för börsnoterade bolag// oberoende av dessas ekonomiska volym. Detta hänger samman med att den offentliga handeln med företagsaktier är av allt överskuggande betydelse. Motsvarande ändring görs inte i artikel 11, som avser bolag vars moderföretag hör hemma utanför EU, trots att samma argument borde göra sig gällande i det fallet. 
 345 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 Artikel 6, som medger undantag från koncernredovisningsskyld- ighet i mindre koncerner, får inte heller tillämpas om bolaget eller något av dess dotterföretag är noterat inom EU. Så var fallet redan före moderniseringsdirektivet men i och med detta har bestämmelsen omformulerats något. 
 För det fall IAS 27 skulle ta över direktivet och ÅRL (och därmed även ÅRKL/ÅRFL) i detta hänseende skulle följden bli att undantaget från koncernredovisningsskyldighet utsträcktes till att omfatta även moderföretag vars översta moderföretag har sitt säte utanför EES så länge detta översta moderföretag tillämpar IAS i koncernredovisningen. Ett sådant undantag förefaller alltför långtgående och det är svårt att överblicka konsekvenserna av det. Någon lagstiftningsåtgärd för att möjliggöra en sådan tillämpning av IAS 27 bör därför inte vidtas. 
 I 7 kap. 5 § ÅRKL uppställs ytterligare villkor utöver de som anges i 7 kap. 2 § första och andra styckena ÅRL för att ett moder- företag skall kunna befrias från skyldigheten att upprätta koncernredovisning, nämligen att det undantagna företagets åtaganden har garanterats av dess moderföretag och detta moder- företag är ett institut i vars verksamhet ingår att från allmänheten låna medel och bevilja krediter för egen räkning. Dessa ytterligare villkor skulle kunna anses hindra en tillämpning av IAS 27 p. 7 och 8, vari endast krävs att tillstånd att inte upprätta koncernredo- visning erhålls från minoriteten i det fall det undantagna moderföretaget inte helt ägs av moderföretaget. 
 Bestämmelsen i ÅRKL motsvarar de villkor som enligt artikel 43.2 b i bankredovisningsdirektivet får uppställas av medlems- staterna. Artikeln är således dispositiv. 
 I förarbetena till ÅRKL (prop 1995/96:10 del 3 s. 122) anförs som skäl för att införa ytterligare villkor i 7 kap. 5 § ÅRKL att när det gäller finansiella företag är det dock angeläget att en kon- soliderad koncernredovisning enligt bankredovisningsdirektivets bestämmelser lämnas och att grupper som innehåller banker och andra finansiella företag kan analyseras. Stor hänsyn bör också tas till att kreditinstitut och värdepappersbolag som är moderföretag i en underkoncern (undergrupp) regelmässigt ändå måste upprätta och ge in en gruppbaserad redovisning enligt lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. 
 Beträffande företag i allmänhet har vi gjort bedömningen att frågan om vilka företag som är skyldiga att upprätta koncern- 
 346 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 redovisning respektive vilka som är undantagna från denna skyldighet även fortsättningsvis bör bedömas med utgångspunkt i ÅRL och inte i IAS. Denna bedömning bör även gälla för de finansiella företagen. Vi är därmed inte tvungna att undanröja de hinder mot en tillämpning av IAS som de ytterligare villkoren i 7 kap. 5 § första stycket punkt 1 och 2 ÅRKL utgör. Eftersom de skäl som anfördes vid införandet av villkoren alltjämt torde vara relevanta saknas enligt vår mening anledning att utmönstra villkoren. 
  
 2.15 
  
 Redovisning av dotterföretag, intresseföretag och joint ventures i koncernredovisningen 
  
 Sloan av dotterföretag 
 Enligt bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL skall ett dotterföretag konsolideras enligt kapitalandelsmetoden om verksamheten i dotterföretaget skiljer så mycket från övrig verksamhet i koncernen att en tillämpning av förvärvsmetoden skulle vara oförenlig med kravet på rättvisande bild. IAS 27 p. 14 och 15 tillåter inte att för- värvade dotterföretag räknas in i koncernredovisningen genom någon annan metod än förvärvsmetoden. Av 7 kap. 2 § ÅRKL och Jackson framgår att bestämmelsen i ÅRL även är tillämplig för finansiella företag. I 7 kap. 3 § första stycket tredje punkten ÅRKL anges dock att kapitalandelsmetoden inte skall tillämpas i fråga om dotterföretag vars verksamhet har direkt samband med ett kreditinstituts eller värdepappersbolags verksamhet eller avser tjänster knutna till sådan verksamhet. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 24 § ÅRL har delvis stöd i artikel 14.1 i det sjunde redovisningsdirektivet. Denna artikel innebär att dotterföretag som bedriver olikartad verksamhet (i förhållande till koncernen i övrigt) ska undantas från konsolidering. Att artikel 14.1 även skall gälla för finansiella företag framgår av hänvisningar i artiklarna 42 och 43.2 f) första stycket bankredovisningsdirektivet och artikel 65 i försäkringsredovisningsdirektivet. Undantaget i 7 kap. 3 § ÅRKL motsvaras av artikel 43.2 f) andra stycket bankredovisningsdirektivet. 
 Kontaktkommittén har i sin undersökning funnit att det föreligger en konflikt mellan artikel 14.1 i det sjunde direktivet och IAS 27 i detta avseende. Genom moderniseringsdirektivet 
 347 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 utmönstras därför artikel 14. Samtidigt föreslås att artikel 43.2 f) i bankredovisningsdirektivet skall utgå. 
 Under förutsättning att bestämmelserna i 7 kap. 24 § ÅRL och 7 kap. 3 § ÅRKL upphävs, samt de hänvisningar som görs till 7 kap. 24 § ÅRL i 7 kap. 2 § ÅRKL och Jackson, kommer således kon- flikten mellan IAS 27 och ÅRL, Myers och Jackson att kunna lösas. 
 2.15.2 Poolningsmetoden 
 Poolningsmetoden kan vara ett sätt att konsolidera två eller flera juridiska personer som går samman i ett gemensamt företag. Poolningsmetoden regleras i 7 kap. 23 § ÅRL och skall enligt hänvisningar i 7 kap. 2 § ÅRKL och Jackson även tillämpas för de finansiella företagen. Även enligt IAS 22 kan poolningsmetoden användas för uniting of interests (se p.  
 77–82). 
  Enligt IAS 22 skall dock det redovisade värdet på andelar i dotterföretag elimineras mot vad som tillförts eget kapital vid emission av egna andelar och inte, som ÅRL föreskriver, mot i första hand dotterföretagets egna kapital och i andra hand mot koncernens eget kapital. 
 Bestämmelsen i 7 kap. 23 § ÅRL motsvarar artikel 20 i det sjunde direktivet. Denna artikel gäller även för de finansiella företagen (se artiklarna 42 och 43 i bankredovisningsdirektivet och artiklarna 65 och 66 i försäkringsredovisningsdirektivet). Moderniseringsdirek- tivet innehåller inte någon ändring av artikel 20 i det sjunde direk- tivet, vilket innebär att kommissionen inte ansett artikel 20 vara oförenlig med IAS 22 i detta avseende. 
 I  
 ÅRL-promemorian 
  dras slutsatsen att skillnaden mellan IAS 22 p. 79 och ÅRL inte torde kräva någon åtgärd, särskilt inte med beaktande av att IASB föreslagit att poolningsmetoden skall utmönstras ur IAS 22. Denna bedömning får genomslag även för de finansiella företagen. 
  
 2.15.3 
  
 Andelar i dotterföretag, intresseföretag och joint ventures 
  
 Innehav av aktier och andelar i sådana dotterföretag och intresse- företag som inte omfattas av koncernredovisningen, och som därför inte skall konsolideras, skall enligt 7 kap. 5 § tredje stycket 
 348 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 jämförd med 7 kap. 11 § och 4 kap. 3 § ÅRL värderas enligt anskaffningsvärdemetoden och enligt IAS 27, IAS 28 och IAS 31 i enlighet med IAS 39, dvs. initialt till anskaffningsvärde och efter anskaffningstidpunkten till verkligt värde. Här föreligger en skillnad mellan regelverken, en skillnad som även får genomslag för de finansiella företagen eftersom ÅRKL (7 kap. 2 och 4 §§) och ÅRFL (7 kap. 2 och 4 §§) hänvisar till de aktuella bestämmelserna i ÅRL. 
 Bestämmelserna i ÅRL motsvarar artiklarna 13.3 och 29.1 i det sjunde direktivet och artikel 35.1 a i det fjärde direktivet. Dessa artiklar är tillämpliga även för de finansiella företagen enligt hänvisningar i artikel 42 i bankredovisningsdirektivet och artikel 65 i försäkringsredovisningsdirektivet. 
 Någon ändring av  
 EG-direktiven 
  i syfte att möjliggöra en värdering till verkligt värde av andelar i dotterföretag, intresse- företag och samriskföretag föreslås inte av  
 EG-kommissionen. 
  I direktivet om redovisning och värdering av finansiella instrument (2001/65/EG) undantogs dessa finansiella instrument från tillämp- ningsområdet för den nya artikel 42 a.1 vilken möjliggör en värdering till verkligt värde av finansiella instrument. Finansiella instrument är även uttryckligen undantagna från tillämpnings- området för de genom moderniseringsdirektivet införda artiklarna 42 e och 42 f. 
 Den bedömning som görs i  
 ÅRL-promemorian 
  får således gälla även för de finansiella företagen; det föreligger en konflikt mellan å ena sidan IAS och å andra sidan  
 EG-direktiven 
  och ÅRL/ÅRKL/ÅRFL. En ändring av ÅRL i syfte att undanröja konflikten kan inte genomföras för närvarande eftersom en sådan åtgärd skulle strida mot direktiven. 
  
 2.16 
  
 Negativ goodwill 
  
 Enligt 7 kap. 22 § ÅRL skall negativ goodwill redovisas som en avsättning i koncernbalansräkningen. Avsättningen får sedan upplösas och intäktsföras i takt med att förväntningarna infrias. Enligt IAS 22 p. 64 skall negativ goodwill istället tas upp som en avdragspost på tillgångssidan i balansräkningen, under samma klassificering som goodwill. 
 Genom hänvisningar i 7 kap. 2 § i ÅRKL och Jackson gäller bestämmelsen i ÅRL även för de finansiella företagen. 
 349 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bestämmelsen i ÅRL har sin grund i artikel 31 jämförd med artikel 19.1 c i det sjunde redovisningsdirektivet. I artiklarna sägs dock inget om att negativ goodwill måste redovisas som en avsättning och de utgör inte heller i övrigt något hinder mot en tillämpning av IAS 22 p. 64. Enligt bank- och försäkringsredo- visningsdirektiven skall nämnda artiklar i det sjunde direktivet tillämpas även för de finansiella företagen (se artiklarna 42 och 43 respektive artiklarna 65 och 66). 
 En ändring av bestämmelsen i ÅRL kommer således att undan- röja konflikten mellan IAS 22 p. 64 och ÅRL, Myers och Jackson. Om IASB:s förslag om ändring i IAS 22 antas, enligt vilket bl.a. negativ goodwill skall tas upp i resultaträkningen som en vinst, kommer dock en konflikt att uppstå även med artikel 31 i det sjunde redovisningsdirektivet. Någon ändring till följd av denna potentiella konflikt kan dock inte vidtas förrän direktivet ändrats. 
  
 2.17 
  
 Omvända förvärv 
  
 Bestämmelserna om koncernredovisning i ÅRL utgår från att koncernredovisningen upprättas av det företag som äger andelar i ett annat företag, dvs. av moderföretaget. Koncernföretagen skall normalt konsolideras med tillämpning av förvärvsmetoden (se 7 kap.  
 19–22 
  §§ ÅRL). Förvärvsmetoden utgår från att moderföre- taget har förvärvat andelarna i dotterföretaget. IAS 22 p. 13 inne- håller emellertid en bestämmelse om s.k. omvända förvärv vilka kännetecknas av att ett företag (A) förvärvar aktierna i ett annat företag (B) mot betalning i form av nyemitterade aktier i det egna bolaget i en sådan omfattning att de bestämmande inflytandet över de båda företagen (koncernen) tillkommer aktieägarna i det företag som har förvärvats (B). Enligt IAS 22 skall koncernredovisningen i detta fall upprättas som om det i formell mening förvärvade företaget (B) hade förvärvat det i formell mening förvärvande före- taget (A). Bestämmelsen i ÅRL om tillämpning av förvärvs- metoden är tillämplig även för de finansiella företagen (se hänvis- ningar i 7 kap. 2 § ÅRKL och Jackson). 
 I moderniseringsdirektivet har kommissionen uttryckligen anfört att det inte uppstår någon konflikt mellan IAS bestämmelser om omvända förvärv och EG:s redovisningsdirektiv. Direktivets bestämmelse (se artikel 19.1 i det sjunde direktivet) överens- stämmer i allt väsentligt med de svenska lagbestämmelserna. 
 350 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 Direktivets ordalydelse synes emellertid, till skillnad från den svenska regleringen, inte förutsätta att koncernförhållandet har uppkommit genom att moderföretaget har förvärvat dotterföre- taget. 
 I Sverige har ett förslag om införande av en bestämmelse i ÅRL som reglerar hur förvärvsmetoden skall tillämpas vid omvända förvärv (se propositionen 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument) nyligen överlämnats till riksdagen. Om ett omvänt förvärv har skett skall, enligt den föreslagna 7 kap. 22 a § ÅRL, vid tillämpning av förvärvsmetoden det förvärvade företaget anses som moderföretag och det förvärvande företaget anses som dotterföretag. Motsvarande bör enligt förslaget gälla för finansiella företag. Någon lagändring behövs dock inte i ÅRKL och Jackson eftersom de redan nu hänvisar till bestämmelserna i 7 kap.  
 18–24 
  §§ ÅRL. 
 Om förslaget om ändring i ÅRL antas kommer ändringen således även att få genomslag för de finansiella företagen. 
  
 3 
  
 Övriga konflikter mellan IAS och ÅRKL och/eller ÅRFL 
  
 De konflikter som behandlats i avsnitt 2 ovan gäller bestämmelser i ÅRKL och Jackson vilka i huvudsak hänvisar till och överens- stämmer med bestämmelserna i ÅRL. En konflikt mellan IAS och ÅRL blir därmed även en konflikt med Myers och ÅRFL. 
 ÅRKL och Jackson innehåller dock även bestämmelser som saknar motsvarighet i ÅRL och som tillkommit just p.g.a. de finansiella företagens särart. Även dessa bestämmelser skulle kunna hindra en tillämpning av IAS. För att undersöka om det finns någon konflikt mellan IAS och dessa specifika bestämmelser har följande arbetsmetod använts. 
 I punkt 9 f) i skälen för moderniseringsdirektivet uttalas att de ändringar som föreslås i moderniseringsdirektivet kommer att avlägsna alla de oförenligheter mellan redovisningsdirektiven (fjärde och sjunde redovisningsdirektiven samt bank- och försäkringsredovisningsdirektiven) och IAS som förelåg den 1 maj 2002. I den mån särartsbestämmelserna i ÅRKL och/eller ÅRFL bygger på bank- och försäkringsredovisningsdirektiven skulle således, sedan moderniseringsdirektivet antagits och införlivats i svensk lagstiftning, alla oförenligheter med IAS ha avlägsnats. 
 351 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 I vissa fall tillhandahåller dock direktiven medlemsstaterna en option att tillåta eller kräva en viss redovisningsmetod. Om en medlemsstat har utnyttjat en option att kräva en viss redovisningsmetod, skulle en konflikt kunna föreligga mellan IAS och den nationella lagen utan att det föreligger en konflikt mellan IAS och redovisningsdirektivet (eftersom regeln i direktivet är dispositiv). En sådan konflikt skulle då inte ha undanröjts genom moderniseringsdirektivet. För att finna eventuella konflikter som inte avlägsnats genom moderniseringsdirektivet får man i stället titta i Kontaktkommitténs undersökning av konflikter mellan IAS och de fjärde och sjunde redovisningsdirektiven samt bankredo- visningsdirektivet. Kontaktkommittén diskuterar där även potent- iella konflikter mellan IAS och sådana nationella bestämmelser som bygger på att medlemsstaten utnyttjar en option i direktiven. För kreditinstitutens del borde därför en jämförelse mellan Kontakt- kommitténs undersökning och förslagen i moderniseringsdir- ektivet kunna säkerställa att föreliggande oförenligheter mellan IAS och ÅRKL avlägsnats, under förutsättning att bestämmelsen i ÅRKL bygger på bankredovisningsdirektivet (och att Kontakt- kommittén kunnat förutse det sätt på vilket en option kan tänkas utnyttjas). För försäkringsföretagens del är slutsatsen dock inte lika given eftersom Kontaktkommitténs undersökning inte omfattar försäkringsredovisningsdirektivet. Rent teoretiskt skulle det således kunna föreligga en konflikt mellan IAS och en sådan bestämmelse i ÅRFL som bygger på en dispositiv regel i försäkringsredovis- ningsdirektivet utan att detta framgår vare sig av moderniserings- direktivet eller av Kontaktkommitténs undersökning. 
 Vidare skulle en konflikt med IAS kunna förekomma i det fall det finns särskilda nationella bestämmelser i ÅRKL och/eller ÅRFL som saknar motsvarighet i bank- och försäkrings- redovisningsdirektiven. 
 Mot denna bakgrund behandlar detta avsnitt endast konflikter mellan IAS och sådana bestämmelser i ÅRKL som: 
  
 saknar motsvarighet i ÅRL, dvs. är särartsbestämmelser, och 
  
 saknar motsvarighet i bankredovisningsdirektivet, dvs. är nationella bestämmelser. 
  
 För försäkringsföretagens del behandlas konflikter mellan IAS och sådana bestämmelser i ÅRFL som: 
  
 saknar motsvarighet i ÅRL, dvs. är särartsbestämmelser, och 
  
 352 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 saknar motsvarighet i försäkringsredovisningsdirektivet eller bygger på en dispositiv regel i samma direktiv. 
  
 Efter en jämförelse med reglerna i IAS har följande skillnader/kon- flikter kunnat konstateras. 
 3.1 Krav på kapitaltäckningsanalys enligt ÅRKL 
 I 2 kap. 1 § och 7 kap. 1 § ÅRKL föreskrivs bl.a. att kapitaltäck- ningsanalys i vissa fall skall ingå i års- respektive koncernredovis- ningen. Närmare bestämmelser om kapitaltäckningsanalyser ges i 6 kap. 3 § samma lag. Kravet på kapitaltäckningsanalys har ingen motsvarighet i bankredovisningsdirektivet utan är en svensk bestämmelse som överförts till ÅRKL från bankrörelselagen (se prop. 1995/96:10 del 3 s. 92 f och 177). 
 Enligt IAS 1 p. 7 skall Financial Statements bestå av balans- räkning, resultaträkning, noter, kassaflödesanalys (finansierings- analys) samt uppställning över förändringar av eget kapital. Något krav på att kapitaltäckningsanalys skall ingå uppställs inte. Frågan är då om ett finansiellt företag som upprättar sin redovisning enligt IAS ändå skall upprätta detta dokument eller om IAS regelverk tar över. Om man jämför med kommissionens resonemang när det gäller förvaltningsberättelsen, så borde ett krav på kapitaltäcknings- analys kunna fortsätta att gälla vid sidan av de krav på årsredo- visningens innehåll som uppställs i IAS. Analysen i fråga är nämligen inte en del av års- och koncernredovisningen enligt bankredovisningsdirektivet, vilket talar för att dokumentet inte ersätts av Financial Statements. Det svenska kravet på kapital- täckningsanalys torde inte heller hindra en tillämpning av bestämmelserna i IAS, varför skillnaderna i regelverken inte torde kräva någon lagstiftningsåtgärd från vår sida. 
 En annan fråga är om det är nödvändigt att bibehålla kravet på kapitaltäckningsanalys för de företag som tillämpar IAS i koncernredovisningen. I den mån sådana upplysningar som lämnas i en kapitaltäckningsanalys i någon form även måste lämnas enligt IAS kan ett sådant krav tyckas överflödigt. År 2006 kommer den s.k. Baselöverenskommelsen (Basel II) att träda i kraft vilket innebär att detaljerade regler rörande tilläggsupplysningar avseende kapitaltäckning kommer att införas. Tanken är att dessa regler skall komplettera de upplysningskrav som uppställs i IAS 32. Av detta 
 353 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 kan slutsatsen dras att de upplysningar som för närvarande lämnas enligt IAS 32 inte bedöms ge tillräcklig information om ett företags kapitaltäckning. Vår bedömning är därför att det svenska kravet på kapitaltäckningsanalys bör vara kvar i avvaktan på att Basel II träder i kraft. Vi förutsätter dock att lagstiftaren då i samråd med branschen och Finansinspektionen gör en översyn av det svenska kravet på kapitaltäckningsanalys. 
 3.2 Krav på resultatanalys enligt ÅRFL 
 I 2 kap. 1 § ÅRFL föreskrivs att resultatanalys i vissa fall skall ingå i årsredovisningen. I 6 kap. 3 § anges vilka upplysningar som skall lämnas i en resultatanalys. Kravet på resultatanalys saknar motsvarighet i försäkringsredovisningsdirektivet och har överförts till ÅRFL från försäkringsrörelselagen (se prop. 1995/96:10 del 4 s. 122 och 204). 
 Enligt IAS 1 p. 7 skall Financial Statements bestå av balansräk- ning, resultaträkning, noter, kassaflödesanalys (finansieringsanalys) samt uppställning över förändringar av eget kapital. Något krav på att resultatanalys skall ingå uppställs inte. Frågan är då om ett finansiellt företag som upprättar sin redovisning enligt IAS ändå skall upprätta detta dokument eller om IAS regelverk tar över. Om man jämför med kommissionens resonemang när det gäller förvaltningsberättelsen, så borde ett krav på resultatanalys kunna fortsätta att gälla vid sidan av de krav på årsredovisningens innehåll som uppställs i IAS. Analysen i fråga är nämligen inte en del av års- och koncernredovisningen enligt försäkringsredovisnings- direktivet, vilket talar för att dokumentet inte ersätts av Financial Statements. Det svenska kravet på resultatanalys torde inte heller hindra en tillämpning av bestämmelserna i IAS, varför skillnaderna i regelverken inte torde kräva någon lagstiftningsåtgärd från vår sida. 
 Det kan dock ifrågasättas om ett företag som upprättar koncernredovisning enligt IAS och därmed bl.a. tillämpar IAS 14 Segment Reporting i koncernredovisningen, skall behöva upprätta en resultatanalys i juridisk person. Innehållet är i stora delar detsamma. Kravet på resultatanalys överfördes till ÅRFL från 11 kap. 1 § försäkringsrörelselagen, FRL. I samband med 1999 års reformering av försäkringsrörelsereglerna ansågs den s.k. skälighetsprincipen, varpå kravet på resultatanalys ansetts vila och 
 354 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 som såvitt här är av intresse innebär att olika delar av verksamheten bör bära sina egna kostnader, inte längre ansågs lämplig som grund för försäkringslagens rörelseregler. Principen har endast behållits beträffande den obligatoriska trafikförsäkringen samt övergångsvis för äldre försäkringsavtal. Försäkringstagaren och försäkringsbo- laget kan dock avtala om att skälighetsprincipen inte längre skall gälla för den gamla försäkringen . De upplysningar som lämnas i en resultatanalys har dock bedömts värdefulla för bedömningen av försäkringsföretagens verksamhet och av hur dess resultat har uppkommit (se förarbetena till ÅRFL, prop. 1995/96:10 Del 4 s. 125). I stället för att utmönstra kravet på resultatanalys skulle en lösning kunna vara att sådana företag som med stöd av artikel 4 eller 5 i  
 IAS-förordningen 
  upprättar koncernredovisning enligt IAS inte behöver upprätta en resultatanalys i juridisk person under förutsättning att samma upplysningar lämnas på annan plats i årsredovisningen. På så sätt skulle dessa företag i och för sig bli tvungna att lämna uppgifterna men kan i stort sett även i årsredovisningen följa den systematik som används i IAS 14. 
  
 3.3 
  
 Fond för orealiserade vinster enligt ÅRFL 
  
 Till följd av  
 EG-direktivet 
  2001/65/EG om redovisning och värdering av finansiella instrument har ett förslag utarbetats avseende redovisning och värdering av finansiella instrument i bl.a. kreditinstitut och värdepappersbolag (prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument) vari föreslås att skyldigheten att sätta av vissa orealiserade vinster till en särskild fond avskaffas för dessa företag. I propositionen hänvisas till att något krav på att företag i allmänhet skall sätta av de orealiserade vinster som kan uppkomma till följd av en värdering av finansiella instrument till verkligt värde till en bunden fond inte uppställs. Vidare anges att det inte är mer motiverat att finansiella företag redovisar orealiserade vinster i en bunden fond än företag i allmänhet. Avskaffandet av bestämmelsen föreslås dock ersättas av en skärpning av upplysningsreglerna i ÅRKL. 
 I en skrivelse till utredningen har Försäkringsförbundet påtalat det önskvärda i att motsvarande ändring görs i ÅRFL vid införlivandet av moderniseringsdirektivet. Genom moderniserings- direktivet införs bl.a. en hänvisning i artikel 1.1 i försäkrings- redovisningsdirektivet till bestämmelserna om redovisning till 
 355 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:71 
  
 verkligt värde av finansiella tillgångar i artikel 42  
 a–d 
  i det fjärde direktivet. Vidare genomförs, i syfte att underlätta en fullständig tillämpning av IAS 39, ändringar i artikel 46 punkt 5 och 6 samt införs en ny artikel 46 a i försäkringsredovisningsdirektivet. 
 En ändring i ÅRFL motsvarande den som föreslås i ÅRKL skulle förutsätta ändringar av följande bestämmelser i ÅRFL; 
  
 4 kap. 6 § andra och tredje styckena tas bort, 
  
 bilaga 1 samt 5 kap. 4 § första stycket punkterna  
  
 1–3 
  justeras med hänsyn till att fonden inte längre behöver redovisas, 
  
 i 5 kap. 1 § ÅRFL införs hänvisningar till de skärpta upplys- ningskraven i 5 kap. 4 a, 4 b och 4 c §§ ÅRL om finansiella instrument och 5 kap. 5 § ÅRL om bl.a. fond för verkligt värde, samt 
  
 i 6 kap. 1 § ÅRFL ändras hänvisningen till 6 kap. 1 § första– tredje styckena ÅRL om förvaltningsberättelsens innehåll till att omfatta  
  
 första–fjärde 
  styckena. 
 3.4 Övriga tänkbara konflikter enligt Kontaktkommittén 
 IAS 21 Effekter av ändrade valutakurser => artikel 39.3, 39.4 och 39.6 i bankredovisningsdirektivet 
 Enligt artikel 39.3 har medlemsstaterna rätt att kräva eller tillåta att växelkursdifferenser som uppstår på vissa typer av tillgångar helt eller delvis skall inräknas i de icke utdelningsbara reserverna och inte tas upp i resultaträkningen. IAS 21 p. 17 och 19 innehåller en bestämmelse om att man i reserverna endast skall inräkna kurs- differenser som härrör från vissa monetära poster. Kontaktkom- mittén anser att det föreligger en konflikt i den mån en medlems- stat kräver att differenser som inte härrör från sådana monetära poster tas upp bland reserverna och inte i resultaträkningen. 
 Enligt artikel 39.4 får medlemsstaterna bestämma att positiva omräkningsskillnader som hänför sig till terminsaffärer, tillgångar eller skulder som inte är säkrade genom andra terminsaffärer eller av tillgångar eller skulder, inte skall redovisas i resultaträkningen. Detta är inte tillåtet enligt IAS 21. I den mån en medlemsstat tillämpar denna valmöjlighet föreligger enligt Kontaktkommittén en konflikt mellan IAS och direktivet. 
 Kontaktkommittén anser vidare att det föreligger en konflikt om en medlemsstat tillämpar den redovisningsmässiga behandlingen av 
 356 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 omräkningsskillnader som anges i artikel 39.6 på annan utländsk verksamhet än den som avser utländska enheter. I IAS 21 skiljer man nämligen mellan integrerad utländsk verksamhet och utländska enheter. 
 I ÅRKL har regler om omräkning av tillgångar och skulder införts i 4 kap. 8 §. Av förarbetena (prop. 1995/96:10 del 3 s. 73) framgår att bestämmelsen grundas på artikel 39.1 och att artikel  
 39.2–6 
  inte har implementerats i ÅRKL utan att det i stället har överlämnats till Finansinspektionen att implementera sistnämnda artiklar. Eventuella ändringar av Finansinspektionens föreskrifter, FFFS 2001:19, omfattas inte av utredningens uppdrag. 
 Vidare kan nämnas att det i Finansdepartementets promemoria om redovisning och värdering av finansiella instrument i kreditinstitut och värdepappersbolag m.m., Ds 2002:61, föreslås en ändring av 4 kap. 8 § ÅRKL på så sätt att tillgångar och skulder som marknadsvärderas enligt den föreslagna 4 kap. 10 a § ÅRL undantas från kravet på en värdering till balansdagskurs. Ändringen föranleds av att det genom  
 EG-direktivet 
  2001/65/EG, som tillkom i syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS 39, infördes en ny mening i artikel 1.1 vari bl.a. anges att artikel  
 39.1–4 
  i bank- redovisningsdirektivet inte ska gälla när tillgångar och skulder värd- eras enligt artikel  
 42a–d 
  i det fjärde direktivet. 
 IAS 30 Upplysningar i finansiella rapporter för banker och liknande finansiella institut => artikel 37 och 38 i bankredovisningsdirektivet 
 Av artiklarna 37 och 38.1 följer att en medlemsstat i vissa fall skall eller får tillåta att det införs en post betecknad Reserveringar för allmänna risker i bankrörelse. Vidare skall ökningar och minskningar av posten redovisas i resultaträkningen. Enligt IAS 30 p.  
 50–52 
  skall tvärtemot sådana ökningar eller minskningar redovisas separat som disposition eller ökning av balanserade vinstmedel. I Sverige torde detta dock inte utgöra någon källa till konflikt eftersom den svenska lagstiftaren inte utnyttjat optionen i artiklarna 37 och 38 (prop. 1995/96:10 del 3 s.  
 54–55). 
  
 357 
 Bilaga 6 
 Undersökning av de områden där redovisning enligt IAS kan få effekt vid beskattningen 
 Innehåll 
  
 1. 
  
 På vilka områden kan en redovisning enligt IAS få effekt 
  
 vid beskattningen? ................................................................. 
  
 360 
  
 1.1 
  
 Pågående arbeten; entreprenadavtal och 
  
 tjänsteuppdrag............................................................. 
  
 362 
  
 1.2 
  
 Värdering av lager ....................................................... 
  
 364 
  
 1.3 
  
 Leasing......................................................................... 
  
 366 
  
 1.4 
  
 Förmånsbestämda pensionsplaner............................. 
  
 369 
  
 1.5 
  
 Utvecklingsarbeten..................................................... 
  
 370 
  
 1.6 
  
 Lånekostnader............................................................. 
  
 371 
  
 1.7 
  
 Redovisning av finansiella instrument....................... 
  
 372 
  
 1.8 
  
 Räkenskapsenlig avskrivning av inventarier.............. 
  
 374 
  
 1.9 
  
 Avsättning till periodiseringsfond, ersättningsfond, för framtida garantiutgifter och 
  
 för framtida substansminskning ................................ 
  
 375 
  
 1.10 
  
 Uppskjutna skatteskulder hänförliga till 
  
 obeskattade reserver ................................................... 
  
 377 
  
 1.11 Koncernbidrag ............................................................ 
  
 378 
  
 359 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 1. 
  
 På vilka områden kan en redovisning enligt IAS få effekt vid beskattningen? 
  
 Redovisning enligt IAS kan endast få genomslag vid beskattningen inom det s.k. kopplade området, dvs. där det råder ett materiellt eller formellt samband mellan redovisning och beskattning. Inom det frikopplade området styrs beskattningen i stället av särskilda skatteregler. 
 I inkomstskattelagen, IL, indelas tillgångar grovt uttryckt i kapitaltillgångar, lagertillgångar och inventarier. Kapitaltillgångar beskattas med tillämpning av realisationsprincipen i kapitalbeskatt- ningsreglerna. Som exempel på tillgångar som kan utgöra kapital- tillgångar kan nämnas fastigheter och aktier. Lagertillgångar är enligt 17 kap. 3 § IL tillgångar avsedda för omsättning eller för- brukning. Inventarier är enligt 18 kap. 1 § IL maskiner och andra inventarier avsedda för stadigvarande bruk. 
 Det är inte helt lätt att fastställa vad som hör till det kopplade respektive det frikopplade området. Till det frikopplade området hör dock beskattning av kapitaltillgångar och restvärdeavskrivning av inventarier. Räkenskapsenlig avskrivning av inventarier samt värdering av lagertillgångar tillhör däremot det kopplade området. 
 Med denna utgångspunkt skulle exempelvis en tillämpning av IAS regler om värdering till verkligt värde (på områden där ÅRL inte tillåter sådan värdering) kunna få genomslag vid beskattningen beträffande finansiella tillgångar (IAS 39), biologiska tillgångar (IAS 41) och, i vissa fall, förvaltningsfastigheter (IAS 40). Dessa tillgångar tillhör det kopplade området under förutsättning att de utgör skattemässiga lagertillgångar. Övriga områden där värde- ringen sker till verkligt värde enligt IAS (men inte enligt ÅRL) omfattas av särskilda skatteregler, varför en övergång till IAS inte får genomslag vid beskattningen. De tillgångar som avses är, i de flesta fall, förvaltningsfastigheter (IAS 40) och finansiella anlägg- ningstillgångar (IAS 27, IAS 28, IAS 21 och IAS 31) vilka beskattas som kapitaltillgångar. 
 Även i andra fall än där IAS regler innebär värdering till verkligt värde kan IAS få genomslag vid beskattningen. Dessa sammanfattas i tabellen nedan. 
 360 
 SOU 2003:71 Bilaga 6 
  
 Aktuell IAS 
  
 Problem/genomslag vid beskattningen 
  
 IAS 2 Inventories 
  
 varulager (kopplat område), 97  
 %-regeln 
  ger upphov till 
  
 obeskattade reserver 
  
 IAS 11 Construction 
  
 pågående arbeten (kopplat område), successiv vinstavräk- 
  
 Contracts 
  
 ning, 97  
 %-regeln 
  ger upphov till obeskattade reserver 
  
 IAS 12 Income Taxes 
  
 uppskjuten skatteskuld hänförlig till obeskattade reserver 
  
 redovisas enligt RR som obeskattad reserv i juridisk person 
  
 IAS 17 Leases 
  
 finansiella leasingavtal får enligt RR redovisas som opera- 
  
 tionellt leasingavtal i juridisk person, dock förslag om fri- 
  
 koppling från Finansdepartementet 
  
 IAS 18 Revenue 
  
 pågående arbeten (tjänsteuppdrag, kopplat område), 
  
 successiv vinstavräkning, 97  
 %-regeln 
  ger upphov till 
  
 obeskattade reserver 
  
 IAS 19 Employee Bene- 
  
 förmånsbestämda pensionsplaner – kopplingen i IL till 
  
 fits 
  
 tryggandelagens bestämmelser och FI:s föreskrifter 
  
 IAS 23 Borrowing Costs 
  
 lånekostnader (räntor) inräknas enligt IAS ibland i till- 
  
 gångens anskaffningsvärde, får då enligt Young omedelbart 
  
 kostnadsföras i juridisk person (p.g.a. kopplat område) 
  
 IAS 38 Intangible Assets 
  
 aktivering av utvecklingskostnader (kopplat område) 
  
 Nedan redovisas mer ingående de områden inom vilka en redovis- ning upprättad enligt IAS kan antas få skattemässiga konsekvenser. Eftersom bara företagets årsredovisning ligger till grund för beskattningen förekommer det i vissa fall olika redovisningsmeto- der i koncern- respektive årsredovisningen. I Redovisningsrådets rekommendationer har i vissa fall tagits in bestämmelser som anger en annan redovisningsmetod i juridisk person än vad som följer av IAS. Redogörelse för nämnda avvikelser från IAS lämnas i avsnit- ten 1.1,  
 1.3–1.6 
  och 1.10. 
 Även inom andra områden än de som omnämns i Redovisnings- rådets rekommendationer förekommer svenska skatteregler som verkar hämmande på utvecklingen av god redovisningssed. Dessa områden behandlas i avsnitt 1.2,  
 1.7–1.9 
  och 1.11. 
 361 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 1.1 
  
 Pågående arbeten; entreprenadavtal och tjänsteuppdrag 
  
 Enligt 4 kap. 10 § ÅRL får pågående arbeten för någon annans räk- ning värderas till belopp som överstiger anskaffningsvärdet, om det finns särskilda skäl och det står i överensstämmelse med princi- perna om överskådlighet, god redovisningssed och kravet på rätt- visande bild. Bestämmelsen är avsedd att lämna utrymme för suc- cessiv vinstavräkning i bolag som bedriver olika slag av entrepre- nadverksamhet. 
 I Redovisningsrådets rekommendation Entreprenader (RR 10) anges, i enlighet med vad som föreskrivs i IAS 11, de närmare för- utsättningarna för tillämpningen av successiv vinstavräkning. Emellertid föreskrivs i RR 10 p. 45 ett undantag från bestämmelsen om successiv vinstavräkning vid redovisning i juridisk person. Mot bakgrund av sambandet mellan redovisning och beskattning kan enligt rådet uppdrag i juridisk person redovisas enligt reglerna om beskattning av vissa slag av entreprenadavtal i kommunalskatte- lagen (numera inkomstskattelagen (1999:1229), IL). Detta undan- tag saknar motsvarighet i IAS 11. 
 Motsvarande undantag görs i Redovisningsrådets rekommenda- tion Intäkter (RR 11 p. 36) beträffande redovisning av tjänsteupp- drag i juridisk person. Undantaget saknar motsvarighet i IAS 18. 
 IL:s regler för beskattning av pågående arbeten baseras på färdig- ställandemetoden, dvs. att ett projekts intäkter och kostnader redovisas i sin helhet först i den räkenskapsperiod då uppdraget är fullgjort. Skattebestämmelserna återfinns i 17 kap.  
 23–32 
  §§. Enligt huvudregeln i 23 § skall den redovisning som gjorts i räkenskaperna av pågående arbeten i  
 byggnads-, 
 anläggnings-, 
  hantverks- och kon- sultrörelse följas vid beskattningen om den inte strider mot bestämmelserna i  
 24–32 
  §§. Den skattemässiga behandlingen av pågående arbeten skiljer sig åt beroende på om arbetet utförs på löpande räkning eller till fast pris. Vid pågående arbeten på löpande räkning sker resultatredovisningen normalt i takt med fakture- ringen, medan redovisningen av pågående arbeten till fast pris (för vilka slutredovisning inte har skett) innebär att vid beskattnings- årets utgång nedlagda kostnader skall tas upp som tillgång (aktive- ras) medan erhållna à  
 conto-betalningar 
  och förskottsbetalningar tas upp som skuld till den för vars räkning arbetet utförs. Värde- ringen av pågående arbeten till fast pris får inte ske till ett lägre värde än det lägsta av anskaffningsvärdet och verkliga värdet. Som 
 362 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 alternativ gäller för pågående arbeten inom  
 byggnads-, 
  anläggnings- och hantverksrörelse att dessa får tas upp till lägst 97 procent av det sammanlagda anskaffningsvärdet. Vidare anges att enskild närings- idkare, i vars verksamhet den årliga bruttoomsättningssumman normalt understiger 20 prisbasbelopp, får tillämpa bestämmelserna för arbeten som utförs på löpande räkning även i fråga om arbeten som utförs till fast pris. 
 Om intäkter och kostnader för pågående arbeten redovisas enligt den metod för successiv vinstavräkning som föreskrivs i IAS 11, har Regeringsrätten i ett överklagat förhandsbesked (RÅ 1998 ref 18) uttalat att det sålunda redovisade resultatet skall läggas till grund för beskattningen. Detta eftersom en successiv vinstavräk- ning utförd enligt IAS 11 inte strider mot bestämmelserna om beskattning av pågående arbeten till fast pris. Med tillämpning av huvudregeln i 23 § skall därmed den redovisningsmetod som valts i räkenskaperna också följas vid beskattningen. 
 Valet av redovisningsmetod, dvs. färdigställandemetoden eller successiv vinstavräkning, får således skattemässiga konsekvenser. Genom att välja färdigställandemetoden får företaget en räntevinst genom att skattebetalningen senareläggs till dess att uppdraget i sin helhet är avslutat. Å andra sidan uppkommer merkostnader för företaget vid val av färdigställandemetoden, eftersom en modifierad variant av successiv vinstavräkning är ofrånkomlig för den interna uppföljningens skull 
 1 
 . Ett problem att beakta vid successiv vinst- avräkning är även frågan om s.k.  
 carry-back. 
  Om ett företag redovisar en vinst år 1 och beskattas för denna, och det sedan (år 2) visar sig att det istället blev en förlust är förlusten i sig visserligen avdragsgill, men företaget kan aldrig få tillbaka den skatt som redan år 1 erlagts på vinsten. 
 Redovisningskommittén föreslog i sitt delbetänkande Sambandet Redovisning – Beskattning (SOU 1995:43 s. 102 ff.) att de skatte- mässiga värderingsreglerna skulle bibehållas i sin dåvarande utformning samtidigt som den skattemässiga värderingen skulle frikopplas från den bokföringsmässiga. Förslaget motiverades av att utformningen av skattereglerna riskerade att hämma utveck- lingen av god redovisningssed. Som exempel angavs att företagen kan förmodas avstå från att tillämpa successiv vinstavräkning vid värdering av pågående arbeten till fast pris om en sådan metod medför ett högre skatteuttag än den skattemässiga redovisningen 
  
 1  
 Kanske inte ofrånkomlig för riktigt små företag. 
 363 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 enligt lägsta värdets princip. Inte heller ansågs en utveckling mot aktivering av nedlagda kostnader avseende pågående arbeten på löpande räkning kunna komma till stånd så länge skatterätten med- ger direktavdrag för sådana kostnader. En lösning som förkastades av Redovisningskommittén var att utöka möjligheterna att redovisa obeskattade reserver. Eftersom förslaget med en frikoppling inne- bar att pågående arbeten kunde komma att åsättas olika värden i räkenskaperna och i deklarationen, föreslogs en utdelningsspärr i syfte att undvika att den del av ett bokföringsmässigt resultat som överstiger det skattemässiga delas ut i sådana företag som är under- kastade begränsningar i utdelningshänseende. Redovisningskom- mitténs förslag har inte lagts till grund för lagstiftning. 
 RSV har i sin Rapport 1998:6 bl.a. föreslagit en frikoppling av beskattningsreglerna för pågående arbeten och införande av nya skatteregler enligt vilka beskattning av pågående arbeten i fast räk- ning skall kunna ske antingen vid färdigställandet eller successivt allteftersom vinsten upparbetas. Den särskilda skatteregeln för beskattning vid löpande räkning slopas och för avtal vid löpande räkning gäller att skatteplikten uppkommer successivt allt efter det att rätt till ersättning uppkommer. Förslaget innebär således att företagen kan tillämpa en metod i redovisningen och en annan vid beskattningen (frikoppling). Förslaget har dock inte lagts fram av RSV eftersom det ansågs olämpligt för särskilt mindre företag att tvingas göra både en redovisningsmässig och en skattemässig vär- dering av pågående arbeten. 
 Införandet av en skyldighet för noterade företag att tillämpa bl.a. IAS 11 och 18 på årsredovisningen förutsätter inte någon ändring av 4 kap. 10 § i ÅRL, däremot skulle någon annan form av åtgärd krävas; antingen att utmönstra undantagen beträffande redovis- ningen i juridisk person ur rådets rekommendationer, varvid före- tagen går miste om eventuella skattemässiga fördelar, eller att utmönstra undantagen och införa en frikoppling kombinerad med någon form av utdelningsspärr. 
  
 1.2 
  
 Värdering av lager 
  
 Varulager skall i enlighet med 4 kap. 9 § ÅRL värderas till det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet. Även enligt IAS 2 tillämpas lägsta värdets princip vid värdering av varulager. Skatte- rättsligt får enligt huvudregeln i 17 kap. 3 § IL en tillgång som är 
 364 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 avsedd för omsättning eller förbrukning (lagertillgång) inte tas upp till lägre värde än det lägsta av anskaffningsvärdet och verkliga vär- det, om inte annat följer av 4 §. Den skatterättsliga huvudregeln överensstämmer således med ÅRL och IAS 2. Enligt komplette- ringsregeln i 4 § får emellertid lagret tas upp till lägst 97 procent av lagertillgångarnas sammanlagda anskaffningsvärde. Detta gäller dock inte lager av fastigheter och liknande tillgångar och inte heller lager av aktier, obligationer, lånefordringar och liknande tillgångar. 
 Tillämpningen av  
 97-procentsregeln 
  förutsätter således att upp- gift finns om samtliga lagertillgångars anskaffningsvärden. I räken- skaperna skall dock lagret tas upp på balansräkningens tillgångssida beräknat enligt lägsta värdets princip, oavsett om  
 97-procentsregeln 
  tillämpas eller inte. På skuldsidan redovisas sedan skillnaden mellan detta värde och det skattemässigt godtagna värdet som lagerreserv under obeskattade reserver (se Bokföringsnämndens uttalande BFN U 92:1 samt Redovisningsrådets rekommendation Varulager, RR 2 p. 27, vilken ersatts av RR 2:02 vari punkterna 26 och 27 om inkurans dock har avlägsnats 
 2 
 ). Den nedskrivning av lagret på tre procent som medges enligt IL skall således redovisas som en bok- slutsdisposition i resultaträkningen. I praktiken är det dock vanli- gare att företagen nettoredovisar, dvs. lagrets värde i balansräk- ningen reduceras med det skattemässigt tillåtna värdet. Nettoredo- visning är enligt Bokföringsnämndens uttalande (BFN U 92:1) 
 3  
 tillåten under förutsättning att avvikelsen från en värdering enligt lägsta värdets princip ej i väsentlig grad påverkar bedömningen av företagets resultat och ställning. 
 Sammanfattningsvis torde inte en övergång från ÅRL till IAS 2 medföra några överblickbara skattemässiga konsekvenser. 
  
 2 
  
 I en bilaga till RR 2:02 anges att RR 2 innehåller ett avsnitt om inkurans (punkterna 26 och 27) samt ett uttalande i punkt 6 om att nettoförsäljningsvärdet skall beräknas med beaktande av inkurans. Detta nämns enligt rådet inte explicit i RR 2:02 men framgår av definitionen av nettoförsäljningsvärdet. 
  
 3 
  
 till vilken det hänvisas i BFNAR 2000:3, Redovisning av varulager, i fråga om tillämpningen av  
  
 97-procentregeln. 
  Även enligt den tidigare gällande rekommendationen från Redovis- ningsrådet, RR 2 p. 27, var sådan nettoredovisning uttryckligen tillåten. I den nya rekom- mendationen från rådet, RR 2:02, har punkten 27 utmönstrats. Detta torde dock inte inne- bära att någon saklig ändring är avsedd (se RR 22 p. 33, sista meningen). Någon översyn av BFNAR 2000:3 (och därmed av hänvisningen till BFN U 92:1) med anledning av att punkten 27 utmönstrats genom RR 2:02 har inte aviserats från BFN:s sida. 
 365 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 1.3 
  
 Leasing 
  
 I ÅRL finns inte några särskilda bestämmelser om redovisning av hyrda tillgångar. Redovisningsrådet har dock gett ut en rekom- mendation om leasingavtal (RR 6) baserad på IAS 17. Enligt RR 6 p.  
 60–61 
  sker redovisning av hyrda tillgångar enligt olika principer i koncernredovisningen respektive den juridiska personen. På grund av skattereglernas utformning ges juridisk person möjlighet att redovisa finansiella leasingavtal enligt de regler som gäller för ope- rationella leasingavtal. Detta undantag saknar motsvarighet i IAS 17. 
 Grundregeln i IAS 17 och RR 6 är att objekt som hyrs enligt finansiella leasingavtal skall redovisas som tillgång i balansräk- ningen och avtalade leasingavgifter som skuld. Undantaget i RR 6 innebär att finansiella leasingavtal i juridisk person får redovisas på samma sätt som operationella avtal, dvs. utgiften för leasingavgif- terna redovisas som kostnad i resultaträkningen fördelad över hyrestiden, normalt linjärt. Enligt Redovisningsrådet är en fullstän- dig tillämpning i juridisk person av reglerna för finansiella leasing- avtal inte alltid praktiskt genomförbar eftersom särskilda beskatt- ningsregler på grundval av en sådan redovisning saknas eller är ofullständiga. 
 Ett finansiellt leasingavtal är enligt definitionen i RR 6 ett leasingavtal vari de ekonomiska risker och fördelar som förknippas med ägandet av ett objekt i allt väsentligt överförs från leasegivaren till leasetagaren. Äganderätten kan men behöver inte slutligen övergå till leasetagaren.. Ett leasingavtal som inte är ett finansiellt leasingavtal är ett operationellt leasingavtal. Ett finansiellt leasing- avtal är således en ren finansieringsform för nyanskaffningar i ett företag och utgör närmast ett alternativ till avbetalningsköp eller andra former av kreditköp, medan ett operationellt leasingavtal mer liknar uthyrning av föremål i traditionell mening. 
 I skattelagstiftningen saknas uttryckliga regler om leasing. Det finns inte heller någon särskild bestämmelse som reglerar hos vem exempelvis ett inventarium ska redovisas. Huvudregel är att den som är ägare till egendomen även har rätt till värdeminsknings- avdrag (värdeminskningsavdrag för anskaffning av inventarier beräknas enligt 18 kap.  
 13–22 
  §§ IL). För avskrivningsrätt enligt dessa bestämmelser förutsätts således äganderätt till inventariet. Vissa avsteg från de civilrättsliga reglerna om vem som är att anse 
 366 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 som ägare till egendomen har dock gjorts i praxis 
 4 
 . För rätt till avskrivningar torde även krävas att inventarierna har levererats till förvärvaren 
 5 
 . 
 Ett leasingavtal kan vara konstruerat på ett sådant sätt att det kan vara svårt att avgöra om transaktionen innebär en hyra, ett lån eller ett köp. I den rättspraxis som har utvecklats på skatteområdet har leasingavtal i stor utsträckning behandlats, i enlighet med dess civil- rättsliga form, som hyresavtal. Om det är fråga om ett verkligt hyresavtal utan någon överenskommelse om att inventariet skall övergå i hyrestagarens ägo efter hyrestidens slut, skall inventariet betraktas som leasingföretagets egendom (se Riksskatteverkets Handledning för beskattning av inkomst och förmögenhet m.m. vid 2002 års taxering s. 942). Leasingföretaget får då göra värde- minskningsavdragen och beskattas för hela leasingavgiften, medan hyrestagaren får göra avdrag för hela leasingavgiften. Vid en låne- transaktion beskattas långivaren för räntor men inte för amorte- ringar på skulden. Låntagaren (ägaren) gör värdeminskningsavdrag och drar av räntor men inte amorteringar (se Inkomstskatteregler vid leasing av inventarier, Ds 2002:16 s. 24). Om det däremot i avtalet finns en klausul om framtida äganderättsövergång kan hyresavtalet i vissa fall vara att betrakta som ett avbetalningsköp. Hyrestagaren erhåller då värdeminskningsavdrag och den erlagda hyran blir att anse som avbetalning (se RSV:s handledning s. 941). 
 Inom Finansdepartementet har utarbetats en promemoria, Inkomstskatteregler vid leasing av inventarier, Ds 2002:16, med förslag om införande av ett nytt kapitel 18 a om beskattning av leasinginventarier i IL. Grundtanken i promemorian är att om uthyraren i huvudsak bara tar en kreditrisk skall han inte beskattas som för uthyrning av tillgång utan som för utlåning av pengar. Av enkelhetsskäl skall dock denna princip bara tillämpas då löptiden är mer än fem år. För det stora flertalet blir det därmed ingen föränd- ring. Syftet med förändringen är att skapa bättre förutsebarhet och en rättvisare ordning genom att transaktionerna beskattas enligt sin ekonomiska innebörd och inte efter sin juridiska form. De före- slagna reglerna innebär i huvudsak följande. Om hyrestiden är fem år eller kortare skall uthyraren alltid skriva av på hyresobjektet (under förutsättning att han är ägare till det). Om hyrestiden över- stiger fem år skall uthyraren inte skriva av om någon har ställt ut en 
  
 4 
  
 I RÅ 1998 ref. 58 har Regeringsrätten funnit att de formella ägarna (leasegivarna) inte hade rätt till avskrivningar mot bakgrund av avtalens reella innebörd. 
  
 5 
  
 se RÅ 1994 ref 78. 
  
 367 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 restvärdesgaranti, någon har fått option att köpa tillgången till ett pris som understiger det förväntade marknadsvärdet när optionen kan utnyttjas, eller hyrestiden överstiger 75 % av tillgångens för- väntade ekonomiska livslängd. Hyrestagaren skall skriva av om han själv har ställt ut en restvärdesgaranti, han själv har fått option att köpa tillgången där lösenpriset understiger objektets förväntade marknadsvärde, eller hyrestiden överstiger 75 % av objektets för- väntade ekonomiska livslängd. I de fall uthyraren skriver av skall han ta upp hela hyresavgiften som skattepliktig inkomst, i annat fall bara den del som är ränta. I de fall hyrestagaren skriver av ska han inte dra av amorteringsdelen av hyresavgifterna. I övriga fall skall hela hyresavgiften dras av. 
 I departementspromemorians förslag om skatteregler vid leasing av inventarier föreslås att sambandet mellan redovisning och beskattning skall brytas beträffande sådana inventarier där lease- givaren inte skall skriva av respektive där leasetagaren skall skriva av (se förslagets 18 kap. 14 §). Detta eftersom den räkenskapsenliga avskrivningsmetoden förutsätter att motsvarande avskrivning görs i deklarationen som i bokslutet och leasegivaren därför, i avsaknad av specialregel, skulle gå miste om rätten till räkenskapsenlig avskriv- ning. Vid beräkning av avskrivning enligt den räkenskapsenliga avskrivningsmetoden bör därför bortses från bokföringsmässiga avskrivningar som har gjorts på inventarier som leasas ut på sådana villkor att leasegivaren inte skall ha rätt att skattemässigt skriva av på dem (se Ds 2002:16 s. 116 f.). 
 Sammanfattningsvis föreligger ingen konflikt mellan ÅRL och IAS 17. Däremot strider RR 6 p. 60 mot IAS 17 varför undantaget måste avlägsnas. Om ingen frikoppling sker får IAS 17 genomslag vid beskattningen av finansiell leasing. Mot en sådan lösning talar bl.a. att den klassificering som ett företag gör av en tillgång som avskrivningsbar inte med nödvändighet kommer att godkännas vid beskattningen, eftersom klassificeringen enligt IAS görs av varje part vilket kan leda till att båda parter eller ingen part har tillgången i sin balansräkning som en avskrivningsbar tillgång. Ett annat argument mot en beskattning grundad på ett kapitaliserat leasing- avtal är att själva beräkningen av det avskrivningsbara beloppet är komplicerad och resurskrävande (se introduktionen i BFNAR 2000:4) vilket även kan leda till tillämpnings- och kon- trollsvårigheter för skattemyndigheter och domstolar och risk för tvister. 
 368 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 1.4 
  
 Förmånsbestämda pensionsplaner 
  
 Redovisningsrådet har givit ut en rekommendation om Ersättning till anställda (RR 29). Rekommendationen ska, liksom IAS 19, tillämpas såväl i koncernredovisningen som i redovisningen i juri- disk person. Enligt RR 29 p. 159 innehåller lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. (tryggandelagen) och Finansinspektionens föreskrifter regler som leder till en annan redovisning av förmånsbestämda pensionsplaner än den som anges i rekommendationen. Eftersom tillämpning av tryggandelagen är en förutsättning för skattemässig avdragsrätt (se 28 kap. inkomst- skattelagen), behöver inte rekommendationens regler om redovis- ning av förmånsbestämda pensionsplaner tillämpas i juridisk per- son. Motsvarande undantag saknas i IAS 19. 
 Några av de viktigaste skillnaderna mellan IAS 19/RR 29 och tryggandelagen när det gäller redovisning av förmånsbestämda pen- sionsplaner avser utgångspunkterna för regelverken samt sätten att beräkna nuvärdet av pensionsförpliktelsen. Utgångspunkten i RR 29 är att ett företag skall redovisa en pensionsskuld när anställda utfört tjänster i utbyte mot ersättningar som skall utgå i framtiden och en pensionskostnad när företaget förbrukar de eko- nomiska fördelar som uppstått genom de tjänster som anställda utfört i utbyte mot ersättningar. Enligt tryggandelagen är samban- det mellan skuldredovisningen och de anställdas tjänstgöring inte lika uttalat. När det gäller sättet att beräkna nuvärdet av förmåns- bestämda förpliktelser skall enligt IAS 19 och RR 29 företaget använda den s.k. Projected Unit Credit Method vid beräkningen, medan tryggandelagen förskriver att kapitalvärdet (läs nuvärdet) skall beräknas med ledning av försäkringstekniska grunder vilka fastställs av Finansinspektionen. Pensionsskuldens storlek kommer därför att variera beroende på vilket regelverk som tillämpas. Finansinspektionens föreskrifter gäller både i koncern- och årsre- dovisningen och eftersom föreskrifterna är bindande skulle en direkt konflikt mellan föreskrifterna och IAS uppkomma om IAS skulle tillämpas i redovisningen. Någon konflikt mellan IAS 19 och ÅRL:s bestämmelser skulle dock inte uppkomma (se 3 kap. 3 och 9 §§ samt bilaga 1). 
 En arbetsgivares avdragsrätt för pensionskostnad regleras i 28 kap. 5 § IL (huvudregeln) och 28 kap. 7 § IL (kompletterings- regeln). Såväl huvudregeln som kompletteringsregeln förutsätter för avdragsrätt att fråga är om kostnad för tryggande av sådana 
 369 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 pensionsutfästelser som avses i 3 §. I 3 § förutsätts för avdragsrätt att utfästelsen tryggas genom överföring till pensionsstiftelse enligt tryggandelagen, avsättning i balansräkning i förening med kredit- försäkring, kommunal eller statlig borgen eller liknande garanti, eller, betalning av premie för pensionsförsäkring. Med avsättning i balansräkning avses enligt 4 § en särskild redovisning av pensions- utfästelse enligt tryggandelagen under rubriken Avsatt till pensio- ner eller i delpost under rubriken Avsättningar för pensioner och liknande förpliktelser. 
 Vid införande av en skyldighet för noterade företag att tillämpa IAS 19 på årsredovisningen krävs således antingen att undantaget i RR 29 avseende redovisningen i juridisk person utmönstras, varvid det skulle vara högst oklart vad som händer med den skattemässiga avdragsrätten om inte Finansinspektionen anpassar sina föreskrif- ter till IAS 19, eller att undantaget utmönstras samtidigt som de skatterättsliga reglerna ändras så att även redovisning enligt IAS 19 kan ligga till grund för avdragsrätt. 
  
 1.5 
  
 Utvecklingsarbeten 
  
 Enligt IAS 38 och RR 15 (se p. 45) skall utgifter för utvecklings- arbeten i visst fall tas upp som en immateriell tillgång i balansräk- ningen (aktiveras) och därefter skrivas av över nyttjandeperioden. Enligt RR 15 p. 92 behöver denna princip inte tillämpas i redovis- ningen för juridisk person, där sådana utgifter istället kan kost- nadsföras. Som skäl härför anges att ÅRL 4 kap. 2 § tillåter att sådana utgifter redovisas som kostnad och att en sådan redovisning är en förutsättning för att skattemässig avdragsrätt skall erhållas under det beskattningsår som utgifterna uppkommer. Motsvarande undantag för redovisningen i juridisk person anges inte i IAS 38. 
 Stödet för en omedelbar kostnadsföring framgår motsatsvis av bestämmelsen i ÅRL 4 kap. 2 §, enligt vilken utgifter för bl.a. utvecklingsarbeten i visst fall får tas upp som immateriell anlägg- ningstillgång. Något krav på att så sker uppställs inte. 
 Skatterättsligt gäller enligt 16 kap. 9 § IL att utgifter för forsk- ning och utveckling som har eller kan antas få betydelse för näringsverksamheten skall dras av. Enligt andra stycket i samma paragraf skall bestämmelserna i IL om att utgifter för anskaffning av vissa tillgångar skall dras av genom årliga värdeminskningsavdrag tillämpas också på utgifter för forskning och utveckling. Enligt 
 370 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 förarbetena till IL (prop. 1999/2000:2 del  
 2–3 
  s. 201) behövs egentligen inte upplysningen i andra stycket, eftersom avdrags- regeln bara reglerar förutsättningarna för att avdrag skall göras och inte hur avdraget skall beräknas (periodiseras) i olika situationer. Sistnämnda fråga regleras i 14 kap. 2 § IL. Enligt dessa regler ska utgifterna skattemässigt kostnadsföras samtidigt som detta görs i redovisningen. Enligt Redovisningskommittén (SOU 1995:43 s. 147) innebär detta att i räkenskaperna aktiverade utgifter inte skulle vara direkt avdragsgilla enligt dåvarande 24 § kommunal- skattelagen (nuvarande 14 kap. 2 § IL). Däremot skulle utgifter som löpande kostnadsförs i räkenskaperna berättiga till direkt- avdrag vid beskattningen utom i de fall utgifterna avser tillgångar som enligt andra bestämmelser i IL måste skrivas av (t.ex. anlägg- ningstillgångar och byggnader oavsett tillgångsslag). 
 Även om bestämmelsen i ÅRL 4 kap. 2 § skiljer sig från vad som föreskrivs i IAS 38 så utgör den inte ett hinder för en tillämpning av IAS 38 i juridisk person. Vid införande av en skyldighet för noterade företag att tillämpa IAS 38 på årsredovisningen krävs således ingen ändring av ÅRL. Däremot krävs antingen att undan- taget i RR 15 p. 92 avseende redovisningen i juridisk person utmönstras, varvid den omedelbara skattemässiga avdragsrätten kommer att gå förlorad, eller att undantaget upphävs samtidigt som en frikoppling mellan redovisning och beskattning sker. 
  
 1.6 
  
 Lånekostnader 
  
 IAS 23 och RR 21 anger en huvudprincip och en alternativ princip för redovisning av lånekostnader. Huvudprincipen innebär att lånekostnader redovisas i resultaträkningen för den period de hän- för sig till. Den alternativa principen innebär att lånekostnader som avser lån för finansieringen av inköp, konstruktion eller produktion av en tillgång inräknas i tillgångens anskaffningsvärde, för de fall det tar betydande tid att färdigställa tillgången. RR 21 p. 13 inne- håller ett undantag för redovisningen i juridisk person. Undantaget ger moderföretaget möjlighet att redovisa lånekostnader som kost- nad i resultaträkningen för den period de hänför sig till, även om den redovisningsprincip som tillämpas i koncernredovisningen innebär att lånekostnaderna inräknas i tillgångens anskaffnings- värde. Undantaget saknar motsvarighet i IAS 23. 
 371 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 Undantaget för moderföretagets egen redovisning har sin grund i att rätten till omedelbart skattemässigt avdrag i juridisk person förloras om lånekostnader inräknas i en tillgångs anskaffnings- värde. Med hänsyn härtill och till att ÅRL uttryckligen tillåter en omedelbar kostnadsföring av lånekostnader har Redovisningsrådet valt att införa detta undantag. Enligt ÅRL 4 kap. 3 § får nämligen lånekostnader i form av ränta på kapital som har lånats för att finansiera tillverkningen av en tillgång räknas in i anskaffningsvär- det till den del räntan hänför sig till tillverkningsperioden. Något krav på att så sker uppställs inte. Stöd för att tillämpa andra värde- ringsprinciper i koncernredovisningen än i årsredovisningen åter- finns i 7 kap. 12 §, enligt vilken kravet härför är att det föreligger särskilda skäl. 
 Vid införande av en skyldighet för noterade företag att tillämpa IAS 23 på årsredovisningen krävs således ingen ändring av bestäm- melserna i ÅRL. Däremot krävs antingen att undantaget i RR 21 p. 13 avseende redovisningen i juridisk person utmönstras, varvid den omedelbara skattemässiga avdragsrätten kommer att gå förlo- rad, eller att undantaget utmönstras samtidigt som en frikoppling sker mellan redovisning och beskattning. 
  
 1.7 
  
 Redovisning av finansiella instrument 
  
 Huvudprincipen i IAS 39 är att finansiella tillgångar efter anskaff- ningstidpunkten värderas till verkligt värde. Detta strider mot bestämmelsen i 4 kap. 9 § ÅRL enligt vilken alla omsättningstill- gångar skall tas upp i balansräkningen till det lägsta av anskaff- ningsvärdet och det verkliga värdet. Under arbetet med att införliva  
 EG-direktivet 
  om redovisning och värdering av finansiella instru- ment (2001/65/EG) i svensk lagstiftning har föreslagits införande av en ny bestämmelse i ÅRL enligt vilken finansiella instrument får redovisas till sitt verkliga värde (se prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument). 
 Skatterättsligt får enligt huvudregeln i 17 kap. 3 § IL en tillgång som är avsedd för omsättning eller förbrukning (lagertillgång) inte tas upp till lägre värde än det lägsta av anskaffningsvärdet och verk- liga värdet, om inte annat följer av 4 §. Enligt kompletteringsregeln i 4 § får vidare lagret tas upp till lägst 97 % av lagertillgångarnas sammanlagda anskaffningsvärde. Detta gäller dock inte lager av fastigheter och liknande tillgångar och inte heller lager av aktier, 
 372 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 obligationer, lånefordringar och liknande tillgångar. För kredit- institut och värdepappersbolag finns i 17 kap. 19 § en frikoppling från redovisningen beträffande lager av överlåtbara värdepapper. Dessa institut och bolag får vid beskattningen ta upp lager av över- låtbara värdepapper till det lägsta av anskaffningsvärdet och verk- liga värdet även om värdepapperen tagits upp till ett högre värde i räkenskaperna. Motsvarande frikoppling finns för försäkringsföre- tag vad gäller placeringstillgångar, med undantag för kontorsfastig- heter som huvudsakligen är avsedda för försäkringsrörelsen samt för andelar i dotterföretag och intresseföretag (17 kap. 17 och 18 §§ IL). 
 I den departementspromemoria (Ds 2002:42) som låg till grund för propositionen om redovisning och värdering av finansiella instrument föreslogs att tillämpningsområdet för bestämmelsen i 17 kap. 19 § skulle utökas till att omfatta alla företag som innehar lager av värdepapper för handelsändamål. Härigenom skulle ett företag kunna värdera lagret till marknadsvärde i räkenskaperna och ändå vid beskattningen åsätta lagret ett värde beräknat enligt lägsta värdets princip. Även förpliktelser skulle, enligt förslaget, kunna värderas till anskaffningsvärde eller verkligt värde trots att de tagits upp till ett lägre värde i redovisningen. Vidare skulle regelverket kompletteras med en särskild skattemässig utdelningsspärr. Enligt denna skulle det taxerade resultatet öka i den utsträckning ett företag beslutar att dela ut obeskattade vinstmedel. Mot bakgrund av den kritik förslaget mötte av Riksskatteverket har förslaget inte förts fram i den proposition som utarbetats på grundval av prome- morian. I stället avvaktas ett beredningsarbete som pågår inom Regeringskansliet med att hitta andra lösningar för hur värde- förändringar på finansiella instrument skall beskattas. 
 Den i promemorian föreslagna frikopplingen från bokföringen skulle ha inneburit en möjlighet för företagen att tillämpa IAS 39 på årsredovisningen utan beaktande av motstridiga skattemässiga intressen. Om en frikoppling kommer att bli resultatet av det pågående beredningsarbetet är emellertid ovisst. Beträffande finan- siella tillgångar som inte är lagertillgångar utan kapitaltillgångar, dvs. värdepapper som inte innehas i handelssyfte, föreligger redan en frikoppling mellan redovisning och beskattning. 
 373 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 1.8 
  
 Räkenskapsenlig avskrivning av inventarier 
  
 Enligt 4 kap. 4 § ÅRL skall anläggningstillgångar med begränsad ekonomisk livslängd skrivas av systematiskt över denna livslängd. Bestämmelsen motsvarar artikel 35.1 b i det fjärde direktivet. Enligt förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 200) avses med systematisk avskrivning att avskrivningarna skall göras utifrån en plan som fastlägges vid anskaffningstillfället. Planen, som vid behov kan modifieras, kan utformas med utgångspunkt i olika metoder. Varken direktivet eller hittills (läs: då) gällande svensk rätt innehåller några föreskrifter om vilken metod som bör använ- das. Metoderna för avskrivning bör enligt förarbetena fastläggas genom rekommendationer och redovisningspraxis. 
 Därefter har Redovisningsrådet i RR 12 Materiella anläggnings- tillgångar angett att det avskrivningsbara beloppet för en materiell anläggningstillgång skall periodiseras enligt en systematisk plan över tillgångens nyttjandeperiod och att den avskrivningsmetod som används skall återspegla hur tillgångens värde för företaget successivt förbrukas (p. 19). Vidare har i p. 22 angetts att olika avskrivningsmetoder kan användas för att successivt fördela det avskrivningsbara beloppet över nyttjandeperioden, såsom linjära, degressiva, produktionsberoende och progressiva avskrivningar. Rådets rekommendationer överensstämmer i detta avseende i allt väsentligt med vad som föreskrivs i IAS 16 p. 41 och 47. 
 Inkomstskattelagens avskrivningsmetoder utgår inte från de enskilda inventariernas ekonomiska livslängd utan är mer schablonmässiga och bygger på kollektiv värdering. I 18 kap. 13– 22 §§ IL anvisas två avskrivningsmetoder; räkenskapsenlig avskriv- ning och restvärdeavskrivning. För att avdrag skall medges enligt bestämmelserna om räkenskapsenlig avskrivning krävs att avdraget motsvaras av avskrivningen i bokslutet. Någon sådan koppling mellan redovisning och beskattning förutsätts inte för restvärde- avskrivning. Den räkenskapsenliga avskrivningen beräknas enligt två metoder, huvudregeln och kompletteringsregeln. Enligt huvud- regeln får avskrivning göras med 30 procent på föregående års bokförda värde. Eftersom ett inventarium med tillämpning av huvudregeln aldrig skulle bli helt avskrivet har en kompletterings- regel införts. Enligt denna medges en årlig avskrivning på 20 procent beräknad på anskaffningsvärdet. Om det verkliga värdet på inventarierna är lägre än det lägsta värde som kommer fram genom tillämpning av huvud- respektive kompletteringsregeln får 
 374 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 ytterligare avskrivning göras med ett belopp som motsvarar skill- naden. Restvärdeavskrivning å sin sida innebär att inventarierna skrivs av med 25 procent årligen på utgående skattemässigt värde, dvs. på vad som vid taxeringen kvarstår oavskrivet av det ursprung- liga anskaffningsvärdet. 
 Redovisningsrådet har i fråga om valet av avskrivningsmetod inte ansett det nödvändigt med hänsyn till de skattemässiga reglerna att göra avsteg från innehållet i IAS 16 p. 41 och 47 beträffande redo- visningen i juridisk person. Detta skulle kunna tolkas som att en tillämpning av IAS 16 på årsredovisningen för noterade företag inte skulle hindra företagen från att göra skattemässiga avskrivningar. Detta trots att IAS, liksom ÅRL, utgår från att ett inventarium skall skrivas av över dess ekonomiska livslängd. Skattereglernas bristande överensstämmelse med redovisningsreglerna mildras dock genom att endast den del av en avskrivning som är företags- ekonomiskt motiverad redovisas under posten avskrivningar, medan den del som är skattemässigt motiverad redovisas som en obeskattad reserv. Enligt IAS 16 redovisas dock inga obeskattade reserver. 
 Slutsatsen är således att ur strikt redovisningsteoretisk synvinkel skulle en frikoppling från de skatterättsliga avskrivningsmetoderna vara att föredra. Även RSV har i en hemställan om lagändringar daterad den 8 november 1999 föreslagit en frikoppling mellan redovisning och beskattning ifråga om inventarier. Förslaget inne- bär att värdeminskningsavdraget frikopplas från räkenskaperna och att avdrag skall beräknas enligt nuvarande metod för räkenskaps- enlig avskrivning, inkluderande huvudregel och kompletterings- regel, medan restvärdemetoden slopas. Förslaget har inte föranlett någon lagändring och RSV har så sent som den 25 februari 2002 (i samband med redovisning av ett regeringsuppdrag att inkomma med förslag till förenklingar av befintliga regelverk) upprepat för- slaget till regeringen. 
  
 1.9 
  
 Avsättning till periodiseringsfond, ersättningsfond, för framtida garantiutgifter och för framtida substansminskning 
  
 I ÅRL 3 kap. 9 och 10 §§ anges förutsättningarna för under vilka förhållanden avsättningar skall redovisas. Enligt 9 § skall som avsättningar redovisas sådana förpliktelser som är hänförliga till 
 375 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 räkenskapsåret eller tidigare räkenskapsår och som på balansdagen är säkra eller sannolika till sin förekomst men ovissa till belopp eller till den tidpunkt då de skall infrias. Bestämmelsen motsvaras av artikel 20.1 i det fjärde direktivet. Enligt förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 82 och 212) innebär bestämmelsen att avsättning under vissa förhållanden skall göras för förpliktelser som inte skuldförs direkt. Den torde enligt förarbetena kunna tillämpas för att göra avsättningar för t.ex. pensioner, skatter, tvis- tiga skulder eller riskfyllda kontrakt. Vidare anges att förpliktelser vars förekomst varken är sannolika eller säkra men ändå kan anses möjliga skall redovisas i balansräkningen som inom  
 linjen-poster. 
  Det anses vidare inte vara möjligt att närmare precisera gränsen mellan skulder, avsättningar och ansvarsförbindelser varför denna uppgift överlämnas till normgivande organ och praxis. 
 Redovisningsrådet har i RR 16 Avsättningar, ansvarsförbindelser och eventualtillgångar bl.a. lämnat rekommendationer om hur nämnda poster skall redovisas. Vissa slag av avsättningar behandlas dock i RR 6, RR 9, RR 10 och RR 29, vilka gäller före RR 16. Rådets rekommendation RR 16 överensstämmer med innehållet i IAS 37. 
 I IL återfinns särskilda bestämmelser om avsättningar till perio- diseringsfond i 30 kap., till ersättningsfond i 31 kap., för framtida garantiutgifter i 16 kap.  
 3–5 
  §§ och för framtida substansminskning i 20 kap.  
 22–23 
  §§. Att märka är att IL använder termen avsätt- ning även beträffande överföring av medel till periodiseringsfond, trots att det i ÅRL:s mening inte är fråga om någon avsättning eftersom den inte motsvaras av någon kostnad för företaget bort- sett från den del som avser uppskjuten skatt. En avsättning till periodiseringsfond i räkenskaperna skulle t.o.m. kunna hävdas stå i strid med ÅRL. 
 För att avdrag skall medges för avsättningarna krävs enligt skattereglerna att motsvarande avsättningar gjorts i räkenskaperna. Denna koppling medför att obeskattade reserver (inkl. uppskjutna skatteskulder) och uppskjutna skattefordringar kan uppkomma i företagens årsredovisning. 
 En tillämpning av IAS på noterade företags årsredovisning skulle eventuellt inte få fullt genomslag vid beskattningen eftersom IL innehåller vissa begränsningsregler som innebär att en avsättning i redovisningen möjligen bara delvis är skattemässigt avdragsgill. I fråga om avdrag för avsättningar till periodiseringsfond och ersätt- ningsfond har RSV i en skrivelse den 8 november 1999 hemställt 
 376 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 hos Finansdepartementet om en frikoppling från bokföringen och att avdragen istället skall göras till renodlade deklarationsavdrag. RSV:s hemställan har inte föranlett någon ändring av lagstiftningen och RSV har därför så sent som den 25 februari 2002 i samband med redovisning av ett regeringsuppdrag upprepat förslaget. I sam- band därmed poängterade RSV det som särskilt angeläget att sådana helt skattemässigt betingade avdrag enbart görs i deklaratio- nen utan motsvarande poster i bokföringen. 
  
 1.10 
  
 Uppskjutna skatteskulder hänförliga till obeskattade reserver 
  
 Obeskattade reserver är den post i balansräkningen under vilken det ackumulerade värdet av företagna bokslutsdispositioner redo- visas. En bokslutsdisposition innebär att resultatet belastas med en fiktiv kostnad utan motsvarighet i verklig rörelsekostnad. När företaget ökar en obeskattad reserv i balansräkningen, så redovisas detta som en kostnad i resultaträkningen och vice versa. Disposi- tionen är avdragsgill vid taxeringen och görs främst i syfte att skjuta en skattebetalning på framtiden, dvs. att erhålla en skatte- kredit. En konsekvens av detta är att de obeskattade reserverna till en del består av eget kapital och till en del av en latent skatteskuld. 
 Enligt Redovisningsrådets rekommendation Inkomstskatter (RR 9 p. 66) utgör de belopp som avsatts till obeskattade reserver skattepliktiga temporära skillnader. En temporär skillnad är skill- naden mellan en tillgångs eller en skulds redovisade respektive skattemässiga värde (se RR 9 p. 4). RR 9 p. 66 behandlar redovis- ning av uppskjutna skatteskulder hänförliga till obeskattade reser- ver, varvid tillämpas skilda principer beroende på om det är fråga om koncernredovisning eller redovisning i juridisk person. I kon- cernbalansräkningen redovisas en uppskjuten skatteskuld avseende dessa temporära skillnader (under posten Avsättningar, se p. 13 och 58), medan resterande del av obeskattade reserver redovisas i eget kapital. På grund av sambandet mellan redovisning och beskattning tillåter emellertid RR 9 p. 66 att den uppskjutna skatte- skulden i juridisk person redovisas som en del av de obeskattade reserverna. Undantaget i juridisk person saknar motsvarighet i IAS 12 (jämför IAS 12 p. 15). 
 I ÅRL saknas bestämmelser om redovisning av uppskjuten skatt, däremot föreskrivs i 5 kap. 16 § ÅRL en skyldighet att lämna upp- 
 377 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:71 
  
 lysning om ej kostnadsförd (latent) skatt. Vidare finns i 7 kap. 12 § ÅRL stöd för att eliminera särskilda skattemässiga dispositioner i koncernredovisningen vilka har påverkat årsredovisningen i moderföretaget. I första stycket anges nämligen att andra värde- ringsprinciper får tillämpas i koncernredovisningen än de som tillämpas i årsredovisningen om det finns särskilda skäl. 
 Ett beslut att ålägga noterade företag en skyldighet att tillämpa IAS 12 på årsredovisningen skulle således inte fordra någon ändring av ÅRL. Däremot skulle undantaget i RR 9 p. 66 strida mot IAS 12 vilket borde leda till att undantaget avlägsnas. Möjligheten att redovisa obeskattade reserver måste dock finnas kvar om företagen skall kunna behålla de skattemässiga dispositionsmöjligheterna. Om inte frikoppling sker återstår nog endast att behålla möjlig- heten att redovisa obeskattade reserver, även om det strider mot IAS 12. En frikoppling innebär givetvis krav på redovisning av upp- skjuten skatt enligt RR 9. 
  
 1.11 
  
 Koncernbidrag 
  
 Lämnande av koncernbidrag innebär att inkomster förs över från ett företag till ett annat företag inom samma koncern. Syftet med reglerna om koncernbidrag är att skattebelastningen för en koncern varken bör vara större eller mindre än om verksamheten hade bedrivits i ett enda bolag. Lämnandet av koncernbidrag utgör såle- des en verklig förmögenhetsöverföring och resultatutjämning mellan två koncernföretag. Koncernbidrag är en konstruktion som endast regleras i skattelagstiftningen. Avdragsrätten för koncern- bidrag är inte beroende av hur bidraget har behandlats i företagens bokföring. Bestämmelserna om koncernbidrag återfinns i 35 kap. IL. Om de formella förutsättningarna för koncernbidrag är upp- fyllda behandlas bidraget som en avdragsgill omkostnad hos giva- ren och som en skattepliktig intäkt hos mottagaren. 
 Några särskilda redovisningsregler beträffande koncernbidrag finns inte i ÅRL. Det har dock varit vanligt att redovisa koncern- bidrag som bokslutsdispositioner i resultaträkningen. Eftersom ett koncernbidrag till skillnad från övriga bokslutsdispositioner inne- fattar en faktisk förmögenhetsöverföring kan dock ett sådant förfa- ringssätt ifrågasättas. Med anledning av denna praxis har Redovis- ningsrådets akutgrupp gjort ett uttalande (URA 7 Koncernbidrag och aktieägartillskott) enligt vilket koncernbidrag i första hand 
 378 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 6 
  
 skall redovisas efter sin ekonomiska innebörd. Koncernbidrag som lämnas och tas emot i syfte att minimera koncernens skatt samt koncernbidrag vars ekonomiska innebörd inte klart framgår redo- visas som en minskning respektive ökning av fritt eget kapital. Koncernbidrag som kan jämställas med utdelning redovisas som en minskning av eget kapital hos givare och som en finansiell intäkt hos mottagare. Ett koncernbidrag som kan jämställas med aktie- ägartillskott redovisas som ett sådant – lämnade aktieägartillskott redovisas hos givaren som en ökning av posten Baker i kon- cernföretag och erhållna aktieägartillskott redovisas normalt hos mottagaren direkt mot fritt eget kapital. I likhet med ÅRL saknar IAS bestämmelser om redovisning av koncernbidrag. 
 RSV:s hemställan om frikoppling, framförd år 1999 och uppre- pad år 2002, innefattar avdrag för koncernbidrag. Enligt RSV är koncernbidraget ett helt skattemässigt betingat avdrag utan ens den indirekta koppling till redovisningen som finns när det gäller inventarier. Det framstår därför enligt RSV som särskilt angeläget att avdraget enbart görs i deklarationen utan motsvarande post i bokföringen. 
 379