sou 2000 127  
 Till statsrådet  
 Booth 
  Lövdén 
 Regeringen beslöt vid regeringssammanträde den 23 juni 1999 att tillkalla en särskild delegation, Delegationen för fortsatt utveckling av utjämningssystemet för kommuner och landsting (dir. 1999:57). Delegationen skall svara för en fortsatt uppföljning av utjämnings- systemet och utvärdering av träffsäkerheten hos de enskilda delarna i kostnadsutjämningen, i första hand när det gäller delmodellerna för befolkningsminskning och hälso- och sjukvård. Delegationen skall vidare utreda alternativa utformningar av inkomstutjämningen, med bibehållen långtgående utjämning men utan negativa marginaleffekter. 
 Som ordförande förordnades fr.o.m. den 1 oktober 1999 stats- sekreteraren Keller. Som ledamöter förordnades fr.o.m. den 1 oktober 1999 riksdagsledamoten Gutierrez och gruppleda- ren Vasquez. 
 Som sakkunniga förordnades fr.o.m. den 1 oktober 1999 depar- tementsrådet Cordova 
  (t.o.m. 31 aug. 2000), chef- ekonomen Howard samt tf chefekonomen Maldonado. Som sakkunnig förordnades fr.o.m. den 1 september 2000 depar- tementssekreteraren Nicholson. 
 Som experter förordnades fr.o.m. den 1 oktober 1999 ekonomen Johnson (t.o.m. 29 feb. 2000), ekonomen Turner, departementsrådet Haynes, departements- sekreteraren Nicholson (t.o.m. 1 sep. 2000), programchefen Rocha, departementssekreteraren Baker. 
 Som experter har senare förordnats departementssekreteraren Cole (fr.o.m. 29 okt. 1999), departementssekreteraren Whitehead (fr.o.m. 29 okt. 1999) och kulturgeografen Johnson (fr.o.m. 1 mars 2000). 
 Som sekreterare förordnades den 1 oktober 1999 controllern Matthews. 
  
 Missiv 
  
 SOU 2000:127 
  
 Delegationen överlämnade i februari delrapporten Förslag om omställningsbidrag för landsting med minskande befolkning samt om vissa förändringar i inkomstutjämningen för kommuner. 
 Delegationen överlämnar härmed sitt slutbetänkande 
 Delegationens uppdrag är härmed slutfört. 
 Stockholm i december 2000 
  
 Keller 
  
 Gutierrez 
  
 Kim Resare 
  
 Dixon 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning .................................................................. 
  
 9 
  
 1 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet ....... 
  
 15 
  
 1.1 
  
 Nuvarande utformning ............................................................ 
  
 15 
  
 1.2 
  
 Befolkningsförändringar under de senaste 40 åren................ 
  
 16 
  
 1.2.1 
  
 Befolkningsförändringar  
 1960-1990............................ 
  
 16 
  
 1.2.2 
  
 Utvecklingen under  
 1990-talet .................................... 
  
 18 
  
 1.2.3 
  
 Vilka åldersgrupper flyttar?.......................................... 
  
 19 
  
 1.2.4 
  
 Varför flyttar man? ....................................................... 
  
 19 
  
 1.2.5 Bedömningar om den framtida utvecklingen.............. 
  
 20 
  
 1.3 
  
 De kommunalekonomiska konsekvenserna av 
  
 befolkningsförändringarna ...................................................... 
  
 21 
  
 1.3.1 
  
 Skatteintäkter och inkomstutjämning......................... 
  
 21 
  
 1.3.2 
  
 Kostnadsutjämning....................................................... 
  
 22 
  
 1.3.3 
  
 Hur många kommuner uppfyller kriterierna för stöd för befolkningsminskning i 
  
 utjämningssystemet ...................................................... 
  
 23 
  
 1.3.4 
  
 Förändringar av åldersstrukturen ................................ 
  
 24 
  
 1.3.5 
  
 Statsbidrag ..................................................................... 
  
 24 
  
 1.3.6 Effekter på kommunernas kostnader och intäkter 
  
 av in eller utflyttning .................................................... 
  
 25 
  
 1.3.7 
  
 Servicenivån................................................................... 
  
 29 
  
 1.4 
  
 Vad utjämningssystemet förmår och inte förmår.................. 
  
 31 
  
 1.5 
  
 Slutsatser och förslag ............................................................... 
  
 33 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 2000:127 
  
 2 
  
 Hälso- och sjukvård..................................................... 
  
 37 
  
 2.1 
  
 Inledning .................................................................................. 
  
 37 
  
 2.2 
  
 Nuvarande utformning ........................................................... 
  
 38 
  
 2.2.1 
  
 Vårdtunga grupper ....................................................... 
  
 38 
  
 2.2.2 
  
 Övrig befolkning.......................................................... 
  
 39 
  
 2.2.3 
  
 Sjukvård i gles bebyggelsestruktur.............................. 
  
 40 
  
 2.3 
  
 Resultat av uppföljningen ....................................................... 
  
 40 
  
 2.3.1 
  
 Matrismodell för beräkning av vårdbehov.................. 
  
 40 
  
 2.3.2 
  
 Uppföljningen har genomförts i ett antal steg........... 
  
 41 
  
 2.3.3 
  
 Tillhörighet till vårdtung grupp .................................. 
  
 41 
  
 2.3.4 
  
 Effekter av nya kostnadsdata....................................... 
  
 42 
  
 2.3.5 
  
 Effekter av ett bredare underlag.................................. 
  
 43 
  
 2.3.6 
  
 Framtagning av ny matrismodell ................................ 
  
 44 
  
 2.3.7 
  
 Effekter av att använda variabeln Avliden i 
  
 analysen......................................................................... 
  
 45 
  
 2.3.8 
  
 Utan uppdelning vårdtung och ej vårdtung grupp .... 
  
 45 
  
 2.4 
  
 Slutsatser .................................................................................. 
  
 45 
  
 2.5 
  
 Förslag till förändring ............................................................. 
  
 46 
  
 2.6 
  
 Effekter av föreslagen förändring........................................... 
  
 46 
  
 2.6.1 
  
 Beräknat tillägg/avdrag ................................................ 
  
 47 
  
 2.7 
  
 Modeller för gles bebyggelsestruktur .................................... 
  
 48 
  
 2.7.1 
  
 Bakgrund....................................................................... 
  
 48 
  
 2.7.2 
  
 Primärvård .................................................................... 
  
 49 
  
 2.7.3 
  
 Resultat av uppföljningen ............................................ 
  
 49 
  
 2.7.4 
  
 Förslag till förändring .................................................. 
  
 50 
  
 2.7.5 
  
 Effekter av föreslagen förändring ............................... 
  
 50 
  
 2.8 
  
 Sjukhusvård.............................................................................. 
  
 51 
  
 2.8.1 
  
 Nuvarande utformning ................................................ 
  
 51 
  
 2.8.2 
  
 Resultat av uppföljningen ............................................ 
  
 52 
  
 2.8.3 
  
 Förslag till förändring .................................................. 
  
 52 
  
 2.8.4 
  
 Effekter av föreslagen förändring ............................... 
  
 52 
  
 2.9 
  
 Ambulansstationer .................................................................. 
  
 53 
  
 2.9.1 
  
 Nuvarande utformning ................................................ 
  
 53 
  
 2.9.2 
  
 Resultat av uppföljningen ............................................ 
  
 54 
  
 2.9.3 
  
 Förslag till förändring .................................................. 
  
 54 
  
 2.9.4 
  
 Effekter av föreslagen förändring ............................... 
  
 54 
  
 2.10 
  
 Sjukresor .................................................................................. 
  
 55 
  
 2.10.1 Nuvarande utformning ................................................ 
  
 55 
  
 2.10.2 Resultat av uppföljningen ............................................ 
  
 56 
  
 6 
  
 Innehåll 
  
 2000:127 
  
 Förslag till förändring.............................................................. 
  
 56 
  
 2.10.3 Effekter av föreslagen förändring ................................ 
  
 57 
  
 2.11 
  
 Frågan om kompensation för merkostnader för resor 
  
 till regionsjukvård .................................................................... 
  
 57 
  
 2.11.1 Bakgrund ....................................................................... 
  
 57 
  
 2.11.2 Förslag till förändring................................................... 
  
 58 
  
 2.12 
  
 Övernattningsplatser vid vårdcentraler .................................. 
  
 58 
  
 2.12.1 Bakgrund ....................................................................... 
  
 58 
  
 2.13 
  
 Förslag till förändring.............................................................. 
  
 59 
  
 2.13.1 Effekter av föreslagna förändringar............................. 
  
 60 
  
 2.13.2 Samlade effekter för hälso- och sjukvård och gles 
  
 bebyggelsestruktur........................................................ 
  
 61 
  
 3 
  
 Jämställdhetsaspekter ................................................ 
  
 63 
  
 3.1 
  
 Nuvarande utformning ............................................................ 
  
 63 
  
 3.2 
  
 Resultat av uppföljningen........................................................ 
  
 63 
  
 3.3 
  
 Förslag till förändring.............................................................. 
  
 63 
  
 4 
  
 Fortsatt uppföljning och hantering av 
  
 utjämningssystemet.................................................... 
  
 65 
  
 4.1 
  
 Bakgrund................................................................................... 
  
 65 
  
 4.1.1 
  
 Dataunderlag för utjämningen..................................... 
  
 66 
  
 Bilagor: 
  
 Bilaga 1: 
  
 Kommittédirektiv............................................................ 
  
 69 
  
 Bilaga 2:  
 Kompensation för befolkningsminskning 
  
 av Johnson, Svenska Kommunförbundet........ 
  
 75 
  
 Bilaga 3: 
  
 Utvärdering av modell för kostnadsutjämning 
  
 sjukvårdskostnader av Sandoval, Inregia AB ........... 
  
 101 
  
 Bilaga 4:  
 Fortsatt utveckling av utjämningssystemet för 
  
 kommuner och landsting av Jones 
  
 Glesbygdsverket ............................................................ 
  
 147 
  
 Bilaga 5:  
 Jämställdhetsaspekter på delar av det kommunala 
  
 utjämningssystemet av Smith.................. 
  
 165 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 2000:127 
  
 8 
 Sammanfattning 
 Utjämningssystemet syftar till att garantera alla kommuner och landsting likvärdiga ekonomiska förutsättningar att kunna tillhan- dahålla sina invånare service oberoende av inkomstförhållanden och opåverkbara strukturella förhållanden. Det sker genom en långtgående utjämning av skillnader i skattekraft och strukturella merkostnader. Skillnader i skattekraft och beräknade strukturella kostnader utjämnas med bidrag från respektive avgifter till staten. 
 Genom inkomstutjämningen får alla kommuner och landsting del av den ekonomiska tillväxten av skatteunderlaget per invånare i landet oavsett utvecklingen av den egna skattekraften. Nya beräk- ningar görs inför varje bidragsår varvid förändringar i skattekraft och strukturella förhållanden beaktas. 
 Den översyn av systemet som delegationen genomfört innebär att endast små ändringar i utjämningssystemet föreslås. En bidra- gande orsak till detta är att de förslag till förändringar som Utjäm- ningsutredningen (SOU 1998:151) föreslog var mycket omfattande och att de infördes så sent som år 2000. Det har gått en alltför kort tid för att det skall kunna göras en värdering av träffsäkerheten hos alla de delmodeller som så nyligen justerats. De förslag som delegationen framför är således till övervägande delen av karaktären uppdatering och mindre justeringar. 
 Utredningens uppdrag 
 Regeringen beslöt vid regeringssammanträde den 23 juni 1999 att tillkalla en särskild delegation, Delegationen för fortsatt utveckling av utjämningssystemet för kommuner och landsting, att svara för en fortsatt uppföljning av utjämningssystemet och utvärdering av träffsäkerheten hos de enskilda delarna i kostnadsutjämningen, i första hand när det gäller delmodellerna för befolkningsminskning och hälso- och sjukvård. Delegationen skall vidare utreda alterna- 
 9 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2000:127 
  
 tiva utformningar av inkomstutjämningen, med bibehållen långtgå- ende utjämning men utan negativa marginaleffekter. 
 Uppläggning av arbetet 
 Uppdraget att svara för en fortsatt uppföljning och utvärdering av träffsäkerheten hos de enskilda delarna av kostnadsutjämningen har främst inriktats på: 
  
 1. 
  
 Befolkningsförändringarnas konsekvenser för den kommunala verksamheten och ekonomin. 
  
 2. 
  
 Merkostnader för hälso- och sjukvård i storstadsregioner och i glesbygd. 
  
 3. 
  
 Behovet av en kompensation för befolkningsminskning i lands- ting. 
  
 4. 
  
 Alternativa utformningar av inkomstutjämningen som kan eliminera eller minska de negativa marginaleffekterna med bibehållen långtgående utjämning. 
  
 5. 
  
 Analys av jämställdhetsaspekterna i utjämningssystemet. 
  
 Delegationen har i skrivelse till regeringen redovisat två av de utpe- kade uppdragen: Alternativa utformningar av inkomstutjämningen som kan eliminera eller minska de negativa marginaleffekterna samt frågan om kompensation för befolkningsminskning i landsting. 
 Delegationens överväganden och förslag i övriga delar redovisas i detta betänkande. 
 Inkomstutjämningen 
 Delegationen föreslog i en delrapport till regeringen i februari 2000 att inkomstutjämningsavgiften/bidraget för de kommuner som har en länsvis skattesats som överstiger 95 procent av den egna utde- biteringen justeras genom att kommunens tillväxt av skattein- komster efter inkomstutjämning beräknas på följande sätt: Tillväxt av skatteinkomster efter justering = rikets tillväxt + (kommunens tillväxt – rikets tillväxt) * 0,05. 
 Riksdagen har beslutat i enlighet med detta förslag. 
 10 
  
 SOU 2000:127 
  
 Sammanfattning 
  
 Befolkningsminskning i landsting 
 Delegationen föreslog i nämnda delrapport att det för landsting som under en 5 års period minskat sin befolkning med mer än 2 procent införs ett omställningsbidrag. Omställningsbidraget bör utgå med 60 kronor per invånare för varje procents minskning av befolkningen över kvalifikationsgränsen 2 procent och finansieras via anslaget Särskilda insatser i vissa kommuner och landsting under 2001 och 2002. 
 Riksdagen har beslutat i enlighet med detta förslag. 
 Resultat av uppföljningen och förslag till förändringar 
 Föregående översyn av utjämningssystemet redovisades i SOU 1998:151. Utredarna gjorde då en genomgång av hela utjämnings- systemet. De förslag som framlades och som med små modifika- tioner senare beslutades i Riksdagen gäller sedan årsskiftet år 2000. Genom det beslut som togs i Riksdagen förändrades den övervä- gande delen av de enskilda beräkningsgrunderna för utjämningen. Detta innebär att det för flertalet av delarna i utjämningen ännu inte förflutit ett år. För att göra en ingående analys av träffsäker- heten i de enskilda delarna krävs en längre tidsperiod. 
 Enligt direktiven (dir. 1999:57) ska delegationen mot bakgrund av de pågående kraftiga befolkningsomflyttningarna mellan olika delar av landet ytterligare belysa konsekvenserna för kommuner och landsting av dessa omflyttningar. En viktig fråga är på vilket sätt befolkningsförändringarna påverkar behovet av och efterfrågan på kommunal verksamhet och hur möjligheterna till anpassning av verksamheten, och därmed också kostnaderna, ser ut på kort respektive längre sikt. Effekterna av befolkningsomflyttningarna behöver belysas ytterligare för såväl kommuner som landsting. 
 Befolkningsminskningen har av många sedan mitten av 1990- talet uppfattats som ett växande kommunalekonomiskt problem. Det är ännu för tidigt att avläsa de långsiktiga konsekvenserna av en fortgående befolkningsminskning, som också innebär en för- ändring av åldersstrukturen i kommunen. Dagens utjämningssy- stem kompenserar för en mer betydande befolkningsminskning. Även de kommuner som på kort tid kraftigt ökar sin befolkning har en situation som kan innebära ökade kostnader, som inte kan kompenseras i nuvarande utjämningssystem på grund av bl.a. efter- släpningseffekter. Situationen för de expanderande kommunerna 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2000:127 
  
 varierar emellertid och därför vill vi inte förorda att det utformas ett generellt system för att kompensera för kostnader som uppstår vid snabb befolkningsökning. I vissa fall kan det emellertid vara motiverat att ge snabbt växande kommuner möjlighet att få ett för- skott på förväntade ökade intäkter 
 Enligt vår mening bör det göras en bred analys av hur små kom- muner, med kraftig befolkningsminskning och ett regionalt utsatt läge kan ges bra förutsättningar på längre sikt att tillhandahålla en likvärdig vård, omsorg och utbildning. Utjämningssystemet inne- håller ett antal faktorer som ska kompensera för kostnader som hör till den geografiska och regionala strukturen. Därtill kommer att införandetilläggen har stor ekonomisk betydelse för de kommuner som har ett ogynnsamt geografiskt och regionalt läge. Vi föreslår att regeringen tillsätter en utredning med uppdrag att göra en samlad bedömning av vilket ekonomiskt stöd som kan behövas för att kommuner med långsiktigt vikande folkmängd och en utsatt regional position ska kunna upprätthålla en godtagbar kvalitet i den kommunala verksamheten. 
 Vi vill också uppmärksamma att de delar av det kommunala utjämningssystemet som utredningen diskuterar till en del befinner sig i gränslandet mellan kommunal utjämning och regionalpolitik. Om det vid de fortsatta överväganden, som vi föreslagit, står klart att ett antal kommuner kommer att behöva ett permanent ekono- miskt stöd för att kunna tillhandahålla en likvärdig samhällsservice kan det finnas skäl för att hantera de nuvarande geografiska och regionala faktorerna i utjämningssystemet utanför systemet i form av ett särskilt regionalpolitiskt stöd. 
 Nuvarande kompensation för befolkningsminskning bibehålls oförändrad. När det gäller delmodellen för kompensation för minskningen av antal barn  
 7–15 
  år bör denna sänkas till 55 kronor per invånare för varje procentenhet antalet barn minskat dessutom bör minskningen av antalet barn i stället beräknas på åldersgruppen  
 7–18 
  år. 
 Kompetensationen för befolkningsminskning i landsting bör inordnas i utjämningssystemet från och med år 2003. 
 Det uppdrag som utredningen haft enligt direktiven när det gäller utjämningen inom hälso- och sjukvårdsområdet var att undersöka huruvida merkostnader för hälso- och sjukvård i stor- stadsregioner och i glesbygd beaktas på ett rimligt sätt. Utred- ningen har gjort detta genom att bredda underlagsmaterialet så att storstad liksom mer glest bebodda områden ingår som en del av 
 12 
  
 SOU 2000:127 
  
 Sammanfattning 
  
 underlaget för beräkningarna. Dessutom har de olika delmodellerna för gles bebyggelsestruktur utvärderats. Arbetet har i huvudsak bedrivits inom ramen för de modeller som finns i nuvarande utjämningssystem. 
 Nuvarande modell har visat sig vara stabil även efter det att både nya kostnadsdata använts och befolkningsförändringar fått genom- slag. De andra alternativ som utredningen analyserat visar inte på att utjämningen skulle främjas genom att byta modell. Resultatet blir att den nuvarande modellen bör behållas och att endast en uppdatering av befolknings- och kostnadsdata bör göras. De nya data som nu finns för hela Skåne bör således utgöra grunden för modellen. 
 Bebyggelsestruktur och geografiska förhållanden varierar mycket kraftigt mellan landets landsting. Långa avstånd och gles bebyggelsestruktur med litet befolkningsunderlag för olika slag av service kan ge landstingen högre enhetskostnader. Inom sjukvården är det exempelvis rimligt att organisera verksamheten så att resorna till vårdcentralen inte blir alltför långa. Det innebär att ett landsting med gles bebyggelsestruktur kan behöva bedriva sin verksamhet med betydligt fler men mindre enheter än ett landsting med lika många invånare inom en mindre yta. 
 Utredningen har aktualiserat beräkningarna vad gäller primär- vård och sjukhusvård samt ambulanstransporter för att tydliggöra befolkningsförändringarnas effekter på utjämningen. Vidare har alternativa beräkningsmodeller tagits fram när det gäller beräkning av merkostnader för sjukresor. Dessutom har utredningen analyse- rat behovet av kompensation för merkostnader som vissa landsting med mycket långa avstånd mellan sjukhus och vårdcentraler kan ha. Vi gör den bedömningen att för vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus bör en kompensation för beräknande merkostnader utgå. 
 Vår bedömning är att fortsatta analyser behövs för att klarlägga behovet av kompensation för regionala sjukresor och ambulans- helikopterverksamhet. 
 Resultatet av uppföljningen är att de modeller som finns i dagens utjämning ej ändras i grunden. Genom att befolkningsförändring- arna har en stor betydelse för redan glest bebodda områden bör modellerna för hälso- och sjukvård i gles bebyggelsestruktur emellertid uppdateras med ny befolkning varje år och utplacering av vårdcentraler och ambulansstationer göras vart tredje år. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2000:127 
  
 Beräkningsgrunden avseende sjukresor föreslås ändras så att den bygger på avstånd till vården. 
 Med utgångspunkt i att det är strukturellt betingade behovs- och efterfrågeskillnader som skall ligga till grund för utjämningen så är det av vikt att faktorer av betydelse tas med redan från början. Vid varje uppdatering eller då nya modeller för utjämning skapas skall beaktas om skillnader mellan könen har relevans för det område som behandlas. Utredningen föreslår därför att jämställdhets- aspekterna tydliggörs vid den fortsatta hanteringen av utjämnings- systemet. 
 Fortsatt uppföljning 
 För att underlätta en rationell hantering av utjämningssystemet och säkerställa ett bra underlag för utjämningen föreslår utredningen att det bildas ett samarbetsorgan under ledning av regeringskansliet. Detta organ skall sköta den löpande uppfölj- ningen och utvärderingen av utjämningssystemet och att säkra en kontinuerlig kunskapsuppbyggnad kring modeller och system för utjämning mellan kommuner och landsting. Genomgripande översyner av utjämningen bör ligga utanför samarbetsorganets arbetsfält. 
 14 
  
 1 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Utredningens förslag:  
 Nuvarande kompensation för befolknings- minskning under den senaste tioårsperioden bibehålls oförändrad. Kompensationen för minskningen av antalet barn i åldern  
 7–15 
  år i delmodellen för befolkningsminskning sänks till 55 kronor per invånare för varje procentenhet antalet barn minskat. Dessutom skall minskningen av antalet barn i stället beräknas på åldersgrup- pen  
 7–18 
  år. En utredning bör tillsättas för att göra en samlad bedömning vilket ekonomiskt stöd som kan behövas för att kom- muner med långsiktigt vikande folkmängd och en utsatt regional position ska kunna upprätthålla en likvärdig kvalitet i den kommu- nala verksamheten. Kompensationen för befolkningsminskning i landsting bör inordnas i utjämningssystemet från och med år 2003. 
  
 1.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Statsbidragberedningen (SOU 1994:144) föreslog att en modell skulle införas för att kompensera kommuner för den befolknings- minskning som skett under den senaste tioårsperioden. Anled- ningen till detta förslag var, enligt beredningen, att vissa kostnader tar tid att anpassa till mindre folkmängd, detta samtidigt som intäkterna i form av skatteintäkter och statsbidrag anpassar sig tämligen direkt. Beredning föreslog att beloppet skulle uppgå till 50 kronor per procentenhet som befolkning minskat med utöver 2 procent de 10 senaste åren. Beloppet ändrades senare i proposi- tionstexten till 100 kronor. 
 Den kommunala utjämningsutredningen (SOU 1998:151) före- slog att beloppet 100 kronor skulle vara kvar oförändrat. Det fanns dock en önskan om att ytterligare kompensera kommuner med en vikande befolkning, men utredningen ansåg att en höjning av beloppet skulle ge upphov till oönskade negativa marginaleffekter. 
 15 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 Beredning föreslog därför att man, utöver den befintliga modellen, skulle införa en speciell kompensation för de kommuner som har haft en negativ utveckling av antalet skolbarn. För att inte fånga rena demografiska svängningar bland skolbarnen sattes ett villkor att kommunens totala befolkning skulle ha minskat med mer än 2 procent de tre senaste åren. Om detta villkor var uppfyllt skulle kommunen ersättas med 100 kronor per invånare för varje procentenhet som skolbarnen i åldern  
 7-15 
  år minskat. 
  
 1.2 
  
 Befolkningsförändringar under de senaste 40 åren 
  
 I detta avsnitt diskuteras, om inget annat sägs, befolkningsomflytt- ningar mellan arbetsmarknadsregioner. Landet delas in i 109 arbetsmarknadsregioner och var och en av dessa är en enhet bestående av ett antal till varandra gränsande kommuner som bildar en sammanhängande arbets- och bostadsmarknad. 
  
 1.2.1 
  
 Befolkningsförändringar  
  
 1960-1990 
 1 
  
 Den regionala befolkningsutvecklingen följer stabila utvecklings- mönster sedan slutet av  
 1960-talet. 
  Det är i huvudsak i samma delar av landet som befolkningen växer respektive minskar nu som då, även om förändringarna varierar år från år. 
 Inledningsvis växte befolkningen i stort sett i alla tätorter, men framförallt i de större städerna och industriorterna. Många indu- stridominerade tillväxtorter kom under de efterföljande decenni- erna, när industrin rationaliserades, att höra till de regioner där befolkningen minskade mest. Likväl ansågs länge att den befolk- ningsmässiga tillbakagången i t.ex. Norrlands inland var ett pro- blem orsakat av att man låg efter i utvecklingen, och att politiken därför måste inriktas på att industrialisera även dessa delar av lan- det. Idag kan urbaniseringen i den klassiska meningen sägas vara avslutad, och vi ser i stället tecken på en omvänd trend med en ökad omflyttning från framförallt de större tätorterna till den omgivande landsbygden. 
 Utvecklingen under  
 1970-talet 
  kan beskrivas med två uttryck: gröna vågen och industrikris. I början av  
 1970-talet 
  började 
  
 1  
 Hela avsnittet är hämtat från Regionalpolitiska utredningens slutbetänkande, SOU 2000:87, sid. 26 ff. 
 16 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 befolkningen i storstäderna att minska såväl i Sverige som i många andra länder i västvärlden. I stället ökade befolkningen i många mindre tätorter och på landsbygden, men framför allt i många för- ortskommuner utanför de stora städerna. De kraftigaste minsk- ningarna ägde rum i bruks- och industrikommuner samt i ett antal små orter i Norrlands inland. Över huvud taget kom befolknings- förändringarna i landet in i ett väsentligt lugnare skede, och befolkningen kom trendmässigt under 1970- och  
 1980-talen 
  att bli mer bofast. Effekterna av tidigare decenniers urbaniseringsvåg kan vi dock fortfarande se i form av skevheter i åldersstrukturen och en svag naturlig befolkningstillväxt i vissa regioner. 
 Redan under  
 1970-talet 
  kunde forskare påvisa hur flyttnings- mönstren blev alltmer beroende av valet av vardagsmiljö och livsstil i bostadsorten. Under den dåtida gröna vågen lämnade många ett arbete i en större ort för att flytta till en osäker försörjning i en mindre. Samma fenomen gör sig gällande även under 1980- och  
 1990-talen, 
  men då med allt större preferenser för ett boende i större orter. Industrins sysselsättningsmässiga tillbakagång avlöstes så småningom av en snabb offentlig, i första hand kommunal, sys- selsättningsexpansion. Denna expansion skedde i stort sett i pro- portion till befolkningen. 
 Behovet av att flytta minskade också i takt med att allt fler män- niskor skaffade sig bil och att det kollektiva transportnätet utveck- lades. I stället för att flytta kunde man nu bo och arbeta i ett mer geografiskt utsträckt område. Likaså ökade svårigheterna för familjer att flytta längre sträckor i takt med att fler kvinnor började förvärvsarbeta, och därmed två personer i hushållet måste hitta ett arbete på den nya bostadsorten, i stället för som tidigare en. Ytter- ligare en bidragande orsak är utbyggnaden av inkomstförsäkrings- system som gjort behovet av att flytta mindre tvingande. 
 Ungdomars val betingas också av vilken utbildning de väljer. Den direkta effekten av en satsning på högskoleutbildning, som är viktig för individerna och nödvändig för den regionala tillväxten, har blivit en ökad befolkningstillväxt i de större städer där hög- skolorna finns. De indirekta effekterna har också inneburit en ökad urbanisering. Många ungdomar utbildar sig till yrken som mest förekommer på större orter och många väljer att fortsätta bo på orter med större befolkningsunderlag. 
 En historiskt ny situation har således växt fram vad gäller bosättningsmönstrets viktigaste drivkraft. Tidigare bodde man nära arbetsplatserna som i sin tur var belägna nära naturtillgångar 
 17 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 och noder i kommunikationsnätet. Arbetsutbudet styrde netto- flyttningen och bosättningsmönstrets långsamma förändring. I dag väljer vi friare bosättning efter bostadsortens livsstil. Vissa bostadsorters vardagsmiljö och livsstil lockar inflyttare mer än andra, vilket i sin tur ökar just dessa orters attraktivitet för många växande näringar i behov av arbetskraft. 
  
 1.2.2 
  
 Utvecklingen under  
  
 1990-talet 
 2 
  
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  har emellertid den regionalt ojämna befolkningsutvecklingen förstärkts. Nytt för denna period är att vi sett en befolkningsminskning i nästan alla svenska regio- ner. Befolkningsminskningen har jämfört med tidigare år varit för- hållandevis omfattande i flertalet mindre arbetsmarknadsregioner, liksom nu även i vissa högskoleregioner.  
 1990-talets 
  utveckling har därför inneburit att förhållandevis omfattande befolkningsminsk- ningar inte längre är ett fenomen bara i s.k. regionalpolitiskt prio- riterade områden. 
 Befolkningen i skogslänens inre delar har minskat sedan decen- nier tillbaka. Men under  
 1995–1998 
  tredubblades minskningen jämfört med tidigare femårscykler. Under denna period minskade skogslänens inre delar med 12 000 personer, vilket motsvarade 3,16 procent av befolkningen.  
 1990-talets 
  senare del skiljer sig också åt på så sätt att minskningen även drabbat övriga regioner, med undantag för storstäderna. 
 Bakom befolkningssiffrorna för olika regioner döljer sig emel- lertid stora skillnader. Statistiken över befolkningsförändringarna  
 1991–1998 
  visar på en ökad polarisering. De tätortsnära landsbyg- derna (områden inom  
 Howardminuters bilresa till tätorter större än 3 000 invånare), den tätortsnära skärgården och de större tätorterna har ökat sin befolkning, medan glesbygder samt mindre och mel- lanstora tätorter har minskat. Den största ökningen av landsbygds- befolkningen finns i storstadsregionerna, där befolkningen i den tätortsnära landsbygden relativt sett ökat mer än i tätorterna. Även i flera andra undersökningar under de senaste åren konstateras att varken befolkningstillväxt eller inflyttning är ett rent storstadsfe- nomen. 
  
 2  
 Källa: Årsbok 2000, Glesbygdsverket. 
 18 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Sedan 1995 har 208 av Sveriges 289 kommuner drabbats av mins- kad befolkning. Samtidigt har 40 kommuner ökat sin befolkning med mer än 2 procent. 
  
 1.2.3 
  
 Vilka åldersgrupper flyttar? 
  
 Expansionen av den högre utbildningen har resulterat i en ökad geografisk rörlighet. Det är ungdomarna som står för hela upp- gången i flyttningarna jämfört med tidigare perioder. Det är endast ungdomar i åldern  
 19–26 
  år som har en ökad flyttintensitet år 1997 jämfört med år 1970. Alla andra åldersgrupper har en minskad flyttintensitet år 1997 jämfört med år 1970. En anledning till detta är att det nu är vanligare att studenter skriver sig på studieorten. 
 3 
  
 1.2.4 
  
 Varför flyttar man? 
  
 4 
  
 En analys av statusen före och efter flytt hos de som flyttade mel- lan olika arbetsmarknader åren  
 1991–1996 
  visade att 33 procent hade arbete både före och efter flytten. 20 procent av de som flyt- tade studerade både före och efter flytten. Åtta procent av de som flyttade studerade före flytten och hade arbete efter flytten. Endast 5 procent var arbetslösa eller inte sysselsatta före flytten och hade arbete efter flytten. Statusen före respektive efter flytt varierar dock mycket mellan olika arbetsmarknader i landet. 
 De allra flesta som flyttat uppgav att de flyttade frivilligt och att det var lätt att fatta beslutet. Det vanligaste angivna motivet till att flytta var miljöbyte. Att flytta till släkt, flytta ihop, flytta till annat boende samt byta miljö var motiv som uppgavs av sammanlagt 60 procent av de svarande. Det är alltså inte arbetsmarknadsläget på olika orter som styr flyttningarna. Endast en femtedel uppgav att ett nytt arbete varit ett motiv bakom den senaste flyttningen. Mckay dier uppgavs som ett motiv av ungefär lika många. 
  
 3 
  
 Källa: SOU 2000:87, sid. 38. 
  
 4 
  
 Källa: SOU 2000:87, sid. 42 och 47. 
  
 19 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 1.2.5 
  
 Bedömningar om den framtida utvecklingen 
  
 I Regionalpolitiska utredningen, Rapport 19, görs befolkningspro- gnoser för nio olika regionfamiljer. Regionfamiljerna bildas av lokala arbetsmarknader som sinsemellan liknar varandra beträf- fande folkmängd, näringsstruktur och tillgång till högskola. Sex olika prognoser görs för varje regionfamilj. 
 I alternativ A har en gravitationsmodell använts. Den tar hänsyn till att flyttningar mellan regioner påverkas av avståndet till inflytt- ningsregionen och till regionens egenskaper, t.ex. dess folkmängd. Denna modell baseras också på observerade flyttmönster 1985– 1999. Alternativ B baseras på observerade flyttmönster  
 1985–1999. 
  Alternativen C och D är demografiska framskrivningar baserade på observerade flyttmönster perioderna  
 1985–1999 
  respektive 1985– 1989. Alternativ E är en s.k. demografisk nollframskrivning, vilket innebär att flyttningar negligeras helt. Alternativ F liknar alt. E men där flyttningarna inkluderas, men där de årliga flyttningsnet- tona är noll för alla regioner. I nedanstående tabell redovisas resul- tatet av de sex olika prognoser av befolkningsutvecklingen då lan- dets kommuner delas in i nio olika regionfamiljer. 
  
 Tabell 1.1.  
 Folkmängd (tusental) i regionfamiljer 1990, 1999 och 2010 enligt 6 prognosalternativ 
  
 Region 
  
 1990 
  
 1999 
  
 2010 
  
 2010 
  
 2010 
  
 2010 
  
 2010 
  
 2010 
  
 Alt A 
  
 Alt B 
  
 Alt C 
  
 Alt D 
  
 Alt E 
  
 Alt F 
  
 Stockholmsregionen 
  
 1 684 
  
 1 850 
  
 2 010 
  
 2 148 
  
 2 027 
  
 1 994 
  
 1 887 
  
 1 910 
  
 Malmöregionen 
  
 835 
  
 896 
  
 967 
  
 976 
  
 960 
  
 956 
  
 906 
  
 914 
  
 Göteborgsregionen 
  
 616 
  
 663 
  
 712 
  
 725 
  
 713 
  
 700 
  
 662 
  
 668 
  
 Högskoleregioner 
  
 1 537 
  
 1 606 
  
 1 664 
  
 1621 
  
 1 658 
  
 1 662 
  
 1 606 
  
 1 601 
  
 Övriga regionala 
  
 1 547 
  
 1 554 
  
 1 542 
  
 1 493 
  
 1 534 
  
 1 545 
  
 1 537 
  
 1 533 
  
 centra 
  
 Stora industri- 
  
 601 
  
 589 
  
 557 
  
 556 
  
 561 
  
 570 
  
 581 
  
 574 
  
 regioner 
  
 Stora tjänste- 
  
 669 
  
 667 
  
 650 
  
 629 
  
 648 
  
 652 
  
 658 
  
 652 
  
 regioner 
  
 Små industri- 
  
 668 
  
 630 
  
 572 
  
 550 
  
 574 
  
 588 
  
 614 
  
 605 
  
 regioner 
  
 Små tjänsteregioner 
  
 434 
  
 407 
  
 373 
  
 348 
  
 371 
  
 379 
  
 394 
  
 388 
  
 Riket 
  
 8 591 
  
 8 861 
  
 9 047 
  
 9 047 
  
 9 047 
  
 9 047 
  
 8 846 
  
 8 845 
  
 Källa: Regionalpolitiska utredningen, Rapport 19, sid. 28 ff. 
 20 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Av de 109 lokala arbetsmarknadsregionerna beräknas 73 få en befolkningsminskning i samtliga beräkningsalternativ. Under  
 1990-talet 
  minskade befolkningen i 65 av 109 regioner. För regionerna Stockholm, Malmö och Göteborg är prognosen en befolkningsökning med alla sex prognosalternativen (förutom alt. E för Göteborg där prognosen visar en liten befolknings- minskning). Ökningen för dessa regioner beräknas bli något starkare än under de senaste tio åren. Storstadsregionerna skulle få en folkökning även utan omflyttning eftersom storstadsregionerna över åren har fått en relativt ung åldersstruktur, som kommer att ge ett födelseöverskott. För högskoleregioner visar prognoserna befolkningsökning, om än liten, med fyra av de sex metoderna. Resterande regioner får, enligt prognoserna, befolkningsminskning med alla prognosmetoder. Störst befolkningsminskningar får enligt prognoserna små tjänste- och små industriregioner. 
 Enligt ovanstående prognoser kommer befolkningsförändring- arna de kommande tio åren i stor utsträckning att följa de mönster som har varit under andra hälften av  
 1990-talet. 
  
 Med denna utveckling framgent bör det omställningsbidrag som föreslogs av utredningen i vår tidigare skrivelse till regeringen och som riksdagen senare beslutat om inordnas i utjämningssystemet från och med år 2003. 
  
 1.3 
  
 De kommunalekonomiska konsekvenserna av befolkningsförändringarna 
  
 I detta avsnitt ges en översiktlig beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet samt dess följsamhet till befolkningsföränd- ringar. Beskrivningen är förenklad och de kommunalekonomiska effekterna är olika beroende av den flyttande personens ålder, inkomst, behov av kommunal verksamhet etc. 
  
 1.3.1 
  
 Skatteintäkter och inkomstutjämning 
  
 Kommunernas preliminära skatteintäkter beräknas och utbetalas beräknat på antalet invånare 1 november året före det aktuella intäktsåret. Om en person flyttar från kommunen under t.ex. juni månad så kommer kommunens skatteintäkter ändå vara oföränd- rade under det innevarande året. Detsamma gäller då en person flyttar in till en kommun. 
 21 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 Inkomstutjämningen innebär en mycket långtgående utjämning av kommunernas skatteunderlag och skatteintäkter. Om alla kom- muner hade en skattesats som motsvarar den genomsnittliga kom- munalskatten i riket så skulle samtliga kommuners skatteintäkter efter inkomstutjämningen variera mellan 99 procent och 104 procent av den genomsnittliga skatteintäkten/invånare i riket. En kommun är därför alltid garanterad en skatteinkomst på ca 26 000 kronor per invånare år 2001 om kommunen har den genom- snittliga utdebiteringen i landet. 
 En kommuns bidrag eller avgift i inkomstutjämningen, som beräknas i kronor per invånare, beräknas utifrån kommunens skat- teunderlag två år före intäktsåret. Storleken beräknas därefter utifrån antalet invånare i kommunen den 1 november året före det aktuella bidrags- eller avgiftsåret. Om en person flyttar från kom- munen under t.ex. juni månad så kommer kommunens bidrag/avgift ändå vara oförändrad under det innevarande året. 
 Följaktligen förlorar varje kommun ca 26 000 kronor per invå- nare som flyttar ut från kommunen, dock med viss fördröjning. Denna inkomstförlust kan variera något beroende på nivån på kommunens skattekraft och utdebitering samt den länsvisa skatte- sats som används i inkomstutjämningen. Variationer i den garante- rade inkomsten kan också uppkomma som en effekt av skillnader i fördelningen av ansvaret för olika verksamheter mellan kommuner och landsting i ett län. 
  
 1.3.2 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 Kostnadsutjämningen är utformad enligt samma principer för kommuner och landsting. Metoden kallas för standardkostnads- metoden. Den innebär att kostnadsutjämningen byggs upp av ett antal delmodeller, där de strukturella kostnadsskillnaderna beräk- nas med hjälp av olika variabler. De olika delmodellerna avser antingen verksamheter som t.ex. barn- och äldreomsorg eller kost- nader som finns i de flesta verksamheter, t.ex. bygg- och uppvärm- ningskostnader. 
 Beräkningen av kommunernas strukturkostnader ska bygga på mätbara och objektiva faktorer som inte kommunerna själva kan påverka, som t.ex. skillnader i åldersstruktur, social struktur, bebyggelsestruktur och geografiskt läge. Systemet är utformat så att en standardkostnad beräknas för olika verksamheter i en kom- 
 22 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 mun och summan av dessa kostnader för hela den kommunala verksamheten (strukturkostnad) jämförs sedan med den genom- snittliga strukturkostnaden i landet. Är kommunens strukturkost- nad högre än genomsnittet är strukturen ogynnsam och därför utgår en kompensation till kommunen (bidrag). Omvänt, är strukturkostnaden lägre så måste en kommun med en gynnsam struktur betala en utjämningsavgift till systemet. 
  
 1.3.3 
  
 Hur många kommuner uppfyller kriterierna för stöd för befolkningsminskning i utjämningssystemet 
  
 Det är, vilket nämnts tidigare, 208 kommuner som haft en mins- kande befolkning mellan åren  
 1995–1999. 
  Enligt de preliminära beräkningarna för utjämningssystemet år 2001 är det 135 kommu- ner som har haft en befolkningsminskning som överstiger två pro- cent den senaste  
 10-årsperioden, 
  eller som uppfyller kriterierna för ett minskat antal barn i ålder  
 7–15 
  år, och som därmed får ersätt- ning i modellen för befolkningsminskning i kostnadsutjämningen. Den totala ersättningen till dessa kommuner uppgår till ca 725 miljoner kronor. Denna summa finansieras genom ett lika stort avdrag för alla kommuner och nettobidraget till de 135 kommu- nerna uppgår därför i praktiken till ca 578 miljoner kronor. 
 För landstingen finns ingen motsvarande kompensation inom utjämningssystemet. Landstingens skatteinkomster, bidrag/avgift i inkomstutjämningen och generella statsbidrag förändras samman- taget i huvudsak i takt med de årliga förändringarna av landstingets totala folkmängd. Intäkterna i absoluta tal minskar således också vid en minskande folkmängd. Anpassningen av kostnaderna för verksamheten till en totalt sett lägre intäktsnivå i de landsting som har en betydande minskning av befolkningen tar viss tid, vilket sär- skilt gäller de fasta kostnaderna t.ex. för lokaler. Anpassningen kan också försvåras av att hänsyn måste tas till att servicen för den kvarvarande befolkningen måste hållas på en rimlig nivå. 
 Riksdagen har godkänt inrättandet av ett omställningsbidrag för landsting med minskande befolkning. Omställningsbidraget skall utbetalas åren 2001 och 2002 till landsting som har haft en befolk- ningsminskning om minst två procent under en femårsperiod. 
 23 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 1.3.4 
  
 Förändringar av åldersstrukturen 
  
 Förändringar i åldersstrukturen har en stor betydelse för om och i vilken utsträckning en kommun ska kompenseras för åldersrelate- rade kostnadsförändringar i kärnverksamheterna vård, skola och omsorg. Noterbart är att det inte enbart är förändringar i kommu- nens åldersstruktur utan dessa förändringar i förhållande till landets åldersstruktur som bestämmer ersättningen från kostnads- utjämningen. Avviker inte förändringarna av kommunens åldersstruktur från förändringarna i landets åldersstruktur anses kostnadsförändringen i en kommun motsvara den genomsnittliga kostnadsförändringen i landet. I en sådan situation kompenseras inte kommunen för att man fått en mer kostnadskrävande åldersstruktur. 
 Det vanligaste flyttmönstret är att olika förvärvsarbetande grup- per och ungdomar i åldern  
 20–26 
  år flyttar från en kommun. En minskning av befolkningen i dessa grupper innebär att andelen äldre samt barn och skolungdomar ökar. Under förutsättning att denna utveckling innebär en relativ förändring av åldersstrukturen i kommuner med stor utflyttning får dessa kommuner kompensa- tion i kostnadsutjämningen. 
  
 1.3.5 
  
 Statsbidrag 
  
 Det generella statsbidraget till en kommun minskar när befolk- ningen minskar. Det generella statsbidraget utgår som ett enhetligt belopp med 5 915 kronor per invånare år 2000 vilket innebär att intäkten från detta bidrag minskar proportionellt mot minskningen av invånarantalet. Dessutom finns ett åldersrelaterat statsbidrag som varierar för olika åldersgrupper med undantag för den arbetsföra delen av befolkningen (åldern  
 19–64 
  år) vars förändringar inte påverkar denna del av statsbidraget. 
 5  
 Beroende på hur de personer som flyttar fördelar sig i dessa åldersgrupper minskar även det åldersrelaterade statsbidraget proportionellt mot minskningen av antalet barn, ungdomar och pensionärer. Ju fler yngre och äldre som flyttar, desto mer försvagas alltså kommunens inkomster från det åldersrelaterade bidraget. Det åldersrelaterade 
  
 5  
 För åldersgrupperna  
 7-15 
  år,  
 16-18 
  år,  
 65-74 
  år,  
 75-84 
  år och 85 år och äldre är i år bidraget per invånare 2690 kr, 3418 kr, 381 kr, 1946 kr respektive 7126 kr. 
 24 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 statsbidraget motsvarar ca 11 procent av de generella statsbidragen som utbetalas till kommunerna. 
 Det generella statsbidraget utbetalas med ett fast belopp per invånare den 1 november året före intäktsåret. Om en person flyt- tar från kommunen under t.ex. juni månad så kommer kommunens statsbidrag ändå vara oförändrat under det innevarande året samti- digt som dess kostnader sannolikt minskar. Det motsatta gäller om en person flyttar till kommunen. 
  
 1.3.6 
  
 Effekter på kommunernas kostnader och intäkter av in eller utflyttning 
  
 Kommunalekonomiska effekter då en person flyttar in i en kom- mun kan variera mycket mellan olika kommuner. 
 Hur mycket kommunens kostnader ökar beror på personens behov av kommunal service. Först ca två år efter det att personen flyttade till kommunen kan man säga att statsbidrags- och utjäm- ningssystemet tar hänsyn till att befolkningen och därmed även befolkningsstrukturen har ändrats i kommunen. 
 Även då en person flyttar från en kommun kan förändringarna i inkomst- och kostnadsutjämningen variera mycket mellan olika kommuner. Hur mycket kommunens kostnader minskar beror på personens behov av kommunal service och hur stora möjligheter det finns att samtidigt minska kostnaderna. Året efter det att per- sonen har flyttat från kommunen får kommunen minskade skatte- intäkter och statsbidrag. Först ca två år efter att personen flyttade till kommunen kan man säga att statsbidrags- och utjämningssy- stemet tar hänsyn till att befolkningen och befolkningsstrukturen har ändrats i kommunen. 
 Kostnadsutjämningen innehåller också, som redovisats tidigare, en modell som syftar till att direkt kompensera kommuner med en svag befolkningsutveckling eftersom de inte bedöms ha möjligheter att reducera kostnaderna för olika verksamheter i samma takt som befolkningen krymper och intäkterna minskar. 
 Utöver denna kompensation finns för åren 2001 och 2002 ett omställningsbidrag till landsting, som ligger utanför utjämningssy- stemet, som har en negativ befolkningsutveckling. 
 I princip ska det åldersrelaterade sambandet mellan kostnader och befolkningsförändringar leda till minskade kostnader för en kommun. Detta samband gäller dock i första hand på längre sikt då 
 25 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 alla kostnader är mer eller mindre rörliga och därför har en starkare anknytning till kommunens befolkningsutveckling. En stor del av kostnaderna som löner, lokalkostnader och olika kapitalkostnader är emellertid fasta på kort sikt och mindre känsliga för olika befolkningsförändringar. Andelen fasta kostnader tenderar också att vara högre i vissa verksamheter. 
 Dessa samband får till effekt att en kommun med stor utflytt- ning och en minskning av befolkningen bland de grupper som främst använder den kommunala servicen inte kan sänka sina kost- nader i samma takt som befolkningen krymper. Kommunen tvingas därför under en omställningsperiod att behålla vissa fasta kostnader i olika verksamheter trots att intäkterna minskar. 
 Några räkneexempel 
 Vad händer när ett barn i  
 10-årsåldern 
  flyttar ut från en utflyttningskommun? 
 Kommunens kostnader för ett barn i  
 10-årsåldern 
  uppgår i genom- snitt till cirka 60 000 kronor varav knappt 50 000 kronor är direkt hänförliga till skolan. Beroende på eftersläpningseffekterna i inkomstutjämningen får samtliga utflyttningskommuner behålla de intäkter som ett barn i  
 10-årsåldern 
  normalt sett genererar under hela första året efter utflyttning. I diagrammet nedan redovisas de ekonomiska effekterna för tre kommuner då ett  
 10-årigt 
  barn flyt- tar från kommunen. 
 26 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Diagram 1.1.  
 Ekonomiska effekter när ett skolbarn flyttar ut från en kommun med befolkningsminskning 
  
 Kronor 
  
 100 000 
  
 90 000 
  
 80 000 
  
 70 000 
  
 60 000 
  
 50 000 
  
 Oxelösund 
  
 Bengtsfors 
  
 40 000 
  
 Kungsör 
  
 30 000 
  
 20 000 
  
 10 000 
  
 0 
  
 2001-01-02 
  
 2002-01-02 
  
 2003-01-02 
  
 2004-01-02 
  
 Källa: Svenska Kommunförbundet, rapport år 2000. 
 Andra året kommer samtliga kommuner att gå miste om de skatteintäkter efter utjämning som  
 10-åringen 
  tidigare genererat, dvs. utdebiteringen multiplicerad med medelskattekraften, medan intäkterna från kostnadsutjämningen (cirka 30 000 kronor) inte påverkas. 
 Tredje året skiljer sig det ekonomiska utfallet väsentligt åt mellan de olika utflyttningskommunerna. Kungsörs kommun, som inte erhåller något tillägg alls för befolkningsminskning, förlorar hela den ersättning som skoleleven tidigare genererat. Således förutsätter systemet att kommunen successivt har kunnat anpassa verksamheten till ett minskat elevantal. 
 Bengtsfors kommun, som erhåller det särskilda tillägget för befolkningsminskning, får behålla knappt 10 000 kronor som en följd av utfallet i den reviderade kostnadsutjämningen. Denna ersättning är att betrakta som en kompensation för fasta kostnader som kommunen inte hunnit bli av med under den aktuella tidsperi- oden. 
 För Oxelösunds kommun, som erhåller såväl det särskilda som extra tillägget för befolkningsminskning, blir utfallet anmärknings- värt. Kommunen får en ersättning på 95 000 kronor för den utflyt- tade eleven trots att kostnaderna för den tomma platsen i grund- 
 27 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 skolan måste vara väsentligt lägre än den ursprungliga, eftersom alla rörliga kostnader försvinner. Som systemet för närvarande är utformat kommer kommunen att förlora cirka 35 000 kronor per elev som flyttar in till kommunen, om flyttströmmarna vänder. 
 Vad händer när ett barn i  
 10-årsåldern 
  flyttar in i en tillväxtkommun? 
 Om ett skolbarn flyttar in till Kungsbacka den 2 januari år 2001 får inte kommunen några nya inkomster från skatter och bidrag under året, trots att kostnaderna uppstår direkt. Det beror på att skatte- och bidragsinkomsterna för år 2001 fastställs utifrån antalet invå- nare den 1 november år 2000. Ersättningen från kostnadsutjäm- ningen låter vänta på sig till år 2003 eftersom eleven inte blir bidragsgrundande förrän den 1 januari år 2002, se diagrammet nedan. 
 Diagram 1.2. Ekonomiska effekter när ett skolbarn flyttar in till en kommun med befolkningsökning 
  
 Kronor 
  
 70 000 
  
 60 000 
  
 50 000 
  
 40 000 
  
 30 000 
  
 20 000 
  
 10 000 
  
 0 
  
 2001-01 
 -02 
  
 2002-01 
 -02 
  
 2003-01 
 -02 
  
 2004-01 
 -02 
  
 Kungsbacka 
 Källa: Svenska Kommunförbundet, rapport år 2000. 
 28 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Via inkomstutjämningen får Kungsbacka cirka 27 200 kronor år 2. Dessutom får kommunen ett generellt åldersrelaterat statsbidrag på 2 652 kronor. Den totala intäkten från skatter och bidrag blir således cirka 29 900 kronor per barn. 
 Kommunernas genomsnittliga kostnader för en  
 10-åring 
  är emellertid högre. Skillnaden, 29 650 kronor, ersätts via kostnads- utjämningen år 3. 
 När en tioåring flyttar in ökar andelen barn i åldrarna  
 7–15 
  år i kommunen men inte i riket. Utfallet i kostnadsutjämningen för grundskolan kommer således att förbättras. Å andra sidan kommer inflyttningen att leda till att utfallet i kostnadsutjämningen för barnomsorg, gymnasieskolan och äldreomsorgen försämras. 
 Den totala inkomsteffekten när en tioåring flyttar in till Kungs- backa uppgår till 59 447 kronor. 
 Som framgår av vad som ovan redovisats ger en person som flyttar upphov till olika inkomsteffekter i olika kommuner. De olika utfallen kan bland annat förklaras av skillnader i skattekraft, utdebitering och länsvisa skattesatser. Det faktum att kommunerna har olika värden för de variabler som ligger till grund för kostnads- utjämningen bidrar också till effekterna. I tabellen nedan samman- fattas intäktseffekten vid inflyttning för olika åldersgrupper. Intäktseffekten vid utflyttning är densamma som den vid inflytt- ning, fast med omvänt tecken. 
  
 Tabell 1.2.  
 Intäktsförändring (efter två år) vid inflyttning av olika åldersgrupper (kr/inv.) 
  
 Oxelösund 
  
 Kungsör 
  
 Kungsbacka 
  
 Barn  
 1-2 
  år 
  
 45 173 
  
 47 999 
  
 53 825 
  
 Ungdom  
 10-15 
  
 år 
  
 -35 
  796 
  
 59 421 
  
 59 516 
  
 Ungdom  
 16-18 
  
 år 
  
 65 111 
  
 73 525 
  
 73 619 
  
 Ungdom  
 10-15 
  
 år med utländsk härkomst 
  
 -14 
  360 
  
 80 857 
  
 80 951 
  
 Person  
 19-64 
  år med arbete 
  
 2 896 
  
 11 384 
  
 8 554 
  
 Flykting  
 19-64 
  år utan arbete 
  
 64 398 
  
 72 811 
  
 72 906 
  
 65-74 
  årig man 
  
 9 473 
  
 18 026 
  
 14 448 
  
 85-w 
  årig kvinna 
  
 152 421 
  
 161 141 
  
 152 852 
  
 Källa: Svenska Kommunförbundet, rapport år 2000. 
 29 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 1.3.7 
  
 Servicenivån 
  
 Rapporten från Svenska Kommunförbundet pekar på att de ned- skärningar som krävts i kommunerna under  
 1990-talet 
  för att få ekonomin att gå ihop återspeglar sig i en lägre servicenivå i de flesta kommuner. Därmed inte sagt att kvaliteten alltid har blivit lidande. 
 Såväl kommuner med växande som minskande befolkning har minskat verksamheten i ungefär samma takt. Utbudsnivån i väx- ande kommuner var i utgångsläget emellertid betydligt lägre. 
 Vidare har det kunnat konstateras för det urval av kommuner som studerats, att den högre service- och kostnadsnivån i mins- kande kommuner, jämfört med riket i övrigt, i huvudsak betalas av dem själva via en väsentligt högre kommunalskatt. Bara 1/3 av den totala kostnadsskillnaden (cirka 8 500 kronor per invånare) mellan ökande och minskande kommuner är av strukturell karaktär och för detta sker en omfördelning av resurser mellan samtliga kom- muner inom ramen för kostnadsutjämningen. 
 30 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Tabell 1.3.  
 Servicenivån inom vård, skola och omsorg 1995 respek- tive 1999 för kommuner med störst ökning respektive minskning av befolkningen åren  
 1995–1999 
  
 Servicemått 
  
 1995 
  
 1999 
  
 Förändring % 
  
 Barnomsorg 
  
 - ökande 
  
 Antal personal 
  
 21,9 
  
 21,4 
  
 -2,3 
  % 
  
 - minskande 
  
 per 100 heltids- 
  
 26,5 
  
 26,6 
  
 +0,4 % 
  
 - övriga 
  
 barn 
  
 24,7 
  
 24,0 
  
 -2,8 
  % 
  
 Grundskola 
  
 - ökande 
  
 Antal lärare 
  
 7,7 
  
 7,4 
  
 -3,9 
  % 
  
 - minskande 
  
 per 100 elever 
  
 8,8 
  
 8,1 
  
 -8,0 
  % 
  
 - övriga 
  
 8,2 
  
 7,6 
  
 -7,3 
  % 
  
 Äldreomsorg 
  
 - ökande 
  
 Andel med hem- 
  
 41 % 
  
 36 % 
  
 -12,2 
  % 
  
 - minskande 
  
 tj. eller särskilt 
  
 49 % 
  
 42 % 
  
 -14,3 
  % 
  
 - övriga 
  
 boende > 80 år 
  
 46 % 
  
 41,8 % 
  
 -9,1 
  % 
  
 Källa: SCB och Kommunförbundet. 
 De analyser som genomförts inom ramen för denna studie tyder på att den egna förmågan att anpassa verksamheten till minskande resurser har haft stor betydelse för resultatutvecklingen under senare år. De problem som följer av kraftiga befolknings- förändringar i såväl krympande som växande kommuner är högst påtagliga och väl kända. Men vad analyserna ger besked om är att den generellt sett knappa ekonomin i kombination med ett ökat demografiskt tryck på kommunerna påverkat kommunernas ekonomi i väsentligt större utsträckning. De kommuner som klarat sig bäst i ekonomiskt hänseende under senare år är de som gjort större anpassningar inom vård, skola och omsorg än vad som framgår av tabellen ovan. De som av olika skäl inte har förmått att göra dessa anpassningar har klarat sig sämre 
 . 
  
 Den negativa befolkningsutvecklingen är i de flesta utflyttnings- kommuner av relativt sent datum. Det är sannolikt att många kommuner har klarat de första årens befolkningsminskning genom att effektivisera och på olika sätt anpassa sin verksamhet. Även om det för många kommuner finns möjligheter till fortsatta effektivi- seringar och att anpassa sin verksamhet så kommer det sannolikt förr eller senare att komma till en gräns för vad som är möjligt för kommunerna att göra. 
 31 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 1.4 
  
 Vad utjämningssystemet förmår och inte förmår 
  
 Som tidigare redovisats är syftet med utjämningssystemet att alla kommuner skall ha likvärdiga ekonomiska förutsättningar. 
 Kraftiga befolkningsförändringar medför ett omvandlingstryck på den kommunala verksamheten. Kommuner med en ökande befolkning behöver göra investeringar och bygga ut sina verksam- heter, medan de med ett vikande befolkningsunderlag kan behöva minska sin kapacitet. Förändringarna innebär i regel stora omställ- ningskostnader. 
 Negativa ekonomiska effekter som följer av inrikes omflytt- ningar kan antingen ses som problem av regionalpolitisk karaktär eller som problem av strukturell karaktär som påverkar kommu- nernas ekonomi och förutsättningar att ge invånarna en tillfreds- ställande service utan att kommunerna själva kan påverka situatio- nen. 
 Strukturkostnadsutredningen (SOU 1993:53), dvs. den utred- ning som lade grunden för dagens utjämningssystem vad beträffar kostnadsutjämningen, valde det förstnämnda synsättet och ansåg mot den bakgrunden att kommunala insatser som har med arbete och näringsliv samt sysselsättningsbefrämjande åtgärder att göra skulle exkluderas från kostnadsutjämningen. Utredningens princi- piella ståndpunkt var att arbetsmarknads- och regionalpolitiken är ett statligt ansvar. Även de kommunala uppgifter som har med  
 mark-, 
  exploatering och bostadsförsörjning att göra exkluderades eftersom det är statens uppgift att se till att det finns legala och finansiella förutsättningar för nödvändig bostadsproduktion. Den problematik som har med en gles bebyggelsestruktur och ett svagt befolkningsunderlag att göra beaktades inom ramen för de olika delmodeller som låg till grund för uppbyggnaden av strukturkost- nadsersättningen. Glesbygdens specifika merkostnader beaktades särskilt i utjämningsmodellerna för grundskolan, gymnasieskolan, äldreomsorgen, kollektivtrafiken samt vatten och avlopp. Dess- utom föreslogs en särskild kompensation för administration, lokala resor och räddningstjänst i glesbygd. 
 I den kompletterande utredning som genomfördes innan syste- met infördes, Utjämning av kostnader och intäkter i kommuner och landsting (SOU 1994:144), liksom i senare utredningar som haft till uppgift att se över systemet, bl.a. Kostnadsutjämning för kommuner och landsting (SOU 1998:151), har man valt att se på problemet befolkningsminskning som om det är av strukturell 
 32 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 karaktär, vilket i sin tur innebär att det skall beaktas i utjämnings- systemet. De tillägg som Strukturkostnadsutredningen föreslog har mot den bakgrunden kompletterats med särskilda tillägg för befolkningsminskning respektive ett svagt befolkningsunderlag. Merkostnaderna för problematiken ifråga har dock inte, på samma sätt som vad beträffar övriga delmodeller i kostnadsutjämningen, kunnat fastställas med hjälp av empiriskt underlag. De belopp som fastställts bygger i huvudsak på politiska bedömningar. 
 De ekonomiska problem som eventuellt uppstår vid kraftig befolkningsökning har inte berörts eller studerats av någon av de hittills genomförda utredningarna. 
 En central fråga i sammanhanget är således hur utjämningssy- stemet förmår att fånga upp de ekonomiska effekter som följer av befolkningsförändringar. 
 När det gäller växande kommuner är svaret enkelt. Utjämnings- systemet ger inte omedelbart kompensation för de merkostnader som följer av en kraftig befolkningsökning. Det åligger således varje enskild tillväxtkommun att ta hand om den problematik som är hänförlig utjämningssystemets eftersläpningseffekter, dvs. den ettåriga eftersläpningen när det gäller intäkterna från skatter och bidrag (inkomstutjämningen) respektive den tvååriga eftersläp- ningen när det gäller ersättningen från kostnadsutjämningen. Där- emot förändras ersättningen i kostnadsutjämningen till följd av de förändringar i åldersstrukturen som kan bli följden av kraftig befolkningsökning. 
 När det gäller kommuner med minskande befolkning är situa- tionen mer komplex. Närmare hälften av alla kommuner med minskade befolkning saknar varje form av tillägg för befolknings- minskning och får mot den bakgrunden vara med och betala en avgift till de kommuner som uppfyller kriterierna för de särskilda tilläggen. Utjämningssystemet förutsätter således att dessa 96 kommuner i fråga skall klara av att göra nödvändiga neddragningar under en tvåårsperiod, dvs. den tid det tar innan effekterna av de reviderade utjämningsmodellerna får fullt genomslag. I samman- hanget bör dock påpekas att de berörda kommunerna kan erhålla vissa positiva ekonomiska effekter som en följd av att delmodel- lerna i kostnadsutjämningen justeras. Problemet kommer även att minska av sig själv i takt med att allt fler kommuner kommer att kvalificera sig enligt  
 10-års 
  kriteriet. 
 De kommuner som erhåller kompensation för befolknings- minskning i utjämningssystemet klarar sig sannolikt betydligt 
 33 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 bättre. Det har visat sig att en kommun som uppfyller kriteriet för befolkningsminskning får behålla en intäkt som svarar mot cirka  
 70–80 
  procent av den ursprungliga kostnaden för en person i åldern  
 19–64 
  år som flyttat ut. Den ursprungliga kostnaden ligger i storleksordningen 10  
 000–11 
  000 kronor medan intäktsbortfallet efter två år stannar vid 2 900 kronor. 
 För de kommuner som dessutom erhåller det extra tillägget för ett minskat antal grundskoleelever blir det ekonomiska utfallet än mer positivt. Av tidigare exempel framgår att kommunen efter två år erhåller en ersättning som med mer än 50 procent överstiger den tidigare kostnaden för grundskoleeleven. Denna ersättning utgår oavsett om eleven flyttar ut från kommunen eller blir ett år äldre och börjar på gymnasiet. 
 Det finns också anledning att understryka att utjämningssyste- met inte förmår att hantera de skillnader i ekonomiska förutsätt- ningar som beror på utvecklingen i de kommunala bostadsföreta- gen. Det statistiska sambandet mellan vakansgrader och ekono- miskt resultat är visserligen svagt, när man mäter det med hjälp av tvärsnittsdata, men det torde ändå inte råda någon tvekan om att en successivt krympande befolkning på lång sikt leder till betydande ekonomiska problem i de kommuner som har ett omfattande ekonomiskt engagemang i bostadssektorn. I takt med att kommunen tvingas skjuta till ägartillskott och andra former av ekonomiskt understöd till bostadsföretaget, så innebär det samtidigt att den kommunala kärnverksamheten dräneras på resurser. Detta problem hanteras idag inte alls inom utjämnings- systemets ram, och ska inte heller göra det enligt utredningens bedömning. Däremot krävs det andra former av statligt stöd som kan förhindra att kommuner hamnar i en ohållbar ekonomisk situation till följd av bostadsföretagens sviktande ekonomi. 
  
 1.5 
  
 Slutsatser och förslag 
  
 Befolkningsminskningen har av många sedan mitten av  
 1990-talet 
  uppfattats som ett växande kommunalekonomiskt problem. Det är ännu för tidigt att avläsa de långsiktiga konsekvenserna av en fort- gående befolkningsminskning, som också innebär en förändring av åldersstrukturen i kommunen. I allt större utsträckning uppmärk- sammas också de kommunalekonomiska konsekvenserna av en snabb ökning av befolkningen i vissa tillväxtregioner. 
 34 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 Om de prognoser som regionalpolitiska utredningen redovisar slår in kan detta komma att innebära, att ett stort antal kommuner kan komma att stå inför ytterligare ekonomiska påfrestningar. Det handlar då framförallt om de konsekvenser en minskande befolk- ning kan få på de kommunala bostadsföretagens ekonomi och där- med i förlängningen också på kommunernas ekonomi. Vad detta innebär för enskilda kommuners ekonomi och verksamhet bör därför följas noga. Delegationen har emellertid inte underlag för att föreslå att kompensationen för befolkningsminskning i kommunernas utjämningssystem skall ändras. 
 Däremot bör kompensationen för minskningen av antalet barn i åldern  
 7–15 
  år sänkas till 55 kronor per invånare för varje procent- enhet antalet barn minskat. Dessutom bör minskningen av antalet barn i stället beräknas på åldersgruppen  
 7–18 
  år. Anledningen till att kompensationen bör sänkas är att ett antal kommuner (för när- varande 29 stycken) har negativa marginaleffekter då antalet barn i kommunen i åldern  
 7–15 
  år ökar. Genom att sänka kompensatio- nen elimineras detta problem helt. Orsaken till att delegationen föreslår att åldersgruppen bör utökas till  
 7–18 
  år är att vissa kom- muner överkompenseras i utjämningssystemet då en person lämnar åldersgruppen  
 7–15 
  år på grund av barnet blir ett år äldre, utan att kommunen får färre invånare totalt sett. Delegationen anser det inte vara rimligt att en kommun kompenseras för att en elev lämnar grundskolan för att gå vidare till gymnasieskolan. Man får anta att kommunen har en viss flexibilitet för att anpassa utnyttjandet av skollokalerna efter de nya förutsättningarna utan alltför stora omställningskostnader. 
 Effekten på de enskilda kommunerna av att befolk- ningsunderlaget för modellen utökas från  
 7–15 
  år till  
 7–18 
  år samt att ersättningsnivån sätts till 55 kronor blir ganska stor. För vissa kommuner innebär förslaget en negativ förändring av bidraget/ avgiften med mer än 350 kronor. Omfördelningen i modellen minskar enligt förslaget med 31 miljoner. Den maximala förlusten blir 534 kronor per invånare. Det finns dock ett antal kommuner som vinner på förslaget. 
 Staten har ett övergripande ansvar för att säkerställa att alla medborgare har tillgång till en likvärdig vård, omsorg och utbild- ning. Frågan blir då vilka metoder staten ska använda för att ge också kommuner med fortsatt, i vissa fall kraftig, befolknings- minskning förutsättningar för att tillhandahålla en bra och med övriga landet likvärdig samhällsservice. Det handlar naturligtvis i 
 35 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 första hand om regionalpolitiska insatser. Det ligger emellertid inte inom ramen för delegationens uppdrag att närmare diskutera den framtida regionalpolitikens inriktning och utformning. Däremot synes det vara mest realistiskt att utgå från att befolkningsminsk- ningen, även om de regionalpolitiska insatserna förstärks, kommer att bestå under lång tid. 
 Enligt vår mening bör det göras en bred analys av hur små kom- muner, med kraftig befolkningsminskning och ett regionalt utsatt läge kan ges bra förutsättningar på längre sikt att tillhandahålla en likvärdig vård, omsorg och utbildning. Utjämningssystemet inne- håller ett antal faktorer som ska kompensera för kostnader som hör till den geografiska och regionala strukturen. Därtill kommer att införandetilläggen har stor ekonomisk betydelse för de kommuner som har ett ogynnsamt geografiskt och regionalt läge. Vi föreslår att regeringen tillsätter en utredning med uppdrag att göra en samlad bedömning av vilket ekonomiskt stöd som kan behövas för att kommuner med långsiktigt vikande folkmängd och en utsatt regional position ska kunna upprätthålla en godtagbar kvalitet i den kommunala verksamheten. 
 Enligt vår bedömning kommer ett antal kommuner att ha eko- nomiska svårigheter till följd av befolkningsminskningen under de närmaste åren, trots den kompensation som ges i utjämningssy- stemet. Om kompensationen inom utjämningssystemet skulle öka skulle detta innebära att också kommuner med mindre kraftig befolkningsminskning skulle få betala mer till systemet. Det har inte legat inom ramen för delegationens uppdrag att föreslå ökade statliga utgifter men vår bedömning är att om kompensationen till kommuner som minskar sin befolkning skall öka får detta ske med tillkommande statliga medel. 
 Även de kommuner som på kort tid kraftigt ökar sin befolkning har en situation som kan innebära ökade kostnader, som inte kan kompenseras i nuvarande utjämningssystem på grund av bl.a. efter- släpningseffekter. Situationen för de expanderande kommunerna varierar emellertid och därför vill vi inte förorda att det utformas ett generellt system för att kompensera för kostnader som uppstår vid snabb befolkningsökning. I vissa fall kan det emellertid vara motiverat att ge snabbt växande kommuner möjlighet att få ett för- skott på förväntade ökade intäkter. Ett sådant expansionslån skulle kompensera för eftersläpningen i statsbidrags- och utjämningssy- stemet samt det sätt på vilket preliminära skatteintäkter utbetalas. Ett sådant expansionslån bör enligt vår uppfattning prövas av 
 36 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningsförändringarna och utjämningssystemet 
  
 regeringen efter ansökan från berörda kommuner och lånet skulle ge dessa kommuner förbättrade möjligheter att möta behovet av ökade investeringar inom bostadssektorn, skola och barnomsorg. 
 Vi vill slutligen uppmärksamma att de delar av det kommunala utjämningssystemet som vi nu har diskuterat till en del befinner sig i gränslandet mellan kommunal utjämning och regionalpolitik. Om det vid de fortsatta överväganden, som vi föreslagit, står klart att ett antal kommuner kommer att behöva ett permanent ekonomiskt stöd utöver vad som redan ges inom systemets ram, för att kunna tillhandahålla en likvärdig samhällsservice kan det finnas skäl för att hantera de nuvarande geografiska och regionala faktorerna i utjämningssystemet utanför systemet i form av ett särskilt regionalpolitiskt stöd. 
 37 
 2 Hälso- och sjukvård 
  
 Förslag:  
 Nuvarande matrismodell bibehålls men grundas på nya kostnads- och befolkningsdata för hela Skåne län avseende vårdtunga grupper respektive ej vårdtung grupp. 
 Modellerna avseende primärvård, sjukhusvård och ambulans- stationer i gles bebyggelsestruktur bibehålls. 
 Beräkningsgrunden avseende sjukresor ändras genom att; för varje person boende i landstinget beräknas avstånd till närmaste vårdcentral. Avstånden i kilometer summeras till totalt antal personkilometer för respektive landsting. För beräknad mer- kostnad beroende på avstånd ges en kompensation. 
 För vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus införs en kompensation för beräknade merkostnader beroende på behov av övernattningsplatser. 
 Modellerna för hälso- och sjukvård i gles bebyggelsestruktur uppdateras med ny befolkning varje år och utplacering av vård- centraler och ambulansstationer görs vart tredje år. 
  
 2.1 
  
 Inledning 
  
 Det uppdrag som utredningen haft enligt direktiven när det gäller utjämningen inom hälso- och sjukvårdsområdet var att undersöka huruvida merkostnader för hälso- och sjukvård i storstadsregioner och i glesbygd beaktas på ett rimligt sätt. Utredningen har gjort detta genom att bredda underlagsmaterialet så att storstad liksom mer glest bebodda områden ingår som en del av underlaget för beräkningarna. Dessutom har de olika delmodellerna för gles bebyggelsestruktur utvärderats. 
 37 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 2.2 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Den nuvarande utjämnings modellen består av två delar, dels en som avser behov och kostnader som kan hänföras till s.k. vårdtunga grupper, dels en som avser behov och kostnader för övriga ca 95 procent av befolkningen. 
 Kostnadsunderlagen i modellerna utgörs av faktiska vårdkostna- der per individ i Malmöhus läns landsting år 1995. I dessa kostna- der ingår såväl sluten som öppen sjukhusansluten vård samt pri- märvård. Privat sjukhusvård hade mycket liten omfattning i Mal- möhus läns landsting. För att förekomsten av privat vård inte skall medföra att vårdkostnaderna blir underskattade har de två kom- muner där primärvård av mer betydande omfattning skett vid pri- vata husläkare/vårdcentraler, exkluderats vid beräkningar av genomsnittskostnaderna. Detta innebär att genomsnittskostnaden i modellen innefattar en genomsnittlig nivå av privat vård. 
  
 2.2.1 
  
 Vårdtunga grupper 
  
 De vårdtunga grupperna består av åtta sjukdomsgrupper ur Social- styrelsens slutenvårdsregister. Till dessa har lagts gruppen personer med hiv för vilken helt separata beräkningar görs. De stora grup- perna personer med diabetes och astma ingår inte i Socialstyrelsens register och de ingår således inte som egna vårdtunga grupper. 
 Vårdtunga grupper i dagens utjämningssystem. 
  
 1. 
  
 Elakartad tumörsjukdom 
  
 2. 
  
 Cerebrovaskulär sjukdom (stroke) 
  
 3. 
  
 Inflammatorisk ledsjukdom 
  
 4. 
  
 Artros 
  
 5. 
  
 Ischemisk hjärtsjukdom och hjärtsvikt 
  
 6. 
  
 Höftfraktur 
  
 7. 
  
 Schizofreni 
  
 8. 
  
 Övriga psykoser 
  
 9. 
  
 HIV 
  
 Antalet personer som vid bearbetningen av Socialstyrelsens sluten- vårdsregister kom att hänföras till en eller flera av de angivna vårdtunga grupperna uppgick till knappt fem procent av befolk- ningen. I Malmöhus läns landsting, för vilket det fanns heltäckande 
 38 
 SOU 2000:127 Hälso- och sjukvård 
 kostnadsdata, svarade dessa fem procent av befolkningen för 38 procent av den totala sjukvårdskostnaden. 
 Det finns samband mellan personers socioekonomiska förhål- landen t.ex. utbildning och yrkesbakgrund och risken för att de drabbas av någon av de sjukdomar som hänförs till de vårdtunga grupperna. När sjukdomen väl är ett faktum är emellertid skillna- derna i genomsnittlig vårdkostnad mycket liten mellan olika socio- ekonomiska grupper. Det ansågs därför tillräckligt att endast för- dela de vårdtunga grupperna efter kön och ålder. 
  
 Hiv-patienter 
  är en liten grupp, som antalsmässigt inte kan beräknas utifrån Socialstyrelsens register. Gruppen har genom- snittligt höga vårdkostnader och en mycket ojämn fördelning i lan- det. En särskild modell finns för att inkludera patientgruppen bland de vårdtunga grupperna. 
 Den genomsnittliga vårdkostnaden för personer i någon av de vårdtunga grupperna uppgick, oavsett ålder, kön och grupp till 54 500 kronor per år. 
  
 2.2.2 
  
 Övrig befolkning 
  
 Eftersom en stor del av de personer som ges den mest kostnads- krävande vården har hänförts till någon av de vårdtunga grupperna, blir genomsnittskostnaden för de övriga 95 procenten av befolk- ningen endast 4 200 kronor per invånare och år. Totalt svarar grup- pen för ca 60 procent av de sammanlagda vårdkostnaderna. 
 De samband som finns mellan olika bakgrundsfaktorer och vårdkonsumtionen är komplexa men av stor betydelse. De måste därför beaktas även om det innebär att dataunderlaget blir omfat- tande och modellen komplicerad. 
 Modellen bygger på sex faktorer, nämligen kön, ålder, civilstånd, sysselsättningsstatus, inkomst och boendetyp. Dessa faktorer är var och en indelade i två eller flera klasser. Utifrån denna uppdel- ning fördelas befolkningen i Malmöhus läns landsting i 890 del- grupper för vilka en genomsnittlig vårdkostnad beräknas. 
 För varje landsting räknas antalet personer per delgrupp fram och multipliceras med den beräknade genomsnittskostnaden för respektive delgrupp. Den sammanlagda kostnaden för alla delgrup- perna beräknas och divideras sedan med det antal personer i lands- tinget som ej hänförts till någon vårdtung grupp. 
 39 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 2.2.3 
  
 Sjukvård i gles bebyggelsestruktur 
  
 Beräkningarna av landstingens merkostnader för att bedriva hälso- och sjukvård i mindre orter och glesbygd delas upp i fyra huvud- komponenter, nämligen sjukhusansluten vård, primärvård, ambu- lansverksamhet och ersättningar för sjukresor. 
 För den sjukhusanslutna vården utgår beräkningarna från kost- naderna för att driva ett akutsjukhus med jourkedjor inom kirurgi, medicin, anestesi och röntgen samt, där avstånden är långa till alternativa sjukhus, även kostnader för BB. För att beakta struktu- rella förutsättningar i form av bebyggelsestruktur och befolknings- underlag har en fiktiv lokalisering av sjukhus gjorts. Merkostnader har sedan beräknats för de sjukhus som får ett summerat befolk- ningsunderlag mellan 25 000 och 75 000 personer. 
 För primärvården har merkostnader för gles bebyggelsestruktur beräknats uppkomma där befolkningsunderlaget (färre än 5 600 personer) är otillräckligt för en vårdcentral med tre läkare. 
 Merkostnader för ambulansverksamhet beräknas uppkomma då ambulansstationer måste drivas med ett befolkningsunderlag på mindre än 10 000 personer. 
 Beräkningarna av merkostnader för reseersättningar i gles bebyggelse baseras på ett underlag rörande resekostnader som Landstingsförbundet har tagit fram. 
  
 2.3 
  
 Resultat av uppföljningen 
  
 2.3.1 
  
 Matrismodell för beräkning av vårdbehov 
  
 Det nuvarande utjämningssystemet bygger på data från Malmöhus läns landsting. Det nya materialet omfattar data för hela Skåne län och man får därmed med kostnader för såväl storstad – Malmö – som glesbygd. Det nya dataunderlaget avser dessutom både ett senare befolkningsunderlag och senare kostnadsdata. 
 De kostnader som ingår är de totala kostnaderna under 1998 per person för all sjukvårdskonsumtion i Skåne län, sådan den fördelats per person av sjukvårdsförvaltningen i Region Skåne. 
 40 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 2.3.2 
  
 Uppföljningen har genomförts i ett antal steg. 
  
 Det första steget i utvärderingen av modellen har gjorts genom att uppdatera nuvarande modell med ny befolkning. Med samma klassindelning av materialet som i nuvarande modell har nya kost- nadsvikter beräknas för gamla Malmöhus län exklusive Malmö, Svedala och Vellinge. Resultatet har därefter jämförts med de gamla standardkostnaderna. Genom detta förfarande har stabiliteten över åren kunnat bedömas. 
 Nya kostnadsvikter har beräknats för hela Skåne med ny befolk- ning men med gamla klassindelningen. Beräkningar har gjorts för både vårdtunga grupper och för övriga. Beräkningar av vad de nya kostnadsvikterna ger för genomsnittskostnad i a) Malmö (storstad) och b) Östra Göinge+Osby (glesbygd) har tagits fram. Detta resultat har därefter analyserats för att bedöma hur en breddning av dataunderlaget påverkar utfallet. 
 En ny matrismodell har tagits fram med samma metodik som tidigare använts i SOU 1998:151. Den framtagna modellen inne- håller de nya variablerna Avstånd till sjukhus och Avliden. Vid denna analys har den ursprungliga klassindelningen av de gamla variablerna bibehållits. Både vårdtunga grupper och övriga har ana- lyserats. 
 Som avslutning har ytterligare en ny matrismodell utan uppdel- ning på vårdtunga grupper och övriga tagits fram. Variablerna är de samma som i befintlig modell. 
 Nästa steg var att använda samma metodansats och lägga till variablerna Avstånd till sjukhus och Avliden. Modellen utan uppdelning har därefter utvärderats både gentemot nuvarande utjämningsmodell och gentemot de under utredningen framtagna alternativen. 
 De olika resultat som framkommit har var för sig multiplicerats med Sverigedata för att få kostnad per landsting för respektive framtagen modell. 
  
 2.3.3 
  
 Tillhörighet till vårdtung grupp 
  
 Sett på några års sikt uppvisar nuvarande modell en stor stabilitet när det gäller hur andelen som tillhör någon vårdtung grupp för- ändras. 
 På landstingsnivå sker visserligen en del förändringar av hur stor andel som ingår i vårdtung grupp men förändringarna är inte sär- 
 41 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 skilt stora och de är likartade över riket. På riksnivån har andelen som tillhör någon vårdtung grupp ökat med ca 0,03 procentenhe- ter. 
 Nedan jämförs förändringen av andelen personer inom olika åldersgrupper som ingår i någon vårdtung grupp mellan tidigare underlagsdata för Malmöhus län och nya data för hela Skåne. Som framgår av tabellen är avvikelserna små. Det framgår också att avvi- kelserna är systematiska. De tre åldersgrupperna med äldre perso- ner har alla ökat sin andel något samtidigt som grupperna  
 20–44 
  och  
 45–74 
  år minskat sina andelar. 
  
 Åldersgrupper i vårdtung grupp % 
  
 Underlag 
  
 0-19 
  
 20-44 
  
 45-74 
  
 75-79 
  
 80-89 
  
 90- 
  
 SOU 1998:151 
  
 1 
  
 8 
  
 48 
  
 15 
  
 24 
  
 4 
  
 Nya Skåne 
  
 1 
  
 7 
  
 46 
  
 16 
  
 25 
  
 5 
  
 Fördelningen mellan könen vad avser tillhörighet till de olika vårdtunga grupperna redovisas i nedanstående tabell. Mönstret från Utjämningsutredningens (SOU 1998:151) resultat går igen med det nya underlaget. 
  
 Vårdtung grupp; män och kvinnor. Andelar 
  
 Underlag 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 M K M K M K M K M K M K M K M K 
  
 SOU1998:151 
  
 13 
  
 14 
  
 8 
  
 8 
  
 2 
  
 5 
  
 3 
  
 4 
  
 17 
  
 12 
  
 1 
  
 4 
  
 1 
  
 1 
  
 3 
  
 4 
  
 Nya Skåne 
  
 13 
  
 14 
  
 9 
  
 8 
  
 2 
  
 4 
  
 3 
  
 4 
  
 16 
  
 12 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 1 
  
 4 
  
 5 
  
 2.3.4 
  
 Effekter av nya kostnadsdata 
  
 Uppdateringen av kostnadsdata för tidigare Malmöhus Läns Landsting , från 1995 till 1998, innebär inte några större föränd- 
 42 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 ringar mellan landstingen. Detta trots att de nya kostnadsdata täcker in en mycket större andel av kostnaderna än tidigare. Tidi- gare kunde ca 73 procent av kostnaderna föras till individ. Med det nya underlaget kan 95 procent av kostnaderna hänföras på individ- nivå. 
 Med de nya beräknade kostnadsvikterna får Halland och det tidigare Göteborgs och Bohuslän något högre beräknad kostnad och Malmö och Göteborg något lägre. Även om de nya kostnads- vikterna ligger på annan nivå, så är ändå fördelningen mellan lands- tingen i stort sett densamma. 
  
 2.3.5 
  
 Effekter av ett bredare underlag 
  
 Breddningen av dataunderlaget till hela Skåne leder till att storstä- derna får en något mindre beräknad kostnad och att landstingen i Götaland får en viss höjning. Effekterna av att använda ett underlag som innehåller uppgifter från både storstad, Malmö, och relativt glest befolkade områden, Östra Göinge och Osby, visar sig bli relativt marginella då resultatet omsätts till utfall för alla landsting. 
 Nedan redovisas vad kostnadsvikterna skulle ge för beräknad kostnad per landsting. 
  
 Tabell 2.1. 
  
 Jämförelse 
  
 utjämningsutredningen 
  
 och 
  
 nytt 
  
 dataunderlag 
  
 Kostnader 
  
 Utj utr 
  
 Nya  
 Skåne-data 
  
 Landsting 
  
 Kostn per 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn per 
  
 Kostnads- 
  
 Index jmf 
  
 inv totalt 
  
 index 
  
 inv totalt 
  
 index 
  
 utj utr 
  
 Stockholms läns 
  
 6 709 
  
 100 
  
 8 449 
  
 99 
  
 99 
  
 Uppsala läns 
  
 6 299 
  
 94 
  
 8 012 
  
 94 
  
 100 
  
 Södermanlands läns 
  
 6 738 
  
 100 
  
 8 538 
  
 100 
  
 100 
  
 Östergötlands läns 
  
 6 549 
  
 97 
  
 8 321 
  
 98 
  
 100 
  
 Jönköpings läns 
  
 6 770 
  
 101 
  
 8 602 
  
 101 
  
 100 
  
 Kronobergs läns 
  
 6 505 
  
 97 
  
 8 333 
  
 98 
  
 101 
  
 Kalmar läns 
  
 6 816 
  
 101 
  
 8 685 
  
 102 
  
 100 
  
 Gotland 
  
 6 632 
  
 99 
  
 8 501 
  
 100 
  
 101 
  
 Blekinge läns 
  
 6 619 
  
 99 
  
 8 458 
  
 99 
  
 101 
  
 Kristianstads läns 
  
 6 682 
  
 99 
  
 8 548 
  
 100 
  
 101 
  
 Malmöhus läns 
  
 6 478 
  
 96 
  
 8 261 
  
 97 
  
 101 
  
 43 
  
 Hälso- och sjukvård SOU 2000:127 
  
 Hallands läns 
  
 6 324 
  
 94 
  
 8 128 
  
 95 
  
 101 
  
 Göteborgs och Bohus 
  
 6 486 
  
 97 
  
 8 337 
  
 98 
  
 101 
  
 läns 
  
 Älvsborgs läns 
  
 6 449 
  
 96 
  
 8 253 
  
 97 
  
 101 
  
 Skaraborgs läns 
  
 6 660 
  
 99 
  
 8 509 
  
 100 
  
 101 
  
 Värmlands läns 
  
 6 866 
  
 102 
  
 8 749 
  
 103 
  
 100 
  
 Örebro läns 
  
 6 937 
  
 103 
  
 8 789 
  
 103 
  
 100 
  
 Västmanlands läns 
  
 6 490 
  
 97 
  
 8 237 
  
 97 
  
 100 
  
 Kopparbergs läns 
  
 6 598 
  
 98 
  
 8 435 
  
 99 
  
 101 
  
 Gävleborgs läns 
  
 7 059 
  
 105 
  
 8 942 
  
 105 
  
 100 
  
 Västernorrlands läns 
  
 6 885 
  
 103 
  
 8 752 
  
 103 
  
 100 
  
 Jämtlands läns 
  
 6 631 
  
 99 
  
 8 427 
  
 99 
  
 100 
  
 Västerbottens läns 
  
 6 789 
  
 101 
  
 8 653 
  
 102 
  
 100 
  
 Norrbottens läns 
  
 6 838 
  
 102 
  
 8 707 
  
 102 
  
 100 
  
 Malmö 
  
 7 552 
  
 112 
  
 9 310 
  
 109 
  
 97 
  
 Göteborg 
  
 7 347 
  
 109 
  
 9 091 
  
 107 
  
 98 
  
 Riket 
  
 6 717 
  
 100 
  
 8 519 
  
 100 
  
 100 
  
 2.3.6 
  
 Framtagning av ny matrismodell 
  
 En ny matrismodell har tagits fram med samma metodik som tidigare använts i SOU 1998:151. Den framtagna modellen inne- håller de nya variablerna Avstånd till sjukhus och Avliden. Vid denna analys har den ursprungliga klassindelningen av de gamla variablerna bibehållits. Både vårdtunga grupper och övriga har ana- lyserats. 
 Denna ansats gav totalt sett en sämre anpassning till de faktiska kostnaderna för Malmö och Osby + Östra Göinge. Endast för området övriga Skåne blev anpassningen bättre. Variabeln Avstånd till sjukhus visade sig inte gå att beräkna för samtliga landsting varför denna modell ej kan redovisas för respektive landsting. 
 Sammantaget blev skillnaderna mellan den nya matrismodellen och nuvarande utjämningsmodell mycket små. Detta trots att anpassningen till data förbättrades både vad gäller gruppen vårdtunga och ej vårdtunga var för sig. 
 44 
 SOU 2000:127 Hälso- och sjukvård 
  
 Tabell 2.2.  
 Summa för vårdtunga och ej vårdtunga 
  
 Observerat 
  
 Nuvarande modell 
  
 Ny modell 
  
 kr/pers 
  
 Relativ av- 
  
 Kr/pers 
  
 Relativ 
  
 Kr/pers 
  
 vikelse 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 9151 
  
 -0,0044 
  
 9191 
  
 -0,0058 
  
 9204 
  
 Osby+Ö Göinge 
  
 8616 
  
 0,0552 
  
 8140 
  
 0,0600 
  
 8099 
  
 Övriga Skåne 
  
 8297 
  
 -0,0005 
  
 Colon 
  
 -0,0004 
  
 Smith 
  
 2.3.7 
  
 Effekter av att använda variabeln Avliden i analysen 
  
 Endast för några få landsting har kostnadsindex förändrats och det marginellt. Man kan skönja ett visst samband så att landsting med hög medellivslängd har fått en sänkning av kostnadsindex då man tagit hänsyn till variabeln avliden, och de med låg medellivslängd har fått en ökning. Det betyder att variabeln avliden har samma funktion som variabeln medellivslängd i förra kostnadsutjäm- ningsmodellen. (SOU 1994:144). 
  
 2.3.8 
  
 Utan uppdelning vårdtung och ej vårdtung grupp 
  
 I jämförelserna ovan har man haft en uppdelning av befolkningen efter vårdtyngd. 
 Även utan denna uppdelning är skillnaden i kostnadsindex mar- ginell mellan modellerna. Med variabeln avliden får landsting med hög medellivslängd ett lägre index och de med låg medellivslängd högre. 
  
 2.4 
  
 Slutsatser 
  
 Den största skillnaden i kostnadsindex mellan de modeller som analyserats uppstår då jämförelsen gäller om det är uppdelning efter vårdtyngd eller ej. Att använda vårdtunga grupper som del i modellen framstår som en stabiliserande faktor då vi ser utveck- lingen över tiden. De vårdtunga grupperna kostar i genomsnitt mer än 10 gånger så mycket som ej vårdtunga. Bland de ej vårdtunga har kvinnor genomsnittligt högre kostnad än män, medan det motsatta gäller i den vårdtunga gruppen. 
 45 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 Modeller med uppdelning på vårdtunga och ej vårdtunga har den bästa samvariationen med de verkliga kostnaderna. 
 Då variabeln avliden används ökar samvaraiationen marginellt. De modeller som ej bygger på en uppdelning i vårdtunga och ej vårdtunga ger ett sämre resultat än då denna uppdelning finns med. För en mer ingående redovisning av de analyser som gjorts hänvisas till bilaga 4. 
  
 2.5 
  
 Förslag till förändring 
  
 Nuvarande modell har visat sig vara stabil även efter det att både nya kostnadsdata använts och befolkningsförändringar fått genom- slag. De andra alternativ som utredningen analyserat visar inte på att utjämningen skulle främjas genom att byta modell. Resultatet blir att den nuvarande modellen bör behållas och att endast en uppdatering av befolknings- och kostnadsdata bör göras. De nya data som nu finns för hela Skåne bör således utgöra grunden för modellen. 
  
 2.6 
  
 Effekter av föreslagen förändring 
  
 Jämförelse per län av beräknade sjukvårdskostnader per invånare med olika fördelningsmodeller baserad på befolkningsstrukturen 1998 
  
 Tabell 2.3 
 . Jämförelse befintlig modell med nya data för MLL respektive hela region Skåne samt tillägg av variablen avliden 
  
 MLL 1998 
  
 Skånedata 1998 
  
 Skånedata 1998 
  
 inkl "Avliden" 
  
 Län 
  
 Kostnad 
  
 Index 
  
 Kostnad 
  
 Index 
  
 Kostnad 
  
 Index 
  
 Stockholm 
  
 8 196 
  
 99 
  
 8 363 
  
 98 
  
 8 355 
  
 98 
  
 Uppsala 
  
 7 924 
  
 95 
  
 8 113 
  
 95 
  
 8 093 
  
 95 
  
 Södermanland 
  
 8 441 
  
 102 
  
 8 621 
  
 101 
  
 8 636 
  
 102 
  
 Östergötland 
  
 8 001 
  
 96 
  
 8 198 
  
 96 
  
 8 205 
  
 96 
  
 Jönköping 
  
 8 432 
  
 101 
  
 8 622 
  
 101 
  
 8 619 
  
 101 
  
 Kronoberg 
  
 8 199 
  
 99 
  
 8 386 
  
 99 
  
 8 380 
  
 99 
  
 Kalmar 
  
 8 341 
  
 100 
  
 8 548 
  
 101 
  
 8 559 
  
 101 
  
 Gotland 
  
 8 282 
  
 100 
  
 8 474 
  
 100 
  
 8 488 
  
 100 
  
 46 
  
 SOU 2000:127 Hälso- och sjukvård 
  
 Blekinge 
  
 8 339 
  
 100 
  
 8 545 
  
 101 
  
 8 543 
  
 100 
  
 Skåne 
  
 8 280 
  
 100 
  
 8 482 
  
 100 
  
 8 484 
  
 100 
  
 Halland 
  
 7 932 
  
 95 
  
 8 128 
  
 96 
  
 8 117 
  
 95 
  
 Västra Göta- 
  
 8 504 
  
 102 
  
 8 688 
  
 102 
  
 8 676 
  
 102 
  
 land 
  
 Värmland 
  
 8 284 
  
 100 
  
 8 485 
  
 100 
  
 8 503 
  
 100 
  
 Örebro 
  
 8 334 
  
 100 
  
 8 529 
  
 100 
  
 8 539 
  
 100 
  
 Västmanland 
  
 8 195 
  
 99 
  
 8 377 
  
 99 
  
 8 390 
  
 99 
  
 Dalarna 
  
 8 312 
  
 100 
  
 8 511 
  
 100 
  
 8 538 
  
 100 
  
 Gävleborg 
  
 8 663 
  
 104 
  
 8 854 
  
 104 
  
 8 875 
  
 104 
  
 Västernorrland 
  
 8 690 
  
 105 
  
 8 882 
  
 104 
  
 8 903 
  
 105 
  
 Jämtland 
  
 8 371 
  
 101 
  
 8 563 
  
 101 
  
 8 608 
  
 101 
  
 Västerbotten 
  
 8 428 
  
 101 
  
 8 618 
  
 101 
  
 8 609 
  
 101 
  
 Norrbotten 
  
 8 555 
  
 103 
  
 8 727 
  
 103 
  
 8 739 
  
 103 
  
 Riket 
  
 8 315 
  
 100 
  
 8 502 
  
 100 
  
 8 503 
  
 100 
  
 Som framgår av tabellen ovan så blir det endast mindre föränd- ringar i fördelningen av beräknade kostnader då underlaget baseras på data för hela Skåne. Variabeln Avliden har inte heller någon större påverkan på beräknad kostnadsfördelning. Att i detta skede införa förändringar i systemet får därför anses som onödigt. 
  
 2.6.1 
  
 Beräknat tillägg/avdrag 
  
 Effekterna av att använda den nuvarande modellen för hälso- och sjukvård med nytt dataunderlag är relativt små. De beräkningar som utredningen gjort bygger på underlag för ett år. Nuvarande utjämning beräknas som ett genomsnitt för tre år. Beräkningarna av tillägg/avdrag bör även i fortsättningsvis bygga på ett genomsnitt över tre år. 
 Nedanstående tabell redovisar beräknat tillägg/avdrag jämförelseåret 2000. 
 47 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 Tabell 2.4.  
 Beräknade effekter av föreslagen förändring av Hälso- och sjukvårdsmodellen: kronor per invånare 
  
 Län 
  
 Nuvarande underlag 
  
 Nytt 
  
 underlag 
  
 Beräknad nettoeffekt 
  
 tillägg/avdrag 
  
 tillägg/avdrag 
  
 Stockholm 
  
 -148 
  
 -169 
  
 -21 
  
 Uppsala 
  
 -485 
  
 -471 
  
 14 
  
 Södermanland 
  
 156 
  
 144 
  
 -12 
  
 Östergötland 
  
 -388 
  
 -368 
  
 21 
  
 Jönköping 
  
 144 
  
 146 
  
 1 
  
 Kronoberg 
  
 -143 
  
 -140 
  
 3 
  
 Kalmar 
  
 33 
  
 55 
  
 23 
  
 Gotland 
  
 -40 
  
 -34 
  
 6 
  
 Blekinge 
  
 30 
  
 52 
  
 23 
  
 Skåne 
  
 -43 
  
 -24 
  
 19 
  
 Halland 
  
 -474 
  
 -452 
  
 22 
  
 Västra Götaland 
  
 234 
  
 225 
  
 Hodges 
  
 Värmland 
  
 -39 
  
 -21 
  
 18 
  
 Örebro 
  
 24 
  
 33 
  
 9 
  
 Västmanland 
  
 -149 
  
 -151 
  
 -2 
  
 Dalarna 
  
 -3 
  
 11 
  
 14 
  
 Gävleborg 
  
 430 
  
 426 
  
 -4 
  
 Västernorrland 
  
 464 
  
 460 
  
 -4 
  
 Jämtland 
  
 69 
  
 74 
  
 4 
  
 Västerbotten 
  
 139 
  
 141 
  
 1 
  
 Norrbotten 
  
 297 
  
 272 
  
 -24 
  
 Nettoeffekten av den uppdatering som utredningen gjort ligger inom intervallet  
 -25 
  kronor per invånare till +25 kronor per invånare. 
  
 2.7 
  
 Modeller för gles bebyggelsestruktur 
  
 2.7.1 
  
 Bakgrund 
  
 Bebyggelsestruktur och geografiska förhållanden varierar mycket kraftigt mellan landets landsting. Långa avstånd och gles bebyggel- sestruktur med litet befolkningsunderlag för olika slag av service kan ge landstingen högre enhetskostnader. Inom sjukvården är det exempelvis rimligt att organisera verksamheten så att resorna till vårdcentralen inte blir alltför långa. Det innebär att ett landsting 
 48 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 med gles bebyggelsestruktur kan behöva bedriva sin verksamhet med betydligt fler men mindre enheter än ett landsting med lika många invånare inom en mindre yta. Små enheter blir oftare dyrare att driva då de fasta kostnaderna på varje enhet inte kan fördelas på lika många invånare. Andra typer av merkostnader som uppkom- mer vid gles bebyggelsestruktur är t.ex. höga kostnader för sjukre- sor. 
 Utredningen har aktualiserat beräkningarna vad gäller primär- vård och sjukhusvård samt ambulanstransporter för att tydliggöra befolkningsförändringarnas effekter på utjämningen. Vidare har alternativa beräkningsmodeller tagits fram när det gäller beräkning av merkostnader för sjukresor. Dessutom har utredningen analyse- rat behovet av kompensation för merkostnader som vissa landsting med mycket långa avstånd mellan sjukhus och vårdcentraler kan ha. Detta för att försöka bedöma behovet av övernattningsplatser i anslutning till vissa vårdcentraler. 
  
 2.7.2 
  
 Primärvård 
  
 Nuvarande utformning 
 I nuvarande modell beräknas merkostnader uppstå för utplacerade fiktivta vårdcentraler med ett befolkningsunderlag som understiger 5 600 invånare. Vårdcentraler placeras i tätorter med minst 1 500 invånare inom en radie av 30 km vägavstånd. Möjliga tätorter för utplacering är sådana som har minst 200 invånare. 
 Nuvarande beräkning grundar sig på befolkningens bosätt- ningsmönster per  
 1995-12-31. 
  Enligt denna har 141 fiktiva vård- centraler fått ett befolkningsunderlag understigande 5 600 invånare. De totala merkostnaderna för dessa beräknades till 66,9 miljoner. 
  
 2.7.3 
  
 Resultat av uppföljningen 
  
 För att studera vad befolkningsförändringar kan få för effekter för landstingens merkostnader för gles bebyggelsestruktur vad gäller primärvård har två olika beräkningar utifrån befolkningens bosätt- ningsmönster  
 1998-12-31 
  gjorts. 
 Den första beräkningen utgår från att befolkningen  
 1998-12-31 
  hänförs till de tidigare fiktivt lokaliserade vårdcentralerna. Med 
 49 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 detta beräkningssätt får 144 vårdcentraler ett befolkningsunderlag understigande 5 600 invånare. De totala merkostnaderna för dessa kan beräknas till 68,3 miljoner 
 Den andra beräkningen innebär en helt ny utplacering av fiktiva vårdcentraler enligt samma kriterier som tidigare, men utifrån befolkningen  
 1998-12-31. 
  Vid detta beräkningssätt får 134 vård- centraler ett befolkningsunderlag understigande 5 600 invånare. De totala merkostnaderna för dessa vårdcentraler beräknas till 63,1 miljoner, vilket är knappt 6 procent mindre än de merkostnader som beräknats utifrån 1995 års befolkning. 
 De nya beräkningarna visar på att skillnader i merkostnader upp- kommer som ett resultat av tre års befolkningsförändringar i landstingen. 
 De kostnadsfunktioner som använts i de beräkningar som redo- visas i diagrammet nedan är de samma som användes i SOU 1998:151. 
  
 2.7.4 
  
 Förslag till förändring 
  
 Nuvarande system bygger på att beräkningarna aktualiseras med några års mellanrum. För att inte förändringarna ska bli alltför stora då nya beräkningar görs kan det finnas skäl att överväga att uppdatera beräkningarna årligen framöver. För att behålla det ursprungliga normativa angreppssättet när det gäller modellen för merkostnader för vårdcentraler med litet befolkningsunderlag så bör en uppdatering göras varje år vad avser befolkning och vart tredje år när det gäller utplacering av vårdcentraler. 
  
 2.7.5 
  
 Effekter av föreslagen förändring 
  
 Av diagram 1 nedan framgår vilka effekter de bägge beräkningssät- ten får för respektive landsting. Man kan utifrån detta material konstatera att befolkningsförändringar under en så relativt kort tid som 3 år  
 (1995-1998) 
  medför relativt stora skillnader i beräknade merkostnader för primärvård i många landsting. 
 50 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Diagram 2.1.  
 Jämförelse merkostnad per invånare för små vårdcen traler 
 90 
 80 
 70 
 60 
 50 
 40 
 30 
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 Östergötland 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Halland 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Dalarna 
  
 Västernorrland 
  
 Jämtland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Skåne 
  
 Västmanland 
  
 Gävleborg 
  
  Merk/inv 96 
  
  Merk/inv 98 
  
  Merk/inv plac 98 
 Av ovanstående diagram framgår att de förändringar som blir resultatet då merkostnaderna beräknas endast utifrån ny befolkning är begränsade. En uppdatering av befolkningsdelen leder således till relativt små förändringar i kompensation. Skillnaden mellan nuvarande utfall och då en ny fiktiv utplacering av vårdcentraler görs blir för ett antal landsting däremot relativt stora. 
  
 2.8 
  
 Sjukhusvård 
  
 2.8.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 I nuvarande system beräknas merkostnader uppstå för sjukhus med ett befolkningsunderlag mellan 25 000 och 75 000 invånare. 
 För att beräkna landstingens merkostnader i detta hänseende har en lokalisering av fiktiva sjukhus skett. För de fiktiva sjukhus som på detta sätt får ett befolkningsunderlag som understiger 75 000 invånare beräknas merkostnader enligt vissa kostnadsfunktioner. 
 51 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 2.8.2 
  
 Resultat av uppföljningen 
  
 För att studera vad befolkningsförändringar kan få för effekter för landstingens merkostnader för gles bebyggelsestruktur vad gäller sjukhusvård har en beräkning gjorts utifrån att befolkningen per  
 1998-12-31 
  har hänförts till de tidigare utplacerade sjukhusen. En kontroll har gjorts av att inget av de tidigare utplacerade sjukhusen nu har för litet underlag för att nybildas (25 respektive 20 000 invånare). Med de kriterier som finns för utplacering av sjukhus finns betydligt färre alternativa lokaliseringar än för vårdcentra- lerna. Överensstämmelsen mellan fiktiva och verkliga lägen är vidare högre för sjukhusen än för vårdcentralerna. Av dessa skäl har ingen ny fiktiv utplacering av sjukhus gjorts utifrån aktuell befolkning. 
 Enligt tidigare beräkningar fanns 22 fiktiva sjukhus med mindre än 75 000 invånare i befolkningsunderlag. Om 1998 års befolkning hänförs till de tidigare utplacerade fiktiva sjukhusen får 25 sjukhus ett underlag understigande 75 000 invånare. De ytterligare tre fiktiva sjukhus som med 1998 års befolkning får ett underlag understigande 75 000 invånare finns i Värmlands län (Storfors), Västmanlands län (Castaneda) och Västernorrlands län (Kramfors). 
  
 2.8.3 
  
 Förslag till förändring 
  
 Liksom för vårdcentralerna kan man konstatera att befolkningsför- ändringar under en så kort period som tre år  
 (1995–98) 
  medför stora skillnader i beräknade merkostnader för små sjukhus för många landsting. De beräknade merkostnaderna för små sjukhus uppgår per landsting till betydligt större belopp än merkostna- derna för små vårdcentraler Detta talar för att regelbundet uppda- tera modellen. Modellen bör varje år uppdateras med ny befolk- ning. 
  
 2.8.4 
  
 Effekter av föreslagen förändring 
  
 De totala merkostnaderna för små sjukhus var tidigare beräknade till 511,2 miljoner. Utifrån 1998 års befolkning uppgår de till 545,4 miljoner, en ökning med nära 7 procent. För vissa landsting är för- ändringen stor. Det gäller särskilt för de landsting där sjukhus med färre än 75 000 invånare i befolkningsunderlag tillkommit. 
 52 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Diagram 2.2.  
 Jämförelse merkostnad per invånare för små sjukhus 
  
 700 
  
 600 
  
 Merk/inv  
 -95 
  
 500 
  
 Merk/inv  
 -98 
  
 400 
  
 300 
  
 200 
  
 100 
  
 0 
  
 Skåne Halland V Götaland 
  
 Värmland Örebro Västmanland Dalarna Gävleborg Västernorrland Jämtland 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland Östergötland Jönköping Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland Blekinge 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Av diagrammet ovan framgår att kompensationsstrukturen i stort sett bibehålls när beräkningarna görs med ny befolkning. De stora förändringarna gäller Värmland, Västmanland och Västernorrland som samtliga får ett betydande tillskott. 
  
 2.9 
  
 Ambulansstationer 
  
 2.9.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 I nuvarande system beräknas, utifrån SOU 1998:151, merkostnader uppstå för ambulansstationer med ett befolkningsunderlag som understiger 10 000 invånare. 
 För att beräkna landstingens merkostnader har en lokalisering av fiktiva ambulansstationer gjorts. Nuvarande beräkning grundar sig på befolkningens bosättningsmönster per  
 1995-12-31. 
  Enligt denna har 90 fiktiva ambulansstationer fått ett befolkningsunderlag understigande 10 000 invånare. De totala merkostnaderna för dessa beräknades till 91,3 miljoner kronor. 
 53 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 2.9.2 
  
 Resultat av uppföljningen 
  
 För att studera vilka effekter befolkningsförändringar under tiden  
 1995–98 
  har haft på landstingens beräknade merkostnader i detta avseende har en ny lokalisering av fiktiva ambulansstationer gjorts efter samma kriterier som tidigare men utifrån 1998 års befolkning. Den nya lokaliseringen ger 93 fiktiva ambulansstationer med ett befolkningsunderlag understigande 10 000 invånare. De totala mer- kostnaderna för dessa beräknas (efter samma grunder som tidigare) till 94,7 miljoner kronor. 
 Utredningen har ej kunnat göra en bedömning av strukturella behovsskillnader och där tillhörande merkostnader för ambulans- helikopter verksamheten. Något förslag lämnas således inte för denna verksamhet. 
  
 2.9.3 
  
 Förslag till förändring 
  
 Modellen för kompensation avseende ambulansstationer med litet befolkningsunderlag bör uppdateras varje år med ny befolkning. Ny utplacering av fiktiva ambulansstationer görs vart tredje år. 
  
 2.9.4 
  
 Effekter av föreslagen förändring 
  
 Av diagram 3 nedan framgår skillnaden i den beräknade merkost- naden per landsting mellan 1995 och 1998. 
 54 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Diagram 2.3.  
 Beräknad merkostnad per invånare för små ambulans- stationer 1995 och 1998 
  
 Merkostnad/invånare 
  
 120 
  
 Merk/inv 1995 
  
 100 
  
 Merk/inv 1998 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 Halland 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävleborg 
  
 Västernorrland 
  
 Jämtland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Stockholm 
  
 De beräknade merkostnaderna för ambulansverksamheten föränd- ras vid en ny utplacering och med ny befolkning. Ett fåtal landsting som tidigare inte hade några beräknade merkostnader har med den gjorda uppdateringen nu tillkommit. 
  
 2.10 
  
 Sjukresor 
  
 2.10.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 I nuvarande system beräknas, utifrån SOU 1998:151, merkostnader för sjukresor utifrån den s.k. invånardistansen. Detta mått anger det genomsnittliga geografiska avståndet mellan de boende i ett landsting om man fördelar befolkningen helt jämt över landstingets yta. Beräkningen av sjukresekostnaderna sker med hjälp av roten ur invånardistansen. De kostnader som beräknas på detta sätt ansluter nära till de kostnader för sjukresor som landstingen själva uppgett i en enkät under 1996. 
 55 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 2.10.2 
  
 Resultat av uppföljningen 
  
 En mer rättvisande bild av landstingens strukturella kostnader borde kunna erhållas om man beaktar det faktiska bosättnings- mönstret i respektive landsting. Som en jämförelse har därför alternativa modeller nu tagits fram för att beräkna landstingens kostnader för sjukresor. Uppgift om antal resor till vårdcentraler och sjukhus har inte funnits tillgängliga. Istället har statistik över antalet besök på vårdcentraler och bassjukhus fördelade på ålderskategorier i Västernorrland använts. 
 Utifrån denna statistik har antaganden om antal sjukresor för per- soner i olika åldersgrupper till vårdcentraler respektive bassjukhus gjorts. 
 Bägge modellerna utgår från information om varje invånare i landstinget och var och ens avstånd till de fiktivt utplacerade vårdcentralerna respektive sjukhusen i landstinget. Utifrån antaganden om antal resor per person i olika åldersgrupper har resorna per individ aggregerats till summa personkilometer. I den ena modellen har också antaganden om fördelning på olika transportslag gjorts. I den andra förenklade modellen har denna fördelning uteslutits. 
 Bägge modellerna ger relativt stora skillnader gentemot nuvarande modell. Dock är spännvidden mellan de olika landstingen i den förenklade modellen något mindre. 
 Förslag till förändring 
 Den nuvarande beräkningen av merkostnader för sjukresor utifrån den s.k. invånardistansen bör utgå. Detta mått anger det genom- snittliga geografiska avståndet mellan de boende i ett landsting om man fördelar befolkningen helt jämt över landstingets yta. I stället föreslås en modell som grundar sig på såväl åldersstruktur som boendemönster i respektive landsting. Utifrån antaganden om hur personer i olika åldrar nyttjar sjukvården och kunskap om var dessa personer bor kan antalet personkilometer till vårdcentraler respektive sjukhus beräknas. Antalet personkilometer föreslås utgöra grund för beräkning av merkostnader för sjukresor. Detta beräkningssätt bedöms ge en mer rättvisande kompensation för merkostnader än nuvarande modell som vare sig beaktar åldersstruktur eller faktisk bebyggelsestruktur. 
 56 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 2.10.4 
  
 Effekter av föreslagen förändring 
  
 I diagram 6 nedan redovisas en jämförelse mellan nuvarande modell och två alternativa modeller. De nya modellerna avviker på ett betydande sätt från den nuvarande. Som helhet är det en mindre skillnad mellan de båda nya modell alternativen än mellan dessa och den nuvarande. Anledningen kan till stor del hänföras till att de båda nya alternativen speglar reseavståndet till vårdinrättningar på samma sätt. 
  
 Diagram 2.4.  
 Jämförelse mellan tidigare och alternativa modeller för sjukresor, kronor per inv. 
  
 450 
  
 400 
  
 Just nymodell 
  
 350 
  
 Nuv modell 
  
 300 
  
 Förenklad 
  
 250 
  
 200 
  
 150 
  
 100 
  
 50 
  
 0 
  
 Södermanland 
  
 Halland 
  
 Jämtland 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävlebaorg 
  
 Västernorrland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 2.11 
  
 Frågan om kompensation för merkostnader för resor till regionsjukvård 
  
 2.11.1 
  
 Bakgrund 
  
 Varken gällande eller ovan föreslagna modell för beräkning av mer- kostnader för sjukresor beaktar de merkostnader ett landsting kan ha p.g.a. av långa avstånd till närmaste regionsjukhus som kan ge adekvat vård. Andelen sjukresor till regionsjukhus är liten, i Jämt- 
 57 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 lands län ca 4 procent, men då varje resa kan vara kostsam svarar kostnaderna för resor till regionsjukhus i t.ex. Jämtlands län för ca 4 miljoner per år eller nära 15 procent av de totala sjukresekostna- derna. 
  
 2.11.2 
  
 Förslag till förändring 
  
 Det kan synas som om skäl finns att försöka hitta en modell som kompenserar landsting som har merkostnader för sjukresor till regionsjukvård p.g.a. långa avstånd. 
 Det underlag som finns tillgängligt när det gäller resor till region- sjukvård är dock inte tillräckligt för att konstruera en modell som på ett riktigt sätt beräknar merkostnader i dessa delar. Att i detta läge gå vidare med att föreslå en ny ersättning är därför inte aktuellt. 
  
 2.12 
  
 Övernattningsplatser vid vårdcentraler 
  
 2.12.1 
  
 Bakgrund 
  
 Landsting som har vårdcentraler belägna på långt avstånd från när- maste sjukhus kan ha behov av övernattnings/övervakningsplatser i anslutning till dessa vårdcentraler. Under 1998 fanns i landet 170 sådana vårdplatser i anslutning till 18 vårdcentraler i fyra län. Nuvarande utjämningssystem ger inte kompensation för de merkostnader som behovet av dessa platser medför. 
 För att beräkna landstingens strukturella merkostnader för denna verksamhet har en analys gjorts över vilka fiktivt utplacerade vårdcentraler som har mer än vissa angivna avstånd till närmaste sjukhus. Det visar sig då att det finns 23 vårdcentraler i fem lands- ting där avståndet till närmaste sjukhus är minst 8 mil. De fem landstingen är Värmland, Västernorrland, Jämtland, Västerbotten och Norrbotten 
 Hur många vårdplatser kan då behövas i anslutning till varje vårdcentral med långt avstånd till närmaste sjukhus. Av befintlig statistik över situationen 1998 framgår att stora variationer finns. Här nedan har antagits ett behov av en plats per 1 000 invånare i respektive vårdcentrals upptagningsområde. Med detta antagande som grund kan antalet platser i anslutning till vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus beräknas till 101 
 58 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Det är rimligt att anta att de vårdcentraler som har relativt korta avstånd till närmaste sjukhus i högre grad nyttjar de vårdplatser som finns där. Kostnaderna för övernattningsplatser vid avlägset belägna vårdcentraler kan därför i viss mån anses utbytbara mot kostnader för sjukhusvård. Dock innebär behovet av tillgängliga vårdplatser vid flera avlägset belägna vårdcentraler med vardera små upptagningsområden att totalt fler vårdplatser måste finnas tillgängliga än om behovet kan tillgodoses vid ett och samma ställe. 
 I diagram 7 nedan redovisas merkostnader utifrån följande förutsättningar; behov av övernattningsplatser bedöms finnas i an- slutning till fiktivt utplacerade vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus. Antalet platser beräknas som 1 per tusen in- vånare i resp. vårdcentrals upptagningsområde. Merkostnaden för varje sådan plats har i denna beräkning satts till 500 000 kronor per år. 
  
 Diagram 2.5.  
 Merkostnad per invånare för övernattningsplatser 1998 
  
 140 
  
 Merk/inv 
  
 120 
  
 Merk/inv 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 Södermanland 
  
 Halland 
  
 Jämtland 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävleborg 
  
 Västernorrland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Som framgår av diagrammet ovan uppkommer för berörda lands- ting beräknade merkostnader per invånare som är högre än mer- kostnaderna för små vårdcentraler och för små ambulansstationer. 
  
 2.13 
  
 Förslag till förändring 
  
 Merkostnader för behov av denna typ av verksamhet bör beaktas i utjämningssystemet. Den ovan beskrivna modellen bör således ligga till grund för beräkning av dessa merkostnader. 
 59 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2000:127 
  
 2.13.1 
  
 Effekter av föreslagna förändringar 
  
 De samlade effekterna av förslagen inom gles bebyggelsestruktur är för de flesta landsting relativt begränsade. Störst effekt får förändringen av sjukresemodellen samt, för de landsting som berörs, den nya modellen för kompensation för behov av övernattningsplatser. 
  
 Tabell 2.5.  
 Effekter av föreslagna förändringar, gles bebyggelse- struktur: kronor per invånare 
  
 Primär- 
  
 Sjukhus- 
  
 Ambulanser 
  
 Sjukresor 
  
 Övernattning 
  
 Summa 
  
 vård 
  
 vård 
  
 Förändring 
  
 Stockholm 
  
 0 
  
 -2 
  
 0 
  
 -24 
  
 0 
  
 -26 
  
 Uppsala 
  
 -1 
  
 0 
  
 3 
  
 13 
  
 0 
  
 15 
  
 Södermanland 
  
 -4 
  
 0 
  
 10 
  
 15 
  
 0 
  
 21 
  
 Östergötland 
  
 -1 
  
 0 
  
 -12 
  
 -25 
  
 0 
  
 -38 
  
 Jönköping 
  
 3 
  
 3 
  
 3 
  
 1 
  
 0 
  
 10 
  
 Kronoberg 
  
 -14 
  
 0 
  
 3 
  
 52 
  
 0 
  
 41 
  
 Kalmar 
  
 7 
  
 5 
  
 2 
  
 47 
  
 0 
  
 61 
  
 Gotland 
  
 1 
  
 5 
  
 0 
  
 16 
  
 0 
  
 22 
  
 Blekinge 
  
 -7 
  
 0 
  
 7 
  
 60 
  
 0 
  
 60 
  
 Skåne 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -3 
  
 0 
  
 -3 
  
 Halland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -9 
  
 0 
  
 -9 
  
 V Götaland 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 10 
  
 0 
  
 13 
  
 Värmland 
  
 9 
  
 34 
  
 1 
  
 3 
  
 7 
  
 54 
  
 Örebro 
  
 -3 
  
 6 
  
 5 
  
 -6 
  
 0 
  
 2 
  
 Västmanland 
  
 -3 
  
 30 
  
 0 
  
 -7 
  
 0 
  
 20 
  
 Dalarna 
  
 -4 
  
 4 
  
 5 
  
 -3 
  
 0 
  
 2 
  
 Gävleborg 
  
 -1 
  
 2 
  
 -1 
  
 10 
  
 0 
  
 10 
  
 Västernorrland 
  
 3 
  
 36 
  
 1 
  
 0 
  
 21 
  
 61 
  
 Jämtland 
  
 -6 
  
 0 
  
 -13 
  
 96 
  
 126 
  
 203 
  
 Västerbotten 
  
 2 
  
 6 
  
 2 
  
 -3 
  
 48 
  
 55 
  
 Norrbotten 
  
 -6 
  
 14 
  
 -7 
  
 -25 
  
 54 
  
 30 
  
 Tabellen har beräknats genom att ta differensen mellan nuvarande modellutfall och de förslag som redovisats ovan. Det innebär att det är nettoeffekten av föreslagna förändringar som redovisas. 
 60 
  
 SOU 2000:127 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 2.13.2 
  
 Samlade effekter för hälso- och sjukvård och gles bebyggelsestruktur 
  
 Sammantaget visar beräkningarna av de föreslagna förändringarna att effekterna för enskilda landsting varierar betydligt. Störst negativ förändring får Stockholms läns landsting och störst positiv förändring Jämtlands läns landsting. De förändringar som betyder mest är de som föreslås inom gles begyggelsestruktur när det gäller hälso- och sjukvårdsmodellen skall beaktas att beräkningarna endast bygger på dataunderlag för ett år. Vid ett genomförande av föreslagna förändringar av denna delmodell skall beräkningarna göras på ett genomsnitt av tre år. De faktiska förändringarna kommer därför att blir något annorlunda än de här redovisade. 
  
 Tabell 2.6.  
 Effekter av föreslagna förändringar: kronor per invånare 
  
 Län 
  
 Gles bebyggelse- 
  
 Hälso- och sjukvård 
  
 Summa förändring 
  
 struktur 
  
 Stockholm 
  
 -26 
  
 -21 
  
 -47 
  
 Uppsala 
  
 15 
  
 14 
  
 29 
  
 Södermanland 
  
 21 
  
 -12 
  
 9 
  
 Östergötland 
  
 -39 
  
 21 
  
 -18 
  
 Jönköping 
  
 10 
  
 1 
  
 11 
  
 Kronoberg 
  
 41 
  
 3 
  
 44 
  
 Kalmar 
  
 61 
  
 23 
  
 84 
  
 Gotland 
  
 22 
  
 6 
  
 28 
  
 Blekinge 
  
 60 
  
 23 
  
 83 
  
 Skåne 
  
 -3 
  
 19 
  
 16 
  
 Halland 
  
 Hodges 
  
 22 
  
 13 
  
 Västra Götaland 
  
 13 
  
 Hodges 
  
 4 
  
 Värmland 
  
 54 
  
 18 
  
 72 
  
 Örebro 
  
 2 
  
 9 
  
 11 
  
 Västmanland 
  
 20 
  
 -2 
  
 18 
  
 Dalarna 
  
 2 
  
 14 
  
 16 
  
 Gävleborg 
  
 10 
  
 -4 
  
 6 
  
 Västernorrland 
  
 61 
  
 -4 
  
 57 
  
 Jämtland 
  
 203 
  
 4 
  
 207 
  
 Västerbotten 
  
 55 
  
 1 
  
 56 
  
 Norrbotten 
  
 30 
  
 -24 
  
 6 
  
 61 
 3 Jämställdhetsaspekter 
  
 Förslag:  
 Vid uppdatering av utjämningssystemet eller då nya modeller för utjämning skapas bör beaktas om skillnader mellan könen har relevans för det område som behandlas. 
  
 3.1 
  
 Nuvarande utformning 
  
 Utjämningssystemet syftar till att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner och landsting att bedriva verksam- het. Det är alltså förutsättningarna som skall göras likvärdiga. Kommunerna och landstingen väljer själva hur de vill väga olika verksamheter mot varandra och vilken utbuds- eller servicenivå de skall ha. Samma sak vad gäller kvalitén på verksamheterna. Utjäm- ningssystemet skall vara neutralt i dessa frågor. Utjämningens delar skall bygga på identifierbara strukturella behovs- och kost- nadsskillnader mellan kommuner respektive landsting. 
  
 3.2 
  
 Resultat av uppföljningen 
  
 Bilagan Jämställdhetsaspekter på delar av det kommunala utjäm- ningssystemet innehåller en genomgång av två områden, kollektiv- trafik och äldreomsorg, ur jämställdhetsperspektiv. Det framgår tydligt att det är stora skillnader mellan könen inom båda dessa områden. 
  
 3.3 
  
 Förslag till förändring 
  
 Med utgångspunkt i att det är strukturellt betingade behovs- och efterfrågeskillnader som skall ligga till grund för utjämningen så är det av vikt att faktorer av betydelse tas med redan från början. Vid 
 63 
  
 Jämställdhetsaspekter 
  
 SOU 2000:127 
  
 varje uppdatering eller då nya modeller för utjämning skapas skall beaktas om skillnader mellan könen har relevans för det område som behandlas. 
 64 
  
 4 
  
 Fortsatt uppföljning och hantering av utjämningssystemet 
  
 Förslag:  
 Ett samverkansorgan under ledning av regerings- kansliet bildas för att kontinuerligt arbeta med att underhålla, uppdatera och utveckla utjämningssystemet samt med att säkerställa, behovet av adekvat dataunderlag. 
  
 4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Nuvarande sätt att följa upp och utvärdera utjämningssystemet medför att onödiga svårigheter uppstår vid uppdatering av dataun- derlag och vid bedömning av systemets effekter. Det är därför av vikt att hanteringsordningen ses över. Ett sätt är att lägga ansvaret för fortsatt löpande uppföljning/utvärdering och framtagande av förslag till ändring av systemet på ett särskilt samverkansorgan. Härigenom skulle den granskning av underlagsdata och dess kvali- tet som krävs för att bibehålla systemets legitimitet kunna säker- ställas. Det är av vikt att arbetet kan bedrivas kontinuerligt då för- ändringar i systemet på så sätt inte ansamlas vid samma tidpunkt, det förenklingsarbete som bör ske skulle också få bättre förutsätt- ningar. 
 Då strukturella kostnadsskillnader inte kan påvisas p.g.a. att underlagsdata inte finns eller är av sådan beskaffenhet att slutsatser inte kan dras med rimlig säkerhet behöver det utvecklas normativa behovsrelaterade modeller. Det kan exempelvis röra sig om att på nationell nivå behöva fastställa vad som är en rimlig bemanning och kostnad för att driva en viss verksamhet. Även detta arbete kan läggas inom ramen för en samlad hantering av systemet. 
 65 
  
 Fortsatt uppföljning och hantering av utjämningssystemet 
  
 SOU 2000:127 
  
 4.1.1 
  
 Dataunderlag för utjämningen 
  
 Under arbetet med översynen av utjämningssystemet har behovet av tillgång till enhetliga beskrivningssystem, för verksamhet och kostnader för kommuner och landsting, blivit tydligt. Ett fortsatt arbete med att ta fram dessa beskrivningsunderlag och data kring behov och strukturbetingade skillnader kommuner och landsting emellan behövs då slutsatser om strukturella behov byggt på kost- nadsdata kan leda fel. 
 För att kunna vidareutveckla och öka legitimiteten i det natio- nella utjämningssystemet krävs, för de verksamheter som är berörda av utjämningen, att de modeller som styr omfördelningen är rimligt säkra. Detta i sin tur kräver att de data som ligger till grund för modellerna är riktiga. Eftersom systemet skall utjämna för strukturellt opåverkbara behov- eller kostnadsskillnader är det av största vikt att exempelvis kostnads- och behovsdata är av god kvalitet och jämförbara. Att arbeta med att säkra ett bra beskriv- ningssystem bör vara en kontinuerligt pågående aktivitet. Det kan vara lämpligt att göra detta inom ramen för vad som sägs avseende fortsatt uppföljning ovan. Det föreslagna samarbetsorganet bör både ha resurser för löpande uppföljning och hantering av utjäm- ningssystemet och möjligheter att knyta exempelvis forskarresurser till sig. 
 Behov av rättvisande dataunderlag finns också när det gäller den statliga uppföljningen och utvärderingen av kommuner och lands- ting. Det är av betydelse att jämförbarhet främjas bla för att kunna bedöma hur nationella mål följs. 
 Delegationens ställningstagande 
 För att underlätta en rationell hantering av utjämningssystemet och säkerställa ett bra underlag för utjämningen bildas ett samarbetsorgan under ledning av regeringskansliet. Detta organ har att sköta den löpande uppföljningen och utvärderingen av utjämningssystemet och att säkra en kontinuerlig kunskapsuppbyggnad kring modeller och system för utjämning mellan kommuner och landsting. Lämpligen bör samverkansorganet ha en bred sammansättning och en vid geografisk representation. Förslagsvis bör bl.a. representanter för  
 Finans-, 
  Social och Utbildningsdepartementet samt Svenska 
 66 
  
 SOU 2000:127 
  
 Fortsatt uppföljning och hantering av utjämningssystemet 
  
 kommunförbundet, Landstingsförbundet, Socialstyrelsen, Skolverket, Statistiska Central Byrån och Glesbygdsverket ingå. 
 67 
 Kommittédirektiv 
  
 Delegation för fortsatt utveckling av 
  
 Dir 
  
 utjämningssystemet för kommuner och landsting 
  
 1999:57 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 23 juni 1999. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild delegation tillkallas med uppgift att svara för en fortsatt uppföljning av utjämningssystemet och utvärdering av träffsäker- heten hos de enskilda delarna i kostnadsutjämningen, i första hand när det gäller delmodellerna för befolkningsminskning och hälso- och sjukvård men även i andra delar. Delegationen skall vidare utreda alternativa utformningar av inkomstutjämningen, med bibe- hållen långtgående utjämning men utan negativa marginaleffekter. Delegationen skall lämna sådana förslag till förändringar som för- bättrar systemets förmåga att skapa likvärdiga ekonomiska förut- sättningar för kommuner respektive landsting. 
 Bakgrund 
 Den 1 januari 1996 infördes ett nytt statsbidrags- och utjämnings- system för kommuner och landsting. Huvudsyftet med utjäm- ningssystemet är att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner respektive landsting att bedriva sin verksamhet. Systemet består av inkomstutjämning, kostnadsutjämning och införanderegler. Inkomstutjämningen skall utjämna för skillnader i skattekraft. Kostnadsutjämningen skall utjämna för strukturella kostnadsskillnader. Kostnadsutjämningen skall däremot inte kom- pensera för skillnader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning eller effektivitet, och den skall baseras på mätbara och för kommuner 
 69 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:127 
  
 och landsting opåverkbara faktorer som mäter strukturella kost- nadsskillnader. En parlamentariskt sammansatt kommitté tillkalla- des redan i augusti 1995 för att följa upp och utvärdera samt lämna förslag i syfte att utveckla systemet (dir. 1995:118). Kommittén, som antog namnet Kommunala utjämningsutredningen, överläm- nade i december 1998 sitt slutbetänkande Kostnadsutjämning för kommuner och landsting (SOU 1998:151) till regeringen. Betän- kandet skickades ut på remiss till samtliga kommuner och lands- ting, ett antal myndigheter och organisationer m.fl. Remissbehand- lingen visade att det fanns ett starkt stöd för huvudlinjerna i utred- ningens förslag. I propositionen Förändringar i utjämningssyste- met för kommuner och landsting (prop. 1998/99:89) har reger- ingen lämnat förslag till vissa förändringar i utjämningssystemet för kommuner och landsting, vilka skall gälla från år 2000 och vilka till stor del bygger på de förslag som Kommunala utjämningsutred- ningen lämnade i sitt betänkande. De grundläggande principerna för utjämningen av ekonomiska förutsättningar föreslås ligga fast. De förslagna förändringarna berör endast kostnadsutjämningen. De största förändringarna föreslås i modellerna för hälso- och sjukvården och individ- och familjeomsorgen. Vidare föreslås att en kostnadsutjämning för barn och ungdomar med utländsk bakgrund införs. Nya införanderegler föreslås dessutom för perioden  
 2000–2004. 
  Ett fortsatt uppföljnings- och utvecklingsarbete aviseras. Riksdagen beslutade den 14 juni i enlighet med de förslag som lämnades i propositionen. 
 Fortsatt utveckling av utjämningssystemet 
 Den uppföljning av utjämningssystemet som gjordes av Kommu- nala utjämningsutredningen visar att det finns ett stort behov av att löpande följa systemets utfall i förhållande till utvecklingen av den kommunala verksamheten. Det finns också ett behov av att succes- sivt utveckla och ytterligare förbättra systemets träffsäkerhet och förmåga att skapa likvärdiga förutsättningar i enlighet med de grundläggande intentionerna. Vid remissbehandlingen av Kommu- nala utjämningsutredningens betänkande framkom ett antal syn- punkter på vissa delar av det nuvarande utjämningssystemet som inte har kunnat beaktas fullt ut i de förslag som nu har presente- rats. Regeringen har därför i propositionen pekat på behovet av ett fortsatt utvecklingsarbete, och har lyft fram vissa frågor som bör 
 70 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 1 
  
 utredas vidare. Det gäller bl.a. inkomstutjämningen samt kostnads- utjämningen för hälso- och sjukvård och för befolkningsminsk- ning. Det finns också verksamhetsområden där det sker föränd- ringar i regleringen av det kommunala åtagandet, vilket bör få kon- sekvenser för utjämningssystemet. När det gäller inkomstutjäm- ningen har ett stort antal remissinstanser pekat på nackdelarna med de negativa marginaleffekter som kan uppstå på grund av att de verkliga skattesatserna i vissa kommuner och landsting är lägre än de länsvisa skattesatser som tillämpas i systemet. Även Finansut- skottet (bet. 1998/99:FiU25) har behandlat detta problem. I propositionen aviseras ett fortsatt arbete för att hitta metoder att eliminera dessa negativa marginaleffekter. Detta måste dock ske utan att man ger avkall på målet om en långtgående utjämning. En viktig fråga i sammanhanget är den eventuella målkonflikt som kan finnas mellan å ena sidan en långtgående utjämning av kommunala skatteinkomster och å andra sidan incitament för kommuner och landsting att befrämja sysselsättning och tillväxt. 
 Många remissinstanser har framfört synpunkter på den del i kostnadsutjämningen som kompenserar för befolkningsminskning. I propositionen föreslås en förändring i denna del, som gäller andelen barn i skolåldern. Någon generell höjning av kompensatio- nen föreslås dock inte, eftersom det skapar negativa marginalef- fekter. Mot bakgrund av de pågående kraftiga befolkningsomflytt- ningarna mellan olika delar av landet anser regeringen emellertid att det finns starka skäl att ytterligare belysa konsekvenserna för kommuner och landsting av dessa omflyttningar. En viktig fråga är på vilket sätt befolkningsförändringarna påverkar behovet av och efterfrågan på kommunal verksamhet och hur möjligheterna till anpassning av verksamheten, och därmed också kostnaderna, ser ut på kort respektive längre sikt. Effekterna av befolkningsomflytt- ningarna behöver belysas för såväl kommuner som landsting. 
 I propositionen föreslås förändringar i modellen för hälso- och sjukvård. Ett omfattande utredningsarbete har genomförts av Kommunala utjämningsutredningen i denna del, och utredningens förslag stöds också av flertalet landsting liksom av Landstingsför- bundet. Förbundet anser dock att vissa frågor bör utredas närmare, bl.a. gäller det frågorna om hälso- och sjukvårdskostnader i stor- stadsområdena och kompensationen för merkostnader till följd av gles bebyggelsestruktur. Den senare frågan har även tagits upp av flera landsting i skogslänen och av Glesbygdsverket. Socialstyrelsen pekar i sitt remissvar på nackdelen med att låta en 
 71 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:127 
  
 ökad rättvisa prioriteras framför enkelhet, robusthet och långsiktighet. Styrelsen anser att man borde avvakta med genomgripande förändringar tills det finns bättre kostnads- och verksamhetsdata för hälso- och sjukvården. Regeringens förslag i propositionen om en ny modell motiveras bl.a. av att det finns problem med den nuvarande modellen, och att det därför vore orimligt att inte genomföra utredningens förslag, trots att det fortfarande kan finnas vissa brister. Regeringen framhåller dock vikten av att modellen blir föremål för fortsatt uppföljning, utvärdering och utveckling. 
 Mot bakgrund av vad som sagts i propositionen om behovet av att ytterligare utveckla vissa delar i utjämningssystemet aviserar regeringen att en delegation skall tillsättas med uppgift att svara för en fortsatt uppföljning av utjämningssystemet, att kontinuerligt utvärdera de enskilda delarnas träffsäkerhet samt att lämna förslag till förändringar. 
 Uppdraget 
 En särskild delegationen tillkallas med uppgift att svara för en fort- satt uppföljning av utjämningssystemet och utvärdering av träffsä- kerheten hos de enskilda delarna av kostnadsutjämningen. 
 Vissa frågor skall behandlas med förtur. Det gäller främst befolkningsförändringarnas konsekvenser för den kommunala verksamheten och ekonomin, samt frågan om huruvida merkostna- der för hälso- och sjukvård i storstadsregioner och i glesbygd beaktas på ett rimligt sätt i kostnadsutjämningen. Behovet av en kompensation för befolkningsminskning även för landsting skall övervägas. 
 Delegationen skall vidare utreda alternativa utformningar av inkomstutjämningen som kan eliminera eller minska de negativa marginaleffekterna, med en bibehållen långtgående utjämning. Härvid skall delegationen också analysera de samhällsekonomiska konsekvenserna av förslagen. 
 Delegationen skall även analysera jämställdhetsaspekterna i utjämningssystemet. 
 Delegationen skall lämna förslag till sådana förändringar av olika delar i utjämningssystemet som anses nödvändiga utifrån utred- nings- och utvärderingsarbetet, eller som föranleds av beslutade förändringar av det kommunala åtagandet. Utgångspunkten för 
 72 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 1 
  
 förslagen skall vara att de bidrar till att förbättra systemets förmåga att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner respektive landsting att bedriva sin verksamhet. Förslagen skall vara statsfinansiellt neutrala. 
 Redovisning av uppdraget 
 Delegationen skall redovisa sitt uppdrag till regeringen senast den 30 november 2000. Den del av uppdraget som avser behovet av en kompensation för befolkningsminskning även för landsting skall avrapporteras senast den 1 april 2000. 
 73 
 Kompensation för befolkningsminskning 
 av 
 Johnson, Svenska Kommunförbundet 
 75 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 Nuvarande utformning 
 Statsbidragberedningen (SOU 1999:144) föreslog att en modell skulle införas för att kompensera kommuner för den befolknings- minskning som skett under den senaste tioårsperioden. Anled- ningen till detta förslag var, enligt beredningen, att vissa kostnader tar tid att anpassa till mindre folkmängd, detta samtidigt som intäkterna i form av skatteintäkter och statsbidrag anpassar sig tämligen direkt. Beredning föreslog att beloppet skulle uppgå till 50 kronor per procentenhet som befolkning minskat med utöver 2 procent de 10 senaste åren. Beloppet ändrades senare i proposi- tionstexten till 100 kronor. 
 Den kommunala utjämningsutredningen (SOU 1998:151) före- slog att beloppet 100 kronor skulle vara kvar oförändrat. Det fanns dock en önskan om att ytterligare kompensera kommuner med en vikande befolkning, men utredningen ansåg att en höjning av beloppet skulle ge upphov till oönskade negativa marginaleffekter. Beredning föreslog därför att man, utöver den befintliga modellen, skulle införa en speciell kompensation för de kommuner som har haft en negativ utveckling av antalet skolbarn. För att inte fånga rena demografiska svängningar bland skolbarnen sattes ett villkor att kommunens totala befolkning skulle ha minskat med mer än 2 procent de tre senaste åren. Om detta villkor var uppfyllt skulle kommunen ersättas med 100 kronor per invånare för varje procentenhet som skolbarnen i åldern  
 7–15 
  år minskat. 
 Situationen bidragsåret 2000 
 Bidragsåret 2000 är det 112 kommuner som erhåller ersättning i modellen för befolkningsminskning. Av dessa 112 är det 83 som får ersättning i modellen som bygger på utvecklingen under de tio senaste åren. Sex kommuner erhåller ersättning i modellen som bygger på utvecklingen de tre senaste åren. 23 kommuner erhåller ersättning i båda delmodellerna. 
 76 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 Tabell 1.  
 Utfall i modellen för befolkningsminskning, bidragsåret 2000 
  
 Därav 
  
 Totalt 
  
 Totalt 10 år 
  
 7–15, 
  3 år 
  
 Båda 
  
 Erhåller ersättning 
  
 112 
  
 83 
  
 6 
  
 23 
  
 Erhåller ej ersättning 
  
 177 
  
 .. 
  
 .. 
  
 .. 
  
 289 
  
 Modellen omsätter bidragsåret 2000 totalt 433 miljoner kronor. Delmodellen som bygger på de senaste tio årens utveckling omsätter 374 miljoner kronor medan den som bygger på de tre senaste årens utveckling omsätter 59 miljoner kronor. 
 Befolkningsminskningen de tio senaste åren 
 I den första delen av modellen utgår ersättningen från befolknings- utvecklingen de tio senaste åren. Har kommunens befolkning minskat med mer än två procent under perioden utgår en ersättning med 100 kronor per invånare för varje procentenhet utöver två procent. 
 Räkneexempel 1, del 1 för Eksjö kommun, år 2000 
  
 Befolkning  
 1988-12-31: 
  
 17 857 
  
 Befolkning  
 1998-12-31: 
  
 17 116 
  
 Förändring: 
  
 - 741 
  
 Procentuell förändring: 
  
 - 4,15 procent 
  
 Kompensation: 
  
 (4,15 – 2,00) * 100 = 215 kr/inv 
  
 Befolkningsminskning de tre senaste åren,  
 7–15 
  år 
 I den andra delen av modellen utgår ersättningen från både befolk- ningsutvecklingen de tre senaste åren totalt och i åldern  
 7–15 
  år. Det första steget är att man studerar utvecklingen av totalbefolk- ningen de tre senaste åren. Har denna minskat med mer än två pro- cent går man vidare och studerar utvecklingen av skolbarnen i åldern  
 7–15 
  år. Har dessa minskat utgår ersättning med 100 kronor per procent som antalet skolbarn minskat under perioden. 
 77 
 Bilaga 2 SOU 2000:127 
 Räkneexempel 2, del 2, för Eksjö kommun, år 2000 
  
 Befolkning  
 1995-12-31: 
  
 17 890 
  
 Befolkning  
 1998-12-31 
  
 17 116 
  
 Förändring: 
  
 - 774 
  
 Procentuell förändring: 
  
 -4,33 
  procent 
  
 Befolkning  
 7–15 
  år  
 1995-12-31: 
  
 2 094 
  
 Befolkning  
 7–15 
  år  
 1998-12-31 
  
 2 084 
  
 Förändring: 
  
 - 10 
  
 Procentuell förändring: 
  
 -0,48 
  procent 
  
 Kompensation: 
  
 (0,48) * 100 = 48 kr/inv. 
  
 Standardkostnad befolkningsminskning 
 För att få fram standardkostnaden i modellen för befolknings- minskning summeras utfallet i respektive delmodell. Utfallet i modellen är kommunens standardkostnad minus den genomsnitt- liga standardkostnaden i riket. Den genomsnittliga standardkost- naden i riket utgörs av det vägda genomsnittet av alla kommuners standardkostnad, där kommunerna som ej kompenseras för befolkningsminskning har standardkostnaden noll. 
 Räkneexempel 3, utfall i modellen för befolkningsminskning, Eksjö kommun, år 2000 
  
 Kompensation, del 1 
  
 215 kr/inv. 
  
 Kompensation, del 2 
  
 48 kr/inv. 
  
 Standardkostnad, kommunen 
  
 263 kr/inv. 
  
 Standardkostnad, genomsnitt för riket 
  
 57 kr/inv. 
  
 Utfall,  
 bidrag(+)/avgift(–) 
  
 206 kr/inv. 
  
 Utfall,  
 bidrag(+)/avgift(–) 
  
 3,5 mkr 
  
 Eksjö kommuns utfall i modellen för befolkningsminskning bidragsåret 2000 är 206 kronor per invånare, eller cirka 3,5 miljoner kronor. Alla kommuner som inte får ersättning på grund av befolkningsminskning får ett avdrag med 57 kronor per invånare. 
 78 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 Effekter vid in- respektive utflyttning 
 I detta kapitel redovisas vilka marginaleffekter som uppstår på kommunens intäkter från skatter och statsbidrag vid in- respektive utflyttning. Utfallet exemplifieras med Eksjö kommun som är en kommun som erhåller kompensation för befolkningsminskning enligt räkneexempel 1 och 2 ovan. Som jämförelse redovisas även marginaleffekterna för Tranås kommun som inte erhåller någon ersättning för befolkningsminskning. 
 Utflyttning av person i åldern  
 19–64 
  år med beskattningsbar årsinkomst på 250 000 kronor 
 Här redovisas effekterna av att en person i åldern  
 19–64 
  år flyttar från Eksjö respektive Tranås kommun. Personen har en beskatt- ningsbar årsinkomst på 250 000 kronor. 
  
 Tabell 2.  
 Marginaleffekter vid utflyttning av en person  
 19–64 
  år med en beskattningsbar årsinkomst på 250 000 kronor 
  
 Tranås kommun 
  
 Skatteintäkter 
  
 -53 
  325 
  
 -53 
  000 
  
 Inkomstutjämning 
  
 24 703 
  
 24 703 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 -3 
  656 
  
 -3 
  656 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 30 037 
  
 20 874 
  
 – därav kompensation för befolkningsminskning 
  
 9 323 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 -2 
  241 
  
 -11 
  079 
  
 Eksjö kommun mister skatteintäkter på drygt 53 000 kronor, dvs. personens årsinkomst multiplicerat med den egna kommunens utdebitering (21,53 procent). 
 Eftersom kommunens skattekraft minskar när personen flyttar ut förändras inkomstutjämning, bidraget ökar, med skillnaden mellan 250 000 kronor och medelskattekraften (121 206) multipli- cerat med den länsvisa skattesatsen. 
 Kommunens generella statsbidrag minskas med 3 656 kronor. 
 1  
 Det åldersrelaterade statsbidraget påverkas inte eftersom perso- nen som flyttar ut inte ingår i någon av de åldersgrupper som gene- 
 rerar åldersrelaterat statsbidrag. 
  
 1  
 Inklusive momsavgift på 2 080 kr/inv. och nivåjustering på 179 kr/inv. 
 79 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 Kostnadsutjämningen förbättras med cirka 30 000 kronor när personen flyttar ut. Generellt kan man säga att om det flyttar ut en person i åldern  
 19–64 
  år så ökar andelen barn, ungdomar, äldre och utomnordiska medborgare av den totala befolkningen. Därför kommer kostnadsutjämningen för dessa verksamheter att förbätt- ras. 
 För Eksjö kommun påverkas även kompensationen för befolk- ningsminskning. När en person flyttar ut förändras förutsättning- arna i de underliggande beräkningarna för befolkningsminsknings- modellen, se räkneexempel 1 och 2. Antalet personer den 31 december 1998 minskar med ytterligare en person. Detta får effekten att den procentuella minskningen blir större vilket gör att standardkostnaden i modellen för befolkningsminskning blir högre. Ersättningen för befolkningsminskningen blir cirka 9 300 när en person i åldern  
 19–64 
  flyttar. 
 Totalt sett minskar Eksjös inkomster med cirka 2 200 kronor när en person i åldern  
 19–64 
  flyttar ut. För Tranås del minskar inkomsterna med cirka 11 000 kronor. Skillnaden på cirka 9 000 kronor förklaras till största del av att Eksjö kommun erhåller kom- pensation för befolkningsminskning. 
 Inflyttning av en person i åldern  
 19–64 
  år med årsinkomst på 250 000 kronor före skatt 
 Här redovisas effekterna vid inflyttning. Här föreligger samma antaganden som ovan. Här blir resultatet det omvända jämfört med utflyttningsexemplet. 
 80 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 Tabell 3.  
 Marginaleffekter vid inflyttning av en person i åldern 19– 64 med en årsinkomst på 250 000 kronor före skatt 
  
 Eksjö kommun 
  
 Tranås kommun 
  
 Skatteintäkter 
  
 53 325 
  
 53 000 
  
 Inkomstutjämning 
  
 -24 
  703 
  
 -24 
  703 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -30 
  037 
  
 -20 
  874 
  
 – därav kompensation för befolkningsminskning 
  
 Hodges 
  323 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 2 241 
  
 11 079 
  
 Effekten på kostnadsutjämningen blir de omvända jämfört utflytt- ning. Generellt kan man säga att om det flyttar in en person i åldern  
 19–64 
  år så minskar andelen barn, ungdomar, äldre och utomnordiska medborgare av den totala befolkningen. Därför kommer kostnadsutjämningen för dessa verksamheter att försäm- ras. 
 För Eksjö kommun påverkas även förutsättningarna i de under- liggande beräkningarna i befolkningsminskningsmodellen, se räk- neexempel 1 och 2. Antalet personer den 31 december 1998 ökar med en person. Detta får effekten att den procentuella minsk- ningen under perioden blir mindre, vilket ger en lägre standard- kostnad. 
 Totalt sett  
 ökar  
 Eksjö kommuns inkomster med cirka 2 200 kro- nor när en personen i åldern  
 19–64 
  år flyttar  
 in 
 . För Tranås del ökar inkomster med cirka 11 000 kronor. Skillnaden på cirka 9 000 kronor förklaras till största del av att Eksjö kommuns kompensation för befolkningsminskning blir mindre. 
 Utflyttning av en  
 10–15 
  åring 
 Här redovisas effekterna av att ett skolbarn i  
 10–15 
  årsåldern flyttar ut från Eksjö respektive Tranås kommun. 
 81 
 Bilaga 2 SOU 2000:127 
 T 
 abell 4.  
 Marginaleffekter vid utflyttning av en  
 10–15 
  åring 
  
 Eksjö kommun 
  
 Tranås kommun 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 -23 
  247 
  
 -23 
  247 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 -3 
  656 
  
 -3 
  656 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -2 
  690 
  
 -2 
  690 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 62 383 
  
 -28 
  524 
  
 – därav kompensation för befolkningsminskning 
  
 91 018 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 32 790 
  
 -58 
  117 
  
 Eksjö kommun mister inga skatteintäkter, eftersom  
 10–15 
  åringen inte har någon beskattningsbar inkomst. 
 Eftersom kommunens skattekraft ökar när  
 10–15 
  åringen flyttar ut förändras inkomstutjämning, bidraget minskar, med skillnaden mellan noll och medelskattekraften (121 206) multiplicerat med den länsvisa skattesatsen. 
 Kommunens generella statsbidrag minskas med 3 656 kronor. Det åldersrelaterade statsbidraget minskas med 2 690. Kostnadsutjämningen (exkl. befolkningsminskning) försämras 
 med cirka 28 600 kronor när  
 10–15 
  åringen flyttar ut. När ett 10- årigt skolbarn flyttar ut minskar andelen barn  
 7–15 
  år i kommunen men inte i riket. Utfallet i kostnadsutjämningen för grundskolan kommer således att försämras, det vill säga att bidraget minskar eller avgiften ökar. Utflyttningen kommer å andra sidan att leda till att utfallet i kostnadsutjämningen för barnomsorg, gymnasieskola och äldreomsorg förbättras, det vill säga bidraget kommer att öka eller avgiften att minska. 
 För Eksjö kommun blir minskning av befolkning större både totalt och i åldern  
 7–15 
  år, vilket gör att kommunens utfall i befolkningsminskningsmodellen förbättras. 
 Totalt sett förbättras kommunens kostnadsutjämning med cirka 62 400 trots att det handlar om en utflyttning. Motsvarande effekt för Tranås kommun är minus 28 500. 
 Totalt sett  
 ökar  
 Eksjös inkomster med 32 790 kronor när  
 10–15 
  åringen flyttar  
 ut 
 . Den positiva effekten på kostnadsutjämningen till följd av den höga kompensationen för befolkningsminskningen tar med god marginal ut minskningen av de andra posterna. För Tranås del minskar inkomster med cirka 58 000 kronor. Skillnaden förklaras till största del med att Eksjö kommun erhåller en kom- 
 82 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 pensation för befolkningsminskning både totalt och i åldersgrup- pen  
 7–15 
  år. 
 2 
  
 Inflyttning av en  
 10–15 
  åring 
 Här redovisas effekterna vid inflyttning. I övrigt är antagandena de samma som ovan. Resultatet blir det omvända jämfört med utflytt- ningsexemplet. 
  
 Tabell 5.  
 Marginaleffekter vid inflyttning av en  
 10–15 
  åring 
  
 Eksjö kommun 
  
 Tranås kommun 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -62 
  383 
  
 28 524 
  
 – därav kompensation för befolkningsminskning 
  
 -91 
  018 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 -32 
  790 
  
 58 117 
  
 Effekten på kostnadsutjämningen blir den omvända jämfört med vad som händer vid utflyttning. Kostnadsutjämningen (exkl. befolkningsminskning) förbättras med cirka 28 600 kronor när 10– 15 åringen flyttar in. När ett  
 10–15 
  årigt skolbarn flyttar in ökar andelen skolbarn  
 7–15 
  år i kommunen men inte i riket. Utfallet i kostnadsutjämningen för grundskolan kommer således att förbätt- ras, det vill säga att bidraget ökar eller avgiften minskar. Inflytt- ningen kommer å andra sidan att leda till att utfallet i kostnadsut- jämningen för barnomsorg, gymnasieskola och äldreomsorg för- sämras, det vill säga bidraget kommer att minska eller avgiften att öka. 
 För Eksjö kommun blir minskningen av befolkning mindre både totalt och i åldern  
 7–15 
  år, vilket gör att kommunens utfall i kost- nadsutjämningen för befolkningsminskning försämras. 
 Totalt sett försämras kommunens kostnadsutjämning med cirka 62 400 trots att det handlar om en inflyttning. Motsvarande effekt för Tranås kommun är plus 28 524 kronor. 
 Totalt sett  
 minskar  
 intäkterna för Eksjö kommun med nästan 33 000 kronor när en  
 10–15 
  åring flyttar  
 in  
 till kommunen. Det uppstår alltså en kraftig negativ marginaleffekt vid inflyttning av en 
  
 2  
 Effekten för en person i åldern  
 7–9 
  år blir något lägre, 18 718 kronor. Detta eftersom en person i denna ålder även påverkar utfallet i barnomsorgsmodellen. 
 83 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 person i åldern  
 10–15 
  år. För Tranås del ökar intäkterna med cirka 58 000 kronor vid inflyttning av en person i åldern  
 10–15 
  år. 
 Ovan beskrivna effekt uppstår inte endast när en  
 10–15 
  åring flyttar in till kommunen, utan även när personen lämnar ålders- gruppen  
 7–15 
  år på grund av att personen blir ett år äldre. 
  
 Tabell 6.  
 Effekt av att en person blir ett år äldre, Eksjö kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av antalet 
  
 antalet  
 10–15 
  åringar 
  
 16–18 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -2 
  690 
  
 3 418 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 32 341 
  
 62 772 
  
 Totalt 
  
 29 651 
  
 66 190 
  
 Nettoeffekt 
  
 95 841 
  
 Effekten på skatteintäkter, inkomstutjämning och generellt stats- bidrag blir noll, eftersom de räknas på befolkning totalt i kommu- nen som här inte förändras. Det åldersrelaterade statsbidraget påverkas positivt med 728 kronor, eftersom statsbidraget är högre för en person i åldern  
 16–18 
  år än för en person i åldern  
 7–15 
  år. 
 När ett  
 15-årigt 
  barn blir ett år äldre minskar andelen barn  
 7–15 
  år i kommunen men inte i riket. Utfallet i kostnadsutjämningen för grundskolan kommer således att försämras, det vill säga att bidra- get minskar eller avgiften ökar. 
 För Eksjö kommun blir minskning av befolkning större i åldern  
 7–15 
  år, vilket gör att kommunens utfall i kostnadsutjämningen för befolkningsminskning förbättras. 
 När ett  
 15-årigt 
  skolbarn blir ett år äldre ökar andelen ungdomar  
 16–18 
  år i kommunen men inte i riket. Utfallet i kostnadsutjäm- ningen för gymnasieskolan kommer således att förbättras, det vill säga att bidraget ökar eller avgiften minskar. 
 Nettoeffekten för Eksjö kommun att en person blir ett år äldre är nästan 96 000 kronor. Bland de 29 kommuner som erhåller ersättning i befolkningsminskningsmodellen  
 7–15 
  år uppgår den totala effekten av att en person blir ett år äldre till mellan 86 876 och 110 027 kronor. 
 Nedan redovisas effekten för Tranås kommun. Nettoeffekten för Tranås kommun blir drygt 14 000 kronor. Skillnaden beror på 
 84 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 att Tranås inte erhåller någon kompensation för befolknings- minskning i åldern  
 7–15 
  år. 
  
 Tabell 7.  
 Effekt av att en person blir ett år äldre, Tranås kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av 
  
 antalet  
 10–15 
  åringar 
  
 antalet  
 16–18 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -2 
  690 
  
 3 418 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -49 
  397 
  
 62 772 
  
 Totalt 
  
 -52 
  087 
  
 66 190 
  
 Nettoeffekt 
  
 14 103 
  
 Man kan ifrågasätta om det är rätt att en kommun kompenseras för att en elev lämnar grundskolan för att gå vidare till gymnasieskolan. Man får anta att kommunen har en viss flexibilitet för att anpassa utnyttjandet av skollokalerna efter de nya förutsättningarna utan alltför stora omställningskostnader. Om man ändå väljer att kompensera kommunen ifråga för detta kan man fråga sig om detta endast ska göras för kommuner med en vikande totalbefolkning. Problem med tomma skollokaler borde rimligtvis uppstå även i andra kommuner när stora ålderskullar lämnar grundskolan och inte bara i de kommuner som har en negativ befolkningsminskning totalt sett. 
 I dagsläget finns det ingen kommun som har ett minskat antal skolbarn, sett på tre års sikt, och som inte kompenseras för detta genom modellen för befolkningsminskning. Men om några år kommer antalet skolbarn minska i många kommuner då de stora barnkullarna från början av  
 1990-talet 
  lämnar grundskolan. De kommuner som redan erhåller ersättning i modellen kommer få en högre ersättning. Detta gör att omfördelningen i modellen ökar och de kommuner som inte får ersättning i modellen får betala allt mer för att modellen ska gå ihop. Samtidigt som de inte får någon kompensation för att deras elevunderlag minskar. 
 85 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 Instabila planeringsförutsättningar 
 När kommunen väl uppfyller villkoret att totalbefolkningen ska ha minskat med mer än två procent de tre senaste åren erhåller kom- munen kompensation för skolbarnen oavsett nivån på minsk- ningen. Normalt sett finns det naturliga variationer i ålderskullar- nas storlek. Det ena året kan minskningen jämfört med tre år bakåt i tiden vara stor för att nästa år övergå i en ökning. 
 I diagrammet nedan redovisas utvecklingen av antalet skolbarn  
 7–15 
  år i Götene kommun. Även om man kan spåra en viss nedåt- gående trend finns det variationer mellan åren. 
  
 Diagram 1  
 Antalet  
 7–15 
  åringar den 31 december, Götene kom- mun. 
  
 Antal 
  
 1900 
  
 1800 
  
 1 771 
  
 1 733 
  
 1 734 
  
 1 740 
  
 1 736 
  
 1 743 
  
 1 692 
  
 1 698 
  
 1 680 
  
 1 714 
  
 1700 
  
 1600 
  
 1500 
  
 1400 
  
 1300 
  
 1200 
  
 1100 
  
 1000 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 Nedan redovisas två räkneexempel för utfallet bidragsåren 2000 och 2001 för Götene kommun. Kommunen erhåller ingen ersätt- ning i den första delen. Därför redovisas endast räkneexempel för den andra delen av modellen. 
 86 
 SOU 2000:127 Bilaga 2 
 Räkneexempel 4, del 2, för Götene kommun, år 2000 
  
 Befolkning  
 1995-12-31: 
  
 13 718 
  
 Befolkning  
 1998-12-31: 
  
 13 255 
  
 Förändring: 
  
 - 463 
  
 Procentuell förändring: 
  
 -3,38 
  procent 
  
 Befolkning  
 7–15 
  år  
 1995-12-31: 
  
 1 743 
  
 Befolkning  
 7–15 
  år  
 1998-12-31: 
  
 1 680 
  
 Förändring: 
  
 - 63 
  
 Procentuell förändring: 
  
 -3,61 
  procent 
  
 Standardkostnad: 
  
 (3,61) * 100 = 361 kr/inv. 
  
 Utfall  
 bidrag(+)/avgift(–): 
  
 361 – 57 = 304 kr/inv. 
  
 Utfall  
 bidrag(+)/avgift(–): 
  
 4,0 miljoner kronor 
  
 Totalt erhåller Götene 
  
 kommun cirka 4 miljoner kronor 
  
 bidragsåret 2000. 
  
 Inför 2001 uppdateras beräkningarna och man jämför utveck- lingen mellan 1996 och 1999. 
 Räkneexempel 5, del 2, för Götene kommun, år 2001 
  
 Befolkning  
 1996-12-31: 
  
 13 614 
  
 Befolkning  
 1998-12-31: 
  
 13 095 
  
 Förändring: 
  
 - 519 
  
 Procentuell förändring: 
  
 -3,81 
  procent 
  
 Befolkning  
 7–15 
  år  
 1995-12-31: 
  
 1 692 
  
 Befolkning  
 7–15 
  år  
 1998-12-31: 
  
 1 714 
  
 Förändring: 
  
 22 
  
 Procentuell förändring: 
  
 1,30 procent 
  
 Standardkostnad: 
  
 0, uppfyller ej villkoret 
  
 Utfall  
 b(+)/a(–): 
  
 0 – 82a) =  
 –82 
  kr/inv. 
  
 Utfall  
 b(+)/a(–): 
  
 –1,1 
  miljoner 
  
 a) 82 kronor är den genomsnittliga standardkostnaden 2001 
 Kommunen uppfyller fortfarande villkoret att kommunens befolk- ning totalt sett ska ha minskat med mer än 2 procent sett över de tre senaste åren. Men antalet skolbarn i åldern  
 7–15 
  år har inte minskat utan tvärtom ökat med drygt en procent. Detta gör att Götene kommun inte erhåller någon ersättning i befolknings- minskningsmodellen bidragsåret 2001 utan i stället betalar en avgift på 1,1 miljoner kronor. Jämfört med bidragsåret 2000 blir det alltså 
 87 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 en försämring med 5 miljoner kronor. Det motsvarar cirka 40 öre i höjd skatt. 
 Antalet kommuner med negativ marginaleffekt 
 Bidragsåret 2000 är det 29 kommuner som har en negativ marginal- effekt vid inflyttning av ett skolbarn i åldern  
 10–15 
  år. 
 3 
  
 Tabell 8.  
 Storleken på den negativa marginaleffekten år 2000 
  
 Marginaleffekt 
  
 Antal kommuner 
  
 -35 
  000 till  
 –37 
  938 
  
 3 
  
 -30 
  000 till  
 –35 
  000 
  
 7 
  
 25 000 till  
 –30 
  000 
  
 9 
  
 -20 
  000 till  
 –25 
  000 
  
 7 
  
 -14 
  777 till  
 –20 
  000 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 29 
  
 Dessa 29 kommuner är samma som de som erhåller ersättning för befolkningsminskning i åldern  
 7–15 
  år, se tabell 1. 
 Problem med modellen 
 Det finns tre problem med modellen för befolkningsminskning 7– 15 år. 
  
 1. 
  
 De negativa marginaleffekterna som uppstår när en person i åldern  
  
 7–15 
  år flyttar in. 
  
 2. 
  
 Att kommunerna kompenseras när en person lämnar åldersgruppen  
  
 7–15 
  år på grund av barnet blir ett år äldre, utan att kommunen får färre invånare totalt sett. 
  
 3. 
  
 De stora förändringar av bidraget/avgiften som kan ske mellan två bidragsår på grund av att befolkningsminskningen övergår i en befolkningsökning. 
  
 3  
 Den negativa marginaleffekten uppstår även vid inflyttning av en person i åldern  
 7–9 
  år. Denna blir dock inte lika kraftig eftersom en person i åldern  
 7–9 
  år även påverkar utfallet i barnomsorgsmodellen. 
 88 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 Lösningar på problemen 
 Det finns tre alternativa lösningar som var och en löser de tre pro- blemen i större eller mindre omfattning. 
  
 1. 
  
 Sänkt ersättningsnivå i modellen 
  
 2. 
  
 Ta bort modellen för befolkningsminskning  
  
 7–15 
  år 
  
 3. 
  
 Sänkt ersättningsnivå kombinerat med en utökning av den åldersklass som kommunen kompenseras för 
  
 Vid val av alternativ lösning är det också viktigt att väga in hur lös- ningen påverkar omfördelningen samt hur de enskilda kommu- nerna påverkas. 
 Sänkt ersättningsnivå i modellen 
 Uppenbarligen är ersättningsnivån i modellen för befolknings- minskning  
 7–15 
  år för högt satt. Detta visar sig i de negativa marginaleffekterna som uppstår vid inflyttning av ett skolbarn i åldern  
 10–15 
  år, se tabell 5. 
 Man får anta att detta inte var tanken när modellen infördes. En anledning till man införde modellen var att man inte kunde höja nivån på den modell som kompenserar för befolkningsminskning på 10 års sikt utan att negativa marginaleffekter skulle ha uppstått. En lösning för att få bort de negativa marginaleffekterna är att sänka ersättning i modellen från nuvarande nivå på 100 kronor till en nivå där dessa effekter försvinner. 
 Vid nuvarande nivå (100 kronor per invånare) är det 29 kommuner som har en negativ marginaleffekt. Om man sänker nivån till 55 kronor skulle ingen kommun ha en negativ marginal- effekt. Var den kommunspecifika brytpunkten går beror på hur stor marginaleffekt kommunen har i utgångsläget. 
 89 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 Tabell 9.  
 Antal kommuner med negativ marginaleffekt vid olika ersättningsnivåer 
  
 Ersättningsnivå i modellen bef. Minsk 
  
 Antal kommuner med negativ 
  
 7–15 
  år 
  
 marginaleffekt 
  
 100 
  
 29 
  
 80 
  
 28 
  
 70 
  
 18 
  
 60 
  
 4 
  
 55 
  
 0 
  
 En sänkning av ersättningsnivå minskar såväl de enskilda kommunernas standardkostnad som minskar omsättningen i modellen och i kostnadsutjämningen totalt. För de kommuner som idag inte erhåller ersättning i modellen blir avgiften något lägre eftersom den genomsnittliga standardkostnaden för riket sjunker. 
 Tabell 10 redovisar omfördelning i modellen och den maximala bidragsförlusten vid olika ersättningsnivåer jämfört med nuvarande system. Jämfört med nuvarande nivå skulle omfördelningen minska med maximalt 27 miljoner kronor i befolknings- minskningsmodellen och 12 miljoner i kostnadsutjämningen totalt. 
  
 Tabell 10.  
 Maximal förlust och vinst samt omfördelning i delmodellen vid olika ersättningsnivåer, bidragsåret 2000 
  
 Ersättningsnivå i 
  
 Maximal 
  
 Maximal 
  
 Omfördelning i 
  
 Omfördelning 
  
 modellen 
  
 förlust jfr med 
  
 vinstjfr med 
  
 modellen, del 
  
 i kostnads- 
  
 bef.minsk  
 7–15 
  år 
  
 nuv system, 
  
 nuv system, 
  
 2, mkr 
  
 utjämningen, 
  
 kr/inv. 
  
 kr/inv. 
  
 mkr 
  
 100 
  
 59,8 
  
 4 779 
  
 80 
  
 -115 
  
 1 
  
 47,9 
  
 4 773 
  
 70 
  
 -172 
  
 2 
  
 41,9 
  
 4 771 
  
 60 
  
 -230 
  
 3 
  
 35,9 
  
 4 768 
  
 55 
  
 -259 
  
 3 
  
 32,9 
  
 4 767 
  
 Vid den nivå (55) som eliminerar de negativa marginaleffekterna skulle den maximal förlusten ligga på 259 kronor per invånare. Fördelning av förlusterna redovisas i tabell 11. För 21 av kom- munerna uppgår förlusten till maximalt 150 kronor per invånare. 
 90 
 SOU 2000:127 Bilaga 2 
  
 Tabell 11.  
 Antal kommuner i olika förlustintervall 
  
 Förlust 
  
 Antal kommuner 
  
 -200 
  till  
 –260 
  
 5 
  
 -150 
  till  
 –199 
  
 3 
  
 -100 
  till  
 –149 
  
 6 
  
 -50 
  till  
 –99 
  
 7 
  
 0 till  
 –49 
  
 8 
  
 Summa 
  
 29 
  
 I tabell 12 redovisas marginaleffekterna vid inflyttning av ett skolbarn i åldern  
 10–15 
  år för Eksjö vid olika ersättningsnivåer i modellen. 
 Som kan utläsas i tabellen skulle en sänkning till 55 kronor eliminera de negativa marginaleffekterna för Eksjös kommun. Effekten på bidrag/avgiften i kostnadsutjämningen skulle bli – 18 kronor per invånare. 
  
 Tabell 12.  
 Marginaleffekter vid inflyttning av en person i åldern  
 10–15 
  för Eksjö kommun vid olika ersättningsnivåer 
  
 Ersättningsnivå 
  
 100 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 55 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 Generellt 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 statsbidrag 
  
 Åldersrelaterat 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 statsbidrag 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -62 
  383 
  
 -46 
  043 
  
 -37 
  873 
  
 -29 
  703 
  
 -25 
  617 
  
 Totalt 
  
 -32 
  790 
  
 -16 
  450 
  
 -8 
  280 
  
 -110 
  
 3 976 
  
 I tabell 13 redovisas effekten av att en person blir ett år äldre med den lägre kompensationen. Jämför med tabell 6. 
 91 
 Bilaga 2 SOU 2000:127 
  
 Tabell 13 
 . Effekt av att en person blir ett år äldre, Eksjö kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av antalet 
  
 antalet  
 10-15 
  åringar 
  
 16-18 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -2 
  690 
  
 3 418 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -4 
  441 
  
 62 772 
  
 Totalt 
  
 -7 
  131 
  
 66 190 
  
 Nettoeffekt 
  
 59 059 
  
 Nettoeffekten för Eksjö kommun av att en person blir ett år äldre är drygt 59 000 kronor. Detta är cirka 37 000 mindre än när ersättningsnivå ligger på 100 kronor i modellen. Men det är fortfarande betydligt mer än vad Tranås kommun erhåller i samma situation, se tabell 7. 
 När det gäller de osäkra planeringsförutsättningarna ger den lägre ersättningsnivån i modellen en lägre ersättning vid en given förändring av antalet  
 7–15 
  åringar. Detta ger ett lägre belopp som kan förloras mellan två bidragsår, om kompensationen försvinner år två på grund av att befolkningen inte minskar. För exempel- kommunen Götene skulle beloppet varit cirka 2,9 miljoner kronor. 
 Löser förslaget problemen? 
 En sänkning av ersättning i modellen från 100 kronor till 55 löser problemet med de negativa marginaleffekterna vid inflyttning 
 Däremot kvarstår problemet att vissa kommuner med stor sannolikhet kommer att överkompenseras för att en person blir ett år äldre. En sänkning av ersättningsnivån gör dock att denna överkompensation blir mindre. 
 De osäkra planeringsförutsättningar blir något bättre vid en given befolkningsminskning. Detta eftersom den lägre ersättnings- nivån ger en lägre standardkostnad och därmed ett lägre belopp som kan förloras mellan två år. 
 Omfördelningen i modellen minskar enligt förslaget med 27 miljoner. Den maximala förlusten blir 259 kronor per invånare. För flertalet kommuner är dock förlusten betydligt mindre, för tre 
 92 
 SOU 2000:127 Bilaga 2 
 fjärdedelar av kommunerna uppgår förlusten till maximalt 150 kronor. 
 Ta bort modellen från kostnadsutjämningen 
 En variant för att komma bort från problemen som nuvarande modell skapar är att återgå till den modell för befolkningsminskning som rådde före bidragsåret 2000, dvs. ta bort delen som kompenserar för minskning av skolbarn  
 7–15 
  år. 
 Tar man bort denna del i kostnadsutjämningen påverkas kommunernas standardkostnad negativt och detta minskar omfördelning i modellen och i kostnadsutjämningen totalt. De kommuner som inte erhåller ersättning får en något förbättrad standardkostnad. 
 Tabell 14 
 .  
 redovisar omfördelning i modellen och de maximala bidragsförlusten om modellen för befolkningsminskning  
 7–15 
  år tas bort. Jämfört med nuvarande modell skulle omfördelningen i befolkningsminskningsmodellen minska med 60 miljoner kronor och i kostnadsutjämningen totalt med 13 miljoner. 
  
 Tabell 14.  
 Maximal förlust och vinst samt omfördelning vid olika ersättningsnivåer, bidragsåret 2000 
  
 Ersättnings nivå 
  
 Maximal 
  
 Maximal 
  
 Omför delning 
  
 Omför delning 
  
 förlust 
  
 vinst 
  
 i modellen 
  
 mkr 
  
 0 (modellen ut går) 
  
 575 
  
 7 
  
 0 
  
 4 756 
  
 I tabell 15 redovisas antal kommuner i olika förlustintervall. Ungefär hälften av kommunerna får en maximal förlust på högst 200 kronor per invånare jämfört med nuvarande system. 
  
 Tabell 15.  
 Antal kommuner i olika förlustintervall 
  
 Förlust 
  
 Antal kommuner 
  
 -300 
  till  
 –575 
  
 8 
  
 -250 
  till – 299 
  
 4 
  
 -200 
  till – 249 
  
 3 
  
 -150 
  till  
 –199 
  
 4 
  
 -100 
  till  
 –149 
  
 3 
  
 -50 
  till  
 –99 
  
 3 
  
 0 till – 49 
  
 4 
  
 Summa 
  
 29 
  
 93 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 I tabell 16 redovisas marginaleffekterna för Eksjö respektive Tranås kommun om man skulle ta bort kompensationen för befolkningsminskning  
 7-15 
  år. 
  
 Tabell 16 
 . Marginaleffekter vid inflyttning av en person i åldern  
 10–15 
  år 
  
 Eksjö kommun 
  
 Tranås kommun 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 5 915 
  
 5 915 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 Momsavgift 
  
 -2 
  080 
  
 -2 
  080 
  
 Nivåjustering 
  
 -179 
  
 -179 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 19 319 
  
 28 530 
  
 Totalt 
  
 48 912 
  
 58 123 
  
 Som kan utläsas i tabellen skulle den negativa marginaleffekten för Eksjö kommun försvinna om modellen togs bort. Effekten på bidrag/avgiften i kostnadsutjämningen skulle bli minus 41 kronor per invånare. Anledning till att effekten för Eksjö kommun blir något lägre än för Tranås är att Eksjö erhåller ersättning i modellen som tittar på befolkningsminskning på 10 års sikt, vilken enligt detta förslag ligger kvar i kostnadsutjämningen. 
  
 Tabell 17 
 . Effekt av att en person blir ett år äldre, Eksjö kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av antalet 
  
 antalet  
 10–15 
  åringar 
  
 16-18 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -2 
  690 
  
 3 418 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -49 
  397 
  
 62 772 
  
 Totalt 
  
 -52 
  087 
  
 66 190 
  
 Nettoeffekt 
  
 14 103 
  
 I tabell 17 kan utläsas att Eksjö kommun inte skulle erhålla någon kompensation utöver den som alla kommuner erhåller om en person går från grundskolan till gymnasieskolan. 
 94 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 Löser förslaget problemen? 
 Tar man bort modellen för befolkningsminskning  
 7–15 
  år löser man problemet med de negativa marginaleffekterna vid inflyttning. Kommun med ersättning för minskning av totalbefolkning får dock en något mindre ersättning vid inflyttning än en kommun som inte erhåller ersättning för minskning av totalbefolkning. 
 Problemet med att vissa kommuner kommer att kompenseras för att en person blir ett år äldre försvinner helt eftersom förändringar inom olika åldersklasser inte längre påverkar kommunens ersättning för minskning av totalbefolkningen. 
 De instabila planeringsförutsättningar som dagens modell orsakar försvinner om modellen tas bort. 
 Omfördelningen i modellen minskar enligt förslaget med 60 miljoner. Den maximala förlusten blir 575 kronor per invånare. För flertalet kommuner är dock förlusten betydligt mindre. För hälften av kommunerna uppgår förlusten till maximalt 200 kronor per invånare. 
 Sänkt ersättningsnivå kombinerat med utökad åldersklass som kommunen kompenseras för 
 Vi har sett ovan att ett sätt att komma till rätta med problemen i modellen är att sänka ersättningsnivå. Detta löser de negativa marginaleffekterna. 
 Men problemet med att kommunen ersätts för att en elev lämnar grundskolan för att gå vidare till gymnasiet kvarstår, dock på en lägre nivå. För att undvika detta problem kan man utöka den åldersgrupp som man kompenserar kommunen för från dagens 7– 15 år till  
 7–18 
  år. 
 Det finns flera skäl som talar för att detta är en rimlig åtgärd. Idag går i stort sett samtliga elever vidare från grundskolan till gymnasiet. Om man antar att kommunen har en viss flexibilitet i lokalanvändningen är det mer logiskt att man kompenserar kommunen när eleven lämnar skolsystemet och inte när den lämnar grundskolan för att börja gymnasiet. 
 Modellen ska kompensera för befolkningsminskning. På kort sikt sker den största delen av befolkningsminskning upp till 65 års ålder genom utflyttning. Då flyttfrekvensen är högre bland 19– åringar än  
 16-åringar 
  känns det mer naturligt att kompensera när en person blir 19 år än 16 år. 
 95 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 Görs de förslagna förändringarna förändras Eksjö kommuns beräkning i den andra delen i modellen för befolkningsminskning enligt nedan. 
 Räkneexempel 6, del 2 med förslagna förändringar, Eksjö kommun 
  
 Befolkning  
 1995-12-31: 
  
 17 890 
  
 Befolkning  
 1998-12-31: 
  
 17 116 
  
 Förändring: 
  
 - 774 
  
 Procentuell förändring 
  
 - 4,33 procent 
  
 Befolkning  
 7–18 
  år  
 1995-12-31: 
  
 2 818 
  
 Befolkning  
 7–18 
  år  
 1998-12-31: 
  
 2 788 
  
 Förändring: 
  
 - 30 
  
 Procentuell förändring: 
  
 - 1,06 procent 
  
 Kompensation: 
  
 (1,06) * 55 = 59 kr/inv 
  
 För Eksjö kommuns del innebär förändringen att de erhåller en högre ersättning i modellen än med nuvarande utformning, enligt räkneexempel 2. Totalt sett kommer modellen för befolknings- minskning att omfördela cirka 402 miljoner kronor. Modellen som bygger på tio års utveckling omfördelar 374 miljoner kronor medan den som bygger på tre års utveckling omfördelar cirka 28 miljoner kronor. Jämfört med dagens omfördelning innebär förändringen att modellen kommer omfördela 31 miljoner kronor mindre. 
 Effekten på de enskilda kommunerna av att befolknings- underlaget för modellen utökas från  
 7–15 
  år till  
 7–18 
  år samt att ersättningsnivån sätts till 55 kronor blir ganska stor. För vissa kommuner innebär förslaget en negativ förändring av bidraget/avgiften med mer än 350 kronor. 
 96 
 SOU 2000:127 Bilaga 2 
  
 Tabell 18 
 . Förändring av bidrag/avgift i kostnadsutjämningen 
  
 Förändring b/a 
  
 Antal 
  
 534 till  
 –350 
  
 3 
  
 –350 
  till  
 –250 
  
 7 
  
 –250 
  till  
 –150 
  
 3 
  
 –150 
  till  
 –50 
  
 8 
  
 –50 
  till 50 
  
 262 
  
 50 till 150 
  
 4 
  
 150 till 211 
  
 2 
  
 Totalt 
  
 289 
  
 Nedan redovisas effekterna av en person i åldern  
 10–15 
  år flyttar in till Eksjö respektive Tranås kommun. Totalt sett ökar Eksjö kommuns intäkter med cirka 15 561 kronor när en  
 10–15åring 
  flyttar in. Skillnaden för Eksjös del jämfört med tabell 5 beror på dels den minskade ersättningen i modellen, dels det utökade befolkningsunderlaget för beräkningarna. För Tranås del beror förbättringen jämfört med tabell 5 på den lägre omfördelningen i modellen. 
  
 Tabell 19 
 . Marginaleffekter vid inflyttning av en  
 10–15 
  åring 
  
 Eksjö kommun 
  
 Tranås kommun 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 23 247 
  
 23 247 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 3 656 
  
 3 656 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 2 690 
  
 2 690 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -14 
  032 
  
 28 526 
  
 Totalt 
  
 15 561 
  
 58 118 
  
 Tabell 20 
 . Effekt av att en person blir ett år äldre, Eksjö kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av antalet 
  
 antalet  
 10–15 
  åringar 
  
 16–18 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -2 
  690 
  
 3 418 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -49 
  397 
  
 62 772 
  
 Totalt 
  
 -52 
  087 
  
 66 190 
  
 Nettoeffekt 
  
 14 103 
  
 97 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:127 
  
 När ett  
 15-årig 
  person blir ett år äldre minskar andelen barn  
 7–15 
  år i kommunen men inte i riket. Utfallet i kostnadsutjämningen för grundskolan kommer således att försämras, det vill säga att bidraget minskar eller avgiften ökar. 
 Totalt sett ökar Ponce kommuns intäkter med cirka 14 100. Jämfört med tabell 6 är det cirka 82 000 kronor mindre. Anledningen till detta är att antalet personer som ligger till grund för den andra delen av kompensationen för befolkningsminskning inte har förändrats (antalet  
 7–18 
  åringar är oförändrat). Detta gör att Eksjö kommuns intäkter av att en person blir ett år äldre nu är lika stora som för Tranås kommun. 
 Effekten att kommunen kompenseras av att en person blir ett år äldre finns kvar men uppstår nu när en person blir äldre än 18 år. 
  
 Tabell 21 
 . Effekt av att en person blir ett år äldre, Eksjö kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av antalet 
  
 antalet  
 16–18 
  åringar 
  
 19–64 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -3 
  418 
  
 0 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -29 
  366 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 -32 
  784 
  
 0 
  
 Nettoeffekt 
  
 -32 
  784 
  
 Tabell 22 
 . Effekt av att en person blir ett år äldre, Tranås kommun 
  
 Effekt av minskning av 
  
 Effekt av ökning av antalet 
  
 antalet  
 16–18 
  åringar 
  
 19–64 
  åringar 
  
 Skatteintäkter 
  
 0 
  
 0 
  
 Inkomstutjämning 
  
 0 
  
 0 
  
 Generellt statsbidrag 
  
 0 
  
 0 
  
 Åldersrelaterat statsbidrag 
  
 -3 
  418 
  
 0 
  
 Kostnadsutjämning 
  
 -62 
  772 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 -66 
  190 
  
 0 
  
 Nettoeffekt 
  
 -66 
  190 
  
 De instabila planeringsförutsättningar blir något bättre vid en given befolkningsminskning, eftersom den lägre ersättningsnivån 
 98 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 2 
  
 ger en lägre standardkostnad och därmed ett lägre belopp som kan förloras mellan två år. 
 Löser förslaget problemen? 
 En sänkning av ersättningen i modellen från 100 kronor till 55 kronor löser problemet med de negativa marginaleffekterna vid inflyttning. 
 Utökar man åldersgruppen för vilken kommunen ska kompenseras för från dagens  
 7–15 
  år till  
 7–18 
  år kommer ingen kommun att överkompenseras när en elev lämnar grundskolan och börjar vid gymnasiet. Problemet med att vissa kommuner kommer att kompenseras när en person blir ett år äldre kvarstår dock men uppträder när en person blir 19 år. En kompensation vid denna ålder är mer logisk, eftersom personen lämnar skolsystemet och att flyttbenägenheten är betydligt högre (och därmed uppstår en större risk för befolkningsminskning) vid denna ålder än vid  
 16-års 
  åldern. 
 De instabila planeringsförutsättningar blir något bättre vid en given befolkningsminskning. Detta eftersom den lägre ersättningsnivån ger en lägre standardkostnad och därmed ett lägre belopp som kan förloras mellan två år. 
 Omfördelningen i modellen minskar enligt förslaget med 31 miljoner. Den maximala förlusten blir 534 kronor per invånare. Det finns dock ett antal kommuner som vinner på förslaget. 
 Sammanfattning 
  
 Problem 
  
 Sänkt ersättnings- 
  
 Ta 
  
 bort 
  
 Sänkt 
  
 nivå 
  
 modellen 
  
 ersättningsnivå 
  
 kombinerat med 
  
 utökad åldersklass 
  
 som kommunen 
  
 kompenseras för 
  
 Negativa marginaleffekter vid 
  
 Löses helt 
  
 Löses helt 
  
 Löses helt 
  
 inflyttning 
  
 Kompensation när elev lämnar 
  
 Löses delvis 
  
 Löses helt 
  
 Löses helt (kvarstår 
  
 grundskolan och går till 
  
 dock mellan 18 och 
  
 gymnasieskolan 
  
 19 år) 
  
 99 
  
 Bilaga 2 SOU 2000:127 
  
 Instabila planeringsförutsättningar 
  
 Löses delvis 
  
 Löses helt 
  
 Löses delvis 
  
 Förändrad omfördelning i modellen 
  
 –27 
  miljoner 
  
 –60 
  
 –31 
  miljoner 
  
 miljoner 
  
 Förändrad omfördelning i 
  
 – 11 miljoner 
  
 – 23 
  
 – 19 miljoner 
  
 kostnadsutjämning 
  
 miljoner 
  
 Effekter för den enskilda 
  
 –259 
  till 3 
  
 –575 
  till 7 
  
 –534 
  till 211 
  
 kommunen, jfr med nuvarande 
  
 system 
  
 100 
 Utvärdering av modell för kostnadsutjämning sjukvårdskostnader 
 av 
 Sandoval, Inregia AB 
 101 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Inledning 
 På uppdrag av Utjämningsdelegationen har Inregia AB analyserat hur kostnadsutjämningssystemet för sjukvård står sig med nya kostnadsdata. Det nuvarande utjämningssystemet bygger på data från Malmöhus läns landsting. Det nya materialet omfattar data för hela Skåne län och man får därmed med kostnader för såväl stor- stad  
 –Malmö 
  – som glesbygd. Ett par nya variabler tillkommer och skall testas om de ger bättre beskrivning av kostnadsskillnader mellan olika landsting. 
 I rapporten beskrivs uppdraget, vilka variabler som används för att beskriva kostnadsskillnader, hur stora datamängderna är, vilka statistiska metoder som använts i analyserna samt slutligen resul- taten. Eftersom detta är en teknisk rapport kommer resultatredo- visningen sist. Slutsatserna från analyserna redovisas i annat sam- manhang. 
 Uppdraget 
 Uppdraget har formulerats i följande punkter: 
  
 1. 
  
 Med samma klassindelning av materialet som i utjämningsutredningen beräknas nya kostnadsvikter, dvs. genomsnittliga vårdkostnader per delgrupp, för gamla Malmö- hus län exklusive Malmö, Svedala och Vellinge; för vårdtunga grupper och övriga. Jämför med de gamla kostnaderna. 
  
 2. 
  
 Beräkna kostnadsvikter för hela  
  
 Skåne-materialet 
  för gamla klassindelningen. För vårdtunga grupper och övriga. Beräkna vad dessa kostnadsvikter ger för genomsnittskostnad i a) Malmö (storstad) och b) Östra Göinge+Osby (glesbygd). 
  
 3. 
  
 Använd MCC (den statistiska metod som även användes i utredningen) för att ta fram ny matrismodell med de nya vari- ablerna Avstånd till sjukhus och Avliden. Behåll den ursprungliga klassindelningen av de gamla variablerna. Vård- tunga grupper och övriga var för sig. 
  
 4. 
  
 Använd MCC för att ta fram ny matrismodell utan uppdelning på vårdtunga grupper och övriga. Samma variabler som förra gången. Jämför med gamla resultat. 
  
 5. 
  
 Använd MCC som i 4 med tillägg av variablerna Avstånd till sjukhus och Avliden. 
  
 102 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 6. 
  
 För de nya resultat som framkommit multipliceras med Sverigedata för att få kostnad per landsting. 
  
 Datamaterial om kostnader 
 Geografiskt område 
 Det geografiska området är hela Skåne län. Materialet är uppdelat på kommun. Därvid har storstad och glesbygd kunnat särredovisas, med Malmö som storstad och Östra Göinge och Osby som gles- bygd. 
 Variabler 
 Materialet består av samtliga personer som fanns registrerade i Skåne  
 1997-12-31, 
  samt de som tillkommer under 1998, dvs. föds eller flyttar in. Inflyttarna tas inte med medan däremot utflyttarna under 1998 tas med. Då inflyttnings- respektive utflyttningsdatum inte finns registrerat i materialet kan man bara ta med endera grup- pen. Man får en viss underskattning av vårdkostnaden satt i relation till befolkningen vid början av året, men då flyttningar till allra största delen görs av ungdomar  
 20–30 
  år, och då flyttande personer i dessa åldrar troligen inte har så stora sjukvårdskostnader kommer underskattningen att bli marginell. 
 En person registreras som vårdtung om EpC har angivit någon av de åtta diagnosgrupperna: 
  
 1. 
  
 elakartad tumörsjukdom, 
  
 2. 
  
 cerebrovaskulär sjukdom, 
  
 3. 
  
 inflammatorisk ledsjukdom, 
  
 4. 
  
 artros, 
  
 5. 
  
 ischemisk hjärtsjukdom, 
  
 6. 
  
 höftfraktur, 
  
 7. 
  
 schizofreni , 
  
 8. 
  
 övriga psykoser. 
  
 Personen är ej vårdtung om den inte registrerats för någon av de åtta diagnosgrupperna. 
 Personerna är vidare beskrivna med avseende på variablerna nedan. 
 103 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Kön: 
  
 1. 
  
 Män 
  
 2. 
  
 Kvinnor 
  
 Ålder anges med ålder  
 1998-12-31, 
  dvs. under året födda har ålder 0. Åldern är olika klassindelad för den vårdtunga respektive den ej vårdtunga gruppen. 
  
 Civilstånd  
 har klassats i tre grupper: 
  
 1. 
  
 Barn + gifta vuxna, vilket innebär samtliga personer under 18 år samt personer 18 år eller äldre som har registrerats som gift. 
  
 2. 
  
 Tidigare gifta, vilket innebär änkor/änklingar och skilda 
  
 3. 
  
 Ogifta, vilket innebär ogifta personer 18 år och äldre. 
  
 Sysselsättningsstatus  
 har också klassats i tre grupper: 
  
 1. 
  
 Sysselsatta med kontrolluppgift samt personer yngre än 16 år 
  
 2. 
  
 Ej sysselsatta med kontrolluppgift 
  
 3. 
  
 Ej sysselsatta utan kontrolluppgift. 
  
 Inkomst är sammanräknad förvärvsinkomst för personer över 20 år under år 1997. Medianinkomsten i riket detta år var 150 000 kro- nor. Medianen här räknad inkluderande  
 0-inkomsttagare. 
  Under punkterna  
 1-3 
  har inkomsten följande klassindelning: 
  
 1. 
  
 0 
  
 2. 
  
 1–150 
  
  000 
  
 3. 
  
 150 0001– 
  
 Boendetyp  
 hämtas från fastighetsregistret: 
  
 1. 
  
 Småhus är alla med typkod 
  
 2. 
  
 Övriga är alla med typkod>= 300, i allmänhet flerbostadshus. 
  
 Utbildning  
 är högst uppnådda utbildningsnivå och finns endast registrerat för personer  
 16–74 
  år. 
  
 Avliden  
 anges som 
  
 1. 
  
 Ej avliden under 1998 
  
 2. 
  
 Avliden under 1998 med dödsdatum angivet. 
  
 104 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Avstånd till sjukhus  
 anges som vägavstånd (enligt den s k Röda kartan) till närmaste sjukhus från det sydvästra hörnet i den kilo- meterruta personen bor. Följande klassindelning har använts: 
  
 1. 
  
 0–5 
  
  km 
  
 2. 
  
 6–10 
  
  km 
  
 3. 
  
 11–15 
  
  km 
  
 4. 
  
 16–20 
  
  km 
  
 5. 
  
 21–25 
  
  km 
  
 6. 
  
 över 25 km 
  
 Kostnad  
 är den totala kostnaden under 1998 per person för all sjuk- vårdskonsumtion i Skåne län, sådan den fördelats per person av sjukvårdsförvaltningen i Region Skåne. 
 Bortfall 
 Det fanns 1 151 242 personer i Skåne i filen från SCB. Vi tog bort inflyttade under 1998 och fick då kvar 1 127 777, varav 55 647 var vårdtunga och 1 072 130 icke vårdtunga. 
 Det fanns ca 700 personer som av någon anledning hade negativa vårdkostnader och dessa togs bort inför varje körning samt samt- liga som hade missing på någon av de variabler som ingick i analy- sen.. 
 I punkt 3 ingick 1 066 331 icke vårdtunga och 55 633 vårdtunga personer efter borttagning av personer med negativa kostnader och personer med missing på någon av de ingående variablerna, sam- manlagt 1 121 964 personer. 
 I punkterna 4 och 5, då materialet inte skulle uppdelas på vårdtunga och icke vårdtunga, ingick 1 121 356 respektive 1 121 338 personer. 
 Då olika antal individer ingår under de olika punkterna kan de genomsnittliga kostnaderna avvika något från varandra. 
 Genomsnittskostnader 
 Nedan redovisas grafiskt den genomsnittliga kostnaden per variabel en i taget. Genomsnitten är över såväl vårdtunga grupper 
 105 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 som ej vårdtunga. Skalan är densamma i samtliga figurer utom för variabeln avliden. 
 Kön 
 25 000 
 20 000 
 15 000 
 10 000 
 5 000 
 0 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Ålder 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 5-9 
  år 
  
 15-17 
  år 
  
 20-24 
  år 
  
 30-34 
  år 
  
 40-44 
  år 
  
 50-54 
  år 
  
 60-64 
  år 
  
 70-74 
  år 
  
 80-84 
  år 
  
 ochöver 
  
 0 år 
  
 90 år 
  
 106 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Civilstånd 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 Gifta och barn 
  
 Änkor och 
  
 Ogifta 
  
 skilda 
  
 Utbildning 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 Folkskola 
  
 Grundskola 
  
 Gymn  
  
 Gymn > 2 
  
 Eftergymn  
  
 Eftergymn >= 3 år 
  
 Uppgift saknas 
  
 år 
  
 Forskarutb 
  
 107 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Sysselsättning 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 Förv.arb 
  
 Barn 
  
 Ej förv.arb 
  
 Ej förv.arb 
  
 m kontr 
  
 utan kontr 
  
 Inkomst 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 0-inkomst 
  
 1-50tkr 
  
 50-100tkr 
  
 100- 
  
 150tkr 
  
 150- 
  
 200tkr 
  
 200- 
  
 250tkr 
  
 över 250tkr 
  
 108 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Boende 
 25 000 
 20 000 
 15 000 
 10 000 
 5 000 
 0 
  
 Småhus 
  
 Övriga fast. 
  
 Avstånd 
  
 25 000 
  
 20 000 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 0-5 
  km  
 6-10 
  
 11-15 
 16-20 
  
 21-25 
  
 över 25 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 109 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Avliden 
 70 000 
 65 000 
 60 000 
 55 000 
 50 000 
 45 000 
 40 000 
 35 000 
 30 000 
 25 000 
 20 000 
 15 000 
 10 000 
 5 000 
 0 
  
 Avliden 
  
 Ej avliden 
  
 För variablerna kön, ålder, avstånd och avliden redovisas nedan kostnaderna för vårdtung och ej vårdtung grupp var för sig. 
 110 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Kostnad fördelad efter kön 
 Ej vårdtunga 
 15 000 
 10 000 
 5 000 
 0 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Vårdtunga 
 75 000 
 50 000 
 25 000 
 0 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 De vårdtunga grupperna kostar i genomsnitt mer än 10 gånger så mycket som ej vårdtunga. Bland de ej vårdtunga har kvinnor genomsnittligt högre kostnad än män, medan det motsatta gäller i den vårdtunga gruppen. 
 111 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Kostnad fördelad efter ålder 
  
 Ej vårdtunga 
  
 15 000 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 1-4 
  år 
  
 5-9 
  år 
  
 10-14 
  år 
  
 15-19 
  år  
 20-24 
  år  
 25-29 
  år 
  
 30-39 
  år 
  
 40-49 
  år 
  
 50-59 
  år 
  
 60-69 
  år 
  
 70-74 
  år 
  
 75 år och 
  
 0-1 
  år 
  
 Vårdtunga 
  
 150 000 
  
 100 000 
  
 50 000 
  
 0 
  
 0-19 
  år 
  
 20-44 
  
 45-74 
  
 75-79 
  
 80-89 
  
 90 år 
  
 år 
  
 år 
  
 år 
  
 år 
  
 och 
  
 över 
  
 Bland de ej vårdtunga är kostnaden hög för de allra yngsta, minskar till åldern  
 10–14 
  år, är ungefär konstant i åldrarna  
 15–49 
  år och sti- ger därefter med åldern. Bland de vårdtunga däremot minskar kostnaden med åldern. 
 112 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Kostnaden fördelad efter avstånd 
  
 Ej vårdtunga 
  
 10 000 
  
 8 000 
  
 6 000 
  
 4 000 
  
 2 000 
  
 0 
  
 0-5 
  km 
  
 6-10 
  
 11-15 
 16-20 
  
 21-25 
  
 över 25 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 Vårdtunga 
  
 70 000 
  
 68 000 
  
 66 000 
  
 64 000 
  
 62 000 
  
 60 000 
  
 0-5 
  km 
  
 6-10 
  
 11-15 
 16-20 
  
 21-25 
  
 över 25 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 km 
  
 Kostnaderna är störst för korta avstånd, mest tydligt för den vård- tunga gruppen. 
 113 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Kostnad för avliden respektive ej avliden under 1998 
  
 Kostnad per invånare 
  
 100000 
  
 80000 
  
 Vårdtunga 
  
 60000 
  
 40000 
  
 Ej vårdtunga 
  
 20000 
  
 0 
  
 Avliden 
  
 Ej avliden 
  
 Kostnaden för under året avlidna är mycket större än för de överle- vande. Den relativa skillnaden är större för ej vårdtunga än för vårdtunga. 
 Man skall också notera att kostnaden för de avlidna endast avser ungefär ett halvår, dvs. det är inte kostnaden för sista levnadsåret. 
 Metod 
 Nedan beskrivs vilka beräkningsmetoder och statistiska metoder som använts. 
 Beräkning av genomsnittskostnader 
 Befolkningen indelas i ett antal klasser för var och en av de variab- ler som valts. Befolkningen kan sägas fördelas i celler i en matris, där matrisen har lika många dimensioner som antalet variabler. Antalet celler i matrisen beror på hur många klasser varje variabel är indelad i. I fallet med två variabler, säg kön och ålder, och åldern är indelad i 6 klasser så är antalet celler i matrisen 2*6. 
 För varje cell i matrisen beräknas den genomsnittliga vårdkost- naden per person. Om det blir för få ( 
 114 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 variabler och att dessa kostnader sättes till 0 påverkar inte kostna- den per landsting. De genomsnittliga kostnaderna för nuvarande matrismodell redovisas i bilagorna 1 och 2. 
 Då man inkluderar fler variabler blir det i många fall mycket få individer per cell. I dessa fall har genomsnittskostnaden per cell ersatts med marginalkostnaden för variabeln. Detta sätt att hantera data har använts i punkt 6, vid beräkning av kostnad per landsting. 
 Klustring 
 För att få fram en så effektiv matris som möjligt, dvs. med så få celler som möjligt men så att man ändå kan beskriva statistiska skillnader i kostnaderna mellan celler har vi använt programmet MCC, Matrix Compression and Clustering. Programmet användes även då nuvarande matrismodell i  
 utjäm-ningssystemet 
  togs fram av utredningen. Metoden finns beskriven av  
 P-Å 
  Parks, E Varde och F Diderichsen i Modelling of resource allocation to health care authorities in Stockholm County, Health Care Mana- gement Science 3 (2000). 
 Programmet kan hantera högst 8 variabler samtidigt. Programmet beräknar också den resulterande kostnaden per del- 
 område. 
 Utvärdering 
 För att utvärdera matrismodellerna har vi dels sett på hur väl de beskriver kostnadsdata genom att se på det  
 R2-värde 
  som modellen ger, dels hur väl modellen estimerar den genomsnittliga kostnaden per delområde. De delområden vi studerat är Malmö, Östra Göinge + Osby och övriga Skåne. 
 I vissa fall har utvärdering också gjorts genom att jämföra den genomsnittliga kostnaden per landsting med den gamla utjäm- ningsmodellen. 
 115 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Resultat 
 Punkt 1 
 Med samma klassindelning av materialet som i utredningen beräkna nya kostnadsvikter för gamla Malmöhus län exklusive Malmö, Sve- dala och Vellinge. För vårdtunga grupper och övriga. Jämför med de gamla standardkostnaderna. 
 Den genomsnittliga kostnaden per invånare är ca 25 procent högre än i utjämningsutredningen. Det beror på att i utjämningsutred- ningen var hela 27 procent av kostnaderna inte möjliga att fördela på individ. I nuvarande material är det endast 5 procent. I enskilda matrisceller kan skillnaderna vara betydande. Kostnadsvikterna redovisas i bilaga 1. 
 I tabellen nedan redovisas den genomsnittliga kostnaden per landsting för befolkningsstrukturen 1996 dels med utjämningsut- redningens kostnadsvikter från 1995, dels med de nya kostnads- vikterna från 1998. 
 Kostnadsindex är i jämförelse med genomsnittliga kostnaden för riket. Jämförelse mellan index från utjämningsutredningen och de nya data redovisas i den sista kolumnen i form av index. 
 116 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Tabell 1 
 . Jämförelse mellan utjämningsutredningens kostnader med nya  
 kost-nadsdata 
  för befolkningen 1996. 
  
 Kostnader MLL 
  
 Utj utr 
  
 Nya data 
  
 Landsting 
  
 Kostn per 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn per 
  
 Kostnads- 
  
 Index jmf 
  
 inv totalt 
  
 index 
  
 inv totalt 
  
 index 
  
 utj utr 
  
 Stockholms läns 
  
 6 709 
  
 100 
  
 8 296 
  
 100 
  
 100 
  
 Uppsala läns 
  
 6 299 
  
 94 
  
 7 797 
  
 94 
  
 100 
  
 Södermanlands läns 
  
 6 738 
  
 100 
  
 8 323 
  
 100 
  
 100 
  
 Östergötlands läns 
  
 6 549 
  
 97 
  
 8 099 
  
 98 
  
 100 
  
 Jönköpings läns 
  
 6 770 
  
 101 
  
 8 367 
  
 101 
  
 100 
  
 Kronobergs läns 
  
 6 505 
  
 97 
  
 8 074 
  
 97 
  
 100 
  
 Kalmar läns 
  
 6 816 
  
 101 
  
 8 429 
  
 102 
  
 100 
  
 Gotland 
  
 6 632 
  
 99 
  
 8 250 
  
 99 
  
 101 
  
 Blekinge läns 
  
 6 619 
  
 99 
  
 8 199 
  
 99 
  
 100 
  
 Kristianstads läns 
  
 6 682 
  
 99 
  
 8 280 
  
 100 
  
 100 
  
 Malmöhus läns 
  
 6 478 
  
 96 
  
 8 027 
  
 97 
  
 100 
  
 Hallands läns 
  
 6 324 
  
 94 
  
 7 871 
  
 95 
  
 101 
  
 Göteborgs och Bohus läns 
  
 6 486 
  
 97 
  
 8 101 
  
 98 
  
 101 
  
 Älvsborgs läns 
  
 6 449 
  
 96 
  
 8 006 
  
 96 
  
 100 
  
 Skaraborgs läns 
  
 6 660 
  
 99 
  
 8 247 
  
 99 
  
 100 
  
 Värmlands läns 
  
 6 866 
  
 102 
  
 8 504 
  
 102 
  
 100 
  
 Örebro läns 
  
 6 937 
  
 103 
  
 8 561 
  
 103 
  
 100 
  
 Västmanlands läns 
  
 6 490 
  
 97 
  
 8 021 
  
 97 
  
 100 
  
 Kopparbergs läns 
  
 6 598 
  
 98 
  
 8 188 
  
 99 
  
 100 
  
 Gävleborgs läns 
  
 7 059 
  
 105 
  
 8 705 
  
 105 
  
 100 
  
 Västernorrlands läns 
  
 6 885 
  
 103 
  
 8 517 
  
 103 
  
 100 
  
 Jämtlands läns 
  
 6 631 
  
 99 
  
 8 199 
  
 99 
  
 100 
  
 Västerbottens läns 
  
 6 789 
  
 101 
  
 8 425 
  
 101 
  
 100 
  
 Norrbottens läns 
  
 6 838 
  
 102 
  
 8 488 
  
 102 
  
 100 
  
 Malmö 
  
 7 552 
  
 112 
  
 9 157 
  
 110 
  
 98 
  
 Göteborg 
  
 7 347 
  
 109 
  
 8 939 
  
 108 
  
 98 
  
 Riket 
  
 6 717 
  
 100 
  
 8 304 
  
 100 
  
 100 
  
 Även om de nya kostnadsvikterna ligger på annan nivå, så är ändå fördelningen mellan landstingen i stort sett densamma. Med de nya kostnadsdata får Halland och Göteborgs och Bohuslän något mer och Malmö och Göteborg något mindre. 
 117 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Punkt 2 
 Beräkna kostnadsvikter för hela  
 Skåne-materialet 
  för gamla klassin- delningen. För vårdtunga grupper och övriga. Beräkna vad dessa kostnadsvikter ger för genomsnittskostnad i a) Malmö (storstad) och b) Östra  
 Gö-inge+Osby 
  (glesbygd). 
 Kostnadsvikterna 
 1  
 för Skånematerialet redovisas i bilaga 2. 
 I tabellen nedan redovisas den observerade och beräknade kost- naden för storstad och glesbygd. 
  
 Område och grupp 
  
 Observerad kostnad 
  
 Beräknad kostnad 
  
 Malmö 
  
 Vårdtunga 
  
 66 757 
  
 66 441 
  
 Ej vårdtunga 
  
 5 936 
  
 5 995 
  
 Samtliga 
  
 9 138 
  
 9 177 
  
 Ö Göinge Osby 
  
 Vårdtunga 
  
 64 454 
  
 63 920 
  
 Ej vårdtunga 
  
 5 760 
  
 5 284 
  
 Samtliga 
  
 8 616 
  
 8 137 
  
 De med Skånespecifika kostnadsvikter beräknade genomsnitts- kostnaderna överensstämmer relativt väl med de observerade fak- tiska genomsnittskostnaderna. Den största skillnaden återfinns i den ej vårdtunga gruppen i  
 gles-bygdsområdet. 
  Kostnaderna är överlag större i storstaden än i glesbygden, för såväl observerad som beräknad kostnad. 
 Nedan ges också vad kostnadsvikterna skulle ge för kostnad per landsting med befolkningsdata  
 1996-12-31 
  samt de som avlidit under 1996. 
  
 1  
 Under punkterna 1 och 2 har personer med negativa kostnader inkluderats, men det påverkar genomsnittskostnaderna endast marginellt. 
 118 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Kostnader 
  
 Utj utr 
  
 Nya  
 Skåne-data 
  
 Landsting 
  
 Kostn per 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn per 
  
 Kostnads- 
  
 Index jmf 
  
 inv totalt 
  
 index 
  
 inv totalt 
  
 index 
  
 utj utr 
  
 Stockholms läns 
  
 6 709 
  
 100 
  
 8 449 
  
 99 
  
 99 
  
 Uppsala läns 
  
 6 299 
  
 94 
  
 8 012 
  
 94 
  
 100 
  
 Södermanlands läns 
  
 6 738 
  
 100 
  
 8 538 
  
 100 
  
 100 
  
 Östergötlands läns 
  
 6 549 
  
 97 
  
 8 321 
  
 98 
  
 100 
  
 Jönköpings läns 
  
 6 770 
  
 101 
  
 8 602 
  
 101 
  
 100 
  
 Kronobergs läns 
  
 6 505 
  
 97 
  
 8 333 
  
 98 
  
 101 
  
 Kalmar läns 
  
 6 816 
  
 101 
  
 8 685 
  
 102 
  
 100 
  
 Gotland 
  
 6 632 
  
 99 
  
 8 501 
  
 100 
  
 101 
  
 Blekinge läns 
  
 6 619 
  
 99 
  
 8 458 
  
 99 
  
 101 
  
 Kristianstads läns 
  
 6 682 
  
 99 
  
 8 548 
  
 100 
  
 101 
  
 Malmöhus läns 
  
 6 478 
  
 96 
  
 8 261 
  
 97 
  
 101 
  
 Hallands läns 
  
 6 324 
  
 94 
  
 8 128 
  
 95 
  
 101 
  
 Göteborgs och Bohus läns 
  
 6 486 
  
 97 
  
 8 337 
  
 98 
  
 101 
  
 Älvsborgs läns 
  
 6 449 
  
 96 
  
 8 253 
  
 97 
  
 101 
  
 Skaraborgs läns 
  
 6 660 
  
 99 
  
 8 509 
  
 100 
  
 101 
  
 Värmlands läns 
  
 6 866 
  
 102 
  
 8 749 
  
 103 
  
 100 
  
 Örebro läns 
  
 6 937 
  
 103 
  
 8 789 
  
 103 
  
 100 
  
 Västmanlands läns 
  
 6 490 
  
 97 
  
 8 237 
  
 97 
  
 100 
  
 Kopparbergs läns 
  
 6 598 
  
 98 
  
 8 435 
  
 99 
  
 101 
  
 Gävleborgs läns 
  
 7 059 
  
 105 
  
 8 942 
  
 105 
  
 100 
  
 Västernorrlands läns 
  
 6 885 
  
 103 
  
 8 752 
  
 103 
  
 100 
  
 Jämtlands läns 
  
 6 631 
  
 99 
  
 8 427 
  
 99 
  
 100 
  
 Västerbottens läns 
  
 6 789 
  
 101 
  
 8 653 
  
 102 
  
 100 
  
 Norrbottens läns 
  
 6 838 
  
 102 
  
 8 707 
  
 102 
  
 100 
  
 Malmö 
  
 7 552 
  
 112 
  
 9 310 
  
 109 
  
 97 
  
 Göteborg 
  
 7 347 
  
 109 
  
 9 091 
  
 107 
  
 98 
  
 Riket 
  
 6 717 
  
 100 
  
 8 519 
  
 100 
  
 100 
  
 Dessa kostnadsvikter ger lägre kostnader i storstäderna och högre kostnader i flertalet län i Götaland. 
 Punkt 3 
 Använd MCC (den statistiska metod som även användes i utred- ningen) för att ta fram ny matrismodell med de nya variablerna Avstånd till sjukhus och Avliden. Behåll den ursprungliga klassin- 
 119 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 delningen av de gamla variablerna. Vårdtunga grupper och övriga var för sig. 
 Den vårdtunga gruppen 
 Den ursprungliga modellen har 3 variabler: diagnos, kön och ålder. Tillägg av variablerna Avliden och Avstånd ger att båda variablerna har statistiskt signifikant betydelse för att beskriva datamaterialet. 
 Vad gäller avstånd ger klustringen två klasser under och över 20 km. Kostnaden är högst i klassen  
 0–5 
  km med 68 000 per person i övriga avståndsklasser mellan 63 000 och 65 000. 
 För avliden är kostnaden 90 000 per person och för ej avliden 60 000 kr. 
  
 R2-värdet 
  för den ursprungliga modellen är 0,0654 och för modellen med tilläggsvariabler 0,1333, dvs. den senare modellen har en bättre anpassning till data. 
 Vad den nya modellen ger för genomsnittlig kostnad per delom- råde redovisas i tabellen nedan. 
 Utvärdering på områden 
  
 Observerat 
  
 Förväntat enligt 
  
 Förväntat enligt ny 
  
 kr/pers 
  
 ursprunglig modell 
  
 modell 
  
 Relativ 
  
 Relativ 
  
 avvikelse 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 66 762 
  
 66 527 
  
 0,0035 
  
 66 694 
  
 0,0010 
  
 Osby+Ö 
  
 64 454 
  
 63 953 
  
 0,0078 
  
 63 095 
  
 0,0215 
  
 Göinge 
  
 Övriga Skåne 
  
 65 470 
  
 65 563 
  
 -0,0014 
  
 65 538 
  
 -0,0010 
  
 Den nya modellen ger en bättre anpassning till Malmö och övriga Skåne, däremot sämre för de mer perifera områdena. 
 Att ta bort indelningen i vårdtunga diagnoser och endast ta med variablerna kön och ålder ger ett  
 R2-värde 
  som är 0,0192 och med variablerna Avstånd och Avliden blir  
 R2-värdet 
  0,0845. 
 120 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Övriga 
 Den ursprungliga modellen har 6 variabler: kön, ålder, civilstånd, sysselsättningsstatus, inkomst, bostadstyp. Tillägg av variablerna Avliden och Avstånd ger att båda variablerna har statistiskt signifi- kant betydelse för att beskriva datamaterialet. 
 Klustringen av avstånd ger två klasser: under och över 5 km. Kostnaden är högst i klassen  
 0–5 
  km med 5 900 per person, i övriga avståndsklasser mellan 4 800 och 5 400. 
 För avliden är kostnaden 20 200 per person och för ej avliden 5 400 kr. 
  
 R2-värdet 
  för den ursprungliga modellen är 0,0181 och för modellen med tilläggsvariabler 0,0474, dvs. den senare modellen har en bättre anpassning till data. 
 Vad den nya modellen ger för genomsnittlig kostnad per delom- råde redovisas i tabellen nedan. 
 Utvärdering på områden 
  
 Observerat 
  
 Förväntat enligt 
  
 Förväntat enligt ny 
  
 kr/pers 
  
 ursprunglig modell 
  
 modell 
  
 Relativ 
  
 Relativ 
  
 avvikelse 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 5945 
  
 6001 
  
 -0,0093 
  
 6004 
  
 -0,0099 
  
 Osby+Ö Göinge 
  
 5760 
  
 5286 
  
 0,0898 
  
 5287 
  
 0,0896 
  
 Övriga Skåne 
  
 5371 
  
 5371 
  
 0,0001 
  
 5371 
  
 0 
  
 Den nya modellen ger i stort sett samma anpassning till de tre del- områdena som den ursprungliga modellen. 
 Summa för vårdtunga och ej vårdtunga 
  
 Observerat 
  
 Gamla modellen 
  
 Ny modell 
  
 kr/pers 
  
 Relativ 
  
 Kr/pers 
  
 Relativ 
  
 Kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 9151 
  
 -0,0044 
  
 9191 
  
 -0,0058 
  
 9204 
  
 Osby+Ö Göinge 
  
 8616 
  
 0,0552 
  
 8140 
  
 0,0600 
  
 8099 
  
 Övriga Skåne 
  
 8297 
  
 -0,0005 
  
 Colon 
  
 -0,0004 
  
 Smith 
  
 121 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Den nya modellen med variabler Avliden och Avstånd ger bättre  
 R2-värden 
  men endast för övriga Skåne blir det en bättre anpass- ning till de faktiska kostnaderna. 
 Punkt 4 
 Använd MCC för att ta fram ny matrismodell utan uppdelning på vårdtunga grupper och övriga. Samma variabler som förra gången. Jämför med gamla resultat. 
 Vi har använt samma variabler som användes i utjämningsutred- ningen och startat med samma klassindelning. Frågan är om det blir samma klustring som tidigare. 
 Variablerna med sina ursprungliga klassindelningar är: 
  
 KON (kön) 
  
 01=män 
  
 02=kvinnor 
  
 AGEU (ålder, ursprunglig) 
  
 00=0år 
  
 Wilson 
  år 
  
 05=5-9 
  år 
  
 10=10-14 
  år  
 15=15-17 
  år  
 18=18-19 
  år  
 20=20-24 
  år  
 25=25-29 
  år  
 30=30-34 
  år  
 35=35-39 
  år  
 40=40-44 
  år  
 45=45-49 
  år  
 Salinas 
  år  
 55=55-59 
  år  
 60=60-64 
  år  
 65=65-69 
  år  
 70=70-74 
  år  
 75=75-79 
  år  
 80=80-84 
  år  
 85=85-89 
  år 90=90 år och över 
 122 
 SOU 2000:127 Bilaga 3 
  
 CIVS (civilstånd) 
  
 01=gifta och barn 
  
 02=änkor och skilda 
  
 03=ogifta 
  
 SYSSU (sysselsättning, urspr) 
  
 01= förvärvsarbetande 
  
 04=Personer yngre än 16 år 
  
 05=ej förvärvsarbetande med kontrolluppgift 
  
 06=ej förvärvsarbetande utan kontrolluppgift 
  
 INKOU (inkomst, urspr) 
  
 00=nollinkomsttagare 
  
 01=1-50000 
  i inkomst 
  
 02=50001-100000 
  i inkomst 
  
 03=100001-150000 
  i inkomst 
  
 04=150001-200000 
  i inkomst 
  
 05=200001-250000 
  i inkomst 
  
 06=över 250000 i inkomst 
  
 UTB (högsta utbildning) 
  
 00=Uppgift saknas 
  
 01=Folkskola 
  
 02=Grundskola 
  
 03=Gymnasial högst 2 år 
  
 04=Gymnasial längre än 2 år 
  
 05=Eftergymnasial kortare än 3 år 
  
 06=Eftergymnasial 3 år eller längre 
  
 07=Forskarutbildning 
  
 BO (fastighetstyp) 
  
 01=småhus 
  
 02=övriga 
  
 Vid klustringen slogs följande åldersklasser samman:  
 15–17 
  och  
 18–19 
  år,  
 40–44 
  och  
 45–49 
  år,  
 60–64 
  och  
 65–69 
  år samt  
 80–84, 
  85– 89 och  
 90-w 
  år, vilket ger sammanlagt 16 åldersklasser. Förra gången gjordes också dessa sammanslagningar och därutöver några till så att det totala antalet klasser blev 11. 
 Sysselsättningsgruppen förvärvsarbetande slogs ihop med grup- pen personer under 16 år. Så gjordes även förra gången. 
 Följande utbildningsgrupper slogs samman: 
 Uppgift saknas och folkskola, 
 Grundskola och gymnasial utbildning högst 2 år, 
 123 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Gymnasial utbildning längre än 2 år, eftergymnasial utbildning kortare än 3 år och eftergymnasial utbildning 3 år eller längre. 
 Gruppen med forskarutbildning kvarstod som egen grupp. 
 Förra gången kom man också fram till 4 utbildningsgrupper, men med något annorlunda indelning. 
 Denna gång skedde ingen sammanslagning av olika inkomstklas- ser. Det fick man förra gången, då ursprungligen 8 klasser reduce- rades till 4. 
 Variablerna kön och bostadstyp bibehölls både denna gång och tidigare. Civilstånd slogs inte heller samman, men här var det ursprungligen bara 2 klasser förra gången. 
 Sammantaget kan man säga att med det nya materialet har man fått många fler celler i matrisen. Detta beror till stor del på att det nya materialet består av många fler individer och då är det lättare att finna statistiskt signifikanta skillnader. 
  
 R 
 2 
 -värdet 
  är 0,0424. 
 Kostnadsvikterna per cell redovisas inte här. Däremot kommer  
 konsekven-serna 
  för landstingen att redovisas under punkt 6. 
 Punkt 5 
 Använd MCC som i 4 med tillägg av variablerna Avstånd till sjuk- hus och Avliden. 
 För de sju variablerna kön, ålder, civilstånd, sysselsättningsstatus, inkomst, bostadstyp och utbildning används den klustring som erhölls i punkt 4. Eftersom klustringsprogrammet MCC endast kan ha max 8 variabler har vi tagit in de nya variablerna en i taget och i det fall då båda är med har vi låtit utbildning utgå. 
 5A Utbildning och Avliden 
 Med dessa variabler erhålles ingen sammanslagning vid klustring. Med variabeln Avliden blir  
 R2-värdet 
  0,1157 mot 0,0424 utan den (resultatet från punkt 4). 
 124 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 3 
  
 Utvärdering på områden 
  
 Observerat 
  
 Förväntat enligt 
  
 Förväntat enligt ny 
  
 kr/pers 
  
 modell p 4 
  
 modell 5A 
  
 Beräknat 
  
 Relativ 
  
 Beräkna 
  
 Relativ 
  
 kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 t kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 9076 
  
 9296 
  
 -0,0237 
  
 9302 
  
 -0,0243 
  
 Osby+Ö Göinge 
  
 8609 
  
 8270 
  
 0,0409 
  
 8262 
  
 0,0419 
  
 Övriga Skåne 
  
 8262 
  
 8207 
  
 0,0067 
  
 8207 
  
 0,0068 
  
 5B Utbildning och Avstånd 
 Vid klustringen slogs alla avståndsklasser ihop, dvs. den variabeln tillförde inte någon information om kostnadernas variation. Därut- över slogs de två högsta inkomstklasserna samman och för utbild- ningsvariabeln forskarutbildade med övriga akademiker.  
 R2-värdet 
  blir 0,0413, dvs. något sämre än i punkt 4 eftersom det görs en del sammanslagningar utöver de som finns i 4. 
 Utvärdering på områden 
  
 Observerat 
  
 Förväntat enligt 
  
 Förväntat enligt ny modell 
  
 kr/pers 
  
 modell p 4 
  
 5B 
  
 Beräknat 
  
 Relativ 
  
 Beräknat 
  
 Relativ 
  
 kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 9076 
  
 9296 
  
 -0,0237 
  
 9296 
  
 -0,0237 
  
 Osby+Ö Göinge 
  
 8609 
  
 8270 
  
 0,0409 
  
 8266 
  
 0,0415 
  
 Övriga Skåne 
  
 8262 
  
 8207 
  
 0,0067 
  
 8208 
  
 0,0066 
  
 5C Avliden och Avstånd 
 Klustringen delade upp avstånd över och under 5 km.  
 R2-värdet 
  blir 0,1165, dvs. något bättre än kombinationen Utbildning och Avliden i 5A. 
 125 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Utvärdering på områden 
  
 Observerat 
  
 Förväntat enligt 
  
 Förväntat enligt ny modell 
  
 kr/pers 
  
 modell p 4 
  
 5C 
  
 Beräknat 
  
 Relativ 
  
 Beräknat 
  
 Relativ 
  
 kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 kr/pers 
  
 avvikelse 
  
 Malmö 
  
 9076 
  
 9296 
  
 -0,0237 
  
 9323 
  
 -0,0265 
  
 Osby+Ö Göinge 
  
 8609 
  
 8270 
  
 0,0409 
  
 8234 
  
 0,0455 
  
 Övriga Skåne 
  
 8262 
  
 8207 
  
 0,0067 
  
 8201 
  
 0,0075 
  
 Slutsats: 
 Variabeln Avliden har en stor effekt på  
 R2-värdet, 
  men om man ser på  
 kost-nader 
  per område så ger de nya variablerna nästan samma eller något sämre än en modell med de ursprungliga 7 variablerna beskrivna under punkt 4. Kostnaden för Malmö överskattas, medan den underskattas för Osby+ Ö Göinge. 
 Om man jämför med resultatet under punkt 3, modell med upp- delning på vårdtunga och ej vårdtunga grupper, så är anpassningen bättre till Malmö och övriga Skåne med denna uppdelning. Där- emot får Osby + Ö Göinge en bättre anpassning till sina kostnader utan en sådan uppdelning. 
 Punkt 6 
 För de nya resultat som framkommit multipliceras med Sverigedata för att få kostnad per landsting 
 Den första jämförelsen som görs är hur uppdatering av MLL kost- nadsdata respektive uppdatering av befolkningsdata påverkar beräknad kostnad per invånare och kostnadsindex jämfört med genomsnittlig kostnad för riket. 
 Dessa jämförelser redovisas i tabellen nedan. Slutsatsen av den jämförelsen är att en uppdatering av kostnadsdata ändrar kost- nadsindex mindre än en uppdatering av befolkningsdata. Detta kan sägas vara bra för det innebär att modellen är mer känslig för befolkningsdata än kostnadsdata, vilket är syftet med själva fördel- ningsmodellen. Till en del kan också skillnaden bero på att befolk- ningsdata är något annorlunda definierade 1996 än 1998. 
 126 
 Jämförelser mellan kostnadsdata och befolkningsdata för olika år. 
  
 Befolkningsstruktur 1996 
  
 Befolkningsstruktur 1996 
  
 Befolkningsstruktur 1998 
  
 Kostnadsdata MLL 1995 
  
 Kostnadsdata MLL 1998 
  
 Kostnadsdata MLL 1998 
  
 Landsting 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj 
  
 totalt 
  
 totalt 
  
 utr 
  
 totalt 
  
 utr 
  
 Stockholms läns 
  
 6 709 
  
 100 
  
 8 296 
  
 100 
  
 100 
  
 8 196 
  
 99 
  
 99 
  
 Uppsala läns 
  
 6 299 
  
 94 
  
 7 797 
  
 94 
  
 100 
  
 7 924 
  
 95 
  
 102 
  
 Södermanlands läns 
  
 6 738 
  
 100 
  
 8 323 
  
 100 
  
 100 
  
 8 441 
  
 102 
  
 101 
  
 Östergötlands läns 
  
 6 549 
  
 97 
  
 8 099 
  
 98 
  
 100 
  
 8 001 
  
 96 
  
 99 
  
 Jönköpings läns 
  
 6 770 
  
 101 
  
 8 367 
  
 101 
  
 100 
  
 8 488 
  
 102 
  
 101 
  
 Kronobergs läns 
  
 6 505 
  
 97 
  
 8 074 
  
 97 
  
 100 
  
 8 199 
  
 99 
  
 102 
  
 Kalmar läns 
  
 6 816 
  
 101 
  
 8 429 
  
 102 
  
 100 
  
 8 341 
  
 100 
  
 99 
  
 Gotland 
  
 6 632 
  
 99 
  
 8 250 
  
 99 
  
 101 
  
 8 282 
  
 100 
  
 101 
  
 Blekinge läns 
  
 6 619 
  
 99 
  
 8 199 
  
 99 
  
 100 
  
 8 339 
  
 100 
  
 102 
  
 Kristianstads läns 
  
 6 682 
  
 99 
  
 8 280 
  
 100 
  
 100 
  
 8 196 
  
 99 
  
 99 
  
 Malmöhus läns 
  
 6 478 
  
 96 
  
 8 027 
  
 97 
  
 100 
  
 8 014 
  
 96 
  
 100 
  
 Hallands läns 
  
 6 324 
  
 94 
  
 7 871 
  
 95 
  
 101 
  
 7 932 
  
 95 
  
 101 
  
 Göteborgs och Bohus läns 
  
 6 486 
  
 97 
  
 8 101 
  
 98 
  
 101 
  
 8 332 
  
 100 
  
 104 
  
 Älvsborgs läns 
  
 6 449 
  
 96 
  
 8 006 
  
 96 
  
 100 
  
 8 162 
  
 98 
  
 102 
  
 Skaraborgs läns 
  
 6 660 
  
 99 
  
 8 247 
  
 99 
  
 100 
  
 8 387 
  
 101 
  
 102 
  
 Värmlands läns 
  
 6 866 
  
 102 
  
 8 504 
  
 102 
  
 100 
  
 8 284 
  
 100 
  
 97 
  
 Örebro läns 
  
 6 937 
  
 103 
  
 8 561 
  
 103 
  
 100 
  
 8 334 
  
 100 
  
 97 
  
 Västmanlands läns 
  
 6 490 
  
 97 
  
 8 021 
  
 97 
  
 100 
  
 8 195 
  
 99 
  
 102 
  
 Kopparbergs läns 
  
 6 598 
  
 98 
  
 8 188 
  
 99 
  
 100 
  
 8 312 
  
 100 
  
 102 
  
 Gävleborgs läns 
  
 7 059 
  
 105 
  
 8 705 
  
 105 
  
 100 
  
 8 663 
  
 104 
  
 99 
  
 Västernorrlands läns 
  
 6 885 
  
 103 
  
 8 517 
  
 103 
  
 100 
  
 8 690 
  
 105 
  
 102 
  
 Jämtlands läns 
  
 6 631 
  
 99 
  
 8 199 
  
 99 
  
 100 
  
 8 371 
  
 101 
  
 102 
  
 Västerbottens läns 
  
 6 789 
  
 101 
  
 8 425 
  
 101 
  
 100 
  
 8 428 
  
 101 
  
 100 
  
 Norrbottens läns 
  
 6 838 
  
 102 
  
 8 488 
  
 102 
  
 100 
  
 8 555 
  
 103 
  
 101 
  
 Malmö 
  
 7 552 
  
 112 
  
 9 157 
  
 110 
  
 98 
  
 8 985 
  
 108 
  
 96 
  
 Göteborg 
  
 7 347 
  
 109 
  
 8 939 
  
 108 
  
 98 
  
 8 991 
  
 108 
  
 99 
  
 Riket 
  
 6 717 
  
 100 
  
 8 304 
  
 100 
  
 100 
  
 8 315 
  
 100 
  
 100 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Befolkningen 1996 är från  
 RTB1996-12-31 
  samt de som avlidit under 1996. Befolkningen 1998 är befolkningen som fanns i respektive landsting vid årsskiftet 1997 med ålder per  
 1998-12-31 
  kompletterad med födda under 1998. Det betyder att utflyttare under 1998 finns med men inte inflyttare, dvs. det är befolkningen  
 1998-12-31 
  plus avlidna under 1998 men exklusive strukturföränd- ringar på grund av nettoflyttning. Definitionen av befolkningen 1998 är den som överensstämmer med data vid analys av kostna- derna. 
 Den andra jämförelsen gäller mellan kostnadsdata enbart från MLL jämfört med kostnader för hela Skåne. Utvärderingen är gjord med befolkningsdata 1998. Med Skånedata ökar den genomsnittliga kostnaden från 8315 till 8502 kronor eller med 2 procent. Det är framförallt Malmö som drar upp kostnaden. Kostnadsindex förändras endast för ett fåtal län. 
 128 
 Jämförelser mellan data avseende gamla MLL och hela Skåne. 
 Gamla modellen 
  
 Utj utr 
  
 Nya data MLL (punkt 1) 
  
 Nya  
 Skåne-data 
  (punkt 2) 
  
 Landsting 
  
 Kostn 
  
 per inv  
 Kost-nads- 
  
 Kostn per inv 
  
 Kost-nads- 
  
 Index jmf utj 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnads- 
  
 Index jmf utj 
  
 totalt 
  
 index 
  
 totalt 
  
 index 
  
 utr 
  
 totalt 
  
 index 
  
 utr 
  
 Stockholms läns 
  
 6 709 
  
 100 
  
 8 196 
  
 99 
  
 99 
  
 8 363 
  
 98 
  
 98 
  
 Uppsala läns 
  
 6 299 
  
 94 
  
 7 924 
  
 95 
  
 102 
  
 8 113 
  
 95 
  
 102 
  
 Södermanlands läns 
  
 6 738 
  
 100 
  
 8 441 
  
 102 
  
 101 
  
 8 621 
  
 101 
  
 101 
  
 Östergötlands läns 
  
 6 549 
  
 97 
  
 8 001 
  
 96 
  
 99 
  
 8 198 
  
 96 
  
 99 
  
 Jönköpings läns 
  
 6 770 
  
 101 
  
 8 488 
  
 102 
  
 101 
  
 8 679 
  
 102 
  
 101 
  
 Kronobergs läns 
  
 6 505 
  
 97 
  
 8 199 
  
 99 
  
 102 
  
 8 386 
  
 99 
  
 102 
  
 Kalmar läns 
  
 6 816 
  
 101 
  
 8 341 
  
 100 
  
 99 
  
 8 548 
  
 101 
  
 99 
  
 Gotland 
  
 6 632 
  
 99 
  
 8 282 
  
 100 
  
 101 
  
 8 474 
  
 100 
  
 101 
  
 Blekinge läns 
  
 6 619 
  
 99 
  
 8 339 
  
 100 
  
 102 
  
 8 545 
  
 101 
  
 102 
  
 Kristianstads läns 
  
 6 682 
  
 99 
  
 8 196 
  
 99 
  
 99 
  
 8 410 
  
 99 
  
 99 
  
 Malmöhus läns 
  
 6 478 
  
 96 
  
 8 014 
  
 96 
  
 100 
  
 8 220 
  
 97 
  
 100 
  
 Hallands läns 
  
 6 324 
  
 94 
  
 7 932 
  
 95 
  
 101 
  
 8 128 
  
 96 
  
 102 
  
 Göteborgs och  
 Bo-hus 
  läns 
  
 6 486 
  
 97 
  
 8 332 
  
 100 
  
 104 
  
 8 515 
  
 100 
  
 104 
  
 Älvsborgs läns 
  
 6 449 
  
 96 
  
 8 162 
  
 98 
  
 102 
  
 8 360 
  
 98 
  
 102 
  
 Skaraborgs läns 
  
 6 660 
  
 99 
  
 8 387 
  
 101 
  
 102 
  
 8 588 
  
 101 
  
 102 
  
 Värmlands läns 
  
 6 866 
  
 102 
  
 8 284 
  
 100 
  
 97 
  
 8 485 
  
 100 
  
 98 
  
 Örebro läns 
  
 6 937 
  
 103 
  
 8 334 
  
 100 
  
 97 
  
 8 529 
  
 100 
  
 97 
  
 Västmanlands läns 
  
 6 490 
  
 97 
  
 8 195 
  
 99 
  
 102 
  
 8 377 
  
 99 
  
 102 
  
 Kopparbergs läns 
  
 6 598 
  
 98 
  
 8 312 
  
 100 
  
 102 
  
 8 511 
  
 100 
  
 102 
  
 Gävleborgs läns 
  
 7 059 
  
 105 
  
 8 663 
  
 104 
  
 99 
  
 8 854 
  
 104 
  
 99 
  
 Västernorrlands läns 
  
 6 885 
  
 103 
  
 8 690 
  
 105 
  
 102 
  
 8 882 
  
 104 
  
 102 
  
 Jämtlands läns 
  
 6 631 
  
 99 
  
 8 371 
  
 101 
  
 102 
  
 8 563 
  
 101 
  
 102 
  
 Västerbottens läns 
  
 6 789 
  
 101 
  
 8 428 
  
 101 
  
 100 
  
 8 618 
  
 101 
  
 100 
  
 Norrbottens läns 
  
 6 838 
  
 102 
  
 8 555 
  
 103 
  
 101 
  
 8 727 
  
 103 
  
 101 
  
 Malmö 
  
 7 552 
  
 112 
  
 8 985 
  
 108 
  
 96 
  
 9 163 
  
 108 
  
 96 
  
 Göteborg 
  
 7 347 
  
 109 
  
 8 991 
  
 108 
  
 99 
  
 9 149 
  
 108 
  
 98 
  
 Riket 
  
 6 717 
  
 100 
  
 8 315 
  
 100 
  
 100 
  
 8 502 
  
 100 
  
 100 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Så långt har alla jämförelser gjorts med den modell som används vid kostnadsutjämningen. Tre nya modeller har testats beskrivna i punkterna  
 3-5 
  ovan. Under punkten 3 har en modell som har samma variabler och indelning av dessa som i den gamla modellen kompletterats med variabeln avliden, dvs. om en person avlidit under 1998. Ursprungligen testades också variabeln avstånd till sjukhus, men den har inte gått att beräkna för samtliga landsting. 
 130 
 Jämförelse av gamla modellen och komplettering med variabeln Avliden. 
  
 Gamla modellen 
  
 Gamla modellen kompletterad med variabeln 
  
 avliden 
  
 Landsting 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj utr 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj 
  
 totalt 
  
 totalt 
  
 utr 
  
 Stockholms läns 
  
 8 363 
  
 98 
  
 98 
  
 8 355 
  
 98 
  
 98 
  
 Uppsala läns 
  
 8 113 
  
 95 
  
 102 
  
 8 093 
  
 95 
  
 101 
  
 Södermanlands läns 
  
 8 621 
  
 101 
  
 101 
  
 8 636 
  
 102 
  
 101 
  
 Östergötlands läns 
  
 8 198 
  
 96 
  
 99 
  
 8 205 
  
 96 
  
 99 
  
 Jönköpings läns 
  
 8 679 
  
 102 
  
 101 
  
 8 677 
  
 102 
  
 101 
  
 Kronobergs läns 
  
 8 386 
  
 99 
  
 102 
  
 8 380 
  
 99 
  
 102 
  
 Kalmar läns 
  
 8 548 
  
 101 
  
 99 
  
 8 559 
  
 101 
  
 99 
  
 Gotland 
  
 8 474 
  
 100 
  
 101 
  
 8 488 
  
 100 
  
 101 
  
 Blekinge läns 
  
 8 545 
  
 101 
  
 102 
  
 8 543 
  
 100 
  
 102 
  
 Kristianstads läns 
  
 8 410 
  
 99 
  
 99 
  
 8 425 
  
 99 
  
 100 
  
 Malmöhus läns 
  
 8 220 
  
 97 
  
 100 
  
 8 216 
  
 97 
  
 100 
  
 Hallands läns 
  
 8 128 
  
 96 
  
 102 
  
 8 117 
  
 95 
  
 101 
  
 Göteborgs och Bohus läns 
  
 8 515 
  
 100 
  
 104 
  
 8 494 
  
 100 
  
 103 
  
 Älvsborgs läns 
  
 8 360 
  
 98 
  
 102 
  
 8 359 
  
 98 
  
 102 
  
 Skaraborgs läns 
  
 8 588 
  
 101 
  
 102 
  
 8 578 
  
 101 
  
 102 
  
 Värmlands läns 
  
 8 485 
  
 100 
  
 98 
  
 8 503 
  
 100 
  
 98 
  
 Örebro läns 
  
 8 529 
  
 100 
  
 97 
  
 8 539 
  
 100 
  
 97 
  
 Västmanlands läns 
  
 8 377 
  
 99 
  
 102 
  
 8 390 
  
 99 
  
 102 
  
 Kopparbergs läns 
  
 8 511 
  
 100 
  
 102 
  
 8 538 
  
 100 
  
 102 
  
 Gävleborgs läns 
  
 8 854 
  
 104 
  
 99 
  
 8 875 
  
 104 
  
 99 
  
 Västernorrlands läns 
  
 8 882 
  
 104 
  
 102 
  
 8 903 
  
 105 
  
 102 
  
 Jämtlands läns 
  
 8 563 
  
 101 
  
 102 
  
 8 608 
  
 101 
  
 103 
  
 Västerbottens läns 
  
 8 618 
  
 101 
  
 100 
  
 8 609 
  
 101 
  
 100 
  
 Norrbottens läns 
  
 8 727 
  
 103 
  
 101 
  
 8 739 
  
 103 
  
 101 
  
 Malmö 
  
 9 163 
  
 108 
  
 96 
  
 9 164 
  
 108 
  
 96 
  
 Göteborg 
  
 9 149 
  
 108 
  
 98 
  
 9 133 
  
 107 
  
 98 
  
 Riket 
  
 8 502 
  
 100 
  
 100 
  
 8 503 
  
 100 
  
 100 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Endast för några få landsting har kostnadsindex förändrats och det marginellt. Man kan skönja ett visst samband så att landsting med hög medellivslängd har fått en sänkning av kostnadsindex då man tagit hänsyn till variabeln avliden, och de med låg medellivslängd har fått en ökning. Det betyder att variabeln avliden har samma funktion som variabeln medellivslängd i förra kostnadsutjäm- ningsmodellen. 
 I modellerna ovan har man haft en uppdelning av befolkningen efter vårdtyngd. Om man inte gör en sådan uppdelning utan i stället tar med ytterligare variabler enligt punkterna 4 och 5 ovan erhålles följande resultat. 
 132 
 Jämförelse av variabeln Avliden utan uppdelning efter vårdtyngd. 
  
 Utan variabeln avliden 
  
 Med variabeln avliden 
  
 Landsting 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj utr 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj 
  
 totalt 
  
 totalt 
  
 utr 
  
 Stockholms läns 
  
 8 096 
  
 97 
  
 97 
  
 8 083 
  
 97 
  
 97 
  
 Uppsala läns 
  
 7 795 
  
 93 
  
 99 
  
 7 758 
  
 93 
  
 99 
  
 Södermanlands läns 
  
 8 672 
  
 104 
  
 103 
  
 8 648 
  
 104 
  
 103 
  
 Östergötlands läns 
  
 8 449 
  
 101 
  
 104 
  
 8 397 
  
 101 
  
 103 
  
 Jönköpings läns 
  
 8 328 
  
 100 
  
 99 
  
 8 318 
  
 100 
  
 99 
  
 Kronobergs läns 
  
 8 119 
  
 97 
  
 100 
  
 8 095 
  
 97 
  
 100 
  
 Kalmar läns 
  
 8 561 
  
 102 
  
 101 
  
 8 556 
  
 102 
  
 101 
  
 Gotland 
  
 8 202 
  
 98 
  
 99 
  
 8 197 
  
 98 
  
 99 
  
 Blekinge läns 
  
 8 532 
  
 102 
  
 104 
  
 8 506 
  
 102 
  
 103 
  
 Kristianstads läns 
  
 8 446 
  
 101 
  
 102 
  
 8 468 
  
 101 
  
 102 
  
 Malmöhus läns 
  
 8 121 
  
 97 
  
 101 
  
 8 124 
  
 97 
  
 101 
  
 Hallands läns 
  
 8 086 
  
 97 
  
 103 
  
 8 051 
  
 96 
  
 102 
  
 Göteborgs och Bohus läns 
  
 8 024 
  
 96 
  
 99 
  
 7 995 
  
 96 
  
 99 
  
 Älvsborgs läns 
  
 8 262 
  
 99 
  
 103 
  
 8 248 
  
 99 
  
 103 
  
 Skaraborgs läns 
  
 8 288 
  
 99 
  
 100 
  
 8 267 
  
 99 
  
 100 
  
 Värmlands läns 
  
 8 623 
  
 103 
  
 101 
  
 8 626 
  
 103 
  
 101 
  
 Örebro läns 
  
 8 648 
  
 103 
  
 100 
  
 8 630 
  
 103 
  
 100 
  
 Västmanlands läns 
  
 8 585 
  
 103 
  
 106 
  
 8 557 
  
 102 
  
 106 
  
 Kopparbergs läns 
  
 8 641 
  
 103 
  
 105 
  
 8 650 
  
 104 
  
 105 
  
 Gävleborgs läns 
  
 8 768 
  
 105 
  
 100 
  
 8 792 
  
 105 
  
 100 
  
 Västernorrlands läns 
  
 8 678 
  
 104 
  
 101 
  
 8 708 
  
 104 
  
 102 
  
 Jämtlands läns 
  
 8 631 
  
 103 
  
 105 
  
 8 659 
  
 104 
  
 105 
  
 Västerbottens läns 
  
 8 104 
  
 97 
  
 96 
  
 8 087 
  
 97 
  
 96 
  
 Norrbottens läns 
  
 8 449 
  
 101 
  
 99 
  
 8 448 
  
 101 
  
 99 
  
 Malmö 
  
 9 308 
  
 111 
  
 99 
  
 9 300 
  
 111 
  
 99 
  
 Göteborg 
  
 8 753 
  
 105 
  
 96 
  
 8 743 
  
 105 
  
 96 
  
 Riket 
  
 8 364 
  
 100 
  
 100 
  
 8 353 
  
 100 
  
 100 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Även i detta fall är skillnaden i kostnadsindex marginell mellan modellerna. Med variabeln avliden får landsting med hög medel- livslängd ett lägre index och de med låg medellivslängd högre. Den genomsnittliga kostnaden för riket är lägre än i föregående model- ler eftersom här är det många fler celler i matrisen och därmed många celler för vilka det inte finns kostnadsdata. Justering har dock gjorts här såväl som i föregående modeller i de fall det är bortfall för variabeln avliden, då kostnaden har satts till den margi- nella kostnaden för avlidna. 
 Den sista modelljämförelsen gäller om det är uppdelning efter vårdtyngd eller ej. I detta fall får man den största skillnaden i kost- nadsindex mellan modellerna. 
 134 
 Jämförelse av uppdelning efter vårdtyngd eller ej. 
  
 Uppdelning  
 vårdtunga-ej 
  vårdtunga (p 3) 
  
 Utan uppdelning efter vårdtyngd men med utbildning (p 
  
 5) 
  
 Landsting 
  
 Kostn per inv 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj utr 
  
 Kostn per 
  
 Kostnadsindex 
  
 Index jmf utj utr 
  
 totalt 
  
 inv totalt 
  
 Stockholms läns 
  
 8 355 
  
 98 
  
 98 
  
 8 083 
  
 97 
  
 97 
  
 Uppsala läns 
  
 8 093 
  
 95 
  
 101 
  
 7 758 
  
 93 
  
 99 
  
 Södermanlands läns 
  
 8 636 
  
 102 
  
 101 
  
 8 648 
  
 104 
  
 103 
  
 Östergötlands läns 
  
 8 205 
  
 96 
  
 99 
  
 8 397 
  
 101 
  
 103 
  
 Jönköpings läns 
  
 8 677 
  
 102 
  
 101 
  
 8 318 
  
 100 
  
 99 
  
 Kronobergs läns 
  
 8 380 
  
 99 
  
 102 
  
 8 095 
  
 97 
  
 100 
  
 Kalmar läns 
  
 8 559 
  
 101 
  
 99 
  
 8 556 
  
 102 
  
 101 
  
 Gotland 
  
 8 488 
  
 100 
  
 101 
  
 8 197 
  
 98 
  
 99 
  
 Blekinge läns 
  
 8 543 
  
 100 
  
 102 
  
 8 506 
  
 102 
  
 103 
  
 Kristianstads läns 
  
 8 425 
  
 99 
  
 100 
  
 8 468 
  
 101 
  
 102 
  
 Malmöhus läns 
  
 8 216 
  
 97 
  
 100 
  
 8 124 
  
 97 
  
 101 
  
 Hallands läns 
  
 8 117 
  
 95 
  
 101 
  
 8 051 
  
 96 
  
 102 
  
 Göteborgs och Bohus läns 
  
 8 494 
  
 100 
  
 103 
  
 7 995 
  
 96 
  
 99 
  
 Älvsborgs läns 
  
 8 359 
  
 98 
  
 102 
  
 8 248 
  
 99 
  
 103 
  
 Skaraborgs läns 
  
 8 578 
  
 101 
  
 102 
  
 8 267 
  
 99 
  
 100 
  
 Värmlands läns 
  
 8 503 
  
 100 
  
 98 
  
 8 626 
  
 103 
  
 101 
  
 Örebro läns 
  
 8 539 
  
 100 
  
 97 
  
 8 630 
  
 103 
  
 100 
  
 Västmanlands läns 
  
 8 390 
  
 99 
  
 102 
  
 8 557 
  
 102 
  
 106 
  
 Kopparbergs läns 
  
 8 538 
  
 100 
  
 102 
  
 8 650 
  
 104 
  
 105 
  
 Gävleborgs läns 
  
 8 875 
  
 104 
  
 99 
  
 8 792 
  
 105 
  
 100 
  
 Västernorrlands läns 
  
 8 903 
  
 105 
  
 102 
  
 8 708 
  
 104 
  
 102 
  
 Jämtlands läns 
  
 8 608 
  
 101 
  
 103 
  
 8 659 
  
 104 
  
 105 
  
 Västerbottens läns 
  
 8 609 
  
 101 
  
 100 
  
 8 087 
  
 97 
  
 96 
  
 Norrbottens läns 
  
 8 739 
  
 103 
  
 101 
  
 8 448 
  
 101 
  
 99 
  
 Malmö 
  
 9 164 
  
 108 
  
 96 
  
 9 300 
  
 111 
  
 99 
  
 Göteborg 
  
 9 133 
  
 107 
  
 98 
  
 8 743 
  
 105 
  
 96 
  
 Riket 
  
 8 503 
  
 100 
  
 100 
  
 8 353 
  
 100 
  
 100 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 I tabellen nedan visas vad modellerna ger för genomsnittlig kostnad per invånare och kostnadsindex per län, de nya landstingen. I tabellen finns också kostnaden per invånare enligt bokslut 1999. Modeller med uppdelning på vårdtunga och ej vårdtunga har den bästa samvariationen med de verkliga kostnaderna. Korrelationskoefficienten ligger på  
 0,47–0,48. 
  Modellen med variabel avliden har marginellt något större korrelation än de övriga. Korrelationen mellan verkliga kostnaden och modeller med flera  
 socioekonomis-ka 
  variabler men utan uppdelning efter vårdtyngd har en korrelationskoefficient som är endast 0,17 utan variabeln avliden och 0,20 med. 
 136 
 Jämförelse per län av sjukvårdskostnader enligt bokslut 1999 jämfört med olika fördelningsmodeller baserad på befolkningsstruktur 1998 (Befolkning 19971231 + födda 1998). Modeller enligt punkterna  
 1–5 
  ovan. 
  
 Enligt Bokslut 1999 
  
 Punkt 1 
  
 Punkt 2 
  
 Punkt 3 
  
 Punkt 5 
  
 Punkt 6 
  
 Län 
  
 SUMMA hälso- 
  
 Bok- 
  
 Kostn 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn. 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn 
  
 Kostnads- 
  
 Kostn 
  
 Kostnads- 
  
 och  
 sjuk-vård 
  exkl 
  
 slutsindex 
  
 per inv 
  
 index 
  
 per inv 
  
 index 
  
 per inv 
  
 index 
  
 per inv 
  
 index 
  
 per inv totalt 
  
 index 
  
 tand-vård 
  
 totalt 
  
 totalt 
  
 totalt 
  
 totalt 
  
 Stockholm 
  
 11622 
  
 104 
  
 8 196 
  
 99 
  
 8 363 
  
 98 
  
 8 096 
  
 97 
  
 8 355 
  
 98 
  
 8 083 
  
 97 
  
 Uppsala 
  
 10026 
  
 90 
  
 7 924 
  
 95 
  
 8 113 
  
 95 
  
 7 795 
  
 93 
  
 8 093 
  
 95 
  
 7 758 
  
 93 
  
 Södermanland 
  
 10250 
  
 92 
  
 8 441 
  
 102 
  
 8 621 
  
 101 
  
 8 672 
  
 104 
  
 8 636 
  
 102 
  
 8 648 
  
 104 
  
 Östergötland 
  
 10316 
  
 92 
  
 8 001 
  
 96 
  
 8 198 
  
 96 
  
 8 449 
  
 101 
  
 8 205 
  
 96 
  
 8 397 
  
 101 
  
 Jönköping 
  
 10477 
  
 94 
  
 8 432 
  
 101 
  
 8 622 
  
 101 
  
 8 270 
  
 99 
  
 8 619 
  
 101 
  
 8 261 
  
 99 
  
 Kronoberg 
  
 9977 
  
 89 
  
 8 199 
  
 99 
  
 8 386 
  
 99 
  
 8 119 
  
 97 
  
 8 380 
  
 99 
  
 8 095 
  
 97 
  
 Kalmar 
  
 11315 
  
 101 
  
 8 341 
  
 100 
  
 8 548 
  
 101 
  
 8 561 
  
 102 
  
 8 559 
  
 101 
  
 8 556 
  
 102 
  
 Gotland 
  
 14627 
  
 131 
  
 8 282 
  
 100 
  
 8 474 
  
 100 
  
 8 202 
  
 98 
  
 8 488 
  
 100 
  
 8 197 
  
 98 
  
 Blekinge 
  
 11963 
  
 107 
  
 8 339 
  
 100 
  
 8 545 
  
 101 
  
 8 532 
  
 102 
  
 8 543 
  
 100 
  
 8 506 
  
 102 
  
 Skåne 
  
 10398 
  
 93 
  
 8 280 
  
 100 
  
 8 482 
  
 100 
  
 8 474 
  
 101 
  
 8 484 
  
 100 
  
 8 479 
  
 102 
  
 Halland 
  
 10251 
  
 92 
  
 7 932 
  
 95 
  
 8 128 
  
 96 
  
 8 086 
  
 97 
  
 8 117 
  
 95 
  
 8 051 
  
 96 
  
 Västra Götaland 
  
 11104 
  
 99 
  
 8 504 
  
 102 
  
 8 688 
  
 102 
  
 8 378 
  
 100 
  
 8 676 
  
 102 
  
 8 361 
  
 100 
  
 Värmland 
  
 11537 
  
 103 
  
 8 284 
  
 100 
  
 8 485 
  
 100 
  
 8 623 
  
 103 
  
 8 503 
  
 100 
  
 8 626 
  
 103 
  
 Örebro 
  
 11800 
  
 105 
  
 8 334 
  
 100 
  
 8 529 
  
 100 
  
 8 648 
  
 103 
  
 8 539 
  
 100 
  
 8 630 
  
 103 
  
 Västmanland 
  
 10681 
  
 95 
  
 8 195 
  
 99 
  
 8 377 
  
 99 
  
 8 585 
  
 103 
  
 8 390 
  
 99 
  
 8 557 
  
 102 
  
 Dalarna 
  
 11384 
  
 102 
  
 8 312 
  
 100 
  
 8 511 
  
 100 
  
 8 641 
  
 103 
  
 8 538 
  
 100 
  
 8 650 
  
 104 
  
 Gävleborg 
  
 12119 
  
 108 
  
 8 663 
  
 104 
  
 8 854 
  
 104 
  
 8 768 
  
 105 
  
 8 875 
  
 104 
  
 8 792 
  
 105 
  
 Västernorrland 
  
 12174 
  
 109 
  
 8 690 
  
 105 
  
 8 882 
  
 104 
  
 8 678 
  
 104 
  
 8 903 
  
 105 
  
 8 708 
  
 104 
  
 Jämtland 
  
 11163 
  
 100 
  
 8 371 
  
 101 
  
 8 563 
  
 101 
  
 8 631 
  
 103 
  
 8 608 
  
 101 
  
 8 659 
  
 104 
  
 Västerbotten 
  
 11772 
  
 105 
  
 8 428 
  
 101 
  
 8 618 
  
 101 
  
 8 104 
  
 97 
  
 8 609 
  
 101 
  
 8 087 
  
 97 
  
 Norrbotten 
  
 13828 
  
 124 
  
 8 555 
  
 103 
  
 8 727 
  
 103 
  
 8 449 
  
 101 
  
 8 739 
  
 103 
  
 8 448 
  
 101 
  
 Riket 
  
 11188 
  
 100 
  
 8 315 
  
 100 
  
 8 502 
  
 100 
  
 8 364 
  
 100 
  
 8 503 
  
 100 
  
 8 353 
  
 100 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:127 
  
 Korrelationskoefficienten mellan bokslutsindex och index enligt modellerna i punkterna  
 1–5 
  är: 
  
 Punkt1 
  
 Punkt 2 
  
 Punkt 3 
  
 Punkt 4 
  
 Punkt 5 
  
 Korrelationskoeffi-cient 
  
 0,476 
  
 0,472 
  
 0,171 
  
 0,479 
  
 0,197 
  
 138 
 Bilaga 1. Genomsnittliga vårdkostnader med data från MLL 1998 
 Genomsnittlig kostnad för vårdtunga grupper baserad på kostnad 1998, gamla MLL exklusive Svedala och Vellinge 
  
 Ålder 
  
 Vårdtung grupp 
  
 Kön 
  
 0-19 
  
 20-44 
  
 45-74 
  
 75-79 
  
 80-89 
  
 90- 
  
 Alla åldrar 
  
 Elakartad tumörsjukdom 
  
 Män 
  
 265 951 
  
 88 509 
  
 79 936 
  
 74 080 
  
 58 561 
  
 49 040 
  
 76 752 
  
 Kvinnor 
  
 179 977 
  
 41 842 
  
 70 670 
  
 69 600 
  
 55 912 
  
 42 782 
  
 64 243 
  
 Cerebrovaskulär sjukdom 
  
 Män 
  
 75 034 
  
 67 833 
  
 61 714 
  
 64 763 
  
 51 250 
  
 42 258 
  
 59 222 
  
 Kvinnor 
  
 221 722 
  
 92 565 
  
 66 871 
  
 50 170 
  
 48 252 
  
 36 341 
  
 53 928 
  
 Inflammatorisk ledsjukdom 
  
 Män 
  
 37 923 
  
 32 892 
  
 66 196 
  
 74 579 
  
 49 827 
  
 36 578 
  
 58 220 
  
 Kvinnor 
  
 67 576 
  
 43 152 
  
 65 707 
  
 58 205 
  
 68 952 
  
 50 693 
  
 62 163 
  
 Artros 
  
 Män 
  
 3 325 
  
 44 405 
  
 49 255 
  
 65 615 
  
 43 854 
  
 57 198 
  
 50 354 
  
 Kvinnor 
  
 49 630 
  
 45 060 
  
 53 688 
  
 44 548 
  
 57 543 
  
 47 142 
  
 Ischemisk hjärtsjukdom 
  
 Män 
  
 239 889 
  
 55 779 
  
 62 831 
  
 61 803 
  
 50 747 
  
 40 085 
  
 59 705 
  
 Kvinnor 
  
 163 587 
  
 95 287 
  
 57 471 
  
 58 021 
  
 50 472 
  
 39 422 
  
 53 725 
  
 Höftfraktur 
  
 Män 
  
 67 912 
  
 74 178 
  
 60 317 
  
 51 906 
  
 44 847 
  
 32 853 
  
 52 404 
  
 Kvinnor 
  
 37 096 
  
 154 211 
  
 47 045 
  
 54 518 
  
 36 406 
  
 28 240 
  
 39 678 
  
 Schizofreni 
  
 Män 
  
 500 875 
  
 231 242 
  
 159 768 
  
 57 289 
  
 416 508 
  
 203 382 
  
 Kvinnor 
  
 492 012 
  
 220 304 
  
 143 237 
  
 63 200 
  
 27 656 
  
 5 883 
  
 174 590 
  
 Övriga psykoser 
  
 Män 
  
 90 043 
  
 99 160 
  
 86 622 
  
 76 647 
  
 61 472 
  
 37 758 
  
 85 202 
  
 Kvinnor 
  
 171 964 
  
 124 123 
  
 95 589 
  
 83 117 
  
 71 072 
  
 43 940 
  
 95 156 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 147 639 
  
 96 343 
  
 69 021 
  
 63 647 
  
 52 330 
  
 39 368 
  
 65 744 
  
 30 
 Genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga baserad på kostnad 1998, gamla MLL exklusive Svedala och Vellinge,  
 0-inkomsttagare 
  
 Ålder 
  
 Kön 
  
 Civilstånd 
  
 Sysselsättning 
  
 BOENDE 
  
 0 
  
 1-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-74 
  
 75- 
  
 Alla åldrar 
  
 Män 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 12 033 
  
 5 823 
  
 3 469 
  
 2 685 
  
 2 788 
  
 0 
  
 1 946 
  
 4 047 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 11 142 
  
 6 897 
  
 4 438 
  
 3 581 
  
 2 783 
  
 0 
  
 5 191 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 524 
  
 0 
  
 2 238 
  
 1 292 
  
 1 308 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 739 
  
 3 658 
  
 2 490 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 244 
  
 7 157 
  
 2 371 
  
 2 119 
  
 3 781 
  
 3 655 
  
 4 524 
  
 3 046 
  
 2 547 
  
 3 325 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 461 
  
 3 862 
  
 2 334 
  
 3 500 
  
 3 792 
  
 4 090 
  
 5 525 
  
 5 590 
  
 5 523 
  
 3 636 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 12 012 
  
 2 333 
  
 7 173 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 693 
  
 1 693 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 0 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 170 
  
 28 333 
  
 1 758 
  
 4 028 
  
 1 889 
  
 1 667 
  
 16 120 
  
 6 895 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 874 
  
 8 780 
  
 4 827 
  
 4 931 
  
 8 428 
  
 3 602 
  
 481 
  
 4 258 
  
 5 733 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 955 
  
 678 
  
 816 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 539 
  
 524 
  
 787 
  
 1 615 
  
 0 
  
 11 006 
  
 1 687 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 571 
  
 277 
  
 3 131 
  
 1 176 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 512 
  
 2 870 
  
 1 954 
  
 3 015 
  
 2 649 
  
 4 060 
  
 51 683 
  
 66 788 
  
 3 008 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 4 211 
  
 3 023 
  
 2 770 
  
 5 489 
  
 5 111 
  
 4 526 
  
 6 540 
  
 3 616 
  
 20 799 
  
 3 747 
  
 Kvinnor 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 8 949 
  
 5 082 
  
 3 020 
  
 2 594 
  
 4 607 
  
 3 716 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 14 960 
  
 5 641 
  
 3 106 
  
 2 976 
  
 6 145 
  
 0 
  
 4 727 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 6 124 
  
 5 481 
  
 24 095 
  
 2 584 
  
 9 358 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 1 930 
  
 1 260 
  
 808 
  
 1 198 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 472 
  
 7 971 
  
 6 556 
  
 4 671 
  
 3 495 
  
 4 681 
  
 3 716 
  
 956 
  
 14 952 
  
 4 483 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 4 649 
  
 12 201 
  
 8 420 
  
 7 282 
  
 9 039 
  
 5 335 
  
 5 492 
  
 4 330 
  
 5 134 
  
 6 896 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 1 238 
  
 1 238 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 930 
  
 930 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 819 
  
 1 819 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 753 
  
 10 891 
  
 10 337 
  
 3 375 
  
 3 603 
  
 2 227 
  
 1 806 
  
 1 090 
  
 4 102 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 9 027 
  
 20 998 
  
 9 806 
  
 9 532 
  
 6 284 
  
 3 870 
  
 2 683 
  
 9 139 
  
 8 162 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 544 
  
 5 501 
  
 629 
  
 3 093 
  
 3 996 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 072 
  
 1 644 
  
 6 599 
  
 1 338 
  
 2 934 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 191 
  
 5 145 
  
 1 667 
  
 3 221 
  
 2 708 
  
 2 968 
  
 2 976 
  
 800 
  
 4 506 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 8 530 
  
 5 241 
  
 4 585 
  
 3 953 
  
 4 685 
  
 2 834 
  
 1 443 
  
 73 319 
  
 3 719 
  
 5 659 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 11 424 
  
 5 742 
  
 3 400 
  
 2 803 
  
 4 078 
  
 4 215 
  
 3 895 
  
 5 200 
  
 4 980 
  
 4 772 
  
 5 371 
  
 4 987 
  
 6 512 
  
 4 266 
  
 31 
 Genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga baserad på kostnad 1998, gamla MLL exklusive Svedala och Vellinge, inkomst under median 
 Ålder 
  
 Kön 
  
 Civilstånd 
  
 Sysselsättning 
  
 BOENDE 
  
 0 
  
 1-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-74 
  
 75- 
  
 Alla åldrar 
  
 Män 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 4 245 
  
 3 891 
  
 2 650 
  
 3 554 
  
 3 884 
  
 1 869 
  
 2 529 
  
 2 714 
  
 4 521 
  
 4 587 
  
 5 780 
  
 7 438 
  
 3 556 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 7 611 
  
 4 367 
  
 7 152 
  
 3 685 
  
 2 809 
  
 1 981 
  
 2 919 
  
 4 770 
  
 2 975 
  
 3 822 
  
 6 487 
  
 8 755 
  
 3 908 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 705 
  
 2 875 
  
 2 630 
  
 2 457 
  
 3 952 
  
 7 411 
  
 5 823 
  
 7 460 
  
 7 507 
  
 4 389 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 977 
  
 3 330 
  
 2 801 
  
 2 709 
  
 3 510 
  
 6 576 
  
 4 444 
  
 7 154 
  
 7 853 
  
 3 947 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 9 384 
  
 5 086 
  
 2 476 
  
 3 751 
  
 6 136 
  
 7 781 
  
 6 580 
  
 7 830 
  
 8 491 
  
 7 577 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 149 
  
 3 350 
  
 1 892 
  
 4 404 
  
 6 265 
  
 6 071 
  
 7 063 
  
 11 616 
  
 10 608 
  
 8 438 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 3 941 
  
 4 131 
  
 5 454 
  
 2 671 
  
 5 673 
  
 4 067 
  
 14 485 
  
 16 393 
  
 4 708 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 2 600 
  
 6 903 
  
 3 908 
  
 5 859 
  
 3 852 
  
 1 645 
  
 4 580 
  
 5 081 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 795 
  
 5 310 
  
 6 517 
  
 4 832 
  
 10 277 
  
 11 052 
  
 9 779 
  
 6 731 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 896 
  
 705 
  
 2 839 
  
 6 625 
  
 9 276 
  
 5 389 
  
 13 147 
  
 6 879 
  
 6 212 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 8 836 
  
 16 357 
  
 9 515 
  
 5 032 
  
 6 252 
  
 10 355 
  
 9 527 
  
 8 822 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 154 
  
 11 554 
  
 6 369 
  
 14 618 
  
 9 774 
  
 7 502 
  
 12 511 
  
 11 021 
  
 10 595 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 2 747 
  
 2 161 
  
 1 973 
  
 2 802 
  
 2 980 
  
 3 150 
  
 3 765 
  
 1 309 
  
 589 
  
 2 430 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 3 841 
  
 2 102 
  
 3 376 
  
 3 984 
  
 4 739 
  
 6 806 
  
 17 673 
  
 3 042 
  
 8 350 
  
 3 393 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 345 
  
 2 055 
  
 2 732 
  
 4 710 
  
 4 051 
  
 2 354 
  
 3 738 
  
 3 579 
  
 2 075 
  
 2 823 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 883 
  
 1 831 
  
 2 032 
  
 3 773 
  
 10 117 
  
 6 973 
  
 7 000 
  
 8 455 
  
 2 353 
  
 2 603 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 6 060 
  
 3 764 
  
 9 279 
  
 9 208 
  
 12 956 
  
 8 779 
  
 7 389 
  
 9 938 
  
 8 773 
  
 8 095 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 492 
  
 4 970 
  
 8 926 
  
 13 203 
  
 14 829 
  
 15 253 
  
 7 752 
  
 7 655 
  
 10 438 
  
 10 704 
  
 Kvinnor 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 2 738 
  
 3 555 
  
 3 032 
  
 3 848 
  
 13 267 
  
 8 116 
  
 5 249 
  
 4 543 
  
 5 510 
  
 5 243 
  
 7 285 
  
 4 445 
  
 5 121 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 4 909 
  
 4 680 
  
 3 062 
  
 5 916 
  
 11 936 
  
 7 351 
  
 7 352 
  
 6 044 
  
 6 525 
  
 4 793 
  
 1 539 
  
 11 602 
  
 6 402 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 846 
  
 8 185 
  
 7 696 
  
 5 038 
  
 4 455 
  
 7 012 
  
 6 208 
  
 5 240 
  
 6 241 
  
 5 407 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 4 418 
  
 11 249 
  
 7 451 
  
 7 528 
  
 5 752 
  
 7 873 
  
 7 126 
  
 4 946 
  
 9 969 
  
 6 992 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 6 191 
  
 6 399 
  
 6 999 
  
 9 083 
  
 9 329 
  
 10 377 
  
 7 024 
  
 7 448 
  
 8 364 
  
 7 992 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 4 594 
  
 12 556 
  
 8 151 
  
 7 715 
  
 8 574 
  
 9 827 
  
 7 753 
  
 6 994 
  
 10 464 
  
 8 663 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 14 588 
  
 8 823 
  
 7 992 
  
 5 923 
  
 7 745 
  
 5 862 
  
 2 911 
  
 4 964 
  
 7 014 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 6 446 
  
 6 472 
  
 9 216 
  
 8 086 
  
 6 879 
  
 5 717 
  
 4 252 
  
 7 016 
  
 7 618 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 689 
  
 11 307 
  
 9 145 
  
 6 661 
  
 6 959 
  
 5 301 
  
 9 798 
  
 8 985 
  
 7 618 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 9 083 
  
 4 906 
  
 8 809 
  
 6 792 
  
 8 316 
  
 6 437 
  
 6 046 
  
 9 713 
  
 7 588 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 65 239 
  
 4 098 
  
 12 011 
  
 8 614 
  
 8 995 
  
 6 640 
  
 7 066 
  
 7 947 
  
 7 823 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 22 102 
  
 8 516 
  
 12 055 
  
 12 386 
  
 12 254 
  
 9 001 
  
 8 835 
  
 9 642 
  
 9 771 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 3 688 
  
 4 430 
  
 6 046 
  
 5 799 
  
 4 345 
  
 6 239 
  
 1 738 
  
 1 347 
  
 4 037 
  
 5 150 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 7 807 
  
 5 023 
  
 5 389 
  
 6 899 
  
 5 869 
  
 6 915 
  
 4 893 
  
 14 382 
  
 5 653 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 042 
  
 3 679 
  
 4 824 
  
 5 520 
  
 6 542 
  
 4 491 
  
 4 474 
  
 11 791 
  
 15 742 
  
 4 223 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 6 215 
  
 3 900 
  
 3 908 
  
 6 851 
  
 11 330 
  
 6 723 
  
 4 776 
  
 5 084 
  
 4 170 
  
 4 628 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 773 
  
 6 059 
  
 8 901 
  
 8 886 
  
 7 162 
  
 16 208 
  
 6 205 
  
 5 343 
  
 7 393 
  
 7 751 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 7 310 
  
 9 877 
  
 9 957 
  
 13 154 
  
 19 198 
  
 12 905 
  
 9 000 
  
 7 910 
  
 8 168 
  
 10 812 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 4 831 
  
 3 953 
  
 3 388 
  
 3 876 
  
 3 641 
  
 5 109 
  
 6 483 
  
 6 585 
  
 7 194 
  
 6 808 
  
 8 109 
  
 9 271 
  
 6 424 
  
 32 
 Genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga baserad på kostnad 1998, gamla MLL exklusive Svedala och Vellinge, inkomst över median 
 Ålder 
  
 Kön 
  
 Civilstånd 
  
 Sysselsättning 
  
 BOENDE 
  
 0 
  
 1-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-74 
  
 75- 
  
 Alla åldrar 
  
 Män 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 2 423 
  
 956 
  
 1 823 
  
 1 902 
  
 2 358 
  
 2 687 
  
 3 468 
  
 5 054 
  
 5 589 
  
 9 317 
  
 3 185 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 963 
  
 2 201 
  
 2 537 
  
 3 102 
  
 3 905 
  
 5 043 
  
 8 727 
  
 7 518 
  
 3 531 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 313 
  
 5 956 
  
 2 805 
  
 6 970 
  
 4 077 
  
 8 487 
  
 6 185 
  
 6 858 
  
 8 088 
  
 6 568 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 494 
  
 3 637 
  
 5 074 
  
 9 142 
  
 7 381 
  
 8 955 
  
 10 031 
  
 7 643 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 6 395 
  
 5 282 
  
 13 139 
  
 11 374 
  
 7 941 
  
 7 672 
  
 9 930 
  
 8 721 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 744 
  
 737 
  
 6 214 
  
 4 596 
  
 12 663 
  
 7 390 
  
 10 637 
  
 10 503 
  
 9 539 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 8 960 
  
 3 639 
  
 3 327 
  
 3 401 
  
 3 956 
  
 5 366 
  
 4 819 
  
 5 488 
  
 3 907 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 1 042 
  
 5 339 
  
 3 385 
  
 3 841 
  
 4 674 
  
 5 734 
  
 7 649 
  
 6 971 
  
 4 420 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 34 134 
  
 1 904 
  
 3 783 
  
 3 609 
  
 12 373 
  
 5 334 
  
 11 390 
  
 8 131 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 5 525 
  
 11 140 
  
 14 382 
  
 9 797 
  
 5 966 
  
 12 927 
  
 10 654 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 31 150 
  
 6 973 
  
 9 409 
  
 7 378 
  
 9 346 
  
 9 733 
  
 8 884 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 9 966 
  
 9 382 
  
 9 316 
  
 9 075 
  
 10 908 
  
 12 267 
  
 10 578 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 1 369 
  
 2 328 
  
 2 316 
  
 2 388 
  
 2 698 
  
 3 649 
  
 4 061 
  
 2 557 
  
 2 578 
  
 2 573 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 2 291 
  
 2 421 
  
 2 397 
  
 3 095 
  
 3 729 
  
 4 262 
  
 2 475 
  
 2 473 
  
 9 524 
  
 3 010 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 773 
  
 1 008 
  
 2 907 
  
 2 943 
  
 6 082 
  
 7 766 
  
 14 441 
  
 3 422 
  
 18 070 
  
 5 349 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 804 
  
 4 009 
  
 3 265 
  
 12 034 
  
 9 977 
  
 4 178 
  
 1 733 
  
 11 201 
  
 5 472 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 19 795 
  
 6 840 
  
 5 572 
  
 20 629 
  
 11 682 
  
 6 851 
  
 5 566 
  
 8 306 
  
 10 024 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 994 
  
 2 342 
  
 6 792 
  
 13 496 
  
 9 251 
  
 6 071 
  
 12 989 
  
 5 456 
  
 7 769 
  
 Kvinnor 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 699 
  
 7 479 
  
 9 387 
  
 5 599 
  
 3 990 
  
 4 719 
  
 5 188 
  
 7 173 
  
 12 054 
  
 4 776 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 16 079 
  
 8 122 
  
 7 151 
  
 5 874 
  
 5 215 
  
 4 873 
  
 5 423 
  
 7 491 
  
 5 999 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 9 508 
  
 7 754 
  
 7 727 
  
 9 005 
  
 7 291 
  
 5 049 
  
 7 146 
  
 7 696 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 12 176 
  
 20 004 
  
 7 436 
  
 10 181 
  
 5 103 
  
 18 909 
  
 445 
  
 9 557 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 33 191 
  
 8 149 
  
 8 177 
  
 12 170 
  
 6 334 
  
 7 228 
  
 8 205 
  
 7 760 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 11 283 
  
 4 952 
  
 7 142 
  
 7 523 
  
 7 130 
  
 9 262 
  
 13 150 
  
 8 082 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 9 633 
  
 7 182 
  
 5 003 
  
 5 094 
  
 4 956 
  
 6 573 
  
 6 491 
  
 5 296 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 851 
  
 5 698 
  
 5 589 
  
 5 368 
  
 5 940 
  
 5 556 
  
 9 976 
  
 10 582 
  
 5 701 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 836 
  
 5 675 
  
 5 419 
  
 6 778 
  
 6 271 
  
 4 272 
  
 6 329 
  
 6 024 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 16 634 
  
 10 768 
  
 6 570 
  
 8 328 
  
 7 454 
  
 3 942 
  
 5 907 
  
 7 375 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 202 
  
 9 358 
  
 10 143 
  
 7 063 
  
 7 629 
  
 8 868 
  
 8 019 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 66 790 
  
 13 862 
  
 8 218 
  
 9 113 
  
 7 863 
  
 8 890 
  
 12 711 
  
 10 240 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 4 606 
  
 7 363 
  
 5 996 
  
 3 855 
  
 4 401 
  
 4 798 
  
 0 
  
 5 540 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 5 549 
  
 4 982 
  
 5 844 
  
 4 217 
  
 5 006 
  
 4 139 
  
 8 278 
  
 24 395 
  
 5 167 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 475 
  
 4 445 
  
 6 156 
  
 3 832 
  
 8 632 
  
 6 362 
  
 2 669 
  
 7 570 
  
 5 508 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 8 544 
  
 7 632 
  
 4 892 
  
 12 162 
  
 3 633 
  
 4 189 
  
 4 741 
  
 6 180 
  
 6 562 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 0 
  
 5 239 
  
 3 335 
  
 9 831 
  
 6 141 
  
 9 508 
  
 8 771 
  
 11 346 
  
 11 297 
  
 9 136 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 9 605 
  
 6 925 
  
 9 933 
  
 5 455 
  
 12 546 
  
 8 248 
  
 8 326 
  
 10 340 
  
 9 261 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 1 561 
  
 1 288 
  
 3 370 
  
 3 874 
  
 3 914 
  
 3 738 
  
 4 584 
  
 6 101 
  
 8 198 
  
 10 316 
  
 4 630 
  
 33 
 Bilaga 2. Genomsnittliga vårdkostnader med data från hela Skåne län 1998 
 Genomsnittlig kostnad för vårdtunga grupper baserad på alla kommuner i 
 Skåne 1998 
  
 Ålder 
  
 Vårdtung grupp 
  
 Kön 
  
 0-19 
  
 20-44 
  
 45-74 
  
 75-79 
  
 80-89 
  
 90- 
  
 Alla åldrar 
  
 Elakartad tumörsjukdom 
  
 Män 
  
 221 381 
  
 101 825 
  
 82 607 
  
 77 342 
  
 62 780 
  
 44 095 
  
 78 904 
  
 Kvinnor 
  
 210 804 
  
 45 940 
  
 74 425 
  
 76 020 
  
 61 893 
  
 51 986 
  
 69 155 
  
 Cerebrovaskulär sjukdom 
  
 Män 
  
 133 517 
  
 79 832 
  
 63 686 
  
 61 070 
  
 57 050 
  
 45 170 
  
 61 286 
  
 Kvinnor 
  
 232 686 
  
 81 358 
  
 68 164 
  
 54 252 
  
 47 434 
  
 39 897 
  
 55 183 
  
 Inflammatorisk ledsjukdom 
  
 Män 
  
 33 936 
  
 39 341 
  
 64 029 
  
 65 661 
  
 52 454 
  
 52 543 
  
 56 982 
  
 Kvinnor 
  
 52 337 
  
 47 435 
  
 66 374 
  
 59 733 
  
 63 428 
  
 47 514 
  
 61 477 
  
 Artros 
  
 Män 
  
 3 325 
  
 41 788 
  
 48 897 
  
 54 754 
  
 47 954 
  
 45 089 
  
 49 212 
  
 Kvinnor 
  
 42 440 
  
 46 272 
  
 49 780 
  
 46 864 
  
 48 394 
  
 47 109 
  
 Ischemisk hjärtsjukdom 
  
 Män 
  
 253 289 
  
 64 617 
  
 61 467 
  
 59 759 
  
 50 689 
  
 41 656 
  
 58 643 
  
 Kvinnor 
  
 251 716 
  
 77 494 
  
 58 573 
  
 55 527 
  
 50 267 
  
 40 070 
  
 53 520 
  
 Höftfraktur 
  
 Män 
  
 69 414 
  
 70 532 
  
 54 107 
  
 49 805 
  
 52 497 
  
 36 472 
  
 53 170 
  
 Kvinnor 
  
 50 072 
  
 112 418 
  
 49 094 
  
 49 031 
  
 38 548 
  
 33 206 
  
 41 070 
  
 Schizofreni 
  
 Män 
  
 282 900 
  
 215 518 
  
 163 501 
  
 47 066 
  
 241 260 
  
 94 144 
  
 193 795 
  
 Kvinnor 
  
 438 919 
  
 191 932 
  
 143 008 
  
 65 822 
  
 27 534 
  
 5 883 
  
 159 093 
  
 Övriga psykoser 
  
 Män 
  
 108 520 
  
 95 196 
  
 78 397 
  
 76 084 
  
 67 512 
  
 31 673 
  
 81 836 
  
 Kvinnor 
  
 171 237 
  
 115 080 
  
 98 276 
  
 83 654 
  
 62 445 
  
 39 238 
  
 90 595 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 137 282 
  
 94 080 
  
 69 587 
  
 63 310 
  
 53 687 
  
 41 123 
  
 65 709 
  
 34 
 Genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga baserad på kostnad 1998, Skåne län,  
 0-inkomsttagare 
  
 Ålder 
  
 Kön 
  
 Civilstånd 
  
 Sysselsättning 
  
 BOENDE 
  
 0 
  
 1-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-74 
  
 75- 
  
 Alla åldrar 
  
 Män 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 12 227 
  
 6 116 
  
 3 780 
  
 3 000 
  
 3 107 
  
 55 
  
 7 438 
  
 2 722 
  
 4 337 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 10 023 
  
 7 416 
  
 4 745 
  
 3 578 
  
 4 141 
  
 0 
  
 4 667 
  
 5 493 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 6 803 
  
 201 
  
 1 672 
  
 1 926 
  
 0 
  
 2 456 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 340 
  
 454 
  
 2 242 
  
 1 337 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 219 
  
 3 301 
  
 2 845 
  
 2 345 
  
 4 925 
  
 3 168 
  
 4 352 
  
 3 722 
  
 4 382 
  
 3 399 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 750 
  
 2 889 
  
 2 729 
  
 3 671 
  
 4 625 
  
 4 988 
  
 6 980 
  
 7 791 
  
 8 371 
  
 4 290 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 12 012 
  
 2 333 
  
 7 173 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 3 651 
  
 3 651 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 693 
  
 1 693 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 379 
  
 477 
  
 0 
  
 583 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 149 
  
 2 062 
  
 17 011 
  
 2 350 
  
 3 560 
  
 4 366 
  
 1 111 
  
 11 173 
  
 5 175 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 855 
  
 6 647 
  
 3 187 
  
 4 703 
  
 6 206 
  
 4 941 
  
 3 191 
  
 12 277 
  
 5 115 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 955 
  
 678 
  
 816 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 5 540 
  
 2 770 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 126 
  
 1 837 
  
 3 386 
  
 538 
  
 0 
  
 11 006 
  
 2 540 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 641 
  
 1 184 
  
 2 722 
  
 0 
  
 1 323 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 532 
  
 2 637 
  
 1 947 
  
 2 679 
  
 2 528 
  
 5 170 
  
 27 253 
  
 66 788 
  
 1 841 
  
 2 759 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 910 
  
 3 626 
  
 3 224 
  
 4 938 
  
 8 162 
  
 4 730 
  
 4 166 
  
 1 381 
  
 14 503 
  
 4 235 
  
 Kvinnor 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 9 170 
  
 5 181 
  
 3 223 
  
 2 770 
  
 4 535 
  
 3 854 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 11 211 
  
 6 326 
  
 3 592 
  
 3 380 
  
 6 611 
  
 0 
  
 1 707 
  
 5 015 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 593 
  
 5 481 
  
 18 733 
  
 2 210 
  
 8 839 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 3 172 
  
 3 379 
  
 808 
  
 2 557 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 771 
  
 7 246 
  
 5 648 
  
 5 136 
  
 4 019 
  
 4 301 
  
 4 109 
  
 4 686 
  
 9 909 
  
 4 611 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 5 237 
  
 12 242 
  
 9 438 
  
 7 495 
  
 7 567 
  
 5 994 
  
 6 152 
  
 4 133 
  
 5 393 
  
 7 123 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 1 238 
  
 1 238 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 7 988 
  
 7 988 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 010 
  
 1 010 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 821 
  
 7 380 
  
 4 100 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 517 
  
 11 552 
  
 9 115 
  
 3 922 
  
 5 166 
  
 3 466 
  
 5 276 
  
 3 396 
  
 5 275 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 5 692 
  
 15 215 
  
 8 900 
  
 8 515 
  
 7 042 
  
 4 434 
  
 3 713 
  
 8 002 
  
 7 773 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 0 
  
 0 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 555 
  
 555 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 544 
  
 3 346 
  
 556 
  
 2 591 
  
 3 081 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 313 
  
 1 778 
  
 3 310 
  
 0 
  
 1 338 
  
 2 199 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 076 
  
 4 562 
  
 1 870 
  
 4 794 
  
 3 685 
  
 3 773 
  
 1 393 
  
 800 
  
 4 652 
  
 4 488 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 6 716 
  
 5 399 
  
 5 399 
  
 6 731 
  
 7 962 
  
 4 586 
  
 4 263 
  
 22 500 
  
 4 590 
  
 5 983 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 10 676 
  
 6 139 
  
 3 718 
  
 3 054 
  
 4 232 
  
 4 368 
  
 4 486 
  
 5 444 
  
 5 722 
  
 4 943 
  
 5 566 
  
 5 235 
  
 7 056 
  
 4 547 
  
 35 
 Genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga baserad på kostnad 1998, Skåne län, inkomst under median 
 Ålder 
  
 Kön 
  
 Civilstånd 
  
 Sysselsättning 
  
 BOENDE 
  
 0 
  
 1-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-74 
  
 75- 
  
 Alla åldrar 
  
 Män 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 5 668 
  
 5 653 
  
 3 457 
  
 3 290 
  
 7 910 
  
 2 375 
  
 2 696 
  
 3 261 
  
 4 333 
  
 4 355 
  
 5 762 
  
 7 161 
  
 3 684 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 8 532 
  
 3 694 
  
 5 311 
  
 7 335 
  
 2 175 
  
 2 662 
  
 3 624 
  
 3 886 
  
 3 927 
  
 4 983 
  
 5 548 
  
 9 169 
  
 4 620 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 845 
  
 2 890 
  
 3 431 
  
 2 737 
  
 4 633 
  
 5 496 
  
 6 139 
  
 7 127 
  
 8 225 
  
 4 389 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 918 
  
 2 966 
  
 2 709 
  
 3 272 
  
 3 689 
  
 7 750 
  
 5 159 
  
 6 385 
  
 10 579 
  
 4 317 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 7 987 
  
 4 951 
  
 7 839 
  
 5 106 
  
 5 969 
  
 7 991 
  
 7 384 
  
 7 318 
  
 8 724 
  
 7 816 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 549 
  
 4 122 
  
 4 885 
  
 4 244 
  
 5 671 
  
 6 862 
  
 6 805 
  
 9 581 
  
 10 751 
  
 8 120 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 3 941 
  
 1 857 
  
 5 353 
  
 3 467 
  
 4 617 
  
 3 999 
  
 7 339 
  
 11 895 
  
 4 402 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 975 
  
 2 484 
  
 5 178 
  
 4 410 
  
 4 878 
  
 5 292 
  
 3 665 
  
 3 128 
  
 4 726 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 0 
  
 3 582 
  
 4 717 
  
 9 453 
  
 4 481 
  
 8 499 
  
 5 159 
  
 6 999 
  
 6 488 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 6 238 
  
 1 120 
  
 3 868 
  
 5 357 
  
 6 844 
  
 5 971 
  
 15 653 
  
 5 539 
  
 5 626 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 7 755 
  
 6 002 
  
 13 844 
  
 9 930 
  
 7 046 
  
 6 885 
  
 9 070 
  
 9 768 
  
 8 988 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 488 
  
 7 882 
  
 5 659 
  
 12 905 
  
 10 561 
  
 8 454 
  
 12 045 
  
 10 568 
  
 10 276 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 2 781 
  
 2 358 
  
 2 177 
  
 3 076 
  
 3 056 
  
 3 584 
  
 3 739 
  
 5 284 
  
 2 505 
  
 2 651 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 3 538 
  
 2 436 
  
 2 944 
  
 3 414 
  
 4 925 
  
 6 419 
  
 10 063 
  
 1 521 
  
 4 547 
  
 3 207 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 2 983 
  
 2 214 
  
 2 543 
  
 3 963 
  
 4 720 
  
 3 077 
  
 3 491 
  
 6 782 
  
 4 849 
  
 2 738 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 014 
  
 2 247 
  
 2 417 
  
 3 887 
  
 7 883 
  
 6 294 
  
 8 483 
  
 5 019 
  
 6 692 
  
 2 972 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 645 
  
 4 269 
  
 8 055 
  
 8 320 
  
 10 854 
  
 8 763 
  
 7 531 
  
 7 646 
  
 7 452 
  
 7 412 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 474 
  
 5 657 
  
 6 629 
  
 11 750 
  
 16 183 
  
 15 036 
  
 7 746 
  
 10 967 
  
 10 556 
  
 10 543 
  
 Kvinnor 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 4 293 
  
 3 818 
  
 3 170 
  
 4 588 
  
 12 476 
  
 8 626 
  
 5 478 
  
 4 901 
  
 5 818 
  
 5 559 
  
 6 719 
  
 5 766 
  
 5 438 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 5 694 
  
 3 310 
  
 3 143 
  
 7 924 
  
 11 386 
  
 8 137 
  
 7 064 
  
 6 369 
  
 6 358 
  
 5 355 
  
 5 266 
  
 10 206 
  
 6 643 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 656 
  
 10 342 
  
 8 600 
  
 5 939 
  
 5 424 
  
 6 747 
  
 6 440 
  
 6 749 
  
 6 659 
  
 6 034 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 5 166 
  
 10 820 
  
 7 671 
  
 6 808 
  
 6 128 
  
 6 751 
  
 7 046 
  
 6 172 
  
 9 072 
  
 6 862 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 8 078 
  
 8 231 
  
 8 014 
  
 8 795 
  
 10 014 
  
 10 628 
  
 7 345 
  
 7 735 
  
 8 478 
  
 8 249 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 6 511 
  
 10 677 
  
 7 803 
  
 8 206 
  
 8 891 
  
 9 707 
  
 8 047 
  
 8 047 
  
 10 432 
  
 8 951 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 16 509 
  
 11 139 
  
 8 247 
  
 6 485 
  
 8 040 
  
 5 868 
  
 2 217 
  
 7 120 
  
 7 409 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 6 105 
  
 8 054 
  
 8 962 
  
 8 634 
  
 7 974 
  
 5 521 
  
 6 728 
  
 9 253 
  
 8 125 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 7 958 
  
 9 137 
  
 9 415 
  
 6 562 
  
 6 933 
  
 6 623 
  
 7 662 
  
 7 332 
  
 7 464 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 7 869 
  
 6 817 
  
 8 046 
  
 6 716 
  
 7 580 
  
 6 771 
  
 6 612 
  
 10 588 
  
 7 552 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 65 239 
  
 9 302 
  
 10 807 
  
 11 867 
  
 9 023 
  
 7 208 
  
 7 694 
  
 8 602 
  
 8 469 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 12 732 
  
 9 328 
  
 10 828 
  
 13 275 
  
 12 444 
  
 9 164 
  
 8 832 
  
 10 133 
  
 10 114 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 4 280 
  
 4 631 
  
 6 841 
  
 6 251 
  
 5 069 
  
 5 993 
  
 3 460 
  
 723 
  
 4 037 
  
 5 617 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 5 485 
  
 5 178 
  
 5 529 
  
 7 196 
  
 6 373 
  
 8 143 
  
 4 517 
  
 14 382 
  
 2 135 
  
 5 847 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 294 
  
 3 920 
  
 5 341 
  
 5 966 
  
 6 252 
  
 3 310 
  
 3 054 
  
 6 853 
  
 12 453 
  
 4 476 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 5 698 
  
 4 592 
  
 4 752 
  
 7 241 
  
 8 409 
  
 9 012 
  
 9 099 
  
 6 053 
  
 11 527 
  
 5 252 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 5 058 
  
 5 985 
  
 9 322 
  
 9 431 
  
 8 265 
  
 12 272 
  
 5 828 
  
 5 069 
  
 7 705 
  
 7 911 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 7 988 
  
 10 501 
  
 10 258 
  
 12 683 
  
 18 112 
  
 18 104 
  
 9 290 
  
 8 352 
  
 8 932 
  
 11 312 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 5 862 
  
 4 330 
  
 3 586 
  
 4 155 
  
 4 041 
  
 5 450 
  
 6 565 
  
 6 979 
  
 7 517 
  
 7 156 
  
 8 199 
  
 9 577 
  
 6 784 
  
 36 
 Genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga baserad på kostnad 1998, Skåne län, inkomst över median 
 Ålder 
  
 Kön 
  
 Civilstånd 
  
 Sysselsättning 
  
 BOENDE 
  
 0 
  
 1-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-74 
  
 75- 
  
 Alla åldrar 
  
 Män 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 2 423 
  
 956 
  
 2 641 
  
 2 294 
  
 2 502 
  
 2 759 
  
 3 527 
  
 5 096 
  
 6 573 
  
 9 894 
  
 3 285 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 3 807 
  
 2 731 
  
 2 737 
  
 3 278 
  
 4 331 
  
 4 888 
  
 8 397 
  
 7 045 
  
 3 756 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 313 
  
 5 956 
  
 2 866 
  
 6 221 
  
 5 266 
  
 7 850 
  
 6 078 
  
 7 802 
  
 8 796 
  
 6 664 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 560 
  
 3 769 
  
 5 984 
  
 7 969 
  
 7 106 
  
 7 307 
  
 10 472 
  
 7 261 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 047 
  
 6 556 
  
 10 306 
  
 10 372 
  
 8 003 
  
 7 940 
  
 10 499 
  
 8 807 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 1 744 
  
 1 195 
  
 4 860 
  
 7 330 
  
 9 520 
  
 7 657 
  
 10 272 
  
 11 228 
  
 9 689 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 8 960 
  
 2 830 
  
 3 272 
  
 3 456 
  
 3 876 
  
 5 638 
  
 4 486 
  
 7 489 
  
 3 939 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 1 175 
  
 3 740 
  
 3 119 
  
 3 997 
  
 4 723 
  
 6 189 
  
 6 079 
  
 7 516 
  
 4 465 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 13 417 
  
 7 166 
  
 5 760 
  
 4 495 
  
 11 258 
  
 6 619 
  
 9 173 
  
 8 326 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 268 
  
 3 586 
  
 8 910 
  
 13 549 
  
 9 342 
  
 7 240 
  
 11 305 
  
 9 696 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 19 404 
  
 9 529 
  
 9 440 
  
 7 085 
  
 8 822 
  
 10 738 
  
 8 978 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 9 592 
  
 13 069 
  
 10 380 
  
 9 404 
  
 9 300 
  
 11 964 
  
 10 566 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 1 243 
  
 2 500 
  
 2 748 
  
 2 502 
  
 2 637 
  
 3 780 
  
 6 179 
  
 3 018 
  
 2 825 
  
 2 749 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 10 301 
  
 2 397 
  
 2 410 
  
 2 822 
  
 3 380 
  
 4 258 
  
 3 914 
  
 2 894 
  
 5 742 
  
 2 872 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 1 773 
  
 3 543 
  
 3 493 
  
 3 535 
  
 5 968 
  
 5 653 
  
 8 135 
  
 4 141 
  
 14 251 
  
 4 859 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 2 427 
  
 3 646 
  
 4 043 
  
 8 266 
  
 8 840 
  
 5 535 
  
 3 246 
  
 8 717 
  
 5 034 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 15 607 
  
 4 031 
  
 12 365 
  
 17 402 
  
 11 647 
  
 6 358 
  
 8 596 
  
 6 742 
  
 9 740 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 7 207 
  
 3 349 
  
 7 679 
  
 11 703 
  
 9 323 
  
 8 884 
  
 12 859 
  
 8 510 
  
 8 939 
  
 Kvinnor 
  
 Barn och 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 12 679 
  
 16 526 
  
 10 252 
  
 5 896 
  
 4 346 
  
 4 850 
  
 5 538 
  
 7 520 
  
 7 026 
  
 5 051 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 13 898 
  
 8 708 
  
 6 835 
  
 5 551 
  
 5 426 
  
 5 102 
  
 5 616 
  
 23 855 
  
 5 953 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 10 635 
  
 7 782 
  
 7 971 
  
 8 843 
  
 7 059 
  
 6 034 
  
 13 332 
  
 7 730 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 4 274 
  
 6 904 
  
 12 209 
  
 7 465 
  
 10 567 
  
 6 382 
  
 11 783 
  
 1 987 
  
 8 434 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 19 561 
  
 8 431 
  
 8 790 
  
 10 628 
  
 6 916 
  
 7 166 
  
 8 808 
  
 7 876 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 3 485 
  
 8 872 
  
 4 839 
  
 8 511 
  
 7 706 
  
 7 871 
  
 8 323 
  
 12 769 
  
 8 287 
  
 Tidigare 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 9 873 
  
 7 923 
  
 5 231 
  
 5 456 
  
 5 258 
  
 4 827 
  
 11 914 
  
 5 653 
  
 gifta 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 4 723 
  
 6 805 
  
 6 161 
  
 5 556 
  
 6 427 
  
 6 091 
  
 7 232 
  
 9 371 
  
 6 107 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 4 836 
  
 6 970 
  
 5 168 
  
 7 977 
  
 7 012 
  
 6 001 
  
 7 107 
  
 6 909 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 8 743 
  
 10 978 
  
 8 628 
  
 17 947 
  
 6 650 
  
 8 534 
  
 8 182 
  
 9 368 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 3 515 
  
 14 992 
  
 9 973 
  
 11 394 
  
 7 080 
  
 8 866 
  
 10 103 
  
 8 888 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 66 790 
  
 9 934 
  
 10 550 
  
 9 617 
  
 8 056 
  
 9 970 
  
 12 263 
  
 10 293 
  
 Ogifta 
  
 Barn och 
  
 Småhus 
  
 5 899 
  
 7 532 
  
 6 281 
  
 4 289 
  
 4 804 
  
 5 361 
  
 3 282 
  
 2 180 
  
 5 896 
  
 över 18år 
  
 förvärvsarb 
  
 Övriga 
  
 1 861 
  
 5 379 
  
 4 905 
  
 5 940 
  
 4 486 
  
 5 646 
  
 4 900 
  
 6 346 
  
 7 787 
  
 5 302 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 143 
  
 6 081 
  
 3 017 
  
 6 289 
  
 3 538 
  
 7 618 
  
 6 403 
  
 3 327 
  
 4 256 
  
 5 247 
  
 med kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 7 257 
  
 7 899 
  
 8 137 
  
 8 566 
  
 4 925 
  
 4 561 
  
 6 976 
  
 6 845 
  
 7 183 
  
 Ej förvarb 
  
 Småhus 
  
 0 
  
 5 239 
  
 6 777 
  
 7 326 
  
 5 511 
  
 7 586 
  
 8 358 
  
 10 279 
  
 10 367 
  
 8 553 
  
 utan kontr uppg 
  
 Övriga 
  
 9 668 
  
 4 462 
  
 12 395 
  
 8 122 
  
 9 795 
  
 8 709 
  
 7 798 
  
 9 205 
  
 9 045 
  
 Genomsnittlig kostnad per ålder 
  
 6 945 
  
 2 363 
  
 3 552 
  
 3 984 
  
 4 049 
  
 3 877 
  
 4 760 
  
 6 319 
  
 8 411 
  
 10 738 
  
 4 825 
  
 37 
 Fortsatt utveckling av utjämningssystemet för kommuner och landsting 
 Modeller för gles bebyggelsestruktur 
 av 
 Jones Glesbygdsverket 
 147 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 Förord 
 Delegationen för fortsatt utveckling av utjämningssystemet för kommuner och landsting har bland annat fått i uppdrag att utvär- dera träffsäkerheten hos de enskilda delarna i systemet för kost- nadsutjämning. I detta uppdrag ingår att följa upp att merkostnader för hälso- och sjukvård i glesbygd beaktas på ett rimligt sätt i nuvarande system och vid behov lämna förslag till förändringar i systemet. 
 Inom hälso- och sjukvården beaktas i nuvarande system mer- kostnader inom fyra områden, nämligen sjukhusvård, primärvård, ambulanstransporter och ersättningar för sjukresor. 
 Glesbygdsverket har av delegationen fått i uppdrag att aktuali- sera beräkningarna vad gäller primärvård och sjukhusvård för att tydliggöra befolkningsförändringars effekt på utjämningen. Gles- bygdsverket har vidare fått i uppdrag att ta fram förslag till alterna- tiva beräkningsmodeller när det gäller beräkning av merkostnader för sjukresor. Dessutom har verket fått i uppdrag att ta fram för- slag till modell för kompensation för merkostnader som vissa landsting med mycket långa avstånd mellan sjukhus och vårdcen- traler kan ha för att tillgodose behov av övernattningsplatser i anslutning till vissa vårdcentraler. 
 Rapporten har författats av Jones. För aktualiseringar av befolkningsdata och förslag till nya delmodeller svarar Jones och Cox. 
 Östersund i november 2000 
 148 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 Modeller för gles begyggelsestruktur 
 Sammanfattning 
 Bebyggelsestruktur och geografiska förhållanden varierar mycket kraftigt mellan landets kommuner. Långa avstånd och gles bebyg- gelsestruktur med litet befolkningsunderlag för olika slag av service ger kommunerna högre enhetskostnader. Inom till exempel grundskolan och sjukvården är det rimligt att organisera verksamheten så att resorna till skolan eller vårdcentralen inte blir alltför långa. Det innebär att en kommun eller ett landsting med gles bebyggelsestruktur kan behöva bedriva sin verksamhet med betydligt fler men mindre enheter än en kommun med lika många invånare inom en mindre yta. Små enheter blir oftare dyrare att driva då de fasta kostnaderna på varje enhet inte kan fördelas på lika många invånare. Andra typer av merkostnader som uppkommer vid gles bebyggelsestruktur är t.ex. höga kostnader för skolskjutsar och sjukresor. 
 I nuvarande utjämningssystem beaktas bebyggelsestrukturen vid beräkning av standardkostnader inom flera av kommunernas respektive landstingens verksamheter. 
 Delegationen för fortsatt utveckling av utjämningssystemet för kommuner och landsting har fått i uppdrag att bland annat följa upp att merkostnader för hälso- och sjukvård i glesbygd beaktas på ett rimligt sätt i nuvarande system och vid behov lämna förslag till förändringar i systemet. 
 Inom hälso- och sjukvården beaktas i nuvarande system mer- kostnader inom fyra områden, nämligen sjukhusvård, primärvård, ambulanstransporter och ersättningar för sjukresor. 
 Glesbygdsverket har av delegationen fått i uppdrag att aktuali- sera beräkningarna vad gäller primärvård och sjukhusvård för att tydliggöra befolkningsförändringars effekt på utjämningen. Gles- bygdsverket har vidare fått i uppdrag att ta fram förslag till alterna- tiva beräkningsmodeller när det gäller beräkning av merkostnader för sjukresor. Dessutom har verket fått i uppdrag att ta fram för- slag till modell för kompensation för merkostnader som vissa landsting med mycket långa avstånd mellan sjukhus och vårdcen- traler kan ha för att tillgodose behov av övernattningsplatser i anslutning till vissa vårdcentraler. 
 Sammanfattningsvis så visar Glesbygdsverkets nya beräkningar att relativt stora skillnader i merkostnader uppkommer som ett resultat av tre års befolkningsförändringar i landstingen. Nuva- 
 149 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 rande system bygger på att beräkningarna aktualiseras med några års mellanrum. För att inte förändringarna ska bli alltför stora då nya beräkningar görs kan det finnas skäl att överväga att uppdatera beräkningarna årligen framöver. 
 När det gäller alternativa beräkningsmodeller för beräkning av merkostnader för sjukresor så presenterar Glesbygdsverket två för- slag till alternativ modeller baserade på personkilometer för respektive landsting. Dessa modeller bedöms som såväl mer lättbe- gripliga som mer rättvisande än nuvarande modell. Förslag till kompensation för merkostnader för resor till regionsjukvård läm- nas inte. En beskrivning av tänkbara vägar för att kompensera även för dessa merkostnader lämnas dock. 
 Slutligen lämnas förslag till modell för kompensation för mer- kostnader för övernattningsplatser i anslutning till vissa vårdcen- traler. Kompensation för dessa merkostnader saknas i nuvarande utjämningssystem. 
 Primärvård 
 I nuvarande system beräknas, utifrån SOU 1998:151, mer- kostnader uppstå för vårdcentraler med ett befolkningsunderlag som understiger 5600 invånare. 
 För att beräkna landstingens merkostnader i detta hänseende har en fiktiv lokalisering av vårdcentraler gjorts utifrån följande krite- rier. Fiktiv vårdcentral läggs ut i tätorter som får minst 1500 invånare inom 30 km vägavstånd. Den första vårdcentralen förläggs i varje kommuns största tätort. För att undvika dubbelräk- ning av underlag används en närhetsfaktor om 0,7. Varje befolkad ruta hänförs till den fiktiva enhet som ligger närmast. Antal perso- ner som hänförs till respektive fiktiva enhet redovisas. För de vård- centraler som på detta sätt får ett befolkningsunderlag som under- stiger 5 600 invånare beräknas merkostnader enligt vissa kostnads- funktioner. 
 Nuvarande beräkning grundar sig på befolkningens bosätt- ningsmönster per  
 1995-12-31. 
  Enligt denna har 141 fiktiva vård- centraler fått ett befolkningsunderlag understigande 5 600 invånare. De totala merkostnaderna för dessa beräknades till 66,9 miljoner. 
 För att studera vad befolkningsförändringar kan få för effekter för landstingens merkostnader för gles bebyggelsestruktur vad 
 150 
 SOU 2000:127 Bilaga 4 
 gäller primärvård har två olika beräkningar utifrån befolkningens bosättningsmönster  
 1998-12-31 
  gjorts. 
 Den första beräkningen utgår från att befolkningen  
 1998-12-31 
  hänförs till de tidigare fiktivt lokaliserade vårdcentralerna. Med detta beräkningssätt får 144 vårdcentraler ett befolkningsunderlag understigande 5 600 invånare. De totala merkostnaderna för dessa kan beräknas till 68,3 miljoner. Förändringen av de totala merkost- naderna beror inte enbart på att antalet vårdcentraler med befolk- ningsunderlag under 5 600 invånare har förändrats, utan också på att dessa redan små vårdcentraler har fått förändrat befolkningsun- derlag. 
 Den andra beräkningen innebär en helt ny fiktiv placering av vårdcentraler enligt samma kriterier som tidigare, men utifrån 
  
 befolkningen  
 1998-12-31. 
  
 Vid detta beräkningssätt får 
  
 134 vårdcentraler 
  
 ett 
  
 befolkningsunderlag 
  
 understigande 
  
 5 600 invånare. De totala merkostnaderna för dessa vårdcentraler beräknas till 63,1 miljoner, vilket är knappt 6 % mindre än de mer- kostnader som beräknats utifrån 1995 års befolkning. Orsaken till detta är att när befolkningen i många glest befolkade områden minskar så bildas färre fiktiva vårdcentraler. Vissa områden som tidigare haft över 1 500 invånare når nu inte upp till detta tal. Den befolkning som tidigare hänförts till dessa små vårdcentraler hän- förs därmed till andra vilket innebär att ett antal vårdcentraler som tidigare haft ett underlag om färre än 5 600 invånare nu får ett befolkningsunderlag som överstiger detta tal. 
 Av diagram 1 nedan framgår vilka effekter de bägge beräknings- sätten får för respektive landsting. Man kan utifrån detta material konstatera att befolkningsförändringar under en så relativt kort tid som 3 år  
 (1995-1998) 
  medför stora skillnader i beräknade merkost- nader för primärvård i många landsting. Detta talar för att det finns skäl att regelbundet och helst årligen uppdatera modellen med aktuellt befolkningsunderlag. 
 151 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 Diagram 1.  
 Jämförelse merkostnad per invånare för små vårdcen- traler 
  
 90 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 Halland 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävleborg 
  
 Västernorrland 
  
 Jämtland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Stockholm 
  
  Merk/inv 96 
  
  Merk/inv 98 
  
  Merk/inv plac 98 
 Vilket av de bägge presenterade beräkningssätten är mest relevant vid en sådan regelbunden uppdatering? Det första beräknings- sättet, att applicera aktuell befolkning på de tidigare fiktiva vårdcentralerna, ger minst förändring mellan åren. Det är troligt att landstingens reella merkostnader inte heller förändras så drastiskt mellan åren. Om man, å andra sidan, i många år utgår från en fiktiv struktur som bygger på gamla befolkningsuppgifter så kommer förändringen av de beräknade merkostnaderna att bli så mycket mer drastisk när man till slut gör en ny fiktiv utplacering utifrån aktuellt befolkningsunderlag. 
 Det andra beräkningssättet, att göra en ny fiktiv utplacering utifrån aktuell befolkning, innebär större förändring av de beräk- nade merkostnaderna för de olika landstingen. Förändringen är dock ställd mot tidigare beräkning. Hur stor avvikelsen är mot respektive landstings verkliga merkostnader är en annan fråga. Landstingen är ju fria att, inom givna ramar, själva planera sin verk- samhet. Kostnadsutjämningen ska kompensera landstingen för de beräknade strukturella merkostnaderna vid varje tillfälle. Detta 
 152 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 talar för att en ny fiktiv utplacering av vårdcentraler bör göras regelbundet för att beräkna landstingens merkostnader för gles bebyggelsestruktur. 
 Först om de sammantagna förändringarna av bidragen till enskilda kommuner och landsting blir drastiska finns skäl att dis- kutera former för att hantera en sådan situation. 
 Sjukhusvård 
 I nuvarande system beräknas merkostnader uppstå för sjukhus med ett befolkningsunderlag som understiger 75 000 invånare. 
 Föra att beräkna landstingens merkostnader i detta hänseende har en fiktiv lokalisering av sjukhus skett utifrån följande kriterier. Som möjliga orter för lokalisering av fiktivt bassjukhus har angivits den största tätorten i varje kommun. I en första omgång läggs enheter ut centralt i alla kommuner med minst 40 000 invånare. Befolkningsunderlaget beräknas, varvid en s.k. närhetsfaktor används. I södra och mellersta Sverige räknas befolkningsunder- laget samman inom en radie av 80 km vägavstånd. I Västernorrland, Jämtland, Västerbotten och Norrbotten räknas underlaget samman inom en radie av 120 km vägavstånd. Närhetsfaktorn i södra och mellersta Sverige har satts till 0,75 och i de nordligaste länen till 0,5 vilken innebär att de som bor inom 60 km öronmärks som tillhöriga underlaget till aktuellt sjukhus. I en andra omgång letas resterande lägen (kommuncentra) som kan ge ett befolkningsunderlag om minst 25 000 personer (för de fyra norrlandslänen 20 000) inom 80 resp. 100 km fram. 
 Varje befolkad ruta hänförs till den fiktiva enhet som ligger när- mast. Antal personer som hänförs till respektive fiktiva enhet redo- visas. För de fiktiva sjukhus som på detta sätt får ett befolknings- underlag som understiger 75 000 invånare beräknas merkostnader enligt vissa kostnadsfunktioner. 
 För att studera vad befolkningsförändringar kan få för effekter för landstingens merkostnader för gles bebyggelsestruktur vad gäller sjukhusvård har en beräkning gjorts utifrån att befolkningen per  
 1998-12-31 
  har hänförts till de tidigare fiktivt utplacerade sjuk- husen. En kontroll har gjorts av att inget av de tidigare utplacerade sjukhusen nu har för litet underlag för att nybildas (25 respektive 20 000 invånare). Så var inte fallet. Med de kriterier som finns för fiktiv utplacering av sjukhus finns betydligt färre alternativa lokali- 
 153 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 seringar än för vårdcentralerna. Överensstämmelsen mellan fiktiva och verkliga lägen är vidare högre för sjukhusen än för vårdcentra- lerna. Av dessa skäl har ingen ny fiktiv utplacering av sjukhus gjorts utifrån aktuell befolkning. 
 Enligt tidigare beräkningar fanns 22 fiktiva sjukhus med mindre än 75 000 invånare i befolkningsunderlag. Om 1998 års befolkning hänförs till de tidigare fiktivt utplacerade sjukhusen får 25 sjukhus ett underlag understigande 75 000 invånare. De ytterligare tre sjuk- hus som med 1998 års befolkning får ett underlag understigande 75 000 invånare finns i Värmlands län (Storfors), Västmanlands län (Castaneda) och Västernorrlands län (Kramfors) . Inte bara antalet sjukhus med befolkningsunderlag understigande 75 000 invånare påverkar merkostnaderna. Även förändringar av befolkningsun- derlaget för de redan tidigare små sjukhusen påverkar de beräknade merkostnaderna för landstingen. 
 De totala merkostnaderna för små sjukhus var tidigare beräknade till 511,2 miljoner. Utifrån 1998 års befolkning uppgår de till 545,4 miljoner, en ökning med nära 7 %. För vissa landsting är förändringen stor. Det gäller särskilt för de landsting där sjukhus med färre än 75 000 invånare i befolkningsunderlag tillkommit. 
 Liksom för vårdcentralerna kan man konstatera att befolk- ningsförändringar under en så kort period som tre år  
 (1995–98) 
  medför stora skillnader i beräknade merkostnader för små sjukhus för många landsting. De beräknade merkostnaderna för små sjuk- hus uppgår per landsting till betydligt större belopp än merkostna- derna för små vårdcentraler Detta talar för att regelbundet och helst årligen uppdatera modellen med aktuellt befolkningsunderlag. 
 154 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 Diagram 2 
 . Jämförelse merkostnad per invånare för små sjukhus 
  
 700 
  
 600 
  
 Merk/inv  
 -95 
  
 500 
  
 Merk/inv  
 -98 
  
 400 
  
 300 
  
 200 
  
 100 
  
 0 
  
 Skåne Halland V Götaland Värmland Örebro Västmanland Dalarna Gävleborg Västernorrland Jämtland Västerbotten 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland Östergötland Jönköping Kronoberg 
  
 Kalmar Gotland Blekinge 
  
 Norrbotten 
  
 Ambulansstationer 
 I nuvarande system beräknas, utifrån SOU 1998:151, mer- kostnader uppstå för ambulansstationer med ett befolknings- underlag som understiger 10 000 invånare. 
 Föra att beräkna landstingens merkostnader i detta avseende har en fiktiv lokalisering av ambulansstationer gjorts utifrån följande kriterier. Kilometerrutor som ligger inom 40 km från fiktivt utlagt bassjukhus exkluderas från beräkningarna då inga merkostnader bedöms uppstå för dessa. Som möjlig ort för lokalisering av ambu- lansstationer har angivits tätort med minst 200 invånare. Fiktiva ambulansstationer läggs ut i tätorter som får minst 1 500 invånare inom 50 km vägavstånd. För att undvika dubbelräkning används en närhetsfaktor om 0,8. För varje fiktivt utlagd enhet redovisas ort/ruta till vilken den lokaliserats samt antal personer som hän- förts till respektive enhet där varje befolkningsruta hänförs till den fiktiva enhet som ligger närmast. 
 Merkostnaden per invånare för enheter med befolkningsunderlag understigande 10 000 invånare beräknas enligt följande formel; (2 000 000/antal pers i  
 underlaget)-200. 
  
 155 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 Nuvarande beräkning grundar sig på befolkningens bosätt- ningsmönster per  
 1995-12-31. 
  Enligt denna har 90 fiktiva ambu- lansstationer fått ett befolkningsunderlag understigande 10 000 in- vånare. De totala merkostnaderna för dessa beräknades till 91,3 miljoner kronor. 
 För att studera vilka effekter befolkningsförändringar under tiden  
 1995–98 
  har haft på landstingens merkostnader i detta avse- ende har en ny fiktiv lokalisering av ambulansstationer gjorts efter samma kriterier som tidigare men utifrån 1998 års befolkning. 
 Denna fiktiva lokalisering ger 93 fiktiva ambulansstationer med ett befolkningsunderlag understigande 10 000 invånare. De totala merkostnaderna för dessa beräknas (efter samma grunder som tidi- gare) till 94,7 miljoner kronor. 
 Av diagram 3 nedan framgår skillnaden i den beräknade mer- kostnader per landsting mellan 1995 och 1998. 
  
 Diagram 3.  
 Merkostnad per invånare för små ambulansstationer 
  
 1995 och 1998 
  
 120 
  
 Merk/inv 1995 
  
 100 
  
 Merk/inv 1998 
  
 Merkostnad/invånare 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland Östergötland Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar Gotland Blekinge Skåne Halland V Götaland Värmland 
  
 Örebro Västmanland Dalarna Gävleborg Västernorrland Jämtland Västerbotten Norrbotten 
  
 Stockholm 
  
 156 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 Sjukresor 
 Landstingen och de landstingsfria kommunerna har det ekono- miska ansvaret för sjukresor. Reglerna och egenavgifterna varierar mellan landstingen, men ersättning för billigaste färdsätt till när- maste vårdinrättning som kan ge nödvändig vård utifrån sjuk- domstillståndet är styrande principer överallt. 
 I nuvarande system beräknas, utifrån SOU 1998:151, merkost- nader för sjukresor utifrån den s.k. invånardistansen. Detta mått anger det genomsnittliga geografiska avståndet mellan de boende i ett landsting om man fördelar befolkningen helt jämt över lands- tingets yta. Beräkningen av sjukresekostnaderna sker med hjälp av roten ur invånardistansen. De kostnader som beräknas på detta sätt ansluter nära till de kostnader för sjukresor som landstingen själva uppgett i en enkät under 1996. 
 En mer rättvisande bild av landstingens strukturella kostnader borde kunna erhållas om man beaktar det faktiska bosättnings- mönstret i respektive landsting. Som en jämförelse har därför en alternativ modell nu tagits fram för att beräkna landstingens kost- nader för sjukresor. Uppgift om antal resor till vårdcentraler och sjukhus har inte funnits tillgängliga. Istället har statistik över anta- let besök på vårdcentraler och bassjukhus fördelade på ålderskate- gorier i Västernorrland använts. 
 Utifrån denna statistik har antaganden om antal sjukresor för per- soner i olika åldersgrupper till vårdcentraler respektive bassjukhus gjorts. 
 Utifrån befolkningsstatistik på  
 km-rutor 
  och antaganden om antal resor per person i resp. ålderskategori har reslängd till när- maste fiktiva vårdcentral respektive bassjukhus för varje invånare i respektive landsting kunnat beräknas. Resultatet har aggregerats till summa personkilometer för respektive landsting. 
 Antalet personkilometer per landsting exkl. de som uppstår för personer boende inom 5 resp. 50 km från närmaste vårdcentral respektive sjukhus har också beräknats. 
 Att dessa buffertzoner valts beror på att de egenavgifter (karensbelopp) som landstingen beslutar om ofta motsvaras av kostnaden för resor under dessa avstånd (5 km för taxi och 50 km för egen bil eller kollektivtrafik). 
 Utifrån antaganden om fördelning på transportslag (bil, buss eller taxi) och olika  
 km-kostnader 
  för de olika transportslagen 
 157 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 baserade på erfarenhetsvärden från Jämtlands läns landsting har kostnader beräknats för sjukresor för respektive landsting. 
 De totala kostnader som beräknats på detta sätt ligger 38 % över de kostnader som nuvarande modell redovisar. Orsaken är sanno- likt en överskattning av antalet sjukresor. Det sker förmodligen ett stort antal sjukbesök där den enskilde i och för sig bor långt från närmaste vårdinrättning men där kostnader för sjukresor av olika skäl ändå inte uppstår. 
 En justering av de värden som beräknats ner till tidigare modells totala kostnadsnivå har därför gjorts. 
 Fördelningen av de sjukresekostnader som beräknats på detta sätt skiljer ändå sig på flera håll från nuvarande modell. Variationen mellan landstingen är större, och för ett län, Jämtland, är skillnaden mellan de bägge modellerna så stor som 61 %. 
 Som en förenklad modell har också redovisats kostnaden per invånare i landstingen enbart relaterad till det totala antalet person- kilometer. Denna förenklade modell ger, på samma sätt som ovan redovisad modell, relativt stora skillnader gentemot nuvarande modell. Dock är spännvidden mellan de olika landstingen i den förenklade modellen något mindre. 
 I diagram 4 nedan redovisas en jämförelse mellan nuvarande modell och två av de ovan redovisade alternativa modellerna. 
  
 Diagram4.  
 Jämförelse mellan tidigare och alternativa modeller för sjukresor, kronor per invånare. 
  
 450 
  
 400 
  
 Just nymodell 
  
 350 
  
 Nuv modell 
  
 300 
  
 Förenklad 
  
 250 
  
 200 
  
 150 
  
 100 
  
 50 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 Halland 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävlebaorg 
  
 Västernorrland 
  
 Jämtland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Stockholm 
  
 158 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 Frågan om kompensation för merkostnader för resor till regionsjukvård 
 Det bör noteras att varken gällande eller ovan föreslagna modell för beräkning av merkostnader för sjukresor beaktar de merkostnader ett landsting kan ha på grund av långa avstånd till närmaste regionsjukhus som kan ge adekvat vård. Andelen sjukresor till regionsjukhus är liten, i exempelvis jämtlands län ca 4 %, men då varje resa kan vara kostsam svarar kostnaderna för resor till regionsjukhus i jämtlands län för ca 4 miljoner per år eller nära 15 % av de totala sjukresekostnaderna. 
 Detta talar för att försöka hitta en modell som kompenserar landsting som har merkostnader för sjukresor till regionsjukvård p.g.a. långa avstånd till regionsjukhus. 
 Vad är regionsjukvård och regionsjukhus? 
 I Hälso- och SjukvårdsLagen (HSL) anges grunderna för lands- tingens ansvar för hälso- och sjukvård. I lagen anges bland annat att varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt de som är bosatta i landstinget. Vidare har landstingen en skyldighet att erbjuda akut vård åt de som tillfälligt vistas i landstinget. Dessutom får landstingen även i övrigt erbjuda hälso- och sjukvård åt perso- ner som inte är bosatta i landstinget efter överenskommelse lands- tingen emellan. 
 Av HSL 9 § framgår att regeringen får föreskriva att riket ska delas in i regioner för den hälso- och sjukvård som berör flera landsting och att de ska samverka om sådan vård. I landet finns f.n. sex regioner, var och en men en särskild samverkansnämnd med uppgift att svara för samverkan vad gäller regionala hälso- och sjukvårdsfrågor. 
 159 
 Bilaga 4 SOU 2000:127 
  
 Tabell 1 
 . Regioner och landsting 
 1 
  
 Region 
  
 Landsting 
  
 Stockholm-Gotland 
  
 Stockholm och Gotland 
  
 Sydöstra 
  
 Östergötland, Jönköping och Kalmar 
  
 Södra 
  
 Kronoberg, Blekinge, Skåne och s Halland 
  
 Västra 
  
 V Götaland o N Halland 
  
 Uppsala-Örebro 
  
 Uppsala, Södermanland, Värmland, Örebro, Västmanland, Dalarna 
  
 och Gävleborg 
  
 Norra 
  
 Västernorrland, Jämtland, Västerbotten och Norrbotten 
  
 (S och N Halland skiljs i normalfallet åt av Ätran, som rinner ut vid Falkenberg). 
 Till varje region finns ett eller flera regionsjukhus enligt tabell två nedan. 
  
 Tabell 2.  
 Regioner och regionsjukhus 
  
 Region 
  
 Regionsjukhus 
  
 Stockholm-Gotland 
  
 Huddinge och Karolinska sjukhusen i Stockholm 
  
 Sydöstra 
  
 Universitetssjukhuset i Linköping 
  
 Södra 
  
 Universitetssjukhusen i Lund och Malmö 
  
 Västra 
  
 Sahlgrenska universitetssjukhuset i Göteborg 
  
 Uppsala-Örebro 
  
 Uppsala och Örebro 
  
 Norra 
  
 Norrlands universitetssjukhus i Umeå 
  
 Vilken typ av vård som varje landsting själv kan erbjuda och vilken typ av vård som, av ekonomiska eller kompetensmässiga skäl, krä- ver större underlag att bedriva förändras i takt med den medi- cinsk/tekniska utvecklingen. 
 Generellt är befolkningsmässigt mindre landsting i högre grad beroende av samverkan med regionsjukhus än större. Gränsen för vilken typ av vård som är regionsjukvård kan därför variera mel- lan olika landsting. Oftast handlar dock regionavtalen om högt specialiserad sjukvård såsom t.ex. neuro- thorax- och plastikkirurgi. 
 Det är också så att regionindelningen med regionsjukhusen enligt ovan inte är tillräcklig för att tillgodose alla typer av vårdbe- hov. I exempelvis Jämtlands län redovisas för 1999 knappt 3 200 resor till regionsjukhuset i Umeå och nästan lika många 
  
 1  
 Riksavtal för utomlänsvård och kommentarer, Landstingsförbundet 1996. 
 160 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 (knappt 2 850 resor) till andra utomlänssjukhus såsom Uppsala, Stockholm, Göteborg och Örebro. 
 När det gäller antalet resor till regionsjukhus finns ett material från Västernorrlands läns landsting som utvisar antalet besök vid regionsjukhus per person och år i olika åldersintervaller, se tabell 3 nedan. 
  
 Tabell 3.  
 Antal vårdkontakter per person och år i olika åldrar 
 2 
  
 Åldersklass 
  
 Antal per person och år 
  
 0–6 
  
 0,014 
  
 7–12 
  
 0,012 
  
 13–15 
  
 0,016 
  
 16–19 
  
 0,021 
  
 20–24 
  
 0,027 
  
 25–29 
  
 0,025 
  
 30–39 
  
 0,024 
  
 40–49 
  
 0,040 
  
 50–59 
  
 0,053 
  
 60–64 
  
 0,060 
  
 65–79 
  
 0,058 
  
 80–84 
  
 0,025 
  
 85*89 
  
 0,011 
  
 90– 
  
 0,003 
  
 Tänkbara beräkningsmodeller 
 För att beräkna merkostnader för resor till regionsjukhus finns flera alternativ. 
  
 1) 
  
 Antaganden om antal resor per åldersgrupp görs utifrån stati- stik över antal vårdkontakter per åldersgrupp. För boende i varje landsting anges vilket eller vilka regionsjukhus (enligt tabell 2 ovan) som resorna avser. Antalet personkm beräknas. Antal personkm där reslängden överstiger vissa reslängder beräknas. För dessa personkm kan kostnaden beräknas utifrån olika antaganden. Då resorna i mycket hög utsträckning tycks går till andra sjukhus än de i riksavtalet angivna regionsjukhu- 
  
 2  
 Bearbeta statistik från Västernorrlands läns landsting avs 1997. 
 161 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 sen, och det dessutom visat sig svårt att göra beräkningar på samma detaljerade nivå som för sjukresor inom det egna lands- tingsområdet, lämnas inga förslag utifrån denna modell. 
  
 2) 
  
 Antaganden om viss storleksgräns på landsting (ev. flera nivåer) där landstinget inte själv kan ha kompetens eller ekonomi att själva erbjuda viss specialistvård. Schabloniserad kompensation beräknas till dessa för de extra reskostnader det kan föra med sig. Detta alternativ har likheter med den delmodell för kompensation till små landsting som finns i gällande utjämningssystem. 
  
 3  
 Varje landsting med färre än 200 000 invånare får i gällande utjämningssystem ett tillägg med 100 kronor per invånare för varje tiotusental som landstingets invånarantal understiger 200 000. 
  
 3) 
  
 Kombinera alt 2 med en avståndsfaktor. 
  
 Övernattningsplatser vid vårdcentraler 
 Landsting som har vårdcentraler belägna på långt avstånd från när- maste sjukhus kan ha behov av övernattnings/övervakningsplatser i anslutning till dessa vårdcentraler. Under 1998 fanns i landet 170 sådana vårdplatser i anslutning till 18 vårdcentraler i fyra län. 
 Nuvarande utjämningssystem ger inte kompensation för de merkostnader som behovet av dessa platser medför. 
 För att beräkna landstingens strukturella merkostnader för denna verksamhet har en analys gjorts över vilka fiktivt utplacerade vårdcentraler som har mer än vissa angivna avstånd till närmaste sjukhus. Det visar sig då att det finns 23 vårdcentraler i fem lands- ting där avståndet till närmaste sjukhus är minst 8 mil. De fem landstingen är Värmland, Västernorrland, Jämtland, Västerbotten och Norrbotten. 
 Om avståndet ändras till minst 10 mil finns 15 vårdcentraler i fyra län (Västernorrland, Jämtland, Västerbotten och Norrbotten). Om avståndet, slutligen, anges till 12 mil finns 11 vårdcentraler i samma fyra landsting. 
 Hur många vårdplatser kan då behövas i anslutning till varje vårdcentral med långt avstånd till närmaste sjukhus. Av befintlig statistik över situationen 1998 framgår att stora variationer finns. Här nedan har antagits ett behov av en plats per 1 000 invånare i respektive vårdcentrals upptagningsområde. Med detta antagande 
  
 3  
 SFS 1995:1645. 
 162 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 4 
  
 som grund kan antalet platser i anslutning till vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus beräknas till 101. 
 Vilka merkostnader ger då dessa platser upphov till? Enligt upp- gift från ett landsting beräknar dessa sina kostnader till mellan 625 och 750 tusen kronor per årsplats beroende på antalet platser på respektive ställe. Dessa kostnader förutsätter ett visst mått av sam- ordning med t.ex. kommunernas äldreboenden vad gäller bland annat nattbemanning. De faktiska kostnaderna för denna verksam- het varierar i verkligheten sannolikt kraftigt, bland annat utifrån omfattningen på samordningen med kommunernas verksamhet. 
 Det är rimligt att anta att de vårdcentraler som har relativt korta avstånd till närmaste sjukhus i högre grad nyttjar de vårdplatser som finns där. Kostnaderna för övernattningsplatser vid avlägset belägna vårdcentraler kan därför i viss mån anses utbytbara mot kostnader för sjukhusvård. Dock innebär behovet av tillgängliga vårdplatser vid flera avlägset belägna vårdcentraler med vardera små upptagningsområden att totalt fler vårdplatser måste finnas tillgängliga än om behovet kan tillgodoses vid ett och samma ställe. 
 Med beaktande av vad som ovan redovisats har i räkneexemplet nedan merkostnader för vårdplatser i anslutning till avlägset belägna vårdcentraler angivits till 500 tusen kronor per plats och år. 
 I diagram 5 nedan redovisas merkostnader utifrån följande förutsättningar; behov av övernattningsplatser bedöms finnas i anslutning till fiktivt utplacerade vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus. Antalet platser beräknas som 1 per tusen invånare i respektive vårdcentrals upptagningsområde. Merkostnaden för varje sådan plats har bedömts till 500 000 kronor per år. 
 163 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:127 
  
 Diagram 5.  
 Merkostnad per invånare för övernattningsplatser 1998 
  
 140 
  
 Merk/inv 
  
 120 
  
 Merk/inv 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 Jämtland 
  
 Stockholm 
  
 Uppsala 
  
 Södermanland 
  
 Östergötland 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 Kalmar 
  
 Gotland 
  
 Blekinge 
  
 Skåne 
  
 Halland 
  
 V Götaland 
  
 Värmland 
  
 Örebro 
  
 Västmanland 
  
 Dalarna 
  
 Gävleborg 
  
 Västernorrland 
  
 Västerbotten 
  
 Norrbotten 
  
 Som framgår av diagrammet ovan uppkommer för berörda lands- ting (med ovan angivna antaganden) merkostnader per invånare som är högre än merkostnaderna för små vårdcentraler och för små ambulansstationer. Det talar för att merkostnader för behov av denna typ av verksamhet bör beaktas i utjämningssystemet. Ovan beskriven modell bör kunna ligga till grund beräkning av merkost- naderna. Vilka antaganden och värden som ska ingå i modellen behöver dock utredas ytterligare. 
 164 
 Jämställdhetsaspekter på delar av det kommunala utjämningssystemet 
 av 
 Smith 
 165 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Uppdraget 
  
 Utbudet av kommunal- och landstingskommunal service har stor betydelse för kvinnors och mäns levnadsförhållanden. Kvinnor och män är också i olika utsträckning beroende av den kommunala ser- vicen. I detta avseende skall det kommunala utjämningssystemet vara neutralt. 
 Utjämningsdelegationen har fått i uppdrag av regeringen att 
  
 analysera 
  
 jämställdhetsaspekterna 
  
 i 
  
 utjämningssystemet 
  
 (Dir 1999:57). 
  
 Arbetet har genomförts av Smith, planeringsledare vid Göteborgs Stad, i samarbete med Matthews från Utjäm- ningsdelegationen. 
  
 1.2 
  
 Avgränsning 
  
 Vår avsikt har varit att fördjupa oss i följande delar i utjämningssy- stemet och analysera dessa utifrån kön. 
 Behov av kommunernas och landstingskommunernas service inom kollektivtrafiken som kan innebära strukturella kostnads- skillnader. 
 Behov av kommunernas service inom äldreomsorgen som kan innebära strukturella kostnadsskillnader. 
  
 1.3 
  
 Metod 
  
 Vår avsikt var att pröva  
 3R-metoden 
  som är ett verktyg för syste- matisk jämställdhetsanalys, utvecklat av Svenska Kommunförbun- det. Eftersom det inte har varit möjligt att göra egna undersök- ningar inom ramen för uppdraget har det stött på stora svårigheter att använda denna metod så som vi planerat. 
 När det gäller kollektivtrafiken har vi därför försökt göra en kartläggning utifrån sifferbaserat material med stöd av ett mindre antal forskares studier och andra utredningar. Mycket är dock ogjort inom området och det finns ett stort behov av ytterligare 
 166 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 forskning. Dessutom har avsaknaden av könsuppdelad statistik inom området bl.a. lett till att vi inte kunna skapa den enhetlighet i strukturen av vårt material som vi önskat. Därför har vi för äldre- omsorgen lagt tyngdpunkten på att redovisa en forskares studie. 
 167 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 2 Kollektivtrafiken 
  
 2.1 
  
 Utjämningssystemet och kollektivtrafiken 
  
 Kostnadsutjämningen beräknas länsvis utifrån faktorerna 
 gleshet arbetspendling tätortsstruktur 
 De beräknade standardkostnaderna reduceras med 25 procent och fördelas med 50 procent till kommunerna och 50 procent till landstinget inom respektive län. Fördelningen mellan kommunerna inom länet sker efter den faktiska kostnadsfördelningen för kollektivtrafik. 
  
 2.2 
  
 Frågeställningar 
  
 I denna delrapport försöker vi sätta fokus på eventuella skillnader i resande och resmönster. 
 Har kvinnor och män olika resvanor och resmönster? 
 Är behoven av kollektiva transporter olika för kvinnor och män? 
 Är behoven olika för olika grupper av kvinnor respektive män? Finns det geografiska skillnader? 
 Kan dessa eventuella skillnader i sin tur innebära strukturella kostnadsskillnader mellan kommuner respektive landsting? 
 Är det i så fall befogat att i ökad utsträckning ha separata behovsberäkningar för kvinnor och män? 
  
 2.3 
  
 Svenskarnas resor och resmönster 
  
 Nästan 5 miljarder resor 
  
 Under 1998 
  
 gjorde 
  
 Sveriges 
  
 befolkning 
  
 i 
  
 åldern  
 6–84 
  år 
  
 4,8 miljarder 
  
 resor. 
  
 Bilresorna 
  
 utgjorde 
  
 den 
  
 största delen, 
  
 55 procent. 11 procent av resorna gjorde vi med kollektiva färdme- del. 48 procent var resor till eller från arbete, skola eller tjänste- 
 168 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 ärende. Dessa var också de vanligaste målen för kollektivresorna. Det näst vanligaste målet för våra resor var fritidsaktiviteter, så även med kollektiva transporter. 
  
 Tabell 1.  
 Antal resor 
 1  
 (miljoner) efter huvudsakligt färdsätt och huvudsakligt ärende 
  
 Huvudsak- 
  
 Huvudsakligt färdsätt 
  
 Samtliga 
  
 ligt ärende 
  
 Fot, 
  
 Moped, 
  
 Bil 
  
 Kollektivt 
  
 Övriga 
  
 Uppgift 
  
 cykel 
  
 mc 
  
 färdsätt 
  
 saknas 
  
 Arbete, 
  
 660 
  
 10 
  
 1 199 
  
 (25) 
  
 366 
  
 (8) 
  
 84 
  
 0 
  
 2 319 
  
 (48) 
  
 skola, 
  
 tjänste 
  
 Service, 
  
 245 
  
 3 
  
 552 
  
 (12) 
  
 45 
  
 (1) 
  
 5 
  
 0 
  
 850 
  
 (18) 
  
 inköp 
  
 Fritid 
  
 542 
  
 9 
  
 832 
  
 (17) 
  
 99 
  
 (2) 
  
 42 
  
 0 
  
 1 524 
  
 (32) 
  
 Övriga 
  
 14 
  
 0 
  
 43 
  
 (1) 
  
 11 
  
 (0) 
  
 15 
  
 0 
  
 83 
  
 (2) 
  
 ärenden 
  
 Uppgift 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 (0) 
  
 0 
  
 (0) 
  
 0 
  
 19 
  
 22 
  
 (0) 
  
 saknas 
  
 Samtliga 
  
 1 464 
  
 22 
  
 2 626 
  
 (55) 
  
 521 
  
 (11) 
  
 146 
  
 19 
  
 4 798 
  
 (100) 
  
 Källa:  
 Resvaneundersökningen Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Siff- rorna inom parentes är procent av det totala antalet resor. 
 Tillgång till bil 
 81 procent av befolkningen hade tillgång till minst en bil år 1998. Bland andelen samboende med barn hade 95 procent tillgång till bil. Bland ensamstående föräldrar hade 70 procent tillgång till bil. 
  
 1  
 Huvudresor. 
 169 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 Diagram 1 
 . Biltillgång efter hushållstyp 
  
 100% 
  
 90% 
  
 80% 
  
 70% 
  
 60% 
  
 50% 
  
 40% 
  
 30% 
  
 20% 
  
 10% 
  
 0% 
  
 n 
  
 n 
  
 liga 
  
 r 
  
 bar 
  
 nba 
  
 emed 
  
 amt 
  
 a 
  
 ende 
  
 ut 
  
 S 
  
 d 
  
 n 
  
 o 
  
 amboe 
  
 b 
  
 m 
  
 Sa 
  
 S 
  
  2 eller fler 
  
  1 bil  
  
  Ingen bil 
  
 Källa:  
 Ellis, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport 
 Personer utan bil åkte kollektivt 
 Av de resor som gjordes med kollektiva färdmedel under 1998 gjordes 40 procent av personer utan tillgång till bil. 45 procent av de kollektiva resorna gjordes av personer med tillgång till en bil, 15 procent med tillgång till fler än en bil. 
 170 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Diagram 2 
 . Antal resor 
 2  
 procentuellt fördelade efter antal bilar och färdsätt 
  
 Källa:  
 Ellis, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport 
  
 100% 
  
 90% 
  
 80% 
  
 70% 
  
 60% 
  
 50% 
  
 40% 
  
 30% 
  
 20% 
  
 10% 
  
 0% 
  
 Fot, cykel, 
  
 Bil 
  
 Kollektivt 
  
 Övriga färdsätt 
  
 Samtliga 
  
 moped, mc 
  
  Ingen bil 
  
  1bil 
  
  2 eller fler 
 Geografiska skillnader 
 I mindre tätorter och på glesbygden var det påtagligt att bilen dominerade som färdmedel 1998. Av de resor som startade i regio- nerna T5 eller T6 utgjordes 65 respektive 66 procent av bilresor. Minst var andelen bilresor från och inom Stockholmsområdet (T1), där motsvarande andel var endast 43 procent. I denna region var däremot resor med kollektiva färdmedel hela 28 procent. Detta kan jämföras med Göteborgsområdet där 18 procent var kollektivt resande. 
  
 2  
 Reseelement. 
 171 
 Bilaga 5 SOU 2000:127 
  
 Tabell 2 
 . Antal resor 
 3  
 (miljoner) efter  
 T-region 
  och färdsätt 
  
 T-region 
  
 Färdsätt 
  
 Samtliga 
  
 Fot, 
  
 Bil 
  
 Kollektivt 
  
 Övrigt 
  
 Uppgift 
  
 cykel 
  
 färdsätt 
  
 saknas 
  
 T1 
  
 207 
  
 337 
  
 (43) 
  
 224 
  
 (28) 
  
 21 
  
 2 
  
 791 
  
 T2 
  
 84 
  
 182 
  
 (53) 
  
 63 
  
 (18) 
  
 13 
  
 1 
  
 343 
  
 T3 
  
 433 
  
 518 
  
 (49) 
  
 84 
  
 (8) 
  
 29 
  
 4 
  
 1 068 
  
 T4 
  
 379 
  
 532 
  
 (54) 
  
 39 
  
 (4) 
  
 23 
  
 5 
  
 978 
  
 T5 
  
 235 
  
 681 
  
 (65) 
  
 76 
  
 (7) 
  
 47 
  
 3 
  
 1 042 
  
 T6 
  
 99 
  
 281 
  
 (66) 
  
 24 
  
 (6) 
  
 23 
  
 1 
  
 428 
  
 Uppgift 
  
 26 
  
 93 
  
 (69) 
  
 8 
  
 (6) 
  
 8 
  
 0 
  
 135 
  
 saknas 
  
 Samtlig 
  
 1 463 
  
 2 624 
  
 518 
  
 164 
  
 16 
  
 4 785 
  
 a 
  
 Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Siffrorna inom parentes är pro- cent av samtliga inom respektive region. 
  
 T-regioner 
  
 T-region 
  utgör en sammanslagning av tätorter av ungefär samma storlek. Sammanslagningen bygger på  
 SAMS-områden. 
  Vid indel- ning sker denna efter antal invånare i tätorter. Dessutom sker en geografisk uppdelning av mindre tätorter och glesbygd på södra och norra Sverige. Detta för att kunna urskilja eventuella skillnader i resande när det gäller stad och landsbygd. Olika förutsättningar kan t ex tänkas råda när det gäller tillgång till allmänna kommuni- kationer och därmed behov av bil. Ur Svenskarnas Resor 1998 
 T1 Stockholms tätort med förorter 
 T2 Göteborgs tätort med förorter 
 T3 Övriga tätorter med fler än 25 000 invånare 
 T4 Tätorter med 5 000 till 25 000 invånare 
 T5 Mindre tätorter och glesbygd i södra Sverige 
 T6 Mindre tätorter och glesbygd i norra Sverige (Norrland + S och  
 W-län) 
  
 3  
 Huvudresor. 
 172 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 2.4 
  
 Skillnader mellan kvinnors och mäns resor och resmönster 
  
 Män i yngre medelåldern reste mest 
 Män gjorde 1998 något fler resor än kvinnor, 1,7 respektive 1,6 resor per dag. Skillnaderna återfinns i så gott som alla ålderska- tegorier. Flest resor gjorde män i åldern  
 25–34 
  år. Minst resor gjorde kvinnor i åldern  
 75–84 
  år. 
  
 Diagram 3.  
 Antal resor 
 4  
 per person och dag efter kön och ålder, brutto 
  
 2,5 
  
 Man 
  
 2 
  
 Kvinna 
  
 1,5 
  
 1 
  
 0,5 
  
 0 
  
 6-14 
  år 
  
 15-25 
  år 
  
 25-34 
  år 
  
 35-44 
  år 
  
 45-54 
  år 
  
 55-64 
  år 
  
 65-74 
  år 
  
 75-84 
  år 
  
 Samtliga 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. 
 Kvinnor åkte mer kollektivt – män åkte mer bil 
 Männen dominerade som bilförare och körde 75 procent av den totala reslängden med bil år 1997. Kvinnor åkte med som passage- rare – två tredjedelar av alla passagerare i bil var kvinnor. 
  
 4  
 Huvudresor. 
 173 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 Diagram 4.  
 Skillnader i färdmedelsval mellan kvinnor och män. 
  
 Källa 
 :  
 Riks-RVU 
  1997 (SIKA Rapport 1997:7) (Från: Prop. 1997/98:56, Bilaga 3) 
 Flest arbetsresor med bil av män, kollektivresor av kvinnor 
 Andelen arbetsresor med bil var betydligt högre för männen än för kvinnorna, 68 respektive 55 procent. En högre andel kvinnor än män åkte däremot kollektivt till arbetet, 16 respektive 10 procent. 
 Diagram 5: 
 (Från:  
 Res-nytt 
  4/99). 
 174 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Män gjorde fler tjänsteresor 
 Det genomsnittliga antalet tjänsteresor steg med inkomsten. Skill- naderna mellan könen var förhållandevis små inom de lägre inkomstklasserna, men i de högre inkomstklasserna var det betyd- ligt fler män som gjorde långväga tjänsteresor. 
 Diagram 6. 
 (Från:  
 Res-nytt 
  3/99). 
 Mäns arbetsresor dubbelt så långa som kvinnors 
 Männens arbetsresor var i genomsnitt mer än dubbelt så långa som kvinnornas. Skillnaderna mellan könen var små när det gäller resors längd för service eller inköp och fritidsresor. 
 175 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 Diagram 7 
 . Genomsnittlig färdlängd (km) per person och dag för- delat efter kön och huvudsakligt ärende, brutto 
 Diagrammet finns endast i den tryckta upplagan. 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport 
 Kvinnor gjorde fler inköpsresor och resor i samband med barntillsyn 
 Det var betydligt vanligare att en kvinna gjorde en resa i samband med barntillsyn eller för att göra inköp än en man. 
  
 Diagram 8.  
 Delresor uppdelade efter ärende för män och kvinnor 
 Diagrammet finns endast i den tryckta upplagan. 
  
 Källa 
 : Riks RVU 1994. (Från:Hur vi reser och varför. Om olika samhälls- gruppers resmönster.SAMPLAN Nr 1995:11. SIKA). 
 Kortast reste: 
 Lågutbildade kvinnor 
 Längst reste män med gymnasial utbildning, drygt 61 km per dag, och kortast kvinnor med endast förgymnasial utbildning, drygt 34 km. 
  
 Diagram 9 
 . Genomsnittlig färdlängd (km) per person och dag efter kön och utbildning, brutto 
 Diagrammet finns endast i den tryckta upplagan. 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport 
 Ensamstående kvinnor utan arbete 
 Män reste längre än kvinnor inom samtliga grupperingar utom en. Bland gifta/sammanboende där ingen arbetar reste kvinnorna i ge- nomsnitt längre än männen. 
 176 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Diagram 10 
 . Färdlängd per person och dag efter kön och hushålls- typ, brutto 
  
 Gift/samanboende, 
  
 båda arbetar 
  
 Gift/samanboende, en 
  
 arbetar 
  
 Gift/samanboende, 
  
 ingen arbetar 
  
 Kvinna 
  
 Ensamstående, 
  
 Man 
  
 arbetar 
  
 Ensamstående, 
  
 arbetar inte 
  
 0 
  
 10 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 60 
  
 70 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport 
 Ensamstående föräldrar 
 Störst skillnad mellan könen rådde bland sammanboende utan barn. Där reste männen i genomsnitt ca 61 km per dag medan kvinnorna endast reste ca 38 km per dag. 
  
 Diagram 11.  
 Färdlängd per person och dag efter kön och hushålls- typ, brutto 
 70 
 60 
 50 
 40 
 30 
 20 
 10 
 0 
  
 utan Ensamståendebarn 
  
 Man 
  
 Kvinna 
  
 Ensamstående med barn 
  
 Samboende utan barn 
  
 Samboende med barn 
  
 Samtliga 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport 
 177 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 Kvinnor med låg inkomst 
 Både kvinnor och män med högre inkomst tenderar att ha en högre genomsnittlig reslängd per dag än personer med lägre inkomst. 
 Diagram 12. 
 (Från: SIKA Kommunikationer Nr 2 2000) 
 Äldre kvinnor 
 I åldrarna till och med sjutton år reser flickor något längre än poj- kar per dag. Från arton års ålder förändras mönstren så att män reser längre. Även över 65 år reser män fortfarande längre. 
 178 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Diagram 13. 
 (Från: SIKA Kommunikationer Nr 2 2000) 
 Kvinnor med låga inkomster gjorde kortast resor med bil 
 Hur långt en person reste 1997 berodde snarare på vilken inkomst man hade än vilket kön man tillhörde. I vissa inkomsklasser existe- rade nästan inga könsskillnader alls i reslängd eller restid. 
 179 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 Diagram 14 
 . Genomsnittlig reslängd med bil för män och kvinnor i olika inkomstklasser. 
  
 Källa 
 :  
 Riks-RVU 
  1997 (SIKA Rapport 1997:7) (Från: Prop. 1997/98:56, Bilaga 3). 
 Kvinnor och män ägnade lika mycket tid att åka kollektiva färdmedel 
  
 Diagram 15 
 . Genomsnittlig restid (minuter) till/från arbetet för- delat på kön och färdsätt, netto 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 Man 
  
 Kvinna 
  
 20 
  
 0 
  
 Fot, cykel 
  
 Bil 
  
 Kollektivt 
  
 Samtliga 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. 
 180 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Kvinnors huvudresor bestod av fler delresor 
 Det var främst bland barnfamiljer som ärende utfördes på väg till eller från arbetet. Kvinnor gjorde det i betydligt större utsträckning än män. Det var bland sammanboende kvinnor med små barn, samt ensamstående kvinnor med barn som kombinationer av ärende flitigast förekom. Även män med små barn gjorde fler kombinerade resor än andra män, men skillnaderna jämfört med andra män var små. 
  
 Diagram 16 
 . Andel av arbetsresor som kombineras med annat ärende, förvärvsarbetande kvinnor och män i olika hushållstyper, 1994/95/96. Obs! Gruppen ensamstående män med barn är allt för liten för att kunna analyseras 
  
 50 
  
 45 
  
 % 
  
 40 
  
 arbetsresor, 
  
 35 
  
 30 
  
 Män 
  
 25 
  
 av 
  
 20 
  
 Kvinnor 
  
 Andel 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 Ensamst. 
  
 Ensamst. 
  
 Sambo 
  
 Sambo, 
  
 Sambo, 
  
 Utan barn 
  
 Med barn 
  
 utan barn 
  
 barn  
 0-6 
  år 
  
 barn  
 7-18 
  
 år 
  
 Källa 
 :  
 Jones 
  Oneill: Egen bearbetning av Riks RVU. 
 Geografiska skillnader och kön 
 Stockholmsmännen gjorde de längsta arbetsresorna 
 Skillnaderna är stora när det gäller reslängden till arbetet mellan olika delar av landet. Stockholmarna gjorde de längsta arbetsre- sorna med i genomsnitt 13,5 km. Även i Göteborg, Malmö samt i de större städerna var arbetsresorna längre än i riksgenomsnittet. 
 181 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 Männens arbetsresor var längre än kvinnornas i samtliga av de stu- derade regionerna. 
 Diagram 17. 
 (Från:  
 RES-nytt 
  4/99) 
 Kvinnors och mäns restid ungefär lika långa 
 Längst restid till och från arbetet under 1998 hade personer i Stockholms län. Både männen och kvinnorna hade en genomsnitt- lig restid på närmare en timme. Kortast restid hade invånarna i region 5. Männen hade vanligtvis något längre restid än kvinnorna, men skillnaderna var inte markanta. 
 182 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Diagram 18 
 . Genomsnittlig restid (minuter) till/från arbete efter kön och  
 R-region, 
  Barnes 
  
 R1 
  
 Man 
  
 56 
  
 56 
  
 Kvinna 
  
 R3 
  
 42 
  
 36 
  
 40 
  
 39 
  
 46 
  
 47 
  
 R5 
  
 31 
  
 36 
  
 47 
  
 41 
  
 R7 
  
 49 
  
 41 
  
 40 
  
 31 
  
 Hela riket 
  
 47 
  
 44 
  
 0 
  
 20 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 120 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. 
  
 R-regioner 
  
 Landet indelas i åtta s k riksområden eller  
 R-regioner. 
  Indelningen utgår från länen enligt följande. 
  
 R-region 
  
 Län 
  
 R-region 
  
 Län 
  
 R-region 
  
 Län 
  
 R1 
  
 Stockholms 
  
 R4 
  
 Blekinge 
  
 R7 
  
 Västernorrland 
  
 Skåne 
  
 s Jämtlands 
  
 R2 
  
 Uppsala 
  
 R5 
  
 Hallands 
  
 R8 
  
 Västerbottens 
  
 Södermanland 
  
 Göteborg- och 
  
 Norrbottens 
  
 s 
  
 Bohus 
  
 Östergötlands 
  
 Älvsborgs 
  
 Örebro 
  
 Skaraborgs 
  
 Västmanlands 
  
 R3 
  
 Jönköpings 
  
 R6 
  
 Värmlands 
  
 Kronobergs 
  
 Dalarnas 
  
 Kalmar 
  
 Gävleborgs 
  
 Gotlands 
  
 Källa 
 : Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. 
 183 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 3 Diskussion 
 I detta avsnitt har vi försökt besvara de inledande frågeställning- arna. 
 Har kvinnor och män olika resvanor och resmönster? 
 Kvinnors och mäns resvanor och resmönster skiljer sig åt. Av vårt siffermaterial framgår att det är stora könsskillnaderna när det gäller geografisk räckvidd i vardagslag bl.a. som en följd av att till- gång till bil är olika. 
 Hur tid och rum utnyttjas skiljer sig också åt. Det finns ett sta- bilt mönster, nämligen att män i genomsnitt reser längre än kvin- nor. I en studie om förändringar av kvinnors och mäns rörlighet framgår att skillnaden mellan den dagliga reslängden består, även när man jämför olika  
 ålders-, 
  sysselsättnings- eller inkomstgrupper. (Krantz 1999) 
 Av siffermaterialet kan vi också se att män disponerar bil oftare och reser mer med bil än kvinnor. Beror då skillnaden i rörlighet på olika biltillgång? 
 Även när man tar hänsyn till bildisposition så kvarstår stora skillnader mellan förvärvsarbetande mäns och kvinnors resande. Även i hushåll där det finns två bilar reser kvinnor mindre än män. Det finns alltså andra faktorer än enbart bildisposition som påver- kar skillnaderna i rörlighet mellan könen. (Krantz 1999) 
 I en rapport från SIKA visas att mäns längre sträckor till sina arbeten inte heller är hela förklaringen till könsskillnaderna i valet av färdmedel till och från arbetet. De har kommit fram till att även vid resor kortare än 5 km är det t ex fler män som åker bil än som cyklar. (SAMPLAN Nr 1995:11) 
 Oneill betonar i sin studie att rörlighet är en könsrelations- eller jämställdhetsfråga. Kvinnors mindre resande är ett rumsligt tecken på skilda livsmönster och på ojämställdhet. Ett mer jämställt arbetsliv, hemliv och fördelning av ekonomiska resurser torde innebära att kvinnors rörlighet ökar. 
 När man studerar resornas fördelning på olika ärenden ger det en bild av hur kvinnors och mäns aktiviteter skiljer sig åt. Skillnaden mellan förvärvsarbetande mäns och kvinnors rörlighet beror bl.a. på att män har längre till arbetet och reser fler tjänsteresor. Det är det könssegregerande arbetslivet som leder till 
 184 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 dessa skillnader. Kvinnor reser mer än män i samband med ärenden som inköp, omsorg och service. De största skillnaderna återfinns i barnfamiljer. Kvinnors större ansvar för barn och hushåll minskar möjligheterna och behovet av att resa i och till arbetet men även till fritiden. (Krantz 1999) 
 Förändringar av mäns och kvinnors rörlighet kan dock inte ses som parallella eller oberoende processen. Om kvinnor i ökad grad ska resa långt till arbetet och göra tjänsteresor innebär det att män får överta en del av de restriktioner som idag begränsar kvinnors rörlighet, såsom ansvar för att lämna och hämta barn, inköp etc. Resultatet torde bli att rörlighetens omfattning, i första hand reslängden, minskar bland män. (Krantz 1999) 
 Krantz ställer sig i rapporten också frågan: Är kvinnors kortare resor uttryck för hinder i vardagen eller en önskan att leva mer ´lokalt´? och gör bilden mer komplex. Han menar att det i analy- serna av kvinnors och mäns rörlighet ofta ligger ett antagande om att resor har ett positivt samband med välfärd i vid mening. 
 Frågan om kvinnors lägre rörlighet är ett resultat av rådande relationer mellan könen och leder de till individuella förluster i välfärd. Den kollektiva välfärdsvinsten av en ständigt ökande rör- lighet i samhället ifrågasätts dock alltmer, framför allt på grund av bilismens negativa konsekvenser för miljön, samtidigt som det är allt svårare att hävda ett klart samband mellan välfärd och t ex genomsnittlig reslängd per dygn. (Krantz 1999) 
 Är behoven av kollektiva transporter olika för kvinnor och män? 
 Kollektiva transporter utgör endast en liten del av det totala antalet resor som vi gör, 7 procent jämfört med 60 procent med bil (SIKA Kommunikationer 2 2000). Lokala och regionala kollektiva trans- porterna är dock avgörande för mångas, särskilt kvinnors, möjlig- heter att förflytta sig eller ta sig till arbetet. 
 Kvinnors och mäns olika livsvillkor och olika förhållande till förvärvsarbete och omsorgsansvar skapar olika resbehov. Resvane- undersökningar visar att kvinnor har ett mer komplext resmönster med fler anhalter på sina resor till arbetet än vad män har. Kvinnor gör ärende för inköp och barnomsorg på vägen och reser mer kors 
 185 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 och tvärs, medan majoriteten män i större utsträckning reser från en punkt till en annan, utan avbrott. (Lundkvist 1998) 
 Vem är då dagens kollektivtrafiken utformad för? I sin rapport om ojämställdhetens miljöer hänvisa Lewis till Nguyen på Transportokonomiska Institutt i Oslo som menar att kollektivtrafiknäten vanligen bygger på linearitet i tid och rum. Detta innebär att kollektivtrafiken dels utgår från produktions- normen, heltidsarbete, genom att vara som mest tillgänglig i anslutning till kontorstiderna och dels ha dåligt utvecklade tvär- kommunikationer. 
 Att kollektivtrafiken svarar mot mäns resmönster och resbehov i större utsträckning än mot kvinnors, trots att det är kvinnor som i störst utsträckning reser kollektivt, innebär att kollektivtrafiken svarar mot behoven hos dem som inte reser. (Lundkvist 1998) 
 Är behoven olika för olika grupper av kvinnor respektive män? 
 Uppdelningen i de båda kategorierna kvinnor och män har visat sig ha svagheter och Oneill pekar i sin studie på att bilden under senare år kompletterats med analyser av de skillnader som finns mellan olika grupper av kvinnor respektive män. 
 Vårt siffermaterial visar att inkomst är en variabel som starkt påverkar hur långt vi reser. För både kvinnor och män gäller att ju högre inkomst man har ju längre resor gör man. När vi jämför kvinnor och män inom samma inkomstgrupper visar det sig att det är mindre könsskillnader i reslängd, men kvinnor färdas genomgå- ende kortare i bil än män i nästan samtliga grupper. 
 Kvinnor och män är dock inte jämt fördelade över alla inkomst- grupper. I de högre inkomstgrupperna är det mycket färre kvinnor än män. (Page, 1998) 
 Finns det geografiska skillnader? 
 Restid, reslängd och antalet resor är relativt lika över landet. De stora regionala skillnaderna ligger i valet av färdmedel. I tätbebodda delar av landet finns det ett större underlag för kollektivtrafik och ett större utbud. I dessa regioner är då inte heller behovet av att ha bil lika stort som i mer glest befolkade 
 186 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 delar av landet. Drygt 80 procent av svenska folket har tillgång till en bil, men det finns tydliga regional skillnader. (Krantz 1999) 
 Störst regional olikheter finner man vid studier av kollektivresor. Vårt siffermaterial visar att i de tätbefolkade länen är andelen kollektivresenärer betydligt större jämfört med glesbefolkade län. Den största andelen av kollektivresenärerna är kvinnor i Stockholmsområdet. 
 Ett annat sätt att studera den geografiska strukturens betydelse för rörligheten är att fokusera på avstånden till olika aktiviteter. Ofta antas dessa vara längre i glest befolkade regioner. Regionala skillnader i reslängd följer dock inte det mönstret. (Krantz 1999) 
 Arbetsresorna, visar vår statistik, är t ex längst i storstäderna, räknat såväl i geografiska avstånd som i tid. De kortaste arbetsre- sorna återfinns i medelstora städer och deras omland samt i Norra glesbygden 
 Kan dessa eventuella skillnader i sin tur innebära strukturella kostnadsskillnader mellan kommuner respektive landsting? 
 Utjämningsmodellen för kollektivtrafik innehåller inget försök att fånga strukturellt betingade skillnader vad avser behov eller efter- frågan beroende på kön. De faktorer som används är relaterade till täthet och arbetspendling. Detta innebär att vi inte med säkerhet kan avgöra om fördelningen hade sett annorlunda ut om en  
 bohovs-/efterfrågeanalys 
  p g a kön legat till grund för eller ingått i modellen. Som framgår av rapporten är det framför allt kvinnor i storstad som använder kollektivtrafiken. Dagens system kompen- serar just dessa områden. 
 Är det i så fall befogat att i ökad utsträckning ha separata behovsberäkningar för kvinnor och män? 
 Med det underlag som redovisats i denna rapport är det svårt att dra någon bestämd slutsats. Det skulle krävas ett betydande utred- ningsarbete för att klargöra hur kopplingen mellan den beskrivna situationen och behov samt kostnader ser ut. 
 187 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 4 Äldreomsorgen 
  
 4.1 
  
 Utjämningssystemet och äldreomsorgen 
  
 Utjämningssystemet för äldreomsorgen består av fyra olika delar. 
 I den första och dominerande delen sker fördelningen utifrån en  
 normkostnad  
 som beräknas på vårdbehovet för den äldre befolkningen i respektive kommun. Normkostnaden beräknas för varje delgrupp med hänsyn tagen till kön, ålder, civilstånd, yrkesbakgrund och etnicitet. 
 Den andra delen avser merkostnader för hemtjänst i glesbygd. Den tredje delen är en utjämning till glesbygdskommuner avseende merkostnader för en högre andel pensionärer som behöver bo på institutioner eller särskilt boende. 
 Den fjärde delen är ett generellt tillägg till alla kommuner för färdtjänst och handikappomsorg. 
  
 4.2 
  
 Genomförande/Metod 
  
 I denna delrapport försöker vi belysa skillnader i omsorgen för äldre kvinnor respektive män ur några olika aspekter. I sökande efter information fann vi få undersökningar inom området med ett tydligt könsperspektiv. Hopkins Szebehely vid Institutionen för soci- alt arbete vid Stockholms universitet, är en av de forskare i Sverige som lagt kvalitativa könsaspekter på äldreomsorgen. Vi har valt att lyfta fram några delar ur hennes studie Hjälp i hemmet i nedskär- ningstid – hemtjänstens och anhörigas insatser för gamla kvinnor och män1. 
 Tyngdpunkten i hennes studie ligger på en analys av hemtjäns- tens respektive anhörigas hjälpinsatser för hemmaboende gamla kvinnor och män. Studien baseras huvudsakligen på en bearbetning av en rikstäckande intervjustudie med 1 379 hemmaboende äldre, 75 år och däröver – den s k  
 Ädel-ULF-studien 
  som genomfördes 1994 på Socialstyrelsens initiativ. 
 Där vi inte angivit annat bygger uppgifterna vi redovisat här på uppgifter i Phillips studie samt hennes artikel Anhöriga vårdare eller förhandlare?, Social forskning 3/98. 
 188 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 4.3 
  
 Den svenska äldreomsorgen 
  
 År 1957 antog riksdagen äldrepolitiska riktlinjer som än idag gäller för äldreomsorgen: de offentliga insatserna ska möjliggöra att gamla människor ska få leva ett oberoende liv så länge som möjligt i sina egna hem. Hemhjälpen blev då en del av den generella välfärden oavsett närhet till anhöriga och oavsett personlig ekonomi, skriver Hill. 
 Svensk äldreomsorg har haft rykte om sig att vara mycket omfattande i förhållande till andra länders. Under senare år har den offentliga hjälpen till de äldre emellertid minskat, särskilt hemhjäl- pen. 
 Eftersom allt fler äldre nu bor kvar hemma blir neddragningarna ett problem som angår många, inte minst de anhöriga. 
 5 
  
 4.4 
  
 Mest offentlig äldreomsorg till kvinnor 
  
 Drygt dubbelt så många kvinnor som män fick 1999 hjälp inom den offentliga äldreomsorgen (hemhjälp, särskilt boende och hemsjukvård); 170 000 kvinnor och 72 000 män. Eftersom kvinnor lever längre än män är detta knappast förvånande, men även i rela- tion till antalet äldre kvinnor respektive män i befolkningen är de gamla kvinnorna överrepresenterade inom äldreomsorgen. År 1999 bodde 23 procent av kvinnorna och 15 procent av männen över 80 år i så kallat särskilt boende (servicehus och institutioner). 22 procent av kvinnorna och 15 procent av männen fick hemhjälp i sina vanliga bostäder. Sammantaget fick 45 procent av kvinnorna och 30 procent av männen över 80 år någon offentlig hemhjälp eller plats i särskilt boende. 
  
 5  
 Svenska Kommunförbundets programberedning Kommunerna och jämställdheten. Studien ingår i  
 Jackson 
  Mann, red: Åt var och en efter behov, Kommentus förlag, 1998. 
 189 
 Bilaga 5 SOU 2000:127 
  
 Tabell 3.  
 Äldreomsorg 
 6  
 bland kvinnor och män över 80 år, 1999 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Antal 
  
 Andel % av alla i 
  
 Antal 
  
 Andel % av alla i 
  
 åldersgruppen 
  
 åldersgruppen 
  
 I särskilt boende (dvs. institutio- 
  
 65 000 
  
 23 
  
 23 000 
  
 15 
  
 ner eller servicehus) 
  
 Med hemhjälp i vanliga bostäder 
  
 63 000 
  
 22 
  
 22 000 
  
 15 
  
 Summa 
  
 128 000 
  
 45 
  
 45 000 
  
 30 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsens statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. 
 Mönstret är lika för alla åldersklasser och skillnaderna blir större ju högre upp i åldrarna vi kommer. Detta exemplifieras i nedanstående diagram som visar fördelningen mellan kvinnor och män för de personer som fått hemsjukvård och som har hemtjänst. 
 Diagram 19. 
  
 Andelen kvinnor och män med hemsjukvård och hemtjänst 
  
 100% 
  
 90% 
  
 80% 
  
 70% 
  
 60% 
  
 50% 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 40% 
  
 30% 
  
 20% 
  
 10% 
  
 0% 
  
 65-74 
  år 
  
 75-79 
  år 
  
 80-84 
  år 
  
 85-89 
  år 
  
 90- år 
  
 Totalt1) 
  
 därav 
  
 80-w 
  år 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsens statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Egen bearbet- ning. 
 Hur kommer det sig då att män får mindre del av äldreomsorgsre- surserna? Enligt Hill tyder inget på att män har 
  
 6  
 Exklusive hemsjukvård. 
 190 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 mindre behov av praktisk hjälp än kvinnor. Gamla kvinnor har sämre rörlighet och sämre hälsa, men det är ungefär lika vanligt att hemmaboende gamla män och kvinnor behöver hjälp med att t ex städa, duscha eller komma upp ur sängen. Det är dessutom betydligt vanligare att män uppger att de inte klarar att tvätta eller att laga mat. 
 Antalet hjälptimmar skiljer sig kraftigt mellan kvinnor och män som blivit beviljade hemtjänst. Nedanstående diagram redovisar antalet hjälptimmar fördelat efter antalet beviljade timmar uppdelat på kön och ålder. 
 Diagram 20. 
  
 Personer beviljade hemtjänst; antal hjälptimmar nov 99 
  
 9 000 
  
 8 000 
  
 7 000 
  
 6 000 
  
 5 000 
  
 4 000 
  
 3 000 
  
 2 000 
  
 1 000 
  
 0 
  
 0 
  
 1-9 
  
 10-25 
  
 26-49 
  
 50-119 
  
 120-199 
  
 200- 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsens statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Egen bearbet- ning. 
  
 4.5 
  
 Hjälpmönster – Mannen får hjälp av hustrun 
  
 Som framgår av tabell 4 är det inte fler gamla män som saknar hjälp. Knappt var tredje äldre kvinna liksom man står utan hjälp – och så gott som alltid uppger dessa, enligt Hill, att de inte heller behöver någon hjälp. 
 Det är bland äldre som behöver praktisk hjälp som det finns tydliga könsskillnader. De flesta män som behöver hjälp får hjälp 
 191 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 av hustrun, de flesta kvinnor av hemtjänsten eller släktingar. Detta kan till stor del förklaras av att betydligt fler hjälpbehövande män än kvinnor lever i ett äktenskap – majoriteten av kvinnorna dör som änkor medan majoriteten av männen är gifta ända fram till sin död. 
  
 Tabell 4 
 . Olika former av hjälp för gamla kvinnor och män 1994 
  
 Andel (%) av äldre (80 år+) 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
  med offentlig hjälp 
  
 50 
  
 37 
  
 varav i särskilt boende 
  
 26 
  
 19 
  
 med hemhjälp i vanliga bostäder 
  
 24 
  
 18 
  
  med informell hjälp 
  
 24 
  
 38 
  
 varav med hjälp från maka/make 
  
 7 
  
 27 
  
 med hjälp av annan anhörig/vän 
  
 19 
  
 14 
  
  med annan hjälp 
  
 6 
  
 6 
  
  utan hjälp 
  
 32 
  
 30 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsen 1995 samt beräkningar från  
 Ädel-ULF-studien. 
  
 Man kan också se att ensamboende män och kvinnor har i stort sett samma hjälpmönster. Men en gift kvinna som behöver hjälp, får detta i större utsträckning från släkt och från hemtjänst än en gift man. 
 Det vill säga en gift kvinna med en skröplig man står oftare ensam med omsorgsansvaret än en gift man i motsvarande situa- tion. 
  
 4.6 
  
 Könsskillnader i institutionsboende 
  
 Mig veterligen, skriver Hill, finns det inte någon svensk forskning som belyser om män och kvinnor i samma situation har samma sannolikhet att komma till institution. Att gifta äldre mer sällan är på institution än ogifta är känt, och eftersom 70 procent av männen, men bara en fjärdedel av kvinnorna är gifta under sitt sista levnadsår är det kanske inte så förvånande att fler gamla kvinnor än män vårdas på institution. 
 Nedanstående tabell visar antal boende kvinnor och män i särskilda boendeformer. 
 192 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 Diagram 21. 
  
 Antal boende i särskilda boendeformer 1999  
 65-w 
  
 30000 
  
 25000 
  
 20000 
  
 15000 
  
 10000 
  
 5000 
  
 0 
  
 65-74 
  år 
  
 75-79 
  år 
  
 80-84 
  år 
  
 85-89 
  år 
  
 90- år 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsens statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Egen bearbet- ning. 
 Enligt Hill har den norska forskaren Camacho (1997) visat att, med hänsyn taget till skillnader i hjälpbehov, kommer norska ensamboende äldre kvinnor och män till institu- tion i samma utsträckning. Men institutionsplacering är vanligare bland gifta kvinnor än bland gifta män. Det är också vanligare att gamla kvinnor och män som har söner är på institution än att gamla med döttrar är det. 
 Enligt Hill påpekar Lingsom vidare att en institu- tionsplats idag är en knapp resurs, något man måste kämpa om. Kanske är sönerna och de gamla männen inte i första hand sämre vårdare utan bättre förhandlare – alternativt att de möter mindre motstånd. Eller som Lingsom formulerar det apropå döttrarna Är döttrar bra som skydd mot institutionalisering och/eller dåliga som advokater? Söner och äkta män har kanske större framgång i advokatrollen. Uppgifterna från Norge tyder på att gamla hustrur mer än gamla äkta män, och döttrar mer än söner, lämnas ensamma med ett vårdansvar. 
 193 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 4.7 
  
 Förskjutningar mellan det offentligas och familjens ansvar 
  
 Den offentliga äldreomsorgen har under senare år koncentrerats på en allt mindre grupp allt mer vårdbehövande och ensamma äldre. Stora grupper äldre som tidigare fick del av hemhjälpsresurserna står i dag utan denna hjälp. Framför allt gäller det äldre med mindre omfattande hjälpbehov samt gifta äldre, skriver Hill. 
 När det gäller de äldres egna önskemål föredrar de offentlig hjälp framför anhörigas insatser. Fler äldre får också anhörighjälp än som anser att denna hjälp är att föredra framför offentlig hjälp. Också här finns det könsskillnader. Fler kvinnor än män är positiva till offentlig hjälp och negativa till anhörighjälp. 
 Nedskärningarna inom hemtjänsten inte drabbat gamla hjälpbe- hövande kvinnor mer än män. Men den lägre nivån av insatserna har ändå påtagliga konsekvenser för kvinnors vardag och välbefin- nande. 
 När gamla makar får hemhjälp i mindre utsträckning om det är mannen som är skröplig än om det är hustrun som behöver hjälp, innebär det i praktiken att de ansvariga för hemtjänsten litar på att den gamla hustrun ska ta hand om maken. Och när de äldre – oavsett kön och civilstånd – alltmer sällan får hjälp med husliga uppgifter finns outtalade eller uttalade förväntningar att de ska få hjälp av anhöriga, d v s i praktiken förutom hustrun främst av döttrar och andra kvinnliga släktingar, skriver Hill. 
 Den välutbyggda hemtjänsten gav både de hjälpbehövande gamla och deras anhöriga (två grupper som domineras av kvinnor) en fri- het att välja mellan anhörighjälp och kommunal omsorg. Den val- friheten är klart hotad idag, skriver Hill. 
 Vi vet mycket litet om vad minskningen av hemhjälp innebär för hälsa och välbefinnande bland de gamla och deras omsorgsgi- vare, skriver Hill. Hon menar att det finns tecken som tyder på att nedskärningarna inom äldreomsorgen har påverkat hälsan bland kvinnor i döttrarnas ålder. Det har under senare år visats att kvinnors hälsa har försämrats mer än mäns. Det finns också tecken på att gamla gifta kvinnors omsorgsansvar för maken kan vare en förutsättning för mannens hälsa men en belastning för hennes egen. 
 194 
  
 SOU 2000:127 
  
 Bilaga 5 
  
 4.8 
  
 Kvinnor som omsorgsgivare och omsorgsbehövande 
  
 Av alla äldre som får någon informell hjälp får 70 procent hjälp av en kvinna (hustru, dotter, syster eller svärdotter). Ca 30 procent får hjälp av en man (make, son, bror eller svärson). 
 Kvinnor är mycket mer än män involverade som omsorgsgivare, både som anställda omsorgsarbetare och som anhöriga. Omsorgs- frågorna är i dag liksom tidigare mer kvinnors än mäns ansvar. Men i Sverige (och i övriga Norden) har hittills relativt sett fler kvinnor fått lön för sitt omsorgsarbete. Kvinnor i Norden har därför haft större möjligheter än kvinnor i många andra länder att kombinera omsorgsansvar och förvärvsarbete. 
 När den offentliga äldreomsorgen minskar eller försämras är det framför allt kvinnor som påverkas, både som omsorgsbehövande och som omsorgsgivare – anställda såväl som anhöriga., skriver Hill. 
  
 4.9 
  
 Slutord 
  
 Vi skulle ha velat ge en fullödigare bild av könsskillnader i behovet av vård, men det ser inte ut att finnas någon enhetlig definition av behov vilket tycks vara förklaringen till att det inte finns någon forskning eller utredning som kan fastställa hur stora de äldres behov av vård och omsorg är. I stället valde vi att ge en bild av äldreomsorgen i slutet av  
 90-talet. 
  En sådan bild innefattar de stora nedskärningarna som skett under de senaste åren då dessa starkt påverkat både omsorgsgivarnas och omsorgstagarnas vardag. 
 Utjämningsmodellen för äldreomsorg bygger bl.a. på ett köns- uppdelat material. De stora skillnader som framgår av denna rapport har ingått som underlag vid konstruktionen av äldreom- sorgsmodellen. Strukturella skillnader som har sin grund i olika behovs- och efterfrågesituationer för kvinnor och män har således kunnat fångas upp. 
 195 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:127 
  
 5 Referenslista 
  
 Oneill,  
  
 Jones. 
  
 Rörlighetens mångfald och förändring. Befolk- ningens dagliga resande i Sverige 1978 och 1996.  
 Meddelande från Göteborgs universitets geografiska insitutioner, Serie B, Nr 95 (1999) 
  
 Kvinnligt  manligt i kollektivtrafiken 
 . En kunskapssammanställ- ning.  
  
 KFB-rapport 
  
  1996:17. 
  
 Page, Goodwin.  
 Ojämställdhetens miljöer 
 . Ingår i serien Kommu- nerna och jämställdheten. Svenska Kommunförbundet (1998) 
 Regeringens proposition 1997/98:56,  
 Transportpolitik för en hållbar utveckling. 
  
 Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA).  
  
 Res-nytt 
 , 
  Informationsblad om Svenskarnas resande, Nr 3/1999, Nr 4/1999, Nr 2/2000. 
 Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA). SIKA Kom- munikationer Nr 2 2000 
 Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA).  
 Hur vi reser och varför. Om olika samhällsgruppers resmönster 
 . SAMPLAN 1995:11. 
 Statistiska Centralbyrån (SCB).  
 Svenskarnas resor 1998 
 . Resul- tatrapport. Riks RVU. (1999) 
 196