4ILL 3TATSR¥DET OCH CHEFEN F¶R *ORDBRUKSDEPARTEMENTET 
 2EGERINGEN BEMYNDIGADE DEN NOVEMBER DIR CHEFEN F¶R *ORDBRUKSDEPARTEMENTET STATSR¥DET HNBERG ATT TILLKALLA EN S¤RSKILD UTREDARE MED UPPGIFT ATT MOT BAKGRUND AV %5 MEDLEMSSKAPET DELS G¶RA EN ¶VERSYN AV FISKERIADMINISTRATIONEN S¤RSKILT AVSEENDE ISKERIVERKET DELS F¶RESL¥ ¥TG¤RDER F¶R EN EFFEKTIVISERAD FORSKNINGS OCH UTVECKLINGS VERKSAMHET P¥ FISKETS OMR¥DE 
  
 -ED 
  ST¶D AV BEMYNDIGANDET F¶RORDNADE CHEFEN F¶R *ORDBRUKS DEPARTEMENTET DEN NOVEMBER F¶RRE STATSSEKRETERAREN .ILS 'UNNAR "ILLINGER ATT VARA S¤RSKILD UTREDARE 
 4ILL SAKKUNNIGA UTS¥GS DEN FEBRUARI DEPARTEMENTSSEKRETERAREN 0ER (¶GBERG DEPARTEMENTSSEKRETERAREN %VA ,EHNDAL OCH AVDELNINGSCHEFEN "ENGT 3TR¶MBLOM Anderson F¶RORDNADES SOM EXPERTER L¤NSR¥DET ,EIF "YMAN KUSTBEVAKNINGS¶VERINSPEKT¶REN /LLE %NGELBREKTSSON OCH ¶VER DIREKT¶REN  
 -ATS /LSSON 
  
  $EN MARS F¶RORDNADES SOM EXPERTER KANSLICHEFEN #HRISTER (OEL SEKTORCHEFEN #HRISTINA (UHTASAARI AVDEL NINGSCHEFEN KE 0ETTERSSON OCH ORGANISATIONSDIREKT¶REN 4HOMAS 0¥LSSON $EPARTEMENTSSEKRETERAREN %VA ,Thornton DEN  
  
 OKTOBER OCH DEPARTEMENTSR¥DET 4OMMIE 3J¶BERG F¶RORDNADES SOM SAKKUNNIG DEN OKTOBER 
 3OM HUVUDSEKRETERARE ANST¤LLDES DEN JANUARI AVDELNINGS DIREKT¶REN VID 3TATSKONTORET 6IVIANN 'UNNARSSON 3OM SEKRETERARE AN ST¤LLDES EKONOMEN 'UNILLA 4EGELSK¤R DEN FEBRUARI OCH FILOSOFIE DOKTORN !NDERS .ISSLING DEN MARS $EN MARS F¶RORD NADES BYR¥ASSISTENTEN  
 Glenn 
  0¥¥G ATT MED VERKAN FR¥N DEN MARS 
 VARA UTREDNINGENS ASSISTENT 
 5TREDNINGEN ¶VERL¤MNAR H¤RMED Eaton TIONEN I ETT %5 PERSPEKTIV 3/5 .¥GOT S¤RSKILT YTTRANDE HAR INTE AVL¤MNATS 5PPDRAGET ¤R D¤RMED SLUTF¶RT 
 3TOCKHOLM I JANUARI 
 .ILS 'UNNAR "ILLINGER 
 6IVIANN 'UNNARSSON 
  
 3/5 
  
 )Booker$%, ) 
 3AMMANFATTNING 
 5TREDNINGENS UPPGIFT 
  
 5TG¥NGSPUNKTER  
  
 ISKERIADMINISTRATIONENS DELAR  
  
 $EN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN OCH DEN SVENSKA F¶RVALTNINGSMODELLEN 
  
 $EN NATIONELLA FISKERIADMINISTRATIONEN  
  
 5NDERS¶KNINGS  OCH O5 VERKSAMHET 
 5TREDNINGENS ¶VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 
 0RINCIPER F¶R UTREDNINGENS F¶RSLAG 
  
 ¶RSLAG AVSEENDE DET OFFENTLIGA¥TAGANDET  
  
 ¶RSLAG AVSEENDE ADMINISTRATION AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN  
  
 ¶RSLAG AVSEENDE UNDERS¶KNINGS  OCH O5 VERKSAMHET  
  
 /RGANISATORISKA KONSEKVENSER AV UTREDNINGENS F¶RSLAG  
  
 +ONSEKVENSER AVSEENDE ¶VRIGA MYNDIGHETER  
  
 %FFEKTER AV F¶RESLAGNA F¶R¤NDRINGAR  
  
 5PPDRAGET OCH UTREDNINGENS GENOMF¶RANDE 
 5PPDRAGET 
  
 –VERSYN AV FISKERIADMINISTRATIONEN 
  
 5TG¥NGSPUNKTER F¶R FISKERIPOLITIKEN  
  
 !VGR¤NSNINGAR  
  
 5TREDNINGENS GENOMF¶RANDE  
  
 $ISPOSITION AV BET¤NKANDET  
  
 $%, )) 
  
 ISKERIN¤RINGEN OCH FRITIDSFISKET  
  
 ISKERIN¤RINGEN I 3VERIGE  
  
 ¶RUTS¤TTNINGAR  
  
 )NTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER  
  
 )Myers 
  
 3/5 
  
 )MPORT OCH EXPORT 
  
 9RKESFISKE  
  
 6ATTENBRUK 
  
 "EREDNINGSINDUSTRI  
  
 $ETALJHANDEL OCH KONSUMTION 
  
 RITIDSFISKE  
  
 !KT¶RER  
  
 /FFENTLIGA AKT¶RER 
  
 0RIVATA AKT¶RER OCH ORGANISATIONER  
  
 -ULTILATERALA FISKE¶VERENSKOMMELSER 
  
 ISKERIADMINISTRATION I 3VERIGE  
  
 5TG¥NGSPUNKTER I FISKERIPOLITIKEN 
  
 !DMINISTRATION  ORGANISATION  KOSTNADER  
  
 2EGERINGSKANSLIET  
  
 ISKERIVERKET 
 (ISTORIK 
  
 $EN LEGALA GRUNDEN  
  
 .¥GRA S¤RSKILDA UPPGIFTER  
  
 2EGLERINGSBREV F¶R BUDGET¥REN      OCH  
  
 6ERKSAMHETSGRENAR 
 6ERKSAMHETENS KOSTNADER F¶R BUDGET¥RET 
 ISKERIVERKETS FINANSIERING 
  
 ISKERIVERKETS ORGANISATION  
  
 ,¤NSSTYRELSERNA 
 +USTBEVAKNINGEN 
  
 –VRIGA MYNDIGHETER 
  
 ,IVSMEDELSVERKET  
  
 +OMMUNALA LIVSMEDELSINSPEKT¶RER 
  
 *ORDBRUKSVERKET  
  
 .ATURV¥RDSVERKET  
  
 +AMMARKOLLEGIET 
  
 $EN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN  
  
 $EN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKENS BAKGRUND  
  
 '¤LLANDE REGLER F¶R DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN  
  
 'RUNDF¶RORDNINGEN 
  
 -ARKNADSORDNINGEN 
  
 3TRUKTURORDNINGARNA  
  
 +ONTROLLF¶RORDNINGEN  
  
 NDRINGAR AV POLITIK OCH REGLER  
  
 !RBETSG¥NG INOM %5 S INSTITUTIONER 
  
 3/5 
  
 )Myers  
  
 3VERIGES MEDVERKAN I UTVECKLINGSPROCESSEN  
  
 4ILL¤MPNING OCH ADMINISTRATION AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN  
  
 +OMMISSIONENS L¶PANDE TILL¤MPNING OCH ADMINISTRATION 
  
 ISKERIDIREKTORATET$' 8)6  
  
 Anderson MED ANDRA DIREKTORAT 
 4ILL¤MPNING I 3VERIGE 
 2ESURSPOLITIKEN 
  
 -ARKNADSPOLITIKEN 
  
 3TRUKTURPOLITIKEN  
  
 +ONTROLL  
  
 .ATIONELL ISKERIPOLITIK 
 )NLEDNING 
  
 'EOGRAFISKA AVGR¤NSNINGAR I %' S REGELVERK  
  
 !NSVARIGA MYNDIGHETER  
  
 (UR %' S REGELVERK KOMPLETTERATS I GRUNDL¤GGANDE NATIONELL LAGSTIFTNING  
  
 .ATIONELL LAGSTIFTNING 
 ISKELAGEN OCH F¶RORDNINGEN OM FISKET  VATTENBRUKET OCH FISKERIN¤RINGEN 
  
 3TATENS VATTEN OVAN ODLINGSGR¤NSEN  
  
 INSK SVENSKA 'R¤NS¤LVSKOMMISSIONEN 
 ISKE I S¶TVATTEN 
  
 9RKESFISKE  
  
 )CKE YRKESM¤SSIGT FISKE  
  
 5PPGIFTSSKYLDIGHET OCH TILLSYN  
  
 ISKEV¥RD  
  
 ISKEV¥RDSOMR¥DEN 
  
 3TATSBIDRAG TILL FISKEV¥RD  
  
 5TPLANTERING OCH ODLING AV FISK 
  
 –VRIG REGLERING ENLIGT ISKELAGEN 
  
 3AM¤GANDER¤TT AV FISKE 
  
 ISK¥DRA  
  
 (¤NSYN TILL NATURV¥RDENS INTRESSEN  
  
 5PPGIFTER ENLIGT 6ATTENLAGEN 
 !NS¶KNINGSM¥L 
  
 6ATTENDOMEN  
  
 /MPR¶VNINGAR  
  
 3PECIELLA M¥L  
  
 +AMMARKOLLEGIETS ROLL I VATTENM¥L 
  
 )Myers 
  
 3/5 
  
 –VRIGA FISKERIFR¥GOR 
  
 6ETERIN¤RA FR¥GOR  
  
 'ENMODIFIERADE ORGANISMER 
  
 $UMPNING 
  
 5NDANR¶JANDE AV F¶R FISKET HINDRANDE VRAK 
  
 -ILJ¶POLITIK I F¶RH¥LLANDE TILL Holt 
  
 3EKTORSANSVARET F¶R MILJ¶N  
  
 .ATURV¥RDSPOLITIKEN OCH %5 S DIREKTIV 
  
 "IOLOGISK M¥NGFALD  
  
 .ATURRESURSLAGEN  
  
 .ATURV¥RDSLAGSTIFTNINGEN 
  
 -ILJ¶SKYDDSLAGEN 
  
 ¶RSLAGET TILL-ILJ¶BALK 
  
 .ATIONELL FISKERIADMINISTRATION  
  
 /MFATTNING AV NATIONELL POLITIK  
  
 *ORDBRUKSDEPARTEMENTET  FISKEENHETEN 
 ISKERIVERKET 
  
 5PPGIFTER  
  
 .¥GRA S¤RSKILDA UPPGIFTER  
  
 6ERKSAMHETSOMR¥DEN 
 /RGANISATION OCH ADMINISTRATION F¶R NATIONELL REGLERING 
 ,¤NSSTYRELSERNA 
  
 !NSVAR F¶R FISKEFR¥GOR VID L¤NSSTYRELSERNA  
  
 6ERKSAMHETSM¥L F¶R FISKEVERKSAMHETEN  
  
 2ESURSER 
  
 5PPGIFTER  
  
 +USTBEVAKNINGEN 
  
 –VRIGA MYNDIGHETER 
  
 *ORDBRUKSVERKET  
  
 .ATURV¥RDSVERKET  
  
 +AMMARKOLLEGIET 
 ORSKNINGENS ROLL OCH ORGANISATION 
 )NLEDNING 
  
 $EFINITIONER  
  
 –VERGRIPANDE M¥L F¶R UNDERS¶KNINGS  OCH O5 
  VERKSAMHET Walker FISK OCH FISKE 
 !LLM¤NNA M¥L OCH SYFTEN 
  
 -¥L F¶R O5 INOM DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN 
  
 #0  
  
 -¥L F¶R O5 VID SIDAN AV #0 
  
 3/5 
  
 )Myers  
  
 !LLM¤NNA Hutchinson FISK OCH FISKE  
  
 +RAV P¥UNDERS¶KNINGSVERKSAMHET  
  
 +RAV P¥FORSKNING 
  
 3VENSK FISKFORSKNING   EN ¶VERSIKT  
  
 !KT¶RER OCH INTRESSENTER  
  
 ISKERIVERKET 
 ,AXFORSKNINGSINSTITUTET  ,) 
 3VERIGES LANTBRUKSUNIVERSITET  3,5 
  
 –VRIGA UNIVERSITET 
  
 –VRIGA 
  
 )NTERNATIONELLA (AVSFORSKNINGSR¥DET  )#%3 
 INANSIERING 
 )NLEDNING 
  
 /RGANISATION  
  
 .ATIONELLA MEDEL  
  
 )NTERNATIONELLA MEDEL 
 $%, ))) 
  
 $ET OFFENTLIGA¥TAGANDET  
  
 $ET OFFENTLIGA¥TAGANDET AVSEENDE DEN GEMENSAMMA 
  
 FISKERIPOLITIKEN  
  
 -ULTILATERALA ¶VERENSKOMMELSER BEGR¤NSAR RESURSUTTAGET 
  
 %N ¶VERSTATLIG POLITIK 
  
 %5 S REGELVERK OCH DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN 
  
 2EGIONALPOLITIKEN  
  
 TAGANDE INOM NATIONELL FISKERIPOLITIK  
  
 !NALYS AV OFFENTLIGT¥TAGANDE ENLIGT DIREKTIVET  
  
 !LLM¤NNA MOTIV F¶R OFFENTLIGA¥TAGANDEN  
  
 +RITERIER F¶R OMPR¶VNING AV STATLIGA¥TAGANDEN  
  
 0R¶VNING AV DE OFFENTLIGA¥TAGANDET 
 0R¶VNING AVSEENDE SVENSK ADMINISTRATION AV #0 
  
 0R¶VNING AVSEENDE ADMINISTRATION AV DEN NATIONELLA FISKERIPOLITIKEN  
  
 5TF¶RARE  
  
 4¤NKBARA UTF¶RARE AV ADMINISTRATION F¶R DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN  
  
 5TF¶RARE AV DEN NATIONELLA ADMINISTRATIONEN 
 0RINCIPER F¶R UTREDNINGENS F¶RSLAG 
  
 )Myers 
  
 3/5 
  
 ISKERIADMINISTRATION AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN 
  
 #0  
  
 5TG¥NGSPUNKTER F¶R ¶VERSYNEN  
  
 !NSVARSF¶RDELNING MELLAN REGERINGEN OCH ISKERIVERKET PRINCIPER OCH F¶RSLAG  
  
 ¶RHANDLINGSFASEN  
  
 5NDERLAG F¶R REGERINGENS L¥NGSIKTIGA ST¤LLNINGSTAGANDEN 
 5NDERLAG F¶R REGERINGENS KORTSIKTIGA ST¤LLNINGSTAGANDEN 
  
 'ENOMF¶RANDEFASEN  
  
 2ESURSFR¥GOR  
  
 -ARKNADSFR¥GOR 
  
 3TRUKTURFR¥GOR 
  
 2¥DGIVANDE GRUPPER  
  
 +ONTROLLFR¥GOR  
  
 ORSKNING OCH UNDERS¶KNINGSVERKSAMHET  FRAMTIDA INRIKTNING  
  
 )NLEDNING 
  
 0ROBLEMBILD  
  
 0RINCIPIELLA UTG¥NGSPUNKTER   SVENSK FORSKNINGSPOLITIK  
  
 0RINCIPIELLA UTG¥NGSPUNKTER %5 S FORSKNINGSPOLITIK 
  
 3EKTORSANSVARET F¶R FORSKNING  
  
 "EHOV AV MooreOCH O5 VERKSAMHET INOM DEN GEMENSAMMA OCH DEN NATIONELLA FISKERIPOLITIKEN  
  
 "EHOV UTIFR¥N #0 
 "EHOV UTIFR¥N NATIONELL FISKERIPOLITIK 
 'R¤NSDRAGNING MELLAN F¶R ISKERIVERKET ERFORDERLIG OCH ICKE ERFORDERLIG UNDERS¶KNINGS  OCH O5 VERKSAMHET 
  
 -¶JLIGHETER F¶R ISKERIVERKET ATT ERH¥LLA ERFORDERLIGT 
  Le5TF¶RARE OCH FINANSIERING AV F¶R ISKERIVERKET 
 ERFORDERLIG UNDERS¶KNINGS  OCH O5 VERKSAMHET 
  
 5NDERS¶KNINGSVERKSAMHET  
  
 4ILL¤MPAD FORSKNING  
  
 'RUNDL¤GGANDE FORSKNING 
  
 !TT UPPR¤TTH¥LLA KVALITET  
  
 ISKERIVERKETS ORGANISATION F¶R UNDERS¶KNINGS  OCH O5 VERKSAMHET  
  
 .UVARANDE ORGANISATION  
  
 .Y ORGANISATION  
  
 3AMARBETE MED ANDRA FORSKNINGSORGAN OCH 
 FORSKNINGSINSTITUT 
  
 3/5 
  
 )Myers  
  
 5PPDRAGSVERKSAMHET 
  
 ,AXFORSKNINGSINSTITUTET 
  
 5NIVERSITETEN  
  
 )NTERNATIONELLA HAVSFORSKNINGSR¥DET  )#%3 
  
 3KOGS  OCH JORDBRUKETS FORSKNINGSR¥D  3*2  
  
 %5 ST¶D 
  
 -EDEL ENLIGT    KAP    g  VATTENLAGEN 
  
 /RGANISATION F¶R UPPGIFTER INOM FISKERIADMINISTRATIONEN 
  
 5TG¥NGSPUNKTER F¶R ORGANISATIONSF¶RSLAGET  
  
 0RINCIPER F¶R ORGANISATIONSUTFORMNING  
  
 $ET OFFENTLIGA¥TAGANDET OCH DEN SVENSKA 
  
 F¶RVALTNINGSSTRUKTUREN  
  
 ISKERIADMINISTRATION AVSEENDE DEN GEMENSAMMA 
  
 FISKERIPOLITIKEN  
  
 ISKERIADMINISTRATION MED AVSEENDEN P¥NATIONELL 
  
 FISKERIPOLITIK  
  
 5PPDELNING AV FISKERIADMINISTRATIONEN P¥EN #0 DEL 
  
 OCH EN NATIONELL DEL  
  
 /RGANISATORISKA KONSEKVENSER 
  
 *ORDBRUKSDEPARTEMENTET  
  
 ISKERIVERKETS LEDNINGSFORM 
  
 ISKERIVERKETS ORGANISATION  
  
 +ONSEKVENSER AVSEENDE ¶VRIGA MYNDIGHETER  
  
 ,¤NSSTYRELSERNA 
 +USTBEVAKNINGEN 
  
 %FFEKTER AV F¶RESLAGNA F¶R¤NDRINGAR  
  
 +OSTNADSEFFEKTER  
  
 "ILAGA 4ILL¤MPNING AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN I ANDRA MEDLEMSL¤NDER 
 "ILAGA +ARTL¤GGNING AV O5 VERKSAMHETEN INOM OMR¥DET FISK OCH FISKE 
  
 SOU 1998:24 
  
 13 
  
 DEL I 
 Del ett innehåller en sammanfattning i kapitel 1 som beskriver utred- ningens slutsatser mot bakgrund av uppdraget och nuvarande förhållan- den och kapitel 2, som omfattar en beskrivning av uppdraget och utred- ningens genomförande. 
  
 SOU 1998:24 
  
 15 
  
 1 Sammanfattning 
  
 1.1 
  
 Utredningens uppgift 
  
 Utredningens uppgift har varit att mot bakgrund av  
 EU-medlemskapet 
  dels göra en översyn av fiskeriadministrationen, särskilt avseende Fiske- riverket, dels föreslå åtgärder för en effektiviserad forsknings- och ut- vecklingsverksamhet på fiskets område. 
 I översynen av  
 fiskeriadministrationen  
 har ingått att bedöma vilka ytterligare anpassningar som behövs i den svenska administrationen för att effektivisera arbetet med den gemensamma fiskeripolitiken. 
 Utredningen har i översynen utgått från gällande politisk inriktning. Beslut av statsmakterna om annan politisk inriktning förutsätter givetvis andra administrativa system och en annan organisation. 
 Utredningen har granskat och prövat stöden till  
 undersöknings- och  
  
 FoU-verksamhet 
  
 inom området samt Fiskeriverkets egen verksamhet i dessa avseenden. Även omfattningen av  
 FoU-verksamheten 
  har kartlagts och prövats. 
 Analysen har även omfattat jämförelser avseende administration och forskningsorganisation i några andra  
 EU-länder, 
  främst Storbritannien och Danmark. 
  
 1.2 
  
 Utgångspunkter 
  
 Genom  
 EES-avtalet 
  påbörjade Sverige en anpassning till den gemen- samma fiskeripolitiken som främst rörde handels- och statsstödsfrågor. Vid förhandlingarna om medlemskap deklarerade Sverige att målet var att det svenska fisket redan från början fullt ut skulle integreras i den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen har i olika sammanhang dek- larerat sin avsikt att fortlöpande värdera möjligheterna till besparingar i statens utgifter för administration och förvaltning med hänsyn till med- lemskapet i europeiska unionen. 
  
 16  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 Regeringen har uttalat att även om den svenska förvaltningsmodellen är ändamålsenlig och i flera avseenden till fördel för statsförvaltningens arbete i EU, kommer statsförvaltningens organisation och arbetsformer att behöva anpassas till de krav som den fortlöpande utvecklingen av  
 EU-samarbetet 
  medför. Sådana anpassningar skall leda till effektivitets- vinster och kostnadsbesparingar. 
 Utredaren har tolkat detta så att den gemensamma fiskeripolitikens administration och organisation i Sverige skall möta de krav som ställs inom EU och effektiviseras utan att kostnaderna för att genomföra fiske- ripolitiken blir högre än idag. 
 I Sveriges finns ett betydande fiske vid kusterna, i insjöar och vatten- drag som inte regleras genom den gemensamma fiskeripolitiken. För detta krävs en nationell fiskeripolitik och en organisation för administra- tion. I prop. 1997/98:2, hållbart fiske och jordbruk poängteras även be- hovet av ett starkare miljöarbete inom dessa sektorer, vilket påverkar behovet av administration. 
 Utredaren tolkar direktiven, budgetpropositionen för 1998 och prop. 1997/98:2 så, att det för att fullfölja den svenska fiskeripolitiken, inom EU såväl som nationellt, behövs en organisation och administration som kan genomföra intentionerna inom såväl den gemensamma fiskeripoliti- Kelly som inom den nationella fiskeripolitiken. 
 Även om fisket i ekonomiska och andra avseenden är ett litet politi- kområde i Sverige, är det ett stort område i EU med betydande politisk sprängkraft. Besluten inom den gemensamma fiskeripolitiken och Sveri- ges agerande inom detta politikområde har på grund av sin speciella ka- raktär av fullt utvecklad gemenskapspolitik även stor betydelse för Dunn roll som aktivt medlemsland i sin helhet och för vårt totala infly- tande i  
 EU-samarbetet. 
  
 1.3 
  
 Fiskeriadministrationens delar 
  
 1.3.1 
  
 Den gemensamma fiskeripolitiken och den svenska förvaltningsmodellen 
  
 Den gemensamma fiskeripolitiken (Common Fisheries Policy, CFP) är en fullt utvecklad gemenskapspolitik. I likhet med den gemensamma jordbrukspolitiken innebär den gemensamma fiskeripolitiken att samtliga medlemsländer omfattas av samma bestämmelser. Den gemensamma fiskeripolitiken är en överstatlig politik vars regler blir direkt bindande för varje medlemsland. Den gemensamma fiskeripolitiken reglerar alla 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 17 
  
 aspekter på fisket från havet till konsumenten. Detta innebär att fiskeri- politiken, tillsammans med jordbrukspolitiken och ett fåtal andra områ- den, intar en särställning i det europeiska samarbetet. 
 Besluten inom den gemensamma fiskeripolitiken påverkar direkt bland annat följande: 
  
 · 
  
 fiskresursen och den biologiska mångfalden i haven 
  
 · 
  
 EU:s budget, vilken Sverige medfinansierar 
  
 · 
  
 den svenska fiskenäringens ekonomiska förutsättningar 
  
 · 
  
 regionalpolitiken. 
  
 Indirekt påverkas även förutsättningarna för fritidsfisket vilket är en na- tionell angelägenhet. 
 Inträdet i EU var ett politiskt beslut och den gemensamma fiskeripo- litiken följde med detta beslut. Den gemensamma fiskeripolitiken i nuva- rande utformning förutsätter statliga ingripanden för att genomföra poli- tiken. Den förutsätter också att vissa statliga myndigheter och organ skall finnas eller organiseras i syfte att utföra administration och kon- trolluppgifter. Vidare skall varje land lämna vissa uppgifter t ill ICES samt bedriva forskning och utvecklingsarbete på området. 
 Sverige har endast deltagit inom den gemensamma fiskeripolitiken under tre år och den svenska statsförvaltningen befinner sig för närva- rande i en utvecklingsfas med syfte att anpassa organisation och arbets- metoder till de krav och möjligheter som  
 EU-medlemskapet 
  innebär. Fle- ra utredningar har granskat om den svenska förvaltningsmodellen är än- damålsenlig i förhållande till EU:s arbetsformer. Samtliga utredare har funnit att flera av modellens förutsättningar snarare är en fördel än en nackdel i  
 EU-arbetet. 
  I budgetpropositionen för 1997 framhöll regering- en att statsförvaltningens organisation och arbetsformer även i fortsätt- ningen kan behöva anpassas till de krav som  
 EU-arbetet 
  i framtiden ställer. 
 Som framhållits av bland annat den förvaltningspolitiska kommissio- nen är besluten inom EU ett resultat av en sammanvävd process inom vilken myndigheter, företag, organisationer, regeringar och kommissio- nen verkar. För att Sverige, med bibehållande av sin traditionella för- valtningsstruktur, skall nå framgång är det nödvändigt med täta formella och informella kontakter mellan regeringen och dess myndigheter. I län- der med utvecklat ministerstyre kan detta ske smidigt genom att minis- tern när som helst kan utnyttja sin befälsrätt för att styra administra- tionen. Detta är inte möjligt i Sverige. 
 Av verksförordningen (1995:1322) framgår att m yndigheterna skall medverka i  
 EU-arbetet. 
  
 18  
 Sammanfattning  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriverket och andra myndigheter skall således självständigt, inom givna ramar, inrikta och organisera sitt arbete så att regeringen får det stöd som är nödvändigt för ett framgångsrikt agerande i EU- sammanhang. 
 En förutsättning för att detta samspel skall fungera inom ramen för svensk förvaltningsmodell är att de politiska målsättningarna är tydliga. Utifrån en av regeringen formulerad och av riksdagen fastställd politisk inriktning skall sedan myndigheten, i detta fall Fiskeriverket, självstän- digt utforma och bedriva sin verksamhet. 
 En annan förutsättning är att regeringen på ett mer aktivt sätt styr si- na myndigheter när det gäller  
 EU-frågor. 
  Regleringsbrev, instruktion och formella regeringsuppdrag är i allmänhet alltför trubbiga styrinstrument. I stället krävs en dialog mellan departementets politiska ledning och verksledningen om strategiska frågor och verksamhetens inriktning. För att underlätta ett sådant arbetssätt förslår utredningen att Fiskeriverket organiseras som ett enrådighetsverk. 
 Strukturen, med regeringens kollektiva ansvar och självständiga myndigheter, kan jämföras med EU:s organisation. Regeringskansliet arbetar huvudsakligen mot europeiska rådet och myndigheterna mot kommissionen. Det finns dock inte någon absolut norm för vem som skall föra Sveriges talan i olika sammanhang. Alla som representerar Sverige i  
 EU-sammanhang 
  skall ha ett mandat eller en instruktion att utgå från. Det gäller både politiska företrädare och tjänstemän och det är 
 ett villkor som kan härledas ur regeringsformen, vilket innebär att det i princip inte är någon skillnad om Sverige i t.ex. en arbetsgr upp företräds av en tjänsteman från departement eller myndighet. Båda skall agera utifrån sin instruktion. Det som fäller avgörandet om deltagande är andra faktorer som personlig lämplighet, tillgänglig kapacitet, arbetsbelastning m.m. I förhandlingar och beslut där det krävs vidare överväganden än rena expertkunskaper, kan personer med god allmänbildning och breda politiska kunskaper och omdöme utses att föra Sveriges talan. Sådana tjänstemän står att finna såväl inom regeringskansliet som inom myndig- heterna. I samtliga fall krävs dock instruktioner som möjliggör aktiv för- handlingsinsats samt utförlig återrapportering till både regeringskansli och myndighet. 
 Fiskeriverket och dess tjänstemän har hittills i stor utsträckning anli- tats i rådsarbetet. Det finns inget som hindrar att så sker även i framti- den. Utredningen anser att regeringen om den så önskar, med iakttagande av övergripande policy, tydliga instruktioner och ovillkorlig återrappor- teringsskyldighet, kan överlåta ett ännu större ansvar på Fiskeriverket, t.ex. ett generellt uppdrag att förhandla å Sveriges vägnar. Ett sådant förfarande kan bidra till att ytterligare fördjupa samarbetet mellan rege- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 19 
  
 ringskansliet och dess myndigheter utan att de grundläggande principer- na för den svenska förvaltningsstrukturen åsidosätts. 
 De olika delarna av den gemensamma fiskeripolitiken följer olika tidscykler avseende förhandlingar och genomförande. Beroende av äm- nesområde överlämnar rådet i varierande grad till kommissionen och medlemsländerna att genomföra fattade beslut. Sakområdenas speciella karaktär i detta avseende får effekter dels på ansvarsfördelning mellan departement och myndighet, dels på hur arbetet kan planeras. Dessa olikheter mellan olika sakområden utgör en viktig faktor när principer om ansvarsfördelning mellan departement och myndighet diskuteras. 
  
 1.3.2 
  
 Den nationella fiskeriadministrationen 
  
 Geografiska avgränsningar styr tillämpningen av olika regelverk i Sveri- ge. 
 Fritidsfisket inom Sveriges territorium regleras inte av den gemen- samma fiskeripolitiken utan styrs av fiskelagen och förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. 
 Två geografiska områden täcks inte av detta regelverk. Det är fiske på statens vatten ovan odlingsgränsen som regleras i rennäringslagen och rennäringsförordningen, och fisket i gränsälvarna mot Finland som regle- ras i ett särskilt avtal mellan Finland och Sverige. 
 När det gäller tillämpningen av EG:s förordningar och fiskelagen lig- ger ansvaret på Jordbruksdepartementets fiskeenhet och på Fiskeriverket medan länsstyrelserna utför vissa delar av administrationen på delega- tion från Fiskeriverket eller genom att ansvaret fördelats till länsstyrelser genom förordning. 
 För fisket i statens vatten ovan odlingsgränsen är det Jordbruksde- partementets same- och utbildningsenhet samt Jordbruksverket som har ansvaret och tre länsstyrelser som utför arbetet. 
 Den nationella fiskeripolitiken administreras i första hand av Fiskeri- verket och länsstyrelserna. Jordbruksdepartementets fiskeenhet, har ett övergripande ansvar för att bereda frågor om inriktningen av politiken. 
 Fiskeriverket är den enda myndighet som har föreskriftsrätt avseende fiskets bedrivande och fiskevård. Fiskeriverket kan dock endast reglera fisket i havet och längs kusterna samt i Vänern, Vättern, Mälaren, Hjäl- maren och Storsjön i Jämtland, upp t ill det första definitiva vandrings- hindret. 
 Ansvaret för fiskevården i enskilda vatten tillkommer fiskevattenäga- ren. Fisket i dessa vatten är inte närmare reglerat men kan vid vanskötsel stoppas enligt en särskild vanhävdsparagraf, 29 § fiskelagen. Denna har dock aldrig utnyttjats. Någon direkt insyn i hur fisket bedrivs i enskilda 
  
 20  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 vatten har inte staten. Indirekt har detta lösts genom att fiskevårdsområ- den har inrättats, enligt lagen om fiskevårdsområden. Fiskevårdsområ- den har dock inte bildats för alla enskilda vatten. Av landets sjöyta, de stora sjöarna oräknat, ingår endast 40 % i något fiskevårdsområde. 
 När det gäller den helt nationella delen av fiskeripolitiken finns redan idag utrymme för både statliga, kommunala och privata initiativ. 
 Kustbevakningen har uppgifter inom övervakning och kontroll av så- väl det kustnära yrkesfisket som av yrkesfisket i Vänern och Mälaren. Även fritidsfisket på allmänna vatten utefter kusterna och i vissa av de stora sjöarna övervakas av Kustbevakningen. 
  
 1.3.3 
  
 Undersöknings- och  
  
 FoU-verksamhet 
  
 I utredningens uppgift ingår att föreslå åtgärder för effektiviserad FoU på fiskets område. Vidare skall utredningen lämna ett principförslag som avser gränsdragning mellan den för Fiskeriverkets myndighetsfunktion erforderliga  
 FoU-verksamheten 
  och övrig FoU på området och mot den- na bakgrund göra en bedömning av vilken FoU som bör handhas av Fis- keriverket respektive handhas av andra utförare. 
 Utgångspunkten för bedömningen har varit att endast sådan FoU- verksamhet som har omedelbar betydelse för verkets myndighetsutöv- ning skall handhas av Fiskeriverket. Vidare skall utredningen pröva vil- Kelly organisation och vilka arbetsformer som bäst svarar mot Fiskeriver- kets behov av kunskapsunderlag för verkets myndighetsutövning. 
 Även SJFR:s roll, Fiskeriverkets medverkan i olika internationella organisationer på forskningens område och möjligheterna till ökade FoU- insatser genom EG:s ramprogram belyses. 
 Utredningen har utfört en kartläggning av verksamheten i Sverige och granskat Fiskeriverkets undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  samt ver- kets stöd till externt utförd FoU. 
 Utredningen har tolkat uppgiften så att Fiskeriverket kan vara utföra- re av undersöknings- och  
 FoU-verksamhet, 
  men att denna endast skall omfatta sådan verksamhet som har omedelbar betydelse för verkets myndighetsutövning. Det innebär att den för Fiskeriverket erforderliga undersöknings- och  
 FoU-verksamheten 
  även kan ha andra utförare. Ut- redningen har definierat verkets myndighetsuppgifter dels utifrån åta- ganden inom den gemensamma fiskeripolitiken, dels utifrån nationell fiskeripolitik. 
 Därefter har utredningen bedömt vilken undersökningsverksamhet och FoU som är av omedelbar betydelse för verkets myndighetsutövning och verksamhet som är mer perifer utifrån verkets uppgift. Med ledning härav har ett förslag utarbetats som klargör vilka av nuvarande verk- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 21 
  
 samheter vid Fiskeriverket som bör avvecklas eller flyttas till annan ut- förare. Ytterligare en utgångspunkt för granskningen har varit att ren- odla myndighetsfunktionen med avseende på den gemensamma fiskeri- politiken respektive nationell fiskeripolitik. 
 Behoven utifrån den gemensamma fiskeripolitiken  
 är definierade i EG:s förordning om ett gemenskapssystem för fisket. Enligt förordning- en skall regleringen av fisket bygga på biologiska, socioekonomiska och tekniska analyser. Detta förutsätter att de enskilda medlemsländerna bi- drar med data, analys och rådgivning. ICES samordnar och utvecklar detta arbete som utmynnar i biologiskt grundade råd till kommissionen om lämpligt fiskeuttag. Kommissionens förslag ligger sedan till grund för ministerrådets beslut om kvoternas storlek och fördelning på med- lemsländerna. 
  
 Erforderliga data samlas in inom ramen för den undersökningsverk- samhet som bedrivs. Denna omfattar den av fiskarena inrapporterade fångststatistiken kompletterad med biologisk provtagning på landad fisk samt av fisket oberoende undersökningar i form av hydroakustiska un- dersökningar och/eller standardiserade provfisken inklusive biologisk provtagning. Vidare krävs uppgifter om fiskeflottans storlek och effekti- vitet bl.a. i form av egenskaper hos använda redskap samt aktivitetsgrad. För förvaltningen behövs dessutom kunskap om socioekonomiska as- pekter som lönsamhet och kostnader i olika typer av fisken. 
 Sveriges anslutning till EU innebär ett åtagande att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken. Det innebär exempelvis att Sverige måste följa beslut om fångstmängder, fredade arter och att beslutade förord- ningar på detta område direkt blir svensk lag. Tillämpning av lag är en myndighetsuppgift. Beslut av ministerrådet blir därigenom en svensk myndighetsuppgift. 
 Inom den gemensamma fiskeripolitiken ingår också vattenbruket, var- för stöd från gemenskapen utgår till FoU kring vattenbruket. För att kunna fatta beslut om stöd till och regler för vattenbruk behövs kunskap om de olika fiskarternas biologi och dessas potential inom vattenbruket samt om utveckling av metoder och teknik för ökad effektivitet inom produktionen och för att minska vattenbrukets miljöproblem. 
 Behoven utifrån nationell fiskeripolitik  
 av undersöknings- och FoU- verksamhet uppkommer bl.a. genom att Sverige är anslutet till konven- tionen om ICES, FAO:s uppförande kod och FN:s havsrättskonvention. Sverige har förbundit sig att med utgångspunkt från vetenskapligt un- derlag vidta förvaltningsåtgärder som leder till ett ansvarsfullt fiske. Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar i princip allt fiske, men den del som omfattar resurspolitiken tillämpas endast på fisket i haven. För medlemsstaterna finns det därför ett utrymme för nationell reglering av fisket i kustzonen och i inlandet. I Sverige regleras de områden som om- 
  
 22  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 fattas av statens ansvar, nämligen kustzonen och allmänt vatten i inlan- det, d.v.s. i de stora sjöarna och i vattendrag upp t ill första definitiva vandringshindret. 
 För att uppfylla målet om ett ansvarsfullt utnyttjande av fiskresurser- na i dessa vatten krävs undersökningsverksamhet motsvarande den i ha- vet, d.v.s. uppgifter om beståndsutveckling och fisketryck. 
 Fiskeriverkets sektorsansvar för miljön innebär att verket ansvarar för att inom fisket beakta målet att bevara den biologiska mångfalden och därmed verka för att ett rikt och varierat fiskbestånd bibehålls. An- svaret för den biologiska mångfalden delas med Naturvårdsverket. Fis- keriverkets ansvar har definierats så att det omfattar de kommersiella arterna men också att inte övriga fiskarter påverkas negativt. Fisket är ofta den enskilt största faktorn som påverkar kommersiellt viktiga arter. Det stora fiskeuttaget påverkar inte bara beståndet i sig utan även övriga delar av ekosystemet. Vidare påverkas genom bifångster även andra ar- ter än målarten, inklusive andra djurarter som sjöfågel och säl. 
 För att varaktigt hushålla med fiskeresurserna och för att bevara ho- tade arter och stammar krävs kunskap om olika fiskevårdsåtgärder så att avvägning kan ske mellan nyttjande och bevarande. Fiskeriverket hand- har frågor om stöd till fiskevårdsåtgärder, t.ex. bildande av fiskevårds- områden, fisketillsyn och biotopvård samt meddelar i detta sammanhang föreskrifter om tillstånd och villkor för utsättning och flyttning av fisk. För att kunna utarbeta olika åtgärdsförslag krävs kunskap om olika ar- ters miljökrav och om effekter av olika fiskevårdsåtgärder, t.ex. om be- stånds- och biotopvård. Kunskapen om fiskets miljöeffekter är för närva- rande begränsade och ett omfattande forskningsbehov föreligger. 
 Genom att fisken påverkas av sin omgivning behövs kunskap om oli- ka miljöstörningars effekter på fiskbestånd. Sådana störningar förekom- mer med olika omfattning både i stor skala och som mer lokal påverkan. 
 I regeringens proposition 1997/98:2, Hållbart fiske och jordbruk, an- ges att Sverige för att utveckla ett ekologiskt hållbart och bärkraftigt fiske skall verka för att integrera miljöaspekter och beakta ekologiska krav i fisket. Omfattningen av de ökade  
 FoU-behoven 
  med anledning av propositionen är i dag svåra att överblicka men innebär behov av grundläggande kunskaper om fiskars roll i ekosystemet. 
 Av här redovisade skäl framgår att Fiskeriverket har behov av en om- fattande undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  för att verket skall kunna utföra sina myndighets uppgifter. Utredningen har funnit att Fiskeriverket kontinuerligt även behöver tillgång till ett stort antal experter i arbetet med att ta fram underlag inför beslut om regleringar eller fiskevårdsåt- gärder, remissvar och vattenmål. 
 Fiskeriverket behöver för sin myndighetsutövning kontinuerligt data från undersökningsverksamhet. Det innebär att material måste insamlas, 
  
 SOU 1998:24  
 Sammanfattning  
 23 
  
 bearbetas och analyseras för att kunna genomföra beståndsuppskatt- ningar, vilka ligger till grund för rådgivning och beslut om lämpliga ut- tag. Enligt utredningens uppfattning kan detta tillsammans med att ut- veckla lämpliga beskattningsstrategier och verkets sektorsansvar för miljön beskrivas som Fiskeriverkets kärnverksamhet. 
 Inom Fiskeriverket bedrivs även undersökningsverksamhet och forsk- ning som inte är av omedelbar betydelse för verkets myndighetsutövning och således bör överföras till någon annan utförare eller a vvecklas. 
 Fiskbiologiska undersökningar som avser icke exploaterade men t.ex. hotade arter ligger i första hand inom Naturvårdsverkets ansvarsområde och den verksamhet som pågår vid Sötvattenslaboratoriet vad gäller ho- tade arter bör därför handhas av annan utförare. 
 Inom miljöövervakningen t.ex. undersökningar av kalkningseffekter, recipientundersökningar m.m. där fisk ingår som indikatororganism ut- förs undersökningar på uppdrag av Naturvårdsverket vid både Sötvat- tens- och Kustlaboratorierna. Sådan verksamhet faller utanför Fiskeri- verkets primära ansvar och är inte oundgängligen nödvändig för Fiskeri- verkets ansvar och bör därför överföras till annan utförare, t.ex. till SLU. Miljöövervakningen och recipientundersökningarna omfattar till stor del övervakning av fiskbeståndens utveckling över tiden och ger som resultat långa tidsserier. Dessa uppgifter kan även utnyttjas i resursöver- vakningen inom Fiskeriverkets kärnverksamhet  
 .  
 En överföring av denna verksamhet till annan utförare bör därför organiseras på ett sådant sätt att data görs tillgängliga för Fiskeriverket. 
  
 1.4 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 1.4.1 
  
 Principer för utredningens förslag 
  
 Utredningens förslag avseende den framtida organisationen och admi- nistrationen på fiskeområdet följer vissa principer. Dessa utgår från ut- redningsdirektivens krav om en organisationsutformning som syftar till att renodla verkets roll som regeringens instrument för en fiskeripolitik inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken samt att anpassa orga- nisationen på ett sådant sätt att samverkan med  
 EG-kommissionens 
  di- rektorat för fiske DG XIV underlättas. 
 Den första principiella utgångspunkten vid utarbetandet av förslagen har varit att det i den nya organisationen skall gå att särskilja det som ingår i den gemensamma fiskeripolitiken från det som ingår i nationell politik. Genom att den gemensamma fiskeripolitiken i huvudsak reglerar 
  
 24  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 det marina fisket har en utgångspunkt varit att skilja mellan 
  
 uppgifter 
  
 som stöder den marina delen och uppgifter som stöder den del av fiskeri- politiken som avser kust- och sötvatten. Denna principiella uppdelning följs i utredningens förslag avseende departementet, Fiskeriverkets cent- rala delar och för laboratorier och utredningskontor. Genom uppdelning- en blir det i framtiden möjligt att forma politiken och beräkna effekter av ändringar utifrån dessa två huvudlinjer eller verksamhetsområden. Dess- utom kan de rent nationella delarna i en framtid, om så skulle vara önsk- värt, föras samman med andra politikområden eller sektorer utan att stö- ra inriktningen av den gemensamma fiskeripolitiken. 
 Den andra principiella utgångspunkten har varit att låta så mycket som möjligt av administrationen av den nationella fiskeripolitiken ligga på länsstyrelser eller hos privata utförare så nära användarna som möj- ligt. Kopplingarna till miljöpolitiken har här spelat en viktig roll. När det gäller den gemensamma fiskeripolitiken är näringen så liten att inrikt- ningen istället har varit att inte splittra resurserna på alltför många utfö- rare. Ansvaret för och administrationen av den gemensamma fiskeripoli- tiken genomförs bäst och effektivast, enligt utredningens uppfattning, i en samlad organisation. På så sätt kommer utbytet med DG XIV att un- derlättas. Även samarbetet med departementet både avseende den lång- siktiga inriktningen och i omedelbara förhandlingar kan förbättras. När det gäller strukturstöden har vi valt att inte lämna mer ingående förslag avseende den framtida organisationen och administrationen eftersom programmen troligen kommer att få en annan inriktning fr.o.m. 1999. I denna del kan, med nuvarande administration och resurser, länsstyrel- serna ta ett något större ansvar. 
 En tredje princip har varit att i så stor utsträckning som möjligt över- föra till privata utförare sådant som inte är myndighets uppgifter. I de fall Fiskeriverket även i fortsättningen utför uppgifter som likaväl kan utfö- ras inom den privata sektorn skall verket ha full kostnadstäckning för sina tjänster. Detta gäller t.ex. odling för utsättning och användning i kommersiellt syfte såsom utsättning i Dalälven och viss del av verksam- heten i Nguyen. Även SWEDMAR:s verksamhet skall såsom hittills bedrivas med full kostnadstäckning och vara förenlig med Fiskeriverkets myndighetsuppgifter i övrigt. M yndigheten skall inte bedriva affärsverk- samhet. 
 En fjärde princip som utredningen har försökt tillämpa är att överföra 
 till andra myndigheter eller till den privata sektorn sådana uppgifter som Fiskeriverket utför på uppdrag av andra m yndigheter, t.ex. på uppdrag av Naturvårdsverket eller domstolar. I dessa fall gäller först att avgöra om uppgiften är en m yndighetsuppgift. I vissa fall finns emellertid för närvarande ingen annan som kan ta över verksamheten oavsett om denna kan definieras som en myndighetsuppgift eller inte. När det gäller t.ex. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 25 
  
 recipientkontroll kan SLU vara en tänkbar framtida utförare om SLU får möjlighet att utveckla sina resurser för detta arbete. En annan tänkbar framtida utförare kan tillkomma om staten beslutar att inrätta särskilda avrinningsmyndigheter eller vattenmyndigheter i enlighet med förslagen i utredningen om avrinnigsområden. 
  
 1.4.2 
  
 Förslag avseende det offentliga åtagandet 
  
 Utredningen har analyserat och prövat det offentliga åtagandet inom bå- de den gemensamma fiskeripolitiken och den nationella fiskeripolitiken. Utredningen anser att prövningen visar att administrationen av den ge- mensamma fiskeripolitiken såväl som den nationella fiskeripolitiken bör vara ett offentligt åtagande med ungefär samma omfattning som nu. 
 Prövning avseende den gemensamma fiskeripolitiken 
 Utredningen konstaterar att inträdet i EU var ett politiskt beslut och att den gemensamma fiskeripolitiken följde med detta beslut. Den gemen- samma fiskeripolitiken i nuvarande utformning förutsätter statliga ingri- panden för att genomföra politiken. Även om Sverige inte hade blivit medlem i EU så har Sverige åtagit sig att följa olika internationella över- enskommelser på området, vilket medför att fiskeriadministrationen ändå skulle vara ett offentligt åtagande. 
 Om det offentliga åtagandet skall minska måste beslut fattas av statsmakterna om en annan ordning. Därefter måste ett nytt avtal för- handlas fram och beslutas inom gemenskapen. Vägen till sådana föränd- ringar är lång. 
 Utredningens förslag avseende framtida administration och forskning inom fiskeriområdet utgår från gällande politisk inriktning. Inriktningen är emellertid att administrationen skall kunna anpassas flexibelt till nya förhållanden. En sådan möjlighet uppkommer då beslut skall fattas om EG:s fiskeripolitik år 2002. 
 Ansvaret för den gemensamma fiskeripolitiken utgör ett offentligt åtagande för samtliga länder inom unionen. I vissa delar förutsätts redan i förordningarna att administrationen utförs av departementen eller andra statliga organ. I några avseenden kan dock utförandet ligga på organisa- tioner eller företag likaväl som på den offentliga förvaltningen. Det gäl- 
 ler t.ex. inom resurspolitiken, fiskerikontrollen och inom strukturstöden där det är möjligt att i vissa fall anlita privata organisationer och företag. 
 Utredningen har i sina överväganden gjort bedömningen att med nu- varande politiska grund är det effektivast att samla administrationen av 
  
 26  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 den gemensamma fiskeripolitiken till de offentliga organ som idag har uppgiften. 
 På ett område gör dock utredningen en annan bedömning. Marknads- föringsåtgärder utförs idag av Svensk Fisk som finansieras av medel från den före detta svenska prisregleringspolitiken, den s.k. prisregle- ringskassan. Svensk Fisk är en fristående organisation inom Fiskeriver- ket. I Sverige tar normalt enskilda företag eller branschorganisationer ansvar för produktutveckling och marknadsföringsåtgärder. Utredningen anser att denna inriktning även bör gälla för fiskeribranschen. I framti- den bör därför näringen ta ett större eller hela ansvaret för finansieringen av marknadsföringsåtgärder. Statsmakterna måste inom kort ta ställning till om verksamheten vid Svensk Fisk skall fortsätta och i vilka former. Det finns flera sätt att lösa frågan men utredningen har i sin övervägan- den stannat för ett alternativ där staten även i fortsättningen tar ett be- gränsat ansvar för konsument upplysning. De medel som nu står till Svensk Fisks disposition bör utgöra grunden för denna verksamhet kompletterade med tillskott från branschen. Den lösning som utredningen föreslår innebär ingen ökad kostnad för statskassan men kan möjliggöra 
 ett stöd och ett igångsättningskapital till en svag bransch. Möjligheten att delfinansiera vissa projekt med  
 EU-medel 
  ökar också om branschen och staten gemensamt söker projektmedel. 
 Prövning avseende administration av den nationella fiskeripolitiken 
 Den nationella fiskeripolitiken har tillkommit genom politiska beslut om lagar och förordningar som till stor del baseras på internationella över- enskommelser. För fiske i sötvatten och längs kusterna gäller vissa inter- nationella överenskommelser om bevarande. Genom lagstiftningen regle- rar staten resursuttaget och utövar tillsyn av fiskevårdsåtgärder. 
 Fiskeriverket får utfärda föreskrifter för fiske i kustzonen och i de stora sjöarna. De baseras på undersökningar av fiskevatten som utförs på flera olika sätt, genom av Bell och Sötvattenslabora- torier upplagda undersökningar, genom Fiskeriverkets utredningskontor, vid utredningar i vattenmål, genom länsstyrelsernas fiskeriexpertis eller av fiskevattenägare. Länsstyrelserna har uppgifter som avser t illstånd och tillsyn, prövningar samt fiskevårdsplanering och rå dgivning. 
 Uppgifter som avser föreskrifter samt tillstånd och tillsyn är offentli- ga uppgifter medan uppgifter avseende planering, rådgivning och även undersökningar och åtgärder i samband med fiskevård inte behöver vara en offentlig uppgift. Fiskeriverkets utredningar avseende fiske i vatten- mål är exempel på en uppgift som kan läggas på andra utförare. Även 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 27 
  
 om Fiskeriverket förordnas som expert i dessa mål behöver det inte inne- bära att utredningar skall utföras av verkets personal. 
 Uppgifter som avser planering och privat rådgivning kan överföras till privata utförare. En viss rådgivning av allmän karaktär som kan ges i form av informationsskrifter eller utbildnings- och seminarieinsatser bör dock kunna förekomma i Fiskeriverkets regi. 
 När det gäller fiskevården i privata vatten samt fritidsfisket är utred- ningens utgångspunkt att det förhållande som råder nu inte ändras, näm- ligen att fiskevattenägaren är ansvarig för vården av sina vatten. Inom miljövården är det en allmän princip som även finns intagen i den nya miljöbalken att förorenaren skall betala (polluter pay principle, ppp). Det har även blivit alltmer vedertaget att överföra denna princip till nyttjaren (user pay principle, upp) så att denne får ett betalningsansvar även om varken ägande eller nyttjandet i sig innebär miljöförstöring. Redan nu tar fiskevattenägarna betalt för nyttjandet genom fö rsäljning av fiskekort. 
 De fiskevattenägare som organiserat sig i fiskevårdsföreningar beta- lar en avgift till föreningen. Genom olika initiativ, privata såväl som of- fentliga, kan fritidsfisket bl.a. inom turistnäringen komma att utvecklas till en ny näringsgren. I takt med att fritidsfisket utvecklas som en näring och kan generera vinst för ägarna till vattnen är det rimligt att dessa i likhet med andra näringsidkare tar ett ökat ansvar för tillgången och för finansiering av undersökningar och forskning som är till gagn för nä- ringen. 
 De flesta fiskevårdsområden har idag en god fiskevård men det finns undantag. Det finns f.n. inte några möjligheter för myndigheterna att i tid förhindra att privat ägda vatten förvaltas på ett felaktigt sätt. Först när skadan redan är skedd kan med nuvarande lagstiftning en vanhävdspara- graf tillämpas. Om det i ett sammanhängande vattensystem som förval- tas av flera olika föreningar och ägare finns någon eller några som sköter sina vatten mindre väl kan detta påverka hela vattenområdet. För att i sådana fall åstadkomma en bättre fiskevård bör i första hand informa- tionsinsatser användas. I vissa fall är emellertid detta inte tillräckligt. 
 Utredningen föreslår därför ett visst utökat offentligt åtagande för att det skall bli möjligt att i tid vidta åtgärder som syftar till vård av bioto- per och fisk. Det kan ske genom en ändring i fiskelagen på så sätt att ansvaret för tillsynen bör åvila Fiskeriverket men med rätt att delegera uppgifterna till länsstyrelserna. Utredningen har emellertid inte utarbetat förslag till ny lagtext. För detta krävs ytterligare beredning. Utredningen bedömer att uppgiften kan rymmas inom länsstyrelsernas nuvarande re- surser. 
  
 28  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 1.4.3 
  
 Förslag avseende administration av den gemensamma fiskeripolitiken 
  
 Utredningen har till uppgift att bedöma ansvarsfördelningen mellan rege- ringen och myndigheterna bl.a. när det gäller arbete med den gemen- samma fiskeripolitiken. 
 Förslagen avseende den gemensamma fiskeripolitikens tillämpning och administration beskrivs utifrån två olika steg i beslutsprocessen, en förhandlingsfas och en genomförandefas. Anledningen till detta är att arbetssätten och rollerna delvis är olika. Förhandlingsfasen består av momenten förberedelser, förhandling, återrapportering och uppföljning medan genomförandefasen tar vid då ett beslut är fattat och skall genom- föras i medlemslandet. Denna fas innehåller analys, förberedelse, arbete i förvaltningskommitté, eventuella förhandlingar om tillämpning samt ge- nomförande i Sverige, d.v.s. införlivandet i svensk administration. Sär- skilt beskrivs administrationen avseende strukturstöden och fiskerikon- trollen. 
 Underlag för regeringens långsiktiga ställningstaganden 
 De första åren efter  
 EU-medlemskapet 
  har inneburit en stor arbetsbörda för såväl regeringskansliet som för myndigheterna. Anpassning av svensk lagstiftning till ett stort befintligt regelverk, introduktion av nya arbets- sätt, samt beredning av framlagda förslag har dominerat arbetet. Till- gängliga resurser har nästan uteslutande använts för att reagera på för- slag. Utrymmet för arbete med frågor och problem på medellång sikt har varit alltför litet och det långsiktiga analysarbetet har fått stå tillbaka. Resurserna har inte varit tillräckliga för att både implementera befintlig politik, vara tidigt ute med analyser inom pågående förhandlingar och dessutom initiera nya frågeställningar. 
 Erfarenheterna av de första åren har emellertid visat att små med- lemsländer har goda möjligheter till inflytande med goda argument och genomtänkta förslag. Inför ordförandeskapet under det första halvåret av år 2001 är det viktigt att Sverige stärker sin  
 EU-kompetens. 
  För att kun- na påverka utvecklingen av den gemensamma fiskeripolitiken på lång sikt, t.ex. avseende beslut för perioden efter år 2002, krävs dels att nya frågeställningar identifieras tidigt, dels att det finns en fastlagd policy för varje område inom den gemensamma fiskeripolitiken. 
 Enskilda frågor kan i många fall behandlas inom kommissionen under en lång period. För att kunna påverka utvecklingen och nå framgång krävs därför att ett medlemsland tidigt driver en genomtänkt och konsek- vent linje. För att kunna agera effektivt i detta arbete krävs en fastlagd 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 29 
  
 policy att utgå från. Sverige bör i större utsträckning vända agerandet inom EU från att reagera på befintliga förslag till att ta initiativ till änd- ringar i politik och administration. 
 För att förbättra kapaciteten för långsiktigt analysarbete föreslår ut- redningen att Fiskeriverket inrättar en analysenhet direkt under general- direktören. Det bör vara Fiskeriverkets uppgift att på ett tidigt stadium tillhandahålla analyser om vad olika förändringar kan tänkas innebära för svensk fiskerinäring och utarbeta förslag till ståndpunkter. 
 Utredningen föreslår också att Jordbruksdepartementets fiskeenhet förstärker sin beställar- och utvärderingsfunktion. 
 I syfte att förbättra förutsättningarna för ett aktivt långsiktigt ageran- de föreslår utredningen att Jordbruksdepartementet för den gemensamma fiskeripolitikens sakområden utarbetar policydokument. Det kan t.ex. ske 
 i form av skrivelse eller proposition till riksdagen. De av utredningen föreslagna åtgärderna är särskilt viktiga inför den förestående revide- ringen av den gemensamma fiskeripolitiken år 2002 samt Sveriges ord- förandeskap år 2001. 
 Underlag för regeringens kortsiktiga ställningstaganden. 
 Arbetssättet inom EU med ofta korta tider mellan förslag och beslut har inneburit stora påfrestningar i inledningsskedet för såväl departementet som myndigheten. 
 Utredningens förslag till omorganisation av Fiskeriverket innebär att en marin resursavdelning skapas och att en analysenhet inrättas. Genom dessa förändringar i Fiskeriverkets ledning och planering kommer Fiske- riverkets möjligheter och resurser för att ta fram underlag för förhand- lingar att stärkas. Samtidigt leder detta till en förbättrad framförhållning. Utöver dessa åtgärder föreslår utredningen att Fiskeriverkets resurser för att bistå regeringen i förhandlingsarbetet förstärks med ytterligare ett personår. 
 Genomförandefasen 
 Genomförandefasen består dels av att genomföra beslutade regelverk i hemlandet, dels av att delta i EU:s arbete med verkställighet och uppfölj- ning. Den senare verksamheten sker i första hand inom ramen för kom- missionens olika förvaltningskommittéer. 
 Fiskeriverket ansvarar för att beslutat regelverk genomförs i Sverige och representerar Sverige i förvaltningskommittéerna. Ibland behandlas frågor av mer politisk karaktär i förvaltningskommittéerna t.ex. frågan 
  
 30  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 om fleråriga utvecklingsprogram för fiskeflottan i respektive medlem- sland. 
 På ett område, handelsfrågor, föreslår utredningen att kontakterna bör förstärkas mellan Fiskeriverket och de myndigheter som har ansvaret för fiskets handelsfrågor, Kommerskollegium och Generaltullstyrelsen. Dessa myndigheter remitterar ärenden direkt till Fiskeriverket när fiske- frågor aktualiseras. Fiskeriverket har inte ansvaret för någon handelsfrå- ga men det är ändå viktigt att verket kan följa utvecklingen på området och har god kompetens för att kunna besvara remisser eftersom den all- männa kompetensen om fisk är mycket begränsad. 
 Strukturfrågor 
 Strukturstöden är efter beslut i rådet till största delen ett arbetsområde som delegerats till kommissionen att förvalta. I Sverige utgör de två övervakningskommittéerna ett forum för diskussioner om genomförandet av stödprogrammen för fiskerinäringen. 
 Inom kommissionen utvecklas rådets beslut inom kommissionens ständiga kommitté för fiskerinäringens struktur. Där diskuteras sådana frågor som tolkningar av regler, ändringar i medlemsstaters program, procedurer för utvärdering och uppföljning och annat som i första hand har med medlemsstaternas förvaltning av programmen att göra. 
  
 Nuvarande  
 arbetsfördelning mellan departementet och Fiskeriverket  
 innebär att verket ansvarar för alla frågor som har att göra med genom- förande. Verket och departementet deltar tillsammans i arbetet med att utarbeta nya program, i förhandlingar med kommissionen, i övervak- ningskommitténs sammanträden samt i diskussioner om vissa enskilda frågor i kommissionens förvaltningskommitté. För att effektivisera ar- bete behövs emellertid en tydligare markering av vilka Sveriges långsik- tiga politiska ambitioner är. 
  
 Arbetsfördelning mellan Fiskeriverket och länsstyrelserna  
 i arbetet med strukturstöden utgår ifrån att länsstyrelserna fattar beslut avseende mål  
  
 5a-åtgärderna 
  
  vattenbruk, hamnar och beredning och att Fiskeriver- ket fattar beslut om övriga  
  
 5a-åtgärder, 
  
  samt om Taylor. 
  
 Gällande beslutsordning fastlades i förordningen (1994:1716) om fis- ket, vattenbruket och fiskerinäringen. Inför ett förslag om eventuella för- ändringar i denna ordning bör beaktas dels hur arbetsfördelningen har fungerat under innevarande period, dels programmens utformning under kommande programperiod. 
 Med tanke på den korta tid som återstår av  
 innevarande programpe- riod  
 anser utredningen inte att det är meningsfullt att föreslå några änd- ringar i beslutsordningen. Däremot bör den administrativa hanteringen 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 31 
  
 utvärderas före programperiodens slut och ligga till grund för beslut om de administrativa formerna för nästa programperiod. 
 Redan nu har dock ett antal konsekvenser av nuvarande beslutsord- ning framkommit. Utredningen föreslår att Fiskeriverket efter samråd med länsstyrelserna och näringen formulerar en strategi för olika åt- gärdsområden samt ser över och följer upp principer för fördelning av  
 EU-medel 
  på länen. 
 Genom att  
 EU-medlen 
  kanaliseras till Fiskeriverket, i egenskap av fondansvarig myndighet, och att beslutsrätten i vissa ärenden förlagts till länsstyrelserna, uppstår frågan om hur  
 EU-medlen 
  skall fördelas till länsnivå. För 1995, 1996 och 1997 fördelades medlen i huvudsak efter investeringviljan i respektive län. Detta har inneburit att länen har erhål- lit medel i proportion till hur mycket av  
 EU-medlen 
  inkomna ansökning- ar skulle ta i anspråk. Effekten av denna princip har blivit något olika för olika åtgärdsområden, vilket inte kan anses helt tillfredsstä llande. 
 Utifrån utredningens förslag att nuvarande beslutsordning bör bibe- hållas under innevarande programperiod, det vill säga att länen behåller beslutsrätten för vattenbruksnäringen, utrustning i hamnar och beredning och saluförande är det viktigt att en ny modell för fördelning av EU- medel på länen tas fram. 
 För gemenskapsinitiativet Pesca är det huvudsakliga problemet brist på relevanta ansökningar och inte arbetsfördelning mellan myndigheter- na. 
  
 Nästa programperiod  
 som börjar år 2000 och skall gälla Reynolds ill år 2006, kommer med största sannolikhet att innebära genomgripande förändring- ar i EG:s struktur- och regionalpolitik. 
 Förslag till nya rådsförordningar för strukturfonderna väntas i febru- ari 1998 och ett beslut kommer troligen att fattas i december 1998. Det är för närvarande inte möjligt att ha en bestämd uppfattning om vilka program som kommer att omfatta fisket. I diskussionen inför nästa pro- gramperiod om ansvarsfördelning för handläggning av fiskets struktur- och regionalstöd, är det en viktig avvägning mellan att i enlighet med den s.k. subsidiaritetsprincipen (närhetsprincipen) lägga besluten så nära de berörda som möjligt t.ex. på länsstyrelserna och att tillämpa enhetliga principer vid fördelning genom en centraliserad lösning. Den grundläg- gande principen inom såväl EG:s struktur- och regionalpolitik som inom den svenska politiken är att föra ut så mycket som möjligt av ansvaret till berörda regioner. Det specifika för fiskets område är emellertid att struktur- och regionalpolitiken skall inlemmas i ett gemensamt politi- kområde, den gemensamma fiskeripolitiken. Fiskets stöd kräver därför särskild uppmärksamhet vid fördelning av beslutsb efogenheter. 
 Utredningen föreslår att Sverige bör agera tidigt och ha förslag till en policy klar redan innan kommissionens förslag till utformning av struk- 
  
 32  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 tur- och regionalpolitik inför nästa programperiod skall behandlas. An- svarsfördelningen mellan regional och central nivå avseende strukturstö- den får fastställas när villkoren för nästa stödperiod är beslutade. 
  
 På ett område,  
 yrkesfiskelicenser och fartygstillstånd,  
 har inom ut- redningen analyserats huruvida länsstyrelserna skulle kunna ta ett större ansvar. För att kunna följa fiskeflottans utveckling och lämna begärd information till kommissionen förvaltar Fiskeriverket ett register över samtliga fiskefartyg. För att få en enhetlig handläggning är det viktigt att yrkesfiskelicenser och fartygstillstånd behandlas i ett sammanhang. 
  
 Utredningen anser därför att Fiskeriverket skall hantera samtliga in- strument som används för att uppfylla och följa de fleråriga utvecklings- programmen för fiskeflottan. 
 Ett annat område som utredningen har behandlat är hur Fiskeriverket nyttjar  
 rådgivande grupper  
 för diskussion av strukturstödsärenden inom olika åtgärdsområden. Grupperna är av stort värde för hanteringen av stödärenden. Såväl principiella frågor som enskilda ärenden tas upp till diskussion. 
 Utredningen anser att Fiskeriverket i sina rådgivande grupper inte skall diskutera enskilda ärenden. Utredningen föreslår att Fiskeriverket skall organisera sina rådgivande grupper på ett sådant sätt att gällande sekretessbestämmelser beaktas. 
 Kontrollfrågor 
 Fiskekontrollen i Sverige följer två regelsystem. Kontrollen av yrkesfis- ket i marina vatten följer EG:s lagstiftning medan kontrollen av yrkesfis- ket i sötvatten, husbehovsfisket samt fritidsfisket följer svensk lagstift- ning. 
 När det gäller den del av fiskekontrollen som följer svensk lagstift- ning bestäms organisation och ambitionsnivå nationellt. Det finns inte några hinder för att en medlemsstat använder samma slag av kontroll som EG:s kontrollförordning anger för allt yrkesfiske. I Sverige har vi valt att använda samma rutin även för yrkesfiske i kustvattnen och i söta vatten. 
 Den kontroll som ingår i den gemensamma fiskeripolitiken skall utfö- ras enligt EG:s kontrollförordning och är obligatorisk. Fiskeriverket har ansvaret för att en sådan kontroll kommer till stånd. Fiskeriverket har sedan  
 EU-inträdet 
  anpassat organisation och administrativa rutiner till kontrollförordningens krav men ännu återstår väsentliga delar, bl.a. att utveckla det administrativa systemet och en landningskontroll i hamn som uppfyller EG:s målsättning. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 33 
  
 De myndigheter som utför kontroll är f.n.  
 Fiskeriverket  
 som svarar för kontroll av marknadsregleringar och teknisk övervakning av struk- turåtgärder, administration och kontroll av uppgifter i det administrativa systemet, utveckling av ett satellitbaserat kontrollsystem, samt kontroll av handelsstandarder. För kontroll vid gränsen mot Norge svarar  
 kom- munala inspektörer  
 för kontroll av transporter avseende handelsstan- dards för Livsmedelsverkets räkning och på uppdrag av Fiskeriverket.  
 Kustbevakningen  
 svarar för flygspaning, kontroll till sjöss och vid land- ning av fisk samt på uppdrag av Fiskeriverket för kontroll av handels- standarder på Gotland. Kustbevakningen svarar också för det anmäl- ningssystem per radio som skall användas av gemenskapens såväl som tredje lands fiskefartyg för aktivitetsrapporter avseende fisket i svensk ekonomisk zon, hailingsystemet. 
 Kontrollförordningen anger i detalj vilka kontroller som skall utföras och vilka dokument som skall användas men anger inte någon ambi- tionsnivå för kontrollen och inte hur kontrollen skall organiseras. Det är medlemslandets uppgift att bygga upp en lämplig organisation som be- kostas av medlemslandet. Organisation och ambitionsnivå skall redovi- sas till kommissionen. Dessutom anges i kontrollförordningen att med- lemslandet skall ställa tillräckliga resurser till förfogande för att fiskeri- kontrollen skall kunna verka efter dessa riktlinjer. Vid den årliga redo- visningen av överträdelser till DG XIV skall alla länder redovisa samma uppgifter enligt gemensamma blanketter. 
 Kontrollen i hamn uppnår olika mål i olika länder. Måluppfyllelsen ställs i relation till antalet landningar eller antalet loggboksblad. Ett mål för fiskekontrollen i hamn anges av Sanders och besökta länder vara 5 - 10 procent. I Sverige uppgick landningskontrollen till  
 0,5-1 
  procent år 1996 och ökades under 1997 t ill drygt 1 procent. Hur landningskontrol- len bedöms av kommissionen och av andra länder beror av hur doku- menthanteringen i övrigt sker. Medlemsländerna skall bygga upp funge- rande datasystem för att säkra datakvalitet och rapporter. Målet för do- kumentkontrollen är att 100 procent av inlämnade dokument kan regist- reras och stämmas av, dubbel kontrolleras. Svårigheten att få rätt indata har medfört att flera länder redan i hamnen gör en första kontroll och parar ihop alla dokument manuellt. I andra länder läggs ansvaret på fis- kare och förstahandsmottagare att sända in rätt ifyllda dokument i tid. Dessa paras sedan ihop i datasystemet. 
 Det primära syftet med kravet på en kontrollorganisation för fisket i samtliga medlemsländer är att medlemsländerna skall övervaka att de överenskomna fiskekvoterna inte överskrids. De uppgifter som skall lämnas i loggböcker och vid försäljning av fisk ger kunskap om fångs- terna. Varje medlemsstat måste ansvara för tillförlitligheten i de data som lämnas till kommissionen. Kontrollens olika moment syftar till att 
  
 34  
 Sammanfattning  
 SOU 1998:24 
  
 säkra kvaliteten och riktigheten i de uppgifter som lämnas. Då 70 % av ett lands kvot utnyttjats skall kommissionen meddelas detta. Varje må- nad lämnas information om de mängder av kvoterade fiskbestånd som landats under föregående månad. En medlemsstat skall också meddela andra medlemsstater vilka landningar som skett av egna fartyg. Härvid används som underlag landningsdeklarationer, loggboksblad och upp- gifter om försäljningen (avräkningsnotor). 
 Det yttersta syftet med kontrollen är således att genom övervakning och stickprov kontrollera att de uppgifter som lämnas om fångst och fångstområde är riktiga så att fisket av en kvoterad art kan stoppas i tid. 
 Om inte stopp införs i tid kan kvoten överskridas. Överskridanden skall av kommissionen dras av mot nästa års kvot. Vid oriktiga uppgifter kan landet även tvingas betala ut ersättning. 
 Ett annat problem uppstår om det inte går att bedöma hur mycket som fiskats upp av kvoten. Då kan det bli nödvändigt för landet att av säkerhetsskäl och för att undvika påföljder stoppa fisket även om kvoten inte är uppfiskad. Sådana stopp betraktas självklart som onödiga av fis- karena. De kan i sin tur leda till irritation inom fiskenäringen. 
 De av europeiska kommissionen utsända inspektörerna kontrollerar organisation, rutiner och ambitionsnivå och återrapporterar resultatet till medlemslandet och kommissionen. Tyvärr kan en negativ bild av svensk förvaltning uppstå om kommunikationen i kontrollfrågor sviktar. Denna kan inverka menligt även vid kontakter inom andra områden eller i för- handlingar. 
 Efter  
 EU-inträdet 
  har Kustbevakningens insats inom fiskerikontrollen 
  
 utökats avseende landningskontroller och 
  
 uppgick avseende invägd fisk 
  
 till 431 st år 1996. Även övervakningen t 
  
 ill sjöss har ökats med 3 pro- 
  
 centenheter och den totala flygövervakningen med ca 20%. De sistnämn- da avser dock inte endast fiske. Antalet kontroller som avser fritidsfiske och husbehovsfiske är fortfarande stort. Brottsbenägenheten har styrt ambitionsnivån för Kustbevakningens insatser. Under 1997 genomfördes intensifierad fiskekontroll temporärt genom omgr upperingar av personal. Fram till i oktober 1997 har 530 landningskontroller genomförts. 
 Trots ökade insatser är landningskontrollen i hamn således ännu inte tillräcklig enligt EU:s mål. Landningskontroll skall utföras i första hand för att säkra datakvaliteten och förebygga brott. Kommissionen har vid flera tillfällen påpekat vikten av en tillräcklig landningskontroll i Sveri- ge. Detta anfördes även vid utredningens besök vid DG XIV. 
 Fiskeövervakningen och kontroll till havs har däremot inte föranlett klagomål och bör därför vara av tillräcklig omfattning. Kvalitetskrav och ambitionsnivå bör dock utvecklas och dokumenteras. Kustbevak- ningen har beviljats bidrag från EU till investeringar för att förbättra 
  
 SOU 1998:24  
 Sammanfattning  
 35 
  
 fiskerikontrollen. Bidragen utbetalades med drygt 8 miljoner kronor 1996 och med drygt 11 miljoner kronor 1997. 
 Utredningen föreslår att Kustbevakningen även fortsättningsvis bör ha uppdraget att utföra övervakningen av fisket t ill sjöss och med flyg. Precisering avseende ambitionsnivån för denna del av kontrollen bör även i fortsättningen ske utifrån en analys av brottsbenägenheten samt utifrån ett slumpmässigt urval. Ambitionsnivå för kontrollen bör precise- ras avseende yrkesfiske utanför kustzonen, inom kustzonen och i Vänern och Mälaren samt för fritidsfiske där Kustbevakningen normalt opererar. Ambitionsnivån bör ses över årligen och resultatet av kontrollen bör re- dovisas årligen. 
  
 Fiskeriverket  
 har påbörjat förändringar avseende organisationen in- om det centrala verket genom att bygga upp en särskild kontrollenhet. I september 1997 inrättades avdelningen för fiskeri kontroll. Hanteringen av dokument och  
 ADB-systemet 
  är föremål för översyn men det kvarstår flera problem att lösa. Bl.a. tillåter det administrativa systemet ännu inte att loggbok och avräkningsnota kan paras ihop på fartygsnivå, vilket innebär att en fullständig dubbel kontroll  
 (cross-checking) 
  inte kan utfö- ras som är ett krav enligt kontrollförordningen. En av orsakerna till detta är att försäljningsdokumenten behandlas av SCB. Ytterligare ett problem är att registreringen av grunddata kompliceras av otillräckligt eller fel- aktigt ifyllda loggböcker och avräkningsnotor vilket har medfört problem med rapporterna till kommissionen. 
 Kontroll av åtgärder för strukturanpassning inom fiskesektorn avser åtgärder för att begränsa fiskekapaciteten inom gemenskapens fiskeflot- ta. Denna kontroll bygger på data som hämtas från loggböcker och far- tygsregister. För närvarande kan inte data från loggböcker samköras med data från fartygsregistret. Systemutvecklingen inom detta område måste påskyndas om det administrativa systemet, som är grunden för fiskekontrollen ska kunna utnyttjas rätt. 
 Fiskeriverket har byggt upp en organisation för kvalitets kontroll som omfattar inspektion och kontroll av marknadsorganisationen för fisk och fiskprodukter. Vidare har en organisation för landningskontroll av in- dustrifisk införts. Det projekt för utveckling av satellitkontroll som ver- ket deltagit i har medfört att kunskap har byggts upp och på detta områ- de har Fiskeriverket kommit lika långt som övriga  
 EU-länder. 
  
 Utredningen föreslår att då utförandet även i fortsättningen skall de- las av flera myndigheter bör preciseringar göras i dessa myndigheters instruktioner. Den dialog som Kustbevakningen skall föra med myndig- heter som nyttjar dess tjänster bör vad avser fiskekontrollen preciseras. Ambitionsnivån bör anges i regleringsbrev. Även förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen bör preciseras. 
  
 36  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 Utredningen anser att basen för fiskerikontrollen bör vara ett väl fun- gerande administrativt system med tillförlitlig datainsamling. Rutiner för kontroll av invägd fisk i hamn, så kallad landningskontroll i hamn, måste införas. Ambitionsnivån bör bestämmas av hur väl det administrativa systemet fungerar. Fortsatt centraliserad lösning bör prövas framför en decentraliserad lösning. Det är viktigt att utvecklingen av  
 ADB-systemet 
  intensifieras. Registreringen av avräkningsnotor bör överföras från SCB till Fiskeriverket (vilket kräver ett resurstillskott i Fiskeriverket som ver- ket har beräknat till tre årsarbetskrafter). 
 Utredningen har haft att ta ställning till hur landningskontrollen skall organiseras. Två huvudalternativ har övervägts, förbättringar av den nuvarande ordningen eller överföring av uppgifter från Kustbevakningen till Fiskeriverket. Utredningen har utgått från hur kontrollen utförs idag och jämfört med förhållandena i England, Skottland, Danmark och i viss mån Nederländerna. 
 Den största bristen i den nuvarande kontrollen är landningskontrollen i hamn. Den nuvarande landningskontrollen som utförs av Kustbevak- ningen innehåller alla de moment som avses men ambitionsnivån är en- ligt de siffror som redovisas fortfarande alltför låg. Under första halvåret 1997 utfördes kontroller motsvarande ungefär 1%. Kontrollerna utförs enligt vår bedömning fortfarande inte slumpmässigt vilket bör vara fallet om antalet kontroller skall kunna hållas nere. Anmärkningarna från kommissionen angående nuvarande organisation samt de samtal utred- ningen har fört med kommissionstjänstemän pekar mot att den övergång- speriod med större hänsyn som Sverige har som nytt medlemsland snart är till ända. 
 När det gäller frågan om vem som skall utföra kontrollerna i hamn kan flera alternativ övervägas. Vid jämförelser med andra länder finns olika lösningar, t.ex. lösningar där kontrollen utförs av privata företag, lokala myndigheter, andra offentliga huvudmän och av inspektorat knutna direkt till den ansvariga organisationen. Flera utförare kan över- vägas även i Sverige t.ex. Polisen, länsstyrelser, vissa kommuner, pri- vata företag, Kustbevakningen och Fiskeriverket. Vid förändring av or- ganisation bör effektiviteten vara vägledande. Av de nämnda tänkbara utförarna har endast Kustbevakningens personal kunskaper om land- ningskontroll i hamn. Fiskeriverket har personal med kunskap om in- dustrilandningar. Inte någon av de tänkbara utförarna har en färdig or- ganisation för att utföra uppgiften. 
 Fiskeriverket och Kustbevakningen har av utredningen givits i upp- drag att var för sig utarbeta ett förslag till en svensk organisation för landningskontroll i hamn av det yrkesmässiga fisket inom den gemen- samma fiskeripolitiken samt att beräkna kostnaderna för förslaget. Ut- över förslag avseende kontroll av yrkesfisket fick Fiskeriverket och 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 37 
  
 Kustbevakningen i uppdrag att ange om kontrollnivån eller kontrollens organisation/utformning avseende det icke yrkesmässiga fisket skulle kunna ändras och i så fall på vilka sätt. 
 Fiskeriverket föreslår en samordnad organisation av kontrollen i hamnar som omfattar, landningskontroll (enligt konrollförordningens kontroller i hamn), provtagningar av landningar för industriändamål samt kontroll av handelsstandarder. 
 Utredningen bedömer att Fiskeriverkets förslag är det mest realistis- ka, genomarbetade och kostnadseffektiva. Om Fiskeriverket får bygga upp organisationen för la ndningskontroll ökar även utbytet mellan DG XIV och Fiskeriverket i det dagliga arbetet vilket medför ökad förståelse från båda håll. 
 Utredningen föreslår att Fiskeriverket som ansvarig myndighet avse- ende den gemensamma fiskeripolitiken i Sverige således även för kon- trollförordningen får uppgiften att ansvara för la ndningskontrollen. En organisation för landningskontroll bör byggas upp inom Fiskeriverket enligt Fiskeriverkets förslag. De tillkommande kostnaderna uppgår sammanlagt till 11 miljoner kronor och den totala kostnaden jämfört med idag beräknas därmed bli 13,5 miljoner kronor. En organisation kan vara i drift första halvåret 1999. Int ill dess bör Kustbevakningen utföra land- ningskontroll i hamn enligt nuvarande rutiner. Eftersom Kustbevakning- en samtidigt blir av med uppgiften men har fått anslag för verksamheten bör medel motsvarande 11 miljoner kronor överföras från Kustbevak- ningens budget till Fiskeriverkets budget fr.o.m. år 1999. Kustbevak- ningen upprätthåller la ndningskontrollen i hamn på nuvarande nivå till årsskiftet 1999. Fiskeriverket bör i sin rekrytering av kontrollanter om så önskas, erbjuda anställning till personer från Kustbevakningen som har erfarenhet av fiskerikontroll. 
 Arbetsuppgifterna vid SCB förs över t ill Fiskeriverket. Detta innebär inte någon kostnad om Fiskeriverket använder de medel som nu används för upphandling av tjänsten. 
 Enligt utredningens uppfattning bör Fiskeriverkets personal inte ut- rustas med andra befogenheter än de som tillkommer fisketillsyningsman då de utför kontroll uppgiften. Orsaken är att kontrolluppgiften även in- nebär information till fiskarena och att skapa förståelse för gällande be- stämmelser. I de fall polismans befogenheter behövs bör handräckning påkallas från polisen eller Kustbevakningen. I syfte att stärka Kustbe- vakningens befogenheter på detta område föreslår utredningen att ett tillägg görs i lagen 1994:1709 om EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken så att Kustbevakningen på begäran inom sin be- fogenhet skall lämna den hjälp som behövs vid landningskontroll i hamn. 
  
 38  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 1.4.4 
  
 Förslag avseende undersöknings- och FoU- verksamhet 
  
 Utredningen har gjort en gränsdragning mellan för Fiskeriverket erfor- derlig och icke erforderlig undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  efter två kriterier dels utifrån graden av relevans för myndigheten avseende äm- nesval, dels utifrån graden av forskningsinnehåll: 
  
 1. 
  
 Sektorsmyndigheten Fiskeriverkets primära uppgifter inom forskningen är att bedriva fiskeriforskning som avser fiskar och skaldjur som är ut- satta för exploatering. Detta forskningsfält inkluderar redskapsteknik, produktionsteknik och ekonomi. Det forskningsfält som därefter har be- tydelse för fisket och myndighets uppgiften avser övriga fiskarter och ekologiska samband. Utanför myndighets uppgiften ligger forskning och undersökningar som avser miljön t.ex. recipientundersökningar. 
  
 2. 
  
 De för myndighets uppgiften mest angelägna uppgifterna är under- sökningsverksamhet avseende av exploaterade fiskbestånds utveck- ling, resursövervakning. Därefter kommer sådant utvecklingsarbete som direkt stödjer undersökningsverksamheten. Efter denna uppgift följer den tillämpade forskning som bedrivs för att få bättre kunskap om hur fiskresurserna kan utnyttjas t.ex. forskning kring olika fiske- vårdsåtgärder. Utanför myndighetens direkta behov av forskning be- finner sig grundläggande forskning. 
  
 Utredningen föreslår att dessa principer skall tillämpas vid beslut om forskningsinriktning i Fiskeriverket. 
 Undersökningsverksamhet 
 När det gäller insamling av data för resursuppskattningar krävs i syfte att kunna följa trender i beståndsutvecklingen en viss omfattning vad gäller mängden data men framförallt varaktighet. Datainsamlingen måste även hålla hög kvalitet avseende metodiken. Den måste ske standardise- rat så att resultaten kan jämföras år från år. 
 Vid sidan av Fiskeriverket kan utgör universitet och högskolor, forskningsinstitut, länsstyrelser och konsultföretag tänkbara utförare. Överväganden om lämplig utförare bör utgå ifrån de delvis olika krav som ställs på undersökningsverksamhet och forskning. 
 Att det inom undersökningarna krävs standardiserad datainsamling över lång tid samt att inomvetenskapliga frågeställningar oftast saknas 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 39 
  
 innebär att universitet och högskolor är mindre lämpliga som utförare av sådan undersökningsverksamhet. 
 Vid undersökningar till havs på marina arter liksom vid viss övervak- ning i de stora sjöarna krävs tillgång till undersökningsfartyg och speci- ell utrustning i form av trålar och ekolod för hydroakustiska undersök- ningar samt specialkompetens som det finns mycket begränsad tillgång till. Av denna anledning är inte heller länsstyrelser eller konsultföretag för närvarande tänkbara utförare. Uppgiften bör ligga kvar inom Fiske- riverket. 
 Vid undersökningar i sjöar, i rinnande vatten och i kustzonen kan fle- ra utförare komma i fråga eftersom beståndsövervakning där ofta utförs med hjälp av enklare metoder. Förutom Fiskeriverket, kan exempelvis länsstyrelser och konsultföretag vara lämpliga utförare. Fiskeriverket bör dock ha en samordnande roll för undersökningar oavsett vem som utför sådana uppdrag för att upprätthålla kvaliteten i datainsamlingen. 
 Bearbetning och analys av insamlat material omfattar dels upparbet- ning av biologiskt material, dels att resultaten samlas i databaser. Re- sultaten ligger till grund för bedömning av olika nivåer för uttag genom fiske och därmed för reglering av fiskets omfattning. För att avläsa tren- der och finna orsakssamband krävs ofta så långa tidsserier som över på flera decennier. Att utföra detta arbete hör till Fiskeriverkets kärnverk- samhet. 
 Kompetens av detta slag finns idag inte att tillgå på annat håll än vid Fiskeriverket och hos LFI som bedriver undersökningsverksamhet avse- ende lax. Det är viktigt att säkerställa kompetensen även avseende bear- betning och analys av insamlat material för att kunna ta fram resur- söversikter som används som underlag för Fiskeriverkets myndighets- utövning. Det är också rimligt att utvecklingsarbete och metodutveckling vad gäller datainsamling, bearbetning och analys inom resursövervak- ningen, utförs inom Fiskeriverket. Kompetensen bör vara sådan att nya resultat som genereras inom den grundläggande forskningen kan tas till- vara. Underlag skall göras tillgängliga för forskare från andra institutio- ner, universitet och högskolor såväl som för andra myndigheter. Fiskeri- verket bör dessutom utveckla databaserna så att de kan utnyttjas av flera användare t.ex. kommuner, privata användare som hushållningssällskap och fiskevårdsorganisationer. I dessa fall bör Fiskeriverket ta betalt för data och rapporter. 
 Utredningen föreslår att ansvaret för undersökningsverksamheten in- om resursövervakningen skall ligga på Fiskeriverket. Fiskeriverket skall handha datainsamlingen när det gäller fiskresurserna i havet. Även när det gäller insamlingen av data vad avser fiskresurserna i sjöar, i kustzo- nen och i rinnande vatten bör ansvaret ligga på Fiskeriverket. Fiskeriver- ket kan dock upphandla undersökningar av t.ex. länsstyrelser, SLU m. 
  
 40  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 fl. organisationer. Bearbetning och analys av det insamlade materialet skall utföras av Fiskeriverket. Sådant utvecklingsarbete som utförs i syfte att förbättra metodik och analys inom  
 resurs-övervakningen 
  skall utföras inom Fiskeriverket. Finansiering bör ske med anslagsmedel och genom det direkta stöd som kan utgå från DG XIV. 
 Tillämpad forskning 
 När det gäller forskning, tillämpad eller grundläggande, begränsas de tänkbara utförarna till universitet och högskolor, forskningsinstitut som LFI samt Fiskeriverket. Den tillämpade forskningen och utvecklingsar- betet skall svara mot användarnas behov eftersom syftet är att ta fram resultat som kan tillämpas för fiskevårdsåtgärder, vattenbruk eller fiske- riteknik. För att vara användbara måste resultaten vara tillförlitliga ge- nom att hålla tillräcklig vetenskaplig kvalitet. Denna typ av forskning, där inomvetenskapliga frågeställningar inte står i centrum, tillhör inte universitet och högskolors primära uppgifter. 
 I Sverige finns vid sidan av Fiskeriverket f.n. få institutioner med verksamhet riktad mot olika typer av fiskforskning men om forskningens samhällsrelevans i enlighet med regeringens forskningsproposition får allt större betydelse kan tillämpad forskning få ett större utrymme vid universitet och högskolor. Uppgiften att ta fram det för Fiskeriverket erforderliga kunskapsunderlaget inom områdena fiskevård, fiskeriteknik, fiskeriekonomi och vattenbruk kan antingen ligga inom Fiskeriverket eller, beroende på frågeställning, utföras av någon annan, LFI eller eventuellt ett universitet t.ex. SLU. När det gäller vattenbruket har an- svaret för att utföra FoU redan lagts ut på institutionen för vattenbruk i Umeå som är en del av SLU. 
 Utredningen föreslår att tillämpad forskning som är direkt användbar för myndighetsutövningen bör bedrivas såväl inom Fiskeriverket som inom universitetet. Finansiering av denna verksamhet bör ske med dels anslagsmedel, dels med medel som söks externt, hos t.ex. SJFR, MISTRA, DG XIV, samt för  
 10:6-medel. 
  
 Grundläggande forskning 
 Grundläggande forskning ger kännedom om fiskars biologi, miljökrav och om ekologiska sammanhang. Den utgör därför en vetenskaplig bas för hur resursen fisk bör utnyttjas  
 . Det ställs h  
 öga krav på kvalitet i metodik och analys. I det svenska forskningssystemet bedrivs grundläg- gande forskning framförallt inom universitet och högskolor. När det 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 41 
  
 gäller den del av den grundläggande forskningen där avsikten är att läg- ga en grund som kan komma att ge tillämpning, så kallad riktad grund- forskning, identifieras sådana frågeställningar ofta inom sektorsforsk- ningen. Därför kan Fiskeriverket, vid sidan av universiteten utgöra en lämplig utförare. Enligt utredningens uppfattning bör, som en del i kom- petensutvecklingen, viss forskning av typen riktad grundforskning utfö- ras inom Fiskeriverket. Behovet av fackkunskap inom respektive ämnes- område, t.ex. fysiologi, genetik, ekologi etc. medför emellertid att grundläggande forskning bäst utförs vid universitet och högskolor. 
 Den del av den grundläggande forskningen som bedrivs för att besva- ra inomvetenskapliga frågeställningar, d.v.s. där målet är att söka efter ny kunskap utan att någon speciell tillämpning finns i sikte, skall inte utföras vid en sektorsmyndighet. Finansieringen av riktad grundforsk- ning inom Fiskeriverket skall erhållas i konkurrens med andra utförare, d.v.s. helt utgöras av externa medel från forskningsråd som SJFR, MISTRA och inom ramen för EU:s forskningsprogram 
 Av avgörande betydelse för den av Fiskeriverket utförda undersök- nings- och  
 FoU-verksamheten 
  är att den omsätts i nyttigheter. Den vikti- gaste nyttan är att kunna stödja Fiskeriverkets kärnverksamhet vilket betyder att kunna generera sådan kunskap som kan ligga till grund för att varaktigt nyttja fiskeresurserna och bevara den biologiska mångfal- den. Det är av största vikt att resultaten håller hög kvalitet avseende metodik och analys för att säkra tillförlitligheten. Såväl undersöknings- som  
 FoU-verksamheten 
  bör därför kvalitetssäkras. 
 Fiskeriverkets organisation för undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  
 Den nuvarande organisationen  
 för Fiskeriverkets undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  omfattas av utredningsavdelningen som består av en central enhet samt verkets tre laboratorier och två försöksstationer. Den centrala enheten är relativt liten med tre årsarbetskrafter. Tidigare till- hörde även Fiskeriverkets tre utredningskontor utredningsavdelningen men dessa har fr.o.m. 1 september 1997 överförts t ill resurs- och miljö- avdelningen 
 . 
  
 Utredningsavdelningens uppgift är att svara för det biologiska, fiske- ritekniska och fiskeriekonomiska kunskapsunderlag som erfordras för att verket skall kunna fullgöra myndighets uppgifterna. Det betyder att av- delningen skall ansvara för att tillfredsställa de behov av kunskapsun- derlag som övriga avdelningar inom verket efterfrågar. Den centrala en- heten ansvarar för planering, samordning och arbete med övergripande nationella och internationella  
 FoU-frågor. 
  Enheten handlägger även stöd till extern FoU och representerar Fiskeriverket i flera samarbetsorgan 
  
 42  
 Sammanfattning  
 SOU 1998:24 
  
 bl.a. SJFR:s programorgan för fiskforskning, Naturvårdsverkets mil- jöövervakningsnämnd och arbetsgr upp för FoU kring biologisk mångfald samt Nordiska ministerrådets grupp för fiskeriforskning. T illsammans med Havsfiskelaboratoriet representerar den centrala enheten Sverige även i STECF inom EU och i ICES:s beslutande råd. 
  
 FoU-verksamheten 
  inom Fiskeriverket bedrivs för närvarande vid tre laboratorier,  
 Havsfiske-, 
  Hunt och Sötvattenslaboratorierna, vid två försöksstationer, samt i viss utsträckning även vid de tre utredningskon- toren (i Jönköping, Härnösand och Luleå). Sammanlagt bedrivs verk- samhet vid 14 platser. Enligt utredningens uppfattning skulle ökad sam- verkan mellan laboratorierna leda till effektivisering. 
 Fiskeriverkets totala undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  finansieras till största delen med externa medel. De medel som verket förfogar över, anslaget C1 samt  
 10:6-medel, 
  motsvarar enligt den av utredningen ge- nomförda enkätundersökningen cirka 40% under 1997 (se bilaga 2). Un- der de senaste åren har förändringar skett vad gäller finansiering av ver- kets undersöknings- och  
 FoU-verksamhet. 
  Medel som Fiskeriverket tidi- gare har förfogat över, t.ex. prisregleringsmedel, villkorsmedel och an- slaget C2 som avsåg extern FoU har upphört. Samtidigt har besparings- krav ålagts Fiskeriverket för anslaget C1. Andra, externa, finansie- ringskällor har tillkommit, t.ex. MISTRA och olika former av  
 EU-stöd. 
  Dessa är dock bundna till speciella områden och begränsar därmed möj- ligheterna för Fiskeriverket att styra verksamheten mot för verket ange- lägna problemområden. De för verket mest centrala forskningsprojekten finansieras med egna medel. Laboratorierna har hittills agerat relativt självständigt vilket har lett till bristande samordning mellan enheterna. Förhållandena kräver att det görs klara prioriteringar av den undersök- nings- och  
 FoU-verksamhet 
  som kan anslagsfinansieras och att extern finansiering måste sökas för att komplettera den prioriterade verksam- heten. 
 En  
 Ny organisation  
 bör formas så att Fiskeriverkets centrala enheter ansvarar för övergripande planering och styrning av verksamheten. Till detta hör att sätta ambitionsnivåer och prioritera samt att fördela insatser till egen undersöknings- och FoU verksamhet eller till externa utförare. 
 Undersöknings- och  
 FoU-verksamheten 
  inom verket bör organiseras så att en avdelning omfattar fisket i havet och en avdelning som omfattar fisket i sötvatten och i kustzonen. Genom en sådan organisatorisk styr- ning och med hjälp av en väl genomförd verksamhetsplanering av under- söknings- och  
 FoU-verksamheten 
  kan verket centralt erhålla erforderligt kunskapsunderlag i den löpande verksamheten och samtidigt successivt precisera kraven på de undersökningar och den FoU som verket behöver. På så sätt inriktas verksamheten mot relevanta frågeställningar och ef- fektiviteten kan därmed förbättras. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 43 
  
 En avvägning måste göras mellan kärnverksamhet och stödjande verksamhet oberoende av hur verksamheten som helhet finansieras. Styrningen bör vara sådan att dubbelarbete minimeras och så att fråge- ställningar löses gemensamt. Exempel på områden där samordnings- vinster kan erhållas är, förutom åldersanalys, t.ex. redskapsselektion, metodik för hydroakustiska undersökningar, och rekryteringsmodeller Även problematiken kring ål m.fl. vandrande arter kan lösas bättre ge- nom samverkan. 
 I all  
 FoU-verksamhet 
  gäller att större enheter befordrar kontinuitet i verksamheten genom att kompetensen i organisationen då kan vara mer varierad och ge utrymme för både bredd och djup. Detta gäller speciellt fiskeriforskning där frågeställningarna ofta är av tvärvetenskaplig ka- raktär. 
 Utredningen föreslår att Fiskeriverkets undersöknings- och forsk- ningsverksamhet koncentreras geografiskt till två enheter. Dessa knyts direkt till fackavdelningarna med avseende på ämnesområde. Till Enheten för marina undersökningar förs verksamhet för undersök- nings- och  
 FoU-verksamhet 
  som avser behoven inom den gemensamma fiskeripolitiken, d.v.s. marin verksamhet. Till Enheten för kust- och sötvattensundersökningar förs verksamheter relaterade till den natio- nella fiskeripolitiken, i huvudsak de områden som nu täcks av Sötvat- tens- och Kustlaboratorierna. Därvid skall dessa verksamheter i ökad utsträckning integreras och koncentreras. Kustfrågor kräver samordning även med den marina verksamheten. Uppdelningen motsvarar därför inte fullständigt en uppdelning utifrån den gemensamma fiskeripolitiken re- spektive nationell fiskeripolitik avseende arter. Utredningen föreslår inte någon ändring avseende forskningsfartygen. 
 Samarbete med andra forskningsorgan och forskningsinstitut 
 Eftersom Fiskeriverket besitter en omfattande kompetens när det gäller undersöknings- och  
 FoU-verksamhet 
  anlitas verkets laboratorier ofta av andra avnämare, inte minst av Naturvårdsverket. Om sådan uppdrags- verksamhet blir alltför omfattande kan en fokusförskjutning i förhållande till huvuduppgiften uppstå. Utredningen föreslår därför att Fiskeriverket skall begränsa sin uppdragsverksamhet t ill att endast omfatta objekt som även är av väsentlig betydelse för verkets behov av kunskapsunderlag och bas för kärnverksamheten. 
  
 44  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 Laxforskningsinstitutet. 
 Laxforskningsinstitutet, LFI, är en ideell förening. Inom föreningens ram samverkar kraftindustrin med fiskeintresset, vilket företräds av Fiskeri- verket. Fiskeriverket står för minst 20% av finansieringen. LFI:s arbete omfattar resursövervakning i form av beståndsuppskattningar, utvärde- ring av olika beskattningsmönster m.m. LFI ställer personal till förfo- gande när det gäller laxfrågor i ICES och Glass. Fiskeriverket svarar med anledning av detta för 25% av en tjänst vid LFI. 
 Resursövervakning och rådgivning med avseende på beskattning hör till Fiskeriverkets kärnverksamhet. Det gäller speciellt problematiken kring laxen i Östersjön som enligt regleringsbrev är en prioriterad upp- gift för Fiskeriverket. Utredningen föreslår att överläggningar inleds med LFI i syfte att avveckla Fiskeriverkets engagemang i LFI. Samtidigt överförs till Fiskeriverket den speciella funktionen avseende resurs upp- skattningar. 
 Universiteten 
  
 Sveriges lantbruksuniversitet, SLU 
 , intar en särställning bland universi- teten eftersom det är ett universitet för sektorn med finansiering från Jordbruksdepartementet. Enligt utredningens uppfattning skall Institutio- nen för vattenbruk i Umeå även i fortsättningen ansvara för forsknings- frågor som rör vattenbruket. Utredningen föreslår därför att ett ökat samarbete bör utvecklas med Lantbruksuniversitetets institution för vat- tenbruk även i frågor som rör vissa vandringsfiskar, lax och ha vsöring. 
 Samarbetet med övriga universitet och högskolor  
 är av stor vikt för Fiskeriverkets laboratorier då Fiskeriverket inte utför grundläggande forskning. Samarbete med universiteten ger värdefulla tillskott till Fiske- riverkets  
  
 FoU-verksamhet 
  
  men innebär också att forskningen vid univer- siteten kan riktas mot för sektorn relevanta frågeställningar. Det är där- för en fördel om Fiskeriverkets laboratorier kan lokaliseras till universi- tetsorter. En del i ett sådant samarbete bör vara att doktorander vid uni- versiteten bereds möjlighet att utföra sin uppgift inom Fiskeriverkets enheter men med handledning från universiteten. Inom enheterna bör finnas möjlighet att finna biträdande handledare vilket även kan bidra till att personal vid enheterna tillgodogör sig aktuella forskningsrön. Ett så- dant doktorandsamarbete kan vara av speciell vikt för rekrytering av personal till Fiskeriverket, speciellt som fiskeribiologisk utbildning sak- nas i Sverige. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 45 
  
 Det är utredningens uppfattning att Fiskeriverket som ansvarig myn- dighet för sektorn bör ta initiativ till att samla den kompetens som finns inom landet i fiskeribiologiska frågor. Detta kan ske genom att Fiskeri- verket anordnar symposier, seminarier m.m.. På så sätt kan även den kunskap som finns inom universitet och högskolor tas tillvara av myn- digheten. 
 Utredningen föresår att samarbetet med universiteten utvecklas avse- ende doktorander, adjungerade professurer, gästforskning m.m. samt att Fiskeriverket utvecklar ett program för sådant samarbete med forsk- ningsinstitutioner vid universiteten. 
 Internationella havsforskningsrådet, ICES 
 ICES är en opolitisk mellanstatlig organisation för vetenskapligt ut- byte av information om havet och dess resurser eftersom gemensamma insatser krävs när det gäller att hushållning. Detta sker genom att främja och koordinera forskningsaktiviteter i de olika medlemsländerna. ICES verkar på områdena fiskeri, oceanografi och miljöfrågor. Arbetet utmyn- nar i vetenskapligt baserad rådgivning till medlemsländerna och till in- ternationella organ, däribland EU. ICES utgör en paraplyorganisation där experter från de olika medlemsländerna deltar i olika kommittéer och arbetsgrupper. Att delta i detta internationella samarbete får anses vara speciellt viktigt för ett litet land som Sverige som därmed får tillgång till  
 FoU-resultat 
  på en rad områden, även där de nationella insatserna är små  
 . 
  
 Fiskeriverket är huvudansvarig inom SIKO, Svenska ICES kommit- tén. Övriga intressenter är SMHI, Naturvårdsverket m.fl. Inom SIKO utarbetas förslag avseende olika intressenters medverkan i arbets- och studiegrupper. Jordbruksdepartementet fastställer de e konomiska ramar- na och förordnar de svenska representanterna. 
 Det mesta arbetet med att ta fram underlag till ICES sker i det ordi- Walker arbetet vid de olika institutionerna och bekostas således av projekt eller anslagsmedel. Sverige bör delta i sådana arbetsgrupper som är av betydelse för  
 EU-arbetet. 
  Efterfrågan på rådgivning från ICES ökar, inte minst från EU:s sida. Dessutom har bristfällig statistik i det kommersi- ella fisket medfört att det för att göra tillförlitliga bestånds uppskattning- ar krävs allt fler fiskeoberoende provtagningar. Sammantaget innebär detta att arbetet inom ICES ökar. 
 När det gäller uppskattningar av fiskresurserna bidrar Sverige enligt ICES uppfattning under genomsnittet i bearbetnings- och analysarbetet och endast i liten omfattning när det gäller att utveckla nya modeller. Undantag finns dock, t.ex. för lax. Utredningen föreslår därför att Sveri- 
  
 46  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 ges deltagande i ICES bör bibehållas på minst samma nivå som för när- varande med finansiering via anslag från Jordbruksdepartementet. Sveri- ge bör i större omfattning bidra i arbetet med att uppskatta fiskresurser- na. 
 Skogs- och jordbrukets forskningsråd, SJFR 
 SJFR har på regeringens uppdrag ett övergripande ansvar att fördela forskningsmedel inom området fisk och fiske. Rådet skall i enlighet med sin instruktion stödja och främja i första hand grundläggande och lång- siktig forskning som gagnar ett hållbart utnyttjande av de biologiska re- surserna. Stödet till fiskforskning omfattar både grundläggande och till- lämpad forskning inom fiskerinäringen inklusive vattenbruket. Detta ges antingen inom ramen för programorganet för fisk, sektoriell forskning, eller inom något av ämnesutskotten för disciplinär forskning: organism- biologi, ekologi, cellbiologi och kemi samt ekonomi och samhälle. 
 SJFR:s stöd till fiskeriforskningen, d.v.s. undersökningar av fiskar och skaldjur som är utsatta för exploatering vilket förutom biologi och ekologi även inkluderar tekniska och ekonomiska aspekter, bör enligt utredningens uppfattning kunna öka. Inom programorganet för fisk- forskning bör stöd utgå till FoU som är relevant för sektorn, d.v.s. till både grundläggande och tillämpad forskning som kan komma att om- sättas i nyttigheter. Stöd bör utgå till FoU med betydelse för t.ex. fiske- rinäringen, vattenbruket och inom fiskevården samt för bevarande av biologisk mångfald. Den nuvarande sammansättningen på ledamöterna och prioriteringssystemet innebär att relevansen för sektorn inte priorite- ras tillräckligt jämfört med mer disciplinär, inomvetenskapliga kriterier. Mot bakgrund av att stora förändringar i fiskets förutsättningar har skett under det senaste decenniet, inte minst genom  
 EU-inträdet, 
  bör vissa  
 FoU-områden 
  ges annan prioritet. Detta gäller t.ex. miljöansvaret inom fisket. De prioriteringar som för närvarande råder utarbetades i Programmet för fiskforskning i Sverige av SJFR i samverkan med dåvarande Fiskeristyrelsen 1987. Ett nytt program för fiskforskning bör utarbetas. 
 Utredningen föreslår att uppdraget t ill SJFR ändras på så sätt att re- levanskriteriet ges ökad betydelse. Utredningen förordar att Programor- ganets sammansättning förändras. Detta skall ske med beaktande av kvalitetsnormer och en starkare styrning mot projekt med för sektorn relevanta frågeställningar. Det kan ske antingen genom att antalet leda- möter utökas med ytterligare representanter för sektorsintressena eller genom att sammansättningen ändras. Forskarrepresentanternas roll i 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 47 
  
 sammanhanget bör vara att bedöma ansökningarnas kvalitet medan sek- torsföreträdarna skall svara för prioritering med avseende på relevans. 
 Utredningen föreslår vidare att den princip som skall råda vad gäller tilldelning av medel bör vara sådan att, bland de ansökningar som upp- fyller ställda kvalitetskrav, väljs de med högst sektorsrelevans. 
  
 EU-stöd 
  
 På fiskets område förekommer, som en del i CFP, två slag av stöd till  
 FoU-verksamhet 
  i medlemsländerna, nämligen dels stöd via rampro- grammen för forskning och utveckling, dels stöd direkt från DG XIV för mer tillämpade projekt och undersökningsverksamhet. Stöd utgår till verksamheter med ett tydligt gemenskapsintresse och skall vara addita- tivt, d.v.s. komplettera inte ersätta de enskilda ländernas FoU på områ- det. Projekten drivs i samarbete med andra länder och stöd utgår med vanligen upp till 50% av projektkostnaderna. 
 När det gäller stöd inom det nu pågående fjärde ramprogrammet har Sverige varit framgångsrikt i jämförelse med andra länder. Sverige har erhållit motsvarande  
 4,5-5,1% 
  av tilldelade medel, vilket skall jämföras med det finansiella bidrag på cirka 2,7% som Sverige svarat för. Även när det gäller det direkta stödet från DG XIV hävdar sig Sverige väl. 
 Under 1995 erhölls 2,7% av medlen och under 1996 3,9%. Stöd via ramprogrammen har framförallt gått till universiteten men också till projekt vid Fiskeriverket. Att Sverige har varit framgångsrikt i fråga om  
 EU-medel 
  visar att svensk forskning hävdar sig väl i den internationella konkurrensen och är ett bevis på att den svenska  
 FoU-verksamheten 
  håller hög kvalitet. Mot bakgrund av att Sverige hittills har varit fram- gångsrikt avseende medel för FoU från EU anser utredningen att det inte föreligger behov av att inrätta någon ny funktion för detta. 
 Medel enligt 10 kap. 6 §, vattenlagen 
 Enligt 10 kap 6§ vattenlagen fastställs och utdöms i vattenmål en avgift i syfte att kompensera den skada som kan antas påverka fisket. Avgiften skall enligt vattenlagen främja fisket inom landet och enligt förordning (1983:945) användas t ill att bekosta forskning och utveckling inom fis- kevården enligt Fiskeriverkets bestämmande. Med hänsyn till medlens ursprung har användningen begränsats till FoU som rör sötvatten, söt- vattensarter och vandringsfisk 
 .  
 Intäkterna av avgifterna uppgår årligen till ca 7 miljoner kronor. 
  
 48  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriverket samråder med SJFR om medlens användning. Frågor om medlen behandlas även i Fiskeriverkets rådgivande grupp för forsk- ningsfrågor. Regeringen godkänner användningen av de medel som an- vänds i Fiskeriverkets och länsstyrelsernas verksamhet. I takt med att anslagen till Fiskeriverket har minskat har medlen i allt högre grad kommit att användas i verkets interna FoU. Fiskeriverkets möjligheter att i samråd med SJFR främja extern fiskforskning är mycket b egränsade. 
 Utredningen anser att de så kallade  
 10:6-medlen 
  även fortsättningsvis skall handhas av Fiskeriverket. De skall kunna användas till såväl under- sökningsverksamhet som till forskning. Anslaget bör göras tillgängligt för forskare såväl inom som utom Fiskeriverket. Det kan åstadkommas genom ett ansökningsförfarande och genom ett utökat samarbete med SJFR. Regeringen bör överföra till Fiskeriverket beslutsrätten om med- lens användning med villkoret att SJFR skall ansvara för den vetenskap- liga bedömningen av forskningsansökningarna. 
  
 1.4.5 
  
 Organisatoriska konsekvenser av utredningens förslag 
  
 Utredningen har i sina förslag avseende översynen av fiskeriadministra- tionen vägt olika möjligheter och stannat för att även i fortsättningen hålla fiskeriorganisationen samlad i Fiskeriverket och i länsstyrelserna. Ett vägande skäl till detta är att den gemensamma fiskeripolitiken ge- nomförs effektivare med en samlad organisation och väl upparbetade kontaktvägar. 
 Koncentrationen av administrativa uppgifter avseende den gemen- samma fiskeripolitiken till Fiskeriverket samt en bodelning inom hela verket mellan nationell fiskeriadministration och administrationen av den gemensamma fiskeripolitiken medför att det bör vara möjligt att välja att administrera fiskeripolitiken i två skilda organisationer i framtiden. 
 Utredningens utgångspunkt har därför varit att den nya organisatio- nen skall utformas så att uppgifter som ingår i den gemensamma fiskeri- politiken skiljs från uppgifter som ingår i nationell politik. En uppdelning som utredningen följer i sina överväganden och förslag i fråga om alla nivåer i organisationen, departementet, Fiskeriverkets centrala delar, laboratorier och utredningskontor. 
 Eftersom fisket utövas över hela landet är det nödvändigt att länssty- relserna även i fortsättningen har en god kompetens för uppgifter inom fisket. Det har dock inte varit möjligt att göra någon uppdelning avseen- de den nationella och gemensamma fiskeriadministrationen inom länssty- relserna eftersom varje länsstyrelses uppgifter inom fisket sammantaget är liten. Endast ett fåtal länsstyrelser har mer än två årsarbetskrafter 
  
 SOU 1998:24  
 Sammanfattning  
 49 
  
 avsatta för fiskefrågor. Så mycket som möjligt av administrationen av den nationella fiskeripolitiken bör ligga på länsstyrelser eller hos privata utförare så nära användarna som möjligt. Kopplingarna till miljöpoliti- Kelly spelar här en viktig roll. När det gäller den gemensamma fiskeripoli- tiken är det istället en koncentration och sammanhållning av resurserna som kan medföra en förbättrad effektivitet. Utbytet med DG XIV kan underlättas och det viktiga samarbetet med departementet både avseende den långsiktiga inriktningen och i förhandlingar på kort sikt underlättas. Utredningen föreslår därför inte några ändringar avseende fördelningen av uppgifter mellan Fiskeriverket och länsstyrelserna när det gäller den gemensamma fiskeripolitiken. Om inriktningen av strukturstöden, efter år 2000 kommer att få en annan utformning kan detta förhållande kom- ma att ändras. 
 Förutom av Jordbruksdepartementet utgörs aktörerna inom administ- rationen av den gemensamma fiskeripolitiken av Fiskeriverket, länssty- relserna, Kustbevakningen och i viss mån av Statens jordbruksverk. Fis- keriverket är en myndighet med sektorsansvar för förvaltningen av fiske- ripolitiken under regeringen. De uppgifter Fiskeriverket har att verkställa regleras genom verkets instruktion, lagar, förordningar och reglerings- brev. Inom det område som avser den gemensamma fiskeripolitiken finns inte anledning att ändra på rådande formella förhållanden. Däremot krävs ett fördjupat och utökat samarbete med departementet i denna del. I denna del får myndigheten en roll som liknar stabsmyndighetens. Ar- bets- och rollfördelningen mellan departementet och verket kan utvecklas inom ramen för den nuvarande förvaltningsmodellen genom fördjupad dialog och överenskommelser. Utredningen anser att den svenska för- valtningsmodellen bör bibehållas inom fiskeriadministrationen och att organisationsförändringar bör göras inom ramen för modellen. Samar- betsformerna mellan departement och myndigheter bör följas upp regel- bundet. 
 Inom den nationella fiskeriadministrationen bör sektorsmyndigheten Fiskeriverket, ha ansvar för alla frågor som omfattas av statens ansvar oavsett geografisk tillhörighet. Två områden inom Jordbruksdeparte- mentets ansvarsområde ingår f.n. inte i Fiskeriverkets ansvarsområde, fiske på statens vatten ovan odlingsgränsen och fisket i gränsälvarna mot Finland. Ansvariga för dessa frågor är på myndighetsnivå Jordbruksver- ket och finsk/svenska gränsälvskommissionen och på Jordbruksdeparte- mentet same- och utbildningsenheten respektive fiskeenheten. 
 Fisket i enskilda vatten är inte närmare reglerat och länsstyrelserna har f.n. ansvaret för uppgifter inom fiskevården och fisketillsynen. 
 För att få en mer enhetlig hantering av beståndsuppföljning med hän- syn till Fiskeriverkets ansvar för fiskeresurserna och den biologiska mångfalden och en enhetligare nationell administration av fiskefrågor 
  
 50  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 borde dessa följa samma princip för administration och organisation oavsett geografisk belägenhet och ägarskap. Detta skulle i så fall kräva flera lagändringar bl.a. i fiskelagen, rennäringslagen och lagen om fiske- vårdsområden. Om en sådan princip fullföljdes skulle fiskefrågor som nu hanteras inom Jordbruksdepartementets same- och utbildningsenhet fö- ras över till fiskeenheten. Fiskeriverket som sektorsmyndighet skulle där- efter, om regeringen så beslutar, kunna bli ansvarig myndighet för samt- liga frågor om fiske. Länsstyrelsernas roll och uppgifter på fiskets om- råde enligt nuvarande lagstiftning behöver i princip inte ändras även om ansvaret för fiske i sin helhet åläggs Fiskeriverket. Fler uppgifter av re- gional och lokal karaktär kan med fördel ändå överföras till länsstyrel- serna genom att Fiskeriverket av regeringen bemyndigas överföra upp- gifter till annan myndighet. 
 Utredningen har den principiella uppfattningen att Fiskeriverket bör som sektorsmyndighet svara för frågor om nyttjande av fiskeresursen inom Sveriges territorium och ekonomiska zon oavsett ägarförhållanden. 
 Fiskeriverkets ledningsform 
 Fiskeriverket leds idag av en generaldirektör som biträds av en lekman- nastyrelse med vissa beslutsbefogenheter. Ledningsformen för myndig- heten bör anpassas till de förutsättningar som nu gäller med ökad delege- ring av verksamhetsansvar och ekonomiskt ansvar. En klar ansvarsbild underlättar dialogen mellan myndigheten och regeringen. 
 Ett annat viktigt skäl för att förändra ledningsformen är att medlem- skapet i europeiska unionen ställer delvis andra och nya krav på rege- ringen. Regeringens styrning av myndigheterna måste ske mer direkt och på ett tydligare sätt än tidigare. Regeringen måste nu med hjälp av myn- digheterna, ofta med kort varsel, kunna agera enhetligt och samordnat i olika förhandlingssituationer och kontakter med EU:s organ. Vidare måste analyser och utvärderingar, ställningstaganden och politik i ett långsiktigt perspektiv kunna utföras under längre perioder i ett utvecklat samarbete mellan regeringen och myndigheten. 
 Regeringens möjligheter att styra myndigheterna strategiskt, samord- nat och effektivt ökar om en myndighet har ledningsformen enrådighets- verk. Inom ramen för de konstitutionella regler som gäller kan då rege- ringen utan omvägar eller fördröjande omständigheter föra en dialog med den som har det avgörande ansvaret för verksamheten. Modellen med enrådighetsverk tillgodoser kraven på såväl en tydlig ansvarsbild som behovet av att stärka regeringens styrmöjligheter bl.a. genom att klargö- ra politiska prioriteringar. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 51 
  
 Det finns exempel på att flera myndigheters generaldirektörer deltar i beredningen av den politik som Sverige för inom ramen för den europe- iska gemenskapen. En sådan modell bör även tillämpas avseende fiskeri- politiken. 
 Den förvaltningspolitiska kommissionen anförde i sitt slutbetänkande I medborgarens tjänst, en samlad förvaltningspolitik för staten, att den nuvarande formen för lekmannastyrelse med delat ansvar bör avskaffas. Kommissionen framhöll att om beslutsbefogenheten är uppdelad mellan verkschefen och styrelsen blir ansvaret oklart. Att styrelsen på en gång är rådgivande och beslutande gör dess roll diffus. 
 Utredningen delar förvaltningspolitiska kommissionens bedömning i detta fall vilket innebär att utredningen förordar att Fiskeriverkets styrel- se läggs ned samt att Fiskeriverkets ledningsform ändras till enrådighets- verk utan insynsråd. Modellen med enrådighetsverk tillgodoser kraven på såväl en tydlig ansvarsbild som behovet av att stärka regeringens styrmöjligheter bl.a. genom att klargöra politiska prioriteringar och sam- ordna arbetet i EU. Ändringen kräver att Fiskeriverkets instruktion om- arbetas. 
 Fiskeriverkets organisation 
 Fiskeriverket har sedan  
 EU-inträdet 
  successivt utvecklat sin organisation för att möta de krav som den gemensamma fiskeripolitiken ställer. Detta arbete har intensifierats under den tid utredningen har arbetat år 1997. De delar av organisationen som nu nästan enbart har uppgifter inom den gemensamma fiskeripolitiken är i det centrala verket marknads- och strukturavdelningen, avdelningen för fiskerikontroll som inrättades i september 1997, samt internrevisionen som har bemannats under 1997. Av Fiskeriverkets laboratorier har Havsfiskelaboratoriet så gott som helt uppgifter avseende den gemensamma fiskeripolitiken. 
 Övriga delar av verksamheten riktas mot nationell fiskeripolitik eller administrerar en blandning av uppgifter som har att göra med såväl den gemensamma fiskeripolitiken som den nationella. 
 För att kunna värdera och anpassa insatserna för dessa båda delar av fiskeripolitiken var för sig bör Fiskeriverkets organisation som tidigare framhållits indelas i två verksamhetsområden, ett för den gemensamma fiskeripolitiken och ett för den nationella fiskeripolitiken. Om en sådan delning inte fullt ut kan åstadkommas med organisatoriska förändringar bör verkets interna redovisning anpassas så att det blir möjligt att bedö- ma effektiviteten för vardera verksamhetsområdet för sig. 
 Ytterligare faktorer som påverkar organisationen är de föreslagna förändringarna avseende undersöknings- och  
 FoU-verksamheten. 
  Dessa 
  
 52  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 förslag får, om de genomförs, flera olika konsekvenser både avseende effektivitet och kostnader. Vidare är det, för att stärka arbetet inom ge- menskapspolitiken på lång sikt nödvändigt att inom verket inrätta en analys- och utredningsenhet. Även Fiskeriverkets organisation för och arbete med strukturstöd kan komma att förändras marginellt under inne- varande programperiod. Dessutom krävs att ett beslut fattas om hur fis- kerikontrollen skall organiseras. 
 Fiskeriverkets nuvarande organisation beskrivs i kapitel 4. Personal- resursen den 1 januari 1997 uppgick till 228 årsarbetskrafter. Vid en uppdelning av Fiskeriverkets nuvarande personal enligt de föreslagna kriterierna skulle 72 årsarbetskrafter föras till den nationella delen och 126 årsarbetskrafter föras t ill den del som hanterar den gemensamma fiskeripolitiken. Administrativa avdelningen har oförändrat 21 årsarbets- krafter. 
 Stab för långsiktiga analyser 
 För att Fiskeriverket skall kunna ge regeringen underlag till långsiktiga ställningstaganden om inriktningen av fiskeripolitiken bör verket förstär- ka sina resurser för analyser. Sådana analyser bör omfatta större delar av fiskeripolitiken. En stabsfunktion med denna inriktning inrättas direkt under generaldirektören. I staben bör ingå personer med särskild kom- petens avseende långsiktiga utredningar inom fiskeripolitikens olika delar samt med kompetens inom t.ex. fiskeriekonomi, analyser av data från beståndsövervakning och fiskevård samt utveckling och forskning på fiskets område. Staben bör i ett inledningsskede omfatta ca  
 4-5 
  personår. Nuvarande stab dras in och funktionerna för juridik m.m. flyttas till den administrativa avdelningen. 
 Den administrativa avdelningen 
 Vid Fiskeriverket pågår en successiv kompetensutveckling på skilda om- råden som inte föranleder någon förändring avseende organisationen. En förändrad organisation med uppdelning på en del för den gemensamma fiskeripolitiken och en nationell del bör inte medföra behov av några sto- ra förändringar i den administrativa avdelningens arbetsuppgifter. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 53 
  
 Den gemensamma fiskeripolitikens administration 
 Administrationen av den gemensamma fiskeripolitiken organiseras i tre avdelningar, en marknads- och strukturavdelning, en resursavdelning av- seende marina vatten och en kontrollavdelning. 
 Marknads- och strukturavdelningen  
 får i stort sett samma innehåll som idag, men kompetensen avseende handelsfrågor bör stärkas. Ansva- ret för verksamheten med vattenbruk kan ligga kvar inom avdelningen men i vattenbruket finns även ett nationellt intresse, nämligen odling för utsättning av fiskevårdsskäl. Kompetensen och samordningen inom ver- ket såväl som med länsstyrelserna avseende vattenbruksfrågor bör stär- kas. Avdelningen deltar i förvaltningskommittéer samt ger regeringen underlag till förhandlingar avseende ändringar i politiken samt deltar i förhandlingar efter regeringens begäran. 
  
 Avdelningen för marina resurser  
 bildas genom att nuvarande resurs- och miljöavdelningen delas. Avdelningen administrerar resurspolitiken i marina vatten och därtill hörande politik inom CFP, deltar i förvalt- ningskommittéer, ger regeringen underlag till förhandlingar avseende ändringar i politiken samt deltar i förhandlingar efter regeringens begä- ran. 
  
 Enheten för marina undersökningar  
 ingår i avdelningen. Denna be- står av Havsfiskelaboratoriets verksamhet i Lysekil och Karlskrona samt undersökningsfartygen. Verksamhet från Kustlaboratoriet tillförs i lämpliga delar. Enheten utför undersökningar samt den forskning och utveckling som Fiskeriverket planerar inom området. Enheten deltar vi- dare i ICES och andra internationella forskningsorgan. Inom ramen för avdelningens arbete deltar enheten i expertgrupper och förvaltnings- kommittéer samt i förhandlingar. Enhetens verksamhetsinriktning, bud- get och resultat bör särredovisas. 
  
 Avdelningen för fiskerikontroll och statistik  
 administrerar Fiskeri- verkets uppgifter inom den gemensamma fiskeripolitikens fiskerikontroll. Inom enheten organiseras administrativ dokumenthantering och kontroll, rapporter till DG XIV, samarbete och avtal med övriga utförare inom kontrollverksamheten främst Kustbevakningen. Den centrala kontrollav- delningen deltar i kommissionens förvaltningskommittéer och expert- grupper på området samt deltar i förhandlingar efter regeringens begä- ran.  
 Den lokala (fysiska) fiskerikontrollen  
 bör organiseras som en enhet inom kontrollavdelningen om detta kommer att ligga på Fiskeriverket, om däremot den fysiska kontrollen har en annan utförare bör avdelning- en för fiskerikontroll ha ansvaret för att avtal upprättas med utförare. I 
  
 54  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 fiskerikontrollen ingår även uppgifter som avser marknads- och struktu- rordningarna. 
 Nuvarande  
 utredningsavdelning  
 dras in. Vissa samordnande funktio- ner bör hanteras av den stab för långsiktiga analyser som föreslås. 
 Organisation för administration av nationell fiskeripolitik 
 Samtliga uppgifter som avser administration av nationell fiskeripolitik samlas i en avdelning, 
 nationella avdelningen 
 . I avdelningen bör ingå: 
  
 · 
  
 vissa delar av den nuvarande resursavdelningens arbete, nämligen enheten för nationella resursfrågors verksamhet avseende bestånds- vård och fiskevård i vatten som inte regleras i CFP 
  
 · 
  
 i avdelningen ingår även Fiskeriverkets ansvar för undersökningar i vattenmål 
  
 · 
  
 frågor avseende fritidsfisket 
  
 · 
  
 frågor avseende nationell fiskeripolitik i övrigt t.ex. sektorsansvaret för miljön m.m. 
  
 Om även statens vatten ovan odlingsgränsen, gränsälvarna och fiske- vården i enskilda vatten i framtiden ingår i Fiskeriverkets ansvar hänförs dessa uppgifter till denna enhet. Föreskrifter avseende nationellt fiske och flertalet remisser bör också handläggas inom avdelnin gen. 
 I den nationella avdelningen kommer att ingå  
 enheten för kust- och sötvattensundersökningar  
 som omfattar, de uppgifter som idag utförs av Sötvattenslaboratoriet i Drottningholm, inklusive bestånds uppskattning- ar och databasen RASKA som hanteras vid kontoret i Örebro. Även verksamheten vid försöksstationerna i Kälarne och Älvkarleby bör ingå. Delar av verksamhet från Kustlaboratoriet tillförs. Enheten för under- sökningar i kust- och sötvatten bör svara för rådgivning om fiskevård, miljö, fritids- och turistfiske. Även vissa administrativa uppgifter som avser reglering och att besvara remisser bör föras till enheten. Enheten förläggs till Drottningholm. 
  
 Utredningskontoren  
 avvecklas som särskilda kontor och inlemmas i den nationella avdelningen där de tills vidare bör bilda en särskild enhet. Inriktningen bör vara att successivt tillämpa de principer för organisa- tion som utredningen har använt. Detta innebär att Fiskeriverkets myn- dighetsuppgift avseende vattenmål bör utföras av personal inom verket men i övrigt bör så mycket av utredningsarbetet som möjligt överföras till andra utförare. En tänkbar annan offentlig utförare är länsstyrelsen. Den påbörjade indragningen av kontoret i Jönköping bör fullföljas. Om Fiskeriverket genom förslaget om en särskild miljöprövningsnämnd i samband med miljöbalksutredningen ges utökade uppgifter kan det of- fentliga åtagandet inom detta område utökas. Utredningen föreslår att 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 55 
  
 frågan om Fiskeriverkets resurser avseende detta arbete åter prövas efter det att ett beslut har fattats av regeringen. 
 Utredningen sammanfattar sitt övergripande förslag enligt följande: 
  
 · 
  
 Omfördelningar inom Fiskeriverkets centrala förvaltning bör göras enligt utredningens förslag. Detta innebär att för den centrala admi- nistrationen inrättas fem avdelningar och en stab för långsiktiga ana- lyser. Tre avdelningar avser administration av den gemensamma fis- keripolitiken; marknads- och strukturavdelningen, avdelningen för fiskerikontroll och statistik samt marin resursavdelning. En avdelning avser administration av nationell fiskeripolitik, nationell avdelning. En avdelning avser intern administration, administrativa avdelningen. 
  
 · 
  
 Samtidigt dras utredningsavdelningen in och uppgifterna delas upp på avdelningen för marina resurser, nationella avdelningen och ana- lysstaben. 
  
 ·  
 Avdelningen för fiskerikontroll som inrättades i september 1997 per- manentas och utvecklas avseende fiskeristatistik. 
  
 · 
  
 Den nuvarande staben dras in och expertfunktionerna överförs till den administrativa avdelningen. 
  
 · 
  
 Utredningskontoren ingår i den nationella avdelningen där de tills vidare bildar en särskild enhet. Frågan om Fiskeriverkets resurser av- seende detta arbete bör åter prövas om det offentliga åtagandet på detta område utökas med anledning av ny miljöbalk, förslag till nya vattenmyndigheter, gränsälvsutredningen m.fl. 
  
 · 
  
 Undersöknings- och forskningsverksamheten sammanförs till två en- heter: 
  
 1. 
  
 Enheten för marina undersökningar skall bedriva undersöknings- samt  
  
 FoU-verksamhet 
  med avseende på behoven inom CFP, d.v.s. marin verksamhet. Enheten lokaliseras till Lysekil. 
  
 2. 
  
 Enheten för kust- och sötvattensundersökningar skall inriktas mot frågeställningar relaterade till den nationella fiskeripolitiken, d.v.s. verksamhet avseende kust- och sötvatten. Verksamheten kommer då att avse arter som lever i sötvatten, vandringsfiskar och fisket i kustzonen. Enheten skapas genom en sammanslagning av Kustlabo- ratoriet och Sötvattenslaboratoriet. Den nya enheten lokaliseras till Drottningholm. 
  
 Verksamheter som avvecklas 
  
 I samband med verksamheten vid  
 Kustlaboratoriet i Öregrund 
  
 delas upp 
  
 på de två nya enheterna måste hänsyn tas till den omfattande 
  
 uppdrags- 
  
 verksamhet som bedrivs. Nuvarande åtaganden medför att det krävs en 
  
 56  
 Sammanfattning  
 SOU 1998:24 
  
 övergångsperiod. Uppdelningen bör dock vara klar vid årsskiftet 1999/2000. 
 Fiskeriverkets verksamhet i  
 Älvkarleby  
 utgörs av FoU kring lax och havsöring, bl.a. förfogar verket över ett strömvattensakvarium och en konstgjord bäck. Fiskeriförsöksstationens verksamhet omfattar också odlingsverksamhet för kompensationsutsättning av lax och havsöring i Dalälven enligt en vattendom. I Älvkarleby bedriver även Vattenfall AB odlingsverksamhet för kompensationsutsättning av lax i Dalälven. Ut- redningen anser att odling inte är ett statligt åtagande och föreslår att den odling som bedrivs i Fiskeriverkets regi avvecklas. Överläggningar in- leds med Vattenfall AB om att överföra anläggningen samt att långsik- tigt säkra forskningsanläggningarna. 
 Den verksamhet som bedrivs vid  
 Nguyen  
 omfattar åtgärder för att bevara hotade lax- och öringstammar. Arbetet omfattar att ta fram lämpliga fiskevårdsåtgärder, utveckla metoder för att upprätthålla gene- tisk variation samt att hålla hotade stammar i odling i form av en levande genbank. Hyreskostnaden är mycket hög. I årsredovisningen för 1995/96 omräknat till 12 månader uppgick den till 4,2 miljoner kronor. Hyran har under 1997 omförhandlats och uppgår vid slutet av 1997 t ill 3.1 miljoner kronor per år. Innevarande hyreskontrakt löper ut år 2001. Enligt utred- ningens uppfattning kan anlä ggningen inte drivas vidare p.g.a. de höga kostnaderna för lokalerna. Anläggningen bör därför avvecklas eller föras över till en annan huvudman. Ansvaret för arbetet med en levande gen- bank och att bevara hotade lax- och öringstammar skall ligga hos natio- nella avdelningen. 
 Svensk Fisk och SWEDMAR 
 Förslag avseende Svensk Fisk redovisas tidigare i sammanfattningen. SWEDMAR:s verksamhet bör drivas på ett sådant sätt att full kostnad- stäckning erhålls. 
  
 1.4.6 
  
 Konsekvenser avseende övriga myndigheter 
  
 Länsstyrelsernas  
 resurser för fiskefrågor uppgick enligt årsre dovisning- en för 1995/96 till 69 årsarbetskrafter. 
 Utredningen genomförde i samarbete med länsstyrelserna en enkät för att undersöka hur stor andel av resurserna som används för arbete inom den gemensamma fiskeripolitiken. Länsstyrelsernas uppgift omfattar för närvarande främst olika åtgärder avseende struktur och regionalstöden inom fisket. Enligt resultatet av enkäten användes totalt nästan 23 årsar- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 57 
  
 betskrafter under perioden 1 juli 1995 till 1 juli 1997 för hanteringen av  
 EU-stöd 
  inom strukturpolitiken. Genomsnittet per år blir 11,5 årsarbets- krafter. Resursåtgången varierar kraftigt mellan länen, såväl som antalet ärenden under den valda perioden. Göteborgs- och Bohus län är klart dominerande. Enligt länsstyrelsernas bedömning av resursåtgången kommer den under de två återstående åren av nuvarande programperiod att vara ungefär lika stor, 10 årsarbetskrafter. En ökning bedöms dock bli följden av insatser inom projektverksamhet avseende turist- och hus- behovsfiske samt fiskevård inom ramen för mål 2, 5b, 6, Leader och Interreg bedöms resursbehovet öka med totalt  
 1-2 
  årsarbetskrafter under 1998 och 1999. Utredningens förslag avseende länsstyrelsernas fortsatta arbete med strukturstöden innebär inte någon förändring under innebä- rande programperiod av arbetsfördelningen mellan Fiskeriverket och länsstyrelserna. 
 Länsstyrelsernas uppgifter avseende den nationella fiskeriadministra- tionen kan beräknas till ca 57 årsarbetskrafter. Dessa är ojämnt fördela- de på länen eftersom arbetsuppgifterna inom fisket varierar över landet. Några länsstyrelser har speciella uppgifter avseende fisket ovan odlings- gränsen och i gränsälvarna. Även om länsstyrelserna genom utredning- ens förslag ges vissa ökade uppgifter bör inte länsstyrelsernas resurser totalt öka avseende fiskefrågor. Emellertid är det av betydelse att det finns en sakkunnnig person i fiskefrågor vid samtliga länsstyrelser. 
 Länsstyrelserna bör koncentrera sina uppgifter till sitt offentliga upp- drag enligt lagar och förordningar, d.v.s. till frågor som rör tillstånd, undantag, tillsyn och överklaganden. I rollen ingår också att på olika sätt främja fiskets intressen och möjligheter i arbetet med regional utveck- ling, miljö- och landskapsvård etc. Möjligheten att knyta an det fiskere- laterade arbetet till andra sektorer i en helhetssyn på regionen är i själva verket ett av huvudargumenten för den principutgångspunkt som fram- hålls i kapitel 10.6, nämligen att föra ut så mycket som möjligt av den nationella fiskeadministrationen på länsstyrelserna. Rådgivning om fis- kevård bör även i fortsättningen ingå i länsstyrelsernas uppgifter. Där- emot bör länsstyrelserna begränsa sina åtaganden avseende planeringen av fiskevården i enskilda vatten. För fiskevården i enskilda vatten har fiskevattenägarna enligt den nya fiskelagen huvudansvaret och principen om ägarens ansvar i detta avseende bör ges möjlighet att få genomslags- kraft. Däremot är det viktigt med en möjlighet till ökad tillsyn enligt för- slag i nästa avsnitt. 
 Länsstyrelserna bör enligt utredningens uppfattning även få utökade möjligheter att använda medel och åtgärder som utdöms enligt vattenla- gen kap. 10 § 5 avseende vård av vatten som skadats genom byggnation m.m. Fiskeriverket har redan delegerat ca 70% av ansvaret och  
 30-40% 
  av medlen. Dessa uppgifter kan i än högre grad överföras från Fiskeri- 
  
 58  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 verkets utredningskontor till länsstyrelsernas sakkunniga. Förutom att principen om delegering upprätthålls medför en sådan förändring att åt- gärderna kan bli bättre och medlen användas mer effektivt eftersom läns- styrelserna med sin bredd och lokala förankring kan tillföra en regional aspekt som i dessa fall bör ge ett extra värde. 
 Utredningen anser inte att länsstyrelsernas föreskriftsrätt bör återin- föras. Erfarenheterna av den lokala föreskriftsrätten är att ett alltför stort antal föreskrifter ökade administrationen. Vissa tolkningsproblem och överklaganden förekommer f.n. då Fiskeriverket är enda myndigheten med föreskriftsrätt men detta uppvägs av minskad administration totalt vilket medför högre effektivitet. 
 När det gäller  
 tillsyn av privata vatten  
 bör fiskevattenägarna fortsatt ansvara för vården av sina fiskevatten. Länsstyrelser utövar tillsyn, men bör i ökad utsträckning överlåta till fiskevårdsföreningar och riksorgani- sationen, Fiskevattenägarnas Riksförbund, att planera och utföra åtgär- der för fiskevård. Fiskevården i privata vatten bör betalas av nyttjaren. Länsstyrelsernas uppgifter kan öka något om Fiskeriverket delegerar rätt till ökad tillsyn i privata vatten efter lagändring av vanhävdsparagrafen i fiskelagen. Utredningen anser dock att denna ändring medför marginellt utökade uppgifter. 
 Organisatoriska konsekvenser som avser arbetsfördelningen mellan  
 Kustbevakningen  
 och Fiskeriverket anges i sammanfattningen under ut- redningens förslag under rubriken Kontrollfrågor. Tillsynen av fritidsfis- ket ingår i Kustbevakningens nuvarande uppgifter. Fiskeriverket bör i samråd med Kustbevakningen sätta en ambitionsnivå för övervakningen av fritidsfisket. Kustbevakningen bör årligen till Fiskeriverket meddela resultatet av tillsynen av fritidsfisket. Mot bakgrund av rapporteringen bör ambitionsnivån revideras. 
 Avseende  
 Naturvårdsverket  
 bör ansvarsfördelningen mellan verken, såsom nu, fortlöpande klargöras i förhållande till sektorsansvaret. 
  
 1.4.7 
  
 Effekter av föreslagna förändringar 
  
 Enligt utredningens direktiv skall förändringar avseende fiskeriadminist- rationen leda till effektivitetsvinster och kostnadsbesparingar. De i för- slagen framförda förändringarna innebär sammantaget en omfattande strukturförändring av fiskeriadministrationen och forskningsorgnisatio- nen. Samtliga förslag har var för sig tillkommit i syfte att effektivisera fiskeriadministrationen inom de politiska ramar som idag gäller. Flera av de i förslagen ingående förändringarna medför omfördelningar av kost- nader utan att de påverkar statskassan. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 59 
  
 För att hämta hem effektivitetsvinster och besparingar krävs ett om- fattande genomförandearbete som bl.a. Jordbruksdepartementet och Fis- keriverket redan har påbörjat. Inte minst har de besparingskrav som lagts på Fiskeriverket under de senaste två budgetåren medfört att verket kontinuerligt har tvingats göra interna omfördelningar och effektivise- ringar för att hålla budgeten. Några stora ytterligare besparingar bör därför inte påräknas vid nuvarande inriktning av fiskeripolitiken och betoningen av sektorsmyndigheten Fiskeriverkets miljöansvar. 
 För att åstadkomma en förändring av organisationsstrukturen krävs en övergångsperiod för genomförande under vilken ett visst tillskott av resurser kan bli nödvändigt. Bl.a. är detta fallet vid omorganisation inom den centrala delen av Fiskeriverket, laboratorierna, utredningskontoren och framför allt avseende fiskerikontrollen. 
 Utredningen har valt att redovisa vilka effekter som uppstår genom utredningens förslag i ett stabilt läge efter en omställningsperiod. Detta kan, enligt utredningens bedömning inträffa tidigast under andra halvåret 1999. Effekterna på statsbudgeten beräknas därför för år 2000. De myndigheter som påverkas av förändringarna bör åläggas att i sina års- redovisningar lämna uppgift om kostnaderna i samband med förändring- arna samt att utvärdera effekterna av omställningen. 
 Kostnadseffekter 
 Det är utredningen slutsats att det inte finns tillräckliga motiv för att ändra det offentliga åtagandet. I ett avseende som gäller Nya Svensk Fisk föreslår utredningen en minskning av åtagandet som dock inte med- för några direkta förändringar avseende statskassan. På en punkt före- slår utredningen vidgning av det offentliga åtagandet, nämligen avseende tillsynen av fiskevårdsåtgärder för privata vatten. Denna uppgift bedö- mer utredningen kan tillföras utan fler resurser och uppgiften påverkar därför inte heller statskassan. 
 Bortsett från de beskrivna två mindre förändringarna avseende det of- fentliga uppdraget skall detta ha samma omfattning som idag. Detta medför att varje minskning av kostnaderna eller förbättring av kvaliteten till samma kostnad innebär en effektivitetsvinst och varje ökning av kostnaderna eller försämring av kvaliteten vid samma kostnad innebär en effektivitetsförlust. 
 För Jordbruksdepartementet, fiskeenheten  
 innebär utredningens för- slag viss förstärkning avseende det långsiktiga policyarbetet, att rutiner- na i det kortsiktiga förhandlingsarbetet stärks, att beställar- och utvärde- ringskompetensen stärks samt att en person speciellt arbetar med natio- nella fiskefrågor. Redan nu är dock fiskeenhetens kapacitet ansträngd. 
  
 60  
 Sammanfattning  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeenhetens resurser har under 1997 utökats med en medarbetare och  
 EUI-kansliet 
  har rekryterat en medarbetare med särskild inriktning mot fiskefrågor. Förstärkningarna vid departementet har inte tillkommit som en följd av utredningen utan i det normala planeringsarbetet. Utredning- ens förslag kan motivera en ytterligare resursförstärkning motsvarande en årsarbetskraft. 
 Konsekvenserna för  
 Fiskeriverket  
 blir flera. Utredningens förslag av- seende ny ledningsform för Fiskeriverket kommer att medföra kostnads- besparingar i form av att kostnaderna för styrelsen bortfaller. Å andra sidan kommer det intensifierade samarbetet med departementet att med- föra ökade kostnader. 
 Inom Fiskeriverket bör den långsiktiga analyskapaciteten stärkas vil- ket medför att resurserna utökas med  
 4-5 
  årsarbetskrafter. Förändringen uppvägs emellertid delvis av att utredningsavdelningen samtidigt läggs ned. Inrättande av analysenheten bedöms emellertid kunna utföras utan kostnader för statskassan. 
 Fiskeriverkets resurser för att bistå regeringen i förhandlingsarbetet bör stärkas. Även Fiskeriverkets kompetens inom fiskets handelsfrågor bör stärkas. Dessa två förändringar innebär att Fiskeriverket kan behöva ett visst resurs- och kompetenstillskott. Med de föreslagna organisations- förändringarna och pågående omstruktureringar inom verket anser ut- redningen att det till stor del är en rekryteringsfråga hur förstärkningen kan tillgodoses. Genom organisationsförändringar m.m. kommer det att krävas en ny avdelningschef för resursavdelningen för marina resurser, utredningens förslag bör även leda till en stramare intern planering och resursfördelning. Dessutom har departementets fiskeenhet och EUI- kansli stärkts med resurser som kan underlätta förhandlingsarbetet. Fis- keriverket bör vid genomförandet av organisationsförändringen särskilt tillse att det finns tillräckliga resurser med förhandlingskapacitet. Detta bör i första hand ske genom omfördelningar av arbetet inom verket men kan under ett övergångsskede kräva ett resurstillskott på c:a en årsar- betskraft. 
 Utredningens förslag avseende strukturstöden medför viss förbättrad effektivitet men medför inte extra kostnader för Fiskeriverket. 
 En fiskerikontroll enligt utredningens förslag får två direkta konsek- venser. För det första att vissa frågor som idag utförs av SCB hämtas hem till Fiskeriverket och för det andra att hamnkontrollen medför ett rekryteringsbehov inom Fiskeriverket på 18 personer. Det första försla- get finansieras med medel som idag används för att köpa tjänsten från SCB. Det andra förslaget medför att medel motsvarande 11 miljoner kronor måste tillföras. Det är utredningens uppfattning att dessa medel bör överföras från Kustbevakningen som därefter får en minskad budget 
 för fiskerikontroll. Med en sådan upplä ggning skulle förändringar avse- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Sammanfattning  
 61 
  
 ende organisation av kontrollfrågorna inte medföra någon ytterligare kostnad för statskassan. När det gäller datasystemet har redan Fiskeri- verket erhållit tillskott i budgeten och från EU. Vid uppbyggnaden av kontrollorganisationen bör Fiskeriverket tillförsäkras medel för en över- gångsperiod som varar tills dess frågan om överföring från Kustbevak- ningen är löst. Kan frågan lösas fr.o.m. 1999 års budget be hövs inget resurstillskott från statskassan. 
 Förslagen avseende undersöknings- och FoU verksamheten medför att Fiskeriverket ges ett resurstillskott i syfte att förbättra kvaliteten och öka omfattningen på de marina undersökningarna. Resurstillskottet be- räknas till c:a 1 miljon kronor. Övriga förslag avseende avvägningen mellan olika ämnesområden och forskningsnivåer medför inte några di- rekta kostnader utan är en fråga för ledningen att hantera inom ramen för verksamheten. 
 De organisatoriska förändringarna avseende Fiskeriverkets laborato- rier medför en direkt kostnadsbesparing i det fall Nguyen läggs ned med c:a 3,1 miljoner kronor för uteblivna hyreskostnader. Kontraktet löses först år 2001 vilket kan medföra att kostnader uppstår om Fiskeriverket väljer att lösa kontraktet tidigare. Om Fiskeriverket minskar sitt enga- gemang i Älvkarleby medför detta inte några direkta besparingar efter- som den kompetens avseende laxfrågor som Fiskeriverket f.n. har där, inordnas inom verksamheten vid den nationella avdelningen. Om någon besparing skall kunna göras vid en nedläggning av Kustlaboratoriet och flyttning av verksamheten är beroende av hur nuvarande lokaler i Lysekil och Drottningholm kan användas. Uppdragsverksamheten bör dock även vid överföring till annan huvudman vara självfinansierande och inte medföra att ytterligare resurstillskott krävs. Å andra sidan kan utred- ningens förslag avseende Kustlaboratoriet och utredningskontoren med- föra att vissa data måste upphandlas som komplement för att kunna ut- veckla  
 RASKA-databasen. 
  
 Utredningen anser att förändringarna avseende laboratorierna och ut- redningskontoren kan genomföras inom ekonomisk ram och att de med- för kvalitetsförbättringar. En uppföljning av kostnaderna bör göras då den nya organisationen har genomförts. 
 De förändringar som utredningen föreslår avseende den nationella fiskeripolitiken medför inte några ytterligare kostnader. Enligt utredning- ens uppfattning kommer synliggörandet av den nationella fiskeriadmi- nistrationen i en särskild avdelning inom Fiskeriverket att medföra ef- fektivitetsvinster. 
 Utredningens förslag avseende  
 länsstyrelserna  
 förväntas inte medfö- ra kostnadsökningar eller besparingar. 
  
 Kustbevakningen  
 skall enligt utredningens förslag avseende kontrol- lorganisationen skall minska sin budget för fiskerikontroll med 11 miljo- 
  
 62  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:24 
  
 ner kronor budgetåret 1999. Samtidigt ökas Fiskeriverkets budget med motsvarande belopp. 
 Sammanfattningen summerar den direkta påverkan på statsbudgeten budgetåret 2000 av utredningens förslag. 
 Tabell 1.1. Resurstillskott och resursminskningar som påverkar stats- budgeten för år 2000, kr. 
  
 Ändamål 
  
 Resurstillskott/minskning 
  
 Jordbruksdepartementet., fiskeenheten 
  
 - 500 000 
  
 Fiskeriverket, förhandlingar m.m. 
  
 - 500 000 
  
 Fiskeriverket, marina undersökningar 
  
 - 1 000 000 
  
 Fiskeriverket, Nguyen 
  
 3 100 000 
  
 Fiskeriverket, kontrollorganisation. 
  
 - 11 000 000 
  
 Kustbevakningen kontrollorganisation 
  
 11 000 000 
  
 Summa 
  
 1 100 000 
  
 SOU 1998:24 
  
 63 
  
 2 
  
 Uppdraget och utredningens genomförande 
  
 2.1 
  
 Uppdraget 
  
 Enligt direktivet skall utredningen koncentreras kring två huvudområden: 
  
 · 
  
 att utföra en översyn av fiskeriadministrationen, särskilt avseende Fiskeriverket 
  
 · 
  
 att föreslå en effektiviserad  
  
 FoU-verksamhet 
  på fiskets område. 
 I översynen av  
 fiskeriadministrationen  
 har ingått att bedöma vilka ytterligare anpassningar som behövs i den svenska administrationen för att arbeta effektivt i förhållande till den gemensamma fiskeripolitiken. Utredningen har prövat: 
  
 · 
  
 Fiskeriverkets roll och uppgifter samt föreslår organisation och di- mensionering för verket avseende den gemensamma fiskeripolitiken såväl som för den nationella fiskeripolitiken. Utredningen har särskilt uppmärksammat rutiner och administration av fiskeri kontrollen samt av strukturstöden. 
  
 · 
  
 Den svenska förvaltningsmodellens funktionssätt inom fiskeriadmi- nistrationen. Utredningen har i detta sammanhang bedömt ansvars- fördelningen mellan regeringen och Fiskeriverket samt i förhållande till andra myndigheter som verkar inom området. 
  
 · 
  
 Länsstyrelsernas roll och uppgifter inom fiskeriadministrationen, bl.a. avseende strukturstöden. Konsekvenserna av vissa omfördelningar av uppgifter mellan Fiskeriverket och länsstyrelserna belyses. 
  
 · 
  
 Hur samarbete och samordning kan förbättras med andra myndighe- ter, främst länsstyrelserna avseende strukturfonder såväl som natio- nell administration, Kustbevakningen avseende kontrollorganisatio- nen och Naturvårdsverket avseende fiskets miljöansvar. 
  
 64  
 Uppdraget och utredningens genomförande 
  
 SOU 1998:24 
  
 Utredningen belyser det offentliga åtagandet inom fiskeriadministra- tionen. I analysen har ingått att utifrån ett definierat offentligt åtagande bedöma vilka uppgifter som bör överföras t ill annan utförare, avvecklas eller utföras som uppdragsverksamhet. Särskilt har utredningen upp- märksammat utredningskontorens avgiftsfinansierade verksamhet avse- ende vattenmål och övrig uppdragsverksamhet, särskilt laboratoriernas uppdrag från Naturvårdsverket. 
 Utredningen belyser även frågor om organisation och förvaltnings- struktur i förhållande till andra medlemsländers fiskeriadministration, särskilt Storbritannien och Danmark. 
  
 Avseende  
  
 FoU-verksamhet 
  på fiskets område  
 har utredningen kart- lagt den undersöknings- och  
  
 FoU-verksamhet 
  
  som finns på fiskets områ- de. Utredningen lämnar ett principförslag till gränsdragning mellan den undersöknings- och  
  
 FoU-verksamhet 
  
  som ingår i myndighets uppgiften och sådan verksamhet som ligger utanför myndighets uppgiften. Ut- gångspunkten för analysen har varit att endast sådan FoU verksamhet som har omedelbar betydelse för Fiskeriverkets myndighetsutövning skall handhas av verket. Analysen har omfattat bedömning av myndig- hetens behov av undersökningar och FoU för att fullgöra myndighets- uppgiften, prövning av lämplig utförare, organisationsformer samt fi- nansiering. Även huvudmannaskapet för forskningsfartygen har be- dömts. SJFR:s samordnande roll samt övrig forskningsorganisation bely- ses liksom även Fiskeriverkets medverkan i olika internationella organi- sationer. Speciellt har bedömning utförts i förhållande till finansiering av forskning från EU. 
  
 2.2 
  
 Översyn av fiskeriadministrationen 
  
 Genom  
 EES-avtalet 
  påbörjade Sverige en anpassning till den gemen- samma fiskeripolitiken som främst rörde handels- och statsstödsfrågor. Vid förhandlingarna om medlemskap deklarerade Sverige att målet var att det svenska fisket redan från början fullt ut skulle integreras i den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen har i olika sammanhang bl.a. i prop. 1994/95:40 om budgeteffekter av Sveriges medlemskap i Europe- iska unionen m.m. deklarerat sin avsikt att fortlöpande värdera möjlig- heterna till besparingar i statens utgifter för administration och förvalt- ning. I budgetpropositionen för år 1997 uttalade regeringen att även om den svenska förvaltningsmodellen är ändamålsenlig och i flera avseenden till fördel för statsförvaltningens arbete i EU, kommer statsförvaltning- ens organisation och arbetsformer att behöva anpassas till de krav som den fortlöpande utvecklingen av  
 EU-samarbetet 
  medför. Förslagen skall leda till effektivitetsvinster och kostnadsbesparingar. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Uppdraget och utredningens genomförande  
 65 
  
 Utredaren har tolkat detta så att den gemensamma fiskeripolitikens administration och organisation skall möta de krav som ställs inom EU samtidigt som kostnaderna för att genomföra fiskeripolitiken i Sverige inte får bli högre än idag. 
 Genom Sveriges geografiska betingelser finns även i insjöar och vat- tendrag ett betydande fiske som inte regleras genom den gemensamma fiskeripolitiken. Om detta fiske inte helt skall lämnas utan tillsyn krävs en nationell fiskeripolitik och en organisation och administration av den- na politik. I prop. 1997/98:2, hållbart fiske och jordbruk poängteras be- hovet av ett starkare miljöarbete inom dessa sektorer. 
 Utredaren tolkar direktiven, budgetpropositionen för 1998 och prop. 1997/98:2 så att det för att fullfölja den svenska fiskeripolitiken, inom EU såväl som nationellt, behövs en organisation och administration som kan genomföra intentionerna inom såväl den gemensamma fiskeripoliti- Kelly som den nationella fiskeripolitiken. 
  
 2.3 
  
 Utgångspunkter för fiskeripolitiken 
  
 Det övergripande målet i svensk fiskeripolitik, en ansvarsfull hushållning med vatten- och fiskeresurserna så att de långsiktigt medverkar till livs- medelsförsörjningen, har gamla anor. Fiske i havet, i kustvattnen och i älvarna har alltid varit en viktig del av livsmedelsförsörjningen i landet. De stora norrlandsälvarna innehåller förutom vattenkraft även viktiga matfiskar. Vid reglering av älvarna fick exploatörerna tidigt ersättnings- anspråk på sig genom vattendomar där olika åtgärder för att bevara och återställa fisket utdömdes. Dessa domar är fortfarande viktiga för fiske- vården. 
 Vårt inhemska fiske täcker inte behovet av fisk för konsumtion utan Sverige är nettoimportör av fisk och fiskprodukter. Yrkesfiskets fångster för konsumtion uppgår t ill ungefär 100 000 ton medan fritidsfiskets fångster enligt de senaste mätningarna uppgår t ill över 70 000 ton. Det betyder att konsumtionen av fisk i Sverige till en mycket stor del täcks av fiske till husbehov och för nöje, fritidsfiske. 
 Sverige tillsammans med Finland skiljer sig från övriga  
 EU-länder 
  genom att det finns ett tämligen stort fiske även i sötvatten som inte en- bart är ett sport- och turistfiske. Detta är en för EU ny frågeställning som lämnats till Sverige och Finland att hantera inom den nationella fis- keriadministrationen. Till skillnad från Sverige har Finland valt att prio- ritera det finska fisket i inlandsvatten och för en aktiv politik inom den gemensamma fiskeripolitikens ram främst där landet har egna intressen. 
 Det finns för närvarande inga intentioner från EU:s sida att närmare reglera fisket i inlandsvatten. Däremot får inte fritidsfiske enligt EG:s 
  
 66  
 Uppdraget och utredningens genomförande  
 SOU 1998:24 
  
 grundförordning om den gemensamma fiskeripolitiken inkräkta på det marina yrkesfisket. 
 Den svenska regeringen har valt att föra en aktiv marin fiskeripolitik inom den gemensamma fiskeripolitiken. Samtidigt finns det från rege- ringen inte någon uttalad avsikt att den svenska nationella fiskeripoliti- Kelly skulle skötas med en lägre ambitionsnivå. Tvärtom har de alltmer långtgående biologiska krav och miljökrav som ställs genom att Sverige deltar i det internationella miljöarbetet fått som följd att målsättningarna för vattenmiljöerna och kraven på att bibehålla en biologisk mångfald har skärpts. Dessa tendenser anges i bl.a. Fiskeriverkets regleringsbrev för 1997, i budgetpropositionen för 1998, prop. 1997/98:1 och i prop. 1997/98:2 hållbart fiske och jordbruk. 
 För att nå uppsatta mål be hövs undersökning och övervakning även av de nationella fiskresurserna. I sin tur betyder det att administrationen avseende fisket i inlandsvatten måste anpassas till dessa krav. Administrationen av den gemensamma fiskeripolitiken i olika medlems- länder medför att det behövs en nationell organisation för detta som be- talas av medlemslandet. Därutöver krävs administration av de delar av fiskeripolitiken som är nationella och som i Sverige utgör en ansenlig del. 
  
 2.4 
  
 Avgränsningar 
  
 I utredningens uppdrag ingick inte att värdera fiskeripolitiken. Utred- ningen har i sina slutsatser och förslag förutsatt att den rådande poltiken ligger fast. 
 Avseende Fiskeriverkets organisation har utredningen valt att ange huvudinriktningar mot bakgrund av den nu gällande politiken. Utred- ningen har också beräknat ett totalt resursbehov för fiskeriadministratio- nen. Det är Fiskeriverkets uppgift att närmare bedöma be hovet av resur- ser inom avdelningar och enheter inom givna ramar. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Uppdraget och utredningens genomförande  
 67 
  
 2.5 
  
 Utredningens genomförande 
  
 Fiskeriutredningen påbörjades den 7 januari 1997 och avslutades den 15 januari 1998. Utredningen har genomfört 13 sammanträden varav två heldagsseminarier. De två heldagsseminarierna behandlade fiskforsk- ningens roll och organisation samt fiskeriadministration i förhållande till den svenska förvaltningsmodellen. Vid seminariet om fiskforskning in- bjöds föreläsare från Statens Jordbruksverk, SMHI och det danska Fødevare- Lantbrugs og Fiskeriministeriet. Till seminariet om den svenska förvaltningsmodellen inbjöds särskilt personer som diskussions- partner från Miljödepartementet, Naturvårdsverket, Jordbruksdeparte- mentet, Utrikesdepartementet, Statskontoret och Svenska representatio- nen i Bryssel. Till övriga sammanträden har, utöver förordnade sakkun- niga och experter, inbjudits personer från Fiskeriverket och andra myn- digheter vid behov. Två särskilda möten har genomförts med Kustbe- vakningen. Naturvårdsverket och Miljödepartementet har besökts flera gånger. 
 Jordbruksdepartementet har besökts vid flera tillfällen. Därutöver har en intervjuundersökning med personalen inom fiskeenheten genomförts. Materialet har inarbetats i betänkandet. 
 Sekretariatet har biståtts med material och underlag från Jordbruks- departementet, Fiskeriverket, Kustbevakningen och länsstyrelserna. Samtliga intresseorganisationer har lämnat material till utredningen och besökt eller besökts av utredningen. 
 Sekretariatet har genomfört tre studieresor till Bryssel varvid Euro- peiska kommissionen besökts i syfte att särskilt kartlägga verksamheten inom DG XIV samt samarbetet i fiskefrågor med andra generaldirekto- rat. Speciellt har frågor om strukturstöd, fiskerikontroll, finansiering och intern administration samt forskning studerats. Även beslutsgång och kommittologi har studerats. Svenska representationen i Bryssel har be- sökts tre gånger och intervjuer har genomförts med samtliga personer som berörs av fiskefrågor. Materialet har inarbetats i betänkandet. 
 Sekretariatet har genomfört resor till Storbritannien och Danmark för att studera den engelska, skotska och danska fiskeriadministrationen och forskningsorganisationen. Till Danmark genomfördes två resor med be- sök vid Fødevare- Lantbrugs- og Fiskeriministeriet, Fiskeridirektoratet, Strukturdirektoratet, Fiskerikontrollen, Danmarks Fiskeriundersøgelser samt ICES huvudkontor. Till Storbritannien genomfördes en resa till Ministry of Agriculture Fisheries and Food i London. Den brittiska för- valtningen men framför allt den danska förvaltningen har bidragit med 
  
 68  
 Uppdraget och utredningens genomförande 
  
 SOU 1998:24 
  
 ett omfattande skriftligt material avseende fiskeriorganisationen och den danska förvaltningsstrukturen. På utredningens begäran har Svenska ambassaden i Haag gjort förfrågningar avseende Nederländsk fiskeriad- ministration och ett material om detta har tillsänts utredningen. Dess- utom har utredningen sökt information avseende utländsk fiskeriadmi- nistration via internet. 
 Sekretariatet har gjort intervjuer och studiebesök vid samtliga enheter inom Fiskeriverket. Fiskeriverkets avdelningschefer och laboratorieche- fer har deltagit vid sammanträden och seminarier, utredningskontorens intendenter har deltagit i seminarier eller besökt utredningen. Samtliga laboratorier samt enheterna vid Älvkarleby och Nguyen har besökts vid minst ett tillfälle. 
 Som underlag för bedömningar avseende Fiskeriverkets undersök- nings och  
 FoU-verksamhet 
  har en enkät genomförts enligt bilaga 2. 
 En enkätundersökning har även utförts avseende omfattningen av länsstyrelsernas hantering av strukturstöden. Enkätundersökningen har genomförts av länsstyrelsen i Norrbottens län och har inarbetats i betän- kandet. 
 Utredningen har sammanträffat med de fackliga organisationerna vid Fiskeriverket vid tre tillfällen. 
  
 2.6 
  
 Disposition av betänkandet 
  
 Betänkandet är indelat i tre delar. Del ett, som innehåller en sammanfatt- ning i kapitel 1 av utredningens slutsatser mot bakgrund av uppdraget och nuvarande förhållanden och kapitel 2, som omfattar en beskrivning av uppdraget och utredningens genomförande. Del två är deskriptiv och omfattar kapitel 3 till och med 9. Del 3 omfattar kapitlen 10 till och med 13 och behandlar utredningens förslag. Dessutom finns två bilagor, var- av bilaga 1 beskriver fiskeriadministrationen och forskningsorganisatio- nen i Storbritannien och Danmark och bilaga 2 är en redogörelse för den enkät som gick ut till samtliga organisationer som sysslar med fiskeri- forskning i Sverige och som har använts som underlag för utredningens bedömningar avseende forskningen. 
 En beskrivning av fiskerisektorn i Sverige redovisas i kapitel 3. Den fiskeriadministration som f.n. gäller i Sverige avseende både den gemen- samma fiskeripolitiken och nationell fiskeripolitik beskrivs i kapitel 4. 
 Den gemensamma fiskeripolitiken beskrivs ingående i kapitel 5. I ka- pitel 6 beskrivs administrationen i Sverige av den gemensamma fiskeri- politiken. I kapitel 11 presenteras förslag hur administrationen kan för- bättras dels i olika förhandlingsfaser, dels vid genomförande. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Uppdraget och utredningens genomförande  
 69 
  
 I kapitel 7 beskrivs den legala grunden för nuvarande nationella fis- keripolitik och i kapitel 8 görs en genomgång av den statliga organisa- tion som för närvarande finns för att administrera både den gemensam- ma och den nationella fiskeripolitiken. Förslag avseende den nationella fiskeripolitiken lämnas i kapitel 13. 
 I kapitel 9 redogörs för den nuvarande forskningens roll och organi- sation och i kapitel 12 föreslås förändringar som rör undersöknings- och  
 FoU-verksamheten. 
  
 I kapitel 10 analyseras det offentliga åtagandet samt framförs vissa förslag och i kapitel 13 föreslås förändringar för organisation och admi- nistration avseende hela fiskeriadministrationen. En beskrivning av för- slagens konsekvenser avslutar kapitlet. 
  
 SOU 1998:24 
  
 71 
  
 DEL II 
 Del två är deskriptiv och omfattar kapitel 3 till och med 9. En beskriv- ning av fiskerisektorn i Sverige redovisas i kapitel 3. Den fiskeriadmi- nistration som f.n. gäller i Sverige avseende både den gemensamma fis- keripolitiken och nationell fiskeripolitik beskrivs i kapitel 4. Den gemen- samma fiskeripolitiken beskrivs ingående i kapitel 5. I kapitel 6 beskrivs administrationen av den gemensamma fiskeripolitiken. I kapitel 7 be- skrivs den legala grunden för nuvarande nationella fiskeripolitik och i kapitel 8 görs en genomgång av den statliga organisation som för närva- rande finns för att administrera både den gemensamma och den natio- nella fiskeripolitiken. I kapitel 9 redogörs för den nuvarande forskning- ens roll och organisation samt Fiskeriverkets undersökningsverksamhet. 
  
 SOU 1998:24 
  
 73 
  
 3 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 3.1 
  
 Fiskerinäringen i Sverige 
  
 3.1.1 
  
 Förutsättningar 
  
 Förutsättningarna för fiskerinäringen i Sverige är beroende av geografis- ka och biologiska förhållanden. Genom medlemskapet i EU regleras marknaden och produktionen genom den gemensamma fiskeripolitiken. Härigenom blir fiskerinäringen också beroende av yrkesfisket i andra länder såväl inom EU som i länder utanför EU. Näringens omfattning bestäms även av efterfrågan på fisk samt marknadens förutsättningar. 
 Svenskt yrkesfiske har traditionellt sin tyngdpunkt på västkusten i Nordsjön, Kattegatt och Skagerrak där de viktigaste fiskarterna för kon- sumtion är torsk, sill/strömming, makrill, nordhavsräka och  
 havs-kräfta. 
  
 I Västerhavet bedrivs även ett inte obetydligt fiske för foderändamål av främst skarpsill. I Östersjön fiskas främst torsk, lax och strömming. En tyngdpunktsförskjutning skett mot fisket i Östersjön på senare år. 
 Från att förr ha varit en fri resurs i hav och i vattendrag har fisk bli- vit en alltmer begränsad tillgång. Världens fiskeflottor blev under 1960 och  
 1970-talen 
  mer och mer effektiva och vissa bestånd blev kraftigt överfiskade genom alltför intensivt fiske. Tilltagande problem med vat- tenmiljöerna har bidragit till att uppmärksamheten alltmer har kommit att riktas även mot miljöhoten. Fisk som biologisk resurs hotas långsik- tigt av inverkan från såväl fisket som av miljöförstöringen. 
 Av dessa orsaker har fisket i allt större omfattning kommit att om- gärdas av olika internationella avtal och regleringar som styr fördelning- en av fisket mellan olika länder som fiskar på samma resurs. I avsnitt 3.4 redovisas de multilaterala fiskeöverenskommelserna som utgör grun- den för fiskenäringen i varje land såväl som för EU. 
 Produktionen och utveckling av fiskerinäringen styrs av dessa regle- ringar som syftar till att fördela resursen mellan olika intressenter samt att reglera fisket så att fiskresursen kan utnyttjas uthålligt. Den gemen- 
  
 74  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 samma fiskeripolitiken inom EU har sin grund i de internationella avta- len. Härigenom regleras även den svenska fiskerinäringens tillgång på fisk genom dessa överenskommelser och avtal samt av svenska fiske- regleringar. Även prissättningen på fisk regleras genom den gemensam- ma fiskeripolitiken. 
 Fiskerinäringen omfattar yrkesfisket i havet, yrkesfisket i sötvatten, förstahandsmottagning av fisk, lagring beredningsindustri och odling av fisk (vattenbruk). Vid sidan av producenterna och första handelsledet finns även en detaljhandel med fisk samt import och export av fisk och fiskeriprodukter. 
  
 3.1.2 
  
 Internationella jämförelser 
  
 Det svenska saltsjöfisket, mätt i ton levande vikt, var jämfört med EU- länderna det sjätte största år 1994. Störst fiske har Danmark. Därefter kommer Spanien, Storbritannien, Frankrike, Italien och Sverige. Luxem- burg har inte något fiske och Österrike och Belgien har endast ett litet fiske. 
  
 Tabell 3.1: Årliga fångster EU 15, 1000 ton 
  
 Land/År 
  
 1985 
  
 1986 
  
 1987 1988 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 1992 
  
 1993 1994 
  
 Belgien 
  
 45 
  
 39 
  
 40 
  
 42 
  
 40 
  
 42 
  
 40 
  
 37 
  
 36 
  
 35 
  
 Danmark 
  
 1794 
  
 1846 
  
 1705 
  
 1969 
  
 1923 
  
 1511 
  
 1787 
  
 1990 
  
 1527 
  
 1880 
  
 Tyskland 
  
 426 
  
 415 
  
 398 
  
 392 
  
 410 
  
 388 
  
 274 
  
 257 
  
 292 
  
 265 
  
 Grekland 
  
 116 
  
 127 
  
 136 
  
 129 
  
 138 
  
 147 
  
 158 
  
 180 
  
 200 
  
 224 
  
 Spanien 
  
 1392 
  
 1238 
  
 1190 
  
 1204 
  
 1181 
  
 1134 
  
 1081 
  
 1184 
  
 1201 
  
 1238 
  
 Frankrike 
  
 731 
  
 774 
  
 732 
  
 847 
  
 777 
  
 758 
  
 722 
  
 726 
  
 710 
  
 724 
  
 Irland 
  
 218 
  
 217 
  
 232 
  
 242 
  
 212 
  
 216 
  
 237 
  
 251 
  
 275 
  
 287 
  
 Italien 
  
 600 
  
 580 
  
 571 
  
 585 
  
 558 
  
 532 
  
 558 
  
 569 
  
 560 
  
 555 
  
 Luxemburg 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Nederl. 
  
 387 
  
 368 
  
 347 
  
 335 
  
 338 
  
 360 
  
 393 
  
 385 
  
 418 
  
 381 
  
 Österrike 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 4 
  
 5 
  
 5 
  
 Portugal 
  
 331 
  
 415 
  
 386 
  
 347 
  
 341 
  
 329 
  
 326 
  
 296 
  
 270 
  
 245 
  
 Finland 
  
 189 
  
 167 
  
 147 
  
 153 
  
 141 
  
 127 
  
 112 
  
 134 
  
 139 
  
 154 
  
 Sverige 
  
 237 
  
 212 
  
 209 
  
 246 
  
 252 
  
 254 
  
 240 
  
 310 
  
 345 
  
 389 
  
 Storbrit. 
  
 922 
  
 916 
  
 1205 
  
 1458 
  
 859 
  
 782 
  
 806 
  
 788 
  
 842 
  
 Allen 
  
 Summa, EU 7393 7319 
  
 7303 
  
 7954 
  
 7175 
  
 6585 
  
 6739 
  
 7111 
  
 6820 
  
 7249 
  
 15 
  
 Källa: Eurostat, Yearbook 96 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 75 
  
 Tyskland har minskat sitt fiske mest av alla EU länder sedan 1985. Rivera har ökat sitt fiske, vilket främst beror på den stora mängden foder- fiske som påbörjades under  
 1990-talets 
  början som ersättning för utebli- vet torskfiske. Danmark och Sverige är de enda  
 EU-länder 
  som har ett större fiske av foderfisk. 
  
 Diagram 3.1: Årliga fångster för några  
 EU-länder, 
  1000 ton 
  
 1000ton2000 
  
 1800 
  
 1600 
  
 1400 
  
 1200 
  
 1000 
  
 800 
  
 600 
  
 400 
  
 200 
  
 0 
  
 1985 
  
 1986 
  
 1987 
  
 1988 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 År 
  
 Danmark 
  
 Tyskland 
  
 Spanien 
  
 Frankrike 
  
 Italien 
  
 Nederländerna 
  
 Finland 
  
 Sverige 
  
 Storbritannien 
  
 Källa: Eurostat, Yearbook 96 
  
 76  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 DG 14 uppskattade de totala nationella landningarna inom EU år 1994, justerat för Sverige och Finland som då ännu inte var medlemmar, till 6 260 000 ton. Danmark hade de största la ndningarna medan Belgien hade de minsta. 
 Diagram 3.2: Nationella landningar 1994, EU 15, 1000 ton 
  
 Nederländerna 
  
 Sverige 
  
 Portugal 
  
 8% 
  
 6% 
  
 4% 
  
 Storbritannien 
  
 10,7% 
  
 Italien 
  
 Belgien 
  
 6,6% 
  
 Finland 
  
 0,5% 
  
 1,6% 
  
 Irland 
  
 4,8% 
  
 Frankrike 
  
 8,3% 
  
 Grekland 
  
 Danmark 
  
 31% 
  
 2,9% 
  
 Spanien 
  
 12,7% 
  
 Tyskland 
  
 3,4% 
  
 Källa: DG 14 
 Av stora fiskenationer utanför EU fiskade år 1994 Island 1 571 000 ton, Norge 2 333 000 ton, USA 6 073 000 ton, Kanada 1 023 000 ton och Japan 8 143 000 ton. Det japanska fisket är 1 m iljon ton större än EU:s sammanlagda fiske och USA:s fiske är 1 miljon ton mindre än EU:s sammanlagda fiske. Sedan år 1985 har Island minskat sitt fiske med 100 000 ton, Kanada har minskat med ca 450 000 ton och Japan med ca 4 000 000 ton. USA har ökat sitt fiske under samma tid med 1 000 000 ton och Norge med ca 300 000 ton. EU:s fiske har minskat med 150 000 ton under samma tid. 
 Värdet av landningarna rangordnar nationerna på ett annat sätt än storleken på den landade fångsten. Beräkningar vid DG 14 uppskattade de totala nationella landningarnas värde 1994 till 6 102 miljoner ECU. Danmark landade den största volymen men kom först på sjunde plats avseende värdet av fångsten. Fångsterna från Spanien, Italien och Frank- rike var mest värda. Värdet av fångsten beror av sammansättningen av olika fiskslag. Sverige och Danmark som har stora mängder foderfisk samt sill i sina fångster fiskar en stor andel totalt sett men värdet av 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 77 
  
 fångsten är lägre än då fångsten innehåller mer fisk för konsumtion. Värdefulla arter som betingar höga försäljningspriser är äkta tunga (sjötunga) och andra plattfiskar m.m. 
 Diagram 3.3: Nationella landningar, EU 15, miljoner ECU 
  
 Nederländerna 
  
 Sverige 
  
 1,6% 
  
 Storbritannien 
  
 7,2% 
  
 9,6% 
  
 Belgien 
  
 1,2% 
  
 Italien 
  
 Danmark 
  
 6,0% 
  
 19,1% 
  
 Tyskland 
  
 2,1% 
  
 Finland 
  
 0,5% 
  
 Frankrike 
  
 Spanien 
  
 24,8% 
  
 13,3% 
  
 Irland 
  
 2,2% 
  
 Grekland 
  
 Portugal 
  
 9,7% 
  
 2,7% 
  
 Källa: DG 14 
 Den totala produktionen i vattenbruket år 1994 var 996 000 ton för  
 EU-länderna 
  inklusive Finland, Sverige och Österrike som då inte var medlemmar. Den svenska produktionen utgör endast 0,7% av den totala produktionen. Artsammansättningen varierar för olika länder. Frankrike och Spanien har exempelvis en mycket stor andel skaldjur och blötdjur i sin produktion medan Finland, Sverige och Tyskland har stor andel söt- vattensfisk och laxfiskar i sin produktion. 
  
 78  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 Diagram 3.4: Produktion i vattenbruket 1994, EU 15 
  
 Nederländerna 
  
 Sverige 
  
 Storbritannien 
  
 0,7% 
  
 11,0% 
  
 8,6% 
  
 Portugal 
  
 Danmark 
  
 0,7% 
  
 4,3% 
  
 Tyskland 
  
 4,3% 
  
 Italien 
  
 Österike 
  
 0,4% 
  
 15,7% 
  
 Belgien 
 Spanien 
 0,1% 
 18,0% 
 Finland 1,7% 
 Grekland 
 Irland3,6% 
 Frankrike 
 2,7% 
 28,2% 
 Källa: DG 14 
  
 3.1.3 
  
 Import och export 
  
 EU som helhet är nettoimportör av fisk och fiskprodukter. Inom EU är det Danmark och Nederländerna som är nettoexportörer och alla de and- ra länderna importörer. Värdet av den svenska importen har nästan för- dubblats mellan 1990 och 1995. Värdet av exporten har mer än för- dubblats och handelsnettot har ökat med ca 300 miljoner kronor. 
 Tabell 3.2: Import och export av fisk, skaldjur m.m., preliminära upp- gifter för 1996, miljoner kronor 
  
 Fisk, skaldjur 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 m.m. 
  
 Import 
  
 2 506 
  
 2 568 
  
 2 812 
  
 3 382 
  
 4 006 
  
 4 111 
  
 Export 
  
 848 
  
 700 
  
 687 
  
 926 
  
 2 075 
  
 2 040 
  
 Wall 
  
 1 756 
  
 1 868 
  
 2 125 
  
 2 456 
  
 1 931 
  
 2 071 
  
 Landad 
  
 133 
  
 187 
  
 221 
  
 265 
  
 266 
  
 262 
  
 svenskfångad 
  
 fisk i utlandet 
  
 Källa: SCB Utrikeshandelsstatistiken 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 79 
  
 Redovisningen av utrikeshandeln med fisk baseras t.o.m. 1994 på tull- deklarationer men fr.o.m.  
 EU-inträdet 
  1995, re dovisas uppgifter på blanketter direkt från importörer och exportörer. Sverige importerar främst från Norge och Danmark. Före 1995 var även importen från USA och Ryssland nämnvärd. Av hela livsmedelsimporten uppgick andelen import av fisk- och fiskprodukter år 1990 t ill 14,2 % och år 1995 till 14,9%. Av den totala varuimporten uppgick import av fisk och fiskpro- dukter till 0,76% år 1990 och 0,87% 1995. 
 Det största exportlandet var före år 1995, Finland. I övrigt gick ex- porten främst till länder inom EG och EFTA. Av den totala livsmedel- sexporten uppgick export av fisk och fiskprodukter till 13,9% år 1990 och 16,8% år 1995. Exporten har ökat något men handelsbalansen är fortfarande negativ. Av den totala varuexporten utgjorde exporten av fisk och fiskprodukter 0,26% år 1990 och 0,37% år 1995. 
 Genom inträdet i EU har förutsättningarna för fiskindustrin föränd- rats. Före  
 EU-inträdet 
  var svensk export till EU av beredda fisk- och skaldjursprodukter belagda med tull medan motsvarande produkter från  
 EU-länder 
  kunde införas i Sverige tullfritt, ett mycket ojämlikt konkur- rensförhållande. 
 Enligt SOU 1997:167, En livsmedelsstrategi för Sverige, har förhål- landena redan under de två första åren under medlemskapet förändrats. Den svenska exporten av beredda fisk- och skaldjursprodukter var 1994 ca 180 miljoner kronor medan EU:s export till Sverige uppgick till 500 miljoner kronor per år. År 1996 hade den svenska exporten till EU ökat till 655 miljoner kronor, en ökning med drygt 500 miljoner kronor. 
  
 3.1.4 
  
 Yrkesfiske 
  
 Traditionellt har de för svenskt fiske viktigaste arterna i Västerhavet varit sill, makrill, gråsej torsk och kolja samt skaldjur som räka och hav- skräfta. De viktigaste arterna i Östersjön är sill/strömming, skarpsill, torsk samt lax. När det gäller det kustnära fisket varierar vikten av olika arter med olika kuststräckor. Ål är en för hela kusten viktig art. Dess- utom förekommer i olika kombinationer yrkesfiske av gädda, gös, abbor- re, lax samt sik och siklöja. I de stora sjöarna, Vänern, Vättern, Hjälma- ren och Mälaren bedrivs också ett yrkesfiske där de viktigaste arterna är lax, gös och gädda. 
 Antalet yrkes- och binäringsfiskare har minskat under hela efter- krigstiden mellan åren 1945 och 1980 uppgick minskningen t ill 75%, från 20 000 t ill 5 000. Under den senaste  
 10-årsperioden 
  har minskning- en varit 24% och under den senaste  
 5-årsprioden 
  10%. År 1995 fanns totalt 3 287 yrkesfiskare varav 362 binäringsfiskare. Av de 2 925 yrkes- 
  
 80  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 fiskarna med fiske som huvudnäring var 2 670 saltvattensfiskare och 255 sötvattensfiskare. 
 Tabell 3.3: Antal fiskare 1995 fördelat på kuststräckor 
  
 Huvud- 
  
 Binärings- 
  
 näringsfiskare 
  
 fiskare 
  
 Saltvattensfiskare 
  
 2 670 
  
 329 
  
 Västkusten 
  
 1 301 
  
 130 
  
 Sydkusten 
  
 625 
  
 130 
  
 Ostkusten södra 
  
 526 
  
 91 
  
 Ostkusten norra 
  
 218 
  
 32 
  
 Sötvattensfiskare 
  
 255 
  
 33 
  
 Vänern 
  
 93 
  
 7 
  
 Vättern 
  
 25 
  
 2 
  
 Mälaren 
  
 43 
  
 3 
  
 Hjälmaren 
  
 42 
  
 5 
  
 Övriga sötvatten 
  
 52 
  
 16 
  
 Summa fiskare 
  
 2 925 
  
 362 
  
 Källa: SCB, Fiskeriräkningen den 1 januari 1995 
 Summa fiskare 
 2 999 
 1 431 
 701 
 617 
 250 
 288 
 100 
 27 
 46 
 47 
 68 
 3 287 
 Fiskare med en tillfällig yrkesfiskelicens, avvecklingslicens som inte uppfyller kraven för att ingå i fiskeriräkningen för 1995 uppgick den 1 januari 1995 till 359 st. Sedan den föregående fiskeriräkningen 1990 har den inkomstnivå som krävs för att ingå i statistiken för yrkesfiskare sänkts från en lägsta intäkt av fiske på 30 000 kr onor per år till 18 000 kronor per år. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 81 
  
 Tabell 3.4: Antalet fiskare den 1 januari 1995 fördelat på län 
  
 Län 
  
 Saltvattens 
  
 Sötvattens 
  
 Binärings 
  
 Summa 
  
 fiskare 
  
 fiskare 
  
 fiskare 
  
 Göteborgs- och 
  
 1 054 
  
 2 
  
 118 
  
 1 174 
  
 Bohus 
  
 Blekinge 
  
 279 
  
 1 
  
 38 
  
 318 
  
 Kalmar 
  
 236 
  
 - 
  
 29 
  
 265 
  
 Halland 
  
 239 
  
 1 
  
 10 
  
 250 
  
 Malmöhus 
  
 176 
  
 12 
  
 21 
  
 209 
  
 Kristianstad 
  
 166 
  
 1 
  
 16 
  
 183 
  
 Gotland 
  
 115 
  
 - 
  
 17 
  
 132 
  
 Norrbotten 
  
 90 
  
 15 
  
 19 
  
 124 
  
 Stockholm 
  
 67 
  
 6 
  
 21 
  
 94 
  
 Skaraborg 
  
 3 
  
 64 
  
 7 
  
 75 
  
 Gävleborg 
  
 65 
  
 - 
  
 8 
  
 73 
  
 Östergötland 
  
 41 
  
 11 
  
 20 
  
 72 
  
 Södermanland 
  
 33 
  
 30 
  
 1 
  
 64 
  
 Västernorrland 
  
 40 
  
 - 
  
 12 
  
 52 
  
 Uppsala 
  
 34 
  
 6 
  
 6 
  
 46 
  
 Västmanland 
  
 - 
  
 27 
  
 3 
  
 30 
  
 Värmland 
  
 - 
  
 27 
  
 2 
  
 29 
  
 Västerbotten 
  
 22 
  
 1 
  
 3 
  
 26 
  
 Örebro 
  
 - 
  
 22 
  
 3 
  
 25 
  
 Älvsborg 
  
 4 
  
 16 
  
 1 
  
 21 
  
 Kronoberg 
  
 4 
  
 8 
  
 3 
  
 15 
  
 Jönköping 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 9 
  
 Kopparberg 
  
 1 
  
 - 
  
 1 
  
 2 
  
 Jämtland 
  
 - 
  
 1 
  
 - 
  
 1 
  
 Summa 
  
 2 670 
  
 255 
  
 362 
  
 3 287 
  
 Källa: SCB, Fiskeriräkningen den 1 januari 1995 
 För saltsjöfisket finns fångststatistik sedan 1913. Ost och s ydkustens landningar har under nästan hela perioden legat kring  
 25-30 
  000 ton. Västerhavets fångster däremot fyrdubblades mellan 1940 och 1960 för att därefter sjunka fram till början av  
 80-talet. 
  Under de senaste 20 åren har fångsterna i Västerhavet åter ökat. År 1992 låg fångsterna i Väster- havet strax under 200 000 ton men har de senaste åren ökat kraftigt vil- ket beror av den ökade mängden landad foderfisk. År 1992 mer än för- dubblades mä ngden landad foderfisk. Foderfisket har därefter legat kvar på denna nivå men sjunkit något under 1996. 
  
 82  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 Under 1995 var den totala mä ngden, från saltsjöfisket ilandförd fisk 
  
 395 721 ton, en volymökning på 4% sedan 
  
 1994. Värdet av fångsten 
  
 uppgick samma år t ill 913 miljoner kronor och värdeökning till 3% se- 
  
 dan föregående år. Av denna fångst var 290 084 ton foderfisk t 
  
 ill ett 
  
 värde av 194 m iljoner kronor. Foderfisken 
  
 utgjorde 73% av 
  
 landad 
  
 mängd men endast 21 % av värdet. De viktigaste fiskslagen avseende avkastningen visas i nedanstående tabell för de senaste fem åren samt år 1996 preliminära uppgifter. 
 Av den landade fisken 1995 uppgick foderfisken till 290 000 ton och den landade fisken för konsumtion uppgick till ca 106 000 ton. De i ut- landet, företrädesvis i Danmark, direktlandade fångsterna uppgick 1995 till 208 128 ton och 1996 till 171 446 ton 1995 landades ca 25% av all strömming och sill för konsumtion utomlands och 1996 hade dessa land- ningar ökat till 50%. 
  
 Tabell 3.5: Saltsjöfisket, landad vikt i ton 
  
 Fiskslag 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Torsk 
  
 39 651 
  
 19 100 
  
 15 524 
  
 26 791 
  
 28 595 
  
 35 901 
  
 Sill/strömming 
  
 95 231 
  
 93 612 
  
 64 483 
  
 53 143 
  
 55 535 
  
 56 742 
  
 Räkor 
  
 1 814 
  
 2 062 
  
 2 171 
  
 2 566 
  
 2 678 
  
 2 190 
  
 Havskräfta 
  
 1 253 
  
 772 
  
 864 
  
 765 
  
 909 
  
 1 104 
  
 Ål 
  
 952 
  
 1 048 
  
 1 016 
  
 1 127 
  
 845 
  
 - 
  
 Makrill 
  
 218 
  
 1 594 
  
 3 270 
  
 7 515 
  
 5 181 
  
 5 387 
  
 Lax 
  
 830 
  
 902 
  
 883 
  
 664 
  
 446 
  
 583 
  
 Foderfisk 
  
 73 087 
  
 165 089 
  
 233 301 
  
 273 899 
  
 290 084 
  
 219 584 
  
 Övriga arter 
  
 14 953 
  
 16 727 
  
 14 229 
  
 12 544 
  
 11 448 
  
 12 119 
  
 Totalt 
  
 227 989 
  
 300 906 
  
 335 741 
  
 379 014 
  
 395 721 
  
 333 610 
  
 Källa: SCB 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 83 
  
 Diagram 3.4: Saltsjöfiskets fångster för några viktiga fiskslag, ton 
 1000 ton 
 300 
 250 
 200 
 150 
 100 
 50 
 0 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 år 
  
  Torsk  
  
  Sill/Strömming  
  Foderfisk 
 Källa: SCB 
 Under början av  
 1990-talet 
  har minskade och torskfångster och minskad efterfrågan på sill/strömming för konsumtion ersatts med stora mängder foderfisk som även består av bl.a. sill och strömming samt skarpsill. Andelen foderfisk ökade från 4 % 1991 till 21 % 1995. År 1996 minskade andelen åter till 16%. 
 Tabell 3.5: Saltsjöfiskets avkastning, landat värde  
 1991-1995, 
  m iljoner kronor för de mest fiskade arterna. 
  
 Fiskslag 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Torsk 
  
 408 
  
 206 
  
 152 
  
 232 
  
 252 
  
 285 
  
 Sill/ 
  
 136 
  
 141 
  
 113 
  
 124 
  
 133 
  
 155 
  
 Strömming 
  
 Räkor 
  
 49 
  
 61 
  
 64 
  
 75 
  
 93 
  
 97 
  
 Havskräfta 
  
 73 
  
 43 
  
 44 
  
 44 
  
 54 
  
 62 
  
 Ål 
  
 42 
  
 38 
  
 43 
  
 55 
  
 43 
  
 - 
  
 Flundrefiskar 
  
 31 
  
 31 
  
 37 
  
 37 
  
 37 
  
 41 
  
 Makrill 
  
 2 
  
 5 
  
 9 
  
 19 
  
 19 
  
 42 
  
 Kolja 
  
 12 
  
 16 
  
 11 
  
 9 
  
 9 
  
 9 
  
 Lax 
  
 17 
  
 18 
  
 19 
  
 17 
  
 12 
  
 11 
  
 Foderfisk 
  
 36 
  
 94 
  
 154 
  
 180 
  
 194 
  
 153 
  
 Summa 
  
 806 
  
 653 
  
 646 
  
 792 
  
 846 
  
 855 
  
 Övriga arter 
  
 86 
  
 91 
  
 94 
  
 92 
  
 67 
  
 100 
  
 Totalt värde 
  
 892 
  
 744 
  
 740 
  
 884 
  
 913 
  
 955 
  
 Källa: SCB 
  
 84  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 Värdet av fångsterna för de angivna fiskslagen utgör omkring 90% av det totala värdet under samtliga år. Priset för foderfisken är mycket lågt år 1996 ca 700 kr onor per ton. Torskens värde var mer än elva gånger så stort 8 000 kr per ton och sillens ca 2 700 kronor per ton. 
  
 Diagram 3.5: Landat värde för några viktiga fiskslag,  
 1991-1996, 
  m 
  
 iljo- 
  
 ner kronor 
  
 miljoner 
  
 550 
  
 konor 
  
 500 
  
 450 
  
 400 
  
 350 
  
 300 
  
 250 
  
 200 
  
 150 
  
 100 
  
 50 
  
 0 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 år 
  
 Torsk 
  
 Sill/Strömming 
  
 Foderfisk 
  
 Källa: SCB 
 I det yrkesmässiga fisket i sötvatten uppgick fångsterna år 1995 till 1 927 ton och värdet i första handelsledet var 41,6 m iljoner kronor, vil- ket är en minskning med 137 ton eller 6% sedan 1990. Fångsterna av sik och gädda har minskat mest medan fångsterna av ål, löjrom och abborre ha ökat mest. Värdet av fångsten har under samma tid stigit med 7,6 miljoner kronor eller 22%. En viss del men inte hela värdehöjningen kan förklaras av att fiskarena har övergått till mer värdefulla fisken. Sik är emellertid också en värdefull fisk vars fångstmängd har minskat. 
  
 3.1.5 
  
 Vattenbruk 
  
 Vattenbruket som näring är i Sverige förhållandevis liten men den är en viktig del av  
 EU-politiken 
  och en betydligt större näring i vissa andra  
 EU-länder 
  samt i Norge. Vattenbruket bedrivs i konkurrens om konsu- menterna med fritidsfisket och yrkesfisket men är ofta också en förut- sättning för fritidsfisket (genom odlingen av fisk till utsättning, sättfisk). Vattenbruket är den enda areella näring där tillstånd enligt miljöskydds- lagen krävs för att få starta verksamhet. Länsstyrelserna handlägger frå- gor om tillstånd. 
 Vattenbruksföretag finns över hela Sverige men inriktningen är något olika beroende på var de ligger. De län som har de flesta producenterna 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 85 
  
 är Jämtland, 55 matfisk och sättfisk, Kalmar 36 matfisk och kräftor, Norrbotten 34, mest matfisk men även sättfisk, Östergötland, 32 mest matfisk och kräftor och Västerbotten, matfisk och sättfisk. Ca 40 % av alla företag stod för ungefär 90 % av den odlade kvantiteten 1995. 
  
 Tabell 3.7: Vattenbruksföretag exkl. kompensationsodlingar 
  
 Fiskslag 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Mat o. sättfisk 
  
 24 
  
 27 
  
 23 
  
 13 
  
 22 
  
 25 
  
 Enbart matfisk 
  
 228 
  
 185 
  
 210 
  
 193 
  
 181 
  
 150 
  
 Enbart sättfisk 
  
 115 
  
 130 
  
 142 
  
 129 
  
 108 
  
 109 
  
 Musslor 
  
 7 
  
 3 
  
 3 
  
 7 
  
 4 
  
 18 
  
 Enbart sätt- 
  
 26 
  
 17 
  
 15 
  
 kräftor 
  
 Kräftor 
  
 88 
  
 109 
  
 137 
  
 129 
  
 135 
  
 125 
  
 Totalt 
  
 462 
  
 454 
  
 515 
  
 497 
  
 467 
  
 442 
  
 Källa: SCB, Statistiska meddelanden beställningsnr. J 60 SM 9701 
 I vattenbruket uppgick produktionen år 1995 t ill 6 040 ton till värdet 119 miljoner kronor. Den dominerande fiskarten är regnbåge och den 
  
 producerade mängden 
  
 uppgick till 5 772 ton. 
  
 År 1996 producerades 
  
 5 460 ton matfisk i slaktad vikt som motsvarar 6 
  
 436 ton i hel färsk vikt. 
  
 Detta är en ökning med 
  
 396 ton jämfört med föregående år. Det sam- 
  
 manlagda värdet för produktionen inom vattenbruket beräknas till 136 miljoner kronor vilket innebär en minskning av med 17 miljoner kronor jämfört med 1995. 
 Tabell 3.8: Produktion hel färskvikt ton exklusive kompensationsodling- ar 
  
 År 
  
 Regn- 
  
 Lax, 
  
 Ål 
  
 Rö- 
  
 Totalt 
  
 Muss- 
  
 Kräftor 
  
 båge 
  
 Öring 
  
 ding 
  
 lor 
  
 1983 
  
 1 567 
  
 28 
  
 2 
  
 1 
  
 1 598 
  
 1 498 
  
 0 
  
 1988 
  
 6 783 
  
 363 
  
 233 
  
 77 
  
 7 456 
  
 858 
  
 3 
  
 1993 
  
 4 865 
  
 8 
  
 192 
  
 114 
  
 5 179 
  
 737 
  
 11 
  
 1996 
  
 6 139 
  
 13 
  
 184 
  
 100 
  
 6 436 
  
 1 821 
  
 10 
  
 Källa: Statistiska meddelanden beställningsnr. J 60 SM 9701 
 Enligt branschorganisationen Vattenbrukarnas riksförbund skulle odling av sättfisk kunna utvecklas mer, speciellt om fritidsfisket ökar. Matfis- kodling har också en potential för tillväxt. Det finns f.n. 20 företag som står för 95% av odlad kvantitet. Speciellt i Norrland är företagen små 
  
 86  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 och beroende av offentliga medel, bl.a.  
 EU-stöd. 
  En viktig åtgärd för att ytterligare stödja företagandet inom vattenbruket vore att öka forskning och utveckling mot näringen och dess infrastruktur såsom skaländringar, förpackningar, frakter m.m. 
 Den enda gemensamma marknadsorganisationen som finns inom vattenbruket är AquaWest AB. Under 1997 fanns planer på att bilda vattenbrukarnas producentorganisation i syfte att förbättra marknadsfö- ringen av odlad fisk. 
  
 3.1.6 
  
 Beredningsindustri 
  
 Försäljningsvärdet av produktionen i svensk fiskindustri låg under början av  
 1990-talet 
  kring 2 miljarder kronor. 
 Tabell 3.9: Industriproduktion av fiskprodukter, saluvärde miljoner kro- nor 
  
 Fiskberedning 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 Färsk, kyld även rom 
  
 6 
  
 0 
  
 26 
  
 35 
  
 52 
  
 67 
  
 Filéer, färska, frysta 
  
 403 
  
 247 
  
 178 
  
 95 
  
 115 
  
 129 
  
 Salt, torkad, rökt 
  
 128 
  
 89 
  
 123 
  
 127 
  
 95 
  
 94 
  
 Kräftdjur 
  
 97 
  
 90 
  
 81 
  
 41 
  
 0 
  
 17 
  
 Beredd, konserv., kaviar 
  
 1 349 
  
 1 286 
  
 1 303 
  
 1 319 
  
 1 364 
  
 1 543 
  
 Beredd, konserv., 
  
 kräft- och blötdjur 
  
 170 
  
 177 
  
 188 
  
 184 
  
 190 
  
 176 
  
 Fett och olja 
  
 53 
  
 29 
  
 60 
  
 93 
  
 92 
  
 96 
  
 Total produktion 
  
 2 206 
  
 1 918 
  
 1 959 
  
 1 894 
  
 1 908 
  
 2 122 
  
 Källa, SCB Industristatistik 
 I SOU 1993:103, Svenskt Fiske sammanfattas omfattning och inriktning av fiskindustrin i Sverige. Den omfattar, via förstahandsmottagarna, transporter och mellanlagring i förhållande till nästa led i bearbetnings- kedjan, grossister, detaljister såsom fiskaffärer, livsmedelskedjor och restauranger, beredningsindustri, försäljning av beredda varor samt ex- port och import. 
 Enligt SCB:s industristatistik omfattade beredningsindustrin år 1994, 41 arbetsställen och sysselsatte 1 444 personer, vilket utgör 2,4% av det totala antalet anställda inom livsmedelsindustrin samma år. Sedan 1989 har antalet sysselsatta minskat med 40%. Under samma tid minskade antalet anställda inom livsmedelsindustrin som helhet med ca 20%. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 87 
  
 Inom EU ökar efterfrågan på fisk och skaldjursprodukter. Tillväxten har varit kraftigast på frysta och konserverade produkter. De tre största företagen som tillverkar konserverade produkter inom EU är Saupiquet, Cochran och Unilever. Dessa företag har tillsammans en marknadsandel på 25%. De tre största företagen på marknaden för djupfrysta produkter är Unilever, Nestlé och Pescanova. Tillsammans har de omkring 50% av marknaden. Det största företaget i Sverige är Graham som tillhör den norska koncernen ORKLA. 
  
 3.1.7 
  
 Detaljhandel och konsumtion 
  
 Detaljhandel 
 Strukturförändringar inom detaljhandeln har medfört att de stora kedjor- na KF, ICA och  
 Dagab-koncernen 
  m.fl. tar över delar av specialhandeln. En följd av detta har blivit att antalet detaljister inom området färsk fisk har minskat från  
 60-talet 
  och till nu. Under åren  
 1993-1995 
  låg antalet detaljister kring 450. Nästan hälften av dessa finns i västkustlänen. Sämst försörjt med fiskaffärer är norrlandslänen. De sju nordligaste lä- nen inklusive Värmland hade endast 30 fiskaffärer sammanlagt år 1995. 
 Konsumtion 
 Konsumtionen av fisk- och fiskprodukter minskade under början av  
 1990-talet. 
  Från 1991 t ill 1996 minskade konsumtionen med 1,8 kg per person. Både konsumtionen av färsk och beredd fisk har minskat. Den största nedgången avser färska sillfiskar. Även konsumtionen av färdig- lagade fiskrätter, fiskbullar m.m. har minskat. Konsumtionen av torsk, lax samt kräft- och blötdjur har ökat. Minskningen av fiskkonsumtionen har inte motsvarats av en ökning av andra animalier även om konsum- tionen av frysta och färdiglagade köttprodukter har ökat med 1,4 kg. Istället är det konsumtionen av färska köksväxter (grönsaker som sallad, blomkål, gurka m.m.) som har den största ökningen, 3,7 kg. Preliminära data för 1996 indikerar en ökning av samtliga fiskprodu kter. 
  
 88  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 Tabell 3.10: Konsumtion av fisk och fiskprodukter per person och år 
  
 1991-1996 
  preliminära uppgifter för 1996, kg 
  
 Beredning/år 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Färsk fisk, hel, styckad eller filé 
  
 6,1 
  
 6,3 
  
 5,8 
  
 6,0 
  
 5,9 
  
 6,3 
  
 Djupfryst, filé 
  
 2,2 
  
 2,3 2,0 
  
 2,3 
  
 2,0 
  
 2,2 
  
 Konserver och beredd fisk 
  
 6,5 
  
 6,2 
  
 5,8 
  
 6,1 
  
 5,3 
  
 5,6 
  
 Kräft- o. blötdjur, färska/beredda 
  
 2,9 
  
 3,1 
  
 3,2 
  
 2,5 
  
 2,7 
  
 3,5 
  
 Summa 
  
 17,7 
  
 17,9 
  
 16,8 
  
 16,9 
  
 15,9 
  
 17,6 
  
 Källa: Fiskeriverket, Fakta om fiske 1996 
  
 Tabell 3.11: Konsumtion av fisk och fiskprodukter, 1996 preliminära 
  
 uppgifter, miljoner kronor per år 
  
 Beredning/år 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Färsk fisk, hel, styckad eller filé 
  
 2 016 
  
 1 975 
  
 2 172 
  
 2 420 
  
 2 308 2 299 
  
 Djupfryst, filé 
  
 1 148 
  
 1 079 
  
 982 
  
 1 096 
  
 906 1 005 
  
 Konserver och beredd fisk 
  
 3 273 
  
 3 005 
  
 3 128 
  
 3 304 
  
 3 159 3 083 
  
 Kräft- o. blötdjur, färs- 
  
 1 957 
  
 1 935 
  
 2 159 
  
 2 551 
  
 2 474 2 660 
  
 ka/beredda 
  
 Summa 
  
 8 394 
  
 7 994 
  
 8 441 
  
 9 371 
  
 8 847 9 047 
  
 Källa: Fiskeriverket, fakta om fiske 1996 
  
 3.2 
  
 Fritidsfiske 
  
 Fritidsfiske omfattar sportfiske och husbehovsfiske och har av tradition varit av stor betydelse för landets invånare. Tillsammans med jakten gav fisket ursprungligen en möjlighet till överlevnad. I takt med utvecklingen tillkom så småningom ett rent rekreativt fiske. Fritidsfisket har därmed mer och mer övergått från ett husbehovsfiske till ett sportfiske, ett fiske utövat på fritid med handredskap för sport och rekreation och inte för avsalu. 
 På Fiskeriverkets uppdrag har Statistiska centralbyrån genomfört två enkätundersökningar i syfte att kartlägga fritidsfiskets omfattning. Den första avsåg år 1990 och den andra år 1995, Fiske 95. Enligt den senare studien uppgår antalet personer som i nå gon mån är intresserade av fiske till 3,1 miljoner varav 0,4 miljoner är mycket intresserade. Intresset är betydligt större hos män än bland kvinnor och störst i Norrlands inland. Undersökningen av sport- och husbehovsfisket i Sverige 1995 indikerar därmed att det svenska fritidsfisket och intresset för detta fiske ligger kvar på samma höga nivå som i motsvarande studie från 1990. 
 I studien framkommer bl.a. att de fångstmängder som redovisas inte är ringa, omkring 79 000 ton, vilket skall jämföras med yrkesfiskets 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 89 
  
 fångster som under år 1995 uppgick t ill 1 927 ton i sötvatten och i mari- na vatten till ca 396 000 ton varav ca 100 000 ton gick till konsumtion. Av fritidsfiskets fångster stod sportfiske med handredskap för 62 % och husbehovsfisket, d.v.s. fiske med andra redskap än handredskap för 38%. Fångsten användes till egen föda 50%, såldes eller gavs bort, 29% användes till djurföda eller annat 8 %. Omkring 13% av fångsten släpp- tes tillbaka. Medelfångsten per capita var 218 kg för husbe hovsfiskare, 27 kg för sportfiskare och för en blandad kategori 34 kg. 
 Tabell 3.12: Fångster inom sport och husbehovsfisket 1995 med uppdel- ning på arter och användning i ton. 
  
 Släpp 
  
 Egen 
  
 djur- 
  
 Såldes 
  
 Annat 
  
 Totalt 
  
 tes 
  
 föda 
  
 föda 
  
 / gåva 
  
 Rovfisk 
  
 3 492 
  
 11 762 
  
 2 353 
  
 3 574 
  
 431 
  
 21 612 
  
 Karpfisk 
  
 1 182 
  
 338 
  
 946 
  
 139 
  
 569 
  
 3 174 
  
 Laxfisk 
  
 1 128 
  
 8 509 
  
 122 
  
 1 778 
  
 49 
  
 11 586 
  
 Annan 
  
 5 
  
 51 
  
 2 
  
 393 
  
 1 
  
 452 
  
 sötvatten 
  
 fisk. 
  
 Torskfisk 
  
 1 888 
  
 4 154 
  
 107 
  
 5 710 
  
 18 
  
 11 877 
  
 Plattfisk 
  
 109 
  
 1 916 
  
 6 
  
 1 880 
  
 74 
  
 3 985 
  
 Makrill/ 
  
 109 
  
 4 317 
  
 243 
  
 3 133 
  
 30 
  
 7 832 
  
 sill 
  
 Skaldjur 
  
 80 
  
 607 
  
 0 
  
 355 
  
 1 
  
 1 043 
  
 Musslor 
  
 2 
  
 94 
  
 0 
  
 784 
  
 1 
  
 881 
  
 Andra 
  
 37 
  
 50 
  
 8 
  
 791 
  
 1 
  
 887 
  
 arter 
  
 Summa 
  
 8 030 
  
 31 797 
  
 378 
  
 18 537 
  
 1 175 
  
 63 327 
  
 Källa: Fiskeriverket och SCB 
 Enkäten redovisar i en annan fråga artsammansättningen av fångsten. Summan av den redovisade fångsten avseende denna fråga uppgick till 63 327 ton. 
 Fångsten av torskfiskar i yrkesfisket 1995 uppgick t ill 32 283 ton, varav enbart torsk 28 595 ton och övriga torskfiskar som långa, kolja, gråsej, lyrtorsk, vitling, kummel m.fl. 3 688 ton. I fritidsfisket var fångsten av torskfiskar (torsk, sej, kummel m.fl.) 11 586 ton varav 1 182 ton släpptes. Återstår 10 404 ton som användes. Denna mä ngd utgör så stor andel som 32% av den i yrkesfisket landade mängden torskfiskar. Fångsten av laxfiskar i yrkesfisket var samma år 795 ton, varav 478 ton landades i saltsjöfisket. Av denna mängd var 446 ton lax och 32 ton öring. I det yrkesmässiga sötvattensfisket uppgick den sammanlagda fångsten av lax, öring, röding och sik till 317 ton. I fritidsfisket uppgick 
  
 90  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 fångsten av laxfiskar 11 586 ton varav 1 128 ton släpptes, 
  
 återstår 
  
 10 358 ton som har gått t ill konsumtion. Denna mängd utgör drygt 13 gånger mer än vad som fiskades i yrkesfisket. Även fritidsfisket avseen- de makrill, sill och strömming var avsevärt. 
 Behovet av fortsatta studier av denna typ är stort. Idag sker begrän- sade informationsinsatser med hjälp av befintligt informations- och ut- redningsmaterial, särskilt de faktablad som ger lättillgänglig information om fisk, fiske och fiskvård tillsammans med informationsmaterial som producerats av andra än Fiskeriverket, t.ex. Turistrådet, Turistdelegatio- nen, Naturvårdsverket, Sportfiskarna och Fiskevattenäga rna. 
 Efter samråd med Turistdelegationen och Sveriges Rese- och Tu- ristråd AB (Turistrådet) utarbetar Fiskeriverket en utvecklingsplan för svensk fisketurism. Detta sker tillsammans med företrädare för Fiske- vattenägarna, Sportfiskarna, Länsstyrelserna, Turistdelegationen och Turistrådet. 
 Insatser för fisketurism ingår bland de satsningar som får stöd genom EG:s strukturfonder och gemenskapsinitiativ. Främst finns sådana pro- jekt inom mål 5b och mål 6 samt INTERREG och PESCA (Aquaturism). I  
 EU-sammanhang 
  satsas i dag runt 80 milj kr för att ut- veckla fisketurismen mot en europeisk marknad. 
 Fiskeriverket ansvarar för PESCA och deltar i övrigt med sakkun- skap. Ansvaret för den regionala utvecklingen av fisketurismen åvilar länsstyrelserna. En utveckling av fisketurismen förväntas medföra många nya arbetstillfällen vilket medför att fisketurism för många län kan vara ett medel att uppnå det verksamhetsmålet för länsstyrelserna som ingick i regleringsbrevet för 1997 om ökad t illväxt och sysselsätt- ning i länen. 
  
 3.3 
  
 Aktörer 
  
 3.3.1 
  
 Offentliga aktörer 
  
 De offentliga aktörerna avseende yrkesfisket och fritidsfisket är Fiskeri- verket, länsstyrelserna, Kustbevakningen och i viss mån kommuner. Några andra myndigheter har vissa speciella uppgifter avseende fisk och fiske t.ex. Naturvårdsverket, Kammarkollegiet, Jordbruksverket, Scott medelsverket och Statens Veterinärmedicinska anstalt. De offentliga ak- törerna beskrivs mer ingående i de följande kapitlen. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 91 
  
 3.3.2 
  
 Privata aktörer och organisationer 
  
 Sveriges Fiskares Riksförbund 
 Sveriges Fiskares Riksförbund, SFR, är en politiskt obunden organisa- tion med uppgift att tillvarata yrkesfiskarnas intressen. Huvudkontoret är beläget i Göteborg. Sveriges Fiskares Riksförbund är uppdelat i fem regionförbund som täcker olika kuststräckor respektive insjöfisket: 
  
 · 
  
 Svenska Västkustfiskarnas Centralförbund, SVC (Bohuslän och Halland) 
  
 · 
  
 Skånes Fiskareförbund, SF 
  
 · 
  
 Svenska Sydkustfiskarenas Centralförbund, SSC (Blekinge) 
  
 · 
  
 Svenska Ostkustfiskarenas Centralförbund, SOC (hela ostkusten från gränsen mellan Blekinge och Småland inkl. Gotland och Öland) samt 
  
 · 
  
 Svenska Insjöfiskarnas Centralförbund, SIC, som omfattande samtli- ga organiserade insjöfiskare. 
  
 Medlemsantalet uppgår t ill ca 2 700, varav ungefär hälften är bosatta på västkusten. Förutom enskilda personer och regionala förbund kan också fiskarägda förstahandsmottagare beviljas medlemskap i SFR. För närvarande är sju fiskarägda förstahandsmottagare medlemmar i förbun- det. 
 Sveriges Fiskares Riksförbund driver för yrkesfisket centrala frågor i kontakter med regering och riksdag, statliga myndigheter, centrala orga- nisationer etc. Förbundet är remissinstans för riksdag, regering och myndigheter i frågor med anknytning till fisket. SFR har för medlem- marnas räkning kontakter föranledda av  
 EU-medlemskapet 
  samt övriga internationella frågor inom fiskarenas organisationer t.ex. förberedelser inför internationella förhandlingar, arbetet inom den gemensamma euro- peiska fiskeriorganisationen Europèche, Nordiska Fiskares Miljösekreta- riat m.m.. De regionala förbunden arbetar med regionala och lokala frå- gor. Enligt stadgarna skall SFR bl.a.: 
  
 · 
  
 verka för en fast sammanhållning mellan landets fiskare 
  
 · 
  
 företräda och förhandla för fisket i förhållande till statsmakterna och övriga samhällsgrupper 
  
 · 
  
 följa fiskarägda förstahandsmottagare samt verka för tillfredsställan- de samarbete med och mellan de ekonomiska föreningarna 
  
 · 
  
 föranstalta om utredningar rörande frågor av allmän betydelse för fisket 
  
 92  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 · 
  
 arbeta för en god miljö i hav, sjöar och vattendrag 
  
 · 
  
 informera om fiskets förhållanden och öka kunskapen om fiskets praktiska utövande 
  
 · 
  
 verka för fiskarenas vidareutbildning inom sitt yrkesområde 
  
 · 
  
 tillvarata de svenska fiskarenas intressen vid internationella förhand- lingar 
  
 · 
  
 utveckla det internationella samarbetet med fiskets intresseorganisa- tioner i berörda länder 
  
 · 
  
 värna om levande resurser i hav och sjöar genom god beståndsvård, selektiva redskap o.s.v. 
  
 SFR:s styrelse består av representanter för de olika regionförbunden samt representanter för de fiskarägda förstahandsmottagarna. Förbundets högsta beslutande organ är kongressen som sammankallas vart tredje år. Förbundets verksamhet finansieras genom medlemsavgifter. 
 SFR ger ut en tidning, Yrkesfiskaren som utkommer 21 gånger per år. 
 Fiskbranschens Riksförbund 
 Alla större företag inom handel och industri är organiserade i Fiskbran- schens Riksförbund. 
 Fiskbranschens Riksförbund företräder fiskberedningsföretag och fiskgrossister. Förbundet har ca. 60 medlemsföretag som tillsammans har ca. 3 000 anställda. Bland medlemmarna återfinns inte bara enskilda företag utan också sammanslutningar av företag. Förutom åtta större beredningsföretag ingår Sveriges  
 Sill-, 
  Rodriguez och Skaldjursproducenters förening, Sveriges Fiskgrossisters Riksförbund samt Sveriges Fiskgros- sister i Göteborg 
 Förbundet utgör branschens remissinstans och är dess företrädare in- för Regering och myndigheter. Verksamheten bedrivs främst genom dess ordförande och kansli samt styrelse. Medlemmar informeras genom för- bundets nyhetsblad, Aktuellt, vilket utkommer ca en gång per månad. 
 Förstahandsmottagarna 
 Fiskförsäljningen är i stor utsträckning organiserad genom fiskarenas egna organisationer. På ostkusten såldes fisken tills för ett par år sedan genom försäljningsföreningar. Dessa har nu nästan helt ersatts av privata uppköpare. I Skåne säljs fisken till övervägande del genom privata gros- sistföretag. På västkusten finns, förutom försäljningsföreningar, tre fis- kauktioner, Göteborg, Smögen och Strömstad varav Göteborgsauktionen 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 93 
  
 är den största auktionen och förstahandsmottagaren. Strömstads auktion handlar främst med räkor och havskräftor. 
 Ungefär 160 fångstmottagare är registrerade som uppgiftslämnare hos SCB. Därutöver finns ett antal ensamföretagare som kombinerar fiske med försäljning och beredning. Dessa är också registrerade som uppgiftslämnare hos SCB. Enligt SCB förekommer dessutom en viss handel med fisk vid sidan av de uppgifter som lämnas. Denna handel berör dock troligen fiskslag som inte omfattas av systemet med lägstpri- ser på fisk som administreras av Svenska Fiskares Producentorganisa- tion. SCB kan dock inte ange omfattningen av denna handel. 
 Handeln med sötvattensfisk sker också genom uppköpare. Till skill- nad från de redovisade uppgifterna avseende handeln med saltsjöfiskad fisk bygger redovisningen av handeln med sötvattensfisket till SCB på uppgifter från de enskilda fiskarena. Syftet är i detta fall att även få med den del av fångsten som inte säljs genom uppköpare. 
 Vattenbrukarnas Riksförbund 
 Vattenbrukarnas Riksförbund, VRF, är den gemensamma organisationen för odlare av fisk och skaldjur i Sverige. Rätt att bli medlem har fysisk eller juridisk person som sysslar med vattenbruk eller som levererar och säljer tjänster eller förnödenheter till vattenbruksnäringen eller som på annat sätt bedöms vara verksam inom förbundets verksamhet sområde. Ca. 125 företag är medlemmar i förbundet. Dessa är verksamma över hela landet. Företagen är antingen inriktade på fisk för konsumtion (matfisk) eller fiskodling för utsättning eller för vidare leverans till mat- fiskodling (sättfisk). Härutöver är några av medlemmarna verksamma inom kompensationsodling (odlar för utsättning enligt domar i vatten- mål). Det finns också några medlemsföretag som odlar kräftor och musslor. Vattenbruk som omfattar matfiskodling är en ung näring i Sve- rige från slutet av  
 70-talet, 
  medan odling av fisk för utsättning och kom- pensation har funnits mycket längre. Bland de odlare som står för mat- fiskproduktion står 20 företag för ca 95% av den odlade kvantiteten. 
 Förbundets ändamål är att tillvarata vattenbrukarnas intressen gen- temot myndigheter, regionalt, nationellt och internationellt. VRF är bl.a. Regeringens och Fiskeriverkets remissorgan i vattenbruksärenden och finns med i de av Fiskeriverkets rådgivande grupper som behandlar frå- gor med anknytning till vattenbruk. Vidare ger förbundet genom ett ser- viceaktiebolag medlemmarna service, bl.a. i form av rådgivning om t.ex.  
 EU-stöd 
  och försäkringsfrågor. VRF har också avtal med en miljökon- sult och en advokatbyrå för rådgivning i dessa specifika frågor. 
 VRF äger 50% i Fiskhälsan AB som har näringens och statens upp- drag att övervaka och vara rådgivare till odlingsföretag i fiskhälsofr ågor. 
  
 94  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 Förbundet utövar sin verksamhet genom förbundsstämma, förbunds- styrelse och arbetsutskott. Förbundsstämman är dess högsta beslutande organ. Förbundets verksamhet finansieras genom medlemsavgifter samt genom återstående medel från det nu avvecklade systemet med foderav- giftsmedel. Fiskeriverket beslutar i samråd med VRF om användandet av foderavgiftsmedel, vilka beräknas vara förbrukade år 1999. Härefter skall VRF:s kansli vara självfinansierande. 
 VRF har två informationsorgan. Tidningen Vattenbruk kommer ut med ett nummer om året och ger i reportageform en bild av näringen.  
 VRF-EXPRESS 
  är ett enklare månatligt nyhetsblad som ges ut till med- lemmar, myndigheter och ett antal övriga prenumeranter. 
 Fiskhälsan 
 Fiskhälsan FH AB har fiskodlingsnäringens och statens uppdrag att sköta den odlade fiskens förebyggande hälsovård, den organiserade fisk- hälsokontrollen. Anslutning till fiskhälsokontrollen är frivillig och öppen för alla fiskodlingsföretag. Över 85% av landets fiskodlingsföretag är anslutna till Fiskhälsan. 
 Fiskhälsan FH AB ägs till lika delar av Laxforskningsinstitutet och Vattenbrukarnas Riksförbund. Statens Jordbruksverk utövar tillsyn över verksamheten. Som rådgivande organ finns en fiskhälsonämnd med re- presentanter från näringen och från myndigheterna. Kontoret med kansli- och konsulentfunktion finns i Älvkarleby. På kansliet är tre anställda och på fältet arbetar tre fiskerikonsulenter och två distriktveterinärer. Dessa gör besök och utför provtagningar vid anslutna fiskodlingar. All dia- gnostik och undersökning av prover sker vid Statens Veterinärmedicins- ka Anstalt. 
 Fiskhälsokontrollens uppgift är att förhindra uppkomst och spridning av smittsamma fisksjukdomar till fiskodlingar och till fria vatten. Både odllare av sättfisk och matfisk deltar. Sverige kan uppvisa ett gott häl- soläge för odlad fisk jämfört med övriga Europa. Detta har uppnåtts bl.a. genom att en organiserad fiskhälsokontroll har verkat under lång tid. Det finns idag två samverkande fiskhälsokontroller: 
  
 · 
  
 den obligatoriska fiskhälsoövervakningen där samtliga registrerade fiskodlingar, enligt EG:s regler, ingår. 
  
 · 
  
 det frivilliga fiskhälsokontrollprogrammet där 75% av de registrerade företagen deltar. 
  
 I det obligatoriska programmet samverkar Jordbruksverket och Fisk- hälsan. Aktuella projekt är förebyggande behandling av fisksjukdomar med vacciner och andra preparat, kvalitetssäkringsprogram för djurhäl- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 95 
  
 sa, djuromsorg och djurskydd i anslutning till sättfisk- och matfiskod- lingar. 
 Sveriges Fiskevattenägareförbund 
 Förbundet är en partipolitiskt obunden organisation med uppgift att t ill- varata fiskevattenägarnas gemensamma intressen och verka för fiskevår- dens och fiskets utveckling i landet. Organisationen bildades 1968 på initiativ av hushållningssällskapen och Lantbrukarnas riksförbund, LRF. Det finns 17 länsförbund och 2 provinsförbund. Dessa representerar 
 110 000 vattenägare vilket utgör ungefär 60% av samtliga vattenägare i landet. Organisationen har ett centralt kansli i Stockholm och ett tiotal regionalt placerade fiskekonsulenter som samarbetar med hushållnings- sällskapen. Fiskekonsulenterna ger information och råd till medlemmar- na och ger ut tidningen Fiskevård, kompendier m.m. Enligt Fiskevatte- nägarna driver organisationen en aktiv näringspolitisk bevakning, bl.a. genom att vara remissorgan och genom bevakning av media och press. 
 Sveriges Sportfiske- och Fiskevårdsförbund 
 Sveriges Sportfiske- och Fiskevårdsförbund, Sportfiskeförbundet, har en rikstäckande organisation. Medlemmarna är antingen klubbar, 600 st eller enskilda personer, 40 000 st. Organisationens huvuduppgift är att ta tillvara och utveckla medlemmarnas intressen i frågor kring sportfis- ket. Förbundet anser sig företräda sportfisket och fiskevården inom svensk fiskeripolitik. Många av de frågor som förbundet arbetar med gagnar det allmänna fiske- och miljövårdsintresset t.ex. att driva frågor om ökade möjligheter till sportfiske, det fria handredskapsfisket, miljö- frågor om försurning och kalkning, finansiering av fiskevården inom landet, värnande om hotade arter samt utbildning och praktiskt arbete med fisketillsyn. 
 Organisationen är uppb ygd med 27 distrikt som ungefär omfattar lä- nen. Några av distrikten har kanslier med anställd personal men flertalet verkar genom ideellt arbete. Samtliga distrikt har egen styrelse och är ansvariga för ungdomsverksamhet, fiskevård, utbildning och tävling. Tre av distrikten har tagit över ansvaret för skötsel och upplåtelse av kom- munalt ägda vatten, Göteborg, Stockholm och Malmö. Förbundsstyrel- sen är riksomfattande och ledamöterna utses av distriktens representan- ter på riksstämman vartannat år. Styrelsen förfogar över ett förbunds- kansli med 10 anställda som ansvarar för ekonomi, organisation, tävling, ungdom, fiske- och miljövård samt administration. 
  
 96  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 Förbundet har en egen tidning, Sportfiske, som utkommer med 12 nummer per år. 
 Tidningen tillsammans med medlemmarnas avgifter är grunden i eko- nomin. Förbundet uppbär dessutom ett statligt stöd för verksamheten som 1997 uppgår t ill 1 821 000 kronor, vilket utgör ca 15 % av förbun- dets centrala omsättning. Summan har minskats över åren och är ungefär 1 miljon kronor lägre än för fem år sedan, bl.a. fick förbundet då ett år- ligt fiskevårdsbidrag från Fiskeriverket på ca 800000 kronor. 
  
 3.4 
  
 Multilaterala fiskeöverenskommelser 
  
 Förenta nationernas havsrättskonvention  
 av den 10 december 1982 är grunden för havsfisket och internationella överenskommelser. Konven- tionen ger kuststaterna rätt att intill 200 sjömil utöva suveräna rättighe- ter avseende bl.a. fisket. Enligt konventionen är kuststaterna skyldiga att verka för bevarande av fisktillgångarna i dessa zoner samt att samarbeta med andra stater i fråga om bevarande och förvaltning av fisktillgångar- na i de fria haven. Överenskommelsen har både gemenskapen och en- skilda länder som parter. Riksdagen fattade beslut om att godkänna kon- ventionen under 1996 enligt prop. 1995/96: 140. 
  
 Konventionen om gränsöverskridande fiskbestånd  
 av den 10 decem- ber 1982 vidareutvecklar havsrätts konventionens bestämmelser om sam- arbete för bevarande av fiskbestånden i ekonomiska zoner och i det fria havet. Enligt konventionen skall kuststater och andra stater som fiskar på de fria haven samarbeta i  
 regionala organisationer  
 för att åstad- komma långsiktigt bevarande och optimalt utnyttjande av fisktillgångar- na antogs den 4 december 1995 av FN:s generalförsamling. K onventio- nens regler om bordande och inspektion tillåter inspekterande stat att på de fria haven enligt vissa kriterier vidta åtgärder mot fiskefartyg med annan flagg. 
  
 EG och alla dess medlemsländer är var för sig medlemmar i FAO. Inom FAO har gemenskapen deltagit i arbetet med en uppförande kod för ansvarsfullt fiske. Denna antogs av FAO:s konferens i slutet av 1995 och är ett frivilligt instrument med principer för förvaltning av fiskere- surserna, fångst, vidareförädling, vattenbruk och forskning i syfte att åstadkomma ett varaktigt nyttjande av fiskbestånden. 
 Deltagandet i internationella fiskeorganisationer och internationella regionala fiskeorganisationer påverkar i hög grad utformningen av ge- menskapens bestämmelser. På samma sätt påverkades tidigare svenska bestämmelser. Förutsättningarna under vilka Sverige bedriver havsfiske har därför inte ändrats i någon större omfattning genom medlemskapet i EU. Däremot kan Sverige inte ensamt avgöra vilken hållning landet skall 
  
 SOU 1998:24  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 97 
  
 inta inom dessa organisationer eftersom överenskommelser görs av ge- menskapen som en enhet. 
 För gemenskapens fiske i dess helhet kan emellertid andra geografis- ka områden vara av intresse än som tidigare var fallet för Sverige. En art som inte har något större kommersiellt intresse för svenska fiskare är tonfisk. Tonfiskfisket inom gemenskapen i övrigt är dock betydande var- för gemenskapen som helhet anser det viktigt att bevaka detta fiske. Rivera deltar i dessa internationella regionala organisationer som aktiv deltagare i gemenskapen. Eftersom gemenskapen har den externa kom- petensen inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken har Sverige som nation utträtt som part ur  
 Gdansk-konventionen, 
  konventionen om bevarande av Nordostatlantens laxbestånd och konventionen för framtida multilateralt samarbete om fisket i Nordostatlanten enligt regeringens beslut av den 29 juni 1995 (Jo 95/1775). 
 Till följd av rekommendationer från de internationella regionala or- ganisationerna beslutas om olika gemenskapsbestämmelser. Dessa tar oftast formen av förordning vilket medför att de blir direkt bindande för medlemsländerna i Europeiska unionen. 
 En för svenskt fiske betydande överenskommelse där gemenskapen deltar är  
 Gdansk-konventionen 
  som rör fiske och bevarande av de levan- de tillgångarna i Östersjön. Genom konventionen upprättades fiskeri- kommissionen för Östersjön, IBSFC (International Baltic Sea Fishery Commission) som bl.a. lägger fram rekommendationer om reglering av fiskeredskap, fiskemetoder, vilken fisk som får behållas, landas, salufö- ras eller utbjudas, fredningstider och fredningsområden, fiskeansträng- ningar och kvoter samt annat som främjar ett ändamålsenligt utnyttjande och bevarande av resurserna. 
 Konventionen om framtida multilateralt samarbete om fisket i Nord- ostatlanten omfattar Nordostatlanten, Norra Ishavet med angränsande hav utom Östersjön och Bälten. Den reglerar kommissionsarbetet bl.a. inom NEAFC (North East Atlantic Fisheries Commission) som i princip avser alla fisktillgångar med undantag av havsdäggdjur och stationära arter. 
 I organisationen NASCO (North Atlantic Salmon Conservation Or- ganization) utförs arbete enligt konventionen om bevarande av laxbe- stånden i Nordatlanten. Samarbetet bedrivs i syfte att bevara, återställa och befrämja samt på ett ändamålsenligt sätt förvalta laxbestånden i detta område. Gemenskapen deltar i organisationen som en part i kon- ventionen. 
 Konventionen om framtida multilateralt samarbete i Nordatlantens västra del anses vara den mest betydelsefulla och omfattar fiskevattnen i västra Atlanten utanför Kanadas ekonomiska zon. Från tillämpningsom- rådet är undantaget vissa arter bl.a. lax, tonfisk och val. Samarbetet be- drivs inom organisationen NAFO (North Atlantic Fisheries Organiza- 
  
 98  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket 
  
 SOU 1998:24 
  
 tion). Rekommendationer som antagits av NAFO har medfört gemen- skapsbestämmelser om bl.a. fångstbegränsningar, tekniska åtgärder för bevarande, internationella kontrollåtgärder samt bestämmelser för be- handling och överföring av vetenskapliga och statistiska data. 
 Konventionen om bevarande av levande marina tillgångar i Antarktis, CCAMLR har även tillträtts av gemenskapen. I konventionen om beva- rande av tonfisk i Atlanten, ICCAT är gemenskapen också medlem. Till följd av gemenskapsfisket i Indiska Oceanen har gemenskapen även an- slutit sig till avtalet om inrättande av en tonfiskkommission för detta hav. 
 Utöver överenskommelser inom FN och med internationella regionala organisationer träffas återkommande av gemenskapen överenskommelser om fisket med tredje land. Sådana avtal om fiske i Atlanten och Indiska Oceanen finns med länder i Europa, Afrika och Nord- och Sydamerika. Genom dessa avtal skapas ytterligare fiskemöjligheter för medlemslän- dernas fiskeflottor. Verksamheten står för 40 procent av gemenskapens fiskebudget. Olika avtalskonstruktioner förekommer, t.ex. ömsesidiga avtal som ger båda parter tillgång till fiske i varandras vatten vilket bl.a. tillämpats i förhållande till Norge. Avtalen kan även ge gemenskapens fiskare möjlighet att fiska på bestånd som inte till fullo utnyttjas av den andra parten eller lättnader i motpartens marknadstillträde, t.ex. minska- de tullar. I avtal med utvecklingsländer har fiskemöjligheter bytts mot ekonomisk ersättning via gemenskapens budget och gemenskapens fiske- företagare. I en andra generations fiskeavtal erbjuder gemenskapen som motprestation handelsförmåner och stöd till vetenskapligt och tekniskt utvecklingssamarbete eller samarbetsprojekt med ländernas fiskare. Ett sådant avtal har bl.a. tecknats med Marocko i förhållande till gemen- skapsfiskare från Spanien, Portugal, Frankrike och Grekland. 
 De svenska fiskeavtalen med tredje land som fanns vid  
 EU-inträdet 
  administreras av gemenskapen med bibehållna rättigheter och skyldig- heter för Sverige. Under avtalens giltighetstid ankommer det på rådet att genom beslut med kvalificerad majoritet skapa förutsättningar för att detta fiske bibehålls i framtiden. 
 Gemenskapen förvaltar de tidigare bilaterala svenska avtalen med Polen och Ryssland för Sveriges räkning. Även det tidigare bilaterala avtalet med Norge angående svenskt fiske i norsk ekonomisk zon för- valtas av gemenskapen. Dessa avtal kommer i framtiden att göras om till avtal för EU 15 (d.v.s. avtal som gäller för samtliga medlemslä nder). 
 Våren 1997 hölls inom ramen för Nordsjösamarbetet en minister kon- ferens med fiske- och miljöministrar. Konferensen behandlade frågan om ett förbättrat internationellt samarbete i Nordsjön. inom fiske- och miljö- sektorerna. Vid konferensen antogs en politisk deklaration, Bergendekla- rationen, som behandlar frågan om hur försiktighetsprincipen bör tilläm- pas i fiskeripolitiken i syfte att skapa ett mer långsiktigt ekonomiskt 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskerinäringen och fritidsfisket  
 99 
  
 hållbart fiske. Genom deklarationen har, för första gången i det mellan- statliga fiskerisamarbetet, ekosystemansatsen införts. Detta innebär fort- satt integrering inom miljö- och fiskeriförvaltningen genom att verka för att ekosystemens övergripande natur, integrering och funktion, produkti- vitet och biologisk mångfald bevaras samt att hänsyn tas till behov av skydd för akvatiska arter och deras miljöer. 
 I det internationella arbetet deltar tjänstemän från både departementet och Fiskeriverket vid såväl multilaterala som bilaterala förhandlingar och ofta vid kommittémöten i kommissionen. 
  
 SOU 1998:24 
  
 101 
  
 4 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 4.1 
  
 Utgångspunkter i fiskeripolitiken 
  
 Fiskeripolitiken i Sverige består av flera delar. Genom Sveriges medlem- skap i EU deltar Sverige fullt ut i den för samtliga medlemsstater obli- gatoriska fiskeripolitiken Common Fisheries Policy (CFP). Detta innebär inte endast att genomföra EU:s beslut i Sverige utan också att var med och påverka beslutens utformning. Hittills har mycket kraft gått åt till att införa och genomföra den administration som genereras av  
 EU-politiken. 
  Samtidigt krävs ett arbete för att delta i förslagsarbete och förhandlingar om nya handlingssätt. Den gemensamma politiken inom EU är inte sta- tisk utan utvecklas genom en ständigt pågående process. Detta gäller även fiskeripolitiken. 
 Den gemensamma fiskeripolitiken avser alla aspekter på fiske men tillämpas endast för marina vatten. Regeringen har i 6 kap. 1 § förord- ningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen föreskri- vit att Fiskeriverket är den myndighet som, om inte annat följer av andra föreskrifter, skall utföra de uppgifter som enligt EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ankommer på en behörig myndighet eller en medlemsstat. Fiskeriverket får överlämna till annan myndighet att fullgöra viss sådan uppgift. 
 Detta betyder att det finns en gräns mot den nationella fiskeripolitiken som går mellan olika slag av fisken där syftet med fisket är avgörande. Den gemensamma fiskeripolitiken tillämpas således avseende yrkesfiske men inte avseende fritidsfiske. En annan avgränsning är geografisk. Den gemensamma fiskeripolitiken tillämpas endast för marina vatten utanför kustlinjen (baslinjen). Dessa två avgränsningar medför att ett land som Sverige med ett stort kust- och insjöfiske dels måste följa den gemen- samma fiskeripolitiken avseende yrkesfisket i marina vatten, dels behö- ver ha en nationell politik för de delar av fisket som inte regleras genom den gemensamma politiken. Det fiske som inte fullt ut regleras av den gemensamma fiskeripolitiken består av det yrkesmässiga kustfisket in- nanför baslinjen och i sötvatten samt fritidsfisket i marina såväl som i söta vatten. 
  
 102  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 I detta kapitel beskrivs fiskeriadministrationen i Sverige såsom den är 1997 d.v.s.  
 2-3 
  år efter  
 EU-inträdet. 
  Beskrivningen görs m yndighetsvis och redovisar hur myndigheterna hanterar administrationen f.n. I kapitel 5 beskrivs den gemensamma fiskeripolitiken och i kapitel 6 beskrivs or- ganisation och administration av den gemensamma fiskeripolitiken inom EU och i Sverige. I kapitel 7 beskrivs den svenska lagstiftningen och i kapitel 8 uppgifter och administration avseende de delar av administra- tionen som avser den nationella politiken. Mer ingående beskrivningar av forsknings- och undersökningsverksamheten finns i kapitel 9 varför or- ganisation och administration avseende laboratorier, utredningskontor, försöksstationer m.m. endast beskrivs översiktligt i detta kapitel. 
  
 4.2 
  
 Administration, organisation, kostnader 
  
 Administrationen av nuvarande fiskeripolitik med både en nationell och en gemensam del sköts av samma myndigheter som före  
 EU-inträdet. 
  
 Att politiken i princip nu har två tillämpningsområden har inte med- fört några mer långtgående ändringar i fråga om vilka aktörerna inom administrationen är. Personalen inom myndigheterna har utvecklat sin kompetens avseende de nya arbetsprocesserna i förhållande till den ge- mensamma fiskeripolitiken. I några fall har även kompletterande kom- petens tillkommit genom nyrekryteringar. 
 Administrationen av fiskeripolitiken utförs främst av Fiskeriverket och länsstyrelserna. Jordbruksdepartementets fiskeenhet, har ett övergri- pande ansvar för inriktningen av politiken, förhandlingar samt vissa ad- ministrativa uppgifter t.ex. överklaganden föranledda av Fiskeriverkets föreskrifter. Kustbevakningen har uppgifter inom övervakning och kon- troll såväl av det marina yrkesfisket som av yrkesfisket i de stora sjöar- na. Även fritidsfisket på allmänna vatten utefter kusterna och i vissa av de stora sjöarna övervakas av Kustbevakningen. Vissa myndigheter an- svarar för till fiskeripolitiken angränsande områden. Naturvårdsverket t.ex. har det övergripande ansvaret för miljön men sektorsmyndigheterna, däribland Fiskeriverket, svarar för frågor inom sitt verksamhetsområde. Även Sjöfartsverket, Livsmedelsverket,  
 Kammar-kollegium 
  och Kom- merskollegiet ansvarar för frågor med anknytning till fiskeriadministra- tionen. Kommerskollegiets uppgifter beskrivs  
 kort-fattat 
  i kapitel 6 då anknytningen till fiskeripolitiken främst rör  
 han-delsfrågor 
  som har an- knytning till den gemensamma fiskeripolitiken. 
 Många kommuner har sakkunniga på fiskets område liksom fiskeri- tillsyn. Kommunernas administration i detta avseende ingår dock inte i utredningens uppdrag. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 103 
  
 Utöver den statliga administrationen tillkommer det ansvar för fisket som uppbärs av ägare t ill privata vatten samt nyttjare av dessa vatten. Fiskevården inom privata vatten finansieras till största delen genom av- gifter som tas ut för fiskekort. Statligt stöd utgår till fiskevattenägare för att bilda fiskevårdsområden. 
 Kostnaderna för administration av fiskeripolitiken uppgick under budgetåret 1995/96, omräknat t ill kalenderår till ca 310 miljoner kronor vari ingår: Jordbruksdepartementet ca 8 Fiskeriverket ca 179 (anslag 81), länsstyrelserna ca 41 (anslag 37) och Kustbevakningen ca 81 miljo- ner kronor. Finansieringen via anslag var ca 208 miljoner kronor. 
  
 4.3 
  
 Regeringskansliet 
  
 Medlemskapet i EU har inneburit att departementets organisation och administration har setts över vid flera tillfällen under de senaste åren. Det svenska beslutet att behålla den svenska förvaltningsmodellen för den statliga organisationen med förhållandevis små sakdepartement med po- licyskapande funktioner och med självständiga myndigheter med specia- listkompetens har medfört att en ökad samordning såväl mellan departe- ment och myndigheter som mellan olika departement har varit nödvändig. 
 Organisationsanpassningarna påbörjades redan före  
 EU-inträdet 
  men först vid inträdet stod de verkliga behoven klara. 
 Inom Jordbruksdepartementet har en omstrukturering skett mellan olika enheter samtidigt som den del av departementet som arbetar med den gemensamma jordbrukspolitiken har utökats väsentligt. Ett särskilt  
 EU-sekretariat 
  inrättades i departementet 1995. Sekretariatet har ut- vecklats successivt under 1996 och 1997 till nuvarande kansli för EU- samordning och internationella frågor, EUI. Först under hösten 1997 inrättades en funktion inom kansliet för samordning av fiskefrågor. 
 Inom departementet finns nu, förutom  
 EUI-kansliet, 
  sex sakenheter: animalieenheten vegetabilieenheten, livsmedelsenheten, miljö- och lands- bygdsenheten, fiskeenheten och same- och utbildningsenheten. Det finns också ett rättskansli och en administrativ enhet. Sammanlagt är 110 per- soner anställda vid Jordbruksdepartementet. 
 Fiskeenheten 
 Fiskefrågorna samlades inom en separat enhet inom Jordbruksdeparte- mentet först år 1992. Innan dess hanterades fiskefrågor t illsammans med  
 skogs-, 
 forsknings-, 
  same- och jaktfrågor på departementet. Enheten be- hövde på kort tid finna sina arbetsformer inom ramen för den svenska politiken samtidigt som förhandlingar om medlemskap i EU pågick. In- 
  
 104  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 ternationella fiskefrågor handlades först inom departementets internatio- nella sekretariat men överfördes till fiskeenheten 1995. 
 Efter  
 EU-inträdet 
  administrerar fiskeenheten i departementet alla frå- gor som rör fiske, den gemensamma fiskeripolitiken såväl som nationella frågor. Fiskeenheten arbetar med frågor som rör yrkesfisket, fritidsfis- ket, vattenbruk, förvaltning av havs- och fiskresurserna, marknadsregle- ring av fisk och fiskprodukter, strukturstöd på fiskets område samt ad- ministrativa ärenden om Fiskeriverket. Enheten biträder även UD med underlag till instruktioner i handelspolitiska frågor som rör fisk. Arbetet avser förhandlingar inom EU såväl som arbete inom andra internatio- nella organisationer såsom FAO, HELCOM, OECD m.fl., utformning av politik och strategier på längre och kortare sikt, styrning och vissa ärenden om överklagningar av normgivningen. Enhetens bemanning är sammanlagt åtta årsarbetskrafter. 
 Inom rättssekretariatet finns en person med särskild inriktning på fis- kefrågor som arbetar med sådana frågor till ca 60%. 
 Införandet av den gemensamma fiskeripolitiken i Sverige har krävt kompetensuppbyggnad inom fiskeenheten och ett nytt arbetssätt med tätare samarbete med Fiskeriverket såväl som med representationen i Bryssel. Detta har poängterats ytterligare genom att departementets re- surser har varit begränsade. 
 Personalomsättningen har under de senaste åren varit stor samtidigt som personalen har utökats. Arbetsfördelningen inom Fiskeenheten såväl som mellan fiskeenheten och Fiskeriverket är därför beroende av att en- skilda personers kompetens kan utnyttjas på bästa sätt. Nationella frågor och frågor om den gemensamma fiskeripolitiken har delats upp på så sätt att samtliga medarbetare hanterar både rent nationella frågor och frågor avseende den gemensamma fiskeripolitiken. Den stora arbetsbelastningen under de första åren av  
 EU-inträdet 
  har inneburit att samtliga medarbe- tare har fått lov att utföra uppgifter då det be hövts vid sidan av den ar- betsfördelning som skulle gälla. En av medarbetarna arbetar dock hu- vudsakligen med förhandlingar inom EU och andra till EU anknutna frå- gor. Två medarbetare arbetar på ungefär halva sin tid med övriga inter- nationella frågor och förhandlingar t.ex. FAO, regionala fiskeorganisa- tioner och OECD. En person arbetar huvudsakligen med marknadsfrågor och handelspolitiska frågor samt med veterinära frågor. En person ar- betar huvudsakligen med resursfrågor och förberedelser för förhandling- ar i dessa frågor men ansvarar även för vissa nationella förvaltningsfrå- gor, bl.a. överklaganden och frågor om gränsälvar. Strukturfrågor och kontrollfrågor har varit uppdelade på  
 1-2 
  olika personer som samtidigt har ansvarat för fiskets miljöfrågor. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 105 
  
 EUI-kansliet 
  
 Kansliet ansvarar för samordning av frågor inom departementets område som rör Sveriges medlemskap i EU samt andra internationella frågor.  
 EU-samordningen 
  av fiskefrågor integrerades inte i verksamheten från början utan fram till oktober 1997 sköttes samordningen på detta område av fiskeenheten. Fr.o.m. denna tidpunkt har dock ytterligare en person anställts vid  
 EUI-kansliet 
  med uppgift att särskilt samordna fiskefrågor- na. 
 Inom Regeringskansliet har fiskeenheten tidigare svarat för all sam- ordningen av ärenden såväl inom Jordbruksdepartementet som gentemot UD. Sedan inrättandet av en fiskefunktion inom  
 EU-kansliet 
  sker emel- lertid samordningen av  
 Coreper-frågor 
  tillsammans med detta. Även  
 ståndpunkts-pm 
  och instruktioner inför rådsarbetsgrupper och minister- rådsmöten hanteras nu i samråd med  
 EUI-kansliet. 
  
 Arbetsformer 
 Medlemskapet har ställt stora krav på flexibla och effektiva arbetsfor- mer. Fiskeenheten och Fiskeriverket har utvecklat ett mycket nära sam- arbete som fungerat trots bristen på resurser genom informella arbets- former och utbyte av personal mellan departementet och verket. Kraven på väl utvecklade rutiner har dock ibland fått stå tillbaka för ett mera pragmatiskt handlande. Under hösten 1997 har emellertid fiskeenheten och Fiskeriverket utvecklat och förfinat arbetsfördelning och rutiner sins- emellan. 
 Kompetens och dimensionering 
 Inom fiskeenheten har  
 EU-anslutningen 
  krävt en betydande kompeten- suppbyggnad och omprioritering mellan arbetsuppgifter. Fiskeenheten har utökat antalet medarbetare från fem till åtta men det råder ändå stän- dig resursbrist. Det faktum att personalomsättningen har varit hög har bidragit till att uppbyggnad av kompetens och utveckling av personalen såväl som av arbetsfördelning och rutiner har skett långsamt. I syfte att försöka följa alla aktuella fiskefrågor inom EU har det långsiktiga ut- vecklingsarbetet och arbetet med nationella fiskefrågor fått stå tillbaka. 
  
 106  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 Representationen 
 Sveriges ständiga representation i Bryssel utgör en egen myndighet som före medlemskapet hade 25 anställda. Nu är antalet 90, varav 25 kom- mer från UD och återstoden från alla övriga departement utom försvars- departementet. För hantering av fiskefrågor finns en tjänst som fiskeri- attaché och en kanslist. Lantbruksrådet har även funktion som fiskeråd och hanterar därför vissa frågor inom fiskeområdet. Vissa frågor kan även hanteras av andra inom representationen. Fiskeriattaché och lant- bruksråd tillsätts av Jordbruksdepartementet och skall därför i sakfrågor ses som departementets förlängda arm. Representationen deltar i visst beredningsarbete i Sverige och kan ersätta departementet i vissa fall vid förhandlingar. 
  
 4.4 
  
 Fiskeriverket 
  
 Fiskeriverkets administration har sedan  
 EU-inträdet 
  genomgått föränd- ringar. Redan i den organisation som fanns före  
 EU-inträdet 
  fanns en viss uppdelning mellan frågor om yrkesfiske och fritidsfiske. De senaste tre åren har verket successivt fortsatt att renodla de uppgifter som har att göra med den gemensamma fiskeripolitiken. 
  
 4.4.1 
  
 Historik 
  
 Den tidigare centrala myndigheten på fiskets område, Fiskeristyrelsen omvandlades genom instruktion, 1991:827, till Fiskeriverket. Beslutet innebar olika organisatoriska konsekvenser varav den viktigaste var att länsfiskenämnderna avskaffades, varvid verksamheten integrerades i länsstyrelserna. Ansvarig för fiskefrågor inom länsstyrelsen blev en län- sexpert. Vid Naturvårdsverkets omorganisation samma år överfördes Kustlaboratoriet till Fiskeriverket. Antalet utredningskontor reducerades från sju till fyra och senare till nuvarande tre. 
 Verkets centrala del organiserades i tre avdelningar, administrativa avdelningen, fiskeriavdelningen och utredningsavdelningen som inrätta- des 1985. Den senare med centralt ansvar för verksamheten vid de tre laboratorierna, fiskeriförsöksstationerna och utredningskontoren. 
 Fiskeriverket ändrade åter sin organisation den 1 mars 1995 dels med anledning av  
 EU-inträdet, 
  dels mot bakgrund av det utökade miljöansvar som tilldelats verket genom en ändring i instruktionen 1994:79. Första 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 107 
  
 steget mot en  
 EU-anpassad 
  organisation var att dela upp fiskeavdelning- en i en avdelning för marknads- och strukturfrågor och en avdelning för resurs- och miljöfrågor. Nästa steg i anpassningen gjordes under 1995 då en organisation med kvalitetskontrollanter inrättades. Det tredje steget 1996 innebar att en internkontrollfunktion inrättades och att en särskild kontrollenhet organiserades för administration och uppföljning av fångs- ter för kvothanteringen. Vid kontrollenheten registreras grunddata från fiskarenas loggböcker och från avräkningsnotor som utgör dokumenta- tion vid det första försäljningstillfället. Analyser och rapporter avseende dessa data utförs samt behandling av statistik och rapporter till EU avse- ende dessa data. De fysiska kontrollerna utförs såsom även före EU- inträdet av Kustbevakningen men 1996 inrättades två tjänster inom Fis- keriverket för kontroll av industrifisk vid anläggningen på Ängholmen. 
 Betoningen på miljöansvaret har inneburit en starkare roll som ansva- rig sektorsmyndighet. Detta innebär bl.a. att verket tillsammans med andra sektorsansvariga myndigheter inom de areella näringarna samver- kar med Naturvårdsverket för att utveckla långsiktiga strategier kring långsiktigt hållbart utnyttjande av resurser och biologisk mån Moore. 
 Sedan  
 EU-inträdet 
  har regeringen varje år givit Fiskeriverket olika uppdrag i regleringsbreven i syfte att inrikta verkets verksamhet mot en större  
 EU-anpassning. 
  Samtidigt har även miljöfrågornas betydelse beto- nats. 
  
 4.4.2 
  
 Den legala grunden 
  
 Av Förordningen (1996:1515) med instruktion för Regeringskansliet framgår att Fiskeriverket är en central myndighet under Jordbruksdepar- tementet. Instruktionen bearbetades inför  
 EU-medlemskapet 
  och är nu mer kortfattad samtidigt som fler föreskrifter om myndighetens arbets- uppgifter har tagits in i Verksförordningen (1995:1322). 
 Enligt förordningen (1996:145) med instruktion för Fiskeriverket skall Fiskeriverket verka för en ansvarsfull hushållning med fisktillgång- arna på ett sätt som långsiktigt medverkar till livsmedelsförsörjningen och vårt välstånd i övrigt. Vidare skall verket i enlighet med sitt sektor- sansvar för miljön, i samråd med naturvårdsmyndigheterna verka för en biologisk mångfald och därmed för ett rikt och varierat fiskbestånd. Des- sa övergripande mål gäller såväl på det nationella planet som i förhållan- de till EU. 
 I Fiskeriverkets instruktion anges även några mer detaljerade områden för verksamheten. Fiskeriverket skall: 
  
 108  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 · 
  
 medverka till att förutsättningar skapas för en livskraftig fiskenäring, till vilken också vattenbruket hör, och underlätta näringens anpass- ning till och utveckling på en fri marknad 
  
 · 
  
 följa, utvärdera och hålla regeringen informerad om utvecklingen in- om näringen 
  
 · 
  
 bistå regeringen och medverka i arbetet med internationella fiskefrå- gor och förhandlingar 
  
 · 
  
 medverka till att öka fiskemöjligheterna för allmänheten, och 
  
 · 
  
 främja forskning och bedriva utvecklingsverksamhet på fiskets områ- de. 
  
 Bland särskilda uppgifter och befogenheter upptas att Fiskeriverket för- valtar prisregleringskassan för fisk som avsåg medel i det nu avslutade svenska prisregleringssystemet. 
 Fiskeriverket får ta ut ersättning för tjänster, material och publikatio- ner som rör undersökningar och utveckling inom fiskets område, plane- ring av vattenvård och fiskevård, vattenbruksplanering, utredning och undersökning som rör vattenbyggnadsföretag samt utredning av miljö- konsekvenser inom fiskets område och recipientkontroll. Fiskeriverket får även ta ut ersättning vid försäljning av fisk från anläggningarna i Älv- karleby och i Kälarne. 
 Fiskeriverket får bedriva sådan tjänsteexport inom sitt verksamhets- område som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt och på de v illkor som tjänsteexportförordningen (1992:192) föreskriver. 
 Verksförordningen (1995:1322) t illämpas på Fiskeriverket. Verksför- ordningens 35 § som avser överklaganden till regeringen av myndighe- tens beslut är dock inte tillämplig. Istället har likalydande text förts in i instruktionen utom avseende Fiskeriverkets beslut i ärenden om forsk- ningsbidrag som, enligt instruktionen, inte får överklagas. 
 Av 7 § verksförordningen följer bl.a. att myndigheten skall samarbeta med andra myndigheter för att vinna fördelar för staten som helhet, samt beakta de krav som ställs på verksamheten av hänsyn till totalförsvaret, regionalpolitiken och miljöpolitiken. Enligt 16 § skall en myndighet ge regeringen stöd vid Sveriges deltagande i verksamheten inom Europeiska unionen genom att fortlöpande hålla regeringen informerad om hur verk- samheten utvecklas. Myndigheten skall ställa den personal till förfogande för Sveriges deltagande i EU som regeringen begär. 
 Fiskeriverket bemyndigas att inom skilda ämnesområden utföra upp- gifter och utfärda föreskrifter. Dessa bemyndiganden avser både åtgärder av rent nationell karaktär och sådana som behövs för komplettering och verkställighet av EG:s lagstiftning om den gemensamma fiskeripolitiken. I 9 § och bilaga 1 till författningssamlingsförordningen ( 1976:725) anges 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 109 
  
 att Fiskeriverket skall låta kungöra sina föreskrifter i Fiskeriverkets för- fattningssamling (FIFS). 
 Enligt 7 kapitlet 2 § regeringsformen skall vid beredning av rege- ringsärenden behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berör- da myndigheter. Härav följer att Fiskeriverket är skyldigt att svara på remisser från regeringen. Flertalet remisser kommer från Jordbruksde- partementet och från Miljödepartementet, men kan även komma från andra departement som Kommunikationsdepartementet och Näringsde- partementet. Antalet remisser från Miljödepartementet har på senare år ökat, främst beroende på verkets uttalade sektorsansvar för miljön. Som central myndighet på fiskets område och som sektorsmyndighet besvaras även remisser från andra myndigheter. Särskilt bör nämnas Naturvårds- verket som ofta i sina regeringsuppdrag har att samråda med Fiskeriver- ket. 
 Enligt 4 § Förvaltningslagen (1986:223) skall varje m yndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp t ill enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Denna serviceskyldighet föl- jer även av 7 § verksförordningen. En viktig och omfattande del av verk- samheten är att ge information, såväl i form av publikationer och annat skriftligt material som i form av muntliga upplysningar. Denna informa- tion gäller till stor del fiskeregler och föranleds bl.a. av verkets författ- ningsutgivning. Informationen gäller också i hög grad områden som fis- kerikontroll, strukturstöd och  
 FoU-verksamhet. 
  
 Med anledning av författningsarbetet följer också krav i lagen (1977:65) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. Av förarbetena till denna lag följer att myndigheten är skyldig att vidta lämpliga åtgärder för att bekantgöra föreskrifter hos allmänheten. 
  
 4.4.3 
  
 Några särskilda uppgifter 
  
 Enligt 36 § fiskelagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om avgifter för myndighets verksamhet enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av den. I 6 kap. 2 § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen före- skrivs att Fiskeriverket får meddela föreskrifter om ansökningsavgift i sådana ärenden. 
 I 51 § fiskelagen föreskrivs att länsstyrelsens beslut enligt fiskelagen eller enligt de föreskrifter som meddelas med stöd av den får överklagas hos Fiskeriverket. I 6 kap. 6 § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen föreskrivs att beslut av länsstyrelsen får överklagas hos Fiskeriverket. 
  
 110  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 4.4.4 
  
 Regleringsbrev för budgetåren 1997 och 1998 
  
 Utöver verksinstruktionerna ger regeringen årliga direktiv i reglerings- brev. Dessa kan variera i omfattning men under de senaste åren har de- taljeringsgraden ökat. Regleringsbreven är ett av de viktigaste instru- menten för regeringens styrning av myndigheterna. 
 Fiskeriverkets regleringsbrev för år 1997 såväl som för år 1998 är omfattande och mycket detaljerade med en lång rad deluppdrag. Det övergripande målet för Fiskeriverket har inte ändrats under de senaste åren och anges vara: 
  
 · 
  
 En ansvarsfull hushållning med fiskeresurserna så att de ger en god långsiktig avkastning samtidigt som den biologiska mångfalden beva- ras, konkurrenskraftiga företag inom fiskerinäringen utvecklas och tillgång på fisk av god kvalitet till fördel för konsumentintresset främjas. 
  
 Målformuleringen jämställer i än högre grad än instruktionen produk- tionsmålet med miljömålet samtidigt som konsumentintresset betonas. 
 Verksamhetsmålen är uppdelade på mål i förhållande t ill fiskerinä- ringen, fiskeresurserna och fritidsfisket. 
 När det gäller  
 fiskerinäringen  
 betonas arbetet inom EU. I reglerings- brevet för 1998 anges målet vara att Fiskeriverket skall vara aktivt och pådrivande inom EU:s gemensamma fiskeripolitik särskilt avseende fis- kerikontrollen och handels- och marknadsfrågor. I likhet med 1997 skall verkets rutiner effektiviseras vad gäller utformningen av svenska stånd- punkter inom EU. För 1997 betonades även en utveckling av arbetet vad gäller analys- och konsekvensutredningar inom den gemensamma fiskeri- politikens olika områden (interna och externa resurser, struktur, mark- nad) bl.a. så att konsument- och producentperspektiven förtydligas, för- bättrad kontroll på fiskets område, särskilt  
 landnings-kontrollen 
  och ar- betet med EG:s strukturstöd enligt strukturplanen för mål 5a fiske och programmet för gemenskapsinitiativet Pesca. 
 Avseende området  
 fiskeresurser  
 är målet att förhindra att beslutade fångstkvoter överskrids. Åtgärder för att förhindra överskridanden prio- riteras båda åren. Under 1997 angavs att Fiskeriverket skulle verka för biologisk mångfald på fiskets område och särskilt att forskningspro- grammet om reproduktionsstörningar hos Östersjöfisk genomförs. År 1998 skall Fiskeriverket redovisa en lägesrapport för hur den internatio- nella aktionsplanen för den vilda Östersjölaxen kan genomföras. För 1998 anges även mål för en förbättrad fiskevård samt för ekologisk ba- lans mellan vilda och odlade laxstammar i Östersjön. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 111 
  
 Avseende  
 fritidsfisket  
 skall Fiskeriverkets insatser för dess utveck- lingsmöjligheter ske med beaktande av tillgängliga medel och den gemen- samma fiskeripolitikens krav. 
 I regleringsbreven för såväl år 1997 som år 1998 fick Fiskeriverket dels flera preciserade krav på återrapportering, dels särskilda uppdrag att redovisas vid olika tidpunkter under verksamhetsåren. Kraven på åter- rapportering avser redovisningens struktur och preciserade områden. 
 De preciserade områden som skulle redovisas under år 1997 omfatta- de 15 uppdrag. För år 1998 har dessa utökats t ill 16 uppdrag. Flera upp- drag har återkommit bl.a.: 
  
 · 
  
 vilka insatser som vidtagits för att förbättra kontrollen på fiskets om- råde 
  
 · 
  
 redovisning och bedömning av insatserna för att nå verksamhetsmålen avseende arbetet med EG:s strukturstöd på fiskets område 
  
 · 
  
 detaljerad redovisning av deltagande i  
  
 EU-arbetet 
  
 · 
  
 särredovisning av Nya Svensk Fisks verksamhet med resultat- och balansräkning 
  
 · 
  
 redovisning och bedömning av verkets insatser för att nå verksam- hetsmålen avseende fångstkvoter 
  
 · 
  
 bedömning av Sveriges havsområden, sjöar och vattendrag samt där- med belysa fisketillsynen och fiskevården 
  
 · 
  
 För 1997 lade riksdagen ett besparingskrav på Fiskeriverkets anslag 
  
 för förvaltningsändamål på 6 miljoner kronor för perioden 
  
 1995/96 - 
  
 1997. 
  
 4.4.5 
  
 Verksamhetsgrenar 
  
 I regleringsbrevet för budgetåret 1995/96 angavs samma övergripande mål som för år 1997. Särskilda verksamhetsmål angavs för områdena, fiskevård och resursutnyttjande. 
 Fiskeriverket har redan i årsredovisningen för budgetåret 1995/96 börjat redovisa sina verksamheter enligt den modell som enligt regle- ringsbrevet skall användas för 1997 med uppdelning på fiskerinäring, fritidsfiske och fiskeresurser. 
 Verksamhetsgrenen fiskerinäringen  
 omfattar verksamhet som ryms inom EU:s gemensamma fiskeripolitik och som syftar till att reglera, stödja och utveckla fisket som näring. Även genomförande av sektorpla- nen och kompetensuppbyggnad på områdena struktur och marknad hör till detta område. Inom fiskerinäringen indelas verksamhetsområdet i yrkesfiske, vattenbruk, beredning och marknad. 
  
 112  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 Verksamhetsgrenen Fritidsfiske  
 omfattar såväl husbehovsfiske (med mängdfångande redskap) som fritidsfiske (med handredskap) och fiske- turism. Dessa fisken regleras inte närmare i den gemensamma fiskeripo- litiken. 
  
 Verksamhetsområdet Fiskeresurs  
 avser verksamhet som syftar till att ge en långsiktig avkastning på fiskeresurserna (resursreglering) samt bevara vattenmiljö och den biologiska mångfalden (fiskevård). Resurs- reglering omfattar all verksamhet som är relaterad till beståndsövervak- ningen och det arbete som leder fram till beslut om kvoter. Fiskevård innefattar alla åtgärder till skydd för fiskbestånden t.ex. regleringar om fredningstider, minimimått och bevakning av fiskets intressen i vattenmål och miljöskyddsärenden. 
  
 4.4.6 
  
 Verksamhetens kostnader för budgetåret 1995/96 
  
 Verksamhetsperioden 1995/96 är den första där Sverige deltagit fullt ut i EU. Genom omläggningen till kalenderårsvis redovisning redovisar Fis- keriverket verksamheten för 18 månader på samma sätt som andra myn- digheter. Dessa två parallella förändringar medför att jämförelser mellan år brister i tydlighet. 
 Fiskeriverket redovisar i sin årsredovisning för budgetåret 1995/96 även uppgifter som avser kostnader och finansiering omräknat t ill kalen- derår. Några av dessa sammanställningar redovisas. 
 Tabell 4.1: Verksamhetens kostnader fördelade på verksamhetgrenar kalenderåret 1996, tusen kronor. 
  
 Verksamhetsgren 
  
 Belopp 
  
 Procent 
  
 Årsarbets- 
  
 krafter 
  
 Fiskerinäring 
  
 21 277 
  
 12 
  
 25 
  
 Fritidsfiske 
  
 1 520 
  
 1 
  
 2 
  
 Fiskeresurser 
  
 133 312 
  
 74 
  
 202 
  
 Internationellt 
  
 ut- 
  
 22 770 
  
 13 
  
 7 
  
 vecklingsarbete 
  
 Summa 
  
 178 879 
  
 100 
  
 236 
  
 Källa: Fiskeriverkets årsredovisning 1995/96 
 Nya Svensk Fisks verksamhet inkluderas i marknadsfrågor. Inom verksamhetsområdet Fiskerinäring som omfattar en kostnad på 21,3 miljoner kronor avser 6,4 miljoner kronor åtgärder som hör till marknad- såtgärder medan 7,5 miljoner kronor avser åtgärder för yrkesfiske. Insat- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 113 
  
 serna inom vattenbruket och beredning är av betydligt mindre omfatt- ning. 
 Tabell 4.2: Verksamhetskostnadernas organisatoriska fördelning, tusen kronor 
  
 Avdelning/Enhet 
  
 Belopp 
  
 Fiskeriverket centralt 
  
 54 854 
  
 SWEDMAR 
  
 22 770 
  
 Laboratorierna 
  
 54 538 
  
 Fiskeriförsöksstationer 
  
 20 758 
  
 Fartyg 
  
 10 601 
  
 Utredningskontor 
  
 15 358 
  
 Totalt 
  
 178 879 
  
 Källa: Fiskeriverkets årsredovisning för budgetåret 1995/96 
 Av verksamhetens kostnader åtgår ca 30% till den centrala förvaltningen och 30% till verksamheten vid laboratorierna. 
  
 4.4.7 
  
 Fiskeriverkets finansiering 
  
 Fiskeriverkets verksamhet finansieras genom anslag, avgifter, vattenav- giftsmedel samt med  
 EG-bidrag. 
  
 Tabell 4.3: Fiskeriverkets finansieringskällor omräknade till kalenderåret 1996, tusen kronor 
  
 Finansiering 
  
 Belopp 
  
 Anslag, C 1 och C2 
  
 67 336 
  
 Anslag, C 7 (äldre anslag) 
  
 257 
  
 Fiskeavgifter (10:5, 10:6 och villkorsme- 
  
 13 809 
  
 del) 
  
 Prisregleringsmedel 
  
 6 837 
  
 EG-medel 
  
 11 153 
  
 Uppdrag i vattenmål 
  
 14 000 
  
 Odling, fiskeriförsöksstationer 
  
 20 000 
  
 SWEDMAR, uppdrag 
  
 22 000 
  
 Övrigt 
  
 23 487 
  
 Summa 
  
 178 879 
  
 Källa: Underlag i Fiskeriverkets årsredovisning 1995/96 
 Av den sammanlagda kostnaden för verksamheten under föregående budgetperiod omräknat till kalenderåret 1996, finansierades 38% med anslagsmedel. Posten övrigt på 23,5 miljoner kronor innehåller till 
  
 114  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 största delen medel för forskning och undersökningsverksamhet som har gått till laboratorierna. 
  
 Tabell 4.4: Verksamhetens kostnader, tusen kronor och finansie- 
  
 ringskällor fördelat på enheter i procent, budgetåret 1995/96. 
  
 Avdelning 
  
 Kostnader 
  
 Finansieringskälla 
  
 Anslag Anslag 
  
 Vatten- 
  
 Prisreg- 
  
 EG- Avgif- 
  
 C1, C2 
  
 C 7 
  
 lag, §§ 
  
 lerings- 
  
 medel ter/ 
  
 10:5,6 
  
 medel 
  
 e 
 xternt 
  
 Svensk Fisk 
  
 7 840 
  
 100 
  
 Resursavd. 
  
 26 716 
  
 100 
  
 Marknadsavd. 
  
 12 481 
  
 100 
  
 Utredningsavd. 
  
 6 183 
  
 59 
  
 32 
  
 1 
  
 8 
  
 Sötvattenlsab. 
  
 20 337 
  
 37 
  
 21 
  
 42 
  
 Älvkarleby 
  
 12 908 
  
 3 
  
 73 
  
 24 
  
 Nguyen 
  
 7 850 
  
 52 
  
 8 
  
 40 
  
 Havsfiskelab. 
  
 19 173 
  
 62 
  
 1 
  
 12 
  
 25 
  
 Fartyg 
  
 10 601 
  
 55 
  
 45 
  
 Kustlab. 
  
 15 029 
  
 16 
  
 3 
  
 2 
  
 79 
  
 Utrednk: Luleå 
  
 6 970 
  
 10 
  
 3 
  
 23 
  
 19 
  
 45 
  
 Härnösand 
  
 4 886 
  
 16 
  
 56 
  
 17 
  
 11 
  
 Jönköping 
  
 3 501 
  
 25 
  
 38 
  
 3 
  
 34 
  
 Swedmar 
  
 22 771 
  
 100 
  
 Adm avskr. 
  
 1 994 
  
 Totalt 
  
 178 879 
  
 37,8 
  
 0,1 
  
 7,7 
  
 3,8 
  
 6,2 
  
 44,4 
  
 Tabellen visar vilka finansieringskällor som dominerar för olika delar av verksamheten. Den administrativa avdelningens kostnader har förde- lats på övriga enheter. Fiskeriverkets verksamhet finansierades föregå- ende budgetår till över 60% med andra medel än anslag. Resurs- och miljöavdelningen och Marknads och strukturavdelningen var helt an- slagsfinansierade. Svensk Fisk finansierades av prisregleringsmedel och Franklin helt med avgifter. Laboratorierna har olika tyngdpunkt i sin finansiering. Havsfiskelaboratoriet finansierades till 60% med anslags- medel medan Sötvattenslaboratoriet finansierades till 37% och Kustlabo- ratoriet till 16% med anslagsmedel. Fartygen anslagsfinansieras till 55%. Utredningskontoren finansieras till en liten del med anslag men Jönköping finansieras ändå till så stor del som 25%. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 115 
  
 Fiskeriverket disponerar 1997 följande anslag: 
  
 · 
  
 C 1 
  
 Fiskeriverket 
  
 58 
  
 166 000 kr 
  
 · 
  
 C 2 Strukturstöd till fisket 
  
 30 890 000 kr 
  
 · 
  
 C 3 
  
 Från  
 EG-budgeten 
  finansierade strukturstöd till 
  
 fisket m.m. 
  
 80 
  
 000 000 kr 
  
 · 
  
 C 4 
  
 Fiskevård 
  
 4 612 000 kr 
  
 Härutöver får Fiskeriverket disponera 
  
 en anslagskredit 
  
 på högst 
  
 4 500 000 kronor. Särskilda resurser för  
 EU-relaterade 
  uppgifter som Fiskeriverket har fått som förstärkning kan inte användas vid eventuella omprioriteringar av verksamheten. 
 Enligt regleringsbrevet 1997 skall verksamhet inom utredningskonto- ren, undersökningsfartygen och tjänsteexport finansieras med avgifter samt utgöra separata resultatområden. Avgifterna bestäms av Fiskeri- verket utom i de fall som avses i 15 § avgiftsförordningen (1992:91). Inkomster från avgifter får disponeras av Fiskeriverket. Fiskeriverket fastställer, efter samråd med Riksrevisionsverket, taxor för Fiskeriver- kets uppdragsverksamhet. Enligt årsre dovisningen för budgetåret 1995/96 finansierades utredningskontorens uppdragsverksamhet och undersökningsfartygen helt med avgifter. Tjänsteexporten inom SWEDMAR innebar en förlust på ca 2 miljoner kronor. 
 Fiskeriverket disponerar för 1997 även en låneram på 10 m iljoner kronor för investeringar i anläggningstillgångar för förvaltningsändamål. Låneramen får dock inte tas i anspråk i de fall verksamheten finansieras med  
 EG-medel. 
  
 När det gäller de medel på sammanlagt 37 miljoner kronor som av- satts i regleringsbrev 1995/96 för verksamheten med Nya Svensk Fisk skall dessa slutregleras. Drygt 29 miljoner kronor av dessa medel redovi- sas i årsredovisningen för 1995/96 under påbörjade projekt. Den 30 de- cember 1997 fanns ca 20 miljoner kronor kvar av dessa medel. 
 Förändringar i Fiskeriverkets anslagssammansättning under de tre senaste budgetåren framgår av nedanstående tabell. 
  
 116  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 Tabell 4.5: Fiskeriverkets anslag 1994/95, 1995/96 och 1997, tusen kronor 
  
 Budgetår 
  
 1994/95 
  
 1995/96 
  
 Årsbas 1997 
  
 Fiskeriverket 
  
 D 1 
  
 C 1 
  
 C 1 
  
 C 1 
  
 53 272 
  
 93 459 
  
 62 372 
  
 58 166 
  
 Främjande av fiskenäringen 
  
 D 2 
  
 C 2 
  
 C 2 
  
 3 684 
  
 5 684 
  
 3 794 
  
 Strukturstöd till fisket m.m. 
  
 D 3 
  
 C 3 
  
 C 3 
  
 C 2 
  
 och Särskilda insatser för 
  
 26 391 
  
 53 837 
  
 35 942 
  
 30 890 
  
 fisket 
  
 Från  
 EG-budgeten 
  finansierat 
  
 C 4 
  
 C 4 
  
 C 3 
  
 strukturstöd till fiske m.m. 
  
 120 000 
  
 80 000 
  
 80 000 
  
 Bidrag till fiskevård 
  
 D 4 
  
 C 5 
  
 C 5 
  
 C 4 
  
 3 612 
  
 5 418 
  
 3 612 
  
 4 612 
  
 Ersättning för intrång i 
  
 D 5 
  
 C 6 
  
 C 6 
  
 enskild fiskerätt m.m. 
  
 1 000 
  
 1 500 
  
 1 000 
  
 Summa 
  
 87 959 
  
 186 720 
  
 173 668 
  
 Räknat på årsbas har anslagen sammanlagt reducerats med 13 052 000 kronor för år 1997. 
 Anslaget C 1 har reducerats med 4 206 000 kronor. 
 Anslaget C 2 för främjandet av fikenäringen har utgått och ingår fr.o.m. 1997 i anslaget C 1 vilket innebär en reducering med 3 794 000 kronor. C 2 anslaget avsåg medel för det samlade  
 FoU-programmet 
  på fiskets område och disponerades efter samråd med Skogs- och jordbru- kets forskningsråd. 
 Anslaget för strukturstöd till fisket m.m. (C 3 1995/96 och C 2 1997) disponeras för bidrag enligt förordningen 1994:1716 om fisket, vatten- bruket och fiskerinäringen. Anslaget (C 3 för 1997 och C 4 för 1995/96) skall i allt väsentligt disponeras för den statliga svenska andelen i det stöd som finansieras av Fonden för fiskets utveckling vars  
 EG-medel 
  redovisas under C 4 år 1997. Anslaget har reducerats med 5 052 000 kronor men utöver anslaget belopp får Fiskeriverket 1997 disponera 6 miljoner kronor av prisregleringsmedlen för nationell medfinansiering. 
 Bidraget för fiskevård har ökat med 1 miljon kronor 1997 samtidigt som anslaget för ersättning till intrång i enskild fiskerätt har utgått. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 117 
  
 4.4.8 
  
 Fiskeriverkets organisation 
  
 Myndighetens organisation efter 1 september 1997 beskrivs i nedanstående organisationschema 
 Fig. 4.1: Fiskeriverkets organisation 1997. 
  
 Styrelse 
  
 Nya Svensk Fisk 
  
 Internrevisor 
  
 GD 
  
 Stab 
  
 SWEDMAR 
  
 Juridik, Information 
  
 Fiskerikontroll- 
  
 Marknads- och 
  
 Utrednings- 
  
 Resurs- och 
  
 Administrativ 
  
 avdelning 
  
 strukturavdelning 
  
 avdelning 
  
 miljöavdelning 
  
 avdelning 
  
 Havsfiske- 
  
 Sötvattens- 
  
 Kust- 
  
 Utrednings- 
  
 laboratoriet 
  
 laboratoriet 
  
 laboratoriet 
  
 kontor 
  
 Jönköping 
  
 Luleå/Härnösand 
  
 Östersjö- 
  
 Örebro- 
  
 laboratoriet 
  
 kontor 
  
 Forskningsfartyg 
  
 Fiskeri- 
  
 försöksstation 
  
 Älvkarleby 
  
 Fiskeri- 
  
 försöksstation 
  
 Nguyen 
  
 Central ledning 
 Fiskeriverket är den centrala statliga myndigheten för fiskevård och fiske i Sverige. Fiskeriverket lyder under Jordbruksdepartementet och leds av en generaldirektör som även är ordförande i verkets styrelse. 
 Styrelsen får överlåta till generaldirektören att besluta om sådana fö- reskrifter som avses i 13 § p.4 verksförordningen (1995:1322), d.v.s. föreskrifter som riktas till enskilda, kommuner eller landsting. Detta gäller dock inte sådana föreskrifter som är av principiellt slag eller av 
  
 118  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 större vikt. Om ett styrelseärende som avser förbud mot eller begräns- ningar av visst fiske är så brådskande att styrelsen inte hinner samman- träda för att behandla det, får ärendet avgöras genom meddelanden mel- lan ordföranden och minst så många ledamöter som behövs för att sty- relsen skall vara beslutsför. Generaldirektören får ensam avgöra ärendet om detta är lämpligare. Ett sådant beslut skall anmälas vid nästa sam- manträde med styrelsen, förordning (1997:140). 
 För konsumentfrämjande åtgärder på fiskets område har Fiskeriver- ket ett råd som beslutar på verkets vägnar om disposition av de medel som finns för ändamålet. Rådet består av generaldirektören och sex and- ra ledamöter som utses särskilt av regeringen, förordning (1997:637). Generaldirektören är rådets ordförande. 
 Den centrala myndigheten 
 Fiskeriverkets centrala delar är lokaliserade till Göteborg. Den centrala organisationen är indelad i fem avdelningar och en kontrollenhet. Avdel- ningarna är Marknads- och strukturavdelningen, Utredningsavdelningen, Resurs och miljöavdelningen, Avdelningen för fiskerikontroll samt den Administrativa avdelningen. Direkt under generaldirektören organiseras en stab som handhar juridiska frågor och information samt SWEDMAR., fiskeriverkets internationella konsultgrupp. Dessutom finns en internrevision samt Nya Svensk Fisk direkt under generaldirek- tören. Avdelningen för fiskerikontroll inrättades den 1 september 1997 och var tidigare, under ett uppbyggnadsskede, en enhet direkt under ge- neraldirektören. 
  
 Resurs- och miljöavdelningen  
 är uppdelad i två enheter varav den ena inriktas mot nationell fiskevård och en andra mot internationell fis- kevård. Den 1 september 1997 överfördes utrednings kontoren till avdel- ningen från Utredningsavdelningen. 
 Avdelningens uppgifter avser fiskevårds- och m iljöfrågor samt frågor om fritidsfiske. Avdelningen medverkar i förhandlingar inom EU och övriga internationella förhandlingar om fångstkvoter och fiskeregler, beslutar om regler för fisket såsom fiskekvoter, redskapsbestämmelser, fredningstider, minimimått m.m. Inom fritidsfisket arbetar avdelningen för att öka allmänhetens fiskemöjligheter bl.a. genom fiskevårdsåtgärder samt utvecklar fisketurismen. Underlaget för resurs- och miljöavdelning- ens uppgifter kommer från laboratoriernas unders ökningar. Avdelningen har därför ett utvecklat samarbete med Havsfiske- och Kustlaboratorier- na om beståndsuppskattningar i marin m iljö och med Sötvattenslabora- toriet om beståndsuppskattningar i sötvatten. Sötvattenslaboratoriets kontor i Örebro analyserar data avseende sötvatten i den s.k. RASKA- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 119 
  
 databasen. Genom utredningskontoren bevakas fiskets intressen i ären- den enligt vattenlagen och miljöskyddslagen. 
 Marknads- och strukturavdelningen  
 ansvarar för frågor om EG:s marknadsregleringar och strukturstöd, administrerar licensregistren för yrkesfiske och fartygstillstånd samt auktoriserar återförsäljare. Även frågor avseende yrkesfisket i de stora sjöarna som inte direkt regleras genom EU administreras av avdelningen. 
  
 Som fondansvarig myndighet rapporterar Fiskeriverket till kommis- sionen och regeringen om strukturstödets användning, rekvirerar medel till strukturstödsprogrammen samt fastställer rutiner för struktur- stödsprogrammen. Marknads- och strukturavdelningen utbetalar alla stöd inom ramen för mål 5 a och Taylor samt deltar i och upprätthåller sekretariatsfunktionen för övervakningskommittéerna för mål 5 a och Pescaprogrammen. 
  
 Avdelningen för fiskerikontroll  
 ansvarar för kvot uppföljning och kontroll av fiskets fångster och landningar. Syftet är att förhindra att överenskomna kvoter överskrids. Kontrollen sker dels genom en admi- nistrativ rutin med uppföljning och avstämning av fiskarenas l oggböck- er, landningsdeklarationer och avräkningsnotor från försäljningen samt licensregistren, dels genom fysisk kontroll av industrifiske såväl som av konsumtionsfiske. Regionalt finns personal placerad som svarar för kva- litetskontrollen. Vidare svarar kontrollenheten för inspektion och kontroll av marknadsorganisationen samt transportbestämmelser. Avdelningen handhar även den officiella statistiken på fiskets område. 
  
 Utredningsavdelningen  
 administrerar på central nivå Fiskeriverkets utrednings- och undersökningsverksamhet som bedrivs på olika platser i landet (mer ingående beskrivning återfinns i kap. 9). Den centrala enhe- ten planerar och samordnar arbetet med övergripande nationella och in- ternationella frågor, handlägger stöd till extern  
 FoU-verksamhet 
  och deltar i SJFR:s beredningsgrupp för fisk, Nordisk arbetsgrupp för fisk- forskning, SNV:s miljöövervakningsnämnd, m.fl. samt tillsammans med Havsfiskelaboratoriet i internationella forskningsorgan. Enheten hand- lägger även ärenden om tillstånd för utländska forskningsfartyg och ver- kets fartygstillstånd på andra nationers vatten. 
  
 Administrativa avdelningen  
 består av tre funktioner ekonomi, data och personal. Ekonomiadministrationen har under de senaste åren även decentraliserats till övriga enheter, utanför Göteborg. Personalenheten uppdelas i personal, lönehantering och serviceenheter och arbetar med sedvanliga uppgifter inom respektive område. Dataenheten har i uppgift att förvalta nätet, databaserna, och utrustningen. Databaserna ligger på en  
 UNIX-server 
  och innehåller fiskeridata, uppgifter om vatte ndomar samt ekonomi. Avdelningen för fiskerikontroll har egen datapersonal som svarar för systemen inom enhetens verksamhetsområde. 
  
 120  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 Stab, juridik och information  
 svarar för Fiskeriverkets behov av ju- ridisk kompetens samt informationsinsatser. I staben ingår en jurist och en informatör. 
  
 Internrevisionen,  
 inrättades 1996 och bemannades 1997. EU:s kon- troll och uppföljningssystem kräver att m yndigheter som är fondansvari- ga och betalar ut stöd har en internrevisionsfunktion. Internrevisorns arbete riktas mot generaldirektorat XX inom komissionen. 
 SWEDMAR 
 SWEDMAR bildades 1974 och är Fiskeriverkets internationella kon- sultgrupp. Ett avtal med SIDA reglerar förhållandena så att Fiskeriver- ket är institutionell konsult avseende biståndsfrågor på fiskets område. Det övergripande målet för verksamheten är att stödja utvecklingslän- derna för att kunna utnyttja hav, kust- och inlandsvatten för en uthållig matproduktion och förbättrad levnadsstandard. SWEDMAR tillhanda- håller konsulttjänster inom områdena fiskeriadministration, fiskeriforsk- ning, vattenbruksutveckling, kustutveckling, miljöskydd, utbildning, do- kumentation, information samt projektadministration. 
 Under åren  
 1990-95 
  svarade Ho för de av Sverige finansie- rade projekten i Angola och  
 Guinea-Bissau. 
  Omsättningen uppgick till 50 miljoner kronor per år. Verksamheten har därefter minskat och bi- ståndssamarbete sker även inom EU. Budgetåret 1995/96 uppgick om- slutningen till ungefär 23 miljoner kronor. Personalen har minskats till 5,5 personer. 
 Nya Svensk Fisk 
 Nya Svensk Fisk började verksamheten med nuvarande inriktning som- maren 1995. Verksamheten finansieras med reserverade medel från den tidigare prisregleringskassan, 30 miljoner kronor. Prisregleringmedlen avsattes under tiden före  
 EES-inträdet 
  av fiskarena till det dåvarande svenska prisregleringssystemet. Verkets beslut avseende Svensk Fisks verksamhet fattas av ett särskilt råd som utsetts av regeringen. General- direktören är rådets ordförande och övriga representanter kommer från branschens organisationer, konsumentorganisationer och allmänintresset 
 Rådet har lagt fast ett övergripande mål som innebär att Nya Svensk Fisk långsiktigt skall främja konsumtionen av fisk och skaldjur. Målet är att öka konsumtionen från en till två portioner fisk i veckan. Målet bör vara uppfyllt inom en  
 5-årsperiod. 
  En attitydunders ökning genomförs hösten 1997 för att utvärdera effekten av hittills gjorda insatser. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 121 
  
 Nya Svensk Fisk arbetar främst genom att genomföra riktade kampanjer, projekt och evenemang som syftar till att öka konsumtionen av fisk och skaldjur. Verksamheten riktar sig såväl till allmänheten som till fisk- branschen. 
 Lokala enheter 
 Laboratorier, utredningskontor och övriga lokala enheter beskrivs ingå- ende i kapitel 9. I detta kapitel redovisas endast översiktligt vilka enheter som finns, personalresurser samt finansiering. 
 Verksamheterna vid de lokala enheterna styrs genom verksamhets- planering och i budgetdialogen. Laboratorierna och utredningskontoren utgör separata resultatenheter. Verksamheten i varje lokal enhet är själv- ständig och enhetscheferna har mycket stort inflytande på verksamhetens inriktning. Till utredningsavdelningen Hör Havsfiskelaboratoriet, Söt- vattenslaboratoriet och Kustlaboratoriet. För laboratorierna görs sepa- rata internbudgetar samt bokslut. 
 Havsfiskelaboratoriet  
 i Lysekil med  
 Östersjölaboratoriet  
 i Karls- krona samt  
 forskningsfartygen  
 Argos och Baldwin bidrar med sin verk- samhet till information för bestånds uppskattningar från marina bestånd. 
  
 Resursöversikter ges ut två gånger per år. Informationen kommer främst från följande källor: 
  
 · 
  
 Fångstanalys av fisk och skaldjur genom analys av stickprover ur kommersiella landningar samt fångster ombord på fartyg. Vid analy- sen används även data från loggböcker och från försäljningdoku- mentation 
  
 · 
  
 Hydroakustiska översikter över sill och skarpsill vars grunddata hämtas från biologiska trålningar med hjälp av forskningsfartygen 
  
 · 
  
 Trålundersökningar av kommersiellt viktiga fiskslag utförs med hjälp av undersökningsfartygen i Skagerrak, Kattegatt och Östersjön. Upp- giften är att beskriva historiska trender för fiskbestånden och att årli- gen ta fram årsindex för att använda i prognosmodeller. 
  
 Sötvattenslaboratoriet  
 i Drottningholm med en enhet i Örebro och fiskeriförsöksstationer i Kälarne och Älvkarleby riktar främst sin verk- samhet inom resursövervakningen mot de stora sjöarna samt vattendrag med lax, havsöring och ål. Metoder för resursövervakning är ekoräk- ningar, trålning, elfisken och insamling av fiskeristatistik. Arbetet be- drivs i nära samarbete med yrkes- och fritidsfiskets organisationer samt med andra som kan leverera in data till den databas som  
 Örebro-kontoret 
  utvecklar, RASKA. En annan uppgift är förvalta och kvalitetssäkra da- tabasen för fisk i rinnande vatten, elfiskedatabasen. Materialet samman- 
  
 122  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 ställs i en årlig resursöversikt. Sötvattenslaboratoriet har även uppgifter inom fiskevården, fiskeriteknik och miljöövervakningen t.ex. analys av kalkningseffekter. 
 Vid fiskeriförsöksstationen i Älvkarleby bedrivs FoU kring laxfiskar fisk samt kompensationsodling och utsättning av lax och laxöring för Dalälven. Davidson verksamhet är riktad mot fiskevårds och avelsfrågor som hör samman med odling och utsättning av fisk. Där finns förutom en fryst genbank även en levande genbank för vilda laxstammar. 
  
 Kustlaboratoriet  
 i Öregrund med personal i Forsmark, Ringhals, Simpevarp, Barsebäck och Göteborg bistår Resurs- och Miljöavdelning- en med information om kustfiskbestånden och fisket i kustzonen. En re- sursöversikt lämnas årligen som används som underlag för begränsning av överfiskade bestånd och för att utveckla rekommendationer om kust- fisket. Materialet används även i samarbetet med övriga Östersjöstater. Externfinansierad miljöövervakning bedrivs avseende miljöns effekter på fisk bl.a. vid samtliga kärnkraftverk, för skogsindustrin och, som särskilt projekt, avseende Öresundsbron. Uppgifter från denna verksamhet an- vänds även av Fiskeriverket i utredningskontorens verksamhet med vat- tenmål. Laboratoriet har även uppgifter avseende fiskevården, fiskeri- teknik och fiskeriekonomi. 
  
 Utredningskontoren  
 är belägna i Jönköping och i Luleå. Kontoret i Härnösand har dragits in men har tills vidare personal kvar. Kontoren, svarar för uppföljning av lax- och havsöringsbeståndens utveckling i de viktigaste vattendragen. I denna övervakning ingår elfiske och kontroll av laxungars utvandring, statistik samt kontroll av fiskvägar. Data ligger till grund för Sötvattenslaboratoriets årliga resursöversikt. Utrednings- kontoren utgör Fiskeriverkets expertorgan i vattenmål och miljöskyddsä- renden. Till vattenmålen hör även uppdrag som utredningskontoren utför mot ersättning. Även i miljöskyddsärenden kan utredningskontoren ha externt finansierade uppgifter t.ex. till koncessionsnämnden. 
 Personal 
 Fiskeriverket har totalt 230 anställda (enligt årsre dovisningen 1995/96 236 årsarbetskrafter) varav ca 70 i Göteborg. Övriga anställda fördelas enligt följande. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 123 
  
 Tabell 4:6: Antalet anställda 1995,1997 och pr ognos för 
  
 1998, årsar- 
  
 betskrafter 
  
 Enhet 
  
 1995-03-01 
 1997-01-01 
 1998-01-01 
  
 Verksledning, stab 
  
 5 
  
 4 
  
 5 
  
 Nya Svensk Fisk 
  
 2 
  
 3 
  
 Administrativa avd. 
  
 18 
  
 20 
  
 21 
  
 Resurs- och miljöavd. 
  
 15 
  
 10 
  
 11 
  
 Marknads- o. strukturavd. 
  
 12 
  
 11 
  
 11 
  
 Avd. f. Fiskerikontroll 
  
 14 
  
 21 
  
 Utredningsavd. 
  
 3 
  
 5 
  
 5 
  
 Summa Centralt 
  
 53 
  
 66 
  
 77 
  
 Sötavattenlsaboratoriet 
  
 26 
  
 27 
  
 26 
  
 Filialkontor, Örebro 
  
 3 
  
 5 
  
 5 
  
 Fiskeriförsöksstat., Älvkarleby 
  
 12 
  
 11 
  
 10 
  
 Fiskeriförsökstat., Nguyen 
  
 9 
  
 11 
  
 9 
  
 Summa  
 SÖ-lab. 
  
 50 
  
 54 
  
 50 
  
 Havsfiskelaboratoriet 
  
 27 
  
 34 
  
 32 
  
 Östersjölabortaotiet 
  
 5 
  
 7 
  
 7 
  
 Undersökningsfartygen 
  
 18 
  
 16 
  
 17 
  
 Summa  
 H-lab. 
  
 50 
  
 57 
  
 56 
  
 Summa Kustlaboratoriet 
  
 24 
  
 26 
  
 25 
  
 Utredningskontor: Luleå 
  
 7 
  
 7 
  
 7 
  
 -- 
  
 Härnösand 
  
 6 
  
 7 
  
 5 
  
 -- 
  
 Jönköping 
  
 4 
  
 5 
  
 4 
  
 Summa utredningskontor 
  
 17 
  
 19 
  
 16 
  
 Summa SWEDMAR 
  
 14 
  
 6 
  
 4 
  
 Summa totalt 
  
 208 
  
 228 
  
 228 
  
 4.5 
  
 Länsstyrelserna 
  
 I detta avsnitt beskrivs länsstyrelsernas samlade uppgift med fiskefrågor. Hantering av  
 EU-stöd 
  ingår som en del av uppgiften. 
 I kapitel 6 redovisas länsstyrelsernas arbete med  
 EU-stöd 
  mer i detalj och nationella uppgifter redovisas i kapitel 8. 
 Allmän inriktning 
 Varje länsstyrelse utgör formellt en central statlig myndighet under Inri- kesdepartementet. Enligt förordningen (1990:1510) med länsstyrelsein- struktion har länsstyrelserna bl.a. till uppgift att verka för att de fast- ställda nationella målen inom olika samhällssektorer får genomslag i 
  
 124  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 länet och att svara för den statliga förvaltningen i länet, i den mån inte någon annan myndighet har ansvaret för uppgiften. 
 Länsstyrelserna skall särskilt, med beaktande av fastställda nationella mål, verka för att statlig, kommunal och landstingskommunal verksam- het i länet samordnas och anpassas efter de övergripande miljö- och re- gionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktig, god hushållning med naturresurserna. 
 Fiskefrågor vid länsstyrelserna 
 Länsstyrelsen svarar bl.a. för frågor om fisket. Ansvaret vilar dock inte på länsstyrelsen om det finns särskilt föreskrivet att någon annan statlig myndighet skall svara för uppgiften. För länsstyrelserna dominerar ar- betet med frågor som har anknytning till den nationella fiskeadministra- tionen. Av de verksamheter som tillförts genom  
 EU-inträdet 
  är arbetet med strukturstöden mest omfattande. 
 I länsstyrelsernas instruktion anges att det skall finnas en länsexpert för sakområdet fiske. Parker skall under länsstyrelsens ledning ha ett ansvar för sitt sakområde och medverka till samordning mellan olika sakområden inom länsstyrelsen. Innan länsstyrelsen beslutar att förordna länsexpert för fiske skall samråd ske med Fiskeriverket. I det fall Fiske- riverket och länsstyrelsen inte kan bli ense om en anställning hänskjuts ärendet till regeringen för avgörande. För närvarande finns det maximalt en länsfiskekonsulent per län. I några fall delar 2 län på en person. 
 Fiskeriverket får enligt sin instruktion 11 § besluta att ett ärende som rör Fiskeriverkets ansvarsområde skall överlämnas av länsstyrelsen till verket för avgörande, om ärendet berör flera länsstyrelsers områden. Fiskeriverket får även delegera vissa uppgifter till länsstyrelserna. 
 I regleringsbrevet för länsstyrelserna för 1995/96 fastställdes två ge- mensamma övergripande mål och ett gemensamt verksamhetsmål för fiskeverksamheten. 
 Övergripande mål: 
  
 · 
  
 Länsstyrelserna skall medverka till en ansvarsfull hushållning med fisktillgångarna. 
  
 · 
  
 Länsstyrelserna skall medverka till utvecklingen av konkurrenskrafti- ga företag inom fiskerinäringen. 
  
 Verksamhetsmål: 
  
 · 
  
 Länsstyrelserna skall prioritera insatser inom ramen för EG:s struk- turstöd till vattenbruket, fiskberedningsindustrin och infrastrukturen på fiskets område. 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 125 
  
 I regleringsbrevet för 1995/96 fick Fiskeriverket i uppdrag att utar- beta ett gemensamt system för redovisning och uppföljning av länsstyrel- sernas uppgifter på fiskets område. Uppdraget skulle utföras i samråd med länsstyrelserna. Under 1996 re dovisades uppdraget till Jordbruksde- partementet och resultatet är att länsstyrelserna redovisar enligt en ge- mensam mall i sina årsredovisningar. 
 Uppgifter 
 Länsstyrelsernas uppgifter avseende den gemensamma fiskeripolitiken avser hantering av strukturstöd. Uppgifterna avseende den nationella fiskeripolitiken avser främst fiskevård samt fiskeplanering, tillsyn, till- stånd och överklaganden. En närmare beskrivning ges i kapitel 8. 
 Resurser 
 Fiskefrågor utgör en liten del av länsstyrelsernas totala verksamhetskost- nader. Enligt Jordbruksdepartementets  
 samman-ställning 
  av länsstyrel- sernas årsredovisningar för budgetåret 1995/96 uppgick den andel av kostnaderna som används för fiskeriadministration i genomsnitt till 1,5%, motsvarande i genomsnitt 1,8 miljoner kronor och totalt för alla länssty- relser 59 miljoner kronor. Enligt uppgifter från  
 årsredo-visningarna 
  mot- svarar anslag på 36,8 miljoner kronor omräknat till kalenderår. 
 Det totala antalet årsarbetskrafter för fiskefrågor inom länen omräk- nat till kalenderår uppgick samma år t ill 54,2. För arbetet med fiskefrå- gor redovisades i genomsnitt omräknat till kalenderår 2,3 årsarbetskraf- ter men några län redovisar betydligt mer, t.ex. Göteborgs och Bohus län 6,7, Värmland 4,3 Jämtland 6,1 och Norrbotten 3,8. 
 Arbetsuppgifterna är ojämnt fördelade över länen både t ill innehåll och volym. Antalet yrkesfiskelicenser uppgår t ill 2 891 stycken varav Göteborgs och Bohus Län svarar för 41%. Även antalet ansökningar om stöd från strukturfonderna varierar. Av totalt 774 ansökningar tog Göte- borgs och Bohus län emot 360 stycken och använde 65% av sina resur- ser som är inriktade mot fiske till detta. Södermanlands län däremot tog inte emot någon enda ansökan men satsade 15% av resurserna. Minst andel av resurserna satsade Värmlands län 2% som dock i förhållande till yrkesfiskets storlek har en stor andel fiskepersonal på länsstyrelsen. 
  
 126  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 4.6 
  
 Kustbevakningen 
  
 Kustbevakningen svarar för tillsyn och kontroll avseende fritidsfisket och yrkesfisket. 
 Kustbevakningen lyder under Försvarsdepartementet. I 5 kap. 5§ för- ordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen anges att Kustbe- vakningen till sjöss och vid landning av fisk inom sitt verksamhetsområ- de kontrollerar efterlevnaden av bestämmelser om fiske. Kustbevakning- ens övervakning sker till havs, i kustvattnen samt i Vänern och Mälaren enligt vad som föreskrivs i lagen (1982:395) om Kustbevakningens med- verkan vid polisiär övervakning. 
 Kontrollen till sjöss omfattar svenska och utländska fiskefartyg inom såväl den ekonomiska zonen som sjöterritoriet. Kustbevakningen utför även stickprovskontroller avseende landning av fångster, fiskeloggbok och redskap. 
 Med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 4 § andra stycket, förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen, har Fiskeriverket överlåtit åt Kustbevakningen att på Gotland utföra kvalitetskontroll av fisk och fisk- produkter. 
 Kustbevakningens övervakning avseende fisket omfattar både upp- gifter enligt EG:s kontrollförordning som avser det yrkesmässiga fisket i marina vatten och övervakning enligt nationell lagstiftning i kustvatten, Vänern och Mälaren. Den nationella övervakningsuppgiften avser både det yrkesmässiga fisket i dessa vatten samt fritidsfisket. 
 Fiskerikontroll före  
 EU-inträdet 
  
 Fram till  
 EU-inträdet 
  utfördes fiskerikontrollen till havs och i de stora sjöarna i Sverige helt av Kustbevakningen. Yrkesfisket såväl som fritids- fisket kontrollerades. 
 Den huvudsakliga operativa kontrollinsatsen som utfördes av Kustbe- vakningen under budgetåret 1992/93 uppgick t ill 26 700 sjötimmar för fiskekontroll motsvarande 22% av all sjögående tid. Insatsen motsvarar en kostnad på 46,4 miljoner kronor. Utöver detta användes drygt 400 flygtimmar. Kalenderåret 1992 genomfördes 331 bordningar (inspektioner av yrkesfiskefartyg) till sjöss vilket motsvarade 0,6% av det totala antalet landningar. Landningskontroll i land, i hamnar omfatta- de samma moment som landningskontrollen till sjöss och utfördes även den av Kustbevakningen men var av mindre omfattning, 70 kontroller per år. Landningskontroll i den bemärkelse som finns enligt kontrollförord- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 127 
  
 ningen där den invägda fisken även kontrolleras mot avräkningsnota och loggbok och som finns inom övriga länder i EU för ekom inte. 
 En ansenlig del av kontrolltiden och rapporterade förseelser avsåg det kustnära yrkesfisket, fritidsfisket och husbehovsfisket. 
 Fiskerikontroll efter  
 EU-inträdet 
  
 Kustbevakningen har sedan  
 EU-inträdet 
  ökat sjöövervakningen av fisket med tre procentenheter och flygövervakningen med ca 20%. Kustbevak- ningen framhåller att i de fall landningskontroller görs i hamn så kon- trolleras numera den invägda fångsten. Hur många sådana landnings- kontroller som utfördes 1995 och 1996 har dock inte uppskattats. 
 Övervakningen av den nationella lagstiftningen är omfattande och antalet kontroller som avser fritidsfiske och husbehovsfiske är fortfaran- de stort. 
 Under 1996 avsattes 30 000 fartygstimmar och 500 flygtimmar för fiskeövervakning. Fiskeövervakningen utgör ca 25% av all sjögående tid. Antalet fiskeinspektioner avseende det yrkesmässiga fisket uppgick totalt till 595 varav 71 st medförde anmärkning och 15 st rapporterades till åtal. Antalet landningskontroller i bemärkelsen kontroll av bl.a. invägd fisk var 431. Övervakningen av allt fiske under samma tid uppgick till 27 575 ingripanden, 11 187 kontroller som medfört 277 rapporter till åtal. 
 Under första kvartalet 1997 genomfördes intensifierad fiske kontroll inom regionerna Väst, Syd och Ost. Under januari genomfördes 147 st fullständiga landningskontroller av vilka nio har lett till rapporter om åtal har lämnats. Fram till i oktober 1997 har 530 fullständiga la ndningskon- troller i hamn utförts och planeringen för hela året är 700. Insatserna genomförs genom temporära omgrupperingar av personal. 
  
 4.7 
  
 Övriga myndigheter 
  
 4.7.1 
  
 Livsmedelsverket 
  
 Livsmedelsverket ansvarar för att utarbeta hygieniska standarder för hantering av fisk ombord på fiskefartyg samt vid landning, import och transport av fisk. Livsmedelsverket ger ut kungörelser med föreskrifter och allmänna råd om hantering av fiskvaror. Livsmedelsverket ger även ut kostråd avseende intaget av fisk med hänsyn till halter av olika mil- jögifter. Samråd sker med Fiskeriverket avseende insamling av prover 
  
 128  
 Fiskeriadministration i Sverige 
  
 SOU 1998:24 
  
 samt rådens utformning. Hygieniska kontroller utförs av kommunala hälsoskyddsinspektörer. En privat organisation, Fiskhälsan, utför hälso- kontroller på fisken i odlingarna. 
  
 4.7.2 
  
 Kommunala livsmedelsinspektörer 
  
 Fiskeriverket har för kvalitetskontroll av handelsstandarder för fisk som importeras till gemenskapen med landtransport till Sverige utnyttjat de kommunala livsmedelsinspektörerna genom att teckna avtal med vissa kommuner. 
  
 4.7.3 
  
 Jordbruksverket 
  
 Jordbruksverket handhar frågor om införsel av fisk liksom frågor om fisksjukdomar d.v.s. veterinära frågor. Bl.a. svarar Jordbruksverket för föreskrifter om kontroll av vattenbruksanläggningar som utförs av läns- styrelserna. 
 Den centrala myndighetsfunktionen avseende frågor om fiske på sta- tens vatten ovan odlingsgränsen upprätthålls av Jordbruksverket, före- tagsenheten, funktionen för upplåtelse av mark samt jakt- och fiskerätt. Förvaltningen utförs av tre länsstyrelser. Fiskeriverket har inte något ansvar för förvaltningen av detta fiske. 
  
 4.7.4 
  
 Naturvårdsverket 
  
 Naturvårdsverket är ansvarig myndighet för miljövårdsfrågorna. Enligt sin instruktion, SFS 1988:518, omtryck SFS 1991:934 skall verket vara samlande och pådrivande i miljöarbetet såväl nationellt som internatio- nellt. Verkets arbete skall syfta till att säkerställa en god miljö och biolo- gisk mångfald. Särskilt skall verket i förhållande till sektorsmyndigheter- na samt regionala och lokal myndigheter arbeta med mål, vägledning, samordning och uppföljning som rör miljöarbetet. 
 Fiskeriverkets sektorsansvar för miljön skrevs in i instruktionen 1991. Som sektoranvarig myndighet ansvarar verket för att utveckla den biolo- giska mångfalden inom verkets ansvarsområde. sektorsansvaret för mil- jön innebär betoning på miljö uppgiften. Naturvårdsverket har även en representant i Fiskeriverkets styrelse. 
 Gränsen mellan Fiskeriverket och Naturvårdsverket är den att Fiske- riverket ansvarar för alla fisk- och skaldjursarter som nyttjas kommersi- ellt medan Naturvårdsverket svarar för övriga arter. Gränsområdet dis- 
  
 SOU 1998:24 
  
 Fiskeriadministration i Sverige  
 129 
  
 kuteras mellan Fiskeriverket och Naturvårdsverket på olika nivåer men det finns inte idag något avtal mellan myndigheterna avseende gräns- dragningsfrågan. Ansvaret för alla genetiskt modifierade vattenlevande organismer inklusive bottenfaunan åvilar Fiskeriverket. Vissa arter som ingår i den gemensamma fiskeripolitikens program t.ex. valar, tonfisk hör däremot till Naturvårdsverkets ansvar. Sälar är också Naturvårds- verkets ansvar. 
 Fiskeriverket deltar i arbetet avseende den biologiska mångfalden men det övergripande ansvaret åvilar Naturvårdsverket. År 1994 fick Fiskeri- verket såsom flera andra sektorsmyndigheter regeringens uppdrag att utarbeta en aktionsplan för sin sektor avseende åtgärder som syftar till bevarande och hållbart nyttjande. Arbetet med miljövårdsfrågor fortsät- ter i samarbete mellan Fiskeriverket och Naturvårdsverket. 
 I samband med Naturvårdsverkets omorganisation 1991 flyttades verkets laboratorier, forsknings- och undersökningsverksamhet till andra huvudmän. Bl.a. flyttades Kustlaboratoriet till Fiskeriverket. Natur- vårdsverket köper nu tjänster av andra utförare, bl.a. Fiskeriverket där främst Kustlaboratoriet och Sötvattenslaboratoriet är utförare. Tjänster- na avser främst Naturvårdsverkets miljöövervakningsprogram. Ett flertal undersökningar avseende miljön bedrivs, vid Kustlaboratoriet, även på uppdrag av koncessionsnämnder och vattendomstolar, bl.a. ingår över- vakning (recipientkontroll) vid kärnkraftverk, skogsindustrier och Öre- sundsbron. Vid Sötvattenslaboratoriet utförs miljöövervakning av effek- ter av försurning och kalkning samt forskning avseende vissa sötvatten- levande arter t.ex. flodkräftan. Sötvattenslaboratoriet utgör Naturvårds- verkets expertorgan när det gäller fisk i sötvatten. 
  
 4.7.5 
  
 Kammarkollegiet 
  
 Kammarkollegiet har vid sidan av Fiskeriverkets utredningskontor en viktig roll i vattenmålen. Kammarkollegiet för talan i vattenmålen och förvaltar fonderna för vattenavgiftsmedel (10:5 och 10:6).