4 Överväganden och förslag 
  
 4.1 
  
 Samlat grepp för statlig infrastruktur 
  
 Förslag:  
 Staten skall som ägare tydligt uttala en övergripande riktlinje om att statliga verk och statligt ägda bolag skall verka i den anda och riktning som  
 IT-propositionen 
  anger. Riktlinjen skall ange att statliga verk och bolag som förfogar över infra- struktur som kan användas för att bygga ut elektroniska kommunikationsnät med hög överföringskapacitet, i enlighet med de förutsättningar de verkar inom, skall ta sin del av samhällsansvaret för att riksdagens mål om att hushåll och före- tag i alla delar av Sverige bör få tillgång till sådan IT- infrastruktur uppfylls. 
 Beträffande Banverket och Vägverket skall det uttryckligen anges i deras instruktioner att de vid sidan av sina sektorsansvar även skall verka för att uppfylla det  
 IT-politiska 
  målet, särskilt med avseende på tillgänglighet genom att utnyttja den statliga infrastruktur som verken förfogar över. Banverkets och Väg- verkets årsredovisningar skall innehålla uppgifter om hur de har verkat för att genomföra det  
 IT-politiska 
  målet, särskilt med avseende på tillgänglighet. Alla statliga verk och bolag bör dessutom redovisa hur de levt upp till den övergripande riktlinjen om att dessa skall verka i den anda och riktning som  
 IT-propositionen 
  anger. 
  
 IT-propositionen 
  Ett informationssamhälle för alla (prop. 1999/2000:86) fastslog ett antal mål rörande tillgänglighet som handlar om att hela Sverige och alla medborgare måste få tillgång till den nya tekniken. Målet enligt propositionen, som riksdagen antagit, är att hushåll och företag i alla delar av Sverige inom de närmaste åren bör få tillgång till  
 IT-infrastruktur 
  med hög över- föringskapacitet. Det innebär en hög målsättning vad gäller att nå 
 121 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 alla geografiska delar av Sverige liksom att nå alla grupper av medborgare oavsett eventuella handikapp, kön, etnisk bakgrund eller andra förutsättningar. Genom  
 IT-propositionen 
  tolkar jag regeringens tydliga ställningstagande att staten har ett övergripande ansvar för att hela landet och alla medborgare får möjlighet att ta del av den nya informationstekniken. 
 För det krävs  
 IT-infrastruktur, 
  vilket också staten aktivt med- verkat till att stimulera tillkomsten av bl.a. genom ekonomiskt stöd till kommuner för anläggande av områdesnät, ortssammanbindande nät och stomnät. 
 Tillsammans med ett av regeringens allmänpolitiska mål,  
 att hela Sverige skall växa 
 , så ger det  
 IT-politiska 
  målet med dess inriktning en klar vägledning över hur informationstekniken skall användas för att hålla ihop landet och utveckla alla medborgares möjlighet att verka och leva ett fullgott liv. 
 För en fortsatt positiv utveckling av  
 IT-branschen 
  i Sverige är det viktigt att  
 IT-politiken 
  är tydlig, stabil och långsiktig. Det finns därför all anledning att stå fast vid  
 IT-propositionens 
  mål och verka i propositionens riktning även om utvecklingen inom  
 IT-området 
  gått betydligt långsammare än förväntat på grund av det marknads- mässiga läget. 
 I det perspektivet har denna utredning att fundera över på vilket sätt andra statliga aktörer kan bidra till att uppfylla de av regeringen fastlagda  
 IT-politiska 
  målet och inriktningarna. 
 Jag vill betona vikten av att alla delar av staten agerar i samklang med det  
 IT-politiska 
  målet. Alla myndigheter, verk och bolag har ett ansvar att verka i riktning med dessa mål och inriktningar. Alla myndigheter, verk och bolag har också egna behov av stöd- funktioner som bygger på informationstekniken. Vissa verk och bolag har därutöver behov av egen infrastruktur medan andra enbart köper tjänster av skilda slag. 
 Det är viktigt att påpeka att då dessa instanser beslutar om inriktning, strategi eller rent operativa frågor rörande sina före- tagsspecifika  
 IT-satsningar, 
  att man också funderar över hur de egna besluten påverkar det  
 IT-politiska 
  målet. Strävan bör hela tiden vara att de egna besluten samverkar med och påskyndar genomförandet av det  
 IT-politiska 
  målet. 
 Det gemensamma uppdraget är att alla skall bidra till att det IT- politiska målet så snabbt som möjligt kan uppnås. 
 På grund av det besvärliga marknadsläget för  
 IT-branschen 
  har dock utvecklingen ej gått så fort som staten önskat. Det finns 
 122 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 därför anledning att diskutera vilka insatser som måste till för att driva utvecklingen vidare i den riktning som  
 IT-propositionen 
  angav. 
 Några sådana insatser rör det staten själv kan bidra till genom de statliga myndigheterna, verken och bolagen. Dessa kan och skall naturligtvis, enligt min mening, i sin verksamhet verka för att underlätta så att det  
 IT-politiska 
  målet uppfylls. Det vilar därför på dessa att bidra till att utbyggnaden av  
 IT-infrastruktur 
  underlättas. 
 Jag anser därför att statliga verk och helstatliga bolag som berörs bör få ett ansvar för att verka i riktning mot att det  
 IT-politiska 
  målet genomförs. I regeringens proposition Lag om elektronisk kommunikation, m.m. (prop. 2002/02:110) anges i avsnittet om politiska mål (avsnitt 7) följande: 
 Det  
 IT-politiska 
  beslut som fattades år 2000 (prop. 1999/2000:86, bet. 1999/2000:TU9, rskr. 1999/2000:256) anger att det  
 IT-politiska 
  målet skall vara att Sverige som första land blir ett informationssamhälle för alla. Målet täcker hela det  
 IT-politiska 
  området vilket gör att det avser ett bredare område än det som enbart handlar om elektronisk kommu- nikation. De prioriterade uppgifterna avser tre områden: tillit, tillgäng- lighet och kompetens. De första två, tillit och tillgänglighet, handlar till största delen om teknik och elektroniska kommunikationsnät. Det tredje området, kompetens, är av annan karaktär. Genom dessa områ- den kan regeringen påverka användningen av IT. 
 Under begreppet tillit i det  
 IT-politiska 
  målet ryms frågor om säkerhet och personlig integritet. Inriktningen avseende tillit är att regler och system på  
 IT-området 
  bör vara sådana att de skapar förtro- ende genom att vara säkra, förutsebara, teknikneutrala, och skydda individens integritet samt vara internationella. Ansvaret för informa- tionssäkerheten ligger hos de myndigheter, företag och organisationer som har det normala verksamhetsansvaret. 
 En viktig del i det  
 IT-politiska 
  målet är tillgänglighet. Det  
 IT-poli- 
  tiska målet innefattar en bedömning om att hushåll och företag i alla delar av landet inom de närmaste åren bör få tillgång till  
 IT-infra- 
  struktur med hög överföringskapacitet. Detta skall i första hand ske i marknadens regi. Bedömningen är vidare att staten dock har ett över- gripande ansvar att se till att  
 IT-infrastruktur 
  med hög överförings- kapacitet finns tillgänglig i hela landet. Konkurrensneutralitet och mångfald på näten skall främjas genom statliga insatser och regler. Statens övergripande ansvar kommer till direkt uttryck genom sär- skilda ekonomiska stödåtgärder för bredband i glest befolkade delar av landet. 
 Det är dock självklart att den kärnverksamhet som respektive verk eller bolag är satt att sköta i första hand skall utföras på ett professionellt, effektivt och oklanderligt sätt. Uppfyllandet av det 
 123 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 IT-politiska 
  målet måste givetvis ske på ett sådant sätt att den egna kärnverksamheten inte äventyras. 
 De beslut som dessa aktörer tar med anknytning till  
 IT-området 
  skall tillgodose deras egna behov. Men det är många gånger, för att inte säga ofta, förenligt med den egna kärnverksamheten att vidga perspektivet till att även omfatta  
 IT-utvecklingen 
  i stort. 
 För de statliga verken Svenska kraftnät, Banverket och Väg- verket samt för bolagen Teracom och Vattenfall är det min uppfatt- ning att dessa på ett betydande sätt kan bidra till att snabba på uppbyggnaden av en effektiv, allmän infrastruktur i hela landet. 
 Det görs också i varierande omfattning av de statliga verken och bolagen, där bland annat Svenska kraftnät har fått särskilda direktiv att bygga ut en allmänt tillgänglig  
 IT-infrastruktur. 
  Men det finns också inslag av kritik som riktats mot de statliga aktörerna över att de inte agerat på ett sådant sätt som gynnar  
 IT-utvecklingen 
  i stort, utan låtit egenintresset styra på ett omotiverat sätt. Huruvida denna kritik är relevant eller ej har vi inte närmare studerat, utan kan mer konstatera att sådan kritik förekommer. 
  
 4.1.1 
  
 Statens ägarpolitik och det  
  
 IT-politiska 
  målet 
 I utredningsuppdraget ingår att jag skall föreslå en avvägd policy för upplåtande av utrymme för allmän  
 IT-infrastruktur 
  i den infra- struktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena. 
  
 Den nuvarande ägarpolitiken 
 Regeringen lämnar varje år en redovisning av förvaltningen av före- tag med statligt ägande samt en redogörelse för företagens verk- samhet, resultatutveckling m.m. till riksdagen. Senast skedde detta genom regeringens skrivelse 2003 års redogörelse för företag med statligt ägande (skr. 2002/03:120). I bilaga till skrivelsen anges bl.a. följande om statens ägarpolitik. Regeringen har värdeskapande som övergripande mål. Många av företagen har en stark marknads- position inom viktiga sektorer, bl.a. i fråga om infrastruktur av olika slag. Målet att skapa värde tydliggör kraven på effektivitet, lönsamhet och utvecklingsförmåga. 
 124 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Det framgår vidare av regeringens skrivelse med redogörelse för statligt ägande 2003 att företag med statligt ägande i princip kan delas in i två grupper, de som verkar med marknadsmässiga villkor och krav samt företag som främst har särskilda samhällsintressen att infria. Utvärderingen av de sistnämnda företagen blir därmed mera komplex, anges det. 
 Beträffande uppdragets mål och förutsättningar anges i reger- ingens skrivelse följande. Uppdraget är att professionellt förvalta de tillgångar de statligt ägda företagen utgör. Målet är att skapa värde för ägarna, det svenska folket. De konkurrensutsatta statligt ägda företagen skall ges samma förutsättningar och har samma krav på sin verksamhet som andra aktörer. Ett antal statligt ägda företag har främst till uppgift att infria särskilda samhällsintressen. I dessa företag skapas värde främst genom den samhällsnytta företagen åstadkommer. 
 Om ägarförvaltningens ramverk och verktyg anges i regeringens skrivelse följande. Aktiebolagslagen ger ramen för företagen och i bolagsordningen anges företagets allmänna inriktning. Styrelserna har fullt ansvar för företagens verksamhet. Företagens särskilda uppdrag beslutas av riksdagen, regleras i lag eller i avtal mellan företaget och staten. För att få till stånd en enhetlig förvaltning ger regeringen riktlinjer för extern rapportering, anställningsvillkor m.m. Regeringskansliet värderar fortlöpande styrelsernas presta- tioner och hanterar de ägarfrågor som uppkommer. 
 Om regeringskansliets ägarförvaltning anges i regeringsskrivel- sen bl.a. att statens medel och dess övriga tillgångar enligt 9 kap. 8 § regeringsformen står till regeringens disposition. Enligt 9 § samma kapitel skall riksdagen fastställa grunderna – i den omfatt- ning som behövs – för förvaltningen av statens egendom och för- fogandet över den. Detta är det förvaltningsmandat regeringen har för förvaltningen av företag med statligt ägande. Detta innebär att regeringen skall höra riksdagen vid väsentliga ändringar av företag- ens inriktning, utspädning av ägandet, kapitaltillskott, bolagisering, samt försäljningar och köp av aktier. 
 Vidare anges i skrivelsen att enligt 7 kap. 5 § regeringsformen har statsministern givit näringsministern ansvaret i frågor som gäller statens företagsägande och som ställer krav på en enhetlig ägar- politik eller avser styrelsenomineringar. 
 Regeringen har från och med årsskiftet 2002/03 samlat resurser och kompetens för förvaltningen av det statliga ägandet inom en särskild ägarenhet på Näringsdepartementet. Regeringskansliet har 
 125 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 i uppdrag att aktivt följa och förvalta statens tillgångar så att värdeutvecklingen blir den bästa möjliga och – i de fall det är aktuellt – de särskilda samhällsintressena uppfylls. I de fall före- tagen har särskilda mål förutom ekonomiskt värdeskapande följs dessa upp särskilt. Inom ägarförvaltningens uppdrag ryms även att utveckla och implementera regeringens ägarpolicy och de verktyg som står till ägarens disposition i samtliga företag med statligt ägande, anges det vidare i skrivelsen. 
 Några viktiga policyfrågor behandlas särskilt i regeringens skrivelse. Således anges att Sverige skall gå i spetsen för omställ- ningen till en ekonomiskt, ekologiskt och socialt hållbar utveck- ling. Det svenska jämställdhetsarbetet skall vara framgångsrikt och en internationell förebild. I vissa frågor har alla företag ett stort ansvar att ta, inte minst företag med statligt ägande, anges det vida- re. Bland dessa frågor nämns att de statliga företagens ledningar och styrelser bör vara ett föredöme i jämställdhetsarbetet, arbetet med mångfald och arbetet med att minska sjukfrånvaron på arbets- platser. Bland dessa frågor nämns även om statliga företag i IT- samhället. Därvid hänvisas till det  
 IT-politiska 
  målet. Det anges att regeringen anser att IT är ett redskap som underlättar möjligheter- na att nå mål inom ett antal angelägna områden, bl.a. tillväxt och sysselsättning, regional utveckling, mångfald och för att nå ett håll- bart samhälle. Företagen med statligt ägande utgör en stor del av den inhemska företagssektorn och därmed kommer också dessa företags utveckling på  
 IT-området 
  att vara viktigt för svensk till- växt och bidra till fler jobb och ökad produktivitet. Många företag med statligt ägande har enligt skrivelsen en väl utvecklad IT- strategi, t.ex. Statens Järnvägar AB, Statens Bostadsfinansierings AB och Luftfartsverket. Som ägare, anges det, handlar det om att försäkra sig om att företagen skapar de bästa förutsättningarna för att vara konkurrenskraftiga på de marknader de verkar. 
 Utöver detta har regeringen beslutat om vissa riktlinjer i frågor som rör incitamentsprogram, anställningsvillkor och den externa ekonomiska rapporteringen för företag med statligt ägande. 
 Bland företag med marknadsmässiga krav finns Vattenfall AB. Bland företag med särskilda samhällsintressen uppräknas Affärs- verket svenska kraftnät och Teracom AB. 
 126 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 En policy för att verka för det  
 IT-politiska 
  målet och för att upplåta utrymme för allmän  
 IT-infrastruktur 
  
 Av redogörelsen ovan framgår att det  
 IT-politiska 
  målet redan i dag omnämns bland vissa viktiga policyfrågor för företag med statligt ägande. 
 För att tydligt markera från statens sida att det  
 IT-politiska 
  målet skall uppnås och att detta är ett ansvar för alla statliga verk och bolag bör därför staten som ägare i en övergripande riktlinje tydligt uttala sin vilja att dessa skall verka i den anda och riktning som  
 IT-propositionen 
  anger. 
 Riktlinjen skall särskilt ange att statliga verk och bolag som för- fogar över infrastruktur som kan användas för att bygga ut elek- troniska kommunikationsnät med hög överföringskapacitet, i enlighet med de förutsättningar de verkar inom, skall ta sin del av samhällsansvaret för att riksdagens mål om att hushåll och företag i alla delar av Sverige bör få tillgång till sådan  
 IT-infrastruktur 
  uppfylls. 
 Detta är således en policy för alla statliga aktörer som utgör en policyfråga av allmän och samhällsövergripande natur. Den kan behandlas på motsvarande sätt som det  
 IT-politiska 
  målet behand- las i dag. Jag föreslår därför att staten i detta sammanhang som ägare tydligt uttalar sin vilja att statliga verk och statligt ägda bolag skall verka i den anda och riktning som  
 IT-propositionen 
  anger och att det därvid preciseras att de skall ta sin del av samhällsansvaret för att riksdagens mål om att hushåll och företag i alla delar av Sverige bör få tillgång till  
 IT-infrastruktur 
  med hög överförings- kapacitet uppfylls. 
 Beträffande Banverket och Vägverket, som förfogar över sådan infrastruktur som är särskilt lämplig för att anlägga ny IT- infrastruktur, föreslår jag att det uttryckligen anges i deras instruk- tioner att de vid sidan av sina sektorsansvar även skall verka för att uppfylla det  
 IT-politiska 
  målet, särskilt med avseende på till- gänglighet genom att utnyttja den statliga infrastruktur som verken förfogar över. 
 Banverkets och Vägverkets årsredovisningar skall innehålla upp- gifter om hur de har verkat för att genomföra det  
 IT-politiska 
  målet i enlighet med uppdraget enligt instruktion och regleringsbrev. Alla statliga verk och bolag bör dessutom redovisa hur de levt upp till den övergripande riktlinjen om att dessa skall verka i den anda och riktning som  
 IT-propositionen 
  anger på 
 127 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 motsvarande sätt som sker beträffande jämställdhetsarbetet, arbetet med mångfald och arbetet med att minska sjukfrånvaron på arbetsplatser. 
  
 4.2 
  
 Kanalisationsutrymme 
  
 Förslag:  
 De statliga aktörerna Banverket, Vägverket samt Teracom och Vattenfallsbolagen bör upplåta sin infrastruktur såsom väg- bankar, banvallar, master m.m. till operatörer som vill anlägga allmänna kommunikationsnät enligt lagen om elektronisk kommu- nikation. 
 Det skall klargöras i Banverkets och Vägverkets instruktioner att upplåtelse av kanalisationsutrymme för sådana syften är en del av deras verksamhet: 
 För upplåtelse av utrymme skall dessa aktörer ta ut en mark- nadsmässig ersättning. Det är dock viktigt att fastslå att upp- låtelsen inte görs i vinstsyfte. 
 Förfrågan från marknadens operatörer bör endast nekas om det fysiska kanalisationsutrymmet redan är fullt utnyttjat eller att närvaron av utomståendes ledningar negativt kan inverka på det statliga företagets kärnverksamhet, i synnerhet avseende funk- tion, säkerhet eller kvalitet. 
 Banverket och Vägverket skall årligen lämna en samlad rapport- ering till Näringsdepartementet om förfrågningar från opera- törer om att nyttja verkens infrastruktur för att dra fram led- ningar eller anlägga radioantenner. 
 Bolagsordningen för Vattenfall AB bör ändras för att modernisera terminologin i enlighet med vad som gäller inom området för elek- tronisk kommunikation. I bolagsordningarna för de lokala Vatten- fallsbolagen och Teracom bör särskilt anges att bolagen som före- mål för sin verksamhet även får utnyttja sin infrastruktur för upplåtelse av utrymme till operatörer för anläggande av elektron- iska kommunikationsnät. 
 Inom en spåranläggning skall inte utan tillstånd få dras ledning för elektroniska kommunikationsnät eller utföras arbeten på en redan dragen ledning, om ledningen tillhör eller skall tillhöra någon som inte har tillstånd att driva spåranläggningar, spårtrafik eller särskild trafikledningsverksamhet. Sådant tillstånd skall dock inte erfordras om ledningsrätt enligt ledningsrättslagen (1973:1144) har 
 128 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 beviljats för ledningen och anmälan om arbetet har gjorts hos spårinnehavaren. Järnvägsinspektionen skall besluta om sådant till- stånd. Bedrivs ledningsarbete utan erforderligt tillstånd eller i strid med meddelade villkor skall kronofogdemyndighet kunna besluta om särskild handräckning enligt lagen (1990:746) om betalnings- föreläggande och handräckning. 
 Den statliga infrastrukturen i form av vägar, järnvägar och kraft- ledningsgator kan enligt vad som redogjorts för i detta arbete i många fall med fördel användas för att anlägga elektroniska kommunikationsnät. För utredningens syfte är det framförallt till- gängligheten till denna  
 IT-infrastruktur 
  som är av intresse. Ban- verkets banvallar och Vägverkets vägbankar kan i många fall användas för kanalisation till sådana nät. När det gäller kraftled- ningsgator är det framförallt de lokala näten som i många fall lämpar sig för upplåtelser av kanalisation. När det gäller Svenska kraftnäts stamnät är detta däremot av tekniska skäl mindre lämpligt att använda för upplåtelser till utomstående aktörer för att anlägga elektroniska kommunikationsnät. Det är således i allmänhet de fyra regionala dotterbolagen Vattenfall Norrnät, Vattenfall Västnät, Vattenfall Östnät och Vattenfall Sveanät som berörs. Även Tera- coms infrastruktur i form av radiomaster för utsändning i marknät av ljudradio och TV kan användas för att upplåta kanalisations- utrymme till andra. Givetvis måste därvid i första hand tillses att den egna verksamheten får plats. 
 Denna infrastruktur utgör, enligt min mening, ett utmärkt s.k. kanalisationsutrymme och utgör därmed en viktig resurs för att möjliggöra att  
 IT-näten 
  snabbt och till låga kostnader kan byggas ut över hela landet. 
 Redan i dag nyttjas dessa infrastrukturer som kanalisations- utrymme i stor utsträckning. Det finns dock en skillnad i synsätt mellan de statliga aktörerna huruvida infrastrukturen upplåts till externa operatörer eller enbart för eget internt bruk. 
 Teracom och Vattenfall är statligt ägda bolag. Beträffande bolags- ordningar framgår av 2 kap. 4 § första stycket 3 aktiebolagslagen (1975:1385) att bolagsordningen skall ange bl.a. föremålet för bolagets verksamhet, angivet till sin art. Om bolaget skall bedriva ekonomisk verksamhet måste bolagsordningen ange den ekonom- iska verksamhetens huvudsakliga art. Verksamhetens art inkluderar ett krav på specificering. Bolagsordningen bör ange den eller de 
 129 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 rörelsegrenar inom vilka bolaget skall utöva sin verksamhet. Alter- nativt kan bolagsordningen ange vilka produkter eller tjänster som är aktuella. 
 1 
  
 Syftet med verksamheten i ett aktiebolag är i allmänhet att bereda vinst åt aktieägarna. I 12 kap. 1 § aktiebolagslagen anges att utbetalning till aktieägarna av bolagets medel får ske endast enligt bestämmelserna om vinstutdelning, förvärv av egna aktier, utbetal- ning vid nedsättning av aktiekapitalet, reservfonden eller överkurs- fonden och utskiftning vid bolagets likvidation. Vidare anges i samma lagrum att om bolagets verksamhet helt eller delvis skall ha annat syfte än att bereda vinst åt aktieägarna, skall bolagsordningen innehålla bestämmelse om användning av vinst och behållna till- gångar vid bolagets likvidation. Bolagsordningen kan i dessa fall innehålla bestämmelser som utesluter eller minskar aktieägarnas möjlighet att få utdelning. 
 2  
 Syftet kan i stället för att generera vinst vara av politisk art. Att verka i riktning mot att det fastlagda IT- politiska målen och inriktningarna genomförs kan vara ett sådant syfte som i så fall skall anges i bolagsordningen. Detta bör där- utöver i så fall preciseras närmare, exempelvis genom att ange att verksamheten skall bestå i att upplåta utrymme till operatörer för anläggande av elektroniska kommunikationsnät med hög över- föringskapacitet och att verksamheten i den delen inte skall bedrivas i vinstsyfte. 
 Bolagsorganen såsom stämman, styrelsen och verkställande direktören får inte vidta åtgärder för ändamål som uppenbart är främmande för bolagets verksamhet eller för verksamhetens syfte. 
 Utredningen har uppfattat att värdeskapande är det övergripande målet med ägarpolitiken för statliga företag. Såsom har redovisats i avsnitt 4.1.1 ovan finns det statliga företag vars verksamhet är avsedd att skapa värden genom att tillgodose särskilda samhälls- intressen. Exempel på detta är Teracom AB, med avseende på den verksamhet som består i distribution av rundradio. Ett annat sådant bolag är Apoteket AB. 
 Teracom och de lokala Vattenfallsbolagen tillhandahåller redan i dag kanalisationsutrymme för  
 IT-infrastruktur. 
  Nuvarande bolags- ordningar hindrar dem således inte att verka för att det  
 IT-politiska 
  
 1 
  
 Bolagsordning, Carter m.fl., Göteborg 2002, sid. 24, med hänvisning såvitt avser krav på angivande av den ekonomiska verksamhetens huvudsakliga art till SOU 1941:9 sid. 62 och prop. 1944:5 sid. 219 f. samt Floyd sid. 28. 
  
 2 
  
 Bolagsordning, Carter m.fl., Göteborg 2002, sid. 25. 
  
 130 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 målet om tillgänglighet uppnås och tillgodose de samhällsintressen som finns i detta. 
 Jag anser därför att det i dagsläget är lämpligast att stanna vid att föreslå att regeringen utfärdar en generell policy som gäller för alla statliga verk och bolag. Skulle utvecklingen gå dithän att statliga bolag såsom Teracom och Vattenfallsbolagen blir mindre villiga att upplåta utrymme, trots att de har ledigt utrymme som går att använda för kanalisation utan att det hindrar den egna verksam- heten, anser jag att man då bör ge dessa bolag i uppdrag att till- handahålla sådant kanalisationsutrymme för att tillgodose samhälls- intresset av en utbyggd  
 IT-infrastruktur 
  med hög överförings- kapacitet i hela landet. En sådan verksamhet skall naturligtvis inte i första hand bedrivas med vinstsyfte utan för att tillgodose sam- hällsintresset och kräver därför förändringar i bolagsordningar för respektive bolag. Om en sådan åtgärd skulle anses nödvändig återfinns förslag i bilaga 10. 
 I bilaga 10 behandlas även vissa andra ändringar i bolagsordning- arna för Vattenfallsbolagen och Teracom. Det är framförallt sådana ändringar som vi anser bör göras för att ge klarare signaler till bolagsledningar och andra aktörer på marknaden. Bolagsordningen för Vattenfall AB bör ändras för att modernisera terminologin i enlighet med vad som gäller inom området för elektronisk kommu- nikation. I bolagsordningarna för de lokala Vattenfallsbolagen och Teracom bör särskilt anges att bolagen som föremål för sin verksamhet även får utnyttja sin infrastruktur för upplåtelse av utrymme till operatörer för anläggande av elektroniska kommu- nikationsnät. 
 När det gäller Vägverket och Banverket är det min mening att staten, utöver ovan nämnda policy, tydligt skall uppdra åt dessa verk att upplåta kanalisationsutrymmen på konkurrensneutrala vill- kor till operatörer som vill anlägga ett elektroniskt kommunikations- nät som är allmänt tillgängligt. 
 Jag har i föregående avsnitt föreslagit att det anges i de berörda verkens instruktioner att de skall verka för att det  
 IT-politiska 
  målet uppnås med särskild inriktning på den prioriterade uppgiften tillgänglighet. Detta bör framförallt innebära att verken utifrån sina utgångspunkter skall göra vad de kan, dock inom ramen för en fri marknad med de stödåtgärder som riksdag och regering har beslutat om, för att hushåll och företag i alla delar av landet inom de närmaste åren bör få tillgång till  
 IT-infrastruktur 
  med hög överföringskapacitet. 
 131 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 Det är viktigt att markera att upplåtelse av kanalisations- utrymmet skall ske för operatörer som anlägger just ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät, som gagnar det  
 IT-politiska 
  mål som riksdagen fastlagt. I lagen om elektronisk kommunikation benämns sådana nät bara som allmänna kommunikationsnät. Upp- låtelsen skall ske på icke diskriminerande villkor. Operatörer som vill anlägga slutna eller privata nät, såsom exempelvis företags- specifika nät, skall inte ha denna rätt. I de fall en operatör vill nyttja den statliga infrastrukturen även för sådana nät får detta bli en fråga helt förutsättningslöst mellan de två parterna, staten eller ett stat- ligt bolag å ena sidan och den externa operatören å den andra, genom en normal affärsuppgörelse. 
 Ekonomisk ersättning 
 Det är rimligt att anta att de statliga verken kan komma att drabbas av extra kostnader för att man upplåter plats i sin infrastruktur. Dessa kostnader kan vara av arten planeringskostnader, ökade underhållskostnader, ökade kostnader vid eget arbete i infra- strukturen där hänsyn måste tas till de ledningar som finns i tex. en vägbank. 
 Vid upplåtelse av plats för kanalisation eller ledning skall därför verken kunna få ersättning för de kostnader de drabbas av. 
 Denna ersättning kan antingen vara kostnadsbaserad eller mark- nadsmässig. 
 En kostnadsbaserad prissättning skall enbart täcka de merkost- nader som verket drabbas av, inte mer. Fördelen med den principen är att staten inte belastar den tillkommande  
 IT-infrastrukturen 
  med högre kostnader än vad som verkligen uppstår, vilket torde hålla nere den totala kostnadsbilden. 
 Nackdelen är att det inte finns någon objektiv korrekt bild över vad de verkliga kostnaderna är. Indirekta kostnader för planering, administration m.m. är inte enkelt definierbara. Likaså kan framtida merkostnader i form av ökade underhållskostnader och ökade kost- nader vid ombyggnationer på grund av att det ligger främmande ledningar i den egna infrastrukturen bli svåra att påvisa i förväg. Det finns därför en uppenbar risk att vi får en återkommande debatt kring vilka kostnader som statens aktörer kan ta ut för att täcka sina kostnader. 
 132 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Vid en marknadsmässig prissättning avgörs ersättningen på rent kommersiell grund, oavsett vad de verkliga kostnaderna är. Det kan innebära att staten kan göra en vinst på att upplåta plats för externa operatörer, vilket skapar ett ekonomiska incitament att aktivt bidra till att upplåta utrymme i sin underliggande infrastruktur. 
 Fördelen med en marknadsmässig prissättning är att man slipper en diskussion om vilka verkliga kostnader som staten drabbas av. Ur strikt konkurrensneutral synpunkt är en marknadsmässig pris- sättning att föredra eftersom man då inte riskerar att få kritik för att inte ta ut alla kostnader man verkligen har och därigenom slår undan benen för andra privata operatörer som har liknande kanalisationsutrymme. 
 Å andra sidan finns väldigt få privata aktörer som besitter den typ av underliggande infrastruktur vi här pratar om varför det till stor del är en akademisk frågeställning. Det är framförallt vad avser upplåtelse av master som det finns en betydande privat infra- struktur som kan konkurrera om att sälja kanalisationsutrymme. 
 Kostnadsbaserad prissättning har motsvarigheter i lagen om elektronisk kommunikation men gäller endast för företag med betydande inflytande på en bestämd marknad. Ersättning enligt ledningsrättslagen (1973:1144) och expropriationslagen (1272:719) utgår efter marknadsmässig grund vid värdering av intrångsersätt- ning, t.ex. i fråga om avstående av mark. Utgångspunkten är härvid dock värdet av den mark som avstås. Det är inte fullt jämförbart med de upplåtelser av kanalisation som nu är i fråga. 
 En marknadsmässig ersättning torde innebära att kostnaden för en extern operatör är högre i tätare befolkade regioner än i glest befolkade sådana. Givetvis innebär upplåtelserna att den statliga infrastrukturen utnyttjas effektivt, vilket är samhällsekonomiskt motiverat. Därtill kommer inte minst viktigt att ett sådant utnyttj- ande är resurseffektivt också ur miljöhänsyn. Även om det inte är enkelt att avgöra vilken prissättning som får den största effekten vad gäller att påskynda en utbyggnad av  
 IT-infrastrukturen 
  i hela landet, så överväger fördelarna vad gäller en marknadsmässig ersättning. Det förefaller sammantaget bäst att ersättningen för upplåtelserna skall vara marknadsmässig. 
 En avgörande princip är dock att upplåtelse av kanalisations- utrymme inte görs i vinstsyfte utan med det klara och tydliga målet att så snabbt som möjligt underlätta att det övergripande IT- politiska målet om att hela landet; alla individer skall få möjlighet att ta del av informationssamhället genomförs. Syftet är att stimu- 
 133 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 lera tillkomsten av en allmän nyttighet till gagn för hela landet. Syftet får aldrig bli att skapa en intäktskälla för de statliga verken. 
 Möjlighet att neka tillgång till infrastruktur 
 Det finns dock tillfällen då ett statligt verk måste kunna säga nej till att upplåta plats i sitt kanalisationsutrymme. Detta kan vara fallet då det fysiska utrymmet inte längre räcker till. Det ryms enbart ett visst antal ledningar i en banvall eller i en vägbank. Därefter måste naturligtvis verken kunna säga stopp. Det vore orimligt att begära att de statliga verken i alla lägen skall tillgodose att det finns möjlighet att förlägga ledning i deras infrastruktur. Ett sådant ställningstagande skulle kraftigt åsidosätta deras möjlighet att effektivt utföra sina primära uppgifter. Upplåtelse av kanalisations- utrymme skall därför enbart ske så länge fritt disponibelt utrymme finns. Vid bedömning av om det finns fritt disponibelt utrymme måste givetvis också hänsyn tas till framtida behov för den egna verksamheten. 
 Men det kan också finnas andra skäl än ren utrymmesbrist som gör att ett statligt verk skall ha rätt att neka tillträda till deras infra- struktur. Sådana skäl kan vara att den egna kärnverksamheten störs av förekomsten av andra operatörers ledningar i den egna infra- strukturen. Det får naturligtvis inte ske att t.ex. tågsäkerheten äventyras eller försämras p.g.a. att banvallen fylls med ledningar från andra operatörer. I sådana fall skall Banverket naturligtvis ha rätt att neka en operatör att nyttja verkets infrastruktur. Detta måste dock gälla i undantagsfall. Grundregeln skall vara att infra- strukturen skall öppnas upp för andra operatörer som vill anlägga ett allmänt tillgängligt nät. 
 I de fall Banverket eller Vägverket nekar plats skall detta motiv- eras på ett sakligt och tydligt sätt. 
  
 4.2.1 
  
 Bemyndigande 
  
 För att Banverket och Vägverket skall kunna upplåta infrastruk- turen till operatörer för anläggande av elektroniska kommunika- tionsnät erfordras att det finns ett bemyndigande i verkens instruk- tioner. 
 134 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 4.2.2 
  
 Banverkets instruktion 
  
 I 1 § förordningen (1998:1392) med instruktion för Banverket anges att Banverket är central förvaltningsmyndighet med ett sam- lat ansvar, sektorsansvar, för hela järnvägstransportsystemet. Banverket skall verka för att de transportpolitiska målen uppnås. I denna bestämmelse föreslår vi att det även anges att Banverket genom att utnyttja sin infrastruktur skall verka för att det IT- politiska målet uppnås, särskilt med avseende på tillgänglighet. 
 Enligt 5 § i instruktionen för Banverket får Banverket bedriva  
 uppdrags-, 
  uthyrnings- och försäljningsverksamhet som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt. Vi föreslår att det i anslutning till detta även anges att Banverket får upplåta utrymme i statens spåranläggningar till operatörer. Sådana upplåtelser bör avse anlägg- ande av allmänna kommunikationsnät enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Det bör däremot inte ske för att anlägga privata nät såsom företagsinterna nät, annat än för Ban- verkets egen verksamhet eller som behövs för annan järnvägs- verksamhet. Vi föreslår därför att det anges i instruktionen att Palmer verket mot marknadsmässig ersättning får upplåta utrymme i statens spåranläggningar till operatörer för anläggande av allmänna kommunikationsnät enligt lagen (2003:389) om elektronisk kom- munikation. 
  
 4.2.3 
  
 Vägverkets instruktion 
  
 I 1 § förordningen (1997:652) med instruktion för Vägverket anges att Vägverket är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för hela vägtransportsystemet. 
 Vägverket skall verka för att de transportpolitiska målen uppnås. I denna bestämmelse föreslår vi att det även anges att Vägverket genom att utnyttja sin infrastruktur skall verka för att det IT- politiska målet uppnås, särskilt med avseende på tillgänglighet. 
 Enligt 7 § i Vägverkets instruktion får Vägverket bedriva upp-  
 drags-, 
  uthyrnings- och försäljningsverksamhet som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt. Vägverket får dessutom inom mark- och anläggningsområdet utföra uppdrag som rör vägar, järnvägar, flygplatser, hamnar, parker samt vatten- och avloppsledningar och därmed jämförbara objekt. Vi föreslår att det i anslutning till detta, på motsvarande sätt som föreslås beträffande Banverket, även anges 
 135 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 att Vägverket mot marknadsmässig ersättning får upplåta utrymme i vägområden där marken ägs av staten eller innehas med vägrätt till operatörer för anläggande av allmänna kommunikationsnät enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. 
  
 4.2.4 
  
 Affärsverket svenska kraftnäts instruktion 
  
 Så vitt utredningsarbetet har kunnat visa så är det av tekniska i kombination med legala skäl inte möjligt för Affärsverket svenska kraftnät att upplåta kanalisationsutrymme i kraftledningsgatorna. Enda sättet att anbringa fiberoptiska ledningar i affärsverkets kraft- ledningar är genom att vira den runt ledningens topplina eller att byta den till en s.k. OPGW (Optical Ground Wire), en ny topplina som även innehåller en inspunnen optokabel. I bägge dessa fall är vår uppfattning att ledningen är att betrakta som en integrerad del av kraftanläggningen och måste då ägas av den som äger kraft- anläggningen. Eftersom Svenska kraftnäts stamledningar innehåller så höga spänningar att fiberkabeln måste installeras som en integr- erad del i den koncessionspliktiga elektriska starkströmsanlägg- ningen bör detta enligt vår bedömning innebära att ellagstiftningen sätter ett hinder för att utomstående operatörer skall kunna dra ledningar i Svenska kraftnäts infrastruktur. 
 I andra fall kan det däremot vara möjligt att anbringa en opto- kabel genom att hänga den fritt under kraftledningens fasledningar, något som tillämpas av bl.a. Vattenfall. Då bör det med hänsyn till ellagstiftningen vara möjligt att upplåta kanalisationsutrymme i kraftledningen, med olika ägare av optofiberledning och kraftled- ning. En annan sak är att det kan fordra ändringar i ledningsrätter i förekommande fall. 
 Jag föreslår av dessa skäl inte att Svenska kraftnät skall upplåta sin infrastruktur som kanalisationsutrymme. Därmed föreligger det inget behov att förändra instruktionen till Svenska Kraftnät i detta avseende. Däremot återkommer jag i avsnitt 4.3.2 angående Svenska Kraftnäts instruktion. 
 136 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 4.2.5 
  
 Prövning av ledningsdragning i spåranläggning 
  
 Ändringar i järnvägssäkerhetslagen 
 Järnvägar upplåts i dag inte i samma utsträckning som vägar till utomstående aktörer för att anlägga elektroniska kommunikations- nät. Ändå förläggs i dag fiberkablar i banvallen på liknande sätt som sker i vägbankar. Över huvud taget innebär utnyttjandet av kraft- ledningsgator, vägbankar och banvallar att en befintlig infrastruktur utnyttjas på ett sätt som underlättar etableringen av fiberkablar. Ofta underlättas den därigenom i avsevärd utsträckning jämfört med om ledningen förläggs i obruten mark. 
 Utnyttjande av sådan infrastruktur gör dock att de särskilda krav som uppställs på huvudverksamheten enligt  
 el-, 
  järnvägs- och väg- lagstiftningen måste beaktas. För utnyttjande av vägområde finns en särskild bestämmelse i 44 § väglagen som reglerar förhållandet mellan en utomstående som vill dra fram ledningar och huvud- verksamheten enligt väglagen. Väghållningsmyndighetens tillstånd erfordras för att inom ett vägområde dra elektriska ledningar, vattenledningar eller andra ledningar samt för att utföra arbeten på en redan dragen ledning. Väghållningsmyndigheten får även med- dela de föreskrifter om arbetet och om rätt till upplag eller annan anordning som behövs med hänsyn till vägens bestånd, drift eller brukande. Tillstånd behövs dock inte när tillstånd har meddelats enligt annan lag eller författning och anmälan om arbetet har gjorts hos väghållningsmyndigheten. Sådant tillstånd kan avse koncession enligt ellagen. Om det på grund av inträffad skada krävs skyndsam reparation av en ledning som har dragits inom ett vägområde får arbetet påbörjas utan tillstånd eller anmälan. Ledningens ägare skall i så fall snarast underrätta väghållningsmyndigheten om arbetet. 
 I utredningens kontakter med Banverket Telenät har fram- kommit att det inte bör föreligga några tekniska hinder för att låta utomstående aktörer förlägga fiberkablar i banvallen på samma sätt som Banverket själva gör förutsatt att kvalificerade och certifierade uppdragstagare används för arbetena. Dock finns allmänna hinder i form av tillgång till banvallar med hög trafikintensitet eller som trafikeras med höghastighetståg. 
 Det kan i sammanhanget nämnas att medan det i dag inte är möj- ligt att meddela ledningsrätt i vägrätt så finns inte några motsvaran- de formella hinder mot att meddela ledningsrätt för utrymme för en teleledning på mark med en befintlig spåranläggning såsom en 
 137 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 järnväg. Utredningen föreslår dock att frågan om möjlighet att upplåta ledningsrätt även i vägrätt snarast bör övervägas. Det är för utredningen för övrigt känt att 2002 års ledningsrättsutredning (Ju 2002:03) redan arbetar med frågan. 
 Vi anser att banvallar bör kunna upplåtas till utomstående aktör- er för att dessa skall kunna anlägga elektroniska kommunikations- nät. Det måste dock beaktas att viktiga säkerhets- och ansvars- aspekter hänger samman med en sådan ledningsdragning. Det bör därför finnas en tillsynsfunktion för att tillgodose järnvägssäker- heten. På samma sätt som enligt väglagen bör det finnas en garanti för att det sker en prövning av framförallt ordnings- och säker- hetsaspekter inför en sådan etablering eller annat ledningsarbete inom ett spårområde enligt järnvägssäkerhetslagen. Vi föreslår där- för att det införs en motsvarighet i järnvägssäkerhetslagen till den prövning som sker enligt 44 § väglagen för ledningsarbete inom vägområde. Bestämmelsen bör reglera inte bara dragande av nya ledningar utan även arbete på befintliga ledningar. Prövningen bör utföras av tillsynsmyndigheten på järnvägsområdet, Järnvägs- inspektionen. Prövningen avser ordnings- och säkerhetsfrågor och har inte med själva dispositionsrätten till marken att göra. Frågan om att få åtkomst till marken måste i vanlig ordning lösas mellan den som disponerar över spåranläggningen och ledningsägaren antingen på frivillig väg genom avtal, eller genom tvångslagstiftning genom ledningsrätt eller expropriation. Det är vår tolkning att 44 § väglagen endast gäller ordnings- och säkerhetsaspekter i samband med ledningsarbeten på väg och inte avser prövning av rätt till markåtkomst i sig. 
 Ledningsrätt kan som ovan nämnts beviljas även i mark som används för spårtrafik. Intresseavvägningar måste dock göras i för- hållande till motstående allmänna och enskilda intressen i enlighet med vad som föreskrivs i  
 6–10 
  §§ ledningsrättslagen. Säkerhets- aspekter för järnvägen måste därvid vägas in. Har ledningsrätt beviljats bör dock någon ny tillståndsprövning inte ske med stöd av järnvägssäkerhetslagen. Det bör i stället räcka med en anmälan innan arbetena påbörjas. Det förefaller då enklast att anmälan skall göras till spårinnehavaren. 
 Väglagens bestämmelse innehåller ett undantag från kravet på tillstånd eller anmälan i förväg innan arbetena påbörjas om det på grund av inträffad skada krävs skyndsam reparation av en ledning som dragits inom ett vägområde. Ledningens ägare skall i så fall snarast underrätta väghållningsmyndigheten om arbetet. Enligt vad 
 138 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 utredningen har kunnat erfara vid kontakter med Banverket är det inte möjligt att få tillträde till banvallen annat än när tågtrafiken tillåter det, oavsett hur brådskande ett reparationsarbete kan anses vara. Den operatör som är beroende av att i alla lägen snabbt kunna vidta åtgärder på nätet bör således helt enkelt inte lägga ledningar i banvallar utan bör i stället förlägga dessa i t.ex. vägbankar. Det bör dock framhållas att myndigheten naturligtvis måste behandla fram- ställningar om att dra fram ledning eller utföra arbete på redan befintlig ledning med största skyndsamhet. 
 Enligt 44 § andra stycket väglagen får väghållningsmyndigheten meddela de föreskrifter om arbetet med en ledning och om rätt till upplag eller annan anordning som behövs med hänsyn till vägens bestånd, drift eller brukande. Eftersom det i järnvägssäkerhets- lagen, 7 §, redan finns en bestämmelse om att Järnvägsinspektionen får föreskriva de villkor för verksamheten som behövs från säker- hetssynpunkt i samband med att tillstånd meddelas eller under ett tillstånds giltighetstid, bör någon särskild bestämmelse om sådan föreskriftsrätt som stadgas i väglagen inte behöva införas utan det bör i stället vara tillräckligt med den rätt att uppställa villkor som finns enligt 7 § järnvägssäkerhetslagen. Ett sådant villkor kan då avse hur arbetet med en ledning skall gå till och om rätt till upplag eller annan anordning som behövs med hänsyn till järnvägens bestånd, drift eller brukande 
 Skulle arbeten på banvallen för ledningsdragning trots tillsyns- bestämmelserna föranleda en järnvägsolycka och skulle ledningens ägare bli skadeståndsskyldig t.ex. mot ett järnvägsföretag på grund av detta bör det genom en försäkring eller motsvarande säkerställas att ersättning kan utges. En sådan försäkring skall givetvis bara avse den risk för skadeståndsskyldighet som ledningsförläggningen ger upphov till. Någon skyldighet att teckna sådan försäkring bör dock inte införas. Skyldighet att teckna sådan försäkring eller likvärdig täckning av skadeståndsrisk gäller enligt järnvägssäkerhetslagen endast för järnvägsföretag. Järnvägsutredningen har i sitt del- betänkande Rätt på spåret (SOU 2002:48) dock föreslagit att denna skyldighet att teckna försäkring eller likvärdig täckning av skadeståndsrisk skall utökas till att gälla samtliga med tillstånd att driva spåranläggningar, spårtrafik eller trafikledningsverksamhet enligt lagen. Inte heller detta bör dock enligt vår uppfattning för- anleda att den som får tillstånd att dra ledning för elektroniska kommunikationsnät eller att utföra arbeten på en redan dragen ledning skall vara tvungen att teckna sådan försäkring enligt lagen. 
 139 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 Det får förutsättas att sådana frågor kan lösas i förhållandet mellan den som driver spåranläggningen och den som beviljas rätt till utrymme att dra fram ledningar för elektroniska kommunikations- nät. Någon ändring av ansvarsbestämmelserna i järnvägslagstift- ningen föreslås inte. Bestämmelserna om järnvägens ansvar för person- och sakskador enligt järnvägstrafiklagen föreslås inte ändrade. 
 I 8 § andra stycket järnvägssäkerhetslagen finns en bestämmelse som anger att om konkursförfarande eller ackordsförfarande har inletts mot en tillståndshavare eller en innehavare av säkerhets- intyg, skall tillståndet eller intyget återkallas, om det finns grundad anledning att anta att en tillfredsställande finansiell omstruktur- ering inte kan åstadkommas inom rimlig tid. Med hänsyn till de säkerhetsaspekter som föreligger och vad som nyss nämnts om skadeståndsansvar bör denna bestämmelse också kunna omfatta den som fått tillstånd att dra ledning för elektroniska kommunika- tionsnät eller utföra arbeten på en redan dragen ledning. Bestäm- melsen gäller enligt sin lydelse alla tillståndshavare och skall med vårt förslag även omfatta även den som har tillstånd att utföra ledningsarbete inom en spåranläggning. 
 Utförs ledningsarbete i strid med kravet på tillstånd eller anmäl- an enligt vårt förslag eller mot ett villkor som har meddelats för verksamheten med stöd av 7 § bör på motsvarande sätt som stadgas i 72 § första stycket väglagen kronofogdemyndigheten få meddela särskild handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i lagen (1990:746) om betal- ningsföreläggande och handräckning. 
 Enligt 22 § järnvägssäkerhetslagen får Järnvägsinspektionen meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att denna lag eller de föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Denna bestämmelse gör för vårt vidkommande att förelägganden och förbud kan meddelas för ledningsarbeten. Det anges vidare i 23 § järnvägssäkerhetslagen att sådana beslut får förenas med vite. 
 I 29 § första stycket järnvägssäkerhetslagen stadgas slutligen att den som utan tillstånd driver tillståndspliktig verksamhet enligt lagen skall dömas till böter eller fängelse i högst ett år. Även denna bestämmelse bör enligt vår uppfattning gälla för den som utan erforderligt tillstånd drar ledning för elektroniska kommunika- tionsnät eller utför arbeten på en redan dragen ledning. Det fram- går av andra stycket samma lagrum att den som har underlåtit att 
 140 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 följa ett föreläggande vid vite eller som överträtt ett vitesförbud inte skall dömas till ansvar enligt lagen för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Detta hindrar inte att ansvar enligt 29 § kan utkrävas samtidigt som särskild handräckning, t.ex. för att ta bort en ledning som förlagts utan tillstånd, tillgrips. 
 Järnvägsutredningens förslag till ny järnvägslag 
 I sammanhanget kan också något nämnas om Järnvägsutredningens lagförslag i delbetänkandet Rätt på spåret (2002:48). Såvitt här är av intresse innebär lagförslagen att en ny järnvägslag införs. Den före- slagna lagen innehåller bestämmelser om järnvägstrafik, järnvägs- infrastruktur och rullande materiel på järnväg. Ändringar föreslås samtidigt beträffande tillämpningsområdet för järnvägssäkerhets- lagen. Järnvägssäkerhetslagens bestämmelser kommer enligt för- slaget fortfarande att gälla för järnvägsverksamhet i den mån denna är undantagen från järnvägslagens tillämpningsområde. När det gäller sådan järnvägsverksamhet som omfattas av den nya järnvägs- lagens bestämmelser så kommer endast  
 24–28 
  §§ järnvägssäkerhets- lagen att gälla. För den som endast bedriver regional godstrafik på järnväg kommer förutom  
 24–28 
  §§ även  
 1–16 
  §§ järnvägssäkerhets- lagen att gälla enligt förslaget. 
 Järnvägslagen föreslås vara tillämplig på all järnvägsverksamhet som avser järnvägstrafik, järnvägsinfrastruktur och rullande materiel på järnväg i Sverige och på svensk tågfärja Däremot skall lagen inte vara tillämplig på trafik eller spårinfrastruktur som är tekniskt eller trafikeringsmässigt fristående från övriga delar av järnvägssystemet. 
 Med infrastrukturförvaltare avses i förslaget fysisk eller juridisk person som svarar för drift av järnvägsinfrastruktur. Med järnvägs- företag avses fysisk eller juridisk person som har beviljats licens, eller för regional godstrafik tillstånd enligt järnvägssäkerhetslagen, för att framföra tåg eller annan rullande materiel. Med järnvägs- infrastruktur avses spår, signal- samt säkerhetsanläggningar i övrigt, trafikledningsanläggningar och anordningar för elförsörj- ning av trafiken samt övriga fasta anordningar som behövs för spårens bestånd, drift eller brukande. 
 I förslaget till järnvägslag finns bestämmelser om licens och säkerhetsintyg för järnvägsföretag, om tillstånd för infrastruktur- förvaltare och om auktorisation för övriga verksamhetsutövare som vill ansöka om infrastrukturkapacitet. 
 141 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 Konsekvenserna av Järnvägsutredningens nämnda förslag för vårt vidkommande bör vara att de av oss lämnade förslagen till nya och ändrade bestämmelser i järnvägssäkerhetslagen även behöver införas i den av Järnvägsutredningen föreslagna järnvägslagen. Vi lämnar dock inte några författningsförslag på sådana bestämmelser, eftersom det i dag inte finns någon järnvägslag. Regeringskansliet bör kunna författa förslag till motsvarande bestämmelser för järn- vägslagen som vi föreslår för järnvägssäkerhetslagen, i samband med utformningen av den nya lagen. 
 Finansiering av prövningen av ledningsdragning 
 Utredningen har under hand från Vägverket inhämtat uppgifter enligt vilka Vägverkets organisation för att hantera tillstånds- prövningar enligt 44 § väglagen omfattar uppskattningsvis 0,25 till 0,5 årsarbetskraft per regionmyndighet hos Vägverkets regioner. I region Stockholm, där omfattningen av tillståndsgivning anses vara mycket stort, har under tiden 1992 till 2002 registrerats 154 till- ståndsärenden, dvs. i snitt 14 ärenden per år. I hela landet finns i dag sju regioner inom Vägverket. Det kan rimligen med hänsyn till den samlade väglängden i förhållande till den samlade spårlängden i landet antas att antalet ansökningar om tillstånd att dra ledningar eller utföra arbeten på redan befintliga ledningar i spåranläggningar blir avsevärt färre än vad som gäller för vägar. Det kan då upp- skattas att prövningar av ledningsarbeten inom spåranläggningar kommer att ta ca 0,25 årsarbetskrafter i anspråk. Varje prövnings- förfarande bör i och för sig medföra vissa grundkostnader. Efter- som antalet ärenden kan antas vara tämligen litet, kan en avgifts- finansiering vara vansklig att genomföra i praktiken, då den i vart fall inledningsvis kan föranleda höga avgifter. Vi förordar i stället att prövningen anslagsfinansieras. Sammantaget bedömer vi dock att hanteringen av dessa ärenden bör kunna klaras inom ramen för Järnvägsinspektionens nuvarande anslag. 
 Övergångsbestämmelser 
 Vi anser att kravet på tillstånd för ledningsarbeten inom en spår- anläggning bör gälla såväl redan befintliga ledningar som nya ledningsdragningar. Det är dock nya dragningar av ledningar och 
 142 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 arbeten på befintliga ledningar som kräver tillstånd. Så länge några arbeten inte behöver utföras på en redan befintlig ledning bör tillstånd inte erfordras. Därför bör det inte heller finnas behov av några särskilda övergångsbestämmelser. 
  
 4.2.6 
  
 Rapportering 
  
 För att regeringen skall kunna följa upp att Vägverket och Banverket verkar för att uppnå det  
 IT-politiska 
  målet, särskilt med avseende på tillgänglighet, föreslår jag att dessa verk årligen skall lämna en samlad rapportering till Näringsdepartementet om för- frågningar från operatörer om att nyttja verkens infrastruktur för att dra fram ledningar eller anlägga radioantenner. Av rapporter- ingen bör framgå antalet ansökningar, fördelade på olika slag av framställningar, t.ex. om det gäller utrymme för ledningar eller antenner, omfattning m.m., och hur många framställningar som beviljats respektive avslagits samt genomsnittliga handläggnings- tider för ärendena. 
  
 4.3 
  
 Statligt ägda nät 
  
 Förslag: 
 Affärsverket svenska kraftnäts optofibernät och King radionät föreslås bilda en sammanhängande  
 IT-infrastruktur. 
  Detta föreslås ske via att Teracom får full nyttjanderätt till Svenska kraftnäts optofiber med undantag för vad Svenska kraftnät behöver för styrning och övervakning av elnätverk- samheten medan Svenska kraftnät även fortsättningsvis kommer att äga och underhålla optofibernätet. All aktiv utrustning skall innehas av Teracom. 
 En utgångspunkt bör vara att Teracom får full dispositionsrätt till överskottskapaciteten i optofibernätet för en tidsperiod som motsvarar nätets tekniska och ekonomiska livslängd. Värdet av denna dispositionsrätt kan utgöra ett aktieägar- tillskott i Teracom, varvid värdering av upplåtelsen sker enligt aktiebolagslagens bestämmelser. Ett alternativ är att ersättning för denna nyttjanderätt skall utgå. I så fall bör den bestämmas efter marknadsmässig grund. Teracom skall överta ansvaret för redan tecknade avtal om ledningsupplåtelser. 
 143 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 Svenska Kraftnät skall alltjämt äga ledningarna och ha under- hållsansvaret för dessa samt fritt disponera över den kapacitet som behövs för elnätsverksamheten. Teracom skall vidare ha en optionsrätt på installation av nya ledningar som kan anläggas med utnyttjande av Svenska kraftnäts infrastruktur för kraft- överföring. Sådana nyinstallationer skall bekostas av Teracom. 
 Svenska kraftnäts nuvarande uppdrag enligt regeringsbeslut den 17 augusti 2000, dnr N1999/11617/SÄ, ändrat genom beslut den 20 februari 2003, dnr N2002/8360/SÄ m.fl., upphör. Detta uppdrag ersätts av de förslag som läggs i detta betänkande, tillsammans med de stöd till stomnät som beslutats av reger- ingen (förordningen (2003:63) om stöd till kommuner för anläggande av anslutning till rikstäckande telenät). 
 Banverkets telekomverksamhet skall lämnas utanför samman- slagningen. 
 Det  
 IT-politiska 
  målet och inriktningarna som i korthet redovisats och till viss del kommenterats i kap 2, ger en tydlig anvisning om behovet av ett alternativt stomnät med hög överföringskapacitet vid sidan av det nät som TeliaSonera förfogar över. Därigenom skapas förutsättningar för en stimulerande konkurrens som kom- mer att bidra till att tjänsteoperatörer och lokala nätägare känner en trygghet i det faktum att det finns alternativa nät att nyttja för att försörja sina kunder med uppkopplingar mot omvärlden. 
 Det avgörande skälet för vår bedömning är önskan att få en marknadssituation som präglas av konkurrens och där även de privata operatörerna finner marknaden intressant. 
 Marknaden avseende vem som äger stomnät är i dag uppdelad på ett antal aktörer, varav tre statliga aktörer, Banverket, Svenska kraftnät och Teracom. I dagsläget disponerar Vattenfall inga stom- nät efter att under januari 2003 ha upplåtit dessa till Song Networks. 
  
 Enligt PTS rapport  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige 2002  
  
 (PTS-ER 
  
  2002:20) fördelades marknaden för stomnät i mars 2002 enligt följande. 
  
 144 
 SOU 2003:78 Överväganden och förslag 
  
 Tabell 4.1.  
 Marknaden för stomnät i Sverige 
  
 Företag 
  
 Andel av stomnät ( % ) 
  
 Omfattning stomnät (km) 
  
 TeliaSonera 
  
 51 
  
 33 000 
  
 Banverket 
  
 20 
  
 13 000 
  
 Teracom 
  
 8 
  
 5 500 
  
 (radiolänk) 
  
 Svenska Kraftnät 
  
 7 
  
 4 300 
  
 Utfors 
  
 4 
  
 2 700 
  
 Övriga privata 
  
 10 
  
 6 500 
  
 Av siffrorna kan man utläsa att Telia var den klart dominerande aktören med ca 51 % av antalet km optofiberkabel. På den privata sidan återfanns Utfors med ca 4 % av stomnäten medan övriga privata aktörer stod för en marknadsandel av 10 %. Marknaden präglas således av en stor operatör (TeliaSonera), en halvstor (Ban- verket) samt ett antal mindre operatörer. 
 Det är viktigt att påpeka att måttet antal km ledning inte säger någonting om den kapacitet som respektive aktör förfogar över. Likaså säger det inget om vilken affärsvolym respektive aktör har. Det finns all anledning att förmoda att TeliaSoneras dominans är ännu större mätt i verklig affärsvolym. 
 TeliaSonera har därför en mycket dominerande ställning, då de dessutom är den enda operatören som når samtliga kommun- huvudorter i hela landet. Noterbart är också att de i dag tre största aktörerna inom stomnätsmarknaden också var de aktörer som hade stomnät vid avregleringen av den svenska telekommarknaden år 1993, liksom att dessa tre då alla var statligt ägda. Den inbördes ordningen har inte heller ändrats på tio år. Det är alltså en marknad med stor tröghet vad gäller storleken på de nät man äger. 
 Ur marknadsmässig synpunkt vore det önskvärt med flera opera- törer som kan agera på stomnätsmarknaden så att en fungerande konkurrens kan upprätthållas. Beroende på vilket geografiskt område man studerar så varierar antalet konkurrenter på stomnäts- marknaden kraftigt från fler än  
 5–6 
  i de mer tätbebyggda områdena till enbart en i de glesast befolkade områdena. Sammantaget kan man med fog påstå att konkurrensen är för liten. Framförallt vore det önskvärt med några operatörer som, i större delen av landet, kan uppnå en sådan storlek att de kan bli en reell konkurrent till 
 145 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 den dominerande operatören, TeliaSonera. Enligt min mening är det därför angeläget att stimulera en marknad som kan inrymma minst  
 3–5 
  operatörer, varav TeliaSonera sannolikt kommer att vara den klart dominerande fortsättningsvis, men där de övriga opera- törerna kan bli tillräckligt stora så att de ändå kan skapa en väl fungerande konkurrens inom området stomnät. 
 Med hänsyn till den allmänna konjunkturen och den situation som beskrivits i avsnitt 2.2, kan man troligen inte vänta sig att de privata operatörerna skall växa till sig och bygga ut sina nät. De signaler dessa aktörer ger är tvärtom att investeringsviljan är mycket låg. 
 Möjligen kan uppköp av nät vara ett alternativ. Det har redan skett, där bland annat Telenor köpt upp Utfors och Vattenfall har upplåtit sitt nät till Song Networks. Troligen bygger dessa affärer på kraftiga justeringar av det bokförda värdet till det som vid det tillfället ansågs som marknadsmässigt. 
 Fortfarande är dessa operatörer dock små och verkar på en begränsad del av Sveriges marknad. 
 I dagsläget, är det därför rimligen enbart statens aktörer till- sammans som under överskådlig tid kan bli en storleksmässigt något jämbördig konkurrent till TeliaSonera. Frågan har därför ställts hur de statliga näten kan organiseras så att en bättre konkurrenssituation kan uppnås. 
 Inför den frågeställningen har ett antal olika varianter prövats över hur de statliga näten kan organiseras från att inte förändra nuvarande organisation alls till att samla all verksamhet i en gemen- sam organisation, ett så kallat statligt bredbandsverk, alternativt att sälja ut all statlig nätverksamhet. Mellan dessa extremscenarios finns ett antal varianter som vi också har prövat. Detta gäller till exempel tankar på ett gemensamt säljbolag, bättre styrning från staten genom ägardirektiv, extern styrning av någon myndighet etc. 
 Alternativ statlig organisation av  
 IT-infrastrukturen 
  
 Ett samlat statligt ägande av stomnät skulle ge en slagkraftig aktör på stomnätsmarknaden med en stomnätsandel av ca 35 % eller 22 700 km nät bestående av merparten fiberledning. 
 Vid ett sådant scenario är dock vår bedömning att de två aktör- erna TeliaSonera och staten får en så dominerande ställning att vi får en oligopolliknande marknad. Detta riskerar få den oönskade 
 146 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 konsekvensen att övriga mindre privata nätoperatörer hamnar på mellanhand och därför sakta drar sig tillbaka. Detta scenario vore olyckligt då det privata engagemanget, ur statens synpunkt, är en viktig komponent och drivkraft i arbetet att göra Sverige till en IT- nation för alla. För en väl fungerande konkurrens bör därför minst tre, helst fyra – fem operatörer kunna var aktiva på den svenska stomnätsmarknaden. Jag anser därför inte att ett statligt bred- bandsverk är den bästa lösningen. 
 Däremot är den statliga infrastrukturen en viktig komponent i perspektivet att göra Sverige till ett informationssamhälle för alla. Det är därför angeläget att staten som stomnätsoperatör använder sina resurser på ett tydligare och mer strukturerat sätt. 
 För att få en marknadssituation som präglas av effektiv konkurr- ens är jag av den uppfattningen att det vid sidan av TeliaSonera skulle behövas några halvstora operatörer som kan agera på stom- nätsmarknaden. För detta har vi prövat hur statens resurser inom stomnätsområdet kan komma till gagn. 
 De statliga operatörerna 
  
 Vattenfall  
 har upplåtit sitt nät till Song Networks varför Vattenfall ej längre är aktiv som nätoperatör för extern användning. 
  
 Banverket  
 har, med sina 20 % av stomnätsinnehavet, redan en position som halvstor aktör. Enligt den information vi samlat på oss i kontakter med marknadens operatörer anser dessa att Ban- verket fyller en viktig funktion i dag och det samlade intrycket är att deras telekomverksamhet sköts på ett professionellt sätt. Vi har därför bedömt det som angeläget att Banverkets telekomverksam- het kan fortsätta att utgöra en självständig verksamhet. 
 Affärsverket svenska kraftnät  
 har i dag egen anslutning av stomnät till 66 kommuner. Med deras samarbetspartners når man i dag hela 215 kommuner. Det ursprungliga uppdrag som lades på Svenska kraftnät, att på marknadsmässiga grunder ansluta alla svenska kommuners huvudorter till ett öppet stomnät, har ej slutförts. I det delbetänkande,  
  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner  
 (SOU 2002:55), som denna utredning lade i maj 2002 föreslogs ett antal åtgärder för att underlätta för Svenska Kraftnät att slutföra sitt uppdrag. 
  
 147 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 De beslut som regeringen hittills fattat med anledning av del- betänkandets förslag är följande: 
  
 Begränsningen för Svenska kraftnät att enbart sälja svartfiber har tagits bort vilket innebär att Svenska kraftnät också kan sälja kapacitet och våglängd. Svenska kraftnät får samverka med de ortssammanbindande näten för att ansluta en kommun- huvudort. 
  
 Den reservpott om 400 miljoner kr som finns för områdesnät får tillfälligtvis användas för att slutföra uppbyggnaden av ett landsomfattande stomnät. 
  
 Regering följde dock inte förslaget i betänkandet att Svenska kraft- nät fortsättningsvis skulle slutföra sitt uppdrag. Regeringen valde i stället att omfördela 400 miljoner kr till stöd för att anlägga anslut- ningar till rikstäckande telenät med hög överföringskapacitet. De kommuner som inte har en anslutning till ett öppet nationellt sammanhängande stomnät får del av dessa pengar för att själv kunna upphandla tillhandahållandet av detsamma. I en sådan upp- handling kommer naturligtvis Svenska kraftnät att kunna delta, men då i konkurrens med andra nationella, regionala som lokala nätoperatörer. 
 Eftersom många av de kommuner som saknar anslutning till det nationella stomnätet inte ligger i områden där Svenska kraftnät äger kraftledningar är det enligt min mening knappast troligt att Svenska kraftnät kommer att kunna utveckla sitt stomnät i någon större utsträckning. 
 Detta innebär att Svenska kraftnät, som jag ser det, hamnat i en högst tveksam situation, med stor otydlighet vad gäller uppdraget, med stor osäkerhet hos externa aktörer över vad Svenska kraftnät kan leverera och till vilka villkor. Frågan är också vilka drivkrafter som finns för att Svenska kraftnät aktivt skall engagera sig i uppbygganden av det fortsatta stomnätet. 
  
 Teracom  
 har ett markbundet  
 TV-nät 
  som täcker 99,8 % av Sveriges befolkning. Utöver radio- och  
 tv-distribution 
  har Teracom genom Quadracom Wireless AB ett rikstäckande och flera region- ala tillstånd för fast yttäckande radioaccess. 
 Det stomnät som Teracom har i dag bygger företrädesvis på radiolänkar mellan de stora sändarstationerna. Stomnäten har i dessa sammanhang relativt begränsad kapacitet. TV- och radio- distribution bygger på broadcasting som är ett mycket resurssnålt sätt att förmedla information till mottagaren, eftersom alla får 
 148 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 samma information samtidigt. När användningen övergår till allt- mer interaktiv telekommunikation ökar kapacitetsbehovet radikalt, dels eftersom det då också behövs en kanal från mottagaren, dels för att det många gånger behövs en unik kanal till mottagaren. Vissa tillämpningar som t.ex. informationsdistribution som bygger på att en lokal databas, en s.k. cache, hos användaren uppdateras regelbundet kan dock med fördel lösas med broadcasting. 
 Teracom är, enligt vår uppfattning, en aktiv operatör på den svenska bredbandsmarknaden. Bolaget är för närvarande den enda statliga operatör som i konkurrens vunnit upphandlingar, runt om i Sverige, för uppbyggnaden av ortssammanbindande nät. 
 Teracom har också en radioaccessteknik som inom vissa områd- en är en stark konkurrent till access via fysiska ledningar. Däremot saknar Teracom i dag ett stomnät som kan transportera stora mängder information. Man får här förlita sig på radiolänksystem alternativt att man köper kapacitet hos någon annan operatör allt efter att deras behov av överföringskapacitet ökar. 
 Ny statlig organisation – Teracom och Svenska Kraftnät 
 Som tidigare nämnts har vi gjort bedömningen att Banverkets tele- komverksamhet bör få fortsätta sin verksamhet på samma villkor som i dag, med undantag för det förslag som läggs i kap 4.4. Vattenfall har ingen telekomverksamhet för externt bruk i dag. 
 Kvar att fundera över är då den telekomverksamhet som Tera- com och Svenska kraftnät bedriver. Oaktat alla juridiska, ekonom- iska och i övrigt företagsspecifika hinder så är det intressant att fundera över hur Svenska kraftnät och Teracom tillsammans kan bli en halvstor aktör på stomnätsmarknaden. Tillsammans förfogar de i dag över drygt 15 % av stomnätet och skulle därigenom kunna spela en viktig roll inom bredbandsområdet. Man når också stora geografiska områden över hela landet vilket är ytterligare en klar fördel. 
 En sådan samlad infrastruktur kommer att innebära att de kan nå en storlek som vore bra för det totala konkurrensläget inom området. Dessutom kan Svenska kraftnäts fiberstomnät till- sammans med King radiolänk och radioaccessteknik bli en intressant konkurrent på marknaden, inte minst inom glest befolk- ade områden. 
 149 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 En utbyggd radioaccess kommer att kräva stora informations- flöden som skall matas till King antenner. Teracoms eget radiolänknät har därvid klara kapacitetsbegränsningar, men med ett optofibernät i botten kommer detta inte att vara den begränsande faktorn. 
 Även om det optofibernät som Svenska kraftnät äger enbart når 66 kommuner så kan man med byte av fiberkapacitet med andra operatörer nå avsevärt fler kommuner (f.n. når Svenska kraftnät inklusive samarbetspartners 215 kommuner). 
 Jag anser det därför som värdefullt att Svenska kraftnäts stomnät kan samverka med King radiosystem. 
 Detta kan naturligtvis ske redan i dag på frivillig basis. Detta sker också till viss del i och med att Teracom hyr kapacitet av Svenska kraftnät på vissa sträckor. Detta samarbete sker dock enbart allt eftersom Teracom har kunder som medför att Teracom behöver högre överföringshastigheter i sitt stomnät. Enligt min mening kan man dock agera mycket mer kraftfullt, målmedvetet och aktivt på marknaden om man har löst stomnätskapaciteten via ett eget kraft- fullt nät. Svenska kraftnäts stomnät är en resurs som skulle komma till avsevärt större användning om man kunde koppla det till en organisation som agerar mot slutkund och har en accessteknik- lösning. Det är därför, enligt min mening, önskvärt att disposi- tionsrätten till hela Svenska kraftnäts stomnät, med undantag för vad de behöver för eget internt bruk, kan överföras till Teracom. Ett alternativ där äganderätten av Svenska kraftnäts stomnät skulle överföras till annan är svårare att genomföra med hänsyn till fram- förallt ledningsrättslagen och ellagstiftningen. 
 EU:s konkurrensregler 
 Med hänsyn till företagens marknadsandelar bedömer vi att en sammanslagning av King och Svenska kraftnäts nät inom området för elektronisk kommunikation inte kommer att medföra någon konflikt med EU:s konkurrensregler. Däremot skulle ett samlat statligt bredbandsverk kunna innebära sådana konflikter. Det förslag som läggs i detta betänkande har som utgångspunkt att stimulera till konkurrens där det är önskvärt med flera privata operatörer kombinerat med ett mer effektivt utnyttjande av den befintliga statliga infrastrukturen. Det ankommer dock på före- tagen Teracom och Svenska kraftnät själva att inför en samman- 
 150 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 slagning av deras nät ta ställning till hur utformningen i detalj görs så att de undviker problem med EU:s konkurrensregler. 
 EU:s statsstödsregler 
 I regeringens proposition Kapitaltillskott till Teracom AB (prop. 2002/03:64), sid. 8 nederst anges följande: 
 I förhållande till  
 EG-fördragets 
  regler om statligt stöd kan ett kapi- taltillskott ges om staten agerar på ett sätt som skulle accepteras av en privat investerare som arbetar på normala marknadsmässiga villkor, den s.k. marknadsekonomiska investerarprincipen. Staten måste därvid jämföras med en privat investerare som har en mer långsiktig syn på lönsamhet.En sådan investerare kan således satsa kapital för att säkra överlevnaden för ett företag som drabbas av tillfälliga svårigheter men som beräknas bli lönsamt igen, se bl.a.  
 EG-domstolens 
  mål  
 C-301/87 
  Floyd (1990),  
 C-303/88 
  Italien mot kommissionen (1991), C- 305/89 Italien mot kommissionen (1991),  
 Wu mot kommissionen (1994) och de förenade målen  
 C-278/92, 
 C-279/92 
  och  
 C-280/92 
  Spanien mot kommissionen (1994). Det föreslagna kapi- taltillskottet kan inte antas utgöra statsstöd i  
 EG-fördragets 
  mening. Teracom AB skall så snart dess finansiella ställning har stärkts och de finansiella målen för företaget uppnåtts återbetala kapitaltillskottet och därefter ge utdelning till staten. 
 I vårt alternativ med kapitaltillskott är detta inte föranlett av ett behov att stärka soliditeten och att täcka upp det bundna kapitalet i bolaget. Någon återbetalning är inte heller avsedd. Kapital- tillskottet medför att värdet på aktierna i bolaget ökar i mot- svarande mån. Vi anser därför inte att de lagda förslagen skulle kunna komma i konflikt med EU:s statsstödsregler under förut- sättning att upplåtelsen av Svenska kraftnäts nät till Teracom, om det görs som ett aktieägartillskott, sker till en korrekt värdering och med skäliga avkastningskrav på Teracom. Om upplåtelsen görs genom avtal mellan Svenska kraftnät och Teracom, måste den ske till marknadsmässigt pris för att inte riskera att utgöra otillåtet statstöd enligt artikel 87 i Romfördraget. 
 151 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 4.3.1 
  
 Formen för upplåtelse av optofibernätet i Svenska kraftnäts stamnät till Teracomkoncernen 
  
 Det finns ett antal varianter över hur en sådan samverkan mellan Svenska kraftnäts optofiberverksamhet och Teracom kan ske. 
 Den enklaste formen för upplåtelse från juridisk synpunkt är att parterna tecknar avtal om upplåtelse. Priset måste i sådant fall sättas med hänsyn till att det avser en långtidsupplåtelse av hela överskottskapaciteten i optofibernätet. Denna lösning har dock den nackdelen att den affärsmässiga risken för nätinnehavet då helt övergår på Teracomkoncernen. En annan lösning vore att svenska staten genom Svenska kraftnät å ena sidan och Teracomkoncernen å andra sidan sköt till tillgångar till ett gemensamt ägt dotterbolag i form av t.ex. optofibernät och radionät och erhöll aktier i bolaget i proportion till tillskjutna tillgångar. Ett annat alternativ vore att Svenska kraftnät upplåter dispositionsrätten till optofibernätet till sitt dotterbolag Svenska KraftKom och att sedan detta bolag och Quadracom Wireless fusionerades. En lösning som sker genom att verksamhet bestående av både stomnät och accessnät drivs av ett av staten genom Affärsverket svenska kraftnät och Teracom delägt bolag kommer enligt utredningens mening att bli svår att förankra i de berörda koncernerna om de inte får lika stor ägarandel vardera. Detta i sin tur torde förutsätta att även Teracomkoncernen till- skjuter infrastruktur till bolaget. Utredningen bedömer att det är svårt att skilja ut viss infrastruktur ur Teracomkoncernen till ett sådant samägt dotterbolag. Utan tillskott av infrastruktur från King sida kommer bolaget att med nödvändighet att domin- eras av Svenska kraftnät. Utredningen har erfarit att stöd för sådana lösningar inte torde föreligga hos Svenska kraftnät och Teracom främst beroende på olika syn på möjligheterna att skilja ut tele- komverksamheten i Teracom med hänsyn till att tekniken för broadcasting och telekom konvergerar. 
 Ett ytterligare alternativ vore att tillskapa ett gemensamt marknadsföringsbolag. Någon infrastruktur skulle inte då inte ingå. Ett sådant alternativ är minst ingripande. Det skulle kunna hjälpa till att förbättra marknadsföringen av Svenska kraftnäts stomnät. Det kan dock ifrågasättas om lösningen ger de nödvändiga synergi- effekterna mellan stomnät och accessnät som en sammanslagning av infrastrukturerna kan åstadkomma. 
 Vid sådana förhållanden har jag stannat vid att det bästa är en upplåtelse av överskottskapaciteten, utöver vad som erfordras för 
 152 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 den egna kraftverksamheten, utan transmissionsutrustning, dvs. upplåtelse av svart fiber i optofibernätet till Teracomkoncernen på tid som motsvarar nätets tekniska och ekonomiska livstid. Denna upplåtelse skulle kunna tänkas ske såsom tillskott av apportegen- dom vid nyemission av aktier i Teracom, såsom ett aktieägar- tillskott till Teracom eller genom ett avtal mellan staten och ett bolag i Teracomkoncernen. 
 Bestämmelser om nyemission finns i 4 kap. aktiebolagslagen. Nyemission innebär att aktiekapitalet ökas. Beslut om detta tas som regel av bolagsstämman. Stämman kan dock bemyndiga styr- elsen att besluta om nyemission, om det håller sig inom bolags- ordningens ram. De allmänna bestämmelserna om tillskjutande av apportegendom vid bildande av bolag enligt 2 kap. 2 § aktie- bolagslagen gäller även vid nyemission. Stiftarna anger villkoren för bolagsbildningen. Därvid skall iakttas att betalningen för en aktie inte får understiga det belopp på vilket aktien skall lyda (nominella beloppet). Om en aktie skall kunna tecknas med rätt eller plikt att mot aktien tillskjuta annan egendom än pengar eller med rätt eller plikt för bolaget att överta egendom mot annat vederlag än aktier (apport), får värdet på apportegendomen inte sättas högre än det verkliga värdet för bolaget. Endast sådan egendom som är eller kan antas bli till nytta för bolagets verksamhet kan utgöra apport- egendom. Med apportegendom får inte jämställas åtagande att utföra arbete eller att tillhandahålla tjänst. Tecknas aktie med vill- kor som strider mot detta, skall det nominella beloppet ändå betalas. En upplåtelse av optofibernätet för dess tekniska och eko- nomiska livstid bör kunna utgöra en tjänst. Upplåtelsen bör inte anses som en nyttjanderättsupplåtelse som kan erhålla sakrättsligt skydd vid upplåtarens konkurs. Det är nämligen själva grunden till att inte nätet överlåts att så är fallet. I annat fall skulle upplåtelsen riskera att utgöra en andrahandsupplåtelse och därmed riskera att komma i strid med de ledningsrätter som ligger till grund för opto- kablarna. Det bör å andra sidan innebära att upplåtelsen inte kan användas som apportegendom vid en nyemission. 
 Då återstår endast möjligheten att använda upplåtelsen som ett frivilligt aktieägartillskott eller en avtalslösning. Används upplåtel- sen som ett aktieägartillskott måste värdet av upplåtelsen tas upp som en tillgång hos Teracom. Detta innebär att avkastningskravet på Teracom ökar i motsvarande mån. Tillgången måste dock värd- eras i enlighet med vad som gäller för redovisning för aktiebolag. Vid en sådan värdering kommer det rådande marknadsläget för 
 153 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 denna typ av förbindelser att behöva beaktas. Avkastningskravet kommer att beräknas på det värde som då beräknas. Avtals- lösningen har jag enligt ovan bedömt ha den nackdelen att risken hamnar hos Teracom ensamt. Priset för upplåtelsen måste natur- ligtvis sättas med beaktande av de affärsmässiga riskerna. Möjligen kan denna risk också minskas genom utformningen av avtalet. Den närmare utformningen av ett sådant avtal har vi dock inte tid och resurser att lämna förslag till. 
 Sammantaget är det min bedömning att det bör vara svårare att uppnå de positiva synergieffekterna avtalsvägen. Jag förordar därför att upplåtelsen av optofibernätet sker såsom ett frivilligt aktieägar- tillskott från staten till Teracom. Den närmare utformningen av en sådan upplåtelse, beräkningar av värdet av synergieffekter, värdet av aktieägartillskottet/upplåtelsen och konsekvenser beträffande per- sonal m.m. har utredningen inte möjlighet att gå in på. Det får förutsättas att erforderliga detaljanalyser görs, om regeringen bestämmer sig för att gå vidare med förslaget. 
  
 4.3.2 
  
 Konsekvenser för Svenska kraftnät 
  
 Om Affärsverket svenska kraftnäts stomnät för elektronisk kommunikation i framtiden skall drivas av någon annan bör upp- draget till Svenska kraftnät upphöra. Det skulle då i och för sig kunna ifrågasättas om inte ett nytt uppdrag borde lämnas till den som övertar driften. Regeringen beslutade den 20 februari i år, att Svenska kraftnät skulle frigöras från sitt uppdrag att ansluta alla Sveriges kommunhuvudorter med sitt stomnät. Kommunerna fick i stället möjlighet att med hjälp av statligt stöd förbinda sina nät med rikstäckande nät. Jag anser att det uppdrag som återstår för Svenska kraftnät efter regeringens beslut i praktiken har så begränsad innebörd att det inte behöver överföras till den som övertar driften. Risken för att redan anlagda förbindelser inte skall fortsätta att användas bedömer jag som mycket liten. Jag föreslår därför att uppdraget till Svenska kraftnät upphör. Detta bör också medföra ett behov av ändring i instruktionen för Svenska kraftnät. I 2 § sista punkten förordningen med instruktion för Svenska kraftnät anges nämligen att Svenska kraftnät därvid även skall främja tele- och datakommunikation genom att installera och använda teleledning- ar, främst på stamnätet, samt genom att upplåta nätkapacitet i dessa. Om Teracomkoncernen skall överta driften av opto- 
 154 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 fibernätet behöver instruktionen formuleras om. Avsikten bör allt- jämt vara att Svenska kraftnät skall äga och underhålla opto- kablarna. Detta är nämligen motiverat med hänsyn dels till befint- liga ledningsrätter, dels till att det är fråga om ledningar som är dragna på ett sådant sätt att de ingår i de elektriska starkströms- anläggningar som Svenska kraftnät har för sin kraftöverföring. Upplåtelsen av överföringskapaciteten i fibrerna skall avse kapacitet utan tillgång till transmissionsutrustning, s.k. svart fiber. Beträff- ande den överföringskapacitet som erfordras för styrning och övervakning av det egna elkraftnätet bör Svenska kraftnät behålla rådigheten så att verket fritt efter eget val kan driva ett eget sådant nät eller upphandla tillhandahållandet av denna tjänst. Givetvis kan Teracom delta i en sådan upphandling. Svenska kraftnät skall inte inneha någon aktiv utrustning för transmission, annat än sådan som kan erfordras för styrning och övervakning av den egna elnäts- verksamheten, om Svenska kraftnät anser det nödvändigt att behålla sådan utrustning under egen kontroll. Teracom bör även erhålla en option på rätt att få nya optokablar förlagda av Svenska kraftnät med utnyttjande av deras infrastruktur, framförallt i dess stamnät. Sådan utbyggnad måste då finansieras av Teracom. I instruktionen bör det därför i stället anges att Svenska kraftnät därvid också skall installera och underhålla ledningar för elekt- ronisk kommunikation, främst på stamnätet, samt tillhandahålla nätet utan transmissionsutrustning under tid som motsvara nätets tekniska och ekonomiska livstid till operatör enligt regeringens uppdrag. 
 Slutligen bör nämnas att om det vid en värdering av dispositions- rätten till optofibernätet vid ett frivilligt aktieägartillskott från staten till Teracom skulle visa sig att värdet måste sättas lägre än nuvarande värde efter gjorda planmässiga nedskrivningar, så kommer en motsvarande nedskrivning att påverka resultat- räkningen för Svenska kraftnät. 
 155 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 4.4 
  
 Juridisk verksamhetsform 
  
 Förslag: 
 Den verksamhet som Banverket bedriver inom sin enhet Banverket Telenät och som avser elektronisk kommunikation skall bedrivas i ett särskilt aktiebolag. 
 Ett uppdrag skall lämnas i syfte att utreda om en separation av King tjänsteverksamhet från infrastrukturdelarna i kon- cernen är möjlig och önskvärd. 
 En ständigt återkommande kritik och farhåga vad gäller statliga, och även kommunala, verk och bolag som agerar inom områden som primärt inte hör till deras kärnverksamhet är risken för korssubventionering. Även om reglerna är tydliga att korssubven- tionering inte skall förekomma, så räcker inte detta för att lugna marknaden. 
 Jag är av den uppfattningen att t.ex. Banverket gjort det man rimligen kan kräva för att säkerställa att någon korssubventionering inte uppstår. Trots detta så finns ändå alltid en misstänksamhet hos privata aktörer att alla kostnader inte redovisas och att de statliga aktörerna har favörer som de privata ej har. 
 För att skapa en trygghet och ett ökat förtroende för statens agerande inom bredbandsområdet föreslår jag därför att Banverkets Telekomverksamhet bolagiseras, så att deras telekomverksamhet läggs i en annan juridisk person än moderbolagets. 
 Vad gäller Teracom så är det svårare att avgränsa kärnverksamhet från telekomverksamheten då tekniken i stora stycken konvergerar till en och samma. Jag anser det därför svårt att avskilja IT- infrastrukturen i ett särskilt bolag. 
 Däremot har vi situationen att Teracom också till viss del till- handahåller tjänster till slutanvändarna. I King fall skulle en separation av deras tjänsteproducerande verksamhet från verksam- heten där deras infrastruktur hanteras kunna vara ett alternativ. Detta är dock en svårare operation som kräver en djupare analys. Jag föreslår därför att ett uppdrag ges i syfte att utreda huruvida en separation av King tjänsteverksamhet från infrastrukturdelar- na är möjlig och önskvärd. 
 Svenska kraftnät kommer med ovan lagda förslag att frånträda som aktiv part på bredbandsmarknaden. Man kommer fortsätt- 
 156 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 ningsvis att äga, underhålla och investera i optofiber, dels för eget behov, men också på uppdrag av Teracom. 
 Med detta förslag blir konsekvensen också att det ursprungliga uppdraget åt Svenska kraftnät att förse landet med ett öppet sammanhållet stomnät upphör och ersätts av de beslut som reger- ingen fattat mot bakgrund av de förslag som lades i delbetänkandet  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner (SOU 2002:55) samt av de samla- de förslag som läggs i detta betänkande. 
 Vattenfallsbolagen har överlåtit sin telekomverksamet till Song Network varför de inte heller är en aktiv part på telekom- marknaden i dag. 
  
 4.5 
  
 Ledningsrätt i vägrätt samt genomförande av artikel 11 i ramdirektivet i svensk lagstiftning m.m. 
  
 Förslag:  
 Ledningsrätt bör kunna upplåtas i vägrätt. Eftersom 2002 års ledningsrättsutredning (Ju2002:03) f.n. arbetar med frågan lämnar vi inte några närmare förslag om detta. 
 Artikel 11 i Europaparlamentets och rådets direktiv (2002/21//EG) om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektivet) 
 3  
 har följande lydelse: 
  
 3  
 EGT nr L 108, 24.4.2002, s. 33. 
 157 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 1. 
  
 När en behörig myndighet överväger 
  
 en ansökan om beviljande av rättigheter att installera faciliteter på, över eller under offentlig eller privat egendom för ett företag som godkänts för tillhandahållande av allmänna kommunikationsnät, eller 
 en ansökan om beviljande av rättigheter att installera faciliteter på, över eller under offentlig egendom för ett företag som godkänts för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät som inte är allmänt tillgängliga, 
 skall medlemsstaterna säkerställa att myndigheten 
 fattar beslut på grundval av öppet redovisade och allmänt tillgängliga förfaranden som tillämpas utan diskriminering och utan dröjsmål, och 
 följer principerna om öppenhet och  
 icke-diskriminering 
  när den knyter villkor till sådana rättigheter. 
 Dessa förfaranden kan variera beroende på om sökanden tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller inte. 
  
 2. 
  
 I de fall där offentliga eller lokala myndigheter har äganderätt till eller kontroll över företag som driver elektroniska kommu- nikationsnät och/eller tillhandahåller kommunikationstjänster, skall medlemsstaterna säkerställa att det råder en ändamålsenlig organisatorisk åtskillnad mellan den verksamhet som har ansvar för beviljande av de rättigheter som avses i punkt 1 och de verksamheter som har samband med ägande eller kontroll. 
  
 3. 
  
 Medlemsstaterna skall säkerställa att det finns effektiva mekanismer för att ge företagen möjlighet att överklaga beslut om beviljande av rättigheter att installera faciliteter till ett organ som är oberoende av de berörda parterna. 
  
 4.5.1 
  
 Skrivelse från TeliaSonera 
  
 I en skrivelse av den 22 november 2002 till Näringsdepartementet ifrågasätter TeliaSonera om den svenska lagstiftningen tillgodoser de krav som uppställs i artikel 11 i ramdirektivet. Telia översände samtidigt en kopia av skrivelsen till utredningen. Skrivelsen fogas som bilaga till betänkandet, se bilaga 3 
 ) 
 . I skrivelsen hemställer TeliaSonera att regeringen skyndsamt ger direktiv till en utredning som skall analysera berörd lagstiftning och lämna de författnings- förslag som behövs för att i svensk rätt fullt ut genomföra artikel 11 i ramdirektivet. 
 158 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 TeliaSonera nämner i skrivelsen att Utredningen (N 2001:14) om  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner bl.a. skall identifiera och analysera de intressekonflikter som kan finnas mellan  
 IT-infra- 
  strukturens utbyggnad och utnyttjande och de uppgifter som vissa statliga myndigheter har samt föreslå en avvägd policy för upp- låtande av utrymme för allmän  
 IT-infrastruktur 
  i den infrastruktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena. 
  
 Utredningen gör följande kommentarer till de problem som behandlas i skrivelsen. 
  
 4.5.2 
  
 2002 års ledningsrättsutredning 
  
 2002 års ledningsrättsutredning bedömde att vad direktivet före- skriver är att den myndighet som fattar beslut i ärenden om mark- åtkomst – exempelvis lantmäterimyndigheten när det gäller ledningsrättslagen – måste uppfylla krav på objektivitet, insyn, likabehandling och snabbhet i handläggningen. Med andra ord handlar det, enligt ledningsrättsutredningen, om att traditionella rättssäkerhetskrav måste tillgodoses. Ledningsrättsutredningen kom fram till att befintliga bestämmelser i regeringsformen innebär att svensk rätt sammanfattningsvis får anses uppfylla ramdirek- tivets krav i detta avseende. 
 Beträffande kravet enligt artikel 11.2 i ramdirektivet på med- lemsstaterna att säkerställa att det råder en ändamålsenlig orga- nisatorisk åtskillnad mellan den verksamhet som har ansvar för beviljande av de rättigheter som avses i artikel 11.1 i direktivet och de verksamheter som har samband med ägande eller kontroll gjorde ledningsrättsutredningen den tolkningen att bestämmelsen avser myndigheter på olika samhällsnivåer. Ledningsrättsutredningen konstaterade att det är lantmäterimyndigheten som vid en för- rättning prövar frågor om ledningsrätt och att det i varje län finns en statlig lantmäterimyndighet med länet som verksamhetsområde samt därutöver även 39 kommunala lantmäterimyndigheter med respektive kommun som verksamhetsområde. Ledningsrättsutred- ningen konstaterade dessutom att om en kommun är sakägare vid en förrättning som handläggs av en kommunal lantmäterimyndig- het, får kommunen eller en annan sakägare begära att förrättningen i stället skall handläggas av lantmäterimyndigheten i länet, dvs. av den statliga. 
 159 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 Utredningen kom därvid till den slutsatsen att även om en kommun byggt upp en egen bredbandsverksamhet så är lantmäteri- myndigheten dock en självständig förvaltningsmyndighet, vilket bl.a. innebär att den står organisatoriskt fri samt att den själv- ständigt skall besluta i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda eller som rör tillämpning av lag samt att objektivitets- principen som gäller för all myndighetsutövning får förutsättas tillämpas även av de kommunala lantmäterimyndigheterna. Därtill kommer enligt ledningsrättsutredningen möjligheten för en fastig- hetsägare att – när t.ex. ett bredbandsnät ägs av en kommun – begära att ledningsförrättningen skall handläggas av den statliga lantmäterimyndigheten. Ledningsrättsutredningen fann inte heller något behov av genomförandeåtgärder för artikel 11 i ramdirektivet beträffande de regelverk som rör de beslutande organen enligt expropriationslagen eller anläggningslagen. 
 Beträffande möjligheten enligt artikel 11.3 i ramdirektivet som skall finnas att överklaga beslut om beviljande av rättigheter att installera faciliteter till ett organ som är oberoende av de berörda parterna gjorde 2002 års ledningsrättsutredning bedömningen att såväl beslut enligt ledningsrättslagen som enligt expropriations- lagen och anläggningslagen kan överprövas i domstol. Såvitt avser regeringens beslut om expropriationstillstånd kan regeringsbeslut- ets laglighet överprövas av Regeringsrätten enligt lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. Ledningsrättsutred- ningen menade därför att nämnda lagstiftning får anses innehålla de regler om rätt att överklaga som krävs enligt direktivet. 
 Sammanfattningsvis fann 2002 års ledningsrättsutredning i sitt delbetänkande Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät (SOU:83, sid. 53 f.) att de myndigheter som fattar beslut i ärenden om markåtkomst för installation av faciliteter t.ex. i form av led- ningar uppfyller direktivets krav på objektivitet, insyn, likabehand- ling och snabbhet i handläggningen, att det krav som direktivet får anses ställa upp på organisatorisk åtskillnad mellan, å ena sidan, myndigheter som fattar beslut i ärenden om markåtkomst för installation av faciliteter och, å andra sidan, offentligt ägda eller kontrollerade elektroniska kommunikationsnät är uppfyllda, samt att de svenska författningar som i praktiken kan tänkas tillämpas för att ta i anspråk mark för installation av faciliteter uppfyller direktivets krav i fråga om rätt att överklaga. 
 160 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 4.5.3 
  
 Förhållandet mellan artikel 11 i ramdirektivet och annan lagstiftning 
  
 TeliaSonera menar i sin ovan refererade skrivelse att eftersom artikel 11 i ramdirektivet omfattar långt fler former av dispositions- rätt till mark än ledningsrätt så har bestämmelsen inte blivit föremål för en fullständig analys huruvida svensk rätt till alla delar uppfyller de krav som ställs upp i direktivet. 
 Vår utredning har inte fått något uppdrag att genomföra artikel 11 i ramdirektivet i svensk rätt. Eftersom utredningen har upp- märksammats på frågan och denna har ett samband med de frågor som utredningen enligt utredningsdirektiven skall behandla har vi följande att säga om frågan från våra utgångspunkter. 
  
 4.5.4 
  
 Förhållandet mellan markägares dispositionsrätt och tvångslagstiftning för att dra fram ledningar 
  
 I kapitel 3 har en översiktlig genomgång gjorts av den lagstiftning som gäller för den verksamhet som de olika statliga infrastruktur- ägarna huvudsakligen bedriver. Det är ur utredningens synvinkel naturligt att i sammanhanget se om det finns anledning att föreslå några ändringar därvidlag med anledning av artikel 11 i ramdirek- tivet. 
 Genom propositionen Lag om elektronisk kommunikation, m.m. (prop. 2002/03:110, TU 6, rskr. 228) föreslogs en ny lag om elektronisk kommunikation. Den nya lagen ersätter nuvarande telelagen (1993:597) och lagen (1993:599) om radiokommunika- tion. Lagen gäller elektroniska kommunikationsnät och kommu- nikationstjänster med tillhörande installationer och tjänster samt annan radioanvändning. Den nya lagen har trätt i kraft den 25 juli 2003. 
 Genom den nya lagen genomförs bl.a. ramdirektivet i svensk rätt. Dock ingick det i utredningsdirektiven för 2002 års lednings- rättsutredning om översyn av vissa frågor om ledningsrätt, dir. 2002:17, bl.a. att lägga fram förslag på sådana författningsändringar i ledningsrättslagen (1973:1144) som är nödvändiga för att genom- föra de direktiv som EU antar inom ramen för 1999 års kommu- nikationsöversyn. 2002 års ledningsrättsutredning redovisade de överväganden angående ändringar i ledningsrättslagen som är nödvändiga för att genomföra  
 EG-direktiven 
  på området för 
 161 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 elektroniska kommunikationsnät i delbetänkandet Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät (SOU 2002:83). Förslagen bereds f.n. i Regeringskansliet. Som redovisats ovan ansåg ledningsrätts- utredningen emellertid inte att det erfordras författningsändingar för att genomföra artikel 11 i ramdirektivet i svensk rätt. 
 I artikel 11 i ramdirektivet talas om det fall  
 när en behörig myndighet överväger en ansökan om beviljande av rättigheter  
 att installera faciliteter på, över eller under offentlig eller privat egendom. De ställningstaganden till förfrågningar om upplåtelse av mark från utomstående aktörer som svenska staten genom Väg- verket, Banverket eller Svenska kraftnät liksom statligt ägda bolag som Vattenfallsbolagen och Teracom kan behöva göra i egenskap av markägare bör enligt vår uppfattning inte omfattas av artikel 11 i ramdirektivet, eftersom artikeln uttryckligen talar om en myndig- hets överväganden av en ansökan. De ställningstaganden som företrädare för staten eller av staten ägda bolag gör i förhållande till sådana förfrågningar utgör ställningstaganden som det tillkommer varje markägare att göra i denna egenskap. Såsom synes ha varit 2002 års ledningsrättsutrednings ståndpunkt (jfr SOU 2002:83, sid. 60 f.) bör ledningsrättslagen, expropriationslagen och anläggnings- lagen anses utgöra de svenska författningar som i praktiken kan tillämpas för att ta i anspråk mark för installation av faciliteter mot en markägares vilja. Vi har inte anledning att göra någon annan bedömning om dels, vilka lagar som kan vara tillämpliga för mark- åtkomst, dels om deras överensstämmelse med ramdirektivet än vad 2002 års ledningsrättsutredning gjort. 
 Även statliga aktörer måste ha rätt att utöva den dispositionsrätt som tillkommer markägare eller innehavare av annan rättighet som är jämställd med äganderätt i detta avseende. Kan överenskommelse inte nås om upplåtelse för att dra fram en ledning över sådan mark återstår endast den tvångslagstiftning som möjliggör åtkomst till mark utan markägarens samtycke. Ledningsrättslagen är den lag som torde vara mest tillämpbar i detta avseende. Den ger möjlighet att ta i anspråk utrymme även på mark som ägs av staten. 
 I sammanhanget kan nämnas den numera upphävda kungörelsen från 1944 (nr 5) med vissa bestämmelser rörande telegraf, telefon- och andra svagströmsledningar. I 1 § kungörelsen stadgades att  
 telegraf-, 
  telefon- eller annan svagströmsledning icke må fram- dragas å kronans mark eller inom område för allmän väg eller för enskild järnväg, som blivit upplåten för allmän trafik, ej heller inom område för spårväg, som genom koncession ställts under väg- och 
 162 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 vattenbyggnadsstyrelsens kontroll, utan att tillstånd därtill erhåll- its. I kungörelsen angavs vilken myndighet som var behörig att ge tillstånd för mark av olika slag. Det var för mark som inte ingår i allmän väg den myndighet under vars förvaltning marken står, beträffande område för allmän väg vederbörande vägförvaltning eller i Stockholm väg- och vattenbyggnadsstyrelsen, beträffande område för enskild järnväg och spårväg väg- och vatten- byggnadsstyrelsen. Av samma lagrum framgick dock att Telegraf- verket utan sådant tillstånd fick dra fram svagströmsledning inom område för allmän väg som hålls av kronan, om det vid samråd mellan telegrafverkets linjebefäl och vägmästaren i orten befanns att ledningen inte kunde bereda olägenhet för samfärdseln eller väghållningen. Kungörelsen innehöll även allmänna bestämmelser som skulle följas om tillstånd meddelades. Bestämmelserna var förhållandevis detaljerade. Bl.a. angavs att ledning skall dras fram så att minsta möjliga hinder och olägenhet uppkommer. Särskilda bestämmelser fanns för framdragande av svagströmsledning inom område för allmän väg. 
  
 4.5.5 
  
 Förhållandet mellan vägrätt och ledningsrätt 
  
 Väglagen reglerar både vägrätt och väghållning. Vägrätten ger väg- hållaren rätt att nyttja marken för vägändamål. Därutöver ger vägrätten, om inte någon inskränkning gjorts, väghållaren befogen- het att i fastighetsägarens ställe bestämma över markens använd- ning under den tid vägrätten består samt att tillgodogöra sig alster och andra tillgångar som kan utvinnas ur marken. 
 Enligt 1 § ledningsrättslagen avser ledningsrätt rätt att utnyttja utrymme inom fastighet för ledning. Ledningsrätt omfattar befogen- het att inom fastigheten vidta åtgärder som behövs för att dra fram och begagna ledningen. Fastighetsbegreppet i ledningsrättslagen har samma innebörd som i fastighetsbildningslagen. Detta innebär att med fastighet avses vad som har införts eller enligt registrerings- bestämmelserna skall införas i fastighetsregistret. 
 4 
  
 I 12 § ledningsrättslagen regleras skyldigheten att avstå mark eller annat utrymme för ledning. Enligt 12 § fjärde stycket äger bestämmelserna i 1 kap. 3 och 4 §§ expropriationslagen motsvar- ande tillämpning vid upplåtelse och inlösen enligt 12 § lednings- rättslagen. I 1 kap. 3 § expropriationslagen föreskrivs att vid 
  
 4  
 Jfr 19 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1979:988). 
 163 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 expropriation av fastighet med äganderätt upphör all sådan särskild rätt till fastigheten som tillkommit genom frivillig upplåtelse, om rättigheten inte skall lämnas orubbad på grund av förordnande i expropriationstillståndet eller överenskommelse som fastställs av domstolen. I fråga om annan särskild rätt gäller att den består efter expropriationen, om inte annat förordnats i expropriations- tillståndet. De nu berörda reglerna gäller dock inte särskild rätt som tillkommer staten eller vägrätt som tillkommer annan än stat- en. Sådan rättighet består alltid efter expropriation. Enligt 1 kap. 4 § expropriationslagen har nyttjanderätt eller servitutsrätt som tillskapats genom expropriation företräde framför all annan rätt till fastigheten utom särskild rätt som tillkommit genom expropriation eller annat tvångsförvärv eller vid fastighetsbildning eller på liknande sätt. Särskild rätt som tillkommer staten eller vägrätt som tillkommer annan än staten rubbas dock aldrig genom expropria- tion. Vid ledningsförrättning ankommer det på förrättnings- myndigheten, lantmäterimyndigheten, att meddela sådana för- behåll, godkännande och förordnande som avses i 1 kap. 3 och 4 §§ expropriationslagen. Därvid anges i 12 § fjärde stycket lednings- rättslagen att utan hinder av nämnda bestämmelser i expropria- tionslagen kan dock särskild rätt som tillkommer staten och ej utgör vägrätt rubbas. Härigenom bör det vara klart att ledningsrätt inte kan rubba vägrätt och inte kan upplåtas i vägrätt. 
 Utvecklingen har, såsom denna utredning påvisar, gått dithän att infrastruktur i form av framförallt banvallar, vägbankar och kraft- ledningsgator i allt större utsträckning utnyttjas för att etablera elektroniska kommunikationsnät. En anledning till detta kan antas vara att det är kostnadseffektivt att utnyttja sådan infrastruktur jämfört med att anlägga sådana nät i obruten mark. Ledningsrätt kan beviljas i alla slag av fastigheter. Avvägningar måste dock ske mot motstående enskilda och allmänna intressen enligt vad som anges i ledningsrättslagen. Vägrätten är dock enligt vad som nämnts undantagen i detta avseende. Det förefaller omotiverat att det skulle vara möjligt att upplåta ledningsrätt i spårområde för järnväg men samtidigt inte vara möjligt att upplåta ledningsrätt i vägrätt. På samma sätt förefaller det omotiverat att ledningsrätt kan beviljas i ett vägområde om det t.ex. är fråga om en stor motorväg för vilken en särskild fastighet har tillskapats samtidigt som det inte är möjligt att bevilja ledningsrätt i vägrätt för en mindre länsväg. 
 164 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Även om Vägverket redan i dag upplåter utrymme för ledningar i vägbankarna finns en risk för att operatörer blir utlämnade till verkets skön vid bestämmande av villkoren för upplåtelsen, inte minst vad avser ersättningens storlek. 
 Vi anser därför att det inte längre är ändamålsenligt att vägrätten skall vara fredad från möjligheten att bevilja ledningsrätt. Opera- törerna bör ytterst ha möjligheten att vända sig till Lantmäteri- myndigheten och ansöka om ledningsrätt för att på så vis få till stånd en oberoende prövning av rätten att dra fram ledning i vägområde. Vi föreslår därför att ledningsrättslagen ändras så att ledningsrätt kan beviljas även i vägrätt. Eftersom 2002 års lednings- rättsutredning (Ju2002:03) f.n. arbetar med frågan lämnar vi inte några närmare förslag om detta. 
  
 4.5.6 
  
 Förhållandet mellan  
  
 väg-, 
  järnvägs- och ellagstiftningen och åtkomst till vägbana, spåranläggning eller elanläggning 
 Det kan finnas skäl att i detta sammanhang se närmare på vissa frågor som hänger samman med lagstiftningar som gäller för den kärnverksamhet som Vägverket, Banverket, Svenska Kraftnät och Vattenfallsbolagen bedriver, dvs. väg- och vägtrafiklagstiftningen, järnvägslagstiftningen och ellagstiftningen. 
 Väglagstiftningen 
 När det gäller väglagstiftningen är det särskilt 44 § väglagen som av intresse. Väghållningsmyndighetens tillstånd fordras för att inom ett vägområde dra ledningar av olika slag eller för att utföra arbeten på en redan dragen ledning. Väghållningsmyndigheten ges också rätt att föreskriva om arbetet m.m. Sådant tillstånd behövs dock inte när tillstånd har meddelats enligt annan lag eller författning och anmälan om arbetet har gjorts hos väghållningsmyndigheten. En motsvarande bestämmelse fanns i föregångaren till väglagen, lagen om allmänna vägar. 
 5  
 I 40 § lagen om allmänna vägar angavs ursprungligen att Om framdragande av elektriska ledningar å eller utmed väg är särskilt stadgat. Genom en ändring år 1952 
 6  
 kom 
  
 5 
  
 SFS 1943:431. 
  
 6 
  
 SFS 1952:236, prop. 1952:39, LU 10, rskr. 104. 
  
 165 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 40 § att erhålla en i sak motsvarande innebörd som 44 § väglagen såvitt nu är i fråga, nämligen ett krav på tillstånd för att dra led- ningar såvida inte tillstånd meddelats i annan ordning. I förarbetena till 40 § anges att den som inom område för allmän väg vill dra fram elektrisk ledning, ledning för vatten eller annan därmed jämförlig ledning eller utföra arbete på en redan framdragen sådan ledning, skall ansöka om detta hos väghållare före arbetets början, samt att för arbetets bedrivande m.m. skall – utöver vad som kan vara särskilt bestämt exempelvis i stadgan om starkströmsledningar – de föreskrifter gälla som med hänsyn till samfärdseln och väghåll- ningen meddelats av väghållaren (prop. 1953:39, sid. 21). I special- motiveringen anges vidare att innebörden av stadgandet är att väg- hållaren skall äga lämna sitt medgivande till framdragande av sådana ledningar som där anges innan arbetet påbörjas. Det anges sam- tidigt att väghållarens medgivande har olika karaktär i skilda fall. Ibland erfordras för ledningsarbete i väg särskilt tillstånd av annan än väghållaren. Sådant tillstånd kan meddelas genom koncession, dom i vattenmål eller syneförrättning, anges det i specialmoti- veringen (a. prop., sid. 47). Om sådant tillstånd behövs, har väg- hållaren att tillse att sådant tillstånd lämnats. Föreligger inte till- stånd skall väghållaren hänvisa vederbörande att i föreskriven ord- ning ansöka om tillstånd. Om däremot tillstånd har lämnats kan väghållaren inte vägra sökanden att dra fram ledningen utan kan endast beträffande arbetets bedrivande och vad som hänger samman med detta meddela sådana föreskrifter som kan erfordras med hänsyn till samfärdseln och väghållningen. Om åter fråga är om ledning för vilken inte erfordras tillstånd för att dra fram den, har väghållaren att pröva om medgivande till arbetet bör lämnas samt om medgivande lämnas utfärda sådana närmare föreskrifter som nyss nämnts, anges det vidare i specialmotiveringen till 40 § lagen om allmänna vägar. 
 Förarbetena till 44 § väglagen, liksom till den numera upphävda 40 § lagen om allmänna vägar samt rubriken till bestämmelsen i väglagen ger vid handen att bestämmelsen skall ses endast som en ordnings- och säkerhetsföreskrift. 
 Statlig väghållningsmyndighet är enligt 7 § vägkungörelsen Väg- verkets region. 
 166 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Järnvägslagstiftningen 
 Beträffande järnvägslagstiftningen är det framförallt bestämmelser- na i järnvägssäkerhetslagen om drift och beskaffenhet av spår- anläggningar som är av betydelse för att anlägga ledningar för elektroniska kommunikationsnät inom sådan anläggning. Enligt 4 § järnvägssäkerhetslagen fordras tillstånd för att driva spåranlägg- ningar, om den inte drivs av SJ eller Banverket. Tillstånd får enligt 7 § järnvägssäkerhetslagen förenas med de villkor som behövs från säkerhetssynpunkt. Till spåranläggningar hör enligt 2 § samma lag spår och de fasta anordningar som behövs för spårens bestånd. Frågor om tillstånd enligt lagen prövas enligt 5 § av Järnvägs- inspektionen. 
 Ellagstiftningen 
 Såvitt avser ellagstiftningen är det främst bestämmelserna om bygg- ande och användande av elektriska starkströmsledningar och elektriska anläggningar i ellagen som är av betydelse för att anlägga ledningar för elektroniska kommunikationsnät inom sådan anlägg- ning, liksom vissa bestämmelser i förordningen om elektriska starkströmsanläggningar. Beträffande ellagen kan särskilt nämnas bestämmelsen i 9 kap. 1 § om hur elektriska anläggningar och elekt- riska anordningar skall vara beskaffade och ansvarsbestämmelsen i 3 § samma kapitel. Bemyndigandet i 9 kap. 1 § andra stycket för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att i den mån det erfordras meddela föreskrifter om kontroll, provning eller besiktning samt andra föreskrifter som rör elektriska anlägg- ningar, anordningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel eller elektriska installationer kan också få betyd- else för den som vill anlägga ett elektroniskt kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Beträffande förordningen om elektriska stark- strömsanläggningar kan även de närmare föreskrifter om utförande och skötsel av elektrisk starkströmsanläggning som Elsäkerhets- verket meddelar enligt 2 § få betydelse för att anlägga ett elektron- iskt kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Även kungörelsen om elektrisk svagströmslednings anordnande i förhållande till starkströmsledning är av betydelse för att anlägga elektroniska kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Den är dock i huvudsak inriktad på när svagströmsledning skall korsa starkströmsledning. 
 167 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2003:78 
  
 Några särskilda krav på tillstånd finns dock inte i ellagstiftningen för den som vill anlägga ett elektroniskt kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Bestämmelserna om krav på koncession för att bygga eller använda en elektrisk starkströmsledning bör således inte gälla för den som endast anlägger elektroniska kommunika- tionsnät i en befintlig kraftledningsgata. 
 Elsäkerhetsverket är förvaltningsmyndighet för tekniska säker- hetsfrågor på elområdet enligt 1 § förordningen (1992:1139) med instruktion för Elsäkerhetsverket. Verket fullgör enligt 2 § instruk- tionen, med stöd av bestämmelser i lag eller annan författning, uppgiften som tillsynsmyndighet över elektriska starkströms- anläggningar och elektrisk materiel. 
 Slutsats 
 Ordnings- och säkerhetsföreskrifter i de olika lagstiftningarna kan få betydelse för den som vill etablera ett elektroniskt kommunika- tionsnät inom väg- eller järnvägsområde eller i en elektrisk stark- strömsanläggning. Kraven i artikel 11 i ramdirektivet om objektivi- tet, insyn, likabehandling och snabbhet i handläggningen bör enligt vår uppfattning inte komma i konflikt med dessa bestämmelser. Vägverket äger ensamt förfoga över marken men bedriver å andra sidan inte någon egen verksamhet inom området elektronisk kommunikation. Någon konflikt med artikel 11 i ramdirektivet med avseende på organisatorisk åtskillnad mellan myndigheter som fattar beslut i ärenden om markåtkomst för installation av facili- teter och offentligt ägda eller kontrollerade elektroniska kommu- nikationsnät bör därför inte heller anses föreligga. Inte heller i övrigt har vi kunnat finna några brister i berörd lagstiftning i för- hållande till artikel 11 i ramdirektivet när det gäller de statliga infrastrukturinnehavarna. 
 Härmed har vi slutfört vår behandling av skrivelsen från TeliaSonera. 
 168 
  
 SOU 2003:78 
  
 Överväganden och förslag 
  
 4.6 
  
 Kartläggning av kanalisationsutrymme 
  
 Förslag:  
 Post- och telestyrelsens uppdrag att kartlägga IT- infrastrukturutbyggnaden skall utvidgas till att också göra en bedömning av i vilken grad tillgängligt kanalisationsutrymme faktiskt har utnyttjats för utbyggnad av nät med hög över- föringskapacitet. 
 Under utredningens arbete har vi identifierat likheter mellan det kartläggningsarbete vi utfört och som presenteras i avsnitt 3.7 och den sammanställning av  
 IT-infrastrukturen 
  som årligen görs av Post- och telestyrelsen. Enligt myndighetens regleringsbrev skall den i återrapporteringen till regeringen 
 göra en bedömning av hur snabbt utbyggnaden sker i olika delar av landet, 
 redovisa utbyggnadens betydelse ur regional utvecklingssyn- punkt, 
 avge en uppskattning av antalet abonnenter. 
 Vår utredning har visat att det finns problem med att på ett korrekt sätt redovisa det aktuella utbyggnadsläget. Dels är uppgifterna inte helt enkla att finna och sammanställa, dels är det ett material som inte enkelt kan redovisas så att det ger en överblick över det faktiska utbyggnadsläget. I det fall staten finner ett intresse av att kontinuerligt följa utbyggnadsläget, ställt i relation till tillgängligt kanalisationsutrymme, så föreslår vi att Post- och telestyrelsens uppdrag utvidgas till att omfatta även en sådan kartläggning. Uppdraget i regleringsbrevet skulle då kunna utvidgas till att också göra en bedömning av i vilken grad tillgängligt kanalisations- utrymme faktiskt har utnyttjats för utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet. 
 Skulle ett sådant uppdrag ges till Post- och telestyrelsen bör man enligt vår uppfattning kunna komma tillrätta med de svårigheter i redovisning som denna utredning pekat på. 
 169 
 5 Konsekvensanalyser 
  
 5.1 
  
 Marknadsmässiga konsekvenser 
  
 I dagsläget sker relativt stora förändringar på marknaden för opera- törer av elektroniska kommunikationsnät. Ett antal konkurser och samgåenden har skett den sista tiden som har haft sin utgångspunkt i en besvärlig finansiell och affärsmässig situation. Marknaden kännetecknas av höga inträdes- och utträdesbarriärer, framförallt på grund av de relativt stora investeringar som krävs. Detta ger, enligt vår bedömning, en marknad där konkurrensen mellan aktör- erna är mycket stor och där man är mycket känslig för alla föränd- ringar och alla typer av signaler. 
 Kontakter med marknadens aktörer har gett vid handen att ett tydligare agerande från statens sida är mycket önskvärt. Det har också framkommit att det är viktigt att staten agerar på ett sådant sätt att man använder tillgången till viktiga fysiska infrastrukturer som banvallar och kraftledningar på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt. Alla eventuella misstankar om att statliga aktörer använder dem för egna konkurrensfördelar måste så långt som möjligt undanröjas. 
 TeliaSonera är den dominerande aktören på marknaden för stom- nät i Sverige. Enligt PTS rapport  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige, 2002, hade Telia i mars 2002 51 % av all stomnätinstallation (ca 33 000 km av totalt ca 65 000 km). Tvåan Banverket hade ca 20 % av installationerna. Trean Teracom hade 8 % och fyran Affärsverket svenska kraftnät hade 7 %. De fyra största aktörerna har alltså 86 % av alla stomnätsinstallationer. Det finns inga uppgifter om affärsvolymerna för stomnät i Sverige men det finns anledning att anta att mätt på detta sätt är TeliaSonera än mer dominerande. Det är här viktigt att notera att de tre största aktörerna på stomnäts- marknaden alla hade nät redan år 1993, med samma inbördes ordning i storlek och var då statligt ägda. Marknaden kan alltså antas vara kännetecknad av relativt långsamma förändringsförlopp när det gäller infrastrukturen, vilket bör ha sin grund i det faktum 
 171 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2003:78 
  
 att det är relativt investeringstunga verksamheter och därmed en marknad med höga ingångströsklar. Därför är det vår bedömning att TeliaSonera kommer att förbli den dominerande aktören på stomnätsmarknaden under den tid som kan överblickas, även om fortsatta samgåenden eller uppköp mellan de mindre aktörerna skulle ske. 
 Bland utredningens förslag ingår att överföra dispositionsrätten till den överkapacitet som finns i Affärsverket svenska kraftnäts fibernät till Teracom. Enligt PTS siffror skulle Teracom i så fall disponera ca 15 % av stomnätsinstallationerna i Sverige. De skulle alltså även efter en sådan förändring vara tredje störst i Sverige men bli nästan lika stora som tvåan Banverket. 
 I dag tillämpas olika villkor när vägar, järnvägar och kraft- ledningar skall upplåtas för etablering av elektroniska kommunika- tionsnät. Ett tydligare agerande från statens sida när man erbjuder sådana kanalisationsutrymmen anser vi skulle verka stabiliserande på en annars ganska känslig marknad. Rätt genomförd så innebär den också en balansering av statliga aktörers erbjudanden av svart fiber och andra former av kapacitet i nät så att staten inte kan misstänkas för diskriminerande villkor i värdekedjan. 
  
 5.2 
  
 Regionalpolitiska konsekvenser 
  
 I regeringens proposition En politik för tillväxt och livskraft i hela landet (prop. 2001/02:4), som antogs av riksdagen i december 2001, fastslogs att det övergripande målet för det nya politik- området regional utvecklingspolitik skall vara: 
 väl fungerande och hållbara lokala arbetsmarknadsregioner med en god servicenivå i alla delar av landet. 
 I propositionen nämns att Informationstekniken är en grund- läggande kommunikationsinfrastruktur viktig för regioners utveck- ling och att IT i allmänhet kan bidra till att minska det geografiska beroendet, men för att detta skall ske måste flera områden utveck- las. Dels måste  
 IT-infrastrukturen 
  byggas ut på ett sådant sätt att avståndsoberoende priser så långt som möjligt kan uppnås. Dess- utom måste digitala tjänster för företag, organisationer och med- borgare utvecklas och näringslivets förmåga att ta upp den nya tekniken måste öka. 
 172 
  
 SOU 2003:78 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 Grunden för den regionala utvecklingspolitiken är de regionala tillväxtprogrammen, som fram till år 2003 kallas regionala tillväxt- avtal. I dessa tillväxtprogram får varje region ett eget ansvar för att genomföra den nödvändiga analysen, sätta upp mål, göra priori- teringar och slutligen planer för de framtida insatserna för att den egna regionen skall utvecklas positivt. Avsikten är därefter att stat- liga medel som avsätts för regional utveckling så långt som möjligt skall kanaliseras och fördelas enligt de regionala tillväxtavtalen. På så sätt skall sektorssamverkan uppnås där sådan bidrar till utveck- lingen av hållbara lokala arbetsmarknadsregioner. 
 Denna utredning lägger förslag inom i huvudsak sex områden: statliga verk och bolag skall verka i riktning mot fastlagda IT- politiska mål, statliga aktörer bör upplåta kanalisationsutrymme till operatörer som vill anlägga allmänna elektroniska kommunikations- nät, Affärsverket svenska kraftnäts optofibernät och King radionät föreslås bilda en sammanhängande  
 IT-infrastruktur, 
  Banverket Telenät föreslås bolagiseras, det bör bli möjligt att upplåta ledningsrätt i vägnät samt slutligen Post- och telestyrelsen föreslås få i uppdrag att kartlägga utnyttjandet av kanalisations- utrymme. 
  
 Genom  
  
 IT-propositionen 
  
 Ett informationssamhälle för alla  
 (prop. 1999/2000:86), som presenterades i mars 2000, tog svenska staten ett tydligt initiativ för att utveckla och stimulera bredbandsut- byggnaden i hela Sverige. Det övergripande  
  
 IT-politiska 
  
  målet är att Sverige som första land skall bli ett informationssamhälle för alla och i  
  
 IT-propositionen 
  
  nämns också speciellt att en vägledande inriktning för  
  
 IT-politiken 
  
  skall vara att främja regional tillväxt genom att bidra till att skapa förutsättningar för tillväxt i hela landet genom en bra infrastruktur. Att staten genom tydliga direk- tiv anger vilket ansvar statliga bolag och verk har för att det IT- politiska målet uppnås innebär alltså bland annat att deras ansvar för att främja regional tillväxt också tydliggörs. 
  
 I  
 IT-propositionen 
  delades nätet upp i tre delar; nationellt stom- nät, transportnät, som i Bredbandsutredningens betänkande IT- infrastruktur för stad och land (SOU 2000:111) kallas ortssamman- bindande nät, samt accessnät (områdesnät enligt SOU 2000:111). För ortssammanbindande nät och områdesnät förlitar sig staten på att utbyggnaden av bredbandsnät i de större orterna skall kunna ske på ren kommersiell grund medan de mindre orterna har behov av stöd för att möjliggöra sådan utbyggnad. Staten har valt att låta kommunerna få huvudansvaret att i fri konkurrens upphandla 
 173 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2003:78 
  
 tillhandahållandet av dessa nät med hjälp av ett statligt stöd. Även om föreliggande utredning primärt berör ett nationellt stomnät som sammanbinder kommunhuvudorter, så är det ett faktum att de fysiska infrastrukturer som behandlas också kan användas för real- isering av ortssammanbindande nät. För att statligt subventionerade kommunala upphandlingar av ortssammanbindande nät, områdesnät och i vissa fall stomnätsanslutning skall vara meningsfulla är det viktigt att det finns starka och stabila aktörer på marknaden som kan agera leverantörer även i de delar av landet där utbyggnad inte görs på ren kommersiell grund. Den senaste av de kvartalsvisa kart- läggningar av sådana upphandlingar som genomförs av projektet Länssamverkan bredband gjordes i april 2003. Enligt den har 32 % av upphandlingarna av ortssammanbindande nät vunnits av privata aktörer, 15 % av statliga, 43 % av kommunala samt 9 % av kommu- nala och privata aktörer i samverkan. Teracom är den enda statliga aktören som vunnit sådana upphandlingar. Slutsatsen måste bli att det i dag finns en marknad som kan stötta det övergripande målet i den regionala utvecklingspolitiken samt de regionalpolitiska ambi- tionerna i  
 IT-propositionen. 
  
 Utredningens andra förslagsområde har också tydliga positiva regionala konsekvenser. För att göra en utbyggnad av elektroniska kommunikationsnät till regioner i hela landet så kostnadseffektiv som möjligt bör befintliga fysiska infrastrukturer så långt som möj- ligt användas som kanalisationsutrymmen. Ett uppdrag till statliga aktörer att upplåta sina infrastrukturer underlättar således en utbyggnad i hela landet. 
 Utredningens tredje förslagsområde och fjärde förslagsområden ha inga lika tydliga regionala konsekvenser. 
  
 5.3 
  
 Statsfinansiella konsekvenser 
  
 Utredningen föreslår att statliga aktörer bör upplåta kanalisations- utrymme till operatörer som önskar etablera nya nät. Sådan upp- låtelse sker redan i dag i viss utsträckning. Som ersättning för detta skall de statliga aktörerna tillämpa en marknadsmässig prissättning men upplåtelsen skall inte göras i vinstsyfte. Upplåtelsen medför inget ytterligare kapitalbehov. De statliga aktörernas förmåga att uppfylla de resultatkrav staten ställer, angivna som räntabilitet på eget kapital, torde därför inte påverkas negativt så länge upplåtelsen 
 174 
  
 SOU 2003:78 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 inte är förlustbringande. Därmed kan upplåtelsen enligt vår mening betraktas som neutral ur statsfinansiell synvinkel. 
 I anslutning till upplåtelse av kanalisationsutrymme föreslår utredningen också att det införs en motsvarighet i järnvägssäker- hetslagen till den prövning som sker enligt 44 § väglagen för ledningsarbete inom vägområde och att sådan prövning skall utföras av tillsynsmyndigheten på järnvägsområdet, Järnvägs- inspektionen. Vi uppskattar att prövningarna kommer att ta ca 0,25 årsarbetskrafter i anspråk och att prövningen anslagsfinansieras. Sammantaget bedömer vi dock att hanteringen av dessa ärenden bör kunna klaras inom ramen för Järnvägsinspektionens nuvarande anslag. Vi föreslår också att särskild handräckning av krono- fogdemyndighet skall kunna tillgripas om bestämmelserna om ledningsarbeten inom spåranläggningar inte följs. Även här bedöm- er vi att ärendemängden bör bli så liten att den bör kunna hanteras inom ramen för nuvarande anslag. 
 Utredningen förslår vidare att Affärsverket svenska kraftnäts optofibernät och King radionät skall bilda en sammanhängan- de  
 IT-infrastruktur. 
  Detta skall ske genom att Teracom får full nyttjanderätt till Svenska kraftnäts optofiber men att Svenska kraftnät även fortsättningsvis kommer att äga och underhålla optofibernätet. Värdet av denna dispositionsrätt kan utgöra ett frivilligt aktieägartillskott i Teracom, varvid värdering av upplåt- elsen sker enligt aktiebolagslagens bestämmelser. Skulle det visa sig att värdet av dispositionsrätten till optofibernätet är lägre än nu- varande bokförda värde så kommer Affärsverket svenska kraftnäts resultaträkning påverkas negativt. Skulle så vara fallet så torde dock behov av sådan nedskrivning föreligga även om den föreslagna överföringen av dispositionsrätten inte vore aktuell. Aktieägar- tillskottet som sådant medför att värdet av Svenska kraftnäts opto- fibernät sjunker samtidigt som värdet av aktieinnehavet i Teracom ökar i motsvarande mån. Därför anser vi att överföringen kan genomföras utan några statsfinansiella konsekvenser för staten som helhet. 
  
 5.4 
  
 Prövning av det offentliga åtagandet 
  
 I  
  
 IT-propositionen 
  
 Ett informationssamhälle för alla  
 (prop. 1999/2000:86) tog svenska staten ett initiativ för att utveckla och stimulera bredbandsutbyggnaden. Tanken bakom de statliga insats- 
  
 175 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2003:78 
  
 erna är att koncentrera dem till sådana orter och regioner där utbyggnad inte förväntas ske på marknadsmässiga villkor. Där- igenom skall inte staten med sin insats hämma marknadsaktörernas egna satsningar i bredbandsnät. Totalt satsar staten 5,8 miljarder kr till och med år 2005 i utbyggnaden av ortssammanbindande nät och områdesnät. Utredningen har inte haft anledning att pröva detta åtagande. 
 De förslag som läggs i detta betänkande syftar främst till att formulera en policy för hur staten skall upplåta sina fysiska infra- strukturer för utbyggnad av nät med hög kapacitet. En sådan policy betraktar vi inte som ett nytt offentligt åtagande. Sådan upplåtelse förekommer redan och förutsätts även i fortsättningen vara själv- finansierad. 
  
 5.5 
  
 Konsekvenser för brottsligheten 
  
 I en undersökning från Brottsförebyggande rådet, BRÅ, som publi- cerades i februari 2000 framgick att den  
 IT-relaterade 
  brottslig- heten ökar kraftigt i takt med att användningen av IT ökar i samhället i stort. I den då största svenska studien av  
 IT-relaterad 
  brottslighet visade det sig att vart fjärde företag hade under år 1997/98 drabbats av någon form av  
 IT-relaterat 
  brott eller incident vilket var en fördubbling jämfört med en liknande undersökning som gjordes 1995/96. Det finns ingen anledning att tro att den trenden har brutits sedan dess. De flesta av brotten var av vad som kan kallas för vardagskaraktär. Datavirus och dataintrång stod för sammanlagt 83 procent av de redovisade brotten/incidenterna. I en annan undersökning framgick det enligt BRÅ att fem av hundra privatpersoner med Internetabonnemang hade stött på barnporno- grafi på nätet och att tolv av hundra hade sett en nazistisk webbplats. 
 Med  
 IT-relaterade 
  brott avser BRÅ sådana brott där datorn kan ha varit mål, medel eller på annat sätt haft beröring med brottet. Många av brotten faller under generella straffbestämmelser såsom förskingring, skadegörelse och olaga hot. Det finns dock några straffbestämmelser som tar direkt sikte på  
 IT-brott. 
  Till dessa hör databedrägeri och dataintrång. 
 För att värdera konsekvenserna av utredningens förslag för brottsligheten i Sverige har vi valt att betrakta en förbättrad IT- infrastruktur som det slutliga resultatet av våra förslag. Det är helt 
 176 
  
 SOU 2003:78 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 klart att en förbättrad  
 IT-infrastruktur 
  i allmänhet ökar risken för  
 IT-relaterad 
  brottslighet. Genom bättre nät blir datorer mer lättillgängliga, antalet potentiella gärningsmän blir fler i takt med att antalet anslutna datorer ökar och antalet situationer där det finns en potentiell gärningsman och offer ökar. 
 Vad avser spridning av olaglig information så kommer den, förutsatt att inga hindrande åtgärder vidtas, att öka och nå fler människor än den annars skulle ha gjort. Det är dock inte i första hand den ökande kapaciteten i sig som är problemet utan snarare att utbyggnaden skapar förutsättningar för fler företag, organisa- tioner och hushåll att ansluta sig och öppna sina  
 IT-system 
  så att de blir åtkomliga externt över Internet. Konsekvensen av detta blir att precis som det i dag finns ett omfattande säkerhets- och sårbar- hetstänkande mot fysiska hotbilder så krävs i framtiden ett mer omfattande säkerhetstänkande mot  
 IT-relaterade 
  brott. Den viktig- aste åtgärden för framtiden bör därför bli utbildningsinsatser i säkerhetstänkande och i vilka motåtgärder som kan göras tekniskt och genom lämpliga arbetssätt för att minimera eller helt undvika säkerhets- och sårbarhetsproblem. Säkerhetsarbetet måste hålla minst jämn takt med den ökande användningen av IT och säker- hetstänkandet måste bli en självklarhet för var och en. I regeringens  
 IT-proposition 
  1999/2000:86 berör regeringen följaktligen problem- atiken och avser att verka för ett säkrare Internet och för säkra elektroniska signaturer. Detta är en mycket viktig uppgift. 
  
 5.6 
  
 Konsekvenser för små företag 
  
 För att värdera konsekvenserna av utredningens förslag för små företag i Sverige har vi valt att betrakta en förbättrad IT- infrastruktur som det slutliga resultatet av våra förslag. Det är vår bestämda uppfattning att en förbättrad  
 IT-infrastruktur 
  kommer att verka positivt för små företag. Ett av huvudmotiven till utbygg- naden av nya nät med hög överföringskapacitet är att skapa förut- sättningar för avståndsoberoende priser. De positiva effekterna omfattar således företag i hela landet. 
 Användningen av Internet får allt större betydelse för snart sagt alla företag. Det gäller exempelvis marknadsföring, kundkontakter, försäljning, leveranser, distansarbete, kompetensutveckling och samarbete med andra företag. Småföretag inom  
 IT-branschen 
  får genom  
 IT-infrastrukturutbyggnaden 
  tillgång till en kraftigt 
 177 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 SOU 2003:78 
  
 expanderande marknad för sina produkter och tjänster. Dessa före- tag kan genom en bra  
 IT-infrastruktur 
  bedriva sin verksamhet i hela landet. Dessutom kan de med hjälp av nätet på ett helt annat sätt bilda nätverk med andra liknande företag och samarbeta inom områden som bl.a. utveckling och marknadsföring. För just små företag är också möjligheten att köpa supporttjänster, revisions- tjänster m.m. på distans en viktig fördel som kan uppnås genom bättre  
 IT-infrastrukturen. 
  
 Utbyggnaden av ett öppet nationellt stomnät kommer således att bidra till en större tillgänglighet, lägre kostnadsnivå och i förläng- ningen mer kvalificerade och intressanta tjänster genom bredbands- anslutning till Internet. Detta kommer naturligtvis att gynna små företag. 
  
 5.7 
  
 Jämställdhetspolitiska konsekvenser 
  
 Jämit, Jämställdhetsrådet för transporter och IT, lämnade sitt slut- betänkande (SOU 2001:44) i juni 2001. Där konstateras att IT- sektorn i allt väsentligt leds och domineras av män. I sitt del- betänkande Jämställdhet och IT (SOU 2000:58) pekar man också på att IT som teknik är en manlig domän, trots att dess använd- ningsområden lika mycket fyller kvinnors som mäns behov. De konstaterar också i sin kartläggning att klyftan mellan mäns och kvinnors möjligheter till inflytande över  
 IT-utvecklingen 
  vidgas. I sitt delbetänkande för man fram sju förslag till åtgärder. Ingen av dessa åtgärder har någon direkt knytning till utbyggnaden av ett öppet nationellt stomnät. 
 Jämit redovisar i den ovannämnda rapporten även hur tillgången till och användningen av datorer fördelar sig mellan könen. Rapporten visar procentandelen av män respektive kvinnor som har tillgång till datorer och Internet inte skiljer sig så stort (1998 hade 70 procent av männen respektive 66 procent av kvinnorna tillgång till dator i hemmet, på arbetet eller någon annan stans). 
 Utbyggnaden av ett öppet nationellt stomnät som i sin tur innebär en förbättrad tillgång till nät i hela landet torde således ur ett tillgänglighetsperspektiv gynna både män och kvinnor. Konsekvens- erna ur ett branschperspektiv är dock väldigt svåra att förutse. Vi föreslår att de som ansvarar för utbyggnaden av det nya stomnätet uppmärksammar frågan om könsfördelning i sin arbetsstyrka. 
 178 
  
 SOU 2003:78 
  
 Konsekvensanalyser 
  
 5.8 
  
 Konsekvenser för att nå integrationspolitiska mål 
  
 Utredningens bedömning är att förslagen i detta betänkande inte kommer att påverka möjligheten att nå de integrationspolitiska målen annat än möjligen mycket marginellt men i positiv riktning. 
 Den positiva aspekten skulle komma av ett av huvudmotiven för satsningen på ett öppet nationellt stomnät, nämligen att skapa förutsättningar för avståndsoberoende priser. Vidare kommer sats- ningen att innebära att tillgången på transmissionkapacitet ökar. Därmed är troligt att priserna för bredbandsanslutningar till privat- personer och företag förväntas sjunka genom utbyggnaden av ett nationellt stomnät till landets alla kommuner. En sådan utveckling gynnar ekonomiskt svaga grupper vilket skulle kunna gynna det integrationspolitiska arbetet. Vad som däremot får anses som allvar- ligt är de signaler som finns om att invandrare, handikappade , lågutbildade och arbetslösa hör till dem som i liten utsträckning har tillgång till Internet och dator. Informationstekniken kan ju för vissa av dessa grupper vara en stor tillgång och torde kunna vara till stor hjälp i integrationsarbeten. Detta är en viktig fråga som måste hanteras, men kan inte sägas vara en direkt konsekvens av de för- slag som framkommer i denna utredning. 
 179 
 Författningskommentar 
 Förslaget till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) 
 4 a § 
 Inom en spåranläggning får inte utan tillstånd dras ledning för elektroniska kommunikationsnät eller utföras arbeten på en redan dragen ledning, om ledningen tillhör eller skall tillhöra någon som inte har tillstånd att driva spåranläggningar, spårtrafik eller särskild trafikledningsverksamhet. Sådant tillstånd erfordras dock inte om ledningsrätt enligt ledningsrättslagen (1973:1144) har beviljats för ledningen och anmälan om arbetet har gjorts hos spårinnehavaren. 
 Paragrafen är ny och har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 4.2.6. 
 Bestämmelsen är utformad efter förebild i 44 § väglagen (1971:948). Viss ledning för tillämpningen bör därför kunna finnas i förarbetena till den bestämmelsen (prop. 1971:123, TU 24, rskr. 316, se särskilt prop. 1971:123, sid. 183) samt förarbetena till tidigare gällande lagstiftning (40 § lagen 1943:431 om allmänna vägar, m.m., prop. 1952:39, sid. 47 f). Någon motsvarighet till väglagens bestämmelse om undantag från kravet på tillstånd eller anmälan för skyndsamma reparationer finns dock inte i denna bestämmelse. 
 I många fall måste man räkna med en tämligen lång framför- hållning vid en ansökan om tillstånd. 
 Syftet med bestämmelsen är att tillgodose att säkerheten inom en spåranläggning inte äventyras av ledningsarbeten som avser ledningar som tillhör eller skall tillhöra någon som inte har tillstånd att driva spåranläggningar, spårtrafik eller särskild trafiklednings- verksamhet. För de andra aktörerna bör nuvarande bestämmelser i lagen ge ett tillräckligt skydd. Den prövning som skall ske skall 
 181 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2003:78 
  
 således inriktas på att tillgodose säkerheten inom en spåranläggning. I allmänhet gäller att det måste vara fråga om en tämligen strikt reglerad ordning för att få tillgång till en spåranläggning för ledningsarbeten. Vid denna prövning bör myndigheten inhämta yttrande från spårinnehavaren och i förekommande fall den som bedriver särskild trafiklednings- verksamhet samt andra som kan beröras av ledningsarbetena. Tillstånd till arbetsperioder måste tas fram tillsammans med berör- da järnvägsföretag som trafikerar sträckan. Myndigheten måste givetvis självständigt bedöma vilka krav som är nödvändiga att uppställa för ledningsarbetena. Villkor för verksamheten får föreskrivas med stöd av 7 § järnvägssäkerhetslagen. 
 Hur dessa villkor kan komma att utformas får tillämpningen utvisa. Det kan i sammanhanget dock nämnas att viss ledning bör kunna hämtas från 52 och 53 §§ vägkungörelsen, jfr avsnitt 3.2.3, givetvis med beaktande att det här är fråga om spårbunden trafik. 
 Över huvud taget måste beaktas att spårbunden trafik inte är lika anpassbar till arbeten på infrastrukturen som vägtrafik och det är inte heller är möjligt på samma sätt att dirigera om trafiken med hänsyn till att järnvägsnätet är mycket glesare än vägnätet. 
 5 § 
 Frågor om tillstånd att driva spåranläggningar eller spårtrafik eller särskild trafikledningsverksamhet prövas av Järnvägsinspektionen. 
 Järnvägsinspektionen prövar även frågor om tillstånd enligt 4 a §. 
 Förslaget till ändring av 5 § innebär att Järnvägsinspektionen även skall pröva frågor om tillstånd enligt 4 a §. Bestämmelsen behandlas i den allmänna motiveringen i avsnitt 4.2.6. 
 23 a § 
 Utförs ledningsarbete i strid med 4 a § eller mot ett villkor som har meddelats för verksamheten med stöd av 7 § får kronofog- demyndigheten meddela särskild handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. 
 Paragrafen är ny och behandlas i den allmänna motiveringen i av- snitt 4.2.6. 
 182 
  
 SOU 2003:78 
  
 Författningskommentar 
  
 En motsvarande bestämmelse som gäller för ledningsarbeten i vägar finns i 72 § första stycket väglagen (1971:948). 
 Handräckningsåtgärd kan påkallas av Järnvägsinspektionen eller av spårinnehavaren. Det har inte ansetts nödvändigt att ange i para- grafen. 
 183 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner 
  
 Dir. 
  
 2001:99 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 29 november 2001. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppdrag att medverka till att förutsättningar skapas så att alla kommuners huvudorter får en anslutningspunkt till det stomnät med hög överföringskapacitet som regeringen den 17 augusti 2000 (dnr N1999/11617) uppdrog åt Affärsverket svenska kraftnät att bygga ut. 
 Bakgrund 
  
 IT-infrastrukturen 
  som en del av  
 IT-politiken 
  
 Riksdagen har beslutat att det  
 IT-politiska 
  målet är att Sverige som första land skall bli ett informationssamhälle för alla (prop. 1999/2000:86, den s.k.  
 IT-propositionen, 
  bet. 1999/2000:TU9, rskr 1999/2000:256). I  
 IT-propositionen 
  uttalade regeringen att hushåll och företag i alla delar av Sverige inom de närmaste åren borde få tillgång till  
 IT-infrastruktur. 
  Utifrån  
 IT-propositionen 
  och riks- dagens beslut som grundval har stödinsatser utformats, i första hand inriktade mot områden utanför tätorterna och glest befolkade områden i övrigt (lagen 2000:1335 om kreditering på skattekonto av stöd till kommuner för anläggande av lokala telenät, förordningen 2000:1469 om stöd till kommuner för anläggande av lokala telenät och förordningen 2001:350 om stöd till kommuner för anläggande av ortssammanbindande telenät m.m.). Skälet till stöden är att mark- nadskrafterna inte bedöms vara tillräckligt starka för en utbyggnad i alla delar av landet. För att stödinsatserna skall få avsedd effekt måste dock aktörerna på nätmarknaden kunna utgå från att det kommer att finnas goda möjligheter att ansluta ett lokalt nät till ett nationellt stomnät. 
 185 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:78 
  
 Uppdraget till Svenska kraftnät 
 Regeringen uppdrog den 17 augusti 2000 åt Affärsverket svenska kraftnät att bygga ut ett stomnät med hög överföringskapacitet mellan alla kommuner. Målet var att ansluta alla kommunhuvud- orter senast i december 2002 till ett sådant landsomfattande nät. Förutsättningar borde därigenom skapas för så långt möjligt avståndsoberoende priser i landet. Utbyggnaden skulle genomföras genom installation av optokabel på det egna stamnätet. Vidare gällde utbyggnad på marknadsmässiga villkor och upplåtande av nätkapacitet i form av s.k. svart fiber, likaledes på marknadsmässiga villkor. Utbyggnaden skulle finansieras genom Svenska kraftnäts egen försorg. Där det behövdes skulle Svenska kraftnät samråda och samarbeta med andra aktörer på marknaden. 
 Den 30 juni 2001 var 61 kommuner anslutna till Svenska kraft- näts stomnät via verkets egen optokabel. Vid samma tidpunkt var ytterligare 49 kommuner anslutna till Triangelbolaget AB:s stom- nät, som ägs gemensamt av Birka Energi, Svenska kraftnät, Syd- kraft och Vattenfall. Vidare var 48 kommuner anslutna till ett nationellt stomnät huvudsakligen genom nät ägda av Birka Energi, Vattenfall och Sydkraft. Totalt var således 158 kommuner, dvs. 55 procent av samtliga 289 kommuner, anslutna till detta stomnät, som karakteriseras av att huvudaffären består av tillhandahållande av s.k. svart fiber. 
 Svenska kraftnäts bedömning av utbyggnadstakten 
 Enligt tidigare planer skall ytterligare ca. 60 kommuner kunna an- slutas under perioden fram till december 2002, huvudsakligen genom andra än Svenska kraftnät och Triangelbolaget AB. Ca. 70 av landets kommunhuvudorter skulle därmed inte nås till denna tidpunkt. I dessa orter bor totalt cirka 7,5 procent av Sveriges befolkning. Planerna är emellertid osäkra, främst på grund av låg- konjunkturen på telekommunikationsområdet. 
 Kommuner som ligger på ett stort avstånd från redan utbyggda förbindelser och som har liten befolkning erbjuder en begränsad marknad samtidigt som investeringskostnaden för den ortssamman- bindande förbindelsen blir hög, vilket minskar Svenska kraftnäts förutsättningar för att i dag på marknadsmässiga grunder ansluta dessa orter. 
 186 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 1 
  
 Övrig utbyggnad 
 Det har de senaste åren pågått en betydande utbyggnad av IT- infrastruktur med hög överföringskapacitet av olika slag (enligt Post- och Telestyrelsens rapport  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige, augusti 2001). Detta gäller såväl stomnät som andra nivåer. Utbygg- naden har varit koncentrerad till de tätbefolkade delarna av Sverige. Uppgifterna om nätutbyggnaden är ganska osäkra, men det före- faller som om även det kommun- och kommunbolagsägda nätet ökat kraftigt de senaste åren. 
 Skälen till uppdraget 
 Skälet till att en särskild utredare nu tillkallas är att läget förändrats sedan uppdraget till Svenska kraftnät lämnades. Då förutsattes att det skulle vara möjligt att på marknadsmässiga villkor installera s.k. svart fiberförbindelse som skulle nå alla kommunhuvudorter. Sedan överlämnandet av  
 IT-propositionen 
  i mars 2000 och uppdraget till Svenska kraftnät i augusti samma år har emellertid förutsättning- arna för en snabb utbyggnad kraftigt förändrats. Marknadsaktörer- nas intresse har sjunkit väsentligt. Med den uppläggning som stöd- formerna givits, bygger utnyttjandet av stöden dessutom på att kommunerna har ett stort intresse av att medverka, såväl i form av planering och delfinansiering som i upphandling och eventuellt i eget nätägande. När marknadens intresse för nätutbyggnad minskar, påverkas också kommunernas intresse och möjlighet att medverka. Ett syfte med såväl stödformerna för bredbandsutbyggnaden som det tidigare uppdraget till Svenska kraftnät har varit att stimulera konkurrensen från nya och mindre nätägare. I glest befolkade kommuner är dock möjligheterna idag ännu mindre än för ett år sedan att skapa en sådan konkurrens. 
 Ett annat skäl att tillkalla en särskild utredare ligger i de begräns- ningar som följer av Svenska kraftnäts roll som nätägare på en marknad. Uppdraget utgick från att det skulle vara möjligt att nå alla kommuner, antingen genom att utnyttja Svenska kraftnäts egen infrastruktur (topplina på elstamnät) eller genom andra samverk- ande företags infrastruktur med svart fiber. Det nya läget på mark- naden kan leda till att man bör bredda erbjudandet till att gälla även andra former av infrastruktur med hög överföringskapacitet än enbart svart fiber. Detta möjliggör att man vidgar kretsen av nätägare som kan komma ifråga. Att undersöka nya kombinations- 
 187 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:78 
  
 möjligheter i samarbete med bl.a. kommunerna ligger utanför det uppdrag som givits åt Svenska kraftnät och dess roll som en av flera nätägare på marknaden. 
 Uppdraget 
 Att alla kommuner får minst en anslutningspunkt till ett stomnät med hög överföringskapacitet är en viktig del av regeringens IT- politik. Utredarens uppgift är därför att medverka till att förut- sättningar så långt möjligt skapas för detta, inom ramen för det nuvarande regelverket. 
 Utredaren skall gå igenom förutsättningarna i de kommuner som inte bedöms få del av det marknadsmässiga utbudet genom upp- draget till Svenska kraftnät. Regeringen avser att uppdra åt Svenska kraftnät att kartlägga förutsättningarna för stomnät till de berörda kommunerna, ett material som skall ställas till utredarens förfogan- de. Utredaren skall, kommun för kommun, granska möjligheterna att utnyttja tillgängliga nät, bl.a. Banverkets nät, de stödformer som finns och andra resurser. Målet är att alla huvudorter skall kunna anslutas till ett öppet nationellt stomnät. Utredaren skall medverka till att, i de fall det är nödvändigt och möjligt, överenskommelser träffas om alternativ till det som avsågs i uppdraget till Svenska kraftnät. Exempel på sådana alternativ kan vara svart fiber hos någon annan nätägare, våglängder, kapacitet eller trådlöst. Målet skall vara möjligheter till anslutning till det öppna, nationella opto- stomnätet. Utredaren kan, om kommunerna önskar, biträda dem i förhandlingar med nätägare. 
 Utredaren skall samråda med berörda länsstyrelser, regionala självstyrelseorgan,  
 IT-kommissionen, 
  Svenska Kommunförbundet samt övriga myndigheter och organisationer, som utredaren finner lämpligt. 
 Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete senast den 31 maj 2002. Redovisningen skall vara skriftlig och omfatta samtliga de kommuner som, efter överläggningar med Svenska kraftnät och andra nätaktörer, inte bedöms vara möjliga att nå enligt de villkor som gavs i uppdraget till Svenska kraftnät. Redovisningen skall innehålla de överenskommelser som om möjligt träffats mellan kommuner och nätägare och som resulterat, eller snarast möjligt bedöms resultera, i en anslutning till det nationella, öppna opto- stomnätet på annat sätt än det som avsågs i uppdraget till Svenska kraftnät. 
 188 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till utredningen (N2001:14) 
  
 Dir. 
  
 om  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner 
  
 2002:72 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 30 maj 2002. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Regeringen har i beslut den 29 november 2001 uppdragit åt en särskild utredare att medverka till att förutsättningar skapas så att alla kommuners huvudorter får en anslutningspunkt till det nation- ella stomnät med hög överföringskapacitetsom regeringen den 17 augusti 2000 uppdrog åt Affärsverket svenska kraftnät att bygga ut. Utredaren får nu följande tilläggsuppdrag 
  
 att beskriva omfattningen och karaktären av den infrastruktur som staten förfogar över i anslutning till den verksamhet som bedrivs av i första hand Affärsverket svenska kraftnät, Ban- verket och Vägverket, samt de helägda bolagen, och som eventuellt kan användas för att underlätta utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet, 
  
 att beskriva de särskilda krav som Affärsverket svenska kraft- näts, Banverkets och Vägverkets verksamheter ställer och som är aktuella i detta sammanhang, 
  
 att identifiera och analysera de intressekonflikter som kan finnas mellan  
  
 IT-infrastrukturens 
  utbyggnad och utnyttjande och de uppgifter som Affärsverket svenska kraftnät, Banverket och Vägverket har samt att beskriva, analysera och bedöma de vill- kor som idag gäller för användandet av denna infrastruktur för  
 IT-nätändamål, 
  
 att föreslå en avvägd policy för upplåtande av utrymme för all- män  
  
 IT-infrastruktur 
  i den infrastruktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena 
  och 
  
 att vid behov föreslå nödvändiga författningsförändringar med anledning av den föreslagna policyn. 
  
 189 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bakgrund 
 Uppdraget till stomnätsutredningen 
 Regeringen uppdrog den 17 augusti 2000 åt Affärsverket svenska kraftnät att bygga ut ett stomnät med hög överföringskapacitet mellan alla kommuner. Målet var att ansluta alla kommunhuvud- orter senast i december 2002 till ett sådant landsomfattande nät, vilket är en viktig del av regeringens  
 IT-politik. 
  I april 2002 bedöm- de stomnätsutredningen att antalet kommuner som inte skulle nås med  
 svart-fiber-anslutning 
  vid utgången av 2002 var cirka 85. 
 Regeringen beslutade den 29 november 2001 om direktiv för utredningen om  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner (dir. 2001:99). Utredningens uppgift är att medverka till att förutsättningar skapas så att alla kommuners huvudorter får en anslutningspunkt till ett stomnät med hög överföringskapacitet inom ramen för det nuvarande regelverket. Utredaren skall medverka till att, i de fall det är nödvändigt och möjligt, överenskommelser träffas om alter- nativ till det som avsågs i uppdraget till Affärsverket svenska kraft- nät. Exempel på sådana alternativ kan vara svart fiber hos någon annan nätägare, våglängder, kapacitet eller trådlöst. Målet skall vara möjligheter till anslutning till det öppna, nationella optostomnätet. Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete senast den 31 maj 2002. 
 Regeringen uppdrog vidare den 6 december 2001 åt Affärsverket svenska kraftnät att kartlägga i vilka kommuner de kommersiella förutsättningarna för närvarande bedöms tillräckliga för att ansluta kommunhuvudorter till det nationella optostomnät på marknads- mässiga villkor, ett material som skall ställas till utredarens förfogande. Affärsverket svenska kraftnät skall även så långt som möjligt, lämna förslag till utredaren på alternativa anslutnings- möjligheter till nät med hög överföringskapacitet. 
 Övrig utbyggnad 
 Det har de senaste åren pågått en betydande utbyggnad av IT- infrastruktur med hög överföringskapacitet av olika slag. Detta gäller såväl stomnät som andra nivåer. Utbyggnaden har varit kon- centrerad till de tätbefolkade delarna av Sverige. Uppgifterna om nätutbyggnaden är ganska osäkra, men det förefaller som om även det kommun- och kommunbolagsägda nätet ökat kraftigt de senaste åren. Av Post- och Telestyrelsens kartläggning av IT- 
 190 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 2 
  
 infrastrukturen i Sverige (augusti 2001) framgår att Banverket har cirka 13 000 km optisk fiberkabel, en ökning med 30 procent de två senaste åren, och att Affärsverket svenska kraftnät har cirka 3 600 km fiberkabel, en ökning med 100 procent de två senaste åren. I Vägverkets fall används vägarna i stor utsträckning för  
 IT-nät, 
  men dessa ägs och disponeras helt och hållet av externa nätägare och uppgifter saknas om omfattningen. 
 Tillgången till statlig infrastruktur lämplig för nät för elektronisk kommunikation 
 Vissa statliga myndigheter och affärsverk, framförallt inom kom- munikationssektorn, har tillgång till en landsomfattande och sammanhängande infrastruktur. Detta gäller främst Vägverket, Banverket men även Affärsverket svenska kraftnät. Denna infra- struktur i form av vägar, banvallar, master, stolpar etc. är i första hand avsedd för en specifik verksamhet, men har också alltmer börjat användas för anläggning av nät för elektronisk kommunika- tion, inte bara för det egna behovet utan också för en bredare marknad. Till den statliga infrastrukturen kan också räknas den som statliga bolag, t.ex. Vattenfall AB och Teracom AB förfogar över och nyttjar. 
 Förutsättningarna för utnyttjande av denna infrastruktur för utbyggnad av nät varierar dock kraftigt mellan olika slag av infra- struktur och olika lösningar har valts. Vägverket upplåter utrymme inom vägområdet för längsgående teleledningsanläggningar mot ersättning. Ersättningen är av engångskaraktär och varierar med avståndet till beläggningskant. I Affärsverket svenska kraftnäts fall har istället lösningen varit att Affärsverket svenska kraftnät bygger ett nät med syftet att det sedan upplåts i form av s.k. svart fiber, dvs. utan signalutrustning. Banverket har ett eget nät som tillgodo- ser järnvägens behov av teletjänster. I den mån det finns över- kapacitet säljer de även tjänster på nätet i form av våglängdsmulti- plexering och kapacitet. 
 Skäl för tilläggsuppdraget 
 Behovet av att kunna få tillgång till befintlig statlig infrastruktur för  
 IT-ändamål 
  har ökat, bl.a. i samband med svårigheterna att finansiera  
 IT-infrastrukturutbyggnad 
  i de områden som de kom- mersiella aktörerna anser olönsamma för utbyggnad. 
 191 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:78 
  
 Särskilt i de glesare befolkade delarna av Sverige saknas det idag marknadsmässiga förutsättningar att bygga ut  
 IT-nät. 
  Kommuner och delar av kommuner som ligger på ett stort avstånd från redan utbyggda förbindelser och som har liten befolkning erbjuder en begränsad marknad samtidigt som investeringskostnaderna särskilt för ortssammanbindande förbindelser blir höga. I kommuner med vidsträckt lands- och glesbygd är kostnaderna även höga för att nå enskilda abonnenter som bor utspritt. Flertalet kommuner i Sverige har glest befolkade kommundelar. I dessa delar av Sverige finns särskilt stor anledning att utnyttja den tillgängliga statliga infra- strukturen så effektivt som möjligt. Med tydliga spelregler under- lättas nätutbyggnaden. 
 Det saknas en samlad bild av hur den statliga infrastrukturen, bl.a. Banverkets, Affärsverket svenska kraftnäts och Vägverkets infrastruktur, har använts och kan användas för utbyggnaden av nät för elektronisk kommunikation. Det saknas också en överblick över förutsättningar och villkor för upplåtande av banvallar, vägar, tunnlar, master, stolpar m.m. som staten förfogar över. Även användande av annan statlig infrastruktur, t.ex. de helägda bolag- ens, kan vara av intresse i detta sammanhang. 
 Det finns nu skäl att se över om tillgängligheten till den infra- struktur som i första hand Banverket, Vägverket och Affärsverket svenska kraftnät förfogar över är tillfredställande. Med hänsyn tagen till de uppgifter som Affärsverket svenska kraftnät, Ban- verket och Vägverket har bör det utredas om tillgängligheten till infrastrukturen för  
 IT-ändamål 
  kan förbättras. 
 Uppdraget 
 Utredaren skall beskriva omfattningen och karaktären av den infra- struktur som staten förfogar över i anslutning till den verksamhet som bedrivs av i första hand Affärsverket svenska kraftnät, Ban- verket och Vägverket, och som eventuellt kan användas för att underlätta utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet. Med tydliga spelregler kan nätutbyggnaden underlättas och en känd policy underlättar för aktörerna på marknaden. Utredaren skall därför föreslå en avvägd policy för upplåtande av utrymme för allmän  
 IT-infrastruktur 
  i den infrastruktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena. 
  Utredaren skall härvid ta hänsyn till konkurrensintresset och beakta eventuella berör- ingspunkter med EG:s konkurrens- och statsstödsregler. De 
 192 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 2 
  
 ekonomiska konsekvenserna som förslagen medför skall särskilt analyseras. Utredaren skall vid utarbetandet av policyn föreslå den mest samhällsekonomiska lösningen. 
 Utredaren skall visa hur och i vilken omfattning infrastrukturen utnyttjats och skulle kunna utnyttjas för anläggande av  
 IT-infra- 
  struktur. Beskrivningen skall visa den geografiska fördelningen. Det står utredaren fritt att utvidga kartläggningen även till annan statlig infrastruktur som kan vara av intresse i detta sammanhang. 
 Utredaren skall beskriva de särskilda krav som Affärsverket svenska kraftnäts, Banverkets och Vägverkets verksamheter ställer och som är aktuella i detta sammanhang. 
 Utredaren skall identifiera och analysera de intressekonflikter som kan finnas mellan  
 IT-infrastrukturens 
  utbyggnad och utnyttjande och de uppdrag som Affärsverket svenska kraftnät, Banverket och Vägverket har. 
 Utredaren skall också beskriva och analysera de villkor som idag gäller för användandet av denna infrastruktur för  
 IT-nätändamål, 
  t.ex. med avseende på valet av förädlingsnivå, prisvillkor och andra tillträdesvillkor. 
 Vidare skall utredaren vid behov föreslå författningsändringar med anledning av förslaget. 
 Utredaren har att redovisa resultatet av sitt första uppdrag i ett delbetänkande den 31 maj 2002. Resultatet av det tillkommande uppdraget skall redovisas i ett slutbetänkande senast den 31 mars 2003. 
 193 
 Bilaga 2 SOU 2003:78 
  
 Tilläggsdirektiv till utredningen om IT- 
  
 Dir. 
  
 stomnät till vissa kommuner (N2001:14) 
  
 2003:35 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 27 mars 2003. 
 Ändrad senaste tidpunkt för redovisning av slutbetänkandet 
 Regeringen har i beslut den 29 november 2001 uppdragit åt en särskild utredare att medverka till att förutsättningar skapas så att alla kommuners huvudorter får en anslutningspunkt till det nation- ella stomnät med hög överföringskapacitetsom regeringen den 17 augusti 2000 uppdrog åt Affärsverket svenska kraftnät att bygga ut. Uppdraget avrapporterades den 31 maj 2002 (SOU 2002:55 IT- stomnät till vissa kommuner). Utredaren har dessutom genom beslut den 30 maj 2002 fått följande tilläggsuppdrag 
  
 att beskriva omfattningen och karaktären av den infrastruktur som staten förfogar över i anslutning till den verksamhet som bedrivs av i första hand Affärsverket svenska kraftnät, Banverk- et och Vägverket, samt de helägda bolagen, och som eventuellt kan användas för att underlätta utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet, 
  
 att beskriva de särskilda krav som Affärsverket svenska kraft- näts, Banverkets och Vägverkets verksamheter ställer och som är aktuella i detta sammanhang, 
  
 att identifiera och analysera de intressekonflikter som kan finnas mellan  
  
 IT-infrastrukturens 
  utbyggnad och utnyttjande och de uppgifter som Affärsverket svenska kraftnät, Banverket och Vägverket har samt att beskriva, analysera och bedöma de vill- kor som i dag gäller för användandet av denna infrastruktur för  
 IT-nätändamål, 
  
 att föreslå en avvägd policy för upplåtande av utrymme för allmän  
  
 IT-infrastruktur 
  i den infrastruktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena 
  och 
  
 att vid behov föreslå nödvändiga författningsförändringar med anledning av den föreslagna policyn. 
  
 194 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 2 
  
 Resultatet av det tillkommande uppdraget skulle enligt tilläggs- direktiven redovisas i ett slutbetänkande senast den 31 mars 2003. 
 Tidpunkten för redovisningen av slutbetänkandet ändras till senast den 30 maj 2003. 
 195 
 Bilaga 2 SOU 2003:78 
  
 Tilläggsdirektiv till utredningen om IT- 
  
 Dir. 
  
 stomnät till vissa kommuner (N2001:14) 
  
 2003:71 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 12 juni 2003. 
 Ändrad senaste tidpunkt för redovisning av slutbetänkandet 
 Regeringen har den 29 november 2001 beslutat tillkalla en särskild utredare med uppdrag att medverka till att förutsättningar skapas så att alla kommuners huvudorter får enanslutningspunkt till det nationella stomnät med hög överföringskapacitet som regeringen den 17 augusti 2000 uppdrog åt Affärsverket svenska kraftnät att bygga. Uppdraget avrapporterades den 31 maj 2002 i ett delbetänk- ande (SOU 2002:55  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner). Utredaren har dessutom genom beslut den 30 maj 2002 fått följande till- läggsuppdrag 
  
 att beskriva omfattningen och karaktären av den infrastruktur som staten förfogar över i anslutning till den verksamhet som bedrivs av i första hand Affärsverket svenska kraftnät, Ban- verket och Vägverket, samt de helägda bolagen,och som eventu- ellt kan användas för att underlätta utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet, 
  
 att beskriva de särskilda krav som Affärsverket svenska kraft- näts, Banverkets och Vägverkets verksamheter ställer och som är aktuella i detta sammanhang, 
  
 att identifiera och analysera de intressekonflikter som kan finnas mellan  
  
 IT-infrastrukturens 
  utbyggnad och utnyttjande och de uppgifter som Affärsverket svenska kraftnät, Banverket och Vägverket har samt att beskriva, analysera och bedöma de vill- kor som i dag gäller för användandet av denna infrastruktur för  
 IT-nätändamål, 
  
 att föreslå en avvägd policy för upplåtande av utrymme för all- män  
  
 IT-infrastruktur 
  i den infrastruktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena 
  och 
  
 att vid behov föreslå nödvändiga författningsförändringar med anledning av den föreslagna policyn. 
  
 Resultatet av det tillkommande uppdraget skulle enligt tilläggs- direktiven redovisas i ett slutbetänkande senast den 31 mars 2003. 
 196 
  
 SOU 2003: 
  
 Bilaga 2 
  
 Tidpunkten för redovisningen av slutbetänkandet ändrades den 27 mars 2003 genom tilläggsdirektiven Dir. 2003:35 till senast den 30 maj 2003. 
 Tidpunkten för redovisningen av slutbetänkandet ändras nu till senast den 31 augusti 2003. 
 197 
 Bilaga 3 
 Skrivelse från Telia 
  
 2002-11-22 
  
 Till Näringsdepartementet 
 Best 
 ä 
 mmelser om markåtkomst för byggande av elektroniska kommunikationsnät 
 Telia framförde i sitt remissvar den 21 oktober 2002 på delbetän- kandet Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60) att frågor som rör beviljande av rättigheter att installera faciliteter på privat eller offentlig mark inte behandlats av utredningen och att Telia avsåg att närmare utveckla dessa i en särskild skrivelse till departementet. 
 Bakgrund 
 Den som vill bygga elektroniska kommunikationsnät behöver i allmänhet tillgång till annans mark, såväl offentlig som privat. Inom tätbefolkade områden är tillgång till offentlig mark av särskild betydelse. Det går inte att lägga ut ledningar från en plats utanför ett samhälle till en adress inne i samhället, eller mellan två adresser inne i ett samhälle, utan att beröra offentlig mark i någon form. Även bestämmelser om bygglov har betydelse vid nätutbyggnad. 
 Mark kan upplåtas på flera sätt. Det kan ske antingen genom med- verkan av myndighet som kan bevilja bl.a. ledningsrätt och expro- priation eller genom avtal med fastighetsägaren som kan upplåta utrymme i form av servitut eller annan nyttjanderätt till marken. Det är också vanligt att Vägverket eller kommuner i egenskap av väghållare upplåter utrymme inom allmän väg för nedläggning av teleledningar. Sådan upplåtelse kräver enligt väglagen tillstånd av 
 199 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:78 
  
 väghållningsmyndigheten, vilken är Vägverket när verket är väg- hållare och en kommunal nämnd när kommunen är väghållare. 
 De villkor för markåtkomst som offentliga organ, såväl statliga som kommunala, ställer upp kan variera högst avsevärt mellan olika organ och mellan olika delar av landet. Som exempel på villkor som ställs upp kan nämnas att den sökande till mycket låg ersättning måste lägga ned kanalisationsrör åt den konkurrerande offentliga telenätsbyggaren. Det förekommer också att myndigheter ställer så olika villkor för upphandling av beläggningsarbeten att kostnaden för beläggning av lika ytor har varierat i relationen 1:4 mellan den billigaste och den dyraste beläggningen utan att man kan se någon teknisk eller annan försvarbar förklaring. Några kommuner har vidare beviljat kommunala bolag och affärsdrivande enheter inom kommunen ensamrätt att installera faciliteter på kommunens mark. 
 I detta sammanhang kan nämnas att utredningen (N 2001:14) om  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner bl.a. skall identifiera och analysera de intressekonflikter som kan finnas mellan  
 IT-infrastrukturens 
  utbyggnad och utnyttjande och de uppgifter som vissa statliga myndigheter har samt föreslå en avvägd policy för upplåtande av utrymme för allmän  
 IT-infrastruktur 
  i den infrastruktur som staten förfogar över i syfte att skapa tydliga spelregler och riktlinjer för såväl infrastrukturförvaltarna som  
 IT-intressena. 
  Utredningen skall redovisa sitt uppdrag den 31 mars 2003. 
  
 EG-direktiv 
  
 Inom området för elektronisk kommunikation antogs i mars i år nya  
 EG-direktiv. 
  Ett av direktiven, ramdirektivet, föreskriver i arti- kel 11 bl.a. att den som tillhandahåller elektroniska kommunika- tionsnät och ansöker hos en myndighet om att beviljas rättigheter att installera faciliteter på offentlig eller privat egendom skall få sin ansökan prövad efter öppet redovisade och allmänt tillgängliga förfaranden som tillämpas utan diskriminering och utan dröjsmål och som följer principen om öppenhet och  
 icke-diskriminering 
  när den knyter villkor till sådana rättigheter. Det skall vidare finnas effektiva mekanismer för att ge företagen möjlighet att överklaga sådana beslut till ett organ som är oberoende av de berörda par- terna. Om myndigheter äger eller kontrollerar företag som driver 
 200 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 3 
  
 elektroniska kommunikationsnät eller tillhandahåller kommunika- tionstjänster måste det finnas en ändamålsenlig organisatorisk åtskillnad mellan den verksamhet som har ansvar för beviljande av rättigheter och de verksamheter som har samband med ägande eller kontroll. 
 Begreppet facilitet är inte definierat i direktivet men torde omfatta all utrustning som behövs för ett telenät. Bestämmelsen är inte begränsad till någon viss upplåtelseform utan den torde omfatta ansökningar om alla former av markåtkomst som en myndighet beviljar eller godkänner. Även ansökningar om bygglov kan omfattas av bestämmelsen. Bestämmelser som genomför direktiven skall tillämpas från den 25 juli 2003. 
 På regeringens uppdrag har utredningen om elektronisk kommuni- kation under sommaren i delbetänkandet Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60) lämnat ett lagförslag som genomför de nämnda  
 EG-direktiven. 
  Utredningen har dock inte föreslagit någon bestämmelse som genomför artikel 11 i ramdirek- tivet. I fråga om ledningsrätt hänvisar utredningen till en utredning med uppdrag att se över ledningsrättslagen. Sistnämnda utredning har nyligen lämnat delbetänkandet Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät (SOU 2002:83). I betänkandet kommer utredningen fram till, inom ramen för sitt uppdrag, att lednings- rättslagen uppfyller ramdirektivets krav i nu aktuella avseenden. 
 Slutsats och hemställan 
 Eftersom artikel 11 omfattar långt fler former av dispositionsrätt till mark än ledningsrätt konstaterar Telia att bestämmelsen inte blivit föremål för en fullständig analys huruvida svensk rätt till alla delar uppfyller de krav som ställs upp. Visserligen är både statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter bundna av förvaltnings- lagen som syftar till att säkerställa grundläggande rättssäkerhetsga- rantier vid myndigheters handläggning i linje med artikel 11. Finns det avvikande bestämmelser i annan lag eller en förordning gäller emellertid dessa framför förvaltningslagen. Samtliga bestämmelser inom detta område måste därför analyseras i förhållande till direk- tivet. 
 201 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:78 
  
 Det kan ifrågasättas, särskilt mot bakgrund av de erfarenheter från tillämpningen som berörts ovan, om all den lagstiftning som kan bli aktuell att tillämpa i sammanhanget verkligen säkerställer att en ansökan från en nätbyggare om att få installera faciliteter på offentlig och privat mark blir prövad i enlighet med artikel 11 i ramdirektivet. Detsamma gäller kraven på organisatorisk åtskillnad och överklagandeproceduren. Det är väsentligt för hela  
 IT-branschen 
  att investeringar i infrastruktur omgärdas av ett tydligt och stabilt regelverk som tillämpas enhetligt över hela landet samt på ett öppet och  
 icke-diskriminerande 
  sätt. 
 Mot bakgrund av det anförda hemställer Telia att regeringen skyndsamt ger direktiv till en utredning som skall analysera berörd lagstiftning och lämna de författningsförslag som behövs för att i svensk rätt fullt ut genomföra artikel 11 i ramdirektivet. 
 Farsta som ovan 
  
 Sherman 
  Sundelius 
 Chef Regulatoriska frågor 
 Kopia till 
 Utredningen (N 2001:14) om  
 IT-stomnät 
  till vissa kommuner 
 202 
 Bilaga 4 
 Fiberkabel i banvallar 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Ale 
  
 31,0 
  
 24,9 
  
 80 
  
 Alingsås 
  
 18,3 
  
 17,3 
  
 94 
  
 Alvesta 
  
 71,8 
  
 63,8 
  
 89 
  
 Aneby 
  
 16,5 
  
 16,5 
  
 100 
  
 Arboga 
  
 24,7 
  
 11,8 
  
 48 
  
 Arjeplog 
  
 7,6 
  
 7,1 
  
 93 
  
 Arvidsjaur 
  
 170,0 
  
 113,3 
  
 67 
  
 Arvika 
  
 48,3 
  
 42,7 
  
 88 
  
 Askersund 
  
 31,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Avesta 
  
 75,9 
  
 59,3 
  
 78 
  
 Bengtsfors 
  
 65,6 
  
 22,7 
  
 35 
  
 Ortiz 
  
 83,6 
  
 83,3 
  
 100 
  
 Bjurholm 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Bjuv 
  
 25,9 
  
 12,4 
  
 48 
  
 Boden 
  
 172,0 
  
 106,4 
  
 62 
  
 Bollebygd 
  
 14,8 
  
 14,7 
  
 99 
  
 Bollnäs 
  
 97,0 
  
 62,6 
  
 65 
  
 Borgholm 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Borlänge 
  
 106,0 
  
 63,8 
  
 60 
  
 Borås 
  
 76,8 
  
 50.9 
  
 66 
  
 Botkyrka 
  
 25,9 
  
 21,7 
  
 84 
  
 Boxholm 
  
 21,0 
  
 17,9 
  
 85 
  
 Bromölla 
  
 17,1 
  
 10,8 
  
 63 
  
 Bräcke 
  
 140,4 
  
 128,8 
  
 92 
  
 Burlöv 
  
 11,2 
  
 6,4 
  
 57 
  
 Båstad 
  
 26,0 
  
 22,4 
  
 86 
  
 Dals-Ed 
  
 31,1 
  
 31,1 
  
 100 
  
 Danderyd 
  
 0,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Degerfors 
  
 53,2 
  
 32,3 
  
 61 
  
 Dorotea 
  
 33,2 
  
 29,9 
  
 90 
  
 Eda 
  
 25,2 
  
 22,5 
  
 89 
  
 Ekerö 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Eksjö 
  
 57,4 
  
 0 
  
 0 
  
 203 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Emmaboda 
  
 36,2 
  
 33,8 
  
 93 
  
 Enköping 
  
 31,4 
  
 29 
  
 92 
  
 Eskilstuna 
  
 103,9 
  
 60,3 
  
 58 
  
 Eslöv 
  
 42,9 
  
 20,9 
  
 49 
  
 Essunga 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 95 
  
 Fagersta 
  
 63,4 
  
 23,2 
  
 37 
  
 Falkenberg 
  
 37,1 
  
 30,6 
  
 82 
  
 Falköping 
  
 71,0 
  
 65,4 
  
 92 
  
 Falun 
  
 64,5 
  
 33,9 
  
 53 
  
 Filipstad 
  
 125,6 
  
 35 
  
 28 
  
 Finspång 
  
 14,8 
  
 0 
  
 0 
  
 Flen 
  
 68,2 
  
 63,8 
  
 94 
  
 Forshaga 
  
 16,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Färgelanda 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Gagnef 
  
 61,0 
  
 15,9 
  
 26 
  
 Gislaved 
  
 60,7 
  
 14,3 
  
 24 
  
 Gnesta 
  
 26,3 
  
 25,2 
  
 96 
  
 Gnosjö 
  
 30,7 
  
 30,7 
  
 100 
  
 Gotland 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Grums 
  
 26,4 
  
 18,3 
  
 69 
  
 Grästorp 
  
 18,5 
  
 18,2 
  
 99 
  
 Gullspång 
  
 55,7 
  
 23,3 
  
 42 
  
 Gällivare 
  
 236,2 
  
 203,3 
  
 86 
  
 Gävle 
  
 149,7 
  
 94,9 
  
 63 
  
 Göteborg 
  
 122,8 
  
 37,4 
  
 30 
  
 Götene 
  
 31,5 
  
 30,6 
  
 97 
  
 Habo 
  
 17,4 
  
 16 
  
 92 
  
 Hagfors 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Hallsberg 
  
 78,7 
  
 40 
  
 51 
  
 Hallstahammar 
  
 34,1 
  
 15,9 
  
 47 
  
 Halmstad 
  
 85,1 
  
 46 
  
 54 
  
 Hammarö 
  
 8,7 
  
 0 
  
 0 
  
 Haninge 
  
 24,7 
  
 20,2 
  
 82 
  
 Haparanda 
  
 62,5 
  
 0 
  
 0 
  
 Heby 
  
 21,8 
  
 20,6 
  
 95 
  
 Hedemora 
  
 27,0 
  
 24,9 
  
 92 
  
 Helsingborg 
  
 110,7 
  
 52,8 
  
 48 
  
 Herrljunga 
  
 53,4 
  
 53,4 
  
 100 
  
 204 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 4 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Hjo 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Hofors 
  
 48,9 
  
 37,8 
  
 77 
  
 Huddinge 
  
 20,8 
  
 13,6 
  
 65 
  
 Hudiksvall 
  
 127,3 
  
 107,8 
  
 85 
  
 Hultsfred 
  
 72,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Hylte 
  
 48,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Håbo 
  
 15,6 
  
 13,1 
  
 84 
  
 Hällefors 
  
 60,0 
  
 50,8 
  
 85 
  
 Härjedalen 
  
 93,7 
  
 86,9 
  
 93 
  
 Härnösand 
  
 57,7 
  
 51,8 
  
 90 
  
 Härryda 
  
 34,5 
  
 33,1 
  
 96 
  
 Hässleholm 
  
 132,1 
  
 108,3 
  
 82 
  
 Höganäs 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Högsby 
  
 46,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Hörby 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Höör 
  
 19,1 
  
 18,9 
  
 99 
  
 Jokkmokk 
  
 179,0 
  
 174,8 
  
 98 
  
 Järfälla 
  
 12,5 
  
 9,7 
  
 78 
  
 Jönköping 
  
 82,7 
  
 37,2 
  
 45 
  
 Kalix 
  
 106,8 
  
 0 
  
 0 
  
 Kalmar 
  
 52,4 
  
 21,7 
  
 41 
  
 Karlsborg 
  
 12,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlshamn 
  
 48,5 
  
 31,2 
  
 64 
  
 Karlskoga 
  
 41,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlskrona 
  
 69,5 
  
 47,7 
  
 69 
  
 Karlstad 
  
 109,1 
  
 76,1 
  
 70 
  
 Katrineholm 
  
 55,1 
  
 46,4 
  
 84 
  
 Kil 
  
 64,5 
  
 38,7 
  
 60 
  
 Kinda 
  
 45,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Kiruna 
  
 234,6 
  
 151,3 
  
 64 
  
 Klippan 
  
 24,4 
  
 13,7 
  
 56 
  
 Knivsta 
  
 12,8 
  
 12,3 
  
 96 
  
 Kramfors 
  
 54,1 
  
 44,4 
  
 82 
  
 Kristianstad 
  
 77,9 
  
 66,6 
  
 85 
  
 Kristinehamn 
  
 79,8 
  
 32,6 
  
 41 
  
 Krokom 
  
 62,1 
  
 57,2 
  
 92 
  
 Kumla 
  
 36,1 
  
 10,9 
  
 30 
  
 Kungsbacka 
  
 34,9 
  
 32 
  
 92 
  
 205 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Kungsör 
  
 25,7 
  
 24,2 
  
 94 
  
 Kungälv 
  
 15,5 
  
 14,6 
  
 94 
  
 Kävlinge 
  
 23,3 
  
 10,8 
  
 46 
  
 Köping 
  
 38,5 
  
 17 
  
 44 
  
 Laholm 
  
 49,2 
  
 45,7 
  
 93 
  
 Landskrona 
  
 44,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Laxå 
  
 46,6 
  
 42,2 
  
 91 
  
 Lekeberg 
  
 3,7 
  
 3,5 
  
 96 
  
 Leksand 
  
 37,8 
  
 28,3 
  
 75 
  
 Lerum 
  
 23,3 
  
 21 
  
 90 
  
 Lessebo 
  
 29,6 
  
 26,7 
  
 90 
  
 Lidingö 
  
 0,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Lidköping 
  
 33,7 
  
 27,3 
  
 81 
  
 Lilla Edet 
  
 33,8 
  
 15,9 
  
 47 
  
 Lindesberg 
  
 127,1 
  
 91,5 
  
 72 
  
 Linköping 
  
 85,9 
  
 37,6 
  
 44 
  
 Ljungby 
  
 26,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Ljusdal 
  
 167,1 
  
 151,5 
  
 91 
  
 Ljusnarsberg 
  
 68,7 
  
 59,2 
  
 86 
  
 Lomma 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 100 
  
 Ludvika 
  
 49,2 
  
 32,9 
  
 67 
  
 Luleå 
  
 117,0 
  
 28,4 
  
 24 
  
 Lund 
  
 29,8 
  
 11,5 
  
 39 
  
 Lycksele 
  
 80,9 
  
 76,8 
  
 95 
  
 Lysekil 
  
 32,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Malmö 
  
 135,8 
  
 33,4 
  
 25 
  
 Malung 
  
 36,8 
  
 0 
  
 0 
  
 Malå 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Mariestad 
  
 58,9 
  
 41,9 
  
 71 
  
 Mark 
  
 42,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Markaryd 
  
 44,0 
  
 14,6 
  
 33 
  
 Mellerud 
  
 85,4 
  
 59,5 
  
 70 
  
 Mjölby 
  
 39,5 
  
 18,9 
  
 48 
  
 Mora 
  
 113,1 
  
 27,4 
  
 24 
  
 Motala 
  
 65,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Rodgers 
  
 17,5 
  
 16 
  
 91 
  
 Munkedal 
  
 36,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Munkfors 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 206 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 4 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Mölndal 
  
 24,2 
  
 21 
  
 87 
  
 Mönsterås 
  
 43,9 
  
 0 
  
 0 
  
 Mörbylånga 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Nacka 
  
 0,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Harrison 
  
 28,7 
  
 0 
  
 0 
  
 Miller 
  
 40,7 
  
 15,6 
  
 38 
  
 Nordanstig 
  
 39,2 
  
 37,4 
  
 95 
  
 Nordmaling 
  
 60,8 
  
 46,6 
  
 77 
  
 Norrköping 
  
 137,3 
  
 84,6 
  
 62 
  
 Norrtälje 
  
 15,7 
  
 0 
  
 0 
  
 Norsjö 
  
 47,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Nybro 
  
 31,8 
  
 27,9 
  
 88 
  
 Nykvarn 
  
 17,3 
  
 15,5 
  
 89 
  
 Nyköping 
  
 107,1 
  
 97,2 
  
 91 
  
 Nynäshamn 
  
 23,0 
  
 21,8 
  
 95 
  
 Nässjö 
  
 129,5 
  
 57,1 
  
 44 
  
 Ockelbo 
  
 62,9 
  
 51,9 
  
 83 
  
 Harrison 
  
 19,8 
  
 0 
  
 0 
  
 Orsa 
  
 87,0 
  
 57,1 
  
 66 
  
 Orust 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Osby 
  
 46,2 
  
 23,5 
  
 51 
  
 Oskarshamn 
  
 21,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Ovanåker 
  
 45,9 
  
 0 
  
 0 
  
 Oxelösund 
  
 25,8 
  
 10,2 
  
 40 
  
 Pajala 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Partille 
  
 9,4 
  
 9,3 
  
 99 
  
 Perstorp 
  
 14,6 
  
 10,6 
  
 73 
  
 Piteå 
  
 109,0 
  
 39,3 
  
 36 
  
 Ragunda 
  
 31,7 
  
 29,9 
  
 94 
  
 Robertsfors 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Ronneby 
  
 38,6 
  
 38,5 
  
 100 
  
 Rättvik 
  
 60,9 
  
 19,9 
  
 33 
  
 Sala 
  
 65,8 
  
 52,7 
  
 80 
  
 Salem 
  
 5,4 
  
 5,3 
  
 98 
  
 Sandviken 
  
 66,3 
  
 53,7 
  
 81 
  
 Sigtuna 
  
 40,6 
  
 15 
  
 37 
  
 Simrishamn 
  
 22,4 
  
 22,4 
  
 100 
  
 Sjöbo 
  
 0,1 
  
 0 
  
 0 
  
 207 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Skara 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Skellefteå 
  
 173,7 
  
 129,3 
  
 74 
  
 Skinnskatteberg 
  
 31,3 
  
 27,6 
  
 88 
  
 Skurup 
  
 12,5 
  
 12,4 
  
 100 
  
 Skövde 
  
 56,1 
  
 34,7 
  
 62 
  
 Smedjebacken 
  
 48,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Sollefteå 
  
 179,4 
  
 170,7 
  
 95 
  
 Sollentuna 
  
 23,2 
  
 11 
  
 47 
  
 Solna 
  
 60,5 
  
 9,7 
  
 16 
  
 Sorsele 
  
 80,2 
  
 77,7 
  
 97 
  
 Sotenäs 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Staffanstorp 
  
 15,0 
  
 4,4 
  
 29 
  
 Stenungsund 
  
 32,9 
  
 25,7 
  
 78 
  
 Stockholm 
  
 104,4 
  
 26,7 
  
 26 
  
 Storfors 
  
 22,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Storuman 
  
 104,8 
  
 99,3 
  
 95 
  
 Strängnäs 
  
 65,2 
  
 34,7 
  
 53 
  
 Strömstad 
  
 19,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Strömsund 
  
 176,5 
  
 169 
  
 96 
  
 Sundbyberg 
  
 3,4 
  
 0 
  
 0 
  
 Sundsvall 
  
 138,5 
  
 92,7 
  
 67 
  
 Sunne 
  
 50,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Surahammar 
  
 36,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Svalöv 
  
 39,1 
  
 32,9 
  
 84 
  
 Svedala 
  
 21,2 
  
 19,6 
  
 92 
  
 Svenljunga 
  
 9,5 
  
 6,4 
  
 68 
  
 Säffle 
  
 35,7 
  
 25,7 
  
 72 
  
 Säter 
  
 30,9 
  
 26,2 
  
 85 
  
 Sävsjö 
  
 36,6 
  
 34,7 
  
 95 
  
 Söderhamn 
  
 139,6 
  
 52,6 
  
 38 
  
 Söderköping 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Södertälje 
  
 95,6 
  
 58,1 
  
 61 
  
 Sölvesborg 
  
 23,4 
  
 19,8 
  
 85 
  
 Tanum 
  
 35,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Tibro 
  
 20,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Tidaholm 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Tierp 
  
 45,2 
  
 42,1 
  
 93 
  
 Wells 
  
 43,1 
  
 30,5 
  
 71 
  
 208 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 4 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Tingsryd 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Tjörn 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Tomelilla 
  
 28,4 
  
 21 
  
 74 
  
 Torsby 
  
 16,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Torsås 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Tranemo 
  
 60,6 
  
 30,9 
  
 51 
  
 Tranås 
  
 29,3 
  
 28,8 
  
 98 
  
 Trelleborg 
  
 24,5 
  
 15,2 
  
 62 
  
 Trollhättan 
  
 38,8 
  
 25,2 
  
 65 
  
 Trosa 
  
 14,1 
  
 13,3 
  
 95 
  
 Tyresö 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Täby 
  
 0,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Töreboda 
  
 32,6 
  
 29,2 
  
 90 
  
 Uddevalla 
  
 69,5 
  
 38,2 
  
 55 
  
 Ulricehamn 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Umeå 
  
 62,2 
  
 43,3 
  
 70 
  
 Upplands Väsby 
  
 18,6 
  
 8,1 
  
 44 
  
 Upplands-Bro 
  
 23,7 
  
 18,8 
  
 79 
  
 Uppsala 
  
 86,4 
  
 73,4 
  
 85 
  
 Uppvidinge 
  
 11,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Vadstena 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Vaggeryd 
  
 51,4 
  
 0 
  
 0 
  
 Valdemarsvik 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Vallentuna 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Vansbro 
  
 109,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Vara 
  
 38,8 
  
 36,3 
  
 93 
  
 Varberg 
  
 84,4 
  
 41,8 
  
 50 
  
 Vaxholm 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Vellinge 
  
 9,6 
  
 8,6 
  
 89 
  
 Vetlanda 
  
 90,7 
  
 0 
  
 0 
  
 Vilhelmina 
  
 80,2 
  
 75,3 
  
 94 
  
 Vimmerby 
  
 40,7 
  
 0 
  
 0 
  
 Vindeln 
  
 106,2 
  
 101 
  
 95 
  
 Vingåker 
  
 27,3 
  
 26,6 
  
 98 
  
 Vårgårda 
  
 18,1 
  
 17,3 
  
 96 
  
 Vänersborg 
  
 58,8 
  
 56,1 
  
 95 
  
 Vännäs 
  
 45,3 
  
 37,3 
  
 82 
  
 Värmdö 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 209 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Banvall (km) 
  
 Banvall med 
  
 Andel banvall 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Värnamo 
  
 109,8 
  
 42,4 
  
 39 
  
 Västervik 
  
 67,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Västerås 
  
 122,2 
  
 46,2 
  
 38 
  
 Växjö 
  
 54,7 
  
 43,1 
  
 79 
  
 Ydre 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Ystad 
  
 37,7 
  
 26,2 
  
 70 
  
 Åmål 
  
 56,8 
  
 33,8 
  
 60 
  
 Ånge 
  
 116,5 
  
 98,3 
  
 84 
  
 Åre 
  
 123,7 
  
 116,5 
  
 94 
  
 Årjäng 
  
 26,4 
  
 0 
  
 0 
  
 Åsele 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Åstorp 
  
 19,8 
  
 12,7 
  
 64 
  
 Åtvidaberg 
  
 38,2 
  
 0 
  
 0 
  
 Älmhult 
  
 47,4 
  
 29,9 
  
 63 
  
 Älvdalen 
  
 11,6 
  
 0 
  
 0 
  
 Älvkarleby 
  
 28,1 
  
 22,5 
  
 80 
  
 Älvsbyn 
  
 58,3 
  
 33 
  
 57 
  
 Ängelholm 
  
 32,9 
  
 26,7 
  
 81 
  
 Öckerö 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Ödeshög 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Örebro 
  
 92,5 
  
 43,7 
  
 47 
  
 Örkelljunga 
  
 6,5 
  
 0 
  
 0 
  
 Örnsköldsvik 
  
 170,1 
  
 137 
  
 81 
  
 Östersund 
  
 129,0 
  
 111,9 
  
 87 
  
 Österåker 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Östhammar 
  
 57,5 
  
 0 
  
 0 
  
 Östra Göinge 
  
 20,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Överkalix 
  
 0,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Övertorneå 
  
 4,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 13 983 
  
 8 419 
  
 60 
  
 210 
 Bilaga 5 
 Fiberkabel i kraftledningar 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Ale 
  
 342 
  
 62 
  
 18 
  
 Alingsås 
  
 389 
  
 38 
  
 10 
  
 Alvesta 
  
 846 
  
 84 
  
 10 
  
 Aneby 
  
 438 
  
 21 
  
 5 
  
 Arboga 
  
 229 
  
 12 
  
 5 
  
 Arjeplog 
  
 1000 
  
 161 
  
 16 
  
 Arvidsjaur 
  
 1302 
  
 100 
  
 8 
  
 Arvika 
  
 832 
  
 0 
  
 0 
  
 Askersund 
  
 629 
  
 28 
  
 4 
  
 Avesta 
  
 639 
  
 0 
  
 0 
  
 Bengtsfors 
  
 464 
  
 30 
  
 6 
  
 Ortiz 
  
 949 
  
 0 
  
 0 
  
 Evans 
  
 319 
  
 16 
  
 5 
  
 Bjuv 
  
 160 
  
 10 
  
 6 
  
 Boden 
  
 1294 
  
 97 
  
 7 
  
 Bollebygd 
  
 264 
  
 5 
  
 2 
  
 Bollnäs 
  
 967 
  
 0 
  
 0 
  
 Borgholm 
  
 554 
  
 0 
  
 0 
  
 Borlänge 
  
 347 
  
 29 
  
 8 
  
 Borås 
  
 761 
  
 56 
  
 7 
  
 Botkyrka 
  
 230 
  
 20 
  
 9 
  
 Boxholm 
  
 374 
  
 49 
  
 13 
  
 Bromölla 
  
 198 
  
 8 
  
 4 
  
 Bräcke 
  
 1140 
  
 51 
  
 4 
  
 Burlöv 
  
 31 
  
 4 
  
 13 
  
 Båstad 
  
 135 
  
 0 
  
 0 
  
 Dals-Ed 
  
 346 
  
 29 
  
 8 
  
 Danderyd 
  
 25 
  
 0 
  
 0 
  
 Degerfors 
  
 227 
  
 0 
  
 0 
  
 Dorotea 
  
 464 
  
 0 
  
 0 
  
 Eda 
  
 330 
  
 23 
  
 7 
  
 Ekerö 
  
 271 
  
 13 
  
 5 
  
 Eksjö 
  
 632 
  
 0 
  
 0 
  
 211 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Emmaboda 
  
 481 
  
 0 
  
 0 
  
 Enköping 
  
 833 
  
 111 
  
 13 
  
 Eskilstuna 
  
 825 
  
 88 
  
 11 
  
 Eslöv 
  
 297 
  
 11 
  
 4 
  
 Essunga 
  
 245 
  
 1 
  
 0 
  
 Fagersta 
  
 173 
  
 0 
  
 0 
  
 Falkenberg 
  
 947 
  
 26 
  
 3 
  
 Falköping 
  
 794 
  
 44 
  
 6 
  
 Falun 
  
 890 
  
 0 
  
 0 
  
 Filipstad 
  
 539 
  
 0 
  
 0 
  
 Finspång 
  
 691 
  
 65 
  
 9 
  
 Flen 
  
 599 
  
 74 
  
 12 
  
 Forshaga 
  
 247 
  
 0 
  
 0 
  
 Färgelanda 
  
 353 
  
 20 
  
 6 
  
 Gagnef 
  
 242 
  
 19 
  
 8 
  
 Gislaved 
  
 768 
  
 18 
  
 2 
  
 Gnesta 
  
 360 
  
 28 
  
 8 
  
 Gnosjö 
  
 223 
  
 18 
  
 8 
  
 Gotland 
  
 1719 
  
 0 
  
 0 
  
 Grums 
  
 377 
  
 8 
  
 2 
  
 Grästorp 
  
 266 
  
 0 
  
 0 
  
 Gullspång 
  
 256 
  
 3 
  
 1 
  
 Gällivare 
  
 1159 
  
 194 
  
 17 
  
 Gävle 
  
 1056 
  
 111 
  
 10 
  
 Göteborg 
  
 410 
  
 78 
  
 19 
  
 Götene 
  
 399 
  
 0 
  
 0 
  
 Habo 
  
 213 
  
 4 
  
 2 
  
 Hagfors 
  
 775 
  
 0 
  
 0 
  
 Hallsberg 
  
 466 
  
 19 
  
 4 
  
 Hallstahammar 
  
 199 
  
 19 
  
 10 
  
 Halmstad 
  
 809 
  
 24 
  
 3 
  
 Hammarö 
  
 87 
  
 0 
  
 0 
  
 Haninge 
  
 419 
  
 11 
  
 3 
  
 Haparanda 
  
 375 
  
 0 
  
 0 
  
 Heby 
  
 707 
  
 30 
  
 4 
  
 Hedemora 
  
 418 
  
 0 
  
 0 
  
 Helsingborg 
  
 387 
  
 0 
  
 0 
  
 Herrljunga 
  
 276 
  
 10 
  
 4 
  
 212 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 5 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Hjo 
  
 261 
  
 0 
  
 0 
  
 Hofors 
  
 332 
  
 0 
  
 0 
  
 Huddinge 
  
 183 
  
 14 
  
 8 
  
 Hudiksvall 
  
 1372 
  
 46 
  
 3 
  
 Hultsfred 
  
 654 
  
 0 
  
 0 
  
 Hylte 
  
 729 
  
 23 
  
 3 
  
 Håbo 
  
 170 
  
 0 
  
 0 
  
 Hällefors 
  
 455 
  
 0 
  
 0 
  
 Härjedalen 
  
 1612 
  
 0 
  
 0 
  
 Härnösand 
  
 559 
  
 0 
  
 0 
  
 Härryda 
  
 270 
  
 13 
  
 5 
  
 Hässleholm 
  
 1053 
  
 42 
  
 4 
  
 Höganäs 
  
 110 
  
 0 
  
 0 
  
 Högsby 
  
 439 
  
 17 
  
 4 
  
 Hörby 
  
 421 
  
 29 
  
 7 
  
 Höör 
  
 229 
  
 2 
  
 1 
  
 Jokkmokk 
  
 1640 
  
 16 
  
 1 
  
 Järfälla 
  
 56 
  
 8 
  
 14 
  
 Jönköping 
  
 1219 
  
 132 
  
 11 
  
 Kalix 
  
 802 
  
 40 
  
 5 
  
 Kalmar 
  
 647 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlsborg 
  
 244 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlshamn 
  
 497 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlskoga 
  
 349 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlskrona 
  
 911 
  
 0 
  
 0 
  
 Karlstad 
  
 711 
  
 0 
  
 0 
  
 Katrineholm 
  
 800 
  
 21 
  
 3 
  
 Kil 
  
 330 
  
 0 
  
 0 
  
 Kinda 
  
 661 
  
 0 
  
 0 
  
 Kiruna 
  
 1075 
  
 225 
  
 21 
  
 Klippan 
  
 300 
  
 5 
  
 2 
  
 Knivsta 
  
 271 
  
 23 
  
 8 
  
 Kramfors 
  
 973 
  
 0 
  
 0 
  
 Kristianstad 
  
 1175 
  
 52 
  
 4 
  
 Kristinehamn 
  
 489 
  
 0 
  
 0 
  
 Krokom 
  
 1171 
  
 49 
  
 4 
  
 Kumla 
  
 250 
  
 5 
  
 2 
  
 Kungsbacka 
  
 638 
  
 0 
  
 0 
  
 213 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Kungsör 
  
 166 
  
 0 
  
 0 
  
 Kungälv 
  
 457 
  
 14 
  
 3 
  
 Kävlinge 
  
 166 
  
 21 
  
 13 
  
 Köping 
  
 457 
  
 50 
  
 11 
  
 Laholm 
  
 836 
  
 36 
  
 4 
  
 Landskrona 
  
 129 
  
 0 
  
 0 
  
 Laxå 
  
 375 
  
 25 
  
 7 
  
 Lekeberg 
  
 334 
  
 9 
  
 3 
  
 Leksand 
  
 438 
  
 22 
  
 5 
  
 Lerum 
  
 346 
  
 53 
  
 15 
  
 Lessebo 
  
 235 
  
 0 
  
 0 
  
 Lidingö 
  
 13 
  
 0 
  
 0 
  
 Lidköping 
  
 610 
  
 0 
  
 0 
  
 Lilla Edet 
  
 287 
  
 51 
  
 18 
  
 Lindesberg 
  
 987 
  
 81 
  
 8 
  
 Linköping 
  
 1130 
  
 97 
  
 9 
  
 Ljungby 
  
 1172 
  
 0 
  
 0 
  
 Ljusdal 
  
 1803 
  
 151 
  
 8 
  
 Ljusnarsberg 
  
 285 
  
 6 
  
 2 
  
 Lomma 
  
 23 
  
 8 
  
 33 
  
 Ludvika 
  
 646 
  
 6 
  
 1 
  
 Luleå 
  
 1024 
  
 30 
  
 3 
  
 Lund 
  
 390 
  
 11 
  
 3 
  
 Lycksele 
  
 1240 
  
 1 
  
 0 
  
 Lysekil 
  
 294 
  
 0 
  
 0 
  
 Malmö 
  
 59 
  
 0 
  
 0 
  
 Malung 
  
 855 
  
 0 
  
 0 
  
 Malå 
  
 495 
  
 0 
  
 0 
  
 Mariestad 
  
 537 
  
 11 
  
 2 
  
 Mark 
  
 932 
  
 76 
  
 8 
  
 Markaryd 
  
 392 
  
 0 
  
 0 
  
 Mellerud 
  
 523 
  
 28 
  
 5 
  
 Mjölby 
  
 513 
  
 58 
  
 11 
  
 Mora 
  
 502 
  
 0 
  
 0 
  
 Motala 
  
 665 
  
 48 
  
 7 
  
 Rodgers 
  
 158 
  
 0 
  
 0 
  
 Munkedal 
  
 499 
  
 35 
  
 7 
  
 Munkfors 
  
 76 
  
 0 
  
 0 
  
 214 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 5 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar 
  
 Andel ledning med 
  
 med fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Mölndal 
  
 194 
  
 0 
  
 0 
  
 Mönsterås 
  
 353 
  
 7 
  
 2 
  
 Mörbylånga 
  
 397 
  
 0 
  
 0 
  
 Nacka 
  
 110 
  
 10 
  
 9 
  
 Harrison 
  
 364 
  
 18 
  
 5 
  
 Miller 
  
 213 
  
 0 
  
 0 
  
 Nordanstig 
  
 769 
  
 31 
  
 4 
  
 Nordmaling 
  
 598 
  
 0 
  
 0 
  
 Norrköping 
  
 1468 
  
 129 
  
 9 
  
 Norrtälje 
  
 1834 
  
 52 
  
 3 
  
 Norsjö 
  
 904 
  
 0 
  
 0 
  
 Nybro 
  
 756 
  
 38 
  
 5 
  
 Nykvarn 
  
 149 
  
 18 
  
 12 
  
 Nyköping 
  
 1089 
  
 14 
  
 1 
  
 Nynäshamn 
  
 313 
  
 22 
  
 7 
  
 Nässjö 
  
 904 
  
 26 
  
 3 
  
 Ockelbo 
  
 453 
  
 16 
  
 3 
  
 Harrison 
  
 442 
  
 31 
  
 7 
  
 Orsa 
  
 295 
  
 0 
  
 0 
  
 Orust 
  
 418 
  
 0 
  
 0 
  
 Osby 
  
 416 
  
 20 
  
 5 
  
 Oskarshamn 
  
 803 
  
 67 
  
 8 
  
 Ovanåker 
  
 643 
  
 19 
  
 3 
  
 Oxelösund 
  
 35 
  
 0 
  
 0 
  
 Pajala 
  
 1247 
  
 133 
  
 11 
  
 Partille 
  
 56 
  
 3 
  
 6 
  
 Perstorp 
  
 164 
  
 0 
  
 0 
  
 Piteå 
  
 1138 
  
 0 
  
 0 
  
 Ragunda 
  
 905 
  
 138 
  
 15 
  
 Robertsfors 
  
 552 
  
 0 
  
 0 
  
 Ronneby 
  
 694 
  
 0 
  
 0 
  
 Rättvik 
  
 558 
  
 66 
  
 12 
  
 Sala 
  
 777 
  
 0 
  
 0 
  
 Salem 
  
 83 
  
 20 
  
 24 
  
 Sandviken 
  
 585 
  
 0 
  
 0 
  
 Sigtuna 
  
 362 
  
 24 
  
 6 
  
 Simrishamn 
  
 393 
  
 0 
  
 0 
  
 Sjöbo 
  
 457 
  
 0 
  
 0 
  
 215 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Skara 
  
 394 
  
 26 
  
 7 
  
 Skellefteå 
  
 2966 
  
 0 
  
 0 
  
 Skinnskatteberg 
  
 297 
  
 0 
  
 0 
  
 Skurup 
  
 218 
  
 0 
  
 0 
  
 Skövde 
  
 645 
  
 58 
  
 9 
  
 Smedjebacken 
  
 504 
  
 29 
  
 6 
  
 Sollefteå 
  
 2153 
  
 187 
  
 9 
  
 Sollentuna 
  
 94 
  
 23 
  
 25 
  
 Solna 
  
 11 
  
 3 
  
 25 
  
 Sorsele 
  
 624 
  
 108 
  
 17 
  
 Sotenäs 
  
 142 
  
 0 
  
 0 
  
 Staffanstorp 
  
 148 
  
 20 
  
 13 
  
 Stenungsund 
  
 328 
  
 24 
  
 7 
  
 Stockholm 
  
 86 
  
 2 
  
 2 
  
 Storfors 
  
 173 
  
 0 
  
 0 
  
 Storuman 
  
 1358 
  
 110 
  
 8 
  
 Strängnäs 
  
 469 
  
 74 
  
 16 
  
 Strömstad 
  
 374 
  
 25 
  
 7 
  
 Strömsund 
  
 1973 
  
 0 
  
 0 
  
 Sundbyberg 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 Sundsvall 
  
 2087 
  
 121 
  
 6 
  
 Sunne 
  
 596 
  
 0 
  
 0 
  
 Surahammar 
  
 200 
  
 0 
  
 0 
  
 Svalöv 
  
 351 
  
 20 
  
 6 
  
 Svedala 
  
 215 
  
 0 
  
 0 
  
 Svenljunga 
  
 585 
  
 42 
  
 7 
  
 Säffle 
  
 697 
  
 37 
  
 5 
  
 Säter 
  
 351 
  
 1 
  
 0 
  
 Sävsjö 
  
 509 
  
 23 
  
 4 
  
 Söderhamn 
  
 825 
  
 52 
  
 6 
  
 Söderköping 
  
 527 
  
 37 
  
 7 
  
 Södertälje 
  
 509 
  
 79 
  
 16 
  
 Sölvesborg 
  
 153 
  
 0 
  
 0 
  
 Tanum 
  
 690 
  
 66 
  
 10 
  
 Tibro 
  
 164 
  
 0 
  
 0 
  
 Tidaholm 
  
 323 
  
 0 
  
 0 
  
 Tierp 
  
 1111 
  
 3 
  
 0 
  
 Wells 
  
 397 
  
 7 
  
 2 
  
 216 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 5 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km 
 ) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Tingsryd 
  
 853 
  
 3 
  
 0 
  
 Tjörn 
  
 170 
  
 0 
  
 0 
  
 Tomelilla 
  
 431 
  
 0 
  
 0 
  
 Torsby 
  
 1047 
  
 0 
  
 0 
  
 Torsås 
  
 304 
  
 0 
  
 0 
  
 Tranemo 
  
 544 
  
 55 
  
 10 
  
 Tranås 
  
 387 
  
 33 
  
 9 
  
 Trelleborg 
  
 275 
  
 0 
  
 0 
  
 Trollhättan 
  
 479 
  
 147 
  
 31 
  
 Trosa 
  
 196 
  
 0 
  
 0 
  
 Tyresö 
  
 72 
  
 7 
  
 10 
  
 Täby 
  
 84 
  
 0 
  
 0 
  
 Töreboda 
  
 483 
  
 33 
  
 7 
  
 Uddevalla 
  
 672 
  
 27 
  
 4 
  
 Ulricehamn 
  
 682 
  
 55 
  
 8 
  
 Umeå 
  
 1172 
  
 0 
  
 0 
  
 Upplands Väsby 
  
 140 
  
 4 
  
 3 
  
 Upplands-Bro 
  
 278 
  
 35 
  
 13 
  
 Uppsala 
  
 1613 
  
 150 
  
 9 
  
 Uppvidinge 
  
 657 
  
 0 
  
 0 
  
 Vadstena 
  
 151 
  
 7 
  
 4 
  
 Vaggeryd 
  
 503 
  
 48 
  
 9 
  
 Valdemarsvik 
  
 564 
  
 23 
  
 4 
  
 Vallentuna 
  
 321 
  
 0 
  
 0 
  
 Vansbro 
  
 329 
  
 0 
  
 0 
  
 Vara 
  
 661 
  
 29 
  
 4 
  
 Varberg 
  
 805 
  
 12 
  
 1 
  
 Vaxholm 
  
 50 
  
 0 
  
 0 
  
 Vellinge 
  
 130 
  
 0 
  
 0 
  
 Vetlanda 
  
 1101 
  
 0 
  
 0 
  
 Vilhelmina 
  
 1165 
  
 23 
  
 2 
  
 Vimmerby 
  
 652 
  
 0 
  
 0 
  
 Vindeln 
  
 791 
  
 92 
  
 12 
  
 Vingåker 
  
 293 
  
 0 
  
 0 
  
 Vårgårda 
  
 302 
  
 17 
  
 6 
  
 Vänersborg 
  
 649 
  
 5 
  
 1 
  
 Vännäs 
  
 417 
  
 0 
  
 0 
  
 Värmdö 
  
 495 
  
 0 
  
 0 
  
 217 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:78 
  
 Kommunnamn 
  
 Kraftledningar (km) 
  
 Kraftledningar med 
  
 Andel ledning med 
  
 fiber (km) 
  
 fiber (%) 
  
 Värnamo 
  
 890 
  
 4 
  
 0 
  
 Västervik 
  
 1503 
  
 66 
  
 4 
  
 Västerås 
  
 817 
  
 104 
  
 13 
  
 Växjö 
  
 1196 
  
 0 
  
 0 
  
 Walsh 
  
 423 
  
 0 
  
 0 
  
 Ystad 
  
 323 
  
 0 
  
 0 
  
 Åmål 
  
 442 
  
 47 
  
 11 
  
 Ånge 
  
 1162 
  
 62 
  
 5 
  
 Åre 
  
 1094 
  
 14 
  
 1 
  
 Årjäng 
  
 678 
  
 0 
  
 0 
  
 Åsele 
  
 793 
  
 0 
  
 0 
  
 Åstorp 
  
 154 
  
 7 
  
 5 
  
 Åtvidaberg 
  
 546 
  
 46 
  
 8 
  
 Älmhult 
  
 721 
  
 42 
  
 6 
  
 Älvdalen 
  
 955 
  
 0 
  
 0 
  
 Älvkarleby 
  
 161 
  
 0 
  
 0 
  
 Älvsbyn 
  
 494 
  
 59 
  
 12 
  
 Ängelholm 
  
 445 
  
 16 
  
 4 
  
 Öckerö 
  
 8 
  
 0 
  
 0 
  
 Ödeshög 
  
 296 
  
 22 
  
 7 
  
 Örebro 
  
 1214 
  
 96 
  
 8 
  
 Örkelljunga 
  
 256 
  
 0 
  
 0 
  
 Örnsköldsvik 
  
 2456 
  
 2 
  
 0 
  
 Östersund 
  
 832 
  
 42 
  
 5 
  
 Österåker 
  
 312 
  
 0 
  
 0 
  
 Östhammar 
  
 1130 
  
 46 
  
 4 
  
 Östra Göinge 
  
 387 
  
 6 
  
 1 
  
 Överkalix 
  
 534 
  
 5 
  
 1 
  
 Övertorneå 
  
 520 
  
 0 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 167319 
  
 7233 
  
 4 
  
 218 
 Bilaga 6 
 Fiberkabel i vägbank 
 (VV region Norr och region Skåne) 
  
 Kommun 
  
 Europaväg 
  
 Europaväg med 
  
 Andel europaväg 
  
 Övrig väg 
  
 Övrig väg med 
  
 Andel övrig väg 
  
 (km) 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 (km) 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Svalöv 
  
 0 
  
 0 
  
 270 
  
 43 
  
 16 
  
 Bjuv 
  
 0 
  
 0 
  
 81 
  
 7 
  
 9 
  
 Landskrona 
  
 43 
  
 18 
  
 42 
  
 105 
  
 25 
  
 24 
  
 Helsingborg 
  
 94 
  
 23 
  
 24 
  
 218 
  
 45 
  
 21 
  
 Höganäs 
  
 0 
  
 0 
  
 134 
  
 18 
  
 13 
  
 Staffanstorp 
  
 11 
  
 5 
  
 45 
  
 145 
  
 31 
  
 21 
  
 Burlöv 
  
 48 
  
 8 
  
 17 
  
 12 
  
 1 
  
 8 
  
 Vellinge 
  
 20 
  
 0 
  
 0 
  
 133 
  
 0 
  
 0 
  
 Lomma 
  
 39 
  
 15 
  
 38 
  
 44 
  
 4 
  
 9 
  
 Malmö 
  
 102 
  
 1 
  
 1 
  
 23 
  
 0 
  
 0 
  
 Lund 
  
 27 
  
 12 
  
 44 
  
 313 
  
 49 
  
 16 
  
 Svedala 
  
 41 
  
 20 
  
 49 
  
 175 
  
 8 
  
 5 
  
 Skurup 
  
 25 
  
 4 
  
 16 
  
 200 
  
 9 
  
 5 
  
 Trelleborg 
  
 11 
  
 1 
  
 9 
  
 368 
  
 0 
  
 0 
  
 Kävlinge 
  
 25 
  
 10 
  
 40 
  
 123 
  
 8 
  
 7 
  
 Eslöv 
  
 26 
  
 1 
  
 4 
  
 316 
  
 25 
  
 8 
  
 Sjöbo 
  
 0 
  
 0 
  
 348 
  
 20 
  
 6 
  
 Tomelilla 
  
 0 
  
 0 
  
 250 
  
 0 
  
 0 
  
 Ystad 
  
 0 
  
 0 
  
 338 
  
 9 
  
 3 
  
 Simrishamn 
  
 0 
  
 0 
  
 304 
  
 0 
  
 0 
  
 Hörby 
  
 28 
  
 11 
  
 39 
  
 318 
  
 14 
  
 4 
  
 Höör 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 198 
  
 22 
  
 11 
  
 Hässleholm 
  
 0 
  
 0 
  
 796 
  
 54 
  
 7 
  
 Östra Göinge 
  
 0 
  
 0 
  
 259 
  
 0 
  
 0 
  
 Bromölla 
  
 12 
  
 4 
  
 33 
  
 72 
  
 15 
  
 21 
  
 Osby 
  
 0 
  
 0 
  
 288 
  
 0 
  
 0 
  
 Kristianstad 
  
 67 
  
 31 
  
 46 
  
 716 
  
 19 
  
 3 
  
 Örkelljunga 
  
 45 
  
 0 
  
 0 
  
 126 
  
 3 
  
 2 
  
 Perstorp 
  
 0 
  
 0 
  
 64 
  
 0 
  
 0 
  
 Klippan 
  
 23 
  
 0 
  
 0 
  
 180 
  
 4 
  
 2 
  
 Åstorp 
  
 26 
  
 0 
  
 0 
  
 63 
  
 0 
  
 0 
  
 Båstad 
  
 21 
  
 9 
  
 43 
  
 185 
  
 3 
  
 2 
  
 219 
 Bilaga 6 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Europaväg 
  
 Europaväg med 
  
 Andel europaväg Övrig väg 
  
 Övrig väg med 
  
 Andel övrig väg 
  
 (km) 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 (km) 
  
 fiber (km) 
  
 med fiber (%) 
  
 Ängelholm 
  
 74 
  
 29 
  
 39 
  
 286 
  
 36 
  
 13 
  
 Nordmaling 
  
 33 
  
 33 
  
 100 
  
 305 
  
 27 
  
 9 
  
 Evans 
  
 132 
  
 105 
  
 80 
  
 Vindeln 
  
 57 
  
 57 
  
 100 
  
 383 
  
 84 
  
 22 
  
 Robertsfors 
  
 51 
  
 51 
  
 100 
  
 343 
  
 0 
  
 Norsjö 
  
 329 
  
 105 
  
 32 
  
 Malå 
  
 236 
  
 52 
  
 22 
  
 Storuman 
  
 252 
  
 252 
  
 100 
  
 538 
  
 52 
  
 10 
  
 Sorsele 
  
 336 
  
 196 
  
 58 
  
 Dorotea 
  
 302 
  
 41 
  
 14 
  
 Vännäs 
  
 21 
  
 21 
  
 100 
  
 188 
  
 16 
  
 8 
  
 Vilhelmina 
  
 780 
  
 136 
  
 17 
  
 Åsele 
  
 384 
  
 223 
  
 58 
  
 Umeå 
  
 104 
  
 104 
  
 100 
  
 570 
  
 104 
  
 18 
  
 Lycksele 
  
 81 
  
 81 
  
 100 
  
 669 
  
 198 
  
 30 
  
 Skellefteå 
  
 115 
  
 115 
  
 100 
  
 1551 
  
 196 
  
 13 
  
 Arvidsjaur 
  
 586 
  
 283 
  
 48 
  
 Arjeplog 
  
 467 
  
 185 
  
 40 
  
 Jokkmokk 
  
 536 
  
 202 
  
 38 
  
 Överkalix 
  
 75 
  
 75 
  
 100 
  
 286 
  
 61 
  
 21 
  
 Kalix 
  
 61 
  
 61 
  
 100 
  
 416 
  
 59 
  
 14 
  
 Övertorneå 
  
 Division/0! 
  
 292 
  
 150 
  
 51 
  
 Pajala 
  
 457 
  
 397 
  
 87 
  
 Gällivare 
  
 117 
  
 117 
  
 100 
  
 621 
  
 117 
  
 19 
  
 Älvsbyn 
  
 279 
  
 128 
  
 46 
  
 Luleå 
  
 83 
  
 83 
  
 100 
  
 431 
  
 80 
  
 19 
  
 Piteå 
  
 71 
  
 71 
  
 100 
  
 560 
  
 120 
  
 21 
  
 Boden 
  
 543 
  
 173 
  
 32 
  
 Haparanda 
  
 29 
  
 29 
  
 100 
  
 151 
  
 54 
  
 36 
  
 Kiruna 
  
 197 
  
 197 
  
 100 
  
 218 
  
 218 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 2164 
  
 1548 
  
 72 
  
 20340 
  
 4233 
  
 21 
  
 220 
 Bilaga 7 
 Totalbefolkning och andel av befolkningen som kan nås av fiberkabel i kraftledning 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
 1 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Ale 
  
 25 329 
  
 7 831 
  
 30,9 
  
 inkl Skepplanda och Lopez, 1938 
  
 Alingsås 
  
 34 963 
  
 25 044 
  
 71,6 
  
 Alvesta 
  
 19 035 
  
 10 480 
  
 55,1 
  
 inkl Alvesta, 7755 + 100 m 
  
 Aneby 
  
 6 799 
  
 152 
  
 2,2 
  
 Arboga 
  
 14 036 
  
 226 
  
 1,6 
  
 Arjeplog 
  
 3 455 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Arvidsjaur 
  
 7 233 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Arvika 
  
 26 353 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Askersund 
  
 11 621 
  
 1 472 
  
 12,7 
  
 Avesta 
  
 22 714 
  
 17 685 
  
 77,9 
  
 Bengtsfors 
  
 11 032 
  
 5 120 
  
 46,4 
  
 inkl Bengtsfors, 3381 + 500 m 
  
 Ortiz 
  
 8 272 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Bjurholm 
  
 2 746 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Bjuv 
  
 13 702 
  
 3 208 
  
 23,4 
  
 inkl Bjuv 2944 + 250 m 
  
 Boden 
  
 28 872 
  
 23 357 
  
 80,9 
  
 Bollebygd 
  
 7 894 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Bollnäs 
  
 27 075 
  
 13 684 
  
 50,5 
  
 Borgholm 
  
 11 319 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Borlänge 
  
 47 441 
  
 658 
  
 1,4 
  
 Borås 
  
 96 342 
  
 75 564 
  
 78,4 
  
 Botkyrka 
  
 72 153 
  
 65 763 
  
 91,1 
  
 Boxholm 
  
 5 411 
  
 3 663 
  
 67,7 
  
 Bromölla 
  
 12 115 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Bräcke 
  
 7 744 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Burlöv 
  
 14 683 
  
 14 000 
  
 95,3 
  
 Båstad 
  
 14 189 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Dals-Ed 
  
 4 974 
  
 2 911 
  
 58,5 
  
 Danderyd 
  
 29 636 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Degerfors 
  
 10 764 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Dorotea 
  
 3 364 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Eda 
  
 8 689 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ekerö 
  
 21 943 
  
 14 819 
  
 67,5 
  
 1  
 Avser befolkning per  
 1999-12-31, 
  utom Knivsta som avser  
 2002-12-31 
  
 221 
 Bilaga 7 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Eksjö 
  
 16 910 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Emmaboda 
  
 9 811 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Enköping 
  
 36 195 
  
 21 749 
  
 60,1 
  
 Eskilstuna 
  
 88 138 
  
 67 110 
  
 76,1 
  
 Eslöv 
  
 28 212 
  
 1 126 
  
 4,0 
  
 Essunga 
  
 5 847 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Fagersta 
  
 12 583 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Falkenberg 
  
 38 894 
  
 124 
  
 0,3 
  
 Falköping 
  
 31 331 
  
 17 681 
  
 56,4 
  
 Falun 
  
 54 489 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Filipstad 
  
 11 893 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Finspång 
  
 21 678 
  
 13 550 
  
 62,5 
  
 Flen 
  
 16 726 
  
 6 439 
  
 38,5 
  
 Forshaga 
  
 11 651 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Färgelanda 
  
 7 086 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gagnef 
  
 10 168 
  
 2 682 
  
 26,4 
  
 Gislaved 
  
 30 408 
  
 10 391 
  
 34,2 
  
 Gnesta 
  
 9 743 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gnosjö 
  
 10 266 
  
 4 761 
  
 46,4 
  
 Gotland 
  
 57 428 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Grums 
  
 9 673 
  
 182 
  
 1,9 
  
 Grästorp 
  
 5 970 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gullspång 
  
 5 974 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gällivare 
  
 20 504 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gävle 
  
 90 451 
  
 78 120 
  
 86,4 
  
 Göteborg 
  
 462 470 
  
 438 000 
  
 94,7 
  
 Götene 
  
 13 095 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Habo 
  
 9 587 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hagfors 
  
 14 400 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hallsberg 
  
 15 775 
  
 910 
  
 5,8 
  
 Hallstahammar 
  
 15 189 
  
 2 407 
  
 15,8 
  
 Halmstad 
  
 84 814 
  
 582 
  
 0,7 
  
 Hammarö 
  
 14 141 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Haninge 
  
 68 610 
  
 51 500 
  
 75,1 
  
 Haparanda 
  
 10 495 
  
 7 519 
  
 71,6 
  
 Heby 
  
 13 616 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hedemora 
  
 16 108 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Helsingborg 
  
 116 870 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Herrljunga 
  
 9 456 
  
 0 
  
 0,0 
  
 222 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 7 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Hjo 
  
 8 801 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hofors 
  
 10 780 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Huddinge 
  
 82 870 
  
 80 000 
  
 96,5 
  
 Hudiksvall 
  
 37 556 
  
 21 734 
  
 57,9 
  
 Hultsfred 
  
 15 275 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hylte 
  
 10 485 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Håbo 
  
 17 287 
  
 13 163 
  
 76,1 
  
 Hällefors 
  
 8 095 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Härjedalen 
  
 11 594 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Härnösand 
  
 25 950 
  
 19 840 
  
 76,5 
  
 Härryda 
  
 29 842 
  
 679 
  
 2,3 
  
 Hässleholm 
  
 48 803 
  
 81 
  
 0,2 
  
 Höganäs 
  
 22 658 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Högsby 
  
 6 490 
  
 756 
  
 11,6 
  
 Hörby 
  
 13 773 
  
 6 918 
  
 50,2 
  
 Höör 
  
 13 807 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Jokkmokk 
  
 6 146 
  
 4 584 
  
 74,6 
  
 Järfälla 
  
 60 188 
  
 60 000 
  
 99,7 
  
 Jönköping 
  
 116 344 
  
 97 538 
  
 83,8 
  
 Kalix 
  
 18 143 
  
 12 678 
  
 69,9 
  
 Kalmar 
  
 59 122 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlsborg 
  
 7 198 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlshamn 
  
 30 756 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlskoga 
  
 31 530 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlskrona 
  
 60 396 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlstad 
  
 79 985 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Katrineholm 
  
 32 527 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kil 
  
 11 937 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kinda 
  
 10 105 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kiruna 
  
 24 834 
  
 19 542 
  
 78,7 
  
 Klippan 
  
 15 660 
  
 880 
  
 5,6 
  
 Knivsta 
  
 12 586 
  
 7 807 
  
 62,0 
  
 Kramfors 
  
 21 869 
  
 1 333 
  
 6,1 
  
 Kristianstad 
  
 73 897 
  
 4 589 
  
 6,2 
  
 Kristinehamn 
  
 24 731 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Krokom 
  
 14 221 
  
 3 170 
  
 22,3 
  
 Kumla 
  
 18 932 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kungsbacka 
  
 64 096 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kungsör 
  
 8 155 
  
 0 
  
 0,0 
  
 223 
 Bilaga 7 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Kungälv 
  
 36 767 
  
 20 229 
  
 55,0 
  
 Kävlinge 
  
 24 185 
  
 5 883 
  
 24,3 
  
 Köping 
  
 24 915 
  
 17 982 
  
 72,2 
  
 Laholm 
  
 22 732 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Landskrona 
  
 37 336 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Laxå 
  
 6 770 
  
 341 
  
 5,0 
  
 Lekeberg 
  
 7 002 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Leksand 
  
 15 368 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lerum 
  
 35 116 
  
 29 393 
  
 83,7 
  
 Lessebo 
  
 8 433 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lidingö 
  
 40 630 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lidköping 
  
 36 891 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lilla Edet 
  
 12 917 
  
 533 
  
 4,1 
  
 Lindesberg 
  
 23 673 
  
 6 506 
  
 27,5 
  
 Linköping 
  
 132 500 
  
 110 534 
  
 83,4 
  
 Ljungby 
  
 27 140 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ljusdal 
  
 20 147 
  
 7 703 
  
 38,2 
  
 Ljusnarsberg 
  
 5 755 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lomma 
  
 17 858 
  
 8 293 
  
 46,4 
  
 Ludvika 
  
 26 810 
  
 14 939 
  
 55,7 
  
 Luleå 
  
 71 251 
  
 56 865 
  
 79,8 
  
 Lund 
  
 98 312 
  
 5 573 
  
 5,7 
  
 Lycksele 
  
 13 224 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lysekil 
  
 14 993 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Malmö 
  
 257 574 
  
 231 000 
  
 89,7 
  
 Malung 
  
 10 925 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Malå 
  
 3 723 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mariestad 
  
 23 949 
  
 199 
  
 0,8 
  
 Mark 
  
 33 024 
  
 17 524 
  
 53,1 
  
 Markaryd 
  
 9 927 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mellerud 
  
 9 999 
  
 3 971 
  
 39,7 
  
 Mjölby 
  
 25 286 
  
 15 780 
  
 62,4 
  
 Mora 
  
 20 246 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Motala 
  
 42 181 
  
 30 146 
  
 71,5 
  
 Rodgers 
  
 7 175 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Munkedal 
  
 10 568 
  
 4 749 
  
 44,9 
  
 Munkfors 
  
 4 204 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mölndal 
  
 55 558 
  
 11 079 
  
 19,9 
  
 inkl Lindome 10 246 + 250 m 
  
 Mönsterås 
  
 13 275 
  
 0 
  
 0,0 
  
 224 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 7 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Mörbylånga 
  
 13 488 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Nacka 
  
 73 976 
  
 61 000 
  
 82,5 
  
 Harrison 
  
 10 420 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Miller 
  
 6 087 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Nordanstig 
  
 10 510 
  
 2 313 
  
 22,0 
  
 Nordmaling 
  
 7 767 
  
 4 244 
  
 54,6 
  
 Norrköping 
  
 122 212 
  
 91 815 
  
 75,1 
  
 Norrtälje 
  
 52 103 
  
 17 919 
  
 34,4 
  
 Norsjö 
  
 4 804 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Nybro 
  
 19 905 
  
 12 895 
  
 64,8 
  
 Nykvarn 
  
 7 876 
  
 6 300 
  
 80,0 
  
 Nyköping 
  
 49 070 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Nynäshamn 
  
 23 408 
  
 16 801 
  
 71,8 
  
 Nässjö 
  
 29 607 
  
 295 
  
 1,0 
  
 Ockelbo 
  
 6 222 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Harrison 
  
 14 241 
  
 1 681 
  
 11,8 
  
 Orsa 
  
 7 040 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Orust 
  
 15 056 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Osby 
  
 12 925 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Oskarshamn 
  
 26 504 
  
 220 
  
 0,8 
  
 Ovanåker 
  
 12 623 
  
 7 297 
  
 57,8 
  
 Oxelösund 
  
 10 973 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Pajala 
  
 7 647 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Partille 
  
 33 000 
  
 28 500 
  
 86,4 
  
 Perstorp 
  
 6 808 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Piteå 
  
 40 404 
  
 30 081 
  
 74,5 
  
 Ragunda 
  
 6 489 
  
 2 445 
  
 37,7 
  
 Robertsfors 
  
 7 355 
  
 1 482 
  
 20,1 
  
 Ronneby 
  
 28 778 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Rättvik 
  
 10 897 
  
 497 
  
 4,6 
  
 Sala 
  
 21 530 
  
 12 128 
  
 56,3 
  
 Salem 
  
 13 474 
  
 13 000 
  
 96,5 
  
 Sandviken 
  
 37 511 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Sigtuna 
  
 34 766 
  
 12 977 
  
 37,3 
  
 Simrishamn 
  
 19 511 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Sjöbo 
  
 16 542 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skara 
  
 18 341 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skellefteå 
  
 73 000 
  
 40 142 
  
 55,0 
  
 Skinnskatteberg 
  
 4 859 
  
 0 
  
 0,0 
  
 225 
 Bilaga 7 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Skurup 
  
 13 638 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skövde 
  
 49 178 
  
 38 043 
  
 77,4 
  
 Smedjebacken 
  
 11 873 
  
 537 
  
 4,5 
  
 Sollefteå 
  
 22 400 
  
 13 089 
  
 58,4 
  
 Sollentuna 
  
 57 610 
  
 53 000 
  
 92,0 
  
 Solna 
  
 55 988 
  
 55 988 
  
 100,0 
  
 Sorsele 
  
 3 244 
  
 168 
  
 5,2 
  
 Sotenäs 
  
 9 614 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Staffanstorp 
  
 19 527 
  
 16 598 
  
 85,0 
  
 Stenungsund 
  
 20 277 
  
 10 416 
  
 51,4 
  
 Stockholm 
  
 743 703 
  
 743 703 
  
 100,0 
  
 Storfors 
  
 4 807 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Storuman 
  
 7 071 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Strängnäs 
  
 29 271 
  
 15 278 
  
 52,2 
  
 Strömstad 
  
 11 026 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Strömsund 
  
 14 244 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Sundbyberg 
  
 33 387 
  
 33 387 
  
 100,0 
  
 Sundsvall 
  
 93 486 
  
 64 427 
  
 68,9 
  
 Sunne 
  
 13 613 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Surahammar 
  
 10 489 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Svalöv 
  
 12 617 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Svedala 
  
 17 935 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Svenljunga 
  
 10 636 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Säffle 
  
 16 796 
  
 9 410 
  
 56,0 
  
 Säter 
  
 11 316 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Sävsjö 
  
 11 192 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Söderhamn 
  
 27 842 
  
 16 608 
  
 59,7 
  
 Söderköping 
  
 13 968 
  
 7 431 
  
 53,2 
  
 inkl Söderköping 6904 + 100 m 
  
 Södertälje 
  
 76 624 
  
 64 255 
  
 83,9 
  
 Sölvesborg 
  
 16 454 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tanum 
  
 12 069 
  
 279 
  
 2,3 
  
 Tibro 
  
 10 641 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tidaholm 
  
 12 833 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tierp 
  
 19 803 
  
 2 088 
  
 10,5 
  
 Wells 
  
 18 059 
  
 14 305 
  
 79,2 
  
 Tingsryd 
  
 13 484 
  
 287 
  
 2,1 
  
 Tjörn 
  
 14 734 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tomelilla 
  
 12 434 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Torsby 
  
 13 943 
  
 0 
  
 0,0 
  
 226 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 7 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning ( 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Torsås 
  
 7 540 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tranemo 
  
 12 026 
  
 4 466 
  
 37,1 
  
 Tranås 
  
 17 798 
  
 14 926 
  
 83,9 
  
 Trelleborg 
  
 38 226 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Trollhättan 
  
 52 879 
  
 46 281 
  
 87,5 
  
 Trosa 
  
 10 107 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tyresö 
  
 38 580 
  
 36 500 
  
 94,6 
  
 Täby 
  
 60 300 
  
 60 000 
  
 99,5 
  
 Töreboda 
  
 9 626 
  
 4 173 
  
 43,4 
  
 Uddevalla 
  
 48 816 
  
 32 562 
  
 66,7 
  
 Ulricehamn 
  
 22 286 
  
 10 454 
  
 46,9 
  
 Umeå 
  
 103 970 
  
 77 970 
  
 75,0 
  
 Upplands-Bro 
  
 20 728 
  
 1 929 
  
 9,3 
  
 Upplands-Väsby 
  
 37 116 
  
 35 684 
  
 96,1 
  
 Uppsala 
  
 175 892 
  
 138 021 
  
 78,5 
  
 Uppvidinge 
  
 9 912 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vadstena 
  
 7 662 
  
 5 655 
  
 73,8 
  
 Vaggeryd 
  
 12 475 
  
 4 635 
  
 37,2 
  
 Valdemarsvik 
  
 8 383 
  
 5 016 
  
 59,8 
  
 inkl Valdemarsvik 3003 + 500 m 
  
 Vallentuna 
  
 24 640 
  
 20 000 
  
 81,2 
  
 Vansbro 
  
 7 376 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vara 
  
 16 255 
  
 209 
  
 1,3 
  
 Varberg 
  
 52 516 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vaxholm 
  
 8 888 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vellinge 
  
 30 206 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vetlanda 
  
 26 735 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vilhelmina 
  
 8 006 
  
 3 912 
  
 48,9 
  
 Vimmerby 
  
 15 788 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vindeln 
  
 6 142 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vingåker 
  
 9 335 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vårgårda 
  
 10 736 
  
 5 153 
  
 48,0 
  
 Vänersborg 
  
 36 605 
  
 23 359 
  
 63,8 
  
 inkl Vänersborg 21359 + 500 m 
  
 Vännäs 
  
 8 584 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Värmdö 
  
 30 319 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Värnamo 
  
 31 970 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Västervik 
  
 37 930 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Västerås 
  
 125 433 
  
 107 606 
  
 85,8 
  
 Växjö 
  
 73 770 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Walsh 
  
 4 152 
  
 0 
  
 0,0 
  
 227 
  
 Bilaga 7 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 kraftledning 
  
 buffert (%) 
  
 Ystad 
  
 26 185 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åmål 
  
 12 908 
  
 10 028 
  
 77,7 
  
 Ånge 
  
 11 368 
  
 3 150 
  
 27,7 
  
 Åre 
  
 9 754 
  
 2 184 
  
 22,4 
  
 Årjäng 
  
 9 784 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åsele 
  
 3 710 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åstorp 
  
 12 799 
  
 1 721 
  
 13,4 
  
 Åtvidaberg 
  
 12 055 
  
 8 429 
  
 69,9 
  
 Älmhult 
  
 15 448 
  
 930 
  
 6,0 
  
 Älvdalen 
  
 7 804 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Älvkarleby 
  
 8 972 
  
 7 614 
  
 84,9 
  
 Älvsbyn 
  
 9 060 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ängelholm 
  
 37 054 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Öckerö 
  
 11 781 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ödeshög 
  
 5 727 
  
 2 786 
  
 48,6 
  
 Örebro 
  
 123 503 
  
 96 382 
  
 78,0 
  
 inkl Örebro 94285 + 700 m 
  
 Örkelljunga 
  
 9 423 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Örnsköldsvik 
  
 56 167 
  
 33 819 
  
 60,2 
  
 Östersund 
  
 58 387 
  
 43 366 
  
 74,3 
  
 Österåker 
  
 33 861 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Östhammar 
  
 21 680 
  
 9 939 
  
 45,8 
  
 Östra Göinge 
  
 14 322 
  
 265 
  
 1,9 
  
 Överkalix 
  
 4 304 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Övertorneå 
  
 5 746 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Summa 
  
 8 861 381 
  
 4 347 437 
  
 49,1 
  
 228 
 Bilaga 8 
 Totalbefolkning och andel av befolkningen som kan nås av fiberkabel längs banvall 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
 1 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Ale 
  
 25 329 
  
 18 190 
  
 71,8 
  
 Alingsås 
  
 34 963 
  
 24 823 
  
 71,0 
  
 Alvesta 
  
 19 035 
  
 12 358 
  
 64,9 
  
 Aneby 
  
 6 799 
  
 3 749 
  
 55,1 
  
 Arboga 
  
 14 036 
  
 10 917 
  
 77,8 
  
 Arjeplog 
  
 3 455 
  
 107 
  
 3,1 
  
 Arvidsjaur 
  
 7 233 
  
 5 168 
  
 71,5 
  
 Arvika 
  
 26 353 
  
 15 588 
  
 59,2 
  
 Askersund 
  
 11 621 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Avesta 
  
 22 714 
  
 18 060 
  
 79,5 
  
 Bengtsfors 
  
 11 032 
  
 746 
  
 6,8 
  
 Ortiz 
  
 8 272 
  
 1 990 
  
 24,1 
  
 Evans 
  
 2 746 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Bjuv 
  
 13 702 
  
 9 436 
  
 68,9 
  
 Boden 
  
 28 872 
  
 22 703 
  
 78,6 
  
 Bollebygd 
  
 7 894 
  
 4 180 
  
 53,0 
  
 Bollnäs 
  
 27 075 
  
 18 082 
  
 66,8 
  
 Borgholm 
  
 11 319 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Borlänge 
  
 47 441 
  
 41 835 
  
 88,2 
  
 Borås 
  
 96 342 
  
 75 614 
  
 78,5 
  
 Botkyrka 
  
 72 153 
  
 68 000 
  
 94,2 
  
 Boxholm 
  
 5 411 
  
 3 663 
  
 67,7 
  
 Bromölla 
  
 12 115 
  
 8 641 
  
 71,3 
  
 Bräcke 
  
 7 744 
  
 3 930 
  
 50,7 
  
 Burlöv 
  
 14 683 
  
 14 000 
  
 95,3 
  
 Båstad 
  
 14 189 
  
 7 650 
  
 53,9 
  
 Dals-Ed 
  
 4 974 
  
 2 911 
  
 58,5 
  
 Danderyd 
  
 29 636 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Degerfors 
  
 10 764 
  
 8 660 
  
 80,5 
  
 Dorotea 
  
 3 364 
  
 1 598 
  
 47,5 
  
 Eda 
  
 8 689 
  
 3 345 
  
 38,5 
  
 Ekerö 
  
 21 943 
  
 0 
  
 0,0 
  
 1  
 Avser befolkning per  
 1999-12-31, 
  utom Knivsta som avser  
 2002-12-31 
  
 229 
 Bilaga 8 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Eksjö 
  
 16 910 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Emmaboda 
  
 9 811 
  
 5 786 
  
 59,0 
  
 Enköping 
  
 36 195 
  
 19 834 
  
 54,8 
  
 Eskilstuna 
  
 88 138 
  
 65 116 
  
 73,9 
  
 Eslöv 
  
 28 212 
  
 16 735 
  
 59,3 
  
 Essunga 
  
 5 847 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Fagersta 
  
 12 583 
  
 11 422 
  
 90,8 
  
 Falkenberg 
  
 38 894 
  
 23 652 
  
 60,8 
  
 Falköping 
  
 31 331 
  
 20 308 
  
 64,8 
  
 Falun 
  
 54 489 
  
 35 259 
  
 64,7 
  
 Filipstad 
  
 11 893 
  
 1 040 
  
 8,7 
  
 Finspång 
  
 21 678 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Flen 
  
 16 726 
  
 10 546 
  
 63,1 
  
 Forshaga 
  
 11 651 
  
 2 886 
  
 24,8 
  
 Färgelanda 
  
 7 086 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gagnef 
  
 10 168 
  
 4 285 
  
 42,1 
  
 Gislaved 
  
 30 408 
  
 1 442 
  
 4,7 
  
 Gnesta 
  
 9 743 
  
 6 426 
  
 66,0 
  
 Gnosjö 
  
 10 266 
  
 7 072 
  
 68,9 
  
 Gotland 
  
 57 428 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Grums 
  
 9 673 
  
 7 016 
  
 72,5 
  
 Grästorp 
  
 5 970 
  
 3 168 
  
 53,1 
  
 Gullspång 
  
 5 974 
  
 1 642 
  
 27,5 
  
 Gällivare 
  
 20 504 
  
 15 537 
  
 75,8 
  
 inkl Malmberget 6698 + 50 m 
  
 Gävle 
  
 90 451 
  
 79 499 
  
 87,9 
  
 Göteborg 
  
 462 470 
  
 438 000 
  
 94,7 
  
 Götene 
  
 13 095 
  
 2 518 
  
 19,2 
  
 Habo 
  
 9 587 
  
 6 508 
  
 67,9 
  
 Hagfors 
  
 14 400 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hallsberg 
  
 15 775 
  
 10 754 
  
 68,2 
  
 Hallstahammar 
  
 15 189 
  
 2 697 
  
 17,8 
  
 Halmstad 
  
 84 814 
  
 60 188 
  
 71,0 
  
 Hammarö 
  
 14 141 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Haninge 
  
 68 610 
  
 62 000 
  
 90,4 
  
 Haparanda 
  
 10 495 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Heby 
  
 13 616 
  
 4 540 
  
 33,3 
  
 Hedemora 
  
 16 108 
  
 8 854 
  
 55,0 
  
 Helsingborg 
  
 116 870 
  
 105 491 
  
 90,3 
  
 Herrljunga 
  
 9 456 
  
 4 710 
  
 49,8 
  
 230 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 8 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Hjo 
  
 8 801 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hofors 
  
 10 780 
  
 8 656 
  
 80,3 
  
 Huddinge 
  
 82 870 
  
 80 000 
  
 96,5 
  
 Hudiksvall 
  
 37 556 
  
 25 837 
  
 68,8 
  
 Hultsfred 
  
 15 275 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hylte 
  
 10 485 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Håbo 
  
 17 287 
  
 12 988 
  
 75,1 
  
 Hällefors 
  
 8 095 
  
 6 482 
  
 80,1 
  
 Härjedalen 
  
 11 594 
  
 3 337 
  
 28,8 
  
 Härnösand 
  
 25 950 
  
 20 642 
  
 79,5 
  
 Härryda 
  
 29 842 
  
 23 936 
  
 80,2 
  
 Hässleholm 
  
 48 803 
  
 37 401 
  
 76,6 
  
 Höganäs 
  
 22 658 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Högsby 
  
 6 490 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hörby 
  
 13 773 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Höör 
  
 13 807 
  
 8 351 
  
 60,5 
  
 Jokkmokk 
  
 6 146 
  
 3 690 
  
 60,0 
  
 Järfälla 
  
 60 188 
  
 60 000 
  
 99,7 
  
 Jönköping 
  
 116 344 
  
 91 433 
  
 78,6 
  
 Kalix 
  
 18 143 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kalmar 
  
 59 122 
  
 40 211 
  
 68,0 
  
 Karlsborg 
  
 7 198 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlshamn 
  
 30 756 
  
 23 397 
  
 76,1 
  
 Karlskoga 
  
 31 530 
  
 28 882 
  
 91,6 
  
 Karlskrona 
  
 60 396 
  
 39 829 
  
 65,9 
  
 Karlstad 
  
 79 985 
  
 70 678 
  
 88,4 
  
 Katrineholm 
  
 32 527 
  
 24 070 
  
 74,0 
  
 Kil 
  
 11 937 
  
 8 712 
  
 73,0 
  
 Kinda 
  
 10 105 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kiruna 
  
 24 834 
  
 19 545 
  
 78,7 
  
 Klippan 
  
 15 660 
  
 8 046 
  
 51,4 
  
 Knivsta 
  
 12 586 
  
 7 876 
  
 62,6 
  
 Kramfors 
  
 21 869 
  
 12 088 
  
 55,3 
  
 Kristianstad 
  
 73 897 
  
 46 507 
  
 62,9 
  
 Kristinehamn 
  
 24 731 
  
 19 795 
  
 80,0 
  
 Krokom 
  
 14 221 
  
 5 681 
  
 39,9 
  
 Kumla 
  
 18 932 
  
 12 597 
  
 66,5 
  
 Kungsbacka 
  
 64 096 
  
 22 916 
  
 35,8 
  
 Kungsör 
  
 8 155 
  
 6 389 
  
 78,3 
  
 231 
 Bilaga 8 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Kungälv 
  
 36 767 
  
 21 862 
  
 59,5 
  
 Kävlinge 
  
 24 185 
  
 12 342 
  
 51,0 
  
 Köping 
  
 24 915 
  
 17 982 
  
 72,2 
  
 Laholm 
  
 22 732 
  
 9 899 
  
 43,5 
  
 Landskrona 
  
 37 336 
  
 31 911 
  
 85,5 
  
 Laxå 
  
 6 770 
  
 4 918 
  
 72,6 
  
 Lekeberg 
  
 7 002 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Leksand 
  
 15 368 
  
 9 218 
  
 60,0 
  
 Lerum 
  
 35 116 
  
 23 470 
  
 66,8 
  
 Lessebo 
  
 8 433 
  
 6 360 
  
 75,4 
  
 Lidingö 
  
 40 630 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lidköping 
  
 36 891 
  
 25 777 
  
 69,9 
  
 Lilla Edet 
  
 12 917 
  
 1 791 
  
 13,9 
  
 Lindesberg 
  
 23 673 
  
 14 579 
  
 61,6 
  
 Linköping 
  
 132 500 
  
 104 266 
  
 78,7 
  
 Ljungby 
  
 27 140 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ljusdal 
  
 20 147 
  
 10 407 
  
 51,7 
  
 Ljusnarsberg 
  
 5 755 
  
 4 673 
  
 81,2 
  
 Lomma 
  
 17 858 
  
 8 725 
  
 48,9 
  
 Ludvika 
  
 26 810 
  
 19 480 
  
 72,7 
  
 Luleå 
  
 71 251 
  
 52 107 
  
 73,1 
  
 Lund 
  
 98 312 
  
 73 363 
  
 74,6 
  
 Lycksele 
  
 13 224 
  
 9 018 
  
 68,2 
  
 Lysekil 
  
 14 993 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Malmö 
  
 257 574 
  
 254 000 
  
 98,6 
  
 Malung 
  
 10 925 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Malå 
  
 3 723 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mariestad 
  
 23 949 
  
 16 702 
  
 69,7 
  
 Mark 
  
 33 024 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Markaryd 
  
 9 927 
  
 4 002 
  
 40,3 
  
 Mellerud 
  
 9 999 
  
 5 030 
  
 50,3 
  
 Mjölby 
  
 25 286 
  
 15 353 
  
 60,7 
  
 Mora 
  
 20 246 
  
 12 823 
  
 63,3 
  
 Motala 
  
 42 181 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Rodgers 
  
 7 175 
  
 6 312 
  
 88,0 
  
 Munkedal 
  
 10 568 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Munkfors 
  
 4 204 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mölndal 
  
 55 558 
  
 50 000 
  
 90,0 
  
 Mönsterås 
  
 13 275 
  
 0 
  
 0,0 
  
 232 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 8 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Mörbylånga 
  
 13 488 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Nacka 
  
 73 976 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Harrison 
  
 10 420 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Miller 
  
 6 087 
  
 168 
  
 2,8 
  
 Nordanstig 
  
 10 510 
  
 2 235 
  
 21,3 
  
 Nordmaling 
  
 7 767 
  
 254 
  
 3,3 
  
 Norrköping 
  
 122 212 
  
 97 046 
  
 79,4 
  
 Norrtälje 
  
 52 103 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Norsjö 
  
 4 804 
  
 414 
  
 8,6 
  
 Nybro 
  
 19 905 
  
 12 754 
  
 64,1 
  
 Nykvarn 
  
 7 876 
  
 6 228 
  
 79,1 
  
 Nyköping 
  
 49 070 
  
 37 403 
  
 76,2 
  
 Nynäshamn 
  
 23 408 
  
 16 380 
  
 70,0 
  
 Nässjö 
  
 29 607 
  
 21 849 
  
 73,8 
  
 Ockelbo 
  
 6 222 
  
 3 288 
  
 52,8 
  
 Harrison 
  
 14 241 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Orsa 
  
 7 040 
  
 5 249 
  
 74,6 
  
 Orust 
  
 15 056 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Osby 
  
 12 925 
  
 7 674 
  
 59,4 
  
 Oskarshamn 
  
 26 504 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ovanåker 
  
 12 623 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Oxelösund 
  
 10 973 
  
 10 788 
  
 98,3 
  
 Pajala 
  
 7 647 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Partille 
  
 33 000 
  
 28 500 
  
 86,4 
  
 Perstorp 
  
 6 808 
  
 5 388 
  
 79,1 
  
 Piteå 
  
 40 404 
  
 298 
  
 0,7 
  
 Ragunda 
  
 6 489 
  
 1 083 
  
 16,7 
  
 Robertsfors 
  
 7 355 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ronneby 
  
 28 778 
  
 19 447 
  
 67,6 
  
 Rättvik 
  
 10 897 
  
 6 017 
  
 55,2 
  
 Sala 
  
 21 530 
  
 13 277 
  
 61,7 
  
 Salem 
  
 13 474 
  
 13 000 
  
 96,5 
  
 Sandviken 
  
 37 511 
  
 29 996 
  
 80,0 
  
 Sigtuna 
  
 34 766 
  
 14 453 
  
 41,6 
  
 Simrishamn 
  
 19 511 
  
 9 475 
  
 48,6 
  
 Sjöbo 
  
 16 542 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skara 
  
 18 341 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skellefteå 
  
 73 000 
  
 44 012 
  
 60,3 
  
 Skinnskatteberg 
  
 4 859 
  
 2 513 
  
 51,7 
  
 233 
 Bilaga 8 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Skurup 
  
 13 638 
  
 7 870 
  
 57,7 
  
 Skövde 
  
 49 178 
  
 37 463 
  
 76,2 
  
 Smedjebacken 
  
 11 873 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Sollefteå 
  
 22 400 
  
 12 600 
  
 56,3 
  
 Sollentuna 
  
 57 610 
  
 53 000 
  
 92,0 
  
 Solna 
  
 55 988 
  
 55 988 
  
 100,0 
  
 Sorsele 
  
 3 244 
  
 1 577 
  
 48,6 
  
 Sotenäs 
  
 9 614 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Staffanstorp 
  
 19 527 
  
 3 123 
  
 16,0 
  
 Stenungsund 
  
 20 277 
  
 13 691 
  
 67,5 
  
 Stockholm 
  
 743 703 
  
 743 703 
  
 100,0 
  
 Storfors 
  
 4 807 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Storuman 
  
 7 071 
  
 3 453 
  
 48,8 
  
 Strängnäs 
  
 29 271 
  
 15 278 
  
 52,2 
  
 Strömstad 
  
 11 026 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Strömsund 
  
 14 244 
  
 2 524 
  
 17,7 
  
 Sundbyberg 
  
 33 387 
  
 33 387 
  
 100,0 
  
 Sundsvall 
  
 93 486 
  
 69 846 
  
 74,7 
  
 Sunne 
  
 13 613 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Surahammar 
  
 10 489 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Svalöv 
  
 12 617 
  
 6 261 
  
 49,6 
  
 Svedala 
  
 17 935 
  
 9 437 
  
 52,6 
  
 Svenljunga 
  
 10 636 
  
 647 
  
 6,1 
  
 Säffle 
  
 16 796 
  
 9 984 
  
 59,4 
  
 Säter 
  
 11 316 
  
 6 885 
  
 60,8 
  
 Sävsjö 
  
 11 192 
  
 6 640 
  
 59,3 
  
 Söderhamn 
  
 27 842 
  
 15 623 
  
 56,1 
  
 Söderköping 
  
 13 968 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Södertälje 
  
 76 624 
  
 68 363 
  
 89,2 
  
 Sölvesborg 
  
 16 454 
  
 8 275 
  
 50,3 
  
 Tanum 
  
 12 069 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tibro 
  
 10 641 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tidaholm 
  
 12 833 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tierp 
  
 19 803 
  
 8 305 
  
 41,9 
  
 Wells 
  
 18 059 
  
 14 607 
  
 80,9 
  
 Tingsryd 
  
 13 484 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tjörn 
  
 14 734 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tomelilla 
  
 12 434 
  
 7 301 
  
 58,7 
  
 Torsby 
  
 13 943 
  
 0 
  
 0,0 
  
 234 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 8 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Torsås 
  
 7 540 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tranemo 
  
 12 026 
  
 3 588 
  
 29,8 
  
 Tranås 
  
 17 798 
  
 15 374 
  
 86,4 
  
 Trelleborg 
  
 38 226 
  
 24 885 
  
 65,1 
  
 Trollhättan 
  
 52 879 
  
 45 161 
  
 85,4 
  
 Trosa 
  
 10 107 
  
 3 614 
  
 35,8 
  
 Tyresö 
  
 38 580 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Täby 
  
 60 300 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Töreboda 
  
 9 626 
  
 5 597 
  
 58,1 
  
 Uddevalla 
  
 48 816 
  
 33 059 
  
 67,7 
  
 Ulricehamn 
  
 22 286 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Umeå 
  
 103 970 
  
 78 082 
  
 75,1 
  
 Upplands-Bro 
  
 20 728 
  
 14 084 
  
 67,9 
  
 Upplands- 
  
 Väsby 
  
 37 116 
  
 36 024 
  
 97,1 
  
 Uppsala 
  
 175 892 
  
 143 489 
  
 81,6 
  
 Uppvidinge 
  
 9 912 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vadstena 
  
 7 662 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vaggeryd 
  
 12 475 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Valdemarsvik 
  
 8 383 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vallentuna 
  
 24 640 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vansbro 
  
 7 376 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vara 
  
 16 255 
  
 5 640 
  
 34,7 
  
 Varberg 
  
 52 516 
  
 29 896 
  
 56,9 
  
 Vaxholm 
  
 8 888 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vellinge 
  
 30 206 
  
 1 427 
  
 4,7 
  
 Vetlanda 
  
 26 735 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vilhelmina 
  
 8 006 
  
 4 116 
  
 51,4 
  
 Vimmerby 
  
 15 788 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vindeln 
  
 6 142 
  
 3 085 
  
 50,2 
  
 Vingåker 
  
 9 335 
  
 5 124 
  
 54,9 
  
 Vårgårda 
  
 10 736 
  
 5 150 
  
 48,0 
  
 Vänersborg 
  
 36 605 
  
 28 870 
  
 78,9 
  
 Vännäs 
  
 8 584 
  
 5 900 
  
 68,7 
  
 Värmdö 
  
 30 319 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Värnamo 
  
 31 970 
  
 20 772 
  
 65,0 
  
 Västervik 
  
 37 930 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Västerås 
  
 125 433 
  
 109 763 
  
 87,5 
  
 Växjö 
  
 73 770 
  
 54 512 
  
 73,9 
  
 235 
 Bilaga 8 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning 
  
 Antal inom buffert 
  
 Andel inom 
  
 Kommentar 
  
 banvall 
  
 buffert (%) 
  
 Walsh 
  
 4 152 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ystad 
  
 26 185 
  
 18 823 
  
 71,9 
  
 Åmål 
  
 12 908 
  
 9 839 
  
 76,2 
  
 Ånge 
  
 11 368 
  
 7 358 
  
 64,7 
  
 Åre 
  
 9 754 
  
 4 979 
  
 51,0 
  
 Årjäng 
  
 9 784 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åsele 
  
 3 710 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åstorp 
  
 12 799 
  
 9 671 
  
 75,6 
  
 Åtvidaberg 
  
 12 055 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Älmhult 
  
 15 448 
  
 10 084 
  
 65,3 
  
 Älvdalen 
  
 7 804 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Älvkarleby 
  
 8 972 
  
 8 172 
  
 91,1 
  
 Älvsbyn 
  
 9 060 
  
 5 628 
  
 62,1 
  
 Ängelholm 
  
 37 054 
  
 22 283 
  
 60,1 
  
 Öckerö 
  
 11 781 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ödeshög 
  
 5 727 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Örebro 
  
 123 503 
  
 100 314 
  
 81,2 
  
 Örkelljunga 
  
 9 423 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Örnsköldsvik 
  
 56 167 
  
 33 657 
  
 59,9 
  
 Östersund 
  
 58 387 
  
 50 699 
  
 86,8 
  
 Österåker 
  
 33 861 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Östhammar 
  
 21 680 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Östra Göinge 
  
 14 322 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Överkalix 
  
 4 304 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Övertorneå 
  
 5 746 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Summa 
  
 8 861 381 
  
 5 640 956 
  
 63,7 
  
 236 
 Bilaga 9 
 Totalbefolkning och andel av befolkningen som kan nås av fiberkabel längs banvall och/eller i kraftledning 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Ale 
  
 25 329 
  
 20 614 
  
 81,4 
  
 Alingsås 
  
 34 963 
  
 25 176 
  
 72,0 
  
 Alvesta 
  
 19 035 
  
 13 236 
  
 69,5 
  
 Aneby 
  
 6 799 
  
 3 901 
  
 57,4 
  
 Arboga 
  
 14 036 
  
 11 143 
  
 79,4 
  
 Arjeplog 
  
 3 455 
  
 107 
  
 3,1 
  
 Arvidsjaur 
  
 7 233 
  
 5 168 
  
 71,5 
  
 Arvika 
  
 26 353 
  
 15 588 
  
 59,2 
  
 Askersund 
  
 11 621 
  
 1 472 
  
 12,7 
  
 Avesta 
  
 22 714 
  
 18 415 
  
 81,1 
  
 Bengtsfors 
  
 11 032 
  
 5 866 
  
 53,2 
  
 Ortiz 
  
 8 272 
  
 2 418 
  
 29,2 
  
 Bjurholm 
  
 2 746 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Bjuv 
  
 13 702 
  
 12 644 
  
 92,3 
  
 Boden 
  
 28 872 
  
 23 731 
  
 82,2 
  
 Bollebygd 
  
 7 894 
  
 4 180 
  
 53,0 
  
 Bollnäs 
  
 27 075 
  
 18 887 
  
 69,8 
  
 Borgholm 
  
 11 319 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Borlänge 
  
 47 441 
  
 42 186 
  
 88,9 
  
 Borås 
  
 96 342 
  
 82 047 
  
 85,2 
  
 Botkyrka 
  
 72 153 
  
 68 000 
  
 94,2 
  
 Boxholm 
  
 5 411 
  
 3 663 
  
 67,7 
  
 Bromölla 
  
 12 115 
  
 8 641 
  
 71,3 
  
 Bräcke 
  
 7 744 
  
 3 930 
  
 50,7 
  
 Burlöv 
  
 14 683 
  
 14 000 
  
 95,3 
  
 Båstad 
  
 14 189 
  
 7 650 
  
 53,9 
  
 Dals-Ed 
  
 4 974 
  
 2 911 
  
 58,5 
  
 Danderyd 
  
 29 636 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Degerfors 
  
 10 764 
  
 8 660 
  
 80,5 
  
 Dorotea 
  
 3 364 
  
 1 598 
  
 47,5 
  
 Eda 
  
 8 689 
  
 3 345 
  
 38,5 
  
 237 
  
 Bilaga 9 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Ekerö 
  
 21 943 
  
 14 819 
  
 67,5 
  
 Eksjö 
  
 16 910 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Emmaboda 
  
 9 811 
  
 5 786 
  
 59,0 
  
 Enköping 
  
 36 195 
  
 22 795 
  
 63,0 
  
 Eskilstuna 
  
 88 138 
  
 74 615 
  
 84,7 
  
 Eslöv 
  
 28 212 
  
 17 861 
  
 63,3 
  
 Essunga 
  
 5 847 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Fagersta 
  
 12 583 
  
 11 422 
  
 90,8 
  
 Falkenberg 
  
 38 894 
  
 23 776 
  
 61,1 
  
 Falköping 
  
 31 331 
  
 20 308 
  
 64,8 
  
 Falun 
  
 54 489 
  
 35 259 
  
 64,7 
  
 Filipstad 
  
 11 893 
  
 1 040 
  
 8,7 
  
 Finspång 
  
 21 678 
  
 13 550 
  
 62,5 
  
 Flen 
  
 16 726 
  
 10 546 
  
 63,1 
  
 Forshaga 
  
 11 651 
  
 2 886 
  
 24,8 
  
 Färgelanda 
  
 7 086 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Gagnef 
  
 10 168 
  
 4 349 
  
 42,8 
  
 Gislaved 
  
 30 408 
  
 11 833 
  
 38,9 
  
 Gnesta 
  
 9 743 
  
 6 426 
  
 66,0 
  
 Gnosjö 
  
 10 266 
  
 7 310 
  
 71,2 
  
 Gotland 
  
 57 428 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Grums 
  
 9 673 
  
 7 198 
  
 74,4 
  
 Grästorp 
  
 5 970 
  
 3 168 
  
 53,1 
  
 Gullspång 
  
 5 974 
  
 1 642 
  
 27,5 
  
 Gällivare 
  
 20 504 
  
 15 537 
  
 75,8 
  
 Gävle 
  
 90 451 
  
 80 118 
  
 88,6 
  
 Göteborg 
  
 462 470 
  
 438 000 
  
 94,7 
  
 Götene 
  
 13 095 
  
 2 518 
  
 19,2 
  
 Habo 
  
 9 587 
  
 6 508 
  
 67,9 
  
 Hagfors 
  
 14 400 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hallsberg 
  
 15 775 
  
 10 754 
  
 68,2 
  
 Hallstahammar 
  
 15 189 
  
 3 200 
  
 21,1 
  
 Halmstad 
  
 84 814 
  
 60 770 
  
 71,7 
  
 Hammarö 
  
 14 141 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Haninge 
  
 68 610 
  
 62 000 
  
 90,4 
  
 Haparanda 
  
 10 495 
  
 7 519 
  
 71,6 
  
 Heby 
  
 13 616 
  
 4 540 
  
 33,3 
  
 Hedemora 
  
 16 108 
  
 8 854 
  
 55,0 
  
 238 
  
 SOU 2003:78 Bilaga 9 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Helsingborg 
  
 116 870 
  
 105 491 
  
 90,3 
  
 Herrljunga 
  
 9 456 
  
 4 710 
  
 49,8 
  
 Hjo 
  
 8 801 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hofors 
  
 10 780 
  
 8 656 
  
 80,3 
  
 Huddinge 
  
 82 870 
  
 80 000 
  
 96,5 
  
 Hudiksvall 
  
 37 556 
  
 26 007 
  
 69,2 
  
 Hultsfred 
  
 15 275 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Hylte 
  
 10 485 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Håbo 
  
 17 287 
  
 13 311 
  
 77,0 
  
 Hällefors 
  
 8 095 
  
 6 482 
  
 80,1 
  
 Härjedalen 
  
 11 594 
  
 3 337 
  
 28,8 
  
 Härnösand 
  
 25 950 
  
 20 642 
  
 79,5 
  
 Härryda 
  
 29 842 
  
 24 331 
  
 81,5 
  
 Hässleholm 
  
 48 803 
  
 37 482 
  
 76,8 
  
 Höganäs 
  
 22 658 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Högsby 
  
 6 490 
  
 756 
  
 11,6 
  
 Hörby 
  
 13 773 
  
 6 918 
  
 50,2 
  
 Höör 
  
 13 807 
  
 8 351 
  
 60,5 
  
 Jokkmokk 
  
 6 146 
  
 4 822 
  
 78,5 
  
 Järfälla 
  
 60 188 
  
 60 000 
  
 99,7 
  
 Jönköping 
  
 116 344 
  
 98 974 
  
 85,1 
  
 Kalix 
  
 18 143 
  
 12 678 
  
 69,9 
  
 Kalmar 
  
 59 122 
  
 40 211 
  
 68,0 
  
 Karlsborg 
  
 7 198 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Karlshamn 
  
 30 756 
  
 23 397 
  
 76,1 
  
 Karlskoga 
  
 31 530 
  
 28 882 
  
 91,6 
  
 Karlskrona 
  
 60 396 
  
 39 829 
  
 65,9 
  
 Karlstad 
  
 79 985 
  
 70 678 
  
 88,4 
  
 Katrineholm 
  
 32 527 
  
 24 070 
  
 74,0 
  
 Kil 
  
 11 937 
  
 8 712 
  
 73,0 
  
 Kinda 
  
 10 105 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Kiruna 
  
 24 834 
  
 19 545 
  
 78,7 
  
 Klippan 
  
 15 660 
  
 8 926 
  
 57,0 
  
 Knivsta 
  
 12 586 
  
 7 940 
  
 63,1 
  
 Kramfors 
  
 21 869 
  
 13 421 
  
 61,4 
  
 Kristianstad 
  
 73 897 
  
 49 201 
  
 66,6 
  
 Kristinehamn 
  
 24 731 
  
 19 795 
  
 80,0 
  
 239 
 Bilaga 9 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Krokom 
  
 14 221 
  
 5 681 
  
 39,9 
  
 Kumla 
  
 18 932 
  
 12 597 
  
 66,5 
  
 Kungsbacka 
  
 64 096 
  
 22 916 
  
 35,8 
  
 Kungsör 
  
 8 155 
  
 6 389 
  
 78,3 
  
 Kungälv 
  
 36 767 
  
 21 917 
  
 59,6 
  
 Kävlinge 
  
 24 185 
  
 17 905 
  
 74,0 
  
 Köping 
  
 24 915 
  
 17 982 
  
 72,2 
  
 Laholm 
  
 22 732 
  
 9 899 
  
 43,5 
  
 Landskrona 
  
 37 336 
  
 31 911 
  
 85,5 
  
 Laxå 
  
 6 770 
  
 5 259 
  
 77,7 
  
 Lekeberg 
  
 7 002 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Leksand 
  
 15 368 
  
 9 218 
  
 60,0 
  
 Lerum 
  
 35 116 
  
 28 393 
  
 80,9 
  
 Lessebo 
  
 8 433 
  
 6 360 
  
 75,4 
  
 Lidingö 
  
 40 630 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Lidköping 
  
 36 891 
  
 25 777 
  
 69,9 
  
 Lilla Edet 
  
 12 917 
  
 1 872 
  
 14,5 
  
 Lindesberg 
  
 23 673 
  
 16 344 
  
 69,0 
  
 Linköping 
  
 132 500 
  
 111 114 
  
 83,9 
  
 Ljungby 
  
 27 140 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ljusdal 
  
 20 147 
  
 10 407 
  
 51,7 
  
 Ljusnarsberg 
  
 5 755 
  
 4 673 
  
 81,2 
  
 Lomma 
  
 17 858 
  
 17 018 
  
 95,3 
  
 Ludvika 
  
 26 810 
  
 19 480 
  
 72,7 
  
 Luleå 
  
 71 251 
  
 56 865 
  
 79,8 
  
 Lund 
  
 98 312 
  
 78 936 
  
 80,3 
  
 Lycksele 
  
 13 224 
  
 9 018 
  
 68,2 
  
 Lysekil 
  
 14 993 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Malmö 
  
 257 574 
  
 254 000 
  
 98,6 
  
 Malung 
  
 10 925 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Malå 
  
 3 723 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mariestad 
  
 23 949 
  
 16 901 
  
 70,6 
  
 Mark 
  
 33 024 
  
 17 524 
  
 53,1 
  
 Markaryd 
  
 9 927 
  
 4 002 
  
 40,3 
  
 Mellerud 
  
 9 999 
  
 5 030 
  
 50,3 
  
 Mjölby 
  
 25 286 
  
 15 780 
  
 62,4 
  
 Mora 
  
 20 246 
  
 12 823 
  
 63,3 
  
 240 
 SOU 2003:78 Bilaga 9 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Motala 
  
 42 181 
  
 30 146 
  
 71,5 
  
 Rodgers 
  
 7 175 
  
 6 312 
  
 88,0 
  
 Munkedal 
  
 10 568 
  
 4 749 
  
 44,9 
  
 Munkfors 
  
 4 204 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mölndal 
  
 55 558 
  
 50 000 
  
 90,0 
  
 Mönsterås 
  
 13 275 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Mörbylånga 
  
 13 488 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Nacka 
  
 73 976 
  
 61 000 
  
 82,5 
  
 Harrison 
  
 10 420 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Miller 
  
 6 087 
  
 168 
  
 2,8 
  
 Nordanstig 
  
 10 510 
  
 2 436 
  
 23,2 
  
 Nordmaling 
  
 7 767 
  
 4 498 
  
 57,9 
  
 Norrköping 
  
 122 212 
  
 101 756 
  
 83,3 
  
 Norrtälje 
  
 52 103 
  
 17 919 
  
 34,4 
  
 Norsjö 
  
 4 804 
  
 414 
  
 8,6 
  
 Nybro 
  
 19 905 
  
 13 297 
  
 66,8 
  
 Nykvarn 
  
 7 876 
  
 6 300 
  
 80,0 
  
 Nyköping 
  
 49 070 
  
 37 403 
  
 76,2 
  
 Nynäshamn 
  
 23 408 
  
 16 801 
  
 71,8 
  
 Nässjö 
  
 29 607 
  
 21 849 
  
 73,8 
  
 Ockelbo 
  
 6 222 
  
 3 288 
  
 52,8 
  
 Harrison 
  
 14 241 
  
 1 681 
  
 11,8 
  
 Orsa 
  
 7 040 
  
 5 249 
  
 74,6 
  
 Orust 
  
 15 056 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Osby 
  
 12 925 
  
 7 674 
  
 59,4 
  
 Oskarshamn 
  
 26 504 
  
 220 
  
 0,8 
  
 Ovanåker 
  
 12 623 
  
 7 297 
  
 57,8 
  
 Oxelösund 
  
 10 973 
  
 10 788 
  
 98,3 
  
 Pajala 
  
 7 647 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Partille 
  
 33 000 
  
 28 500 
  
 86,4 
  
 Perstorp 
  
 6 808 
  
 5 388 
  
 79,1 
  
 Piteå 
  
 40 404 
  
 30 379 
  
 75,2 
  
 Ragunda 
  
 6 489 
  
 3 041 
  
 46,9 
  
 Robertsfors 
  
 7 355 
  
 1 482 
  
 20,1 
  
 Ronneby 
  
 28 778 
  
 19 447 
  
 67,6 
  
 Rättvik 
  
 10 897 
  
 6 514 
  
 59,8 
  
 Sala 
  
 21 530 
  
 13 383 
  
 62,2 
  
 241 
 Bilaga 9 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Salem 
  
 13 474 
  
 13 000 
  
 96,5 
  
 Sandviken 
  
 37 511 
  
 29 996 
  
 80,0 
  
 Sigtuna 
  
 34 766 
  
 14 740 
  
 42,4 
  
 Simrishamn 
  
 19 511 
  
 9 475 
  
 48,6 
  
 Sjöbo 
  
 16 542 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skara 
  
 18 341 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Skellefteå 
  
 73 000 
  
 52 409 
  
 71,8 
  
 Skinnskatteberg 
  
 4 859 
  
 2 513 
  
 51,7 
  
 Skurup 
  
 13 638 
  
 7 870 
  
 57,7 
  
 Skövde 
  
 49 178 
  
 39 874 
  
 81,1 
  
 Smedjebacken 
  
 11 873 
  
 537 
  
 4,5 
  
 Sollefteå 
  
 22 400 
  
 13 634 
  
 60,9 
  
 Sollentuna 
  
 57 610 
  
 53 000 
  
 92,0 
  
 Solna 
  
 55 988 
  
 55 988 
  
 100,0 
  
 Sorsele 
  
 3 244 
  
 1 745 
  
 53,8 
  
 Sotenäs 
  
 9 614 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Staffanstorp 
  
 19 527 
  
 16 598 
  
 85,0 
  
 Stenungsund 
  
 20 277 
  
 13 691 
  
 67,5 
  
 Stockholm 
  
 743 703 
  
 743 703 
  
 100,0 
  
 Storfors 
  
 4 807 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Storuman 
  
 7 071 
  
 3 453 
  
 48,8 
  
 Strängnäs 
  
 29 271 
  
 15 278 
  
 52,2 
  
 Strömstad 
  
 11 026 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Strömsund 
  
 14 244 
  
 2 524 
  
 17,7 
  
 Sundbyberg 
  
 33 387 
  
 33 387 
  
 100,0 
  
 Sundsvall 
  
 93 486 
  
 70 269 
  
 75,2 
  
 Sunne 
  
 13 613 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Surahammar 
  
 10 489 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Svalöv 
  
 12 617 
  
 6 261 
  
 49,6 
  
 Svedala 
  
 17 935 
  
 9 437 
  
 52,6 
  
 Svenljunga 
  
 10 636 
  
 647 
  
 6,1 
  
 Säffle 
  
 16 796 
  
 9 984 
  
 59,4 
  
 Säter 
  
 11 316 
  
 6 885 
  
 60,8 
  
 Sävsjö 
  
 11 192 
  
 6 640 
  
 59,3 
  
 Söderhamn 
  
 27 842 
  
 19 136 
  
 68,7 
  
 Söderköping 
  
 13 968 
  
 7 431 
  
 53,2 
  
 Södertälje 
  
 76 624 
  
 68 646 
  
 89,6 
  
 242 
 SOU 2003:78 Bilaga 9 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Sölvesborg 
  
 16 454 
  
 8 275 
  
 50,3 
  
 Tanum 
  
 12 069 
  
 279 
  
 2,3 
  
 Tibro 
  
 10 641 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tidaholm 
  
 12 833 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tierp 
  
 19 803 
  
 10 393 
  
 52,5 
  
 Wells 
  
 18 059 
  
 14 607 
  
 80,9 
  
 Tingsryd 
  
 13 484 
  
 287 
  
 2,1 
  
 Tjörn 
  
 14 734 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tomelilla 
  
 12 434 
  
 7 301 
  
 58,7 
  
 Torsby 
  
 13 943 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Torsås 
  
 7 540 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Tranemo 
  
 12 026 
  
 8 054 
  
 67,0 
  
 Tranås 
  
 17 798 
  
 15 374 
  
 86,4 
  
 Trelleborg 
  
 38 226 
  
 24 885 
  
 65,1 
  
 Trollhättan 
  
 52 879 
  
 47 444 
  
 89,7 
  
 Trosa 
  
 10 107 
  
 3 614 
  
 35,8 
  
 Tyresö 
  
 38 580 
  
 36 500 
  
 94,6 
  
 Täby 
  
 60 300 
  
 60 000 
  
 99,5 
  
 Töreboda 
  
 9 626 
  
 5 597 
  
 58,1 
  
 Uddevalla 
  
 48 816 
  
 35 943 
  
 73,6 
  
 Ulricehamn 
  
 22 286 
  
 10 454 
  
 46,9 
  
 Umeå 
  
 103 970 
  
 86 741 
  
 83,4 
  
 Upplands-Bro 
  
 20 728 
  
 16 013 
  
 77,3 
  
 Upplands-Väsby 
  
 37 116 
  
 36 232 
  
 97,6 
  
 Uppsala 
  
 175 892 
  
 148 332 
  
 84,3 
  
 Uppvidinge 
  
 9 912 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vadstena 
  
 7 662 
  
 5 655 
  
 73,8 
  
 Vaggeryd 
  
 12 475 
  
 4 635 
  
 37,2 
  
 Valdemarsvik 
  
 8 383 
  
 5 016 
  
 59,8 
  
 Vallentuna 
  
 24 640 
  
 20 000 
  
 81,2 
  
 Vansbro 
  
 7 376 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vara 
  
 16 255 
  
 5 849 
  
 36,0 
  
 Varberg 
  
 52 516 
  
 29 896 
  
 56,9 
  
 Vaxholm 
  
 8 888 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vellinge 
  
 30 206 
  
 1 427 
  
 4,7 
  
 Vetlanda 
  
 26 735 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vilhelmina 
  
 8 006 
  
 4 116 
  
 51,4 
  
 243 
 Bilaga 9 SOU 2003:78 
  
 Kommun 
  
 Totalbefolkning  
 1) 
  
 Antal inom buffert, kraft- 
  
 Andel inom buffert (%) 
  
 ledning och/eller banvall 
  
 Vimmerby 
  
 15 788 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Vindeln 
  
 6 142 
  
 3 085 
  
 50,2 
  
 Vingåker 
  
 9 335 
  
 5 124 
  
 54,9 
  
 Vårgårda 
  
 10 736 
  
 5 313 
  
 49,5 
  
 Vänersborg 
  
 36 605 
  
 28 928 
  
 79,0 
  
 Vännäs 
  
 8 584 
  
 5 900 
  
 68,7 
  
 Värmdö 
  
 30 319 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Värnamo 
  
 31 970 
  
 20 772 
  
 65,0 
  
 Västervik 
  
 37 930 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Västerås 
  
 125 433 
  
 112 542 
  
 89,7 
  
 Växjö 
  
 73 770 
  
 54 512 
  
 73,9 
  
 Walsh 
  
 4 152 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ystad 
  
 26 185 
  
 18 823 
  
 71,9 
  
 Åmål 
  
 12 908 
  
 10 028 
  
 77,7 
  
 Ånge 
  
 11 368 
  
 7 408 
  
 65,2 
  
 Åre 
  
 9 754 
  
 4 979 
  
 51,0 
  
 Årjäng 
  
 9 784 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åsele 
  
 3 710 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Åstorp 
  
 12 799 
  
 9 671 
  
 75,6 
  
 Åtvidaberg 
  
 12 055 
  
 8 429 
  
 69,9 
  
 Älmhult 
  
 15 448 
  
 10 084 
  
 65,3 
  
 Älvdalen 
  
 7 804 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Älvkarleby 
  
 8 972 
  
 8 172 
  
 91,1 
  
 Älvsbyn 
  
 9 060 
  
 5 628 
  
 62,1 
  
 Ängelholm 
  
 37 054 
  
 22 283 
  
 60,1 
  
 Öckerö 
  
 11 781 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Ödeshög 
  
 5 727 
  
 2 786 
  
 48,6 
  
 Örebro 
  
 123 503 
  
 101 320 
  
 82,0 
  
 Örkelljunga 
  
 9 423 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Örnsköldsvik 
  
 56 167 
  
 37 888 
  
 67,5 
  
 Östersund 
  
 58 387 
  
 50 699 
  
 86,8 
  
 Österåker 
  
 33 861 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Östhammar 
  
 21 680 
  
 9 939 
  
 45,8 
  
 Östra Göinge 
  
 14 322 
  
 265 
  
 1,9 
  
 Överkalix 
  
 4 304 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Övertorneå 
  
 5 746 
  
 0 
  
 0,0 
  
 Summa 
  
 8 861 381 
  
 6 223 257 
  
 70,2 
  
 1) Avser befolkning per  
 1999-12-31, 
  utom Knivsta som avser  
 2002-12-31. 
  
 244 
 Bilaga 10 
 Förslag till ändringar i bolagsordningar 
 Om ett uppdrag att tillhandahålla kanalisationsutrymme skall ges till statligt ägda bolag som förfogar över lämplig infrastruktur och detta skall ske inte första hand i vinstsyfte utan för att tillgodose samhällsintresset av en utbyggd  
 IT-infrastruktur, 
  föreslår vi följan- de ändringar i bolagsordningarna. Även vissa andra förslag på ändringar i bolagsordningarna lämnas här som har anknytning till vårt uppdrag. 
 Vattenfallsbolagens bolagsordningar 
 Beträffande bolagsordningen för moderbolaget Vattenfall AB anges att bolaget skall direkt eller genom dotter- och intressebolag bedriva energiverksamhet samt tillhandahålla och bedriva handel med produkter och tjänster inom områden som befrämjar, stödjer, eller kompletterar energiverksamheten, företrädesvis inom data- och telekommunikationsområdena samt abonnemangsrelaterade produkter och tjänster. För att få överensstämmelse med termi- nologin i lagen om elektronisk kommunikation och för att täcka även ledningar för rundradionät föreslås att bolagsordningen i denna del ändras på så vis att orden data- och telekommu- nikationsområdena byts ut mot området för elektronisk kommu- nikation. I övrigt synes någon ändring av moderbolagets bolags- ordning inte vara nödvändig för utredningens syften såvitt avser verksamhetsinriktningen. 
 Något särskilt syfte med bolagets verksamhet finns inte angivet i bolagsordningen. Om ett uppdrag att tillhandahålla kanalisations- utrymme för att tillgodose samhällsintresset av en utbyggd IT- infrastruktur skall ges till bolaget och verksamheten inte i första hand skall bedrivas med vinstsyfte i enlighet med vad som sägs i avsnitt 4.2, måste beträffande verksamhetens syfte anges i bolags- ordningen att bolaget skall verka i riktning mot att de fastlagda IT- 
 245 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2003:78 
  
 politiska målen och inriktningarna genomförs genom att upplåta utrymme till operatörer för anläggande av elektroniska kommuni- kationsnät med hög överföringskapacitet. Verksamheten skall i denna del inte i första hand bedrivas med vinstsyfte utan för att tillgodose samhällsintresset av sådan  
 IT-infrastruktur. 
  
 När det gäller bolagsordningen för Vattenfall Regionnät AB anger denna att bolaget har till föremål för sin verksamhet att bedriva elnätsverksamhet samt annan därmed förenlig verksamhet. Den kortfattade verksamhetsbeskrivningen är så allmänt hållen att den inte bör utgöra något hinder för upplåtelse av kanalisations- utrymme i kraftledningsgator, i den mån detta är tekniskt möjligt i de nät som regionnätsbolaget innehar. Vi föreslås därför inte något uttryckligt angivande av sådan verksamhet i bolagsordningen. 
 Något särskilt syfte med bolagets verksamhet finns inte angivet i bolagsordningen. Även beträffande Vattenfall Regionnät måste, om ett sådant uppdrag enligt ovan att tillhandahålla kanalisations- utrymme skall lämnas, därför anges att bolaget skall verka i rikt- ning mot att de fastlagda  
 IT-politiska 
  målen och inriktningarna genomförs genom att upplåta utrymme till operatörer för anläggande av elektroniska kommunikationsnät med hög över- föringskapacitet. Verksamheten skall i denna del inte i första hand bedrivas med vinstsyfte utan för att tillgodose samhällsintresset av sådan  
 IT-infrastruktur. 
  
 Slutligen när det gäller de fyra lokala dotterbolagen Vattenfall Norrnät, Vattenfall Västnät, Vattenfall Östnät och Vattenfall Svea- nät ser deras bolagsordningar något olika ut beträffande verksam- hetsbeskrivningen. Bolagsordningen för Vattenfall Sveanät anger att bolaget har till föremål för sin verksamhet att distribuera ledningsbunden energi samt bedriva därmed förenlig verksamhet. Bolagsordningen för Vattenfall Östnät är mera fyllig vad avser verksamhetsbeskrivningen. Bolaget skall direkt eller genom dotter- och intressebolag bedriva nätverksamhet samt bedriva annan verksamhet inom områden som befrämjar eller kompletterar nät- verksamheten, företrädesvis inom data- och telekommunikations- områdena. Bolaget skall vidare direkt eller genom dotter- och intressebolag dels äga och förvalta optofibernät, dels ock bedriva handel med produkter och tjänster som förmedlas på optofibernät. Därjämte skall bolaget bedriva annan med det föregående förenlig verksamhet. Bolagsordningen för Vattenfall Västnät är snarlik den för Östnät. Bolaget skall direkt eller genom dotter- och intresse- bolag bedriva nätverksamhet enligt ellagen samt bedriva annan 
 246 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bilaga 10 
  
 verksamhet inom områden som befrämjar eller kompletterar nät- verksamheten, företrädesvis inom data- och telekommunikations- områdena. Bolaget skall vidare direkt eller genom dotter- och intressebolag dels äga och förvalta optofibernät, dels upplåta fibrer eller kapacitet på optofibernät, dels ock bedriva handel med produkter och tjänster som förmedlas på optofibernät. Därjämte skall bolaget bedriva annan med det föregående förenlig verk- samhet. Slutligen anger bolagsordningen för Vattenfall Norrnät att bolaget har till föremål för sin verksamhet att distribuera lednings- bunden energi, utföra entreprenader inom eldistribution och idka därmed förenlig verksamhet. De skilda formuleringarna i verksam- hetsbeskrivningen för de fyra dotterbolagen kan i och för sig ifrågasättas. 
 Inte någon av bolagsordningarna bör anses hindra att utrymme i kraftledningsgator upplåts till operatörer för att anlägga elektro- niska kommunikationsnät. Eftersom det dock innebär ett klargör- ande för bolagsledningen med ett uttryckligt angivande i bolags- ordningen att viss verksamhet får bedrivas, föreslår vi dock att det i samtliga de fyra bolagsordningarna anges att bolagen som föremål för sin verksamhet även får utnyttja sin infrastruktur för upplåtelse av utrymme till operatörer för anläggande av elektroniska kommu- nikationsnät. 
 Såsom beträffande de statliga verken bör upplåtelserna framför- allt avse allmänna kommunikationsnät enligt lagen om elektronisk kommunikation. Detta behöver dock inte uttryckligen framgå av bolagsordningarna. Några särskilda syften med bolagens verksam- het finns inte angivna i de nämnda dotterbolagens bolagsordningar. Det måste således, om ett sådant uppdrag enligt ovan att tillhanda- hålla kanalisationsutrymme skall lämnas, föras in i dessa att bolaget skall verka i riktning mot att de fastlagda  
 IT-politiska 
  målen och inriktningarna genomförs genom att upplåta utrymme till opera- törer för anläggande av elektroniska kommunikationsnät med hög överföringskapacitet. Verksamheten skall i denna del inte i första hand bedrivas med vinstsyfte utan för att tillgodose samhälls- intresset av sådan  
 IT-infrastruktur. 
  
 247 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2003:78 
  
 Bolagsordningen för Teracom 
 Beträffande verksamhetens syfte anges i bolagsordningen för Tera- com AB följande. Bolaget skall som oberoende distributör av radio- och  
 TV-sändningar 
  skapa förutsättningar för att målet för mediepolitiken uppfylls samt för att svenska folket kan få informa- tion vid höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Målet för mediepolitiken är att stödja yttrandefrihet, mång- fald, massmediernas oberoende och tillgänglighet samt att mot- verka skadliga inslag i massmedierna (prop. 2000/01:1, bet. 2000/01:KrU1, rskr. 2000/01:59).  
 Icke-konkurrensutsatt 
  verksam- het skall baseras på kostnadsprissättning och redovisas separat. Den konkurrensutsatta delen skall bedrivas i enlighet med sunda affärs- mässiga principer i syfte att bereda vinst till aktieägarna. 
 Såvitt avser bolagets verksamhet anges i bolagsordningen att denna skall vara att bedriva utsändning och överföring av radio- och  
 TV-program. 
  Under förutsättning av begränsad finansiell risk och rörelserisk kan bolaget vidareutveckla, marknadsföra och utföra andra tjänster med stöd av de resurser som har byggts upp för radio- och  
 TV-verksamheten 
  eller som på annat sätt är förenliga med verksamheten inom radio- och  
 TV-området. 
  
 Bolagsordningen för Teracom innehåller således redan ett sär- skilt syfte med bolagets verksamhet. Utöver detta föreslår vi, om ett sådant uppdrag enligt ovan att tillhandahålla kanalisations- utrymme skall lämnas, att det förs in i dessa att bolaget skall verka i riktning mot att de fastlagda  
 IT-politiska 
  målen och inriktningarna genomförs genom att upplåta utrymme till operatörer för anläg- gande av elektroniska kommunikationsnät med hög överförings- kapacitet. Verksamheten skall i denna del inte i första hand bedri- vas med vinstsyfte utan för att tillgodose samhällsintresset av sådan  
 IT-infrastruktur. 
  
 Därtill bör det beträffande bolagets verksamhet anges särskilt att bolaget som föremål för sin verksamhet även får utnyttja sin infrastruktur för upplåtelse av utrymme till operatörer för anlägg- ande av elektroniska kommunikationsnät. Såsom beträffande de övriga statliga aktörerna enligt ovan bör upplåtelserna framförallt avse allmänna kommunikationsnät enligt lagen om elektronisk kommunikation. Detta behöver dock inte heller här uttryckligen framgå av bolagsordningen. 
 248