Till statsrådet och chefen för 
 Försvarsdepartementet 
 Regeringen beslutade den 12 februari 2004 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av lagen (1994:1720) om civilt försvar. Till särskild utredare förordnades samma dag hov- rättsrådet Kennedy. 
 Som sakkunniga förordnades den 15 mars 2004 departements- sekreterarna Martinez och Welch samt rättssakkunniga Stewart. Till experter förordnades samma dag utreda- ren vid Krisberedskapsmyndigheten Morales, chefsjuristen på Statens räddningsverk Key Wood, avdelningsdirektören på Socialstyrelsen Sanders och förbundssekreteraren på Svenska Kommunförbundet Brock. 
 Sekreterare i utredningen har varit hovrättsassessorn Ibarra. 
 Utredningen, som tagit namnet Utredningen om lagen om civilt försvar, får härmed överlämna betänkandet Krishantering och civilt försvar i kommuner och landsting (SOU 2004:134). 
 Utredningens uppdrag är därmed slutfört. 
 Stockholm i december 2004 
 Kennedy 
 Mejia 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 21 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande .............................. 
  
 53 
  
 1.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 53 
  
 1.2 
  
 Bakgrund .................................................................................. 
  
 53 
  
 1.2.1 
  
 Ett nytt planeringssystem ............................................ 
  
 54 
  
 1.2.2 
  
 Det säkerhetspolitiska läget ......................................... 
  
 54 
  
 1.2.3 Ny lagstiftning av intresse i sammanhanget ............... 
  
 54 
  
 1.2.4 En ny överenskommelse med kommunerna............... 
  
 55 
  
 1.3 
  
 Behovet av en översyn – utgångspunkter för uppdraget....... 
  
 55 
  
 1.4 
  
 Utredningens arbete ................................................................ 
  
 56 
  
 2 
  
 Statsmakternas syn på den fortsatta utvecklingen av 
  
 den samlade krisberedskapen...................................... 
  
 59 
  
 3 
  
 Vissa författningar av betydelse.................................... 
  
 63 
  
 3.1 
  
 Lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap....... 
  
 63 
  
 3.2 
  
 Lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid 
  
 hos kommuner och landsting.................................................. 
  
 64 
  
 3.3 
  
 Förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida 
  
 krishantering och höjd beredskap........................................... 
  
 66 
  
 4 Kommunernas och landstingens fredstida 
  
 krishantering och åtgärder vid höjd beredskap............... 
  
 69 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2004:134 
  
 4.1 
  
 Aktuell lagstiftning på området............................................... 
  
 69 
  
 4.1.1 Beredskapsförberedelser och verksamhet under 
  
 höjd beredskap .............................................................. 
  
 70 
  
 4.1.2 Kommunernas och landstingens ansvar och 
  
 organisation vid extraordinära händelser i fred........... 
  
 74 
  
 4.2 
  
 En förändrad planeringsinriktning för samhällets 
  
 krishantering............................................................................. 
  
 75 
  
 4.2.1 Bakgrund ....................................................................... 
  
 75 
  
 4.2.2 Ny struktur för samhällets krishantering.................... 
  
 77 
  
 4.3 
  
 2004 års försvarsproposition – Vårt framtida försvar ............ 
  
 79 
  
 4.3.1 Målet för det civila försvaret ........................................ 
  
 80 
  
 4.3.2 Förändrade finansieringsprinciper för samhällets 
  
 krisberedskap................................................................. 
  
 80 
  
 4.4 
  
 Ny överenskommelse mellan staten och Svenska Kommunförbundet om kommunernas uppgifter och 
  
 ersättning i det nya krishanteringssystemet ........................... 
  
 84 
  
 4.5 
  
 Utredningens överväganden och förslag ................................ 
  
 85 
  
 4.5.1 En gemensam lag för fredstida krishantering och 
  
 höjd beredskap .............................................................. 
  
 86 
  
 4.5.2 
  
 Risk- och sårbarhetsanalyser ........................................ 
  
 88 
  
 4.5.3 Planering för höjd beredskap ....................................... 
  
 91 
  
 4.5.4 
  
 Samordning och rapportering ...................................... 
  
 92 
  
 4.5.5 
  
 Utbildning och övning.................................................. 
  
 94 
  
 4.5.6 
  
 Ersättning ...................................................................... 
  
 95 
  
 4.5.7 
  
 Tystnadsplikt................................................................. 
  
 97 
  
 5 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen........................... 
  
 101 
  
 5.1 
  
 En successivt förändrad syn på skyddsrumsbyggande......... 
  
 101 
  
 5.2 
  
 Gällande bestämmelser om skyddsrum och skyddade 
  
 utrymmen ............................................................................... 
  
 103 
  
 5.2.1 
  
 Byggande av skyddsrum ............................................. 
  
 108 
  
 5.2.2 
  
 Kontroll av skyddsrum ............................................... 
  
 110 
  
 5.2.3 
  
 Avveckling av skyddsrum........................................... 
  
 111 
  
 5.2.4 
  
 Bestämmelser om ersättning ...................................... 
  
 112 
  
 5.3 Utredningens överväganden och förslag .............................. 
  
 114 
  
 5.3.1 
  
 Allmänna utgångspunkter .......................................... 
  
 114 
  
 6 
  
 SOU 2004:134 Innehåll 
  
 5.3.2 Behovet av lagstiftning och den lagtekniska 
  
 lösningen ..................................................................... 
  
 115 
  
 5.3.3 Begreppet skyddat utrymme tas bort........................ 
  
 116 
  
 5.3.4 
  
 Ansvaret för skyddsrumsverksamheten 
  
 centraliseras................................................................. 
  
 117 
  
 6 
  
 Utrymning och inkvartering m.m................................ 
  
 119 
  
 6.1 
  
 Gällande ordning.................................................................... 
  
 119 
  
 6.1.1 
  
 Bakgrund ..................................................................... 
  
 119 
  
 6.1.2 Utrymning och inkvartering m.m. under höjd 
  
 beredskap..................................................................... 
  
 120 
  
 6.1.3 
  
 Utrymning i fred......................................................... 
  
 124 
  
 6.2 
  
 Utredningens överväganden och förslag .............................. 
  
 128 
  
 7 
  
 Hemskydd ............................................................... 
  
 131 
  
 7.1 
  
 Hemskyddsorganisationens framväxt .................................. 
  
 131 
  
 7.2 
  
 Gällande bestämmelser om hemskydd ................................. 
  
 132 
  
 7.3 
  
 Frivilliga resursgrupper.......................................................... 
  
 134 
  
 7.4 
  
 Utredningens överväganden och förslag .............................. 
  
 134 
  
 8 
  
 Verkskydd................................................................ 
  
 137 
  
 8.1 
  
 Gällande bestämmelser om verkskydd ................................. 
  
 137 
  
 8.2 
  
 Skydd vid anläggningar i fred ................................................ 
  
 139 
  
 8.3 
  
 Utredningens överväganden och förslag .............................. 
  
 140 
  
 9 
  
 Andningsskydd......................................................... 
  
 141 
  
 9.1 
  
 Användningsområdet för andningsskydd ............................ 
  
 141 
  
 9.2 
  
 Lagring och utdelning av andningsskydd ............................. 
  
 143 
  
 9.3 
  
 Utredningens överväganden och förslag .............................. 
  
 144 
  
 10 
  
 Varning och mörkläggning ......................................... 
  
 145 
  
 10.1 
  
 Gällande bestämmelser .......................................................... 
  
 145 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2004:134 
  
 10.2 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 ..............................146 
  
 10.2.1 Mörkläggning .............................................................. 
  
 146 
  
 10.2.2 Varning ........................................................................ 
  
 146 
  
 11 
  
 Konsekvenser ........................................................... 
  
 151 
  
 11.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 151 
  
 11.2 
  
 Konsekvenser i övrigt ............................................................ 
  
 153 
  
 12 
  
 Författningskommentarer........................................... 
  
 155 
  
 12.1 
  
 Förslaget till lag (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i 
  
 fredstid och höjd beredskap .................................................. 
  
 155 
  
 12.2 
  
 Förslaget till lag (0000:000) om skyddsrum......................... 
  
 171 
  
 12.3 
  
 Förslaget till lag (0000:000) om utrymning och 
  
 inkvartering m.m. under krig och krigsfara.......................... 
  
 184 
  
 12.4 
  
 Förslaget till ändringar i sekretesslagen (1980:100)............. 
  
 190 
  
 12.5 
  
 Förslaget till ändringar i lagen (2003:778) om skydd 
  
 mot olyckor ............................................................................ 
  
 192 
  
 12.6 
  
 Övriga författningsförslag ..................................................... 
  
 194 
  
 12.6.1 Förslaget till lag om ändring i elberedskapslagen 
  
 (1997:288).................................................................... 
  
 194 
  
 12.6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1285) 
  
 om försöksverksamhet med gemensam nämnd 
  
 för flera landsting ........................................................ 
  
 194 
  
 12.6.3 Förslaget till lag om ändring i kommunallagen 
  
 (1991:900).................................................................... 
  
 194 
  
 12.6.4 Förslaget till lag om ändring i begravningslagen 
  
 (19990:1144)................................................................ 
  
 194 
  
 12.6.5 Förslaget till lag om ändring i plan- och 
  
 bygglagen (1987:10).................................................... 
  
 195 
  
 12.6.6 Förslaget till lag om ändring i hälso- och 
  
 sjukvårdslagen (1982:763) .......................................... 
  
 195 
  
 8 
  
 SOU 2004:134 
  
 Innehåll 
  
 Bilagor............................................................................ 
  
 197 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv............................................................. 
  
 197 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommunernas uppgifter i samhällets 
  
 krishanteringssystem ....................................................... 
  
 203 
  
 9 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Utredningen har haft till uppdrag att göra en allmän översyn av la- gen (1994:1720) om civilt försvar. Huvudsyftet med uppdraget har varit att få en lagstiftning som är väl anpassad till gällande plane- ringsinriktning för det civila försvaret och rådande omvärldsläge. Som en förutsättning har gällt att innebörden i begreppet civilt för- svar inte skall ändras. En utgångspunkt har varit att det även fram- deles behövs regler för kommuners och landstings planering inför höjd beredskap. 
 I uppdraget har också ingått att beakta den överenskommelse som träffats mellan staten och Svenska Kommunförbundet den 23 juni 2004 om kommunernas uppgifter i det nya krishanteringssy- stemet och föreslå de författningsändringar som är motiverade med anledning av överenskommelsen. 
 En uppgift som särskilt framhålls i direktiven har varit att över- väga om det är en lämplig lösning att som i dag ha bestämmelser om kommunernas och landstingens planering inför höjd beredskap och regler om hantering av extraordinära händelser i fredstid i olika lagar. 
 Utredningen har haft att ägna särskilt intresse åt att minska den detaljreglering som finns i dag. 
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering och åtgärder vid höjd beredskap 
 Det planeringssystem som infördes för krishantering under år 2002 innebär att en gemensam planering skall ske för åtgärder mot svåra påfrestningar på samhället i fred och för höjd beredskap. Det nya systemet innebär också att perspektivet på hot och risker skall an- läggas underifrån. Krishanteringsförmågan skall byggas upp från 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:134 
  
 lokal nivå via regional nivå till nationell nivå. Dessutom skall verk- samhetsansvaret ligga fast i hela hotskalan. Den som har ansvaret för en verksamhet under normala förhållanden skall alltså behålla detta ansvar även om en allvarlig kris skulle inträffa. En helhetssyn skall anläggas på planering för kriser i hela hotskalan från mindre allvarliga händelser i fredstid över extraordinära händelser och svåra påfrestningar på samhället i fred till det värsta tänkbara nämligen krig i vårt land. 
 Utredningen anser att helhetssynen på krishantering i hela hot- skalan skulle komma bättre till uttryck i lagstiftningen om reglerna som gäller kommunernas och landstingens ansvar på krishanter- ingsområdet i huvudsak samlas i en författning. På så sätt förenklas planeringen och onödiga gränsdragningsproblem undviks. Därige- nom blir det också tydligare att olika former av hot bör ses i ett sammanhållet sammanhang. Utredningen föreslår därför att be- stämmelserna om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret och bestämmelserna om deras organisation och be- fogenheter vid extraordinära händelser i fredstid samlas i en lag. 
 Den nya lagen om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap föreslås er- sätta den nuvarande lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Till den nya lagen överförs vissa be- stämmelser om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret, som i dag finns i lagen om civilt försvar. Den lagen upphävs. 
 Bestämmelserna i den nya lagen syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Om detta mål uppnås får kommunerna och landstingen också en grundläggande förmåga för civilt försvar. 
 Förslaget innebär att ett antal uppgifter tillkommer för kommu- nerna och landstingen inom ramen för samhällets beredskap mot extraordinära händelser och svåra påfrestningar på samhället i fred. En skyldighet för kommuner och landsting att ta fram risk- och sårbarhetsanalyser lagfästs. Vidare lagregleras kommunernas geo- grafiska områdesansvar för den fredstida krishanteringen. Detta ansvar innefattar att kommunen skall verka för att det sker en sam- ordning av all krishantering som genomförs av andra aktörer i kommunen, t.ex. statliga myndigheter, landstinget, organisationer och företag. Om en extraordinär händelse skulle inträffa skall kommunen verka för att de krishanteringsåtgärder som vidtas av 
 12 
  
 SOU 2004:134 
  
 Sammanfattning 
  
 olika aktörer samordnas och att den information som lämnas till allmänheten är samordnad. 
 För att klara krishanteringen vid en extraordinär händelse måste kommunens och landstingets organisation vara förberedd. Förtro- endevalda, främst ledamöterna i krisledningsnämnden, förvalt- ningschefer och andra nyckelpersoner måste vara väl förtrogna med vad som gäller om en kris inträffar och vilken deras egen roll i en sådan situation är. Det bästa sättet att förbereda sig för detta är ge- nom regelbunden utbildning och övning. En bestämmelse införs om att kommuner och landsting skall ansvara för att förtroende- valda och anställd personal får den utbildning och övning som be- hövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid extraordinära händelser. 
 En rapporteringsskyldighet införs för kommuner och landsting. För att staten skall kunna få en helhetsbild av vilka risker och sår- barheter som finns i samhället och hur det förebyggande arbetet planeras, är det viktigt att det arbete på krishanteringsområdet som görs på lokal nivå vidarebefordras till regional och central nivå. På den regionala nivån har länsstyrelserna ett områdesansvar för arbe- tet med allvarliga kriser i fred och höjd beredskap. Rapporteringen bör därför ske till länsstyrelsen. På central nivå bör rapporteringen ske till Krisberedskapsmyndigheten. När det gäller landstingens arbete på krishanteringsområdet är det viktigt att rapportering även sker till Socialstyrelsen, som sektorsansvarig myndighet för hälso- och sjukvården. Även under en inträffad krissituation är det av stor betydelse att kontinuerlig rapportering sker. Vid behov kan då stöd och hjälp sättas in för att minimera konsekvenserna av en inträffad händelse. Rapporteringsskyldigheten är också av betydelse för att myndigheterna skall kunna följa upp hur den statliga ersättning som kommer att utgå till kommunerna och landstingen används och hur krisberedskapen utvecklas. 
 Kommunerna och landstingen skall få ersättning av staten för sådana uppgifter som de enligt lagen åläggs att utföra som gäller extraordinära händelser av omfattande och svårt slag samt höjd be- redskap. Med beskrivningen av vilka extraordinära händelser som omfattas avses vad som i allmänhet brukar beskrivas som svåra på- frestningar på samhället i fred. De åtgärder som vidtas för svåra påfrestningar på samhället i fred är givetvis till nytta även för så- dana extraordinära händelser i övrigt som kan tänkas inträffa. Ar- betet med beredskapen inför hot – från extraordinära händelser av mindre allvarligt slag upp till svåra påfrestningar på samhället i fred 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:134 
  
 – kan givetvis antas vara till ömsesidig nytta i mycket stor utsträck- ning. Genom att skapa en förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred får kommunerna och landstingen i praktiken också en förmåga att hantera övriga extraordinära händelser. 
 En förutsättning för att ersättning skall utgå är att ålagda upp- gifter också fullgjorts. Enligt den överenskommelse som träffats mellan regeringen och Svenska Kommunförbundet skall en upp- följning ske när det gäller kommunens användning av utbetalda medel. Med stöd av kommunens rapportering av genomförd verk- samhet kan den uppnådda krishanteringsförmågan bedömas i för- hållande till den målbild som satts upp. En del av ersättningen kan då komma att reduceras eller bortfalla för en kommun som inte anses ha fullgjort sina skyldigheter. Uppföljningen bör samordnas med den statliga tillsyn som skall ske enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. 
 När det gäller landstingen skall en motsvarande uppföljning ske. Vem som skall svara för denna uppföljning blir beroende av hur den ekonomiska ersättningen till landstingen kommer att admini- streras. 
 Grunderna för ersättningssystemet till kommunerna vilar på den överenskommelse som träffats mellan staten och Svenska Kom- munförbundet. Det avtalade systemet skall fortlöpande kunna ut- värderas av parterna med en särskild avstämning år 2009, då syste- met förväntas ha gällt under 3 år. Det är därför inte ändamålsenligt att närmare lagreglera grunderna för ersättningarna. I stället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyn- digas att utforma ersättningssystemen och svara för den fortlö- pande administrationen av systemen. 
 Till den nya lagen överförs som tidigare nämnts vissa bestäm- melser om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret, som i dag finns i lagen om civilt försvar. Under rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läge finns det emellertid i princip ingen anledning att vidta några beredskapsförberedelser med in- riktning uteslutande på en höjd beredskapssituation. I planeringen för den fredstida krishanteringen är det dock viktigt att helhetssy- nen inte glöms bort. Ett av målen med att ha en god krishanter- ingsförmåga i fred är att skapa en grundläggande förmåga för civilt försvar. 
 En ändring görs i sekretesslagen för att uppgifter om enskildas ekonomiska förhållanden skall skyddas av sekretess i kommunernas och landstingens verksamhet med fredstida krishantering. 
 14 
  
 SOU 2004:134 
  
 Sammanfattning 
  
 Lagen om civilt försvar föreslås upphävd. I den lagen finns för- utom bestämmelser om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret, bestämmelser om hemskydd, verkskydd, varning och befolkningsskydd. Med befolkningsskydd avses bl.a. åtgärder som utrymning och inkvartering, tillhandahållande och iordningställande av skyddsrum och skyddade utrymmen, tillhan- dahållande av andningsskydd och mörkläggning. 
 Skyddsrum 
 Skydd för befolkningen i krig skall finnas i form av skyddsrum och skyddade utrymmen. De förstnämnda uppförs i fred och skyddar efter iordningställande mot olika typer av vapenverkan. Skyddade utrymmen är ett enklare skydd som planeras i fred och byggs ut under höjd beredskap. 
 Skyddsrumsbyggandet har numera i princip upphört. Regering- ens direktiv till Statens räddningsverk har sedan år 2002 varit att någon skyddsrumsproduktion inte skall förekomma. 
 Utredningen har inte sett det som sin uppgift att ta ställning till om det bör förekomma någon skyddsrumsproduktion i dag. Ut- redningen har inte heller försökt att besvara frågan om det finns ett överskott på skyddsrumsplatser eller en brist på sådana. Av avgö- rande betydelse för svaret på den frågan är naturligtvis hur behovet definieras. 
 En utgångspunkt som utredningen intagit är att det skydds- rumsbestånd som finns i dag är en resurs som skall bevaras och kontrolleras för att i framtiden, om det skulle uppstå ett behov av fysiskt skydd i krig, kunna användas för sitt ändamål. 
 Utredningen har övervägt behovet av lagstiftning och den lag- tekniska lösningen. Eftersom det befintliga beståndet av skydds- rum även i fortsättningen bör underhållas och kontrolleras behövs regler på i vart fall dessa områden. Även om det för närvarande inte byggs några skyddsrum bör det även finnas ett regelverk som tillå- ter att produktionen kan sättas i gång om det skulle behövas i en framtid. Bestämmelser om vem som skall ha planeringsansvaret för skyddsrumsproduktionen bör således finnas kvar. Det finns också skäl att behålla regler som tar sikte på själva skyddsrumsproduktio- nen, eller med andra ord vem som har ansvaret för att planerade skyddsrum byggs och hur denna process skall gå till. Om en pro- duktion skulle behöva sättas i gång får det förmodas bli i form av 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:134 
  
 s.k. bristtäckningsproduktion i befintlig bebyggelse. Regelverket bör därför fokusera mera på denna typ av byggande. 
 En hel del regler på skyddsrumsområdet bör således finnas kvar. Utredningen har övervägt var dessa lämpligen bör placeras och funnit att övervägande skäl talar för att de samlas i en särskild lag. Utredningen föreslår därför att det införs en ny lag om skyddsrum. 
 Utgångspunkten måste vara att ett fysiskt skydd skall vara ut- format så att det står emot sådana vapen som kan antas komma att användas mot oss vid ett krig. Någon planering under fredstid för skydd med en lägre skyddsgrad än skyddsrum bör därför i princip inte ske. Utredningen föreslår därför inte någon reglering motsva- rande den som i dag finns om skyddade utrymmen. 
 Som tidigare nämnts har skyddsrumsproduktionen år 2002 i princip avstannat. Mot bakgrund av den positiva säkerhetspolitiska bedömning som statsmakterna nu gör kan det inte på grund av ris- Bennett för krig bli frågan om att återuppta en produktion av skydds- rum inom överskådlig tid. Och även om det säkerhetspolitiska lä- get i framtiden skulle förändras till det sämre är det inte i dag möj- ligt att närmare förutse hur behovet av skyddsrum då kommer att se ut. De kommunala skyddsrumsplaner som finns i dag utgår ofta från föråldrade planeringsförutsättningar, som i flera fall inte upp- daterats alls under  
 1990-talet. 
  I dagsläget är skyddsrumsplaneringen i kommunerna inte heller en uppgift som har någon högre prioritet, vilket är lätt att förstå. Det får mot denna bakgrund antas att det blir svårt för många kommuner att i framtiden upprätthålla en kompetens på skyddsrumsområdet. Planeringsansvaret för skydds- rumsproduktionen bör därför centraliseras och läggas över på en statlig myndighet. En sådan lösning synes också ur ett samhälls- ekonomiskt perspektiv vara en bättre lösning än att behålla plane- ringsansvaret på kommunal nivå. Genom att beslutsfattandet cent- raliseras bör man också lättare kunna få en överblick av det befint- liga skyddsrumsbeståndet. Statens räddningsverk, som är den myn- dighet som i dag har hand om skyddsrumsfrågorna, ligger nära till hands för att få ansvaret för skyddsrumsplaneringen i framtiden. 
 Även ansvaret för byggande, besiktning och kontroll av skydds- rum, som i dag ligger på kommunerna, bör överföras till en central myndighet, lämpligen Statens räddningsverk. En sådan ordning skulle befrämja att kompetensen på området bibehålls. Någon nämnvärd praktisk skillnad innebär förslaget dock inte i denna del. Redan i dag är det Statens räddningsverk som upprättar listor på vilka skyddsrum som skall kontrolleras under året och den faktiska 
 16 
  
 SOU 2004:134 
  
 Sammanfattning 
  
 kontrollen utförs av s.k. sakkunniga skyddsrum, som utbildas och certifieras av Statens räddningsverk. I linje med detta bör även befogenheten att fatta beslut om avveckling av skyddsrum föras över från länsstyrelsen till Statens räddningsverk. 
 Enligt lagen om civilt försvar skall kommunerna föra ett register över samtliga skyddsrum i kommunen och över de skyddade ut- rymmen som planlagts. Eftersom kommunerna inte längre skall ha något ansvar för skyddsrumsplaneringen finns det inte anledning att i framtiden ålägga dem ett ansvar att föra ett skyddsrumsregis- ter. Denna uppgift bör i stället överföras till den myndighet som i framtiden får ansvaret för skyddsrumsplaneringen. Som tidigare anförts ligger det nära till hand att den uppgiften läggs på Statens räddningsverk. Eftersom Räddningsverket redan har ett centralt skyddsrumsregister skulle det inte innebära något nämnvärt merar- bete för myndigheten att ta över detta ansvar. 
 Utrymning och inkvartering 
 Utredningen har vid sin genomgång av gällande bestämmelser om utrymning under fredstid funnit att de bestämmelser som finns på området i bl.a. lagen om skydd mot olyckor, skyddslagen och ord- ningslagen väl täcker det behov av regler till skydd för befolkning- ens säkerhet som kan uppkomma vid allvarliga fredstida kriser. Det finns därför inte något behov av att utvidga möjligheterna att be- ordra utrymning under extraordinära händelser i fredstid. 
 Utredningen har inte heller kunnat se att det finns ett behov av att införa närmare bestämmelser om ansvarsfördelning när det gäller verkställigheten av ett utrymningsbeslut. Polismyndigheten har det övergripande ansvaret för att se till att ett beslut om utrym- ning genomförs. 
 Bestämmelser om utrymning och inkvartering under höjd bered- skap finns i dag i 8 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Även om det finns tämligen goda möjligheter att med stöd av andra bestämmelser besluta om utrymning har utredningen vid en samlad bedömning kommit fram till att det inte finns tillräckliga skäl att nu föreslå att reglerna om utrymning och inkvartering un- der höjd beredskap upphävs. 
 Eftersom bestämmelserna liksom för närvarande föreslås vara tillämpliga endast under höjd beredskap finns det enligt utredning- ens mening skäl att samla bestämmelserna i en särskild lag. Utred- 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:134 
  
 ningen föreslår därför en ny beredskapslag om utrymning och in- kvartering under krig och krigsfara. 
 Hemskydd 
 Enligt gällande regler skall det finnas ett hemskydd i varje kom- mun. Hemskyddet är en beredskapsorganisation som under höjd beredskap har till uppgift att förmedla information mellan kom- munen och befolkningen, verka för att skydda, rädda och i övrigt hjälpa befolkningen i samband med stridshandlingar och verka för att trygga sådan försörjning som är nödvändig för befolkningens överlevnad. 
 Under rådande säkerhetspolitiskt gynnsamma läge finns det inte skäl att upprätthålla en hemskyddsorganisation som uteslutande är inriktad på krigsförhållanden. 
 Hemskyddets uppgifter är mycket betydelsefulla under höjd be- redskap. Vid ett försämrat säkerhetspolitiskt läget i framtiden finns det tid och möjlighet att bygga upp en organisation motsvarande dagens hemskydd. Utredningen föreslår därför att gällande be- stämmelser om hemskydd som finns i 4 kap. lagen om civilt försvar upphävs. 
 Frivilliga resursgrupper och motsvarande former av fredstida verksamhet kan bidra till en ökad förmåga i samhället att hantera situationer under såväl svåra påfrestningar på samhället i fred som höjd beredskap. Utredningen har därför övervägt om det finns skäl att lagreglera dessa frivilligformer, men funnit att så inte bör ske. 
 Verkskydd 
 Verkskyddets funktion inom totalförsvaret är att skapa förutsätt- ningar för att viktiga anläggningar skall kunna hållas i gång även under krig och på så sätt bidra till landets försvarsförmåga. Verk- skyddet kan vid behov sättas in snabbt för att skydda personalen och verksamheten och arbeta effektivt eftersom det har en god kännedom om de speciella förhållanden som råder vid den egna anläggningen. Det utgör därför ett värdefullt komplement till räddningstjänsten under krig. 
 Behovet av beredskapsplanering för verkskydd har emellertid minskat i och med den för Sverige grundläggande positiva säker- 
 18 
  
 SOU 2004:134 
  
 Sammanfattning 
  
 hetspolitiska utvecklingen under  
 1990-talet 
  och en avveckling av verkskydden har också skett successivt under senare delen av 90- talet. 
 Under rådande förhållanden saknas skäl att behålla ett verkskydd enbart inriktat på höjd beredskap. En verkskyddsorganisation kan byggas upp under en anpassningsperiod som omfattar tio år eller mera. Utredningen föreslår därför att reglerna upphävs. 
 Andningsskydd 
 Enligt inriktningen i 1982 års försvarsbeslut skall hela Sveriges be- folkning ha tillgång till andningsskydd. Eftersom andningsskydden har en begränsad livslängd har i olika sammanhang frågan väcks om denna inriktning skall fullföljas genom ersättningsanskaffning eller om nuvarande lager av andningsskydd skall tillåtas minska. Alter- nativet att avveckla befintliga lager har också diskuterats. Utred- ningen har inte sett det som sin uppgift att ta ställning i denna fråga. Utredningen har däremot övervägt behovet av lagreglering på området och kommit fram till att det inte finns något behov av en lagreglering som ålägger kommunerna ett ansvar för förvaring och utdelning av andningsskydd. 
 Varning och mörkläggning 
 Bestämmelserna om varning och mörkläggning som i dag finns i lagen om civilt försvar upphävs. 
 Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ger tillräckligt lagstöd för att anordningar för utomhusvarning skall kunna placeras där det anses behövas. Föreskrifter om varning under höjd beredskap bör även framdeles kunna få meddelas av Statens räddningsverk. 
 Faktiska förberedelser för mörkläggning av byggnader eller an- läggningar torde inte ha varit aktuella sedan andra världskriget och tiden närmast därefter. Åtgärdernas betydelse från försvarssyn- punkt har också minskat sedan dess. Under nuvarande förhållanden saknas det anledning att behålla några lagbestämmelser om mörk- läggning och föreberedelser för mörkläggning. 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:134 
  
 Konsekvenser av utredningens förslag 
 Utredningens förslag syftar i stor utsträckning till att bringa lag- stiftningen i överensstämmelse med de faktiska förändringar som redan genomförts. Förslagen bör därför inte ge upphov till kostna- der som kräver ökade anslag. 
 Förslagen antas inte ge några konsekvenser av de slag som anges i 15 § kommittéförordningen. 
 20 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 Lagens syfte 
 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Kommuner och landsting skall därigenom också uppnå en grundläggande förmåga för civilt försvar. 
 2 § Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommu- ner som inte ingår i något landsting. 
 Definition 
 3 § Med extraordinär händelse avses en sådan händelse som avvi- ker från det normala, innebär en allvarlig störning eller överhäng- ande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. 
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 2 kap. Förberedelser för och verksamhet under extraordinära händelser i fredstid 
 Förberedelser 
 1 § Kommuner och landsting skall analysera vilka extraordinära händelser som kan inträffa i kommunen respektive landstinget och hur dessa händelser kan påverka den egna verksamheten. Resultatet av arbetet skall värderas och sammanställas i en risk- och sårbar- hetsanalys. 
 Kommuner och landsting skall vidare, med beaktande av risk- och sårbarhetsanalysen, för varje ny mandatperiod fastställa en plan för att hantera extraordinära händelser. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om risk- och sårbarhetsanalyser samt planer för extraordinära händelser. 
 Krisledningsnämnd 
 2 § I kommuner och landsting skall det finnas en nämnd för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser i fredstid ( 
 krisled- ningsnämnd 
 ). Närmare bestämmelser om krisledningsnämnden finns i detta kapitel. I övrigt tillämpas kommunallagens (1991:900) bestämmelser. 
 Krisledningsnämndens verksamhet 
 3 § Ordföranden i krisledningsnämnden eller, om han eller hon har förhinder, vice ordföranden bedömer när en extraordinär hän- delse medför att nämnden skall träda i funktion. 
 Ordföranden eller, om han eller hon har förhinder, vice ordfö- randen får besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så bråds- kande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Sådana beslut skall därefter snarast anmälas till nämnden. 
 4 § Krisledningsnämnden får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen eller landstinget i den utsträckning som är nödvändig med hänsyn till den extraordinära händelsens art och omfattning. 
 22 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 När förhållandena medger det skall krisledningsnämnden besluta att de uppgifter som nämnden har övertagit från andra nämnder skall återgå till ordinarie nämnd. 
 5 § Krisledningsnämndens beslut skall anmälas vid närmast föl- jande fullmäktigesammanträde. Fullmäktige beslutar om omfatt- ningen av redovisningen och formerna för denna. 
 6 § Fullmäktige får besluta att krisledningsnämndens verksamhet skall upphöra. Om fullmäktige fattar ett sådant beslut återgår de verksamhetsområden som krisledningsnämnden har övertagit till ordinarie nämnd. 
 Geografiskt områdesansvar 
 7 § Kommuner skall inom sitt geografiska område verka för att olika aktörer i kommunen samverkar och uppnår samordning i pla- nerings- och förberedelsearbetet. Kommunen skall vidare verka för att de krishanteringsåtgärder som vidtas av olika aktörer under en extraordinär händelse samordnas. Kommunen skall också verka för att informationen till allmänheten under sådana förhållanden sam- ordnas. 
 Utbildning och övning 
 8 § Kommuner och landsting skall ansvara för att förtroende- valda och anställd personal får den utbildning och övning som be- hövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid extraordinära händelser. 
 Rapportering 
 9 § Kommuner och landsting skall hålla den myndighet som re- geringen bestämmer informerad om beredskapsläget till följd av de åtgärder som vidtagits enligt detta kapitel i kommunen respektive landstinget. Kommunen och landstinget skall under en extraordi- när händelse ge den myndighet som regeringen bestämmer läges- rapporter och information om händelseutvecklingen, tillståndet och den förväntade utvecklingen samt om vidtagna och planerade åtgärder. 
 23 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 3 kap. Förberedelser för och verksamhet under höjd beredskap 
 Förberedelser 
 1 § Kommuner och landsting skall vidta de beredskapsförbere- delser som behövs för deras respektive verksamhet under höjd be- redskap. 
 Ledningsansvar 
 2 § Under höjd beredskap ansvarar kommunstyrelsen för led- ningen av den del av det civila försvaret som kommunen skall be- driva. 
 Under höjd beredskap ansvarar landstingsstyrelsen för ledningen av den civila hälso- och sjukvården samt den övriga verksamhet för det civila försvaret som landstinget skall bedriva. 
 Lokal kristidsverksamhet 
 3 § Kommunen skall under höjd beredskap eller när ransoner- ingslagen (1978:268) i annat fall tillämpas, i den omfattning som regeringen bestämmer, 
  
 1. 
  
 vidta de åtgärder som behövs för försörjningen med nöd- vändiga varor, 
  
 2. 
  
 medverka vid allmän prisreglering och ransonering, 
  
 3. 
  
 medverka i övrigt vid genomförandet av åtgärder som är viktiga för landets försörjning. 
  
 Geografiskt områdesansvar 
 4 § Kommunstyrelsen skall under höjd beredskap verka för att den verksamhet som bedrivs i kommunen av olika aktörer samord- nas och för att samverkan kommer till stånd mellan dem som be- driver verksamheten. 
 24 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 Rapportering 
 5 § Kommunen och landstinget skall under höjd beredskap hålla den myndighet som regeringen bestämmer informerad om bered- skapsläget och de övriga förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen respektive landstinget. 
 4 kap. Bistånd mellan kommuner och landsting samt stöd till enskild 
 Bistånd mellan kommuner och landsting 
 1 § Kommuner och landsting får på begäran bistå andra kommu- ner och landsting som drabbats av en extraordinär händelse. Om bistånd har lämnats har kommunen eller landstinget rätt till skälig ersättning av den andra kommunen eller landstinget. 
 Bestämmelser om kommuners och landstings möjlighet att bistå annan kommun eller annat landsting med hälso- och sjukvårdsre- surser vid extraordinär händelse finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 
 När en enskild persons vistelse i en kommun är föranledd av en extraordinär händelse, har vistelsekommunen rätt till ersättning från den kommun som drabbats av den extraordinära händelsen. 
 2 § Om en kommun eller ett landsting har en för totalförsvaret viktig uppgift och denna blir oskäligt betungande till följd av krigs- skada eller andra utomordentliga förhållanden som orsakats av krig eller krigsfara, är andra kommuner och landsting skyldiga att lämna hjälp. 
 Omfattningen av hjälpen bestäms av regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer. 
 Stöd till enskild 
 3 § Kommuner och landsting får under en extraordinär händelse lämna begränsat ekonomiskt stöd till en enskild som drabbats av händelsen. 
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 5 kap. Statlig ersättning 
 1 § Kommunerna och landstingen har rätt till ersättning av sta- ten för kostnader för uppgifter som de utför enligt 2 och 3 kap. Uppgifter som rör extraordinära händelser berättigar till ersättning endast i den mån de avser mycket omfattande och svåra extraordi- nära händelser som allvarligt kan påverka kommunens respektive landstingets verksamhet. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter och fatta beslut i enskilda fall om ersättning- arnas storlek och utbetalning. 
 6 kap. Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer 
 1 § Enligt Genèvekonventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter och tilläggs- protokollen till konventionerna skall uppgifter om identitet, vistel- seort, hälsotillstånd och liknande förhållanden som avser krigs- fångar och andra skyddade personer som är i Sveriges våld lämnas till en officiell nationell upplysningsbyrå. Varje kommun och lands- ting som har sådana uppgifter skall, under tid när den nationella upplysningsbyrån är upprättad, lämna dessa uppgifter i fråga om krigsfångar till Totalförsvarets pliktverk och i fråga om andra skyddade personer till Migrationsverket. Totalförsvarets pliktverk och Migrationsverket skall vidarebefordra uppgifterna till den na- tionella upplysningsbyrån. 
 Varje kommun och landsting skall också till Totalförsvarets pliktverk respektive Migrationsverket lämna uppsamlade värdefö- remål och handlingar, som kvarlämnats av skyddade personer eller som efterlämnats av avlidna skyddade personer, om värdeföremålen eller handlingarna är av vikt för de närmast anhöriga. Uppgift skall även lämnas om var avlidna skyddade personers gravar är belägna. Totalförsvarets pliktverk och Migrationsverket skall lämna vidare uppsamlade värdeföremål och handlingar samt vidarebefordra upp- gifter om gravars belägenhet till den nationella upplysningsbyrån. 
 2 § På begäran av Svenska röda korset skall varje kommun och landsting, som i krig eller under neutralitet kan få sådan informa- tion som avses i 1 §, i fred lämna Svenska röda korset biträde med att förbereda den nationella upplysningsbyråns verksamhet. 
 26 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 7 kap. Tystnadsplikt 
 1 § Den som deltar eller har deltagit i en kommuns eller ett landstings verksamhet med förberedelser för eller åtgärder under extraordinära händelser och höjd beredskap får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon därigenom har fått veta om 
  
 1. 
  
 förhållanden av betydelse för att förebygga och hantera freds- tida kriser, 
  
 2. 
  
 förhållanden av betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt, 
  
 3. 
  
 en enskild persons ekonomiska förhållanden eller 
  
 4. 
  
 ett företags affärs- eller driftförhållanden. 
  
 2 § Den som deltar eller har deltagit i verksamhet hos den natio- nella upplysningsbyrå som avses i 6 kap. 1 § får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en krigs- fånge eller annan skyddad person som avses i Genévekonventio- nerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internatio- nella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konventio- nerna, såvitt gäller vistelseort, hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. 
 Utan hinder av tystnadsplikten får den som deltar i verksamhet hos den nationella upplysningsbyrån till Central Tracing Agency vid Internationella rödakorskommittén i Genève vidarebefordra sådana uppgifter som avses i 6 kap. 1 § och motsvarande uppgifter som lämnats till den nationella upplysningsbyrån av statliga myn- digheter. 
 3 § I det allmännas verksamhet tillämpas bestämmelserna i sek- retesslagen (1980:100). 
 8 kap. Överklagande av beslut 
 1 § En statlig myndighets beslut enligt 5 kap. får överklagas hos regeringen. 
 2 § Beslut som meddelats i frågor enligt 3 kap. 3 § får inte över- klagas. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den . 
  
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 2. 
  
 Genom lagen upphävs 
  
 lagen (1995:1720)om civilt försvar 
 lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. 
  
 3. 
  
 För det arbete med beredskapsförberedelser som kommu- ner och landsting har fullgjort före lagens ikraftträdande gäller äld- re bestämmelser. 
  
 28 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag (0000:000) om skyddsrum 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 1 § I denna lag finns bestämmelser om hur skyddsrum skall byg- gas, utrustas och underhållas. I lagen finns också ersättningsbe- stämmelser. 
 2 § Skyddsrum är utrymmen för skydd av befolkningen i krig. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- 
 slutar om behovet av skyddsrum och inom vilka områden inom landets kommuner som sådana skall vara belägna. 
 2 kap. Utformning och placering av skyddsrum 
 1 § Skyddsrum skall vara utformade och utrustade för att motstå verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till an- vändning i krig. Om det krävs skyndsamma åtgärder för skydd av befolkningen i krig får skyddsrummen utformas och utrustas så att de i största möjliga utsträckning motstår sådana verkningar. 
 2 § Skyddsrum skall vara placerade och utformade med hänsyn till skyddsbehövandes möjligheter att efter varning hinna fram till dem i tid och att uppehålla sig där under den tid som behövs. 
 3 § Skyddsrum skall vara utformade så att de under fredstid kan användas för andra ändamål. 
 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter eller i särskilda fall besluta om hur skyddsrum skall utformas och utrustas samt inom vilken tid de skall kunna iordningställas. 
 3 kap. Byggande och kontroll av skyddsrum 
 1 § Den myndighet som regeringen bestämmer skall, i den om- fattning staten ställer medel till förfogande, besluta om byggande av skyddsrum samt kontrollera att inrättade skyddsrum har en till- fredsställande skyddsförmåga. 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunen skall på begäran av den myndighet som avses i första stycket lämna upplysningar om planer för byggverksamhet i kom- munen och om andra förhållanden av betydelse för myndighetens beslut i frågor om byggande av skyddsrum. 
 Skyddsrum i befintlig byggnad eller anläggning 
 2 § Skall ett skyddsrum byggas utan att frågan uppkommit i samband med att någon sådan byggnadsåtgärd skall utföras som anges i 9 kap. 2 § 1 och 3 plan- och bygglagen (1987:10) och som kräver bygganmälan, skall den myndighet som enligt 1 § fattat be- slutet ombesörja att skyddsrummet byggs och utrustas. 
 Skyddsrum i samband med nybyggnation 
 3 § Den som inom ett område där skyddsrum skall byggas avser att utföra sådana byggnadsåtgärder som anges i 9 kap. 2 § 1 och 3 plan- och bygglagen (1987:10) och som kräver bygganmälan skall underrätta den myndighet som avses i 1 § om sin avsikt. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från underrättelseskyldigheten enligt första stycket. 
 4 § Den som har lämnat en underrättelse enligt 3 § har rätt att inom åtta veckor få beslut i skyddsrumsfrågan. Innebär beslutet att ett skyddsrum skall byggas skall beslutet även innehålla uppgift om det antal personer som skall kunna få plats i utrymmet. 
 I samband med att ett beslut enligt första stycket delges, får den som lämnat underrättelsen föreläggas att vidta åtgärder i enlighet med beslutet. 
 Ett beslut enligt första stycket gäller i två år eller, om byggan- mälan enligt 9 kap. 2 § plan- och bygglagen (1987:10) har gjorts, under två år från dagen för bygganmälan. Ett sådant beslut får änd- ras endast om den som beslutet gäller godtar ändringen. 
 5 § Vid byggsamråd enligt 9 kap. 7 § plan- och bygglagen (1987:10) skall en genomgång göras av de åtgärder för besiktning, tillsyn och övrig kontroll som är nödvändiga för att ett skyddsrum skall kunna antas komma att uppfylla de krav som ställs i 2 kap. 3 § och med stöd av 2 kap. 4 §. 
 30 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 Bestämmelserna i 9 kap. 9 och 10 §§ plan- och bygglagen om kontroll m.m. och om slutbevis skall tillämpas på arbetet med att bygga ett skyddsrum. 
 6 § En byggherre som utför sådana byggnadsåtgärder som avses i 3 § skall bygga och utrusta sådant skyddsrum som enligt ett före- läggande skall finnas i byggnaden eller anläggningen. Han skall där- vid se till att utrymmet stämmer överens med givet föreläggande enligt 4 § andra stycket samt med vad som sägs i 2 kap. 3 § och vad som bestämts med stöd av 2 kap. 4 §. 
 4 kap. Fastighetsägares och nyttjanderättshavares skyldigheter 
 Ansvaret för att underhålla skyddsrum 
 1 § Ägaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum är skyldig att underhålla skyddsrummet med därtill hörande utrustning. 
 2 § Ägaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum är skyldig att, efter föreläggande av den myndighet som avses i 3 kap. 1 §, vidta de åtgärder som behövs för att för- bättra utrymmets skyddsförmåga. 
 Skyldighet att bereda plats 
 3 § Ägaren eller nyttjanderättshavaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum är under höjd beredskap skyldig att bereda plats i skyddsrummet åt dem som behöver skydd. 
 Skyltning 
 4 § Ägaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum skall genom skyltning på byggnaden eller anlägg- ningen ge anvisning om var utrymmet finns. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyldighet att tillåta inrättande av skyddsrum 
 5 § Den som innehar en byggnad eller annan anläggning med nyttjanderätt får inte hindra ägaren att inrätta skyddsrum eller att företa andra åtgärder enligt denna lag. 
 5 kap. Avveckling av skyddsrum 
 1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att ett utrymme inte längre skall vara skyddsrum. 
 6 kap. Ersättning 
 1 § Den som skall bygga och utrusta ett skyddsrum enligt 3 kap. 6 § har rätt till ersättning av staten för sina merkostnader. 
 2 § Den som är skyldig att underhålla ett skyddsrum har rätt till ersättning av staten för sina kostnader. Detsamma gäller den som vidtagit åtgärder som anges i 4 kap. 2 §. Ersättning lämnas dock inte för åtgärder som har föranletts av att ägaren eftersatt under- hållet av skyddsrummet, gjort otillåtna ingrepp i det eller på annat sätt varit försumlig. 
 3 § Ersättning enligt detta kapitel beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 
 7 kap. Förelägganden och andra åtgärder 
 Förelägganden och vite 
 1 § Den myndighet som beslutar om byggande eller kontroll av skyddsrum får meddela de förelägganden som behövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. 
 Ett föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. Ett föreläggande som tar sikte på sådana situationer som regleras i 7 kap. 3 § denna lag får dock inte förenas med vite. 
 32 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 Åtgärd på försumligs bekostnad 
 2 § Om ett föreläggande enligt 1 § inte följs, får åtgärden vidtas av den som meddelat föreläggandet. En sådan åtgärd vidtas på den försumliges bekostnad, om han eller hon inte på grund av någon bestämmelse i denna lag är berättigad till ersättning för åtgärden om den vidtas frivilligt. 
 Tillträde 
 3 § Ägaren eller nyttjanderättshavaren till en byggnad eller annan anläggning är skyldig att lämna den myndighet som avses i 3 kap. 1 § tillträde till byggnaden eller anläggningen för att utföra besikt- ning eller annan kontroll för ändamål som har samband med till- lämpningen av denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 
 Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för tillträde enligt första stycket. 
 8 Kap. Straff 
 1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sin skyldighet enligt 4 kap. 3 § döms till böter eller fängelse i högst ett år. Är brottet att anse som grovt skall dömas till fängelse, lägst sex månader och högst fyra år. 
 2 § Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bry- ter mot någon bestämmelse som meddelats med stöd av 2 kap. 4 §. 
 9 kap. Överklagande m.m. 
 1 § Beslut i frågor enligt 3 kap. 1 och 4 §§, 4 kap. 2 §, 6 kap. och 7 kap. 1 § första stycket, 2 och 3 §§ får överklagas till allmän för- valtningsdomstol. 
 2 § Beslut enligt 1 kap. 2 § och 5 kap. 1 § får inte överklagas. 
 3 § En myndighets beslut att förena ett föreläggande med vite enligt 7 kap. 1 § andra stycket får överklagas endast i samband med rättens beslut att döma ut vitet. 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 4 § Ett beslut av en myndighet som meddelas under höjd bered- skap enligt denna lag eller enligt föreskrift som utfärdats med stöd av denna lag gäller omedelbart, om inte annat bestäms i beslutet. 
 5 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av beslut enligt denna lag. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den .. 
  
 2. 
  
 Bestämmelserna i denna lag om ägare till fastighet äger motsvarande tillämpning på den som innehar fastighet med fideikommissrätt. 
  
 3. 
  
 För underhåll av skyddsrum som inrättats med stöd av 6 kap. 13 § lagen (1994:1720) om civilt försvar gäller äldre bestämmelser. 
  
 4. 
  
 Ett föreläggande enligt äldre bestämmelser skall anses som ett föreläggande enligt denna lag. 
  
 5. 
  
 I fråga om ersättning som bestämts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 
  
 34 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag (0000:000) om utrymning och inkvartering m.m. under krig och krigsfara 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 1 § Är Sverige i krig skall  
 2–3 
  kap. tillämpas. 
 2 § Är Sverige i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara, får reger- ingen föreskriva att de bestämmelser som anges i 1 § skall tillämpas. 
 En sådan föreskrift skall underställas riksdagen inom en månad från utfärdandet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte under- ställs riksdagen i rätt tid eller om riksdagen inte godkänner den inom två månader från det att den underställdes. 
 3 § Regeringen skall föreskriva att de bestämmelser som anges i 1 § inte skall tillämpas, när det inte längre råder sådana förhållanden som anges i 2 § första stycket. 
 2 kap. Utrymning m.m. 
 Utrymning 
 1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att de som uppehåller sig inom ett område skall ut- rymma detta om området blivit eller kan antas bli utsatt för strids- handlingar och utrymningen är nödvändig för att skydda befolk- ningen, eller det i området behöver vidtas militära åtgärder av vä- sentlig betydelse och åtgärderna allvarligt försvåras om inte utrym- ning sker. 
 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta, att de som omfattas av ett utrymningsbeslut skall vistas på en viss plats, och meddela föreskrifter för vistelsen. 
 Beslutet får inte utformas så att det inskränker den enskildes fri- het mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till syftet med ut- rymningen och förhållandena på vistelseplatsen. 
 3 § Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs vid ut- rymning enligt  
 1–2 
  §§. 
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utflyttningsförbud 
 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela förbud för dem som uppehåller sig inom ett visst om- råde att lämna detta om en utflyttning allvarligt skulle försvåra åt- gärder av väsentlig betydelse för totalförsvaret, eller vara förenad med uppenbar livsfara. 
 Inflyttningsförbud 
 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela förbud för dem som inte är bosatta inom ett visst om- råde att annat än tillfälligt uppehålla sig inom området, om en in- flyttning allvarligt skulle försvåra åtgärder av väsentlig betydelse för totalförsvaret. 
 3 kap. Inkvartering 
 Skyldighet att upplåta inkvarteringsbostad 
 1 § En kommun får förelägga innehavaren av en byggnad eller bostadslägenhet (inkvarteringsvärd) att upplåta bostad och utrust- ning åt den som behöver en bostad (inkvarteringsbostad) på grund av beslut om utrymning eller på grund av att denne till följd av krigshändelser tvingats lämna sin ordinarie bostad. 
 Ett sådant föreläggande får meddelas endast om behovet av bo- stad inte kan tillgodoses på annat lämpligt sätt. Beslutet får inte medföra större olägenhet för inkvarteringsvärden än vad som är nödvändigt och får inte avse utrymmen som behövs för inkvarte- ringsvärden och hans familj eller någon dem närstående. 
 2 § Om inkvarteringsvärden inte följer föreläggandet enligt 1 §, får kommunen hos polismyndigheten begära den hjälp som behövs för att den som skall inkvarteras skall få tillträde till inkvarterings- bostaden. 
 36 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 Ersättning 
 3 § Inkvarteringsvärden har rätt till skälig ersättning av kommu- nen för inkvarteringsbostaden. 
 4 § Om bostaden eller dess utrustning skadas när bostaden an- vänds som inkvarteringsbostad, är den skadelidande berättigad till ersättning av kommunen. Är skadan ringa, betalas dock ingen er- sättning. 
 5 § Ersättningen enligt 3 och 4 §§ prövas på det sätt som anges i förfogandelagen (1978:262). 
 Om taxa enligt 33 § förfogandelagen har fastställts, bestämmer kommunen ersättningen. I annat fall bestäms ersättningen av den lokala värderingsnämnden. 
 6 § Den som disponerat en inkvarteringsbostad enligt 1 § skall till kommunen betala tillbaka vad kommunen betalat till inkvarte- ringsvärden enligt 3 och 4 §§. 
 Om det med hänsyn till den inkvarterades ekonomiska förhål- landen eller annars är oskäligt, skall kommunen helt eller delvis be- fria den inkvarterade från återbetalningsskyldigheten. 
 4 kap. Straff 
 1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag eller inte följer ett föreläggande eller förbud som meddelats med stöd av la- gen döms till böter eller fängelse i högst ett år. Detsamma gäller den som lämnar oriktig uppgift vid fullgörandet av sina skyldighe- ter enligt lagen. 
 Är gärning som avses i första stycket att anse som ringa skall inte dömas till ansvar. 
 Har en gärning enligt första stycket medfört avsevärt men för totalförsvaret eller är den av annan anledning att anse som grov, döms till fängelse lägst sex månader och högst fyra år. 
 5 kap. Överklagande m.m. 
 1 § Beslut enligt denna lag skall gälla omedelbart om inte något annat bestäms i beslutet. 
 2 § Beslut enligt 2 kap. 1, 2, 4 och 5 §§ får inte överklagas. 
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 3 § Beslut enligt 3 kap. 1 och 6 §§ överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
 4 § Beslut av en kommun enligt 3 kap. 5 § andra stycket får överklagas till den lokala värderingsnämnden. Värderingsnämndens beslut i ett sådant ärende får inte överklagas. 
 Den lokala värderingsnämndens beslut i andra fall överklagas hos Riksvärderingsnämnden. 
 Riksvärderingsnämndens beslut får inte överklagas. 
 Denna lag träder i kraft den 
 38 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 4 Förslag till ändring i sekretesslagen (1980:100) 
 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 14 § och 8 kap. 23 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 kap. 
 14 § 
 1 
  
 Sekretess gäller för uppgift som rör utlänning, om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållan- det mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller or- ganisation av utlänningar. 
 Utöver vad som följer av första stycket gäller sekretess i verk- samhet för kontroll över utlänningar och i ärende om svenskt med- borgarskap för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller nå- gon närstående till den enskilde lider men. I verksamhet för kon- troll över utlänningar gäller sekretess också för anmälan eller annan utsaga av enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon närstående till honom eller henne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Beträffande beslut i ärende som avses i detta stycke gäller sekretessen dock endast för uppgifter i skälen. 
 Sekretessen enligt andra stycket gäller även hos myndighet som lämnar biträde i ett ärende eller verksamhet som avses där. 
 Utöver vad som följer av första stycket gäller sekretess hos In- tegrationsverket 
 1. i ärende om statlig ersättning för kostnader för mottagande av flyktingar och andra skyddsbehövande som beviljats uppehållstill- stånd och av personer som beviljats uppehållstillstånd på grund av anknytning till sådana utlänningar och 
 2. i verksamhet som avser medverkan till bosättning för personer som omfattas av 1, för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. 
  
 1  
 Senaste lydelse 2004:507. 
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utöver vad som följer av första stycket gäller sekretess hos To- talförsvarets pliktverk och Migrationsverket i verksamhet som av- ser mottagande och vidarebefordran av upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer som avses i Genèvekon- ventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i inter- nationella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konven- tionerna, för uppgift om enskilds vistelseort, hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den en- skilde lider men. 
 Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal om detta med främmande stat eller mellanfolklig organisation, för uppgifter som avses i första och andra styckena och som en myndighet fått enligt avtalet. Föreskrifterna i 14 kap.  
 1–3 
  §§ får i fråga om denna sekretess inte tillämpas i strid med avtalet. 
 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst femtio år. 
 Utan hinder av sekretess en- ligt första eller femte stycket eller enligt 2 kap. 1 eller 2 § får uppgifter som avses i femte stycket lämnas till den natio- nella upplysningsbyrån enligt vad som föreskrivs i  
 8 kap. 13 § lagen (1994:1720) om civilt för- svar  
 och förordningen (1996:1475) om skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer. 
 Utan hinder av sekretess en- ligt första eller femte stycket eller enligt 2 kap. 1 eller 2 § får uppgifter som avses i femte stycket lämnas till den natio- nella upplysningsbyrån enligt vad som föreskrivs i  
 7 kap. 2 § lagen (0000:000) om kommu- nernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap  
 och förordningen (1996:1475) om skyldighet att lämna upplys- ningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer. 
 40 
 SOU 2004:134 Författningsförslag 
  
 8 kap. 
  
 23 § 
 2 
  
 Sekretess gäller hos kommuner 
  
 Sekretess gäller hos kommuner 
  
 och landsting i verksamhet som 
  
 och landsting i verksamhet som 
  
 avser  
 beredskapsförberedelser en- 
  
 avser  
 förberedelser för ex- 
  
 ligt lagen (1994:1720) om civilt 
  
 traordinära 
  
 händelser i fredstid 
  
 försvar  
 eller planering enligt för- 
  
 och höjd beredskap enligt lagen 
  
 fogandelagen 
  
 (1978:262), 
  
 för 
  
 (0000:000) 
  
 om 
  
 kommunernas 
  
 uppgift om 
  
 och landstingens åtgärder för ex- 
  
 1. enskilds affärs- eller drift- 
  
 traordinära 
  
 händelser i fredstid 
  
 förhållanden, uppfinningar eller 
  
 och höjd beredskap  
 eller pla- 
  
 forskningsresultat, om det 
  
 kan 
  
 nering enligt 
  
 förfogandelagen 
  
 antas att den enskilde lider ska- 
  
 (1978:262), för uppgift om 
  
 da om uppgiften röjs, 
  
 1. enskilds affärs- eller drift- 
  
 2. 
  
 andra ekonomiska 
  
 eller 
  
 förhållanden, uppfinningar eller 
  
 personliga förhållanden för den 
  
 forskningsresultat, 
  
 om det 
  
 kan 
  
 som har trätt i affärsförbindelse 
  
 antas att den enskilde lider ska- 
  
 eller 
  
 liknande 
  
 förbindelse 
  
 med 
  
 da om uppgiften röjs, 
  
 den som är föremål för verk- 
  
 2. 
  
 andra 
  
 ekonomiska 
  
 eller 
  
 samheten. 
  
 personliga förhållanden för den 
  
 som har trätt i affärsförbindelse 
  
 eller 
  
 liknande 
  
 förbindelse 
  
 med 
  
 den som är föremål för verk- 
  
 samheten. 
  
 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. 
 Denna lag träder i kraft den 
  
 2  
 Senaste lydelse 1995:490. 
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 5 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor 
  
 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 2 § och 10 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 kap. 
 I syfte att skydda och rädda befolkningen och civil egendom från verkningar av krig skall kommunens organisation för räddningstjänst under höjd be- redskap, utöver vad som i övrigt framgår av denna lag, ansvara för 
  
 1. 
  
 upptäckande, utmärkning och röjning av farliga områden, 
  
 2. 
  
 indikering, sanering och andra åtgärder för skydd mot kärnvapen och kemiska strids- medel, 
  
 3. 
  
 kompletterande åtgärder som är nödvändiga för att verk- samhet enligt denna paragraf skall kunna fullgöras. 
  
 Personal inom kommunens organisation för räddningstjänst skall under samma tid delta i åtgärder för första hjälp åt och transport av skadade  
 samt för befolkningsskydd. 
  
 2§ 
 I syfte att skydda och rädda befolkningen och civil egendom från verkningar av krig skall kommunens organisation för räddningstjänst under höjd be- redskap, utöver vad som i övrigt framgår av denna lag, ansvara för 
  
 1. 
  
 upptäckande, utmärkning och röjning av farliga områden, 
  
 2. 
  
 indikering, sanering och andra åtgärder för skydd mot kärnvapen och kemiska strids- medel, 
  
 3. 
  
 kompletterande åtgärder som är nödvändiga för att verk- samhet enligt denna paragraf skall kunna fullgöras. 
  
 Personal inom kommunens organisation för räddningstjänst skall under samma tid delta i åtgärder för första hjälp åt och transport av skadade.  
 Personalen skall vid behov även delta i andra åtgärder, om de kan anses hän- förliga till civilförsvar enligt tilläggsprotokoll I den 8 juni 1977 till Genèvekonventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internationella väp- 
  
 42 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 Vad som gäller vid kommunal räddningstjänst skall gälla även när personalen inom kommu- nens organisation för rädd- ningstjänst utför uppgifter en- ligt första och andra styckena. 
 nade konflikter. 
 Vad som gäller vid kommunal räddningstjänst skall gälla även när personalen inom kommu- nens organisation för rädd- ningstjänst utför uppgifter en- ligt första och andra styckena. 
 10 kap. 
 Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får besluta att fysiska eller juri- diska personer skall medverka vid övningar av betydelse för  
 befolkningsskyddet eller  
 den räddningstjänst som skall bedri- vas under höjd beredskap. 
 2 § 
 Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får besluta att fysiska eller juri- diska personer skall medverka vid övningar av betydelse för den räddningstjänst som skall bedrivas under höjd beredskap. 
 Denna lag träder i kraft den 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i elberedsklapslagen (1997:288) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om elberedskapslagen (1997:288) att 2 § tredje stycket skall upphöra att gälla den 0000. 
 44 
  
 Respektive landstingsstyrelse ansvarar dock för att bered- skapsförberedelserna får en en- hetlig inriktning och genomförs på ett ändamålsenligt sätt enligt 
  
 3 kap. 1 § lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära hän- delser i fredstid och höjd bered- skap 
  
 . Under höjd beredskap an- svarar respektive landstingssty- relse för ledningen av hälso- och sjukvården enligt  
  
 3 kap. 2 § and- ra stycket  
  
 samma lag. 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 7 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1995:1285) om försöksverksamhet med gemensam nämnd för flera landsting 
 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1995:1285) om försöksverk- samhet med gemensam nämnd för flera landsting skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
 Två eller flera landsting får tillsätta en gemensam nämnd för att fullgöra den ledning av hälso- och sjukvården som anges i 10 § häl- so- och sjukvårdslagen (1982:763). 
 Respektive landstingsstyrelse ansvarar dock för att bered- skapsförberedelserna får en en- hetlig inriktning och genomförs på ett ändamålsenligt sätt enligt 
 2 kap. 1 § lagen (1994:1720) om civilt försvar.  
 Under höjd bered- skap ansvarar respektive lands- tingsstyrelse för ledningen av hälso- och sjukvården enligt  
 3 kap. 2 §  
 samma lag. 
  
 Med landsting avses även de kommuner som inte tillhör något landsting. 
 Denna lag träder i kraft den 
 45 
  
 Föreskrifter om kommuners och landstings organisation och befogenheter vid extraordinära händelser i fredstid finns i  
  
 lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för ex- traordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 8 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i kommunallagen (1991:900) 
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § och 3 kap. 3a § kommunallagen (1991:900) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 3 § 
 3 
  
 Föreskrifter om indelningsändringar finns i lagen (1979:411) om ändringar i Sveriges indelning i kommuner och landsting. 
 Föreskrifter om den kommunala organisationen under krig eller krigsfara finns i lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigs- fara m.m. 
 Föreskrifter om kommuners och landstings organisation och befogenheter vid extraordinära händelser i fredstid finns i  
 lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommu- ner och landsting. 
  
 3 kap. 
 3a§ 
 4 
  
 Kommuner och landsting får genom en gemensam nämnd full- 
  
 göra uppgifter enligt 3 §. 
  
 En gemensam nämnd får full- 
  
 En gemensam nämnd får full- 
  
 göra uppgifter för vilka det en- 
  
 göra uppgifter för vilka det en- 
  
 ligt särskilda författningar skall 
  
 ligt särskilda författningar skall 
  
 finnas en eller flera nämnder i 
  
 finnas en eller flera nämnder i 
  
 varje kommun eller landsting. 
  
 varje kommun eller landsting. 
  
 Sådana uppgifter som kommun- 
  
 Sådana uppgifter som kommun- 
  
 eller landstingsstyrelsen har en- 
  
 eller landstingsstyrelsen har en- 
  
 3 
  
 Senaste lydelse 2002:835. 
  
 4 
  
 Senaste lydelse 2003:196. 
  
 46 
 SOU 2004:134 Författningsförslag 
  
 ligt  
 lagen (1994:1720) om civilt 
  
 ligt  
 lagen (0000:000) om kom- 
  
 försvar  
 får dock inte fullgöras av 
  
 munernas och landstingens åtgär- 
  
 en gemensam nämnd. 
  
 der för extraordinära händelser i 
  
 fredstid och höjd beredskap  
 får 
  
 dock inte fullgöras av en gemen- 
  
 sam nämnd. 
  
 Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. 
 En gemensam nämnd tillsätts i någon av de samverkande kom- munerna eller landstingen och ingår i denna kommuns eller detta landstings organisation. 
 Denna lag träder i kraft den .. 
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 9 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i begravningslagen (1990:1144) 
 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 3 och 4 §§ begravningslagen (1990:1144) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 kap. 
  
 3§ 
 5 
  
 En församling som är hu- 
  
 En församling som är hu- 
  
 vudman för 
  
 begravningsverk- 
  
 vudman 
  
 för 
  
 begravningsverk- 
  
 samheten skall vidta de bered- 
  
 samheten skall vidta de bered- 
  
 skapsförberedelser 
  
 som 
  
 behövs 
  
 skapsförberedelser 
  
 som 
  
 behövs 
  
 för 
  
 denna 
  
 verksamhet 
  
 under 
  
 för denna 
  
 verksamhet 
  
 under 
  
 höjd beredskap. 
  
 höjd beredskap. 
  
 Bestämmelser om vilket an- 
  
 Bestämmelser om vilket an- 
  
 svar kommuner i detta sam- 
  
 svar kommuner i detta sam- 
  
 manhang har inom det civila 
  
 manhang har inom det civila 
  
 försvaret 
  
 finns 
  
 i 
  
 lagen 
  
 försvaret 
  
 finns 
  
 i 
  
 lagen 
  
 (1994:1720) om civilt försvar. 
  
 (0000:000) 
  
 om 
  
 kommunernas 
  
 och landstingens åtgärder för ex- 
  
 traordinära 
  
 händelser i 
  
 fredstid 
  
 och höjd beredskap 
 . 
  
 4 § 
 6 
  
 Skyldigheten att lämna upp- 
  
 Skyldigheten att lämna upp- 
  
 lysningar m.m. enligt  
 8 kap. 13 § 
  
 lysningar m.m. enligt  
 6 kap. 1 § 
  
 andra stycket och 14 § lagen 
  
 andra stycket och 2 § lagen 
  
 (1994:1720) 
  
 om 
  
 civilt 
  
 försvar 
  
 (0000:000) 
  
 om 
  
 kommunernas 
  
 gäller för huvudman och annan 
  
 och landstingens åtgärder för ex- 
  
 församling som innehar en eller 
  
 traordinära 
  
 händelser i 
  
 fredstid 
  
 flera 
  
 allmänna 
  
 begravningsplat- 
  
 och höjd beredskap  
 gäller för hu- 
  
 ser. 
  
 vudman 
  
 och 
  
 annan församling 
  
 som innehar en eller flera all- 
  
 männa begravningsplatser. 
  
 5 
  
 Senaste lydelse 1999:943. 
  
 6 
  
 Senaste lydelse 1999:943. 
  
 48 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 Denna lag träder i kraft den.. 
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:134 
  
 10 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) 
 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 12 § plan- och bygglagen (1987:10) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 kap 
  
 12 § 
 7 
  
 Om det krävs en sådan bygg- 
  
 Om det krävs en sådan bygg- 
  
 felsförsäkring 
  
 eller ett 
  
 sådant 
  
 felsförsäkring 
  
 eller ett 
  
 sådant 
  
 färdigställandeskydd som avses i 
  
 färdigställandeskydd som avses i 
  
 lagen (1993:320) om byggfels- 
  
 lagen (1993:320) om byggfels- 
  
 försäkring m.m., får byggnads- 
  
 försäkring m.m., får byggnads- 
  
 arbetena 
  
 inte 
  
 påbörjas 
  
 förrän 
  
 arbetena 
  
 inte 
  
 påbörjas 
  
 förrän 
  
 bevis om försäkringen respekti- 
  
 bevis om försäkringen respekti- 
  
 ve färdigställandeskyddet har 
  
 ve färdigställandeskyddet har 
  
 visats upp för byggnads- 
  
 visats upp för byggnads- 
  
 nämnden. 
  
 Motsvarande 
  
 gäller, 
  
 nämnden. 
  
 Motsvarande 
  
 gäller, 
  
 om det krävs ett besked om 
  
 om det krävs ett besked om 
  
 skyddsrum enligt  
 6 kap. 8 § la- 
  
 skyddsrum enligt  
 3 kap. 4 § la- 
  
 gen (1994:1720) om civilt för- 
  
 gen (0000:000) om skyddsrum. 
  
 svar. 
  
 I de fall en rivningsplan skall finnas enligt 4 §, får rivningsarbe- tena inte påbörjas förrän byggnadsnämnden godkänt rivningspla- nen. 
 Denna lag träder i kraft den 
  
 7  
 Senaste lydelse 2004:551. 
 50 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningsförslag 
  
 11 
  
 Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
  
 Härigenom föreskrivs att 4a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 a § 
 8 
  
 Kommuner och landsting får 
  
 Kommuner och landsting får 
  
 på begäran ställa hälso- och 
  
 på begäran ställa hälso- och 
  
 sjukvårdsresurser till förfogande 
  
 sjukvårdsresurser till förfogande 
  
 för att bistå en annan kommun 
  
 för att bistå en annan kommun 
  
 eller ett annat landsting som 
  
 eller ett annat landsting som 
  
 drabbats av en sådan extraordi- 
  
 drabbats av en sådan extraordi- 
  
 när händelse i fredstid som avses 
  
 när händelse i fredstid som avses 
  
 i  
 lagen (2002:833) om extra- 
  
 i  
 lagen (0000:000) om kommu- 
  
 ordinära händelser i fredstid hos 
  
 nernas och landstingens åtgärder 
  
 kommuner och landsting 
 . Vid 
  
 för 
  
 extraordinära 
  
 händelser i 
  
 sådant bistånd skall personer 
  
 fredstid och höjd beredskap 
 . Vid 
  
 som tas emot från en annan 
  
 sådant bistånd skall personer 
  
 kommun eller ett annat lands- 
  
 som tas emot från en annan 
  
 ting 
  
 omfattas av 
  
 kommunens 
  
 kommun eller ett annat lands- 
  
 och 
  
 landstingets 
  
 skyldigheter 
  
 ting 
  
 omfattas av 
  
 kommunens 
  
 enligt denna lag. 
  
 och 
  
 landstingets 
  
 skyldigheter 
  
 enligt denna lag. 
  
 Om bistånd har lämnats har kommunen eller landstinget rätt till skälig ersättning av den kommun eller det landsting som drabbats av den extraordinära händelsen. 
 Denna lag träder i kraft den. 
  
 8  
 Införd genom lag 2002:834. 
 51 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 1.1 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningens direktiv (dir. 2004:17) beslöts av regeringen den 12 februari 2004. Direktiven återges i sin helhet i  
 bilaga 1 
 . 
 Utredningens uppdrag är att göra en översyn av lagen (1994:1720) om civilt försvar. Huvudsyftet med uppdraget är att tillskapa en lagstiftning som är anpassad till gällande planeringsin- riktning för det civila försvaret och rådande omvärldsläge. Som förutsättning skall gälla att innebörden av begreppet civilt försvar inte skall ändras. En utgångspunkt skall vara att det även fortsätt- ningsvis behövs regler för kommuners och landstings planering inför höjd beredskap. I uppdraget ingår att se över möjligheten till en minskad detaljreglering och bedöma om det är en lämplig lös- ning, att som nu reglera planering inför höjd beredskap och extra- ordinära händelser i fredstid i olika lagar. Slutligen skall utred- ningen redovisa hur de internationella överenskommelserna som Sverige anslutit sig till påverkar nuvarande regler om civilt försvar. 
  
 1.2 
  
 Bakgrund 
  
 Totalförsvar definieras i lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap som den verksamhet som behövs för att förbereda Sverige för krig. Under högsta beredskap är totalförsvar all sam- hällsverksamhet som då skall bedrivas. Totalförsvaret består av mi- litär verksamhet (militärt försvar) och civil verksamhet (civilt för- svar). I fredstid är civilt försvar den verksamhet som genomförs för att höja samhällets förmåga att motstå ett väpnat angrepp. Det ci- vila försvaret är alltså den verksamhet som ett flertal aktörer genomför i syfte att komplettera det fredstida samhällets förmåga. 
 Lagen (1994:1720) om civilt försvar trädde i kraft den 1 juli 1995. I lagen regleras kommunernas och landstingens uppgifter 
 53 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2004:134 
  
 inom det civila försvaret. Lagen innehåller också bestämmelser om hemskydd, verkskydd och befolkningsskydd. Lagen kompletteras av förordningen (1995:128) om civilt försvar. 
  
 1.2.1 
  
 Ett nytt planeringssystem 
  
 Sedan lagen om civilt försvar trädde i kraft har det skett viktiga för- ändringar i planeringsförutsättningarna för det civila försvaret. Pla- neringsinriktningen avser numera en betydligt bredare hotbild än tidigare. En ominriktning påbörjades i och med 1996 års försvars- beslut. Centralt i dag är att en helhetssyn skall prägla samhällets satsningar och åtgärder för att förebygga och hantera hot och ris- ker såväl i fred som i krig. Regeringen har i propositionerna Fort- satt förnyelse av totalförsvaret (prop. 2001/02:10) och Samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158) redovisat en plane- ringsinriktning som innebär en samordning av planeringen av be- redskapen för svåra påfrestningar på samhället i fred med plane- ringen för höjd beredskap. I propositionerna behandlas grund- strukturen för krishanteringen i samhället samt en ny planerings- struktur med preciserade ansvarsförhållanden vid höjd beredskap. 
  
 1.2.2 
  
 Det säkerhetspolitiska läget 
  
 Sedan lagen om civilt försvar trädde i kraft har det säkerhetspoli- tiska läget förbättrats. I propositionen Vårt framtida försvar (prop. 2004/05:5) har regeringen redovisat sin bedömning av det rådande säkerhetspolitiska läget. Bedömningen är att ett enskilt militärt väpnat angrepp i alla dess former från en annan stat direkt mot Sverige är osannolikt under överskådlig tid (minst en tioårsperiod). Incidenter kopplade till territoriell integritet har dock bedömts inte kunna uteslutas, inte heller att ett militärt hot mot Sveriges frihet och självständighet skulle kunna uppstå i framtiden. 
  
 1.2.3 
  
 Ny lagstiftning av intresse i sammanhanget 
  
 Några viktiga nya författningar har tillkommit sedan lagen om ci- vilt försvar trädde i kraft. Förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap trädde i kraft den 1 juli 2002 och ersatte då beredskapsförordningen (1993:242). Lagen 
 54 
  
 SOU 2004:134 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting trädde i kraft den 1 januari 2003. Den 1 januari 2004 trädde lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor i kraft, vilka ersatte räddningstjänstlagen (1986:1102) och räddningstjänstförordningen (1986:1107). 
  
 1.2.4 
  
 En ny överenskommelse med kommunerna 
  
 Enligt lagen om civilt försvar skall staten betala ersättning till kommunerna för deras kostnader för de beredskapsförberedelser som behövs för kommunernas verksamhet under höjd beredskap. I samband med tillkomsten av lagen om civilt försvar träffade staten och Svenska Kommunförbundet år 1994 en överenskommelse som styr fördelningen av medel till kommunerna. Överenskommelsen grundas på en föråldrad hotbild och är inte längre relevant. En ny överenskommelse har därför träffats den 23 juni 2004 mellan staten och Svenska Kommunförbundet om kommunernas uppgifter och ersättning vid fredstida krishantering och uppgifter för höjd bered- skap. 
 Den nya överenskommelsen innebär att kommunernas uppgifter i krisberedskapen anpassas till den breddade hotbild som samhället möter i dag. Genom överenskommelsen åtar sig kommunerna att genomföra risk- och sårbarhetsanalyser för all verksamhet som måste upprätthållas vid en extraordinär händelse i fredstid samt att verka för en samordning av statens, landstingets, företags och or- ganisationers förberedelser för hanteringen av en extraordinär hän- delse. Dessutom innebär överenskommelsen att kommunen åtar sig att regelbundet utbilda och öva politikerna och tjänstemännen inom kommunen, så att dessa kan lösa sina uppgifter på krishan- teringsområdet. 
  
 1.3 
  
 Behovet av en översyn – utgångspunkter för uppdraget 
  
 Det är mot bakgrund av de ovan redovisade förändringarna på olika områden som utredningen fått uppdraget att se över lagen om civilt försvar. 
 55 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2004:134 
  
 En utgångspunkt enligt direktiven är att utredningen i möjligaste mån skall undvika detaljreglering i lag. I det sammanhanget fram- hålls också att utredningen skall vara uppmärksam på sådana för- enklingar som kan göras som bidrar till att företagens administra- tiva börda underlättas. Vidare pekas i direktiven på att en genom- gång bör göras av de begrepp som används. En analys behöver gö- ras av om det finns bestämmelser som bör upphävas eller flyttas till andra författningar. I direktiven tas som exempel härpå upp hem- skydd, verkskydd och befolkningsskydd. 
 Med befolkningsskydd avses åtgärder för att skydda befolk- ningen och civil egendom från krigets verkningar. Exempel på så- dana åtgärder är utrymning och inkvartering, tillhandahållande och iordningställande av skyddsrum och skyddade utrymmen, tillhan- dahållande av andningsskydd, mörkläggning samt information om självskydd. 
 Skyddsrumsbyggandet har numera i princip upphört. Krisbered- skapsmyndigheten har i regleringsbrevet för 2003 fått i uppdrag att i samverkan med berörda myndigheter utreda och lämna förslag på hur befolkningsskyddet för det civila försvaret bör utvecklas och förändras sett utifrån det helhetsperspektiv samt möjligheten till anpassning som regeringen uttalade i de ovan nämnda propositio- nerna Fortsatt förnyelse av totalförsvaret och Samhällets säkerhet och beredskap. Uppdraget redovisades den 16 januari 2004. 
 Enligt direktiven skall utredningen överväga om det som i dag menas med befolkningsskydd skall regleras i lagen om civilt försvar eller i annan författning och om begreppets innehåll samt dess be- nämning skall förändras. 
 När det gäller reglerna om utrymning och inkvartering anges i direktiven att utredningen skall överväga om bestämmelserna be- höver finnas i lagen. 
 Slutligen skall utredningen överväga om det är motiverat att kommunerna har hemskyddsorganisationer. 
  
 1.4 
  
 Utredningens arbete 
  
 Utredningen har haft sju sammanträden, varav ett i internatform. Under arbetets gång har utredningen samrått med Försvarsmakten, Krisberedskapsmyndigheten, Statens räddningsverk, Styrelsen för psykologiskt försvar, Totalförsvarets forskningsinstitut, Socialsty- relsen, Rikspolisstyrelsen, Svenska Kommunförbundet och Lands- 
 56 
  
 SOU 2004:134 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 tingsförbundet. Vidare har utredningen, genom den särskilde utre- daren och sekreteraren, besökt Växjö, Uppsala och Gotlands kommuner och sammanträffat med beredskapsansvariga tjänste- män. Dessutom har ett möte med representanter för Civilför- svarsförbundet ägt rum. 
 Regeringen har den 25 november 2004 beslutat att överlämna en rapport till utredningen som behandlar landstingens uppgifter vid höjd beredskap och sådana extraordinära händelser som kan be- tecknas som svåra påfrestningar på samhället i fred. Rapporten, som skall utgöra ett underlag för utredningens ställningstaganden, har på regeringens uppdrag utarbetats av Krisberedskapsmyndig- heten i medverkan med Landstingsförbundet och efter samråd med Socialstyrelsen. 
 57 
  
 2 
  
 Statsmakternas syn på den fortsatta utvecklingen av den samlade krisberedskapen 
  
 Regeringen har redovisat sin syn på den fortsatta utvecklingen av den samlade krisberedskapen i samband med sitt förslag till den försvarspolitiska inriktningen i propositionen 2004/05:5 – Vårt framtida försvar. 
 1 
  
 Regeringen konstaterar inledningsvis att behoven av åtgärder förändras när hot och risker inte längre är förknippade med militära väpnade angrepp utan det i stället är fråga om andra hot och risker mot samhället i fred. Därefter redovisar regeringen vilka konse- kvenser den förändrade hotbilden får för det civila försvaret. Sam- tidigt förutskickar regeringen att den avser att återkomma till vilka åtgärder i fred som det finns behov av för att kunna möta en för- ändrad hotbild i en proposition hösten 2005. 
 Regeringen framhåller inledningsvis, att krishanteringsförmågan i samhället skapas med utgångspunkt i de åtgärder som vidtas i den normala fredsverksamheten och att kompletterande åtgärder där- utöver vidtas för beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred samt för att kunna motstå krig. Därefter konstateras att strukturen för krishantering, med ansvarsprincipen som grund, bygger på ett tydligt myndighets och områdesansvar. 
 Regeringen lämnar därefter en redogörelse för den förändrade planeringsinriktning som inletts. En ny planeringsstruktur för svåra påfrestningar på samhället i fred och för höjd beredskap infördes under 2002. Behovet av en förändring motiverades med det nya sä- kerhetspolitiska läget och en förändrad hot- och riskbild. Gemen- sam planering inom avgränsade samverkansområden ersatte den funktionsindelning som tidigare hade gällt. I samverkansområdena planeras och samordnas verksamheter som anses särskilt viktiga för samhällets förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred och höjd beredskap. Inom respektive samverkansområde finns det inbördes samband mellan myndigheters verksamheter och 
  
 1  
 Se prop. 2004/05:5 sid. 208 ff. 
 59 
  
 Statsmakternas syn på den fortsatta utvecklingen av den samlade krisberedskapen 
  
 SOU 2004:134 
  
 ansvar som är väsentliga att beakta. För att stärka samordningen av vidtagna beredskapsåtgärder utökades användningen av anslaget för det civila försvaret 2003 till att även omfatta insatser som stärker samhällets förmåga mot svåra påfrestningar på samhället i fred Berg förutsättning att åtgärderna på ett väsentligt sätt även ökar förmågan under höjd beredskap. 
 Regeringen uttalar därefter att reformeringen av den civila bered- skapen skall fortsätta. Uttalandet görs mot bakgrund av den säker- hetspolitiska utvecklingen, som Försvarsberedningen redogjort för i sina senaste rapporter. Försvarsberedningen konstaterar i dessa, att ett militärt väpnat angrepp i alla dess former från annan stat di- rekt mot Sverige är osannolikt under överskådlig tid. Kränkningar mot den territoriella integriteten och incidenter kan dock inte ute- slutas. Samtidigt har terroristattackerna i USA den 11 september 2001 och Madrid den 11 mars 2004 samt självmordsbombarna i Mellanöstern visat hur sårbart samhället är. Idag kan inget land dra sig undan och undgå att påverkas av världsutvecklingen. Den tek- niska infrastrukturen, som det öppna och moderna samhället är beroende av, är i ökad grad transnationell och därmed en del av den gemensamma sårbarheten. 
 Regeringen konstaterar därefter att förskjutningen av tyngd- punkten mot fredstida händelser har medfört att den önskvärda förmågan alltmer går utanför vad som i traditionell mening varit försvarspolitik. Därefter anför regeringen att de nu aktuella ris- kerna och hotens art gör att åtgärder för att få bästa effekt snarare behöver vidtas inom det politikområde till vilket en verksamhet normalt hör och inom ramen för svåra påfrestningar på samhället i fred än inom ramen för totalförsvaret. 
 Regeringen redovisar därefter sin syn på hur strukturen för sam- hällets krishanteringssystem bör vara utformat och anför följande. 
 Den övervägande delen av samhällets samlade säkerhet och beredskap skapas inom ramen för det löpande arbete som utförs av myndigheter, kommuner, landsting, företag och olika organisationer i deras vardag- liga gärning. Den robusthet och förmåga att agera om något händer som på detta sätt byggs in i samhället utgör grunden för samhällets samlade säkerhet. 
 Vissa katastrofer och andra mycket extrema situationer kan få kon- sekvenser av en sådan dignitet att de utgör hot mot grundläggande värden i samhället, hotar befolkningens liv eller hälsa samt kan få mil- jömässiga eller ekonomiska konsekvenser. I propositionen Samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158) s. 72 angavs att en svår påfrestning inte utgör en enskild händelse i sig, exempelvis en olycka, 
 60 
 SOU 2004:134 Statsmakternas syn på den fortsatta utvecklingen av den samlade krisberedskapen 
 ett sabotage osv., utan är ett tillstånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig eller trappas upp till att omfatta flera delar av samhället. Tillståndet är av sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktigare samhällsfunktioner eller att det hotar grundläg- gande värden av olika slag i samhället och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att hantera situationen och därmed begränsa konsekvenserna. 
 Grundprincipen är att denna typ av händelser även i fortsättningen skall klaras inom ramen för respektive verksamhets ordinarie ansvar. Vissa sådana händelser kan komma att ställa extra höga krav bl.a. på samverkan och samordning på ett sätt som det inte rimligtvis kan be- gäras att varje myndighet m.fl. skall förbereda sig inför i sin vardagliga verksamhet. Därutöver kan även andra åtgärder behöva vidtas för att förstärka samhällets förmåga att kunna hantera denna typ av situatio- ner och händelser. 
 Regeringen konstaterar därefter att Krisberedskapsmyndigheten den 26 februari 2004 i sitt underlag – Nya villkor för samhällets beredskap – redovisat slutsatser som i stort överensstämmer med regeringens ståndpunkter. 
 Krisberedskapsmyndigheten redovisar i sin rapport inom vilka områden och i vilken omfattning en särskild förstärkt fredstida förmåga behövs vid svåra påfrestningar på samhället i fred. En så- dan förmåga skall kunna hantera ett brett spektrum av mycket all- varliga händelser som sinsemellan har mycket olika karaktär. Inom beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred bör man utgå från att dessa händelser kan inträffa oväntat och mer eller mindre utan förvarning. I flera fall kan kravet vara att en tillräcklig förmåga skall kunna vara utvecklad inom några få timmar. 
 Enligt regeringen är det nödvändigt att eftersträva en generell förmåga att förebygga och hantera händelser som kan leda till svåra påfrestningar på samhället i fred. Nya hot och risker kräver föränd- rad verksamhet. Vissa åtgärder kan behöva vidtas för att förstärka samhällets förmåga att kunna hantera situationer och händelser som, utan att direkt hota landets fred och självständighet, likväl hotar befolkningens liv eller hälsa eller stora miljömässiga eller ekonomiska värden och ytterst hotar grundläggande värden i sam- hället. 
 Regeringen har tidigare angett att de medel som satsats på det ci- vila försvaret även skall vara till nytta för samhällets förmåga att hantera fredstida kriser av stor omfattning, svåra påfrestningar på samhället i fred. För dessa ändamål har riksdagen årligen anvisat ett anslag för det civila försvaret. När hotbilden alltmer förskjuts från 
 61 
  
 Statsmakternas syn på den fortsatta utvecklingen av den samlade krisberedskapen 
  
 SOU 2004:134 
  
 väpnade militära hot mot andra fredstida hot i samhället bedömer regeringen att de åtgärder som är nödvändiga att genomföra för att kunna hantera en svår påfrestning på samhället i fred nu bör ställas i fokus. 
 Regeringen framhåller att processen för att kunna skapa tillräck- lig förmåga kräver ett långsiktigt arbete hos myndigheter, kommu- ner, landsting, organisationer och näringsliv där de åtgärder som ger högst effekt för samhällets krishanteringsförmåga vid en svår påfrestning på samhället i fred kan prioriteras. Enligt regeringen sträcker sig den eftersträvade förmågan över ett stort antal sam- hällsområden där avvägningar och prioriteringar mellan åtgärder kommer att bli nödvändiga. Krisberedskapsmyndigheten har i detta arbete enligt regeringen en av sina viktigaste uppgifter. Som en följd av detta arbete kan samhället totalt sett få en hög krishanter- ingsförmåga. 
 Det långsiktiga arbete som bedrivits inom det civila försvaret har skapat en förmåga att kunna värna civilbefolkningen, säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna och bidra till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp och krig i vår omvärld. Nu sätts de fredstida förhållandena i stället i fokus, men det handlar enligt re- geringen fortfarande om att kunna skydda och värna medborgare genom att skapa ett robust samhälle där de nödvändiga samhälls- funktionerna kan fungera under en situation som motsvarar en svår påfrestning på samhället i fred. En i princip oförändrad ekonomisk ram för krisberedskapshöjande åtgärder kommer enligt regeringen att ge ett betydande bidrag till sådan förmåga. Regeringen framhål- ler dock att de insatser som berörda aktörer gör i vardagen är grun- den för och absolut nödvändiga för att kunna skapa en tillräcklig förmåga. Det handlar om ett långsiktigt arbete som bygger på en helhetssyn. Helhetssynen innebär att aktörerna redan i vardagen beaktar de krav som kan ställas vid mer extrema situationer. 
 Regeringen anger slutligen att den avser att återkomma till vilka behoven är av att förstärka den fredstida förmågan inför svåra på- frestningar på samhället i fred i den proposition som den avser att lägga fram hösten 2005. 
 62 
 3 Vissa författningar av betydelse 
  
 3.1 
  
 Lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap 
  
 Totalförsvar definieras i 1 § lagen om totalförsvar och höjd bered- skap som den verksamhet som behövs för att förbereda Sverige för krig. För att stärka landets försvarsförmåga kan beredskapen höjas. Höjd beredskap är antingen skärpt beredskap eller högsta bered- skap. Under högsta beredskap är totalförsvar all samhällsverksam- het som då skall bedrivas. Totalförsvar består av militär verksamhet (militärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). 
 Totalförsvarsresurserna skall utformas så att de även kan använ- das vid internationella fredsbefrämjande och humanitära insatser och stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra på- frestningar på samhället i fred (2 §). 
 Är Sverige i krig råder högsta beredskap. Är Sverige i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föran- ledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara, får regeringen besluta om skärpt eller högsta beredskap (3 §). Ett sådant beslut får avse en viss del av lan- det eller en viss verksamhet (4 §). När nämnda förhållanden inte längre råder skall regeringen besluta att höjd beredskap inte längre gäller (5 §). 
 Vid höjd beredskap skall kommuner och landsting vidta de sär- skilda åtgärder i fråga om planering och inriktning av verksamhe- ten, tjänstgöring och ledighet för personal samt användning av till- gängliga resurser som är nödvändiga för att de under de rådande förhållandena skall kunna fullgöra sina uppgifter inom totalförsva- ret. Vid höjd beredskap skall de enskilda organisationer och företag som enligt överenskommelse eller på annan grund är skyldiga att fortsätta sin verksamhet i krig vidta de särskilda åtgärder i fråga om planering och inriktning av verksamheten, tjänstgöring och ledig- het för personal samt användning av tillgängliga resurser som är 
 63 
  
 Vissa författningar av betydelse 
  
 SOU 2004:134 
  
 nödvändiga för att de under de rådande förhållandena skall kunna fullgöra dessa skyldigheter (7 §). 
  
 3.2 
  
 Lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting 
  
 Lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kom- muner och landsting trädde i kraft den 1 januari 2003. Syftet med regleringen var att kunna ge särskilda befogenheter till kommun och landsting under extraordinära händelser och att göra det möj- ligt att inrätta en organisation där snabba och effektiva beslutsvägar kunde skapas. 
 Vad som avses med en extra ordinär händelse anges i 1 §. Där sägs att en extra ordinär händelse är en sådan händelse som avviker från det normala, innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. I förarbe- tena till lagen ges exempel på vad som kan utgöra sådana händelser, bl.a. tunnelbygget genom Hallandsåsen, diskoteksbranden i Göte- borg och översvämningarna i Arvika. 
 Regeringen har i motiven till regleringen utvecklat sin syn på vad som utgör en extraordinär händelse i lagens mening. 
 1  
 Enligt reger- ingen handlar det om händelser där någon eller flera viktiga sam- hällsfunktioner som kommuner och landsting ansvar för hotas på ett omfattande sätt. Det kan exempelvis vara hot mot sjukvårds- verksamheten, energiförsörjningen, vatten- och avloppsnätet eller vägnätet. Tillämpningen av lagen aktualiseras vid större olyckshän- delser som hotar liv, hälsa, miljö eller egendom. Det som särskiljer extraordinära händelser från andra händelser är de extraordinära händelsernas stora omfattning och att händelseförloppet är snabbt och svårt att överblicka och därmed kräver snabba beslut av de kommunala organen. Det är alltså händelser som ställer speciella krav på den kommunala organisationen. 
 Vid höjd beredskap skall i stället lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. och lagen (1994:1720) om civilt för- svar tillämpas. För att lagen skall aktualiseras krävs också att hän- delsen avviker från det normala. Växlingar i väderleken, större olyckor m.m. kan påverka och störa kommunens eller landstingets 
  
 1  
 Se prop. 2001/02:184 s. 14 f. 
 64 
  
 SOU 2004:134 
  
 Vissa författningar av betydelse 
  
 verksamhet. Flertalet störningar av mer normal omfattning skall dock kunna hanteras inom ramen för annan lagstiftning. De flesta händelser, även om de är störande och kommer plötsligt, bör enligt regeringens mening inte betraktas som extraordinära händelser. Vad som kan ses som normalt måste avgöras utifrån en helhetsbe- dömning i det enskilda fallet. 
 Regeringen påpekade vidare att med begreppet extraordinära händelser avses till övervägande del något annat än med begreppet svåra påfrestningar på samhället i fred. Med en svår påfrestning av- ses inte en enskild händelse i sig, exempelvis en olycka, ett sabotage osv., utan ett tillstånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig och eskalerar till att omfatta flera delar av samhället. Svåra påfrestningar kan sägas utgöra olika slag av extrema situatio- ner med låg sannolikhet som skiljer sig i sak. Tillståndet är av sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhälls- funktioner eller hotar grundläggande värden av olika slag i samhäl- let och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situationen och därmed begränsa konsekvenserna. Med begreppet extraordinär händelse avses hän- delser av mindre geografisk omfattning, där en kommun eller ett landsting, eller ett par grannkommuner, har drabbats av en kris. Det är händelser som ligger mellan normaltillstånd och höjd bered- skap. En extraordinär händelse kan undantagsvis utgöra en svår påfrestning på samhället i fred. 
 Genom lagen har kommuner och landsting fått en uttrycklig skyldighet att planera för hur de skall kunna hantera extraordinära händelser. I 2 § anges att kommuner och landsting för varje ny mandatperiod skall fastställa en plan för hur de skall hantera extra- ordinära händelser. Enligt 3 § skall det i kommuner och landsting finnas en nämnd för att fullgöra uppgifter under extraordinära hän- delser (krisledningsnämnd). Kommunstyrelsen kan utgöra en sådan nämnd. 
 Krisledningsnämndens verksamhet regleras i  
 4–7 
  §§. Det är ordföranden i krisledningsnämnden eller, om han eller hon har för- hinder, vice ordföranden som bedömer när en extraordinär hän- delse medför att nämnden skall träda i funktion. Ordföranden eller, vid förhinder för denne, vice ordföranden får också besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens av- görande inte kan avvaktas. Sådana beslut skall därefter snarast an- mälas till nämnden (4 §). Krisledningsnämnden får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga 
 65 
  
 Vissa författningar av betydelse 
  
 SOU 2004:134 
  
 nämnder i kommunen eller landstinget i den utsträckning som är nödvändig med hänsyn till den extraordinära händelsens art och omfattning. När förhållandena medger det skall krisledningsnämn- den besluta att de uppgifter som nämnden har övertagit från andra nämnder skall återgå till ordinarie nämnd (5 §). Krisledningsnämn- dens beslut skall anmälas vid närmast följande fullmäktigesam- manträde. Fullmäktige beslutar om omfattningen av redovisningen och formerna för denna (6 §). På detta sätt får fullmäktige möjlig- het att utöva viss tillsyn över krisledningsnämnden. Fullmäktige får också besluta att krisledningsnämndens verksamhet skall upphöra. Om fullmäktige fattar ett sådant beslut återgår de verksamhetsom- råden som krisledningsnämnden har övertagit till ordinarie nämnd (7 §). Detta kan ske när fullmäktige bedömer att det inte längre föreligger en extraordinär händelse. Ett sådant beslut skall föregås av beredning enligt 5 kap. 26 § kommunallagen (1991:900). Något problem torde detta dock inte innebära i praktiken eftersom en så- dan beredning kan gå tämligen snabbt. 
 I lagen ges möjligheter till samarbete över kommun- och lands- tingsgränserna vid en extraordinär händelse. Kommuner och landsting får på begäran bistå andra kommuner och landsting som drabbats av en extraordinär händelse. Härmed görs ett undantag från den s.k. lokaliseringsprincipen. Om bistånd har lämnats har kommunen eller landstinget rätt till skälig ersättning av den andra kommunen eller landstinget. När en enskild persons vistelse i en kommun är föranledd av en extraordinär händelse, gäller vidare att vistelsekommunen har rätt till ersättning från den kommun som drabbats av den extraordinära händelsen (8 §). Slutligen kan näm- nas att kommuner och landsting under en extraordinär händelse får lämna begränsat ekonomiskt stöd till en enskild som drabbats av händelsen (9 §). Däremot innebär bestämmelsen inte någon rättig- het för den enskilde att utkräva stöd. 
  
 3.3 
  
 Förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap 
  
 Myndigheternas ansvar och skyldigheter vid fredstida krishantering och höjd beredskap regleras i förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. I förordningen an- ges bl.a. vilka samverkansområdena är och vilka myndigheter som har ålagts ett särskilt ansvar för fredstida krishantering och höjd 
 66 
  
 SOU 2004:134 
  
 Vissa författningar av betydelse 
  
 beredskap. För den fredstida krishanteringen gäller, enligt 3 §, att myndigheter i syfte att stärka sin krishanteringsfråga årligen skall analysera om det finns sådan sårbarhet och sådana risker inom myndighetens ansvarsområde som synnerligen allvarligt kan för- sämra förmågan till verksamhet inom området. Vid denna analys skall myndigheten särskilt beakta 
  
 1. 
  
 situationer som uppstår hastigt, oväntat och utan förvar- ning, 
  
 2. 
  
 situationer som kräver brådskande beslut och samverkan med andra samhällsorgan, 
  
 3. 
  
 situationer som allvarligt påverkar samhällets funktionsför- måga eller tillgång på nödvändiga resurser, och 
  
 4. 
  
 förmågan att hantera mycket allvarliga situationer inom myndighetens ansvarsområde. 
  
 Myndigheten skall värdera och sammanställa resultatet av arbetet i en risk- och sårbarhetsanalys. Analysen skall lämnas till Regerings- kansliet vid samma tidpunkt som gäller för inlämnande av årsredo- visningen. Det första tillfälle som det blev aktuellt för myndighe- terna att lämna in sina risk- och sårbarhetsanalyser var i samband med inlämnandet av årsredovisningarna under våren 2003. Samtliga statliga myndigheter, med undantag av Regeringskansliet och För- svarsmakten, samt de allmänna försäkringskassorna är skyldiga att lämna in analyser. 
 I propositionen Samhällets säkerhet och beredskap (2001/02:158 s. 38) anges att risk- och sårbarhetsanalysen skall avse sådana till- stånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig eller trappas upp till att omfatta flera delar av samhället. Tillståndet skall vara av en sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situatio- nen och därmed begränsa konsekvenserna. Det är således fredstida kriser av mycket allvarlig karaktär som avses. 
 I 4 § regleras det särskilda ansvar för fredstida krishantering som ålagts vissa myndigheter. Dessa myndigheter skall planera och vidta förberedelser för att förebygga, motverka och begränsa identifierad sårbarhet och risker inom aktuellt samverkansområde. Myndighe- terna skall därvid särskilt bl.a. samverka med länsstyrelserna i deras roll som områdesansvarig myndighet samt med övriga statliga 
 67 
 Vissa författningar av betydelse SOU 2004:134 
 myndigheter, kommuner, landsting, sammanslutningar och när- ingsidkare som är berörda. 
 I förordningen regleras även beredskapsplanering och åtgärder vid höjd beredskap  
 (6–21 
  §§). Härmed avses höjd beredskap inför en eventuell krigssituation. Även i dessa fall skall risk- och sårbar- hetsanalyser genomföras (8 §). 
 68 
  
 4 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering och åtgärder vid höjd beredskap 
  
 Utredningens uppgift är att göra en översyn av lagen om civilt för- svar och utarbeta förslag till de författningsändringar som kan be- höva göras. Huvudsyftet med översynen är att anpassa lagstift- ningen till den nya planeringsinriktningen för civilt försvar och nu rådande omvärldsläge. Utgångspunkten för översynen skall vara att det även fortsättningsvis behövs regler för kommuners och lands- tings planering inför höjd beredskap. 
 Närmare bestämmelser om kommuners och landstings planering m.m. inför höjd beredskap och extraordinära händelser som kan betecknas som svåra påfrestningar på samhället i fred finns i lagen om civilt försvar och lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Enligt direktiven skall utredningen överväga om detta är en lämplig lösning. 
 Utredningen skall i sitt arbete beakta den överenskommelse som träffats mellan staten och Svenska Kommunförbundet den 23 juni 2004 och föreslå de författningsändringar som denna kan motivera 
  
 4.1 
  
 Aktuell lagstiftning på området 
  
 Bestämmelser om kommunernas och landstingens beredskapsför- beredelser och om deras verksamhet under höjd beredskap finns i 2 och 3 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 I lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting finns bestämmelser om kommunernas och landstingens ansvar och organisation vid extraordinära händel- ser i fredstid. 
 69 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 4.1.1 
  
 Beredskapsförberedelser och verksamhet under höjd beredskap 
  
 Beredskapsförberedelser enligt lagen om civilt försvar 
 Bestämmelser om kommunernas och landstingens beredskapsför- beredelser finns i 2 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Enligt  
 1 § första stycket  
 skall kommunerna och landstingen vidta de beredskapsförberedelser som behövs för deras respektive verk- samhet under höjd beredskap. I bestämmelsen fastslås kommuner- nas och landstingens ansvar för att den egna verksamheten under allvarliga kriser eller krig redan i fred har förberetts i den omfatt- ning som behövs. Bland de beredskapsförberedelser som åsyftas kan nämnas planläggning av verksamheten under höjd beredskap, utbildning samt anskaffning av ledningsplatser, skyddade uppe- hållsplatser och andra anläggningar som behövs för det civila för- svaret. Bestämmelsen syftar alltså på alla de olika typer av förbere- delser som är nödvändiga för att en kommuns verksamhet skall fungera under de svåra förhållanden som kan råda under krig. 
 Landstingen skall på motsvarande sätt genomföra de bered- skapsförberedelser som behövs för att under allvarliga kriser och i krig kunna upprätthålla hälso- och sjukvård och den övriga verk- samhet som landstinget skall bedriva enligt annan lagstiftning. Ex- empel på sådan övrig verksamhet är omsorgsverksamheten, som i likhet med hälso- och sjukvården har en nära koppling till kommu- nernas ansvar för socialtjänsten. 
 I förordningen (1995:128) om civilt försvar har regeringen före- skrivit närmare bestämmelser om verkställigheten av lagen om ci- vilt försvar. Beträffande beredskapsförberedelser föreskrivs att var- je kommun och landsting skall ha de planer som behövs för verk- samheten under höjd beredskap. Dessa skall innehålla uppgifter om den verksamhet som är avsedd att bedrivas under höjd beredskap. Av planerna skall också framgå krigsorganisationen, den personal som skall tjänstgöra i denna och vad som i övrigt behövs för att kommunen eller landstinget skall kunna höja sin beredskap och bedriva verksamheten under höjd beredskap. Planeringen skall avse såväl beredskapshöjningar efter hand som omedelbart intagande av högsta beredskap. 
 Enligt vad utredningen erfarit genom bl.a. sina besök i kommu- nerna har dessa under de senaste åren inte i någon nämnvärd ut- 
 70 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 sträckning lagt ned något arbete på att uppdatera sina planer för höjd beredskap. 
 I  
 1 § andra stycket  
 slås fast att det är kommunstyrelsen och landstingsstyrelsen inom respektive organisation som har det yt- tersta ansvaret för att beredskapsförberedelserna kommer till stånd och genomförs på ett ändamålsenligt sätt samt att de får en enhetlig inriktning. 
 Samverkansskyldigheten, som regleras i 1 §  
 tredje stycket 
 , innebär att beredskapsförberedelserna skall genomföras i samverkan med berörda statliga myndigheter, kommuner och landsting. Genom bestämmelsen åläggs kommunerna och landstingen att samordna sina beredskapsförberedelser med motsvarande förberedelser hos de myndigheter, kommuner och landsting som på något sätt kom- mer i beröring med den egna organisationen. Syftet med denna samverkan är att beredskapsförberedelserna skall få bästa möjliga effekt samtidigt som dubbelarbete och onödiga kostnader undviks. 
 Enligt  
 2 §  
 skall kommunen verka för att beredskapsförberedel- serna för den civila verksamhet som bedrivs i kommunen av statliga myndigheter, landstinget samt organisationer och företag får en enhetlig inriktning och för att samverkan kommer till stånd mellan dem. Detta gäller dock endast i fråga om sådan verksamhet som är inriktad på kommunen. 
 Genom bestämmelsen har kommunen fått en sammanhållande roll. Samverkansansvaret gäller inte enbart med avseende på kom- munens egen verksamhet utan också mellan olika myndigheter eller organisationer samt dessa sinsemellan. Kommunstyrelsen har inte givits någon direktivrätt för att kunna fullgöra denna skyldighet. I stället får kommunstyrelsen försöka få till stånd samråd mellan kommunen och berörda organ och mellan organen sinsemellan och på olika sätt verka för en samordnad inriktning av beredskapsförbe- redelserna. När det är frågan om statliga myndigheter och landsting är det endast den verksamhet som bedrivs med inriktning på kom- munens verksamhet som avses. Kommunen har givetvis inget an- svar för rikstäckande eller regional verksamhet som en statlig myn- dighet bedriver. 
 Enligt  
 4 §  
 skall varje kommun och landsting medverka i sådan utbildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna och som genomförs av något annat sådant organ eller av en statlig myndig- het och som berör kommunen eller landstinget. Enligt förord- ningen om civilt försvar har varje kommun och landsting dessutom en skyldighet att se till att de förtroendevalda och den personal 
 71 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 som skall ingå i krigsorganisationen får den utbildning som behövs för verksamheten under höjd beredskap. 
 I  
 5 §  
 föreskrivs att kommunen skall hålla den myndighet som re- geringen bestämmer underrättad om de beredskapsförberedelser som vidtagits och om de övriga förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen. Enligt förordningen om civilt för- svar skall underrättelserna lämnas till länsstyrelsen. 
 Kommunerna får sitt underlag för beredskapsåtgärderna på lokal nivå från staten i form av övergripande mål och andra planerings- förutsättningar. Det är länsstyrelsen som upprätthåller en fortlö- pande dialog med kommunerna om beredskapsfrågorna och andra förhållanden som har betydelse för det civila försvaret. Denna dia- log skall möjliggöra samlade redovisningar och bedömningar av beredskapsläget på regional och central nivå. De statliga myndig- heterna på central nivå ger länsstyrelserna det underlag som behövs för att kunna genomföra dialogen med kommunerna. 
 Enligt  
 6 §  
 har kommuner rätt till ersättning av staten för sådana beredskapsförberedelser som de ålagts att utföra enligt ovan redo- visade bestämmelser. Ersättningen skall bestämmas med utgångs- punkt i varje kommuns utsatthet och risker i krig. 
 Enligt samma bestämmelse har landstingen rätt till ersättning för kostnaderna för sådan utbildning som utgör ett led i beredskaps- förberedelserna. 
 Ersättningarna skall bestämmas av och betalas ut av den myndig- het som regeringen bestämmer. Enligt förordningen om civilt för- svar bestäms och betalas ersättningen till kommunerna ut av Kris- beredskapsmyndigheten, medan ersättningen till landstingen be- stäms och betalas ut av Socialstyrelsen. 
 Enligt förordningen om civilt försvar skall ersättningen till kommunen betalas ut årligen med ett grundbelopp om 100 000 kr och ett rörligt tilläggsbelopp. Tilläggsbeloppet består av 8, 15, 17, 21, eller 24 kr per kommuninvånare beroende på kommunens ut- satthet och risker i krig. Till grund för beräkningen ligger det antal invånare som kommunen hade vid närmast föregående årsskifte. Ersättningen skall omräknas i enlighet med förändringen av Statis- tiska centralbyråns konsumentprisindex från augusti 1995. 
 Ersättningarna bygger på den överenskommelse som träffades mellan staten och Svenska Kommunförbundet år 1994 inför riks- dagsbehandlingen av lagen om civilt försvar. I överenskommelsen preciserades närmare vilka uppgifter som kommunerna i fortsätt- ningen skulle vara skyldiga att utföra enligt lagen om civilt försvar. 
 72 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 Verksamhet under höjd beredskap 
 Bestämmelser om verksamhet under höjd beredskap finns i 3 kap. lagen om civilt försvar. 
 Enligt  
 1 § första stycket  
 är det kommunstyrelsen som under höjd beredskap ansvarar för ledningen av den del av det civila försvaret som kommunen skall bedriva. Med detta åsyftas det övergripande ansvaret för ledningen av det civila försvaret. Det är däremot inte meningen att kommunstyrelsen skall ägna sig åt att leda operativ verksamhet som räddningsinsatser och liknande. 
 Som tidigare nämnts har kommunen ett geografiskt områdesan- svar för att beredskapsförberedelserna för olika verksamheter inom kommunens område samordnas. I  
 1 § andra stycket  
 ges en motsva- rande bestämmelse för verksamheten sedan höjd beredskap inträtt. Av bestämmelsen framgår att det under höjd beredskap är kom- munstyrelsen som har ansvaret för detta. 
 Enligt  
 2 §  
 ansvarar landstingsstyrelsen under höjd beredskap för ledningen av den civila hälso- och sjukvården samt den övriga verk- samhet för det civila försvaret som landstinget skall bedriva. 
 I  
 4 §  
 ges bestämmelser om lokal kristidsförvaltning. Enligt be- stämmelsen är kommunen under höjd beredskap eller när ranso- neringslagen (1978:268) i annat fall tillämpas, i den omfattning re- geringen bestämmer, skyldig att vidta de åtgärder som behövs för försörjningen med nödvändiga varor. Kommunen är vidare under sådana förhållanden skyldig att medverka vid allmän prisreglering och ransonering samt vid genomförandet av andra åtgärder som är viktiga för landets försörjning. Närmare föreskrifter ges i 3 kap. 1 § förordningen (1995:128) om civilt försvar. 
 I  
 5 §  
 finns en bestämmelse om bistånd mellan kommuner och landsting. Om en kommun eller ett landsting har en för totalför- svaret viktig uppgift och denna blir oskäligt betungande till följd av krigsskada eller andra utomordentliga förhållanden som orsakats av krig eller krigsfara, är andra kommuner och landsting skyldiga att lämna hjälp. Omfattningen av hjälpen bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Enligt  
 6 §  
 är kommunen under höjd beredskap skyldig att hålla den myndighet som regeringen bestämmer underrättad om bered- skapsläget och de övriga förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen. Rapporteringen skall ske till länssty- relsen enligt 3 kap. 3 § i förordningen. 
 73 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 4.1.2 
  
 Kommunernas och landstingens ansvar och organisation vid extraordinära händelser i fred 
  
 Kommunernas och landstingens ansvar och organisation vid extra- ordinära händelser i fredstid regleras i lagen (2002:833) om extra- ordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting, som trädde i kraft den 1 januari 2003. Syftet med lagen är att ge kom- muner och landsting särskilda befogenheter under sådana händelser som avviker från det normala, innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunk- tioner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting (1 §). Bestämmelserna i lagen ger kommuner och lands- ting en möjlighet att inrätta en organisation där snabba beslutsvä- gar kan skapas om situationen så kräver. En utförligare presenta- tion av lagen ges i avsnitt 3.2. 
 Genom lagen har kommuner och landsting fått en uttrycklig skyldighet att planera för hur de skall kunna hantera extraordinära händelser. En plan för hur detta skall gå till skall antas en gång per mandatperiod (2 §). 
 Enligt lagen skall en särskild krisledningsnämnd finnas i kom- muner och landsting för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser (3 §). Krisledningsnämnden får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen eller landstinget i den utsträckning som är nödvändig med hänsyn till den extraordinära händelsens art och omfattning (5 §). 
 I lagen ges också möjlighet till bistånd över kommun- och lands- tingsgränserna vid en extraordinär händelse (8 §). 
 Med begreppet extraordinär händelse avses händelser av mindre geografisk omfattning, där en kommun eller ett landsting eller ett par grannkommuner, har drabbats av en kris. Det är händelser som ligger mellan normaltillstånd och höjd beredskap. I propositionen Extraordinära händelser i kommuner och landsting anges att en extraordinär händelse undantagsvis kan utgöra en svår påfrestning på samhället i fredstid. 
 74 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 4.2 
  
 En förändrad planeringsinriktning för samhällets krishantering 
  
 4.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 Under  
 1980-talet 
  genomgick det civila försvarets ledningsstruktur betydande förändringar. Dessa innebar bl.a. att kommunerna fick en mer framträdande roll på lokal nivå, att det civila försvaret inde- lades i funktioner och att den centrala organisationen ombildades. Förändringarna medförde att den då gällande regleringen av den civila delen av totalförsvaret dåligt speglade den verksamhet som rent faktiskt bedrevs. Regleringen, som i stora delar härrörde från andra världskriget, var även i andra stycken otidsenlig. Behovet att bringa lagstiftningen i överensstämmelse med de faktiska föränd- ringar som genomförts resulterade i tillkomsten av den nu gällande lagen om civilt försvar, som trädde i kraft den 1 juli 1995. 
 Redan 1996 års försvarsbeslut – totalförsvar i förnyelse – innebar emellertid en förändrad syn på samhällets hantering av hot och ris- ker. Samhällsutvecklingen och det förändrade säkerhetspolitiska läget gjorde att bilden av tänkbara hot och risker behövde tecknas i ett bredare spektrum än tidigare. En helhetssyn skulle prägla sam- hällets satsningar och åtgärder för att förebygga och hantera hot och risker i såväl fred som krig. De resurser som skapas för att vårt land skall kunna motstå ett krig skulle kunna utnyttjas även i freds- tida situationer. Nya begrepp såsom angrepp i nuvarande om- världsläge och angrepp i ett förändrat omvärldsläge infördes. Det första exemplifierades med angrepp med mycket begränsat geografiskt mål eller angrepp mot någon vital funktion. Angrepp i förändrat omvärldsläge förutsatte ett angrepp som växte upp över tiden med i efterhand iståndsatta styrkor. Totalförsvaret skulle ha en omedelbar förmåga att möta det första hotet samt förmåga att efter ett års anpassning ha byggt upp tillräcklig kapacitet för att möta ett angrepp med iståndsatta styrkor. För det civila försvaret innebar detta i praktiken möjligheter att under en ettårsperiod byg- ga upp förmågan inom vissa områden. 
 Samtidigt som regeringen beslutade propositionen avseende and- ra etappen i 1996 års försvarsbeslut avgav regeringen propositionen om beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 1  
 Hu- vudsyftet med den senare var att till riksdagen lämna en redo- görelse för den inriktning regeringen ansåg att arbetet med att fö- 
  
 1  
 Prop. 1996/97:4 och prop. 1996:97:11. 
 75 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 rebygga och hantera svåra påfrestningar borde ha samt att redovisa hur ett system för att säkerställa beredskapen mot fredstida på- frestningar borde utformas. Regeringen framhöll att det måste fin- nas en statsmaktsambition för samhällets beredskap inför hela det spektrum av händelser som kan inrymmas inom det vidgade säker- hetsbegreppet dvs. också för de olika slag av svåra påfrestningar på det fredstida samhället som kan inträffa. Propositionen innehöll en redogörelse för vilka svåra påfrestningar som det enligt regeringens mening är särskilt viktigt att ha god beredskap inför och för an- svarsförhållandena vid sådana påfrestningar. En allmän ambition redovisades för beredskapen mot dessa påfrestningar. Förslag läm- nades till övergripande mål för beredskapen mot svåra påfrest- ningar. Vidare redogjordes för ett system som skulle innebära att man inom ramen för den normala mål- och resultatstyrningen skul- le kunna säkerställa att en god beredskap skulle kunna uppnås och upprätthållas. Som en del i detta system avsåg regeringen att i sina regleringsbrev till de primärt ansvariga myndigheterna besluta om övergripande mål och verksamhetsmål med sikte på beredskapen inför svåra påfrestningar på samhället i fred. Sådana verksam- hetsmål kunde avse exempelvis övnings- och utbildningsverksam- het samt redovisningsdokument. Som en del i uppföljnings- och utvärderingsarbetet skulle de ansvariga myndigheterna åläggas att i sina årsredovisningar lämna en särskild redogörelse för området. Vidare avsåg regeringen att i budgetpropositionen varje år till riks- dagen lämna en redogörelse för läget när det gällde olika slag av svåra påfrestningar på samhället i fred. Så har också fortlöpande skett. 
 Den säkerhetspolitiska kontrollstationen år 1999 innebar en om- ställning från invasionsförsvar till försvar mot begränsade former av väpnat angrepp eller mot andra former av angrepp. Inom det ci- vila försvaret skulle det finnas en grundberedskap för försvar mot väpnat angrepp. Grundberedskapen, som ansågs ge handlingsfrihet att hantera förändrade förutsättningar i framtiden, skulle även ha en förmåga att motstå hot om begränsade insatser mot civila funk- tioner eller infrastrukturer. I beslutet försköts tidsperspektivet. Således angavs att det civila försvaret på kort sikt (enstaka år) skul- le kunna utveckla en sådan förmåga hos viktiga samhällsfunktioner att samhället kunde motstå mer omfattande insatser av fjärr- stridsmedel och med begränsade luftrörliga insatsstyrkor. På fem års sikt skulle det civila försvaret kunna bidra till att möta ett väp- nat angrepp som innebar mer omfattande militära operationer. På 
 76 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 lång sikt (mer än 10 år) skulle totalförsvaret kunna möta flera olika typer av väpnat angrepp. 
  
 4.2.2 
  
 Ny struktur för samhällets krishantering 
  
 Helhetssynen på samhällets satsningar och åtgärder för att före- bygga och hantera hot och risker i såväl fred som krig betonades och vidareutvecklades i 2002 års försvarsbeslut, Fortsatt förnyelse av totalförsvaret och den därefter följande propositionen Samhäl- lets säkerhet och beredskap  
 2 
 . 
 I propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret föreslog re- geringen en förändring av strukturen för krishantering i samhället. Behovet av en förändrad struktur motiverades med det nya säker- hetspolitiska läget. Den då rådande funktionsindelningen av myn- digheterna i planeringssystemet för höjd beredskap byggde på att det kalla kriget stod i fokus. Funktionsindelningen borde därför avskaffas och ett nytt system införas där planeringen för fredstida kriser skulle lyftas fram vid sidan av höjd beredskap. Regeringen betonade att  
 ansvarsprincipen  
 bör tillämpas och omfatta all plane- ring av verksamhet i fred, inklusive beredskapen mot svåra påfrest- ningar på samhället i fred och under höjd beredskap. Regeringen framhöll vidare att verksamhetens organisation och lokalisering så långt som möjligt bör överensstämma i fred och krig ( 
 likhetsprinci- pen 
 ) och att en kris i största möjliga utsträckning bör hanteras av den nivå eller instans som närmast berörs av det akuta krisförloppet ( 
 närhetsprincipen 
 ). Regeringen ansåg vidare att det inom ett geo- grafiskt område bör finnas ett organ som ansvarar för inriktning, prioritering och samordning av tvärsektoriella krishanteringsåtgär- der ( 
 områdesansvar 
 ). Den reformerade strukturen för krishantering skulle således bygga på ett sektors- och områdesansvar med ökad samverkan mellan berörda aktörer. 
 En ny myndighet med samordnande planeringsuppgifter för be- redskap mot svåra påfrestningar på samhället i fred och civilt för- svar föreslogs inrättas. Regeringen framhöll att en helhetssyn borde prägla samhällets resurser och att beredskapen skulle byggas un- derifrån, dvs. att utgångspunkten skulle vara de åtgärder som vid- togs i den normala fredsverksamheten varefter kompletterande åt- gärder vidtogs för beredskapen mot svåra påfrestningar på samhäl- let i fred samt för att motstå ett krig. Riksdagen beslutade i enlig- 
  
 2  
 Prop. 2001/02:10 och 2001/02:158. 
 77 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 het med regeringens förslag att funktionsindelningen skulle upp- höra. 
 3 
  
 I propositionen Samhällets säkerhet och beredskap utvecklade regeringen den nya strukturen för krishantering. Regeringen före- slog att den gällande funktionsindelningen skulle ersättas av en struktur med samverkansområden. Samverkansområdena innefattar verksamhet som anses särskilt viktig för samhällets förmåga att hantera svåra påfrestningar i fred och höjd beredskap. Inom re- spektive samverkansområde anses råda ett starkt inbördes samband som har betydelse vid såväl planeringen för, som hanteringen av, svåra påfrestningar på samhället i fred och höjd beredskap. Struktu- ren med samverkansområden ansågs mer flexibel än den tidigare ordningen i och med att den skulle omfatta både fredstida kris- hantering och höjd beredskap. För att stärka samordningen av vid- tagna beredskapsåtgärder angav regeringen vidare att anslaget för det civila försvaret skulle få användas även för insatser som stärker samhällets förmåga mot svåra påfrestningar på samhället i fred om dessa på ett väsentligt sätt även ökar förmågan under höjd bered- skap. 
 Regeringen föreslog vidare att Krisberedskapsmyndigheten skul- le inrättas från och med den 1 juli 2002 samtidigt som Översty- relsen för civil beredskap, enligt vad som tidigare beslutats, skulle läggas ned. Krisberedskapsmyndighetens uppgift skulle vara att verka för en samordning i planeringen beträffande verksamhetsom- rådena svåra påfrestningar och det civila försvaret. 
 Ett nytt politikområde Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar introducerades för att säkerställa att en tillräck- lig förebyggande verksamhet skulle komma att bedrivas och att en tillräcklig krishanteringsförmåga skulle åstadkommas. 
 Ett förändrat finansieringssystem för svåra påfrestningar på samhället i fred och höjd beredskap beskrevs. Genom att höja för- mågan inför fredstida extrema situationer ansågs grundförmågan att motstå ett väpnat angrepp också kunna öka samtidigt som en god grund därigenom kunde skapas för de åtgärder som kan behöva genomföras under en anpassningsperiod. För att förbättra samhäl- lets resursanvändning föreslogs därför åtgärder inom beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred och höjd beredskap samordnas, både vad avsåg verksamhet och finansiering. 
  
 3  
 Bet. 2001/02:FöU2, rskr. 2001/02:91. 
 78 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 Ansvarsförhållanden gällande krishantering, planering och vidta- gande av åtgärder för att möta svåra påfrestningar på samhället i fred och inför höjd beredskap preciserades. Dessutom presentera- des en organisatorisk struktur för informationssäkerheten i sam- hället. 
 Förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap trädde i kraft den 1 juli 2002 då beredskapsför- ordningen (1993:242) och därmed funktionsindelningen upphörde att gälla. 
  
 4.3 
  
 2004 års försvarsproposition – Vårt framtida försvar 
  
 I 2004 år försvarsproposition 
 4  
 föreslår regeringen att ominrikt- ningen av det svenska försvaret fortsätter. I propositionen ges för- slag på hur inriktningen av försvarspolitiken skall se ut de närmaste tre åren med fokusering på det militära försvaret. Det gamla försva- ret mot en invasion från öst har spelat ut sin roll och det som nu byggs upp är ett högteknologiskt lättrörligt insatsförsvar som skall kunna sättas in där det behövs och när det behövs. 
 När det gäller samhällets krisberedskap och det civila försvaret innehåller propositionen ett förslag om förändrat mål för verksam- hetsområdet Det civila försvaret. I propositionen framläggs också ett förslag till förändrade finansieringsformer för samhällets krisbe- redskap. Regeringen föreslår att det skall bli möjligt att under ut- giftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet finansiera åt- gärder i samhället som syftar till att förstärka samhällets fredstida förmåga. Till skillnad från vad som gäller i dag kommer det då inte att krävas att åtgärder som vidtas även kan motiveras med att de är till nytta i en krigssituation. 
 Regeringen föreslår vidare en ändring i sekretesslagstiftningen. Sekretess skall enligt förslaget gälla för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende fredstida krissituationer eller planering och förberedelser för hantering av sådana situationer, om det kan antas att det all- männas möjligheter att förebygga och hantera fredstida kriser mot- verkas om uppgiften röjs. Den tystnadsplikt som följer av den nya sekretessbestämmelsen föreslås få företräde framför meddelarfri- heten. 
  
 4  
 Prop. 2004/05:5 - Vårt framtida försvar. 
 79 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 4.3.1 
  
 Målet för det civila försvaret 
  
 I 2004 års försvarsproposition – Vårt framtida försvar – lägger re- geringen fram ett förslag om ett förändrat mål för det civila försva- ret. 
 Enligt regeringen ryms de förmågor som krävs för att säkerställa en grundläggande försvarsförmåga och kompetens för det civila försvaret i allt väsentligt inom den förmåga som behövs för att kunna hantera svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 I dag är målen för verksamheten inom det civila försvaret – och för utformningen av resurserna – att värna civilbefolkningen, tryg- ga en livsnödvändig försörjning, säkerställa de viktigaste sam- hällsfunktionerna och bidra till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp och krig i vår omvärld, bidra till fred och säkerhet i omvärlden och att stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 Regeringen anser att målet att stärka samhällets förmåga att fö- rebygga och hantera svåra påfrestningar på samhället i fred i fort- sättningen inte bör kopplas till civilt försvar utan till samhällets fredstida förmåga respektive förstärkt fredstida förmåga. Inte heller bör det nuvarande målet att bidra till fred och säkerhet i omvärlden vara ett mål för det civila försvaret eftersom verksamheten och re- surserna i allt väsentligt skapas inom andra verksamhetsområden. Det nuvarande målet att trygga en livsnödvändig försörjning bör enligt regeringen omfattas av målet att värna civilbefolkningen. 
 Enligt regeringen bör målet för verksamheten inom det civila försvaret och för utformningen av resurserna i fortsättningen vara att värna civilbefolkningen, säkerställa de viktigaste samhällsfunk- tionerna och bidra till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat an- grepp eller krig i vår omvärld. 
  
 4.3.2 
  
 Förändrade finansieringsprinciper för samhällets krisberedskap 
  
 Staten finansierar åtgärder som motiveras av behovet vid höjd be- redskap över utgiftsområde 6, Försvar samt beredskap mot sårbar- het. Riksdagens beslut med anledning av propositionen Samhällets säkerhet och beredskap 
 5  
 innebär att medel från utgiftsområdet även kan användas för åtgärder som stärker samhällets robusthet mot 
  
 5  
 Prop. 2001/02:158. 
 80 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 och förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred Berg förutsättning att dessa åtgärder samtidigt stärker beredskapen inom det civila försvaret. 
 Enligt vad regeringen uttalar i 2004 års försvarsproposition är det nödvändigt att eftersträva en generell förmåga att förebygga och hantera händelser som kan leda till svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 6  
 Vissa åtgärder kan behöva vidtas för att förstärka samhällets förmåga att förhindra och hantera situationer och händelser som, utan att direkt hota landets fred och självständighet, hotar befolk- ningens liv och hälsa, stora miljömässiga eller ekonomiska värden och som ytterst hotar grundläggande värden i samhället. Reger- ingen anser därför att det behöver avsättas särskilda medel så att fredstida förstärkt förmåga kan åstadkommas. 
 Enligt regeringen byggs den fredstida förstärkta förmågan upp bl.a. genom att förebyggande och förberedande åtgärder genom- förs. Syftet är att förbättra dels robustheten och flexibiliteten i samhällsviktiga system och funktioner, dels förmågan att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 Den fredstida robustheten mot och förmågan att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred utgör grunden för det civila för- svarets förmåga vid höjd beredskap. 
 Regeringen gör vidare den bedömningen att det behöver vidtas ett antal specifika beredskapsförberedelser för höjd beredskap. Re- geringen anser därför att utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet, när det gäller samhällets beredskap mot svåra på- frestningar på samhället i fred och det civila försvaret, bör kunna finansiera; 
 förberedande och förebyggande åtgärder för att bibehålla och förbättra samhällets robusthet mot och förmåga att han- tera svåra påfrestningar på samhället i fred, 
 åtgärder som behöver genomföras i nuvarande omvärldsläge för att säkerställa samhällets beredskap inför ett väpnat an- grepp och 
 åtgärder för att kunna stödja och ta emot stöd från andra län- der vid svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 Regeringen betonar att det finns tydliga inbördes samband mellan de åtgärder som genomförs för att säkerställa en fredstida förstärkt förmåga och de åtgärder som avser höjd beredskap. En satsning på 
  
 6  
 Prop. 2004/05:5 Vårt framtida försvar, s. 210. 
 81 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 förebyggande och förberedande åtgärder som ökar robustheten och flexibiliteten i samhällsviktiga system och funktioner och som för- stärker förmågan att hantera en svår påfrestning på samhället i fred, medför att mindre resurser behöver satsas på det civila försvaret. Kraven på det civila försvaret kan i stor utsträckning tillgodoses inom ramen för samhällets fredstida beredskap under förutsättning att en fredstida förstärkt förmåga skapas. I avsaknad av en tillräck- lig fredstida förstärkt förmåga skulle det i stället krävas en för- stärkning av det civila försvaret för att kompensera för brister i fredsorganisationen. Finansieringsprinciperna bör därför enligt re- geringen tillgodose möjligheterna att säkerställa en sådan fredstida förstärkt förmåga. 
 När det gäller de övergripande principerna och avgränsningen för statliga åtgärder och finansiering framhåller regeringen att ut- gångspunkten är att de säkerhets- och sårbarhetsreducerande åt- gärder som inte avser åtgärder för höjd beredskap bör finansieras inom ramen för respektive myndighets eller annat organs ordinarie verksamhet. Regeringen anger vidare att det övergripande ansvar som staten har för att skapa en fredstida förstärkt förmåga inte in- nebär att staten har ett finansieringsansvar för alla de åtgärder som behöver vidtas. Den grundläggande ansvarsfördelningen för finan- siering av den fredstida förmågan kvarstår därmed. 
 Enligt regeringen bör statens ansvar gentemot övriga aktörer en- dast avse de åtgärder där det inte rimligen kan förväntas att någon annan part skall eller kan vidta behövliga åtgärder. Samhället, dvs. allt från näringsliv och organisationer till myndigheter och kom- muner, måste beakta vissa grundläggande krav i sin verksamhet för att skydda verksamheten mot olika typer av störningar. Statens an- svar därutöver bör endast omfatta extrema situationer, motsva- rande en svår påfrestning på samhället i fred, där det inte finns nå- gon annan aktör som kan tillse att det finns en tillräcklig förmåga i samhället och som inte på egen hand kan vidta effektiva åtgärder för att minska skadeverkningarna. Det handlar om förberedelser för ledning, samordning och information. Vidare handlar det om förmågan att agera under ett allvarligt krisförlopp, något som krä- ver övning och utbildning, men även andra typer av åtgärder kan komma ifråga. När det gäller händelser som fysiska eller juridiska personer kan skydda sig mot genom försäkringslösningar eller ge- nom egna säkerhetsåtgärder skall staten i princip inte ta på sig ett finansieringsansvar. 
 82 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 Enligt regeringen kan och skall den finansiering som föreslås ske genom utgiftsområde 6, Försvar samt beredskap mot sårbarhet, bara avse sådana åtgärder som vidtas på marginalen av samhällets totala förmåga och som har stor betydelse på enskilda områden vars funktion är av väsentlig betydelse för den totala förmågan. Grundprincipen är att de kostnader som utförs i direkt anslutning till krisberedskapshöjande åtgärder för svåra påfrestningar på sam- hället i fred får belasta anslaget för åtgärder inom beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred och inom det civila försvaret (anslaget Jacobson). Kostnader för grundläggande admi- nistration och planering, generell kompetensutveckling och delta- gandet i krisberedskapsarbetet bör i princip bäras av den ansvariga aktören själv. 
 När det gäller finansiering av åtgärder för att behålla och för- bättra samhällets robusthet mot och förmåga att hantera svåra på- frestningar på samhället i fred framhåller regeringen att det är vik- tigt att berörda aktörer inom olika sektorer och på olika nivåer kan agera samordnat och i samverkan. Det bör alltså finnas en förmåga att under ett krisförlopp kunna leda, samordna, samverka, infor- mera och att operativt agera. Enligt regeringen är dessa åtgärder av sådan karaktär att de rimligtvis inte kan finansieras i sin helhet inom myndigheternas m.fl. ordinarie verksamhet. För att minska effekterna av en inträffad händelse är det samtidigt viktigt att före- byggande åtgärder genomförs så att det finns en robusthet och flexibilitet i den samhällsviktiga infrastrukturen. Detta kräver bl.a. att det hos berörda aktörer finns en krisledningsorganisation, ett godtagbart tekniskt ledningsstöd, en förmåga att samverka samt utbildad personal. Därutöver kan det behövas vissa förstärknings- resurser samt vissa tekniska förstärkningsåtgärder i den samhälls- viktiga infrastrukturen. 
 När det gäller finansieringen av åtgärder som behöver genomfö- ras i nuvarande omvärldsläge för att säkerställa samhällets bered- skap inför ett väpnat angrepp anför regeringen att de krav som ställs på det civila försvaret i huvudsak tillgodoses genom att en fredstida förstärkt förmåga byggs upp. Enligt regeringen kan vissa kompletterande åtgärder dock behöva vidtas för att säkerställa att en grundläggande försvarsförmåga upprätthålls. Det är fråga om åtgärder som i huvudsak ökar det civila försvarets förmåga och om- fattar omvärldsbevakning med inriktning på framtida krig och des- sas konsekvenser för samhället, utveckling och vidmakthållande av viss krigsspecifik kompetens, bevarande av tidigare anskaffad ut- 
 83 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 rustning och anläggningar som bedöms kunna ha ett stort värde i ett eventuellt framtida krig, utveckling och anskaffning av viss krigsspecifik utrustning och anläggningar som inte hinner anskaffas under en tioårsperiod, medverkan i utbildnings- och övningsverk- samhet samt stöd till kommuner och andra  
 icke-statliga 
  organ som har uppgifter vid höjd beredskap. 
 Regeringen betonar det tydliga inbördes samband som finns mellan åtgärder inom ramen för det civila försvaret och åtgärder som stärker beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred och framhåller att det är viktigt att behålla den flexibilitet som i dag finns genom att verksamheten finansieras över ett anslag. 
 I sammanhanget kan nämnas att regeringen i 2005 års budget- proposition, för att tydliggöra att beredskapen och krishanter- ingsförmågan byggs underifrån, har föreslagit att anslaget 6:5  
 Civilt försvar  
 skall beräknas under politikområdet Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar i stället för som nu under po- litikområdet Totalförsvar och att anslaget skall byta namn till Kris- beredskap. 
  
 4.4 
  
 Ny överenskommelse mellan staten och Svenska Kommunförbundet om kommunernas uppgifter och ersättning i det nya krishanteringssystemet 
  
 Som tidigare nämnts skall staten enligt lagen om civilt försvar be- tala ersättning till kommunerna för deras kostnader för de bered- skapsförberedelser som behövs för kommunernas verksamhet un- der höjd beredskap. I samband med tillkomsten av lagen om civilt försvar träffade staten och Svenska Kommunförbundet år 1994 en överenskommelse som styr fördelningen av medel till kommu- nerna. Överenskommelsen grundar sig på en föråldrad hotbild och är inte längre relevant. 
 En ny överenskommelse har den 23 juni 2004 träffats mellan sta- ten och Svenska Kommunförbundet om kommunernas uppgifter och ersättning i det nya krishanteringssystemet. Överenskom- melsen innebär att kommunernas uppgifter i krisberedskapen an- passas till den breddade hotbild som samhället möter i dag. Den innebär bland annat att kommunerna skall genomföra risk- och sårbarhetsanalyser för all verksamhet som måste upprätthållas vid en extraordinär händelse i fredstid samt inom respektive kommuns geografiska område verka för en samordning av statens, landsting- 
 84 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 ets, företags och organisationers förberedelser för hanteringen av en extraordinär händelse och regelbundet utbilda och öva politiker och tjänstemän så att de kan lösa sina uppgifter. Överenskommel- sen återges i sin helhet i  
 bilaga 2 
 . 
  
 4.5 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag 
 : En ny lag om kommunernas och lands- tingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap ersätter den nuvarande lagen (2002:833) om extraor- dinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Till den nya lagen överförs vissa bestämmelser om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret, som i dag finns i lagen (1994:1720) om civilt försvar. Den lagen upphävs. 
 Bestämmelserna i den nya lagen syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. På så sätt uppnås också en grundläggande förmåga för civilt försvar. 
 Ett antal uppgifter tillkommer för kommunerna och lands- tingen inom ramen för samhällets beredskap mot extraordinära händelser och svåra påfrestningar på samhället i fred. Däribland ingår 
  
 en skyldighet för kommuner och landsting att ta fram risk- och sårbarhetsanalyser, 
  
 ett ansvar för kommunerna och landstingen att se till att förtroendevalda och anställd personal får den utbildning och övning som behövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid extraordinära händelser, 
  
 en skyldighet för kommuner och landsting att till regional och central nivå rapportera om krisberedskapen före, under och efter en kris och 
  
 att kommunerna får ett geografiskt områdesansvar för den fredstida krishanteringen. 
  
 Under rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läge finns det i princip ingen anledning att vidta några beredskapsförberedelser med inriktning uteslutande på en höjd beredskapssituation. 
 Kommunerna och landstingen skall få ersättning av staten för sådana uppgifter som de enligt lagen åläggs att utföra som gäller extraordinära händelser av omfattande och svårt slag samt höjd 
 85 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 beredskap. En förutsättning för att ersättning skall utgå är att ålagda uppgifter också fullgörs. 
 En ändring görs i sekretesslagen för att uppgifter om enskil- das ekonomiska förhållanden skall skyddas av sekretess i kom- munernas och landstingens verksamhet med fredstida krishan- tering. 
  
 4.5.1 
  
 En gemensam lag för fredstida krishantering och höjd beredskap 
  
 Riksdagens beslut år 1995 och 1996 om säkerhets- och försvarspo- litiken för försvarsbeslutsperioden  
 1997–2001 
  innebar en utvidgad syn på samhällets hantering av hot och risker. I propositionen To- talförsvar i förnyelse redogjorde regeringen för ett vidare spektrum av hot och risker som nu bildar bakgrunden till vår säkerhets- politik. 
 7  
 Sådana hot och risker kan få konsekvenser för vårt samhäl- le i form av bland annat svåra påfrestningar i fred. 
  
 Mot bakgrund av det vidgade säkerhetsbegreppet beslutade riks- dagen i maj 1997 om den ambition som skulle gälla för beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred. I propositionen som låg till grund för riksdagsbeslutet redogjorde regeringen för bl.a. för- slag till övergripande mål för beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred, en avgränsning av begreppet svåra påfrestningar på samhället i fred samt vissa svåra påfrestningar, som det enligt regeringens mening var särskilt viktigt att ha en särskild beredskap för.  
 8 
 I sammanhanget kan nämnas att det inte finns någon entydig de- finition av vad  
 en svår påfrestning på samhället i fred  
 är och det har inte heller ansetts möjligt att ge en sådan. 
 9  
 Svåra påfrestningar på samhället i fred kan dock sägas utgöra olika slag av extrema situ- ationer med låg sannolikhet som skiljer sig i sak. Tillståndet skall vara av en sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner eller hotar grundläggande värden av oli- ka slag i samhället och att det krävs att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situatio- nen och därmed begränsa konsekvenserna. 
 10 
  
 7 
  
 Prop. 1995/96:12. 
  
 8 
  
 Prop. 1996/97:11, Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred. 
  
 9 
  
 En utförlig redovisning av tidigare gjorda försök att definiera begreppet lämnas i Sårbar- hets- och säkerhetsutredningens betänkande Säkerhet i en ny tid, SOU 2001:41, s. 303 ff. 
  
 10 
  
 Se prop. 2001/02:184 s. 15. 
  
 86 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 En händelse som avviker från det normala, innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och kräver skyndsamma insatser av en kom- mun eller ett landsting definieras som  
 en extraordinär händelse  
 i la- gen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommu- ner och landsting. Vad som avses med en extraordinär händelse omfattar således fler situationer än vad som normalt avses med svå- ra påfrestningar på samhället i fred. Men en extraordinär händelse som trappas upp till att omfatta flera delar av samhället kan utgöra en svår påfrestning på samhället i fred. 
 Förmågan att hantera en extraordinär händelse i fredstid utgör grunden för förmågan att hantera en situation vid en svår påfrest- ning på samhället i fred och under höjd beredskap. Krishanter- ingsförmågan i samhället skapas med utgångspunkt i de åtgärder som vidtas i den normala fredsverksamheten. För att uppnå en så god förmåga som möjligt är det av väsentlig betydelse att aktörerna redan i vardagen beaktar de krav som kan ställas vid fredstida kris- situationer. Genom att på så sätt säkerställa att en särskild förstärkt fredstida förmåga finns för att möta svåra påfrestningar på samhäl- let i fred uppnås också en grundläggande förmåga för det civila för- svaret vid höjd beredskap. 
 Planeringssystemet för krishantering, som infördes under år 2002, innebär att en gemensam planering nu skall ske för åtgärder mot svåra påfrestningar på samhället i fred och för höjd beredskap. Planeringen skall ske inom avgränsade samverkansområden. Det nya systemet innebär också att perspektivet på hot och risker skall anläggas underifrån. Krishanteringsförmågan skall byggas upp från lokal nivå via regional nivå till nationell nivå. Dessutom skall verk- samhetsansvaret ligga fast i hela hotskalan. Den som har ansvaret för en verksamhet under normala förhållanden skall alltså behålla detta ansvar även om en allvarlig kris skulle inträffa. 
 Helhetssynen på krishantering i hela hotskalan bör enligt utred- ningen också komma till uttryck i lagstiftningen genom att reglerna om kommunernas och landstingens ansvar på krishanteringsområ- det i huvudsak samlas i en författning. På så sätt förenklas plane- ringen och onödiga gränsdragningsproblem mellan olika områden och åtgärder undviks. Det är också av väsentlig betydelse att se på alla olika former av hot i ett sammanhållet sammanhang. Så har re- dan skett när det gäller bestämmelserna om krishantering på myn- dighetsnivå genom förordningen (2002:472) om åtgärder för freds- tida krishantering och höjd beredskap. 
 87 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utredningen föreslår därför att bestämmelserna om kommuner- nas och landstingens ansvar inom det civila försvaret och bestäm- melserna om deras organisation och befogenheter vid extraordinära händelser i fredstid samlas i en lag. 
  
 4.5.2 
  
 Risk- och sårbarhetsanalyser 
  
 Ansvaret för att kunna hantera skilda slag av olyckor och påfrest- ningar är uppdelat på samhällets olika aktörer. I de flesta fallen är det på kommunal nivå som olyckor och påfrestningar skall hante- ras. Uppdelning av ansvar regleras i bland annat lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Enligt 3 kap. 3 § i lagen skall kommunerna ha ett handlingsprogram för förebyggande verksamhet som anger målet för kommunens verksamhet samt de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser. Hand- lingsprogrammet skall antas av kommunfullmäktige för varje ny mandatperiod. Innan programmet antas skall samråd ha skett med de myndigheter som kan ha ett väsentligt intresse i saken. 
 För varje ny mandatperiod skall kommunerna även fastställa en plan för hur de skall hantera extraordinära händelser. Skyldigheten att upprätta en handlingsplan gäller också för landstingen och re- gleras i 2 § lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. I författningskommentaren till be- stämmelsen anges att det är lämpligt att planen baseras på nämnd- visa risk- och sårbarhetsanalyser. 
 11  
 Någon lagreglering finns dock inte. 
 För att en så god krisberedskap som möjligt skall kunna uppnås är det som redan tidigare framhållits av väsentlig betydelse att aktö- rerna i samhället redan i vardagen beaktar de krav som kan ställas på dem vid en allvarlig fredstida krissituation. På så sätt läggs också grunden för en god beredskap inför det värsta tänkbara, nämligen en krigssituation. 
 Hanteringen av risker och sårbarhet är först och främst en ange- lägenhet för den som har ett verksamhetsansvar. I det ansvaret lig- ger att så långt som möjligt sörja för att verksamheten är säker och kan genomföras också under störda förhållanden om så behövs, detta kommer till uttryck i den s.k. ansvarsprincipen, som är en av grundstenarna i det nya krishanteringssystemet. 
  
 11  
 Prop. 2001/02:184 s. 26. 
 88 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 Det viktigaste syftet med att ta fram risk- och sårbarhetsanalyser är att öka medvetandet och kunskapen hos beslutsfattare och verk- samhetsansvariga om vilka hot och risker som finns inom det egna verksamhetsområdet. Ett annat viktigt syfte är naturligtvis att få fram ett underlag för planering och genomförande av åtgärder som minskar riskerna och sårbarheten i kommunen. Underlaget utgör dessutom en viktig källa till information som måste lämnas kom- muninvånarna och de anställda. Arbetet med risk- och sårbarhets- analyserna utgör också ett värdefullt stöd i den fysiska planeringen för att kunna hantera en extraordinär händelse och utvecklar dess- utom förmågan att hantera inträffade kriser. 
 Statsmakterna har i olika sammanhang framhållit risk- och sår- barhetsanalysernas betydelse för utvecklingen av samhällets säker- het och beredskap inom alla sektorer. Risk- och sårbarhetsanalyser kräver samarbete mellan offentliga aktörer på nationell, regional och lokal nivå och mellan den offentliga sektorn och näringslivet. Som tidigare nämnts skall sedan den 1 juli 2002 i princip alla stat- liga myndigheter göra risk- och sårbarhetsanalyser för det egna verksamhetsområdet. Eftersom kommunerna ansvarar för ett stort antal viktiga samhällsuppgifter som måste kunna upprätthållas även under störda förhållanden behövs en inventering även på lokal nivå. Kommunernas risk- och sårbarhetsanalyser är också ett viktigt un- derlag för analyserna på läns- och riksnivå och kan bidra till en hel- hetsbild av vilka risker och sårbarheter som finns i hela samhället. 
 Genom den överenskommelse som träffades den 23 juni 2004 mellan staten och Svenska Kommunförbundet har kommunerna, som tidigare redogjorts för, förklarat sig beredda att mot ersättning åta sig sådana uppgifter som stärker samhällets förmåga att motstå sådana extraordinära händelser som är att beteckna som svåra på- frestningar på samhället i fred och förmågan till civilt försvar under höjd beredskap. En uppgift för kommunerna som ingår i överens- kommelsen är bl.a. att upprätta risk- och sårbarhetsanalyser. 
 Krisberedskapsmyndigheten har i sin rapport om landstingens uppgifter vid extraordinära händelser i fred, som överlämnades till regeringen i september i år, redovisat slutsatsen att samma regler bör gälla för landstingen, så att en helhetsbild av all samhällsviktig verksamhet kan åstadkommas. Myndigheten framhåller att analy- serna utgör ett viktigt underlag för landstingens egen planering lik- som för statlig planering och för utformningen av det statliga stö- det till landstingen. 
 89 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 Det är mot denna bakgrund som utredningen föreslår att en skyldighet införs för kommuner och landsting att analysera vilka extraordinära händelser som kan inträffa i kommunen respektive landstinget och hur dessa händelser kan påverka den egna verksam- heten inom området. Resultatet av arbetet skall värderas och sam- manställas i en risk- och sårbarhetsanalys. Med beaktande av analy- sen kan sedan kommunen och landstinget upprätta den handlings- plan för extraordinära händelser som enligt gällande bestämmelser redan skall finnas. 
 Det finns i dag inga färdiga lösningar på hur arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser bör bedrivas i kommunerna och lands- tingen, men processen har startat. Krisberedskapsmyndigheten har i samråd med Statens räddningsverk och Svenska Kommunförbun- det arbetat fram en introduktion i arbetet med risk- och sårbarhets- analyser. 
 12  
 Krisberedskapsmyndigheten har också utarbetat rekom- mendationer för de statliga myndigheterna i deras arbete med risk- och sårbarhetsanalyser. 
 13 
  
 Generellt sett kan risk- och sårbarhetsarbetet sägas omfatta föl- jande tre faser, kartläggning, konsekvenser och åtgärder. En risk- och sårbarhetsanalys bör lämpligen omfatta följande steg, som vart och ett dokumenteras. 
  
 Riskinventering och identifiering – Vad kan hända? 
  
 Riskvärdering och kategorisering – Varför kan det inträffa och hur ofta? 
  
 Konsekvensanalys – Vilka blir konsekvenserna för samhället? 
  
 Sårbarhetsbedömning – Vilka är bristerna och möjligheterna? 
  
 Sårbarhetsreduktion – Vad kan förebyggas och förhindras? 
  
 Analysrapport – Sammanställning av resultaten 
  
 Krisberedskapsmyndigheten har också nyligen gett ut en vägled- ning för kommunerna i deras arbete med att hantera extraordinära händelser. 
 14  
 I denna anges att varje kommun själv bestämmer hur den vill genomföra sin planering och utforma sin plan och att väg- ledningen bör ses som ett exempel på hur kommunen kan gå till- väga i sitt arbete med planen för hur extraordinära händelser skall kunna hanteras. 
  
 12  
 Risk- och sårbarhetsanalyser – Introduktion för kommuner, KBM:s utbildningsserie 2003:8. 
  
 13 
  
 Risk- och sårbarhetsanalyser – Vägledning för statliga myndigheter, KBM rekommenderar 2003:1. 
  
 14 
  
 Kommunens plan för hantering av extraordinära händelser, KBM rekommenderar 2004:1. 
  
 90 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 En förutsättning för att kommunerna med framgång skall kunna utveckla sin krisberedskap är enligt utredningen att de får ett stöd i sitt arbete från såväl regional som central nivå. Detta gäller i ännu högre grad för de mindre kommunerna, som kan förmodas inte ha samma erfarenheter med sig från tidigare arbete med krishantering. Enhetliga riktlinjer och vägledningar från myndigheter är naturligt- vis ett betydelsefullt hjälpmedel i sammanhanget. Utredningen an- ser dock att det finns skäl att i den nya lagen ta in en föreskriftsrätt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Närmare föreskrifter om risk- och sårbarhetsanalyser och hand- lingsplaner för extraordinära händelser bör således få kunna med- delas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. 
  
 4.5.3 
  
 Planering för höjd beredskap 
  
 Enligt 2 kap. 1 § lagen (1994:1720) om civilt försvar skall kommu- ner och landsting vidta de beredskapsförberedelser som behövs för deras respektive verksamhet under höjd beredskap. Kommunsty- relsen och landstingsstyrelsen ansvarar inom kommunen respektive landstinget för att beredskapsförberedelserna får en enhetlig in- riktning och genomförs på ett ändamålsenligt sätt. Enligt samma bestämmelse skall beredskapsförberedelserna genomföras i sam- verkan med berörda statliga myndigheter, kommuner och lands- ting. 
 Ett sårbart samhälle kräver mer långtgående åtgärder för kriget. Det omvända, dvs. ett robust samhälle som kan hantera olika for- mer av olyckor och hot, kräver å andra sidan mindre komplette- rande åtgärder för krigets krav. Den grundläggande försvarsförmå- gan säkerställs bl.a. genom att områdes och sektorsansvariga myn- digheter, inom ramen för sin ordinarie fredsverksamhet, genomför åtgärder. Den åtgärdsmässiga gränsdragningen mellan svåra freds- tida påfrestningar och krig kan emellertid upplevas som diffus. Som exempel kan nämnas el- och teleområdena. Oavsett anledningen till avbrott krävs i stort sett samma slag av åtgärder. Det är dessutom ofta samma aktörer som planerar för alla händelser i hotskalan. 
 Det rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läget har som tidi- gare framhållits medfört att fokuseringen förflyttats och i dag lig- ger på andra hot och risker i samhället än risken för väpnat an- grepp. Planering som direkt tar sikte på krig förekommer inte hel- 
 91 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 ler i någon nämnvärd utsträckning i dag. Det torde vara tillräckligt att kommuner och landsting vidtar de beredskapsförberedelser som bedöms behövas för att de skall kunna anpassa sin verksamhet inför en förändrad säkerhetspolitisk situation och höjd beredskap. Skulle det säkerhetspolitiska läget i landet försämras måste självklart kommuner och landsting i likhet med alla andra aktörer i samhället förskjuta sin fokusering när det gäller krisplaneringen och inrikta sig mera på beredskapsförberedelser. Reglerna för kommunernas och landstingens planeringsskyldighet i krishanteringssystemet bör utformas så att ett sammanhängande system för hela hotskalan skapas. 
  
 4.5.4 
  
 Samordning och rapportering 
  
 Samhällets krishanteringsförmåga skall enligt statsmakterna för- bättras framför allt genom att förmågan till tvärsektoriell samord- ning skall utvecklas. Det skall främst ske genom att det på lokal, regional och nationell nivå som stöd för sektorsansvaret skall fin- nas ett geografiskt områdesansvar. Detta skall utövas av respektive kommunen, länsstyrelsen och regeringen. Områdesansvaret kan beskrivas så, att det inom ett geografiskt område skall finnas ett organ som verkar för inriktning, prioritering och samordning av tvärsektoriella åtgärder som behöver vidtas i en krissituation. 
 15  
 Vid de flesta svårare kriser berörs kommunen och en rad andra aktörer som verkar inom kommunens geografiska område. Det är statliga myndigheter, landstinget, trossamfund, företag och ett antal olika organisationer. Dessa, de lokala krisaktörerna, hanterar samma kris i kommunen men har olika uppgifter. Varje aktör agerar självstän- digt och leder sin egen verksamhet. Samtidigt finns ett starkt bero- endeförhållande mellan de lokala krisaktörerna. För att krisen som helhet skall hanteras på ett effektivt sätt krävs samordning. Aktö- rerna måste försäkra sig om att man har samma uppfattning om vad som hänt, hur krisen kommer att utvecklas, vilken inriktning man bör ha för sina åtgärder och vilka prioriteringar som bör göras. Ak- törerna är beroende av information från varandra. Den information om händelsen som skall förmedlas till allmänheten och media mås- te vara samstämmig. Områdesansvaret på den lokala nivån handlar om att få till stånd denna samordning. 
  
 15  
 Se prop. 2001/02:10 s. 77. 
 92 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 Områdesansvaret är en viktig del i den akuta krishanteringen när en extraordinär händelse har inträffat. Områdesansvaret har också en förberedande och planerande del som är nödvändig för att den akuta krishanteringen skall kunna fungera. Den förberedande de- len, som till stor del handlar om informationsutbyte och samråd, äger i många kommuner rum i ett särskilt forum, ett krishanter- ingsråd eller motsvarande, där kommunen är sammankallande. 
 Områdesansvaret har också en vertikal dimension, nämligen att kunna svara för en samlad rapportering för all verksamhet som genomförs inom kommunens område i samband med en kris. Det är i första hand den områdesansvariga aktören på den regionala ni- vån som är mottagare av rapporterna. Omvänt skall den regionalt områdesansvarige kunna vända sig till kommunen för att nå alla aktörer i kommunen med information från den regionala eller cen- trala nivån. 
 I den tidigare nämnda överenskommelsen mellan staten och Svenska Kommunförbundet har parterna enats om att det ankom- mer på kommunen att verka för att de förberedelser för hantering av en extraordinär händelse som inom kommunens geografiska område genomförs av statliga myndigheter, landstinget samt orga- nisationer och företag samordnas. Vidare innebär överenskommel- sen att kommunen vid en inträffad extraordinär händelse skall ver- ka för samordningen av krishanteringen inom kommunens geo- grafiska område. Parterna har sammanfattat kommunens geogra- fiska områdesansvar i punktform på följande sätt. Kommunen skall 
  
 göra en samlad analys av sådana risker och sådan sårbarhet i kommunens geografiska område som kan leda till en extraordi- när händelse och göra denna analys känd för berörda aktörer, 
  
 vara sammankallande för ett krishanteringsråd (eller motsva- rande) med representanter för de lokala krisaktörerna, 
  
 verka för att de lokala krisaktörernas förberedelser för hanter- ingen av en extraordinär händelse samordnas, 
  
 verka för att de lokala krisaktörernas åtgärder vid en extraordi- när händelse samordnas, 
  
 verka för att informationen till allmänheten vid en extraordinär händelse samordnas, 
  
 kunna lämna en samlad information till länsstyrelsen om läget i kommunen i fråga om risker och sårbarhet och om de lokala krisaktörernas förberedelser för hanteringen av en extraordinär händelse samt 
  
 93 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 kunna ge länsstyrelsen en samlad rapport om läget i kommunen vid en extraordinär händelse och om de lokala krisaktörernas vidtagna och planerade åtgärder med anledning av händelsen. 
  
 Kommunens områdesansvar under höjd beredskap regleras i 2 kap. 2 § lagen (1994:1720) om civilt försvar. Utredningen föreslår att områdesansvaret med avseende på extraordinära i fredstid händel- ser på samma sätt lagfästs. 
 Vidare bör skyldigheten för kommuner och landsting att lämna information till den regionalt områdesansvariga myndigheten samt till berörd sektorsansvarig myndighet om krisberedskapsläget såväl före som under en extraordinär händelse lagfästas. 
  
 4.5.5 
  
 Utbildning och övning 
  
 Övning är många gånger det bästa sättet att med enkla medel få ett ökat engagemang och en förbättrad förmåga att hantera kriser i en organisation. Statsmakterna har också i olika sammanhang fram- hållit att övningsverksamheten måste utvecklas. Bland annat i pro- positionen Samhällets säkerhet och beredskap framhåller reger- ingen att det är väsentligt att en kontinuerlig övnings- och utbild- ningsverksamhet bedrivs och att denna verksamhet bör utökas vä- sentligt hos bl.a. kommuner och länsstyrelser. 
 16 
  
 Övning och utbildning på krishanteringsområdet skall syfta till att förstärka samordningsförmågan, förmågan att klara såväl vänta- de som oväntade krissituationer samt förmågan att lära av erfaren- heter som gjorts i samband med tidigare kriser och av andra aktö- rer. 
 Enligt 2 kap. 4 § lagen (1994:1720) om civilt försvar skall varje kommun och landsting medverka i sådan utbildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna och som genomförs av något annat sådant organ eller av en statlig myndighet och som berör kommu- nen eller landstinget. Någon utbildning speciellt inriktad på en höjd beredskapssituation förekommer inte i dagsläget och är inte heller befogad under rådande säkerhetspolitiskt gynnsamma läge. Övning som tar sikte på extraordinära händelser och svåra påfrest- ningar på samhället i fred stärker emellertid även förmågan att han- tera en situation under höjd beredskap. Även när det gäller ut- 
  
 16  
 Se prop. 2001/02:158 s. 53. 
 94 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 bildning och övning bör därför en helhetssyn anläggas på hela hot- skalan för krishantering. 
 Kommunen har i den tidigare nämnda överenskommelsen med staten åtagit sig att svara för att förtroendevalda och anställda får erforderlig utbildning för att kunna lösa sina uppgifter och att öv- ning av kommunens ledning och berörda förvaltningar sker regel- bundet. 
 Enligt utredningen bör kommunernas och landstingens ansvar för utbildning och övning på krishanteringsområdet lagfästas. 
  
 4.5.6 
  
 Ersättning 
  
 Enligt 2 kap. 6 § lagen (1994:1720) om civilt försvar har kommu- nerna rätt till ersättning av staten för sådana beredskapsförberedel- ser som de ålagts att utföra enligt bestämmelser i samma kapitel i lagen. Ersättningen skall bestämmas med utgångspunkt i varje kommuns utsatthet och risker i krig. Enligt samma bestämmelse har landstingen rätt till ersättning för kostnaderna för sådan ut- bildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna. Fördel- ningen av medel till kommunerna har styrts genom ett avtal mellan staten och Svenska Kommunförbundet från 1994. 
 Som tidigare redogjorts för har en ny överenskommelse träffats mellan staten och Svenska Kommunförbundet den 23 juni 2004 om kommunernas uppgifter och ersättning i det nya krishanteringssy- stemet. 
 Krisberedskapsmyndigheten har på regeringens uppdrag beskri- vit vilka uppgifter som landstingen bör ha under höjd beredskap och vid sådana extraordinära händelser i fred som kan betecknas som svåra påfrestningar på samhället i fred. Uppdraget har bedrivits i samråd med Socialstyrelsen. I arbetet har också Landstingsför- bundet deltagit. 
 Ansvaret för landets beredskap inför krig och krigsfara åvilar yt- terst staten. Åtgärder som syftar till att förbereda landet inför höjd beredskap finansieras därför över statsbudgeten. När det gäller fi- nansieringen av åtgärder inom det fredstida krishanteringssystemet har regeringen i 2004 års försvarsproposition framhållit att statens ansvar endast bör omfatta extrema situationer, motsvarande en svår påfrestning på samhället i fred, där det inte finns någon annan aktör som kan tillse att det finns en tillräcklig förmåga i samhället och som inte på egen hand kan vidta effektiva åtgärder för att minska 
 95 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 skadeverkningarna. 
 17  
 Utgångspunkten är således att säkerhets- och sårbarhetsreducerande åtgärder som inte avser höjd beredskap i huvudsak skall finansieras inom ramen för respektive myndighets eller annat organs ordinarie verksamhet. 
 Sådana åtgärder som staten kan åta sig finansieringsansvaret för är enligt regeringen förberedelser för ledning, samordning, infor- mation och förmågan att agera under ett allvarligt krisförlopp samt övning och utbildning, men även andra typer av åtgärder kan komma ifråga. Riksdagen har godkänt regeringens förslag. 
 18 
  
 De uppgifter som utredningen föreslår fortsättningsvis skall an- komma på kommunerna och landstingen får, när det gäller den fredstida krishanteringen, anses vara av sådant slag att staten bör lämna ersättning för dessa. Utredningen återkommer till de eko- nomiska konsekvenserna härav i kapitel 11. 
 Utredningen har inte sett det som sin uppgift att anlägga några synpunkter på den ersättningsnivå som förhandlats fram mellan staten och Svenska Kommunförbundet. Utredningen vill dock peka på att avtalet är allmänt hållet när det gäller ersättningen för kvarvarande uppgifter avseende höjd beredskap. Sådana uppgifter som tar sikte på beredskapsförberedelser som behövs för att kom- munerna och landstingen skall kunna anpassa sin verksamhet inför en förändrad säkerhetspolitisk situation och höjd beredskap kan av naturliga skäl komma att förändras med tiden, något som möjligen borde ha framhållits i avtalet. Krisberedskapsmyndigheten och Svenska Kommunförbundet skall tillsammans svara för att en fort- löpande avstämning sker under en uppbyggnadsperiod, som är be- stämd till 3 år, och därefter kan vid behov nya överläggningar tas upp mellan parterna om kommunens uppgifter i samhällets kris- hanteringssystem och därmed sammanhängande ersättningsfrågor. Om det säkerhetspolitiska läget framdeles skulle förändras till det sämre finns således en möjlighet till justering av avtalet. 
 Ersättning till landstingen för planläggning under fred när det gäller hälso- och sjukvård i krig ingår i dag i det generella statsbi- drag som utgår till landstingen. Det kan naturligtvis diskuteras om de nu tillkommande uppgifterna för landstingen – som bl.a. om- fattar en skyldighet att upprätta risk- och sårbarhetsanalyser – är av sådan karaktär att de bör anses utgöra sådan verksamhet som om- fattas av det generella statsbidraget eller om särskild ersättning i stället bör utgå för dessa uppgifter. 
  
 17 
  
 Se prop. 2004/05:5 s. 217. 
  
 18 
  
 Bet 2004/05:FöU5, rskr 2004/05:143. 
  
 96 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 Som tidigare nämnts har Krisberedskapsmyndigheten på reger- ingens uppdrag, i samråd med Socialstyrelsen och med deltagande av Landstingsförbundet, beskrivit vilka uppgifter som landstingen skall genomföra för verksamhet vid höjd beredskap och sådana ex- traordinära händelser i fred som kan betecknas som svåra påfrest- ningar i fred. I redovisningen av uppdraget anger Krisberedskaps- myndigheten beträffande finansieringen att det noga bör prövas om delar av eller alla de tillkommande uppgifterna kan rymmas inom de åtgärder och ekonomiska medel som landstingen redan tilldelas ur anslaget 6:5 Civilt försvar. 
 19  
 Myndigheten anför vidare att den årliga ersättningen till landstingen bör bestämmas i den planerings- process som är knuten till anslag 6:5 Civilt försvar och årligen vä- gas mot de åtgärder som övriga aktörer inom krishanteringssyste- met har behov av att genomföra. Vilket samverkansområde som skall hantera den ekonomiska ersättningen till landstingen kommer Krisberedskapsmyndigheten att ta ställning till i samband med att myndigheten den 1 mars 2005 redovisar ett regeringsuppdrag att se över krishanteringsförordningen. Eftersom ersättningsfrågan är föremål för beredning finner utredningen inte skäl att nu lämna några synpunkter i den frågan. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör, i likhet med vad som nu gäller, bemyndigas att utforma och admi- nistrera ersättningen. 
  
 4.5.7 
  
 Tystnadsplikt 
  
 Från och med den 1 januari 2005 gäller i det allmännas verksamhet sekretess enligt 5 kap. 8 § sekretesslagen (1980:100) för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende fredstida krissituationer eller planering och förberedelser för hantering av sådana situationer, om det kan antas att det allmännas möjlighet att förebygga och hantera freds- tida kriser motverkas om uppgiften röjs. Den tystnadsplikt som följer av den nya sekretessbestämmelsen har enligt 16 kap. 1 § 3 samma lag företräde framför meddelarfriheten enligt tryckfrihets- förordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. 
 20 
  
 19 
  
 I budgetpropositionen för 2005 byter detta anslag namn till Jacobson. 
  
 20 
  
 Prop. 2004/05:5 s. 251 ff. 
  
 97 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 SOU 2004:134 
  
 Den verksamhet med risk- och sårbarhetsanalyser som utred- ningen föreslår skall lagfästas för kommuner och landsting har där- igenom det sekretesskydd som behövs i det allmännas verksamhet. 
 Av 8 kap. 6 § sekretesslagen följer att sekretess gäller, i den ut- sträckning regeringen föreskriver det, i statlig myndighets verk- samhet som består i bl.a. utredning och planering med avseende på t.ex. näringslivet för uppgift om enskilds affärs- och driftförhål- lande, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Under motsvarande förhållanden gäller sekretess för uppgifter om andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbin- delse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myn- dighetens verksamhet. Enligt 2 § sekretessförordningen (1980:657) och tillhörande bilaga gäller från och med den 1 januari 2005 sek- retess för sådana uppgifter i statliga myndigheters verksamhet som består i utredning och planering enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. 
 I arbetet med risk- och sårbarhetsanalyserna skall kommunerna och landstingen samverka med bl.a. näringsidkare. Det är viktigt att en öppen dialog kan förekomma i dessa kontakter och att inte pri- vata aktörer undanhåller viktig information av det skälet att de be- farar att uppgifterna skall komma till allmän kännedom. Det finns därför skäl att införa en sekretessbestämmelse motsvarande den som gäller för statliga myndigheter i kommunernas och landsting- ens verksamhet som avser förberedelser för extraordinära händel- ser. Sekretess till skydd för enskilds ekonomiska förhållanden gäll- er hos kommuner och landsting i verksamhet som avser bered- skapsförberedelser enligt 8 kap. 23 § sekretesslagen. Utredningen föreslår att den bestämmelsen utvidgas till att gälla förberedelser även för fredstida kriser. 
 Handlingar som utarbetas vid genomförandet av risk- och sår- barhetsanalyser kan komma att innehålla uppgifter som är känsliga ur säkerhetssynpunkt. Om uppgifter som lämnar eller kan bidra till upplysningar om risker och sårbarhet sprids kan de komma att ut- nyttjas för att skada samhället. I arbetet med att genomföra risk- och sårbarhetsanalyser förutsätts som tidigare nämnts även privata aktörer i kommunerna och landstingen medverka på olika sätt. De enskilda som på detta sätt är delaktiga i arbetet kan komma att få del av information som i vissa fall inte bör röjas. En bestämmelse om tystnadsplikt för den enskilde som på detta sätt får reda på känsliga uppgifter bör därför införas. Vidare bör tystnadsplikt gälla 
 98 
  
 SOU 2004:134 
  
 Kommunernas och landstingens fredstida krishantering 
  
 för enskilda om sådana uppgifter som gäller andra personers eko- nomiska förhållanden eller ett företags affärs- och driftförhål- landen. 
 99 
  
 5 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 För att under krig skydda befolkningen skall det finnas skyddsrum och skyddade utrymmen i områden som kan antas bli särskilt ut- satta för verkningar av stridsmedel. Skyddade utrymmen skall ock- så finnas i andra utsatta områden. 
 Skyddsrum är ett utrymme som redan under fred utformas och utrustas så att det ger skydd mot de stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Ett skyddat utrymme har en lägre skyddsförmåga och utformas och utrustas så att det ger ett skäligt skydd mot radioaktiv strålning och splitter samt i särskilt utsatta områden mot byggnadsras. Skyddade utrymmen ställs i princip i ordning först under höjd beredskap. 
 Det är kommunen som i samråd med länsstyrelsen beslutar inom vilka områden det skall finnas skyddsrum. I den omfattning staten ställer medel till förfogande beslutar sedan kommunen om byg- gande och kontroll av skyddsrum. 
 Regler om skyddsrum och skyddade utrymmen finns i 6 kap. la- gen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Skyddsrumsbyggandet har numera i princip upphört. Vid en översyn av lagen om civilt försvar väcks därför självklart frågan om det finns anledning att behålla det tämligen detaljerade regelverk som finns i dag. Vidare ges det anledning att överväga om det gäl- lande systemet, där kommunerna har ansvaret för planering och kontroll, bör behållas eller om det i dagsläget finns något bättre alternativ, där tillgängliga resurser kan användas på ett effektivare sätt. 
  
 5.1 
  
 En successivt förändrad syn på skyddsrumsbyggande 
  
 Under åren 1957 till 1976 byggdes inga skyddsrum i de största stä- dernas centrala delar, frånsett vissa stora befolkningsskyddsrum. 
 101 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 Planeringen styrdes av en hotbild med kärnvapenanfall och befolk- ningen skulle i händelse av krig utrymmas. I slutet av  
 1970-talet 
  ändrades emellertid denna planeringsinriktning. Skyddsrum skulle då byggas i ett stort antal orter, också i de större städernas centrala delar. Under  
 1980-talet 
  var ett stort antal skyddsrumsplatser bygg- da eller planerade. 
 1987 års försvarsbeslut innebar att skyddsrumsbyggandet i högre grad än tidigare skulle inriktas på sådana områden inom en ort där mer betydande risker ansågs finnas för civilbefolkningen. I 1992 års försvarsbeslut preciserades ytterligare i vilka områden som skydds- rum och andra former av skydd skulle byggas. Mot den bakgrun- den togs begreppet skyddsrumsorter bort och i stället infördes be- stämmelsen om att kommunen skall bestämma inom vilka områden i kommunen som det skall finnas skyddsrum och skyddade ut- rymmen. Genom att inte längre knyta skyddsrumsbyggandet till en hel ort avsåg man att skapa ett mer flexibelt system. 
 Sveriges säkerhetspolitiska omvärldsbedömning har successivt förändrats under slutet av  
 1900-talet 
  och början av  
 2000-talet. 
  Från en hotbild i 1992 års försvarsbeslut med strategiskt överfall inom något års förvarning har Försvarsberedningen i sin rapport inför 2004 års försvarsbeslut gjort bedömningen att ett enskilt militärt väpnat angrepp i alla dess former från annan stat direkt mot Sverige numera är osannolikt under överskådlig tid. 
 Sedan mitten av  
 1990-talet 
  har hotbildernas nedbrytning i mål- och riskanalyser inom län och kommuner styrt prioriteringar och dimensioneringen av skyddsrumsproduktionen. 
 I regleringsbrevet till Statens räddningsverk för budgetåret 2000 angav regeringen att byggande av skyddsrum i samband med ny- och ombyggnation endast skulle ske i särskilt riskutsatta områden enligt 1998 års mål- och riskanalys. Inrättande av skyddsrum i re- dan befintliga byggnader s.k. bristtäckningsskyddsrum hänsköts till en anpassningsperiod. Vidare angavs att Räddningsverket skulle tillse att arbetet med ny- och kontrollbesiktning av skyddsrum genomfördes. Åtgärder för att efter besiktning avhjälpa fel och brister i befintliga skyddsrum, där ersättning lämnas enligt lagen (1994:1720) om civilt försvar, skulle dock genomföras endast inom skyddsrumsområden grundade på 1998 års mål- och riskanalyser. 
 Någon översyn av mål- och riskanalyserna från 1998 har inte gjorts. 
 Regeringens direktiv till Statens räddningsverk har sedan år 2002 varit att någon skyddsrumsproduktion inte skall förekomma. Kon- 
 102 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 trollen av befintliga skyddsrum skall emellertid fortsätta. Innan föreläggande om åtgärder som skall bekostas av staten görs skall kommunen dock förvissa sig om att det finns statliga medel till- gängliga. Dessa kan tas i anspråk för åtgärder inom de särskilt ut- satta områdena samt för åtgärdande av särskilt allvarliga fel utanför dessa områden. Om statliga medel inte finns tillgängliga skall åt- gärderna noteras som kvarstående brister som skall åtgärdas med statliga medel vid ett senare tillfälle under ett s.k. anpassnings- skede. 
 Krisberedskapsmyndigheten redovisade på uppdrag av reger- ingen den 16 januari 2004 sin syn på den framtida inriktningen av befolkningsskyddet. 
 1  
 Myndigheten konstaterar att åtgärder för be- folkningsskyddet har kriget som hotbild och att möjligheterna att använda de skyddsresurser som har skapats – främst skyddsrum och andningsskydd – vid allvarliga händelser i fred är mycket be- gränsade på grund av bristande tillgänglighet. Den övergripande bedömningen är att beredskapsförberedelserna inom befolknings- skyddet kan begränsas till omvärldsbevakning och analysverksam- het, upprätthållande av viss grundkompetens samt vård av utrust- ning och anläggningar som bedöms kunna ha ett värde i ett fram- tida krig. När det gäller skyddsrum och skyddade utrymmen anför myndigheten att det befintliga skyddsrumsbeståndet bör betraktas som en resurs som kan vara värdefull i ett framtida krig. Nuvarande skyddsrumsbestånd bör därför bevaras. All nyproduktion kan dock hänskjutas till en anpassningsperiod. 
  
 5.2 
  
 Gällande bestämmelser om skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 Bestämmelser om skyddsrum och skyddade utrymmen finns i 6 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 För att under krig skydda befolkningen skall det enligt  
 1 § första stycket  
 finnas skyddsrum och skyddade utrymmen i områden som kan antas bli särskilt utsatta för verkningar av stridsmedel. Skyd- dade utrymmen skall enligt bestämmelsen också finnas i andra ut- satta områden. I  
 andra och tredje styckena  
 i samma paragraf definie- ras skyddsrum och skyddat utrymme. Med skyddsrum avses ett utrymme som redan under fred utformas och utrustas så att det ger skydd mot de stridsmedel som kan antas komma till användning i 
  
 1  
 Framtida inriktning av befolkningsskyddet, KBM 2004. 
 103 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 krig. Innebörden av detta är att skyddsrummen inte skall konstrue- ras för att motstå de kraftigaste tänkbara vapen utan för att motstå de vapen en motståndare kan antas förfoga över och komma att använda. Detta innefattar också skydd mot indirekta verkningar av stridsmedel såsom att den byggnad där skyddsrummet är beläget rasar samman ovanpå skyddsrummet. Med skyddat utrymme avses ett utrymme som utformas och utrustas så att det ger ett skäligt skydd mot radioaktiv strålning och splitter samt i särskilt utsatta områden mot byggnadsras. Med skäligt skydd avses en skyddsnivå som är lägre än den som gäller för skyddsrum. Det skyddade ut- rymmet behöver vidare inte skydda mot andra effekter av strids- medel än de uppräknade. Av bestämmelsen framgår vidare att skyddade utrymmen ställs i ordning först under höjd beredskap, om inte regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i visst fall beslutar annorlunda. 
 Enligt  
 2 §  
 ankommer det på kommunen att i samråd med läns- styrelsen besluta inom vilka områden det skall finnas skyddsrum och skyddade utrymmen. Det skall således råda enighet mellan kommunen och länsstyrelsen i frågan. Om enighet inte kan nås, skall kommunen hänskjuta frågan till regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. Enligt 6 kap. 1 § förordningen (1995:128) om civilt försvar har Statens räddningsverk bemyndi- gats att fatta det avgörande beslutet i en sådan tvist efter hörande av Krisberedskapsmyndigheten. Räddningsverket får enligt förord- ningen också besluta om ett skyddat utrymme skall anordnas redan innan regeringen beslutar om höjd beredskap. 
 I praktiken styrs besluten och därmed skyddsrumsproduktionen som tidigare nämnts av regeringen i de årliga regleringsbrev som ges till Statens räddningsverk. I dessa anges mål, bemyndiganden och handlingsregler för bl.a. inriktningen av befolkningsskyddet. Ytterst styrs dock produktionen av skyddsrum av riksdagens för- svarsbeslut. Försvarsbeslutens förutsättningar i form av hotbilder har av förutvarande Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) och ÖB omsatts i styrande regler för att planera befolkningsskyddet. Dokumentet Grundsyn för regionala mål- och riskanalyser var under början av  
 1990-talet 
  det grundläggande styrinstrumentet när det gällde de regionala myndigheternas genomförande av regionala mål- och riskanalyser. Översynen av systemet med mål- och risk- analyser med anledning av den förändrade hotbilden i 1996 års för- svarsbeslut resulterade i en kraftig minskning av antalet mål som bedömdes ha stor risk för att bli attackerade. Dessa mål hade tidi- 
 104 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 gare stor betydelse för skyddsrumsplaneringen. Den allt gynnsam- mare säkerhetspolitiska bedömning som gjorts under de senaste åren har medfört att skyddsrumsplaneringen nu i princip har av- stannat. 
 Enligt  
 3 § första stycket  
 skall kommunen besluta om byggande av skyddsrum samt, i den omfattning staten ställer medel till förfo- gande, kontrollera att inrättade skyddsrum har en tillfredsställande skyddsförmåga. Enligt  
 andra stycket  
 i samma paragraf skall kom- munen också besluta om byggande av skyddade utrymmen. 
 Planeringsprocessen för skyddsrumsbyggandet under slutet av  
 1990-talet 
  kan översiktligt beskrivas på följande schematiska sätt. 
  
 Regering/ 
  
 Hotbild 
  
 Regleringsbrev 
  
 Riksdag 
  
 Försvarsbeslut 
  
 Bemyndiganden 
  
 Försvarsmakten 
  
 Grundsyn 
  
 Mål- och riskanalys 
  
 ÖCB 
  
 Tillämpningsregler 
  
 Föreskrifter 
  
 Bemyndiganden 
  
 Räddningsverket 
  
 Byggförut- 
  
 fördelas till 
  
 sättningar 
  
 objekt 
  
 (SRV) 
  
 (tidigare: län) 
  
 Länsstyrelse 
  
 Regional mål- 
  
 och riskanalys för 
  
 FoBef (CB/MB) 
  
 länets kommuner 
  
 Mål- och 
  
 riskanalys för 
  
 Behovsplan 
  
 Kommuner 
  
 kommunen 
  
 Nybyggnad 
  
 Skyddsplan 
  
 Bristtäckning 
  
 Skyddsrums- 
  
 områden 
  
 Bygganmälan 
  
 Byggprocess 
  
 Byggherre 
  
 samt skydds- 
  
 Ersättning 
  
 rumsbesked 
  
 Avräkning 
  
 från kommun 
  
 Bemyndigande 
  
 Källa 
 : Hinder för ett effektivare resursutnyttjande, RRV 2001:9 
 105 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 Enligt 4 § skall kommunen föra ett register över samtliga skydds- rum i kommunen och över de skyddade utrymmen som planlagts. 
 I  
  
 5–7 
  
  §§  
 finns regler om hur skyddsrummen skall placeras och utformas. Enligt  
 5 §  
 skall skyddsrummen placeras och utformas med hänsyn till befolkningens möjligheter att efter varning hinna fram till dem i tid och att uppehålla sig där under den tid som be- hövs. Med de korta förvarningstider som ges med dagens vapen blir den tid som står till förfogande för att uppsöka ett skyddsrum vid ett angrepp väldigt kort. Detta för med sig att skyddsrummens upptagningsområde är relativt litet. Enligt 6 kap. 2 § förordningen om civilt försvar skall antalet platser i skyddsrummen beräknas med hänsyn till befolkningsutvecklingen inom de områden där skyddsrummen skall byggas. När storleken på skyddsrummen be- stäms skall man räkna med en nettogolvyta om 0,75 kvadratmeter för varje person som skall beredas plats i utrymmet. 
 Skyddsrummen skall vidare enligt  
 6 §  
 utformas så att de under fredstid kan användas för andra ändamål. De skall dock skyndsamt kunna ställas i ordning. Syftet med bestämmelsen är att hålla kost- naderna för skyddsrummen nere genom att de i fred kan används för andra ändamål. Anpassningen till fredsanvändningen får emel- lertid inte drivas längre än att utrymmet enligt gällande föreskrifter kan ställas i ordning inom 48 timmar. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt  
 7 §  
 meddela ytterligare föreskrifter eller i särskilda fall be- sluta om hur skyddsrum och skyddade utrymmen skall utformas och utrustas. Med stöd av bestämmelsen har regeringen i 6 kap. 4 § förordningen om civilt försvar bemyndigat Statens räddningsverk att meddela sådana föreskrifter eller i särskilda fall besluta om hur skyddsrum och skyddade utrymmen skall utformas, utrustas och underhållas samt om hur de får användas. Genom bestämmelsen ges en möjlighet att skapa särskilda lösningar för vissa udda skyddsrumsprojekt. 
 Med stöd av regeringens bemyndigande ger Statens räddnings- verk ut föreskrifter om utförande, utrustning och användning av skyddsrum, SRVFS 1998:6. Räddningsverket ger dessutom ut pub- likationen Skyddsrumsregler SR, som i handboksform ger vägled- ning till den som avser att planera, bygga, utrusta eller underhålla ett skyddsrum. Publikationen reviderades senast den 1 november 2003 och har nu beteckningen SR 03. 
 I  
  
 11–16 
  
  §§  
 finns närmare bestämmelser om vem som bär ansva- ret för att skyddsrum byggs och underhålls. 
 106 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 Skyddsrum har i första hand inrättats vid  
 ny-, 
  till- och ombygg- nadsarbeten. För att sådana byggnadsarbeten skall få påbörjas krävs som huvudregel att en bygganmälan görs till byggnadsnämnden i kommunen minst tre veckor i förväg. Bestämmelser om bygganmä- lan finns i 9 kap. 2 § plan- och bygglagen (1987:10). En bygganmä- lan krävs bl.a. vid uppförande eller tillbyggnad av en byggnad (p. 1) och i de fall arbetena avser sådana ändringar av en byggnad som berör konstruktionen av de bärande delarna eller som avsevärt på- verkar dess planlösning (p. 3). 
 Förutom bygganmälan skall, enligt 6 kap.  
 8 §  
 lagen om civilt för- svar, en särskild skriftlig underrättelse lämnas till kommunen av den som har för avsikt att utföra sådana byggnadsåtgärder som an- ges i 9 kap. 2 § 1 och 3 plan- och bygglagen inom ett område där skyddsrum skall byggas. Kommunen skall till den som lämnat en sådan underrättelse lämna besked om skyddsrum skall byggas i byggnaden eller anläggningen s.k. skyddsrumsbesked och, om så är fallet, lämna uppgift om det antal personer som skall kunna få plats i skyddsrummet. Kommunen skall vidare förelägga den som lämnat underrättelsen att vidta åtgärder i enlighet med beskedet. 
 Enligt 9 kap. 12 § plan- och bygglagen får byggnadsarbeten inte påbörjas förrän skyddsrumsbesked har företetts för byggnads- nämnden om sådant krävs. 
 Lagen om civilt försvar innehåller inte någon bestämmelse mot- svarande den som förut fanns i 68 § civilförsvarslagen (1960:74), som innebar en skyldighet för fastighetsägare att tåla ett intrång i byggnaden för skyddsrumsbyggande. I propositionen till lagen om civilt försvar föreslogs att den nämnda bestämmelsen skulle tas bort och att reglerna om expropriation i stället skulle tillämpas. 
 2 
  
 Enligt 2 kap. 6 § expropriationslagen (1972:719) får expropria- tion ske för det militära försvaret eller för annat ändamål som är av särskild betydelse för totalförsvaret. I praktiken kommer expropri- ation som regel till användning bara när andra utvägar att nå det avsedda målet är stängda. I de flesta fall torde den enskilde vara be- redd att överlåta mark eller tåla ett intrång på skäliga villkor till den som vill tillgodose ett expropriationsändamål. Principen är att möj- ligheten till frivillig uppgörelse först bör undersökas innan expro- priation tillgrips. Detta har ansetts komma till uttryck i lagen ge- nom 2 kap. 12 § första stycket där det sägs att expropriationstill- 
  
 2  
 Prop. 1994/95:7 s. 75. 
 107 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 stånd inte skall meddelas, om ändamålet lämpligen bör tillgodoses på annat sätt. 
 Enligt uppgifter som utredningen inhämtat från Statens rädd- ningsverk har expropriationslagen inte i något fall behövt tillämpas när utrymme för skyddsrum har behövts. Skyddsrummen har re- gelmässigt kunnat byggas med fastighetsägarnas medverkan och mot en ersättning som bestämts i enlighet med de regler som finns i förordningen om civilt försvar. 
  
 5.2.1 
  
 Byggande av skyddsrum 
  
 Den formella gången för byggande av ett skyddsrum kan beskrivas enligt följande. 
  
 Byggherren anmäler sin avsikt att bygga (8 §). Den som avser att bygga inom ett skyddsrumsområde skall anmäla detta till kommunen, så att denna kan avgöra om skyddsrum skall byg- gas eller inte. För att efterföljande projektering, byggande och kontroll inte skall försenas bör denna anmälan göras i god tid före planerad byggstart. 
  
 Kommunen lämnar därefter besked om byggande av skydds- rum (8 §), ett s.k. skyddsrumsbesked. Beskedet är ett tidsbe- gränsat föreläggande kopplat till ett byggobjekt, som beträf- fande uppförandet följer plan- och bygglagens regler. Skydds- rummet skall vara en funktion i detta bygge. 
  
 Därefter sker projektering av byggherren. Skyddsrumsbeskedet ger byggherren vetskap om att skyddsrumsfunktionen skall projekteras in i den byggnad han avser att bygga. Det är hans ansvar att skyddsrumsfunktionen projekteras enligt de regler som följer av lagen (1994:1720) om civilt försvar och därtill knutna förordningar och föreskrifter. 
  
 När projekteringen är avslutad gör byggherren en bygganmä- lan. Skyddsrumsbyggandet är kopplat till att byggobjektet som sådant förutsätter bygganmälan enligt plan- och bygglagen för att få utföras. Skyddsrumsfunktionen ingår då som en del i pro- jekteringen och kommer att omfattas av kontrollsystemet. 
  
 Kommunen kallar därefter till byggsamråd. Ett sådant skall all- tid hållas såvitt gäller skyddsrumsfunktionen. Det är dock samma samråd som gäller för hela byggprojektet. 
  
 Vid byggsamrådet sker en genomgång av hur gällande föreskrif- ter på området skall kunna uppfyllas (9 §). Byggherren skall 
  
 108 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 kunna visa att han kan klara av att fullfölja skyddsrumsbygget på ett korrekt sätt. Detta gör han genom att visa upp den genomförda projekteringen av skyddsrumsfunktionen och fö- reslå en kontrollplan med tillhörande förslag till Sakkunnig fy- siskt skydd (en av Räddningsverket certifierad person). 
  
 Byggnadsnämnden beslutar därefter om kontrollplan och sak- kunnig. Eftersom kommunen inte får utfärda det slutliga bevi- set för skyddsrummet förrän alla krav är uppfyllda, är det vik- tigt att det finns en heltäckande kontroll under tiden från bygg- samrådet fram till färdigställt skyddsrum. Utan beslutad kon- trollplan och sakkunnig kontrollant för skyddsrummet kan därför inte bygget fortsätta. 
  
 Under byggnationen utför en Sakkunnig fysiskt skydd kontrol- ler enligt kontrollplan SR. Kontroll sker genom att samtliga handlingar granskas före byggstart, besiktning sker därefter när schaktning utförts och innan gjutning av golv sker. Vidare skall besiktning utföras före dubbling av väggform och före gjutning av tak. Efter varje besiktning utfärdas ett sakkunnigintyg. Nu nämnda moment är de ur säkerhetssynpunkt viktigaste, men även övriga moment skall kontrolleras. För dessa räcker det dock att byggherren gör en egen kontroll som dokumenteras. 
  
 Sakkunnigintygen om att olika byggmoment är avklarade utan anmärkning enligt den fastställda kontrollplanen skall lämnas in till byggnadsnämnden. Dessa intyg fordras eftersom byggmo- menten inte kan kontrolleras när byggnationen är färdigställd. 
  
 När skyddsrummet färdigställts gör byggnadsnämnden en be- siktning med utgångspunkt från de sakkunnigintyg som finns enligt kontrollplanen. Detta är en myndighetsbesiktning inför den ersättning som staten skall betala ut när skyddsrummet är färdigställt. 
  
 Därefter utfärdar byggnadsnämnden ett skyddsrumsbevis. Be- viset innebär att skyddsrummet formellt är ett skyddsrum och att ägaren har underhållsansvar. 
  
 Byggnadsnämnden utfärdar också ett slutbevis. Själva byggna- tionen, i vilken skyddsrumsfunktionen ingår, är underkastad reglerna i plan- och bygglagen. Detta betyder att ett slutbevis utfärdas när byggprojektets kontrollplan är uppfylld. Skydds- rumsbeviset kan ses som en del i detta uppfyllande men har formellt inte med plan- och bygglagens kontrollsystem att göra. 
  
 109 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 5.2.2 
  
 Kontroll av skyddsrum 
  
 Enligt 6 kap. 3 § lagen (1994:1720) om civilt försvar är det, som tidigares sagts, kommunens ansvar att kontrollera att inrättade skyddsrum har en tillfredsställande skyddsförmåga. Kontroll skall ske i den omfattning staten ställer medel till förfogande. Enlig 6 kap. 25 § förordningen (1995:128) om civilt försvar har kommunen rätt till ersättning av staten för kostnader som uppkommer för kommunen på grund av skyddsrumskontroller. Enligt samma be- stämmelse i förordningen är det Statens räddningsverk som betalar ut ersättningen enligt länsstyrelsens beslut. Räddningsverket får efter samråd med Ekonomistyrningsverket meddela föreskrifter om hur ersättningarna skall bestämmas (se SRVFS 1997:1). 
 Det finns i dag ungefär 70 000 skyddsrum i Sverige. Dessa har byggts under lång tid och har olika byggtekniska förutsättningar och anpassningsmöjligheter till den användning byggnaden är av- sedd för. Gemensamt för skyddsrummen är dock att de skall upp- fylla vissa tekniska krav för att anses kunna ge ett tillfredsställande skydd. Uppgiften för den kommunala kontrollverksamheten är att tillse att dessa krav uppfylls. 
 Det skyddsrumsregister som kommunen enlig 6 kap. 4 § i lagen är skyldig att föra utgör underlag för kontrollverksamheten. Varje år kontrolleras ungefär 10 procent av skyddsrumsbeståndet. Anta- let kontroller styrs som tidigare nämnts av hur mycket medel som anslås därtill av staten. För år 2004 uppgår budgeten till 25 miljoner kronor. Statens räddningsverk upprättar en förteckning över samt- liga kommuner med angivande av det antal skyddsrum som skall kontrolleras i respektive kommun. 
 Skyddsrumskontrollerna skall utföras av kontrollanter som är certifierade av Statens räddningsverk. Vissa kommuner har an- ställda med sådan behörighet medan andra anlitar konsulter för uppgiften. 
 När ett skyddsrum tagits ut för kontroll underrättar kontrol- lanten fastighetsägaren om detta. Det är fastighetsägaren som har ansvaret för att skyddsrummet är tillgängligt för kontroll. Vid kon- trollen följer kontrollanten checklistor som fastställts av Statens räddningsverk. Efter utförd kontroll skall ett utlåtande upprättas som utgör beslutsunderlag för kommunen. Även för dessa finns utarbetade riktlinjer av Statens räddningsverk. Om det vid kontrol- len upptäcks några fel eller brister skall kontrollanten avgöra vem som skall bekosta att dessa åtgärdas. Beror felet på att fastighets- 
 110 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 ägaren eftersatt underhållet av skyddsrummet, gjort otillåtna in- grepp i det eller på annat sätt varit försumlig, får han stå kostnaden för att felet rättas till. I annat fall skall staten stå för kostnaden. För det fall staten skall bära kostnadsansvaret skall kontrollanten avgö- ra om upptäckta fel och brister skall åtgärdas direkt eller först vid ett senare tillfälle. 
 Med kontrollantens utlåtande som underlag beslutar kommunen om föreläggande för fastighetsägaren att vidta åtgärder för att skyddsrummet skall uppfylla ställda krav. Även beslut om föreläg- gande sker enligt mallar som utarbetats av Statens räddningsverk. För komplicerade arbeten kan extra besiktningar krävas. Detta skall då anges i föreläggandet till fastighetsägaren. Vid en sådan skydds- rumsbesiktning skall kontrollanten följa upp att fel som angetts i föreläggandet blivit åtgärdade och att det skett på ett korrekt sätt. Kontroll utöver vad som anmärkts i föreläggandet får inte ske. Så- dana utföranden som inte kan godkännas vid skyddsrumsbesikt- ningen skall kontrolleras av kontrollanten vid en eller flera efterbe- siktningar. 
 Om inga anmärkningar finns mot ett skyddsrum, eller när gjorda anmärkningar har åtgärdats, skall kommunen utfärda ett skydds- rumsbevis. Enligt Statens räddningsverks riktlinjer får ett kontroll- ärende inte ta längre tid än ett år om det inte finns särskilda skäl. 
 Som tidigare nämnts har kommunen ett ansvar för att skydds- rumsregistret är aktuellt. När en skyddsrumskontroll är avslutad skall registret uppdateras och uppgift lämnas till länsstyrelsen för uppdaterande av det centrala skyddsrumsregistret. I samband med att uppgiften lämnas till länsstyrelsen kan kommunen begära er- sättning för utförd kontroll. 
 Enligt 70 § andra punkten förordningen (2000:308) om fastig- hetsregister får en kommun, en länsstyrelse eller Statens rädd- ningsverk som tilläggsinformation till uppgifter i byggnadsdelen redovisa uppgifter om att skyddsrum finns i en byggnad. 
  
 5.2.3 
  
 Avveckling av skyddsrum 
  
 Enligt 6 kap. 19 § lagen (1994:1720) om civilt försvar får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att ett ut- rymme inte längre skall vara skyddsrum. Ett sådant bemyndigande har genom 6 kap. 14 § förordningen (1995:128) om civilt försvar getts till länsstyrelsen, som efter hörande av Statens räddningsverk 
 111 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 får besluta om avveckling av skyddsrum om det finns särskilda skäl. Berörda fastighetsägare och kommunen skall underrättas om ett sådant beslut. Enligt 10 kap. 1 § förordningen får ett beslut av läns- styrelsen överklagas hos Statens räddningsverk. Någon rätt till domstolsprövning finns emellertid inte när det gäller frågan om avveckling av skyddsrum. 
 Skyddsrum började byggas i Sverige redan i slutet av  
 1930-talet. 
  Först genom bestämmelser som tillkom år 1945 fick emellertid skyddsrummen den tekniska standard som i dag kan förknippas med begreppet skyddsrum. Enligt riktlinjer från Statens räddnings- verk bör därför skyddsrum som är byggda före 1945 avvecklas, så- vida det inte finns särskilda skäl för att de skall få vara kvar. 
 Under perioden  
 1938–1961 
  byggdes s.k. splitterskyddsrum. Des- sa är mycket små, först avsedda för högst 10 personer, senare högst 25 personer. Splitterskyddsrummen är utförda utan detona- tionsskydd och gasskydd, men i övrigt som skyddsrum. Stommen ger ett relativt gott skydd mot strålning och splitter. Ursprungligen var dessa skydd främst avsedda för s.k. aktiv personal och inte för längre vistelse. I och med att reglerna år 1961 skärptes när det gäll- de kraven på uthållighet ansågs splitterskyddsrummen inte längre uppfylla kravet på fullgott skydd. Ett splitterskyddsrum motsvarar i dag närmast ett skyddat utrymme, dock med den skillnaden att det byggts redan i fredstid i samband med nyproduktion. Statusen skyddsrum kvarstår dock så länge det inte avvecklas genom ett ak- tivt beslut i det enskilda fallet. Statens räddningsverks bedömning är att dessa skyddsrum generellt skall avvecklas efterhand som de påträffas vid ordinarie kontroller, såvida det inte i det enskilda fallet finns särskilda skäl för ett bevarande som skyddsrum. 
 När det gäller skyddsrum byggda senare än 1945 måste det enligt Räddningsverket finnas mycket starka och tydliga skäl för att av- veckling skall få ske. Grundregeln måste enligt verket vara att skyddsrum skall bevaras och vårdas genom fastighetsägarnas för- sorg. 
  
 5.2.4 
  
 Bestämmelser om ersättning 
  
 Den som är skyldig att bygga och utrusta ett skyddsrum har enligt 6 kap.  
 20 § första stycket  
 lagen (1994:1720) om civilt försvar rätt till ersättning av staten för de merkostnader som därigenom uppkom- mer. 
 112 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 Enligt  
 andra stycket  
 i samma paragraf beslutas ersättningen av re- geringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. En ansö- kan om ersättning görs hos länsstyrelsen enligt 6 kap. 15 § förord- ningen (1995:128) om civilt försvar. Skyddsrumsbevis skall bifogas till ansökan. Ersättningen, som består av grundbelopp och tilläggs- belopp, betalas ut av Statens räddningsverk enligt länsstyrelsens beslut. Ersättningen beräknas enligt schablonbelopp som fastställts genom förordningen. I ersättningen ingår även ersättning för fram- tida underhåll av skyddsrummet (6 kap. 20 § förordningen). 
 Är den ersättningsberättigade inte redovisningsskyldig för moms skall enligt  
 6 kap. 21 §  
 lagen om civilt försvar sådan läggas på er- sättningsbeloppet. Eftersom mervärdesskatt torde utgöra en kost- nad för den som inte är skyldig att redovisa sådan förefaller be- stämmelsen vara överflödig i detta sammanhang. Det kan däremot finnas anledning att i förordningen, som upptar schablonbelopp, närmare ange om dessa belopp avses exklusive eller inklusive moms. 
 Den som skall bygga och utrusta ett skyddat utrymme eller ett skyddsrum i en befintlig byggnad har enligt  
 6 kap. 22 §  
 rätt till er- sättning av staten för sina kostnader. Detsamma gäller den som är skyldig att underhålla ett sådant utrymme och den som efter före- läggande gjort förbättringsåtgärder i ett skyddsrum. Ersättning lämnas dock inte för åtgärder som har föranletts av att ägaren efter- satt underhållet av skyddsrummet, gjort otillåtna ingrepp i det eller på annat sätt varit försumlig. Ersättning beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt 6 kap. 20 § för- ordningen görs en ansökan om ersättning till länsstyrelsen. Ersätt- ningen betalas ut av Statens räddningsverk efter beslut av länssty- relsen. Enligt bestämmelsen ingår ersättning för underhåll av ett skyddsrum i den schablonersättning som utgår vid byggandet av skyddsrummet. 
 Även kommunen har rätt till statlig ersättning för kostnader som den haft för att bygga skyddsrum enligt  
 6 kap. 23 §.  
 När ersätt- ningen till kommunen bestäms skall skälig hänsyn tas till det värde som de vidtagna åtgärderna kan ha för byggnadens eller anlägg- ningens användning i fred. Kommunen har rätt till förskott på er- sättningen om det finns särskilda skäl till det. 
 Enligt lagen om civilt försvar utgår inte någon särskild ersättning till fastighetsägaren för själva upplåtelsen av ett utrymme till skyddsrum. Det får förmodas att lagstiftaren ansett att det intrång eller den rådighetsinskränkning som ianspråktagandet av ett ut- 
 113 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 rymme för skyddsrum innebär för fastighetsägaren inte bör ersättas särskilt utöver den ersättning som utgår för kostnader. 
 Om fastighetsägaren inte frivilligt går med på att ett skyddsrum byggs i fastigheten kan det bli frågan om att tillgripa expropriation, som tidigare nämnts i avsnitt 5.3. För det fallet bestäms eventuell ersättning för intrång enligt den lagen. 
  
 5.3 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag 
 : En ny lag om skyddsrum införs. Begreppet skyddat utrymme avskaffas. Utgångspunkten är att 
 alla utrymmen för skydd av befolkningen i krig skall ha samma status och vara utformade och utrustade för att motstå verk- ningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till an- vändning i krig. Om läget skulle kräva skyndsamma åtgärder för skydd av befolkningen i krig får skyddsrummen utformas och utrustas så att de i största möjliga utsträckning motstår sådana verkningar. 
 Planeringsansvaret för skyddsrumsproduktionen centraliseras och läggs över på en statlig myndighet, lämpligen Statens rädd- ningsverk. Även ansvaret för byggande, besiktning och kontroll av skyddsrum, som i dag ligger på kommunerna, förs över till en statlig myndighet. 
 Eftersom kommunerna inte längre skall ha något ansvar för skyddsrumsplaneringen finns det inte anledning att de skall ha kvar uppgiften att föra skyddsrumsregister. Den uppgiften bör i stället ligga på den myndighet som får ansvaret för skyddsrums- planeringen i framtiden. 
  
 5.3.1 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Som redan framgått föreskriver lagen (1994:1720) om civilt försvar att befolkningen skall kunna erbjudas fysiskt skydd i krig i form av skyddsrum och skyddade utrymmen. De förstnämnda uppförs i fred och skyddar efter iordningställande mot olika typer av vapen- verkan. Skyddade utrymmen är ett enklare skydd som planeras i fred och byggs ut under höjd beredskap. 
 114 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 Behovet av fysiskt skydd för befolkningen i krig har under årens lopp varit föremål för ett stort antal utredningar. Ett flertal utred- ningar och studier genomfördes av olika myndigheter på uppdrag av regeringen under åren före 1996 års försvarsbeslut. 
 3  
 Men även i tiden därefter har utredningar förekommit. Dessa har främst haft till uppdrag att utreda möjligheterna att väsentligt minska skydds- rumsbyggandet. 
 Skyddsrumsbyggandet har numera i princip upphört. Regering- ens direktiv till Statens räddningsverk har sedan år 2002 varit att någon skyddsrumsproduktion inte skall förekomma. 
 Utredningen har inte sett det som sin uppgift att ta ställning till om det bör förekomma någon skyddsrumsproduktion i dag och inte heller att försöka besvara frågan om det finns ett överskott på skyddsrumsplatser eller en brist på sådana. Av avgörande betydelse för det senare är naturligtvis hur behovet definieras. 
 En utgångspunkt som utredningen intagit är att det skydds- rumsbestånd som finns i dag är en resurs som skall bevaras och kontrolleras för att i framtiden, om det skulle uppstå ett behov av fysiskt skydd i krig, kunna användas för sitt ändamål. 
 Även om det för närvarande inte byggs några skyddsrum bör det finnas ett regelverk som tillåter att produktionen kan sättas i gång om det skulle behövas i en framtid. 
  
 5.3.2 
  
 Behovet av lagstiftning och den lagtekniska lösningen 
  
 Regler om skyddsrum och skyddade utrymmen finns i 6 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Som redan tidigare nämnts har skyddsrumsbyggandet numera i princip upphört. Vid en översyn av lagen om civilt försvar väcks därför naturligen frågan om det finns anledning att behålla det täm- ligen detaljerade regelverk som finns i dag. 
 Det befintliga beståndet av skyddsrum skall även i fortsättningen underhållas och kontrolleras. Regler behövs därför på i vart fall dessa områden. 
 Som redan inledningsvis anförts bör det finnas ett regelverk som tillåter att produktionen kan sättas i gång om det skulle behövas i en framtid. Bestämmelser om vem som skall ha planeringsansvaret 
  
 3  
 En närmare redovisning av viktigare utredningar på området lämnas i Krisberedskaps- myndighetens utredningsrapport Framtida inriktning av befolkningsskyddet, KBM 2004, s. 19 ff. 
 115 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 för skyddsrumsproduktionen bör alltså finnas kvar. Det finns ock- så skäl att behålla regler som tar sikte på själva skyddsrumspro- duktionen, eller med andra ord vem som har ansvaret för att plane- rade skyddsrum byggs och hur denna process skall gå till. Om en produktion skulle behöva sättas i gång får det förmodas bli i form av s.k. bristtäckningsproduktion i befintlig bebyggelse. Regelverket bör därför fokusera mera på denna typ av byggande. 
 En hel del regler på skyddsrumsområdet bör således finnas kvar. Eftersom utredningen i det föregående föreslagit att lagen om civilt försvar skall upphävas, inställer sig frågan var reglerna om skydds- rum lämpligen bör placeras. Övervägande skäl talar för att dessa samlas i en särskild lag. Alternativet är att inordna dem i lagen om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händel- ser i fredstid och höjd beredskap. Den lagen skulle då emellertid förlora i stringens. Bestämmelserna kommer inte heller att få någon naturlig anknytning till den lagen om utredningens förslag i det följande godtas och planeringsansvaret för skyddsrumsproduktio- nen inte längre blir en uppgift för kommunerna. Utredningen före- slår därför att det införs en ny lag om skyddsrum. 
  
 5.3.3 
  
 Begreppet skyddat utrymme tas bort 
  
 I 6 kap. 1 § lagen (1994:1720) om civilt försvar definieras skydds- rum respektive skyddade utrymmen. Med skyddsrum avses ett ut- rymme som redan under fred utformas och utrustas så att det ger skydd mot de stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Med skyddade utrymmen avses ett utrymme som utformas och utrustas så att det ger ett skäligt skydd mot radioaktiv strålning och splitter samt i särskilt utsatta områden mot byggnadsras. Skyddade utrymmen anordnas först under höjd beredskap om inte regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar att så skall ske redan dessförinnan. 
 Utgångspunkten måste vara att ett fysiskt skydd skall vara ut- format så att det står emot sådana vapen som kan antas komma att användas mot oss vid ett krig. Någon planering under fredstid för skydd med en lägre skyddsgrad än skyddsrum bör därför i princip inte ske. Utredningen föreslår därför inte någon reglering motsva- rande den som i dag finns om skyddade utrymmen. 
 I det befintliga skyddsrumsbeståndet finns fysiska skydd som betecknas skyddsrum men som inte uppfyller gällande tekniska 
 116 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 krav på ett skyddsrum, bland annat de s.k. splitterskyddsrum som byggdes före år 1961. Utredningen delar Statens räddningsverks bedömning att dessa bör avvecklas efterhand som de påträffas vid ordinarie kontroller om inte särskilda skäl talar däremot. 
 Om situationen under ett pågående krig skulle bli sådan att det krävs skyndsamma åtgärder för skydd åt befolkningen bör det dock vara möjligt att göra avsteg från den tidigare nämnda utgångs- punkten och så att säga laga efter läglighet eller göra så gott man kan för att få ett så fullgott skydd som möjligt. Det bör därför fin- nas en möjlighet att under nämnda förhållanden få utforma och utrusta skyddsrummen så att de i största möjliga utsträckning mot- står verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till användning. 
 Även i fortsättningen bör Statens räddningsverk få meddela fö- reskrifter eller i särskilda fall besluta om hur skyddsrum skall ut- formas och utrustas. 
  
 5.3.4 
  
 Ansvaret för skyddsrumsverksamheten centraliseras 
  
 Som tidigare nämnts har skyddsrumsproduktionen år 2002 i prin- cip avstannat. Mot bakgrund av den positiva säkerhetspolitiska be- dömning som statsmakterna nu gör kan det inte på grund av risken för krig bli frågan om att återuppta en produktion av skyddsrum inom överskådlig tid. Och även om det säkerhetspolitiska läget i framtiden skulle förändras till det sämre är det inte i dag möjligt att närmare förutse hur behovet av skyddsrum då kommer att se ut. De kommunala skyddsrumsplaner som finns i dag utgår ofta från föråldrade planeringsförutsättningar, som i flera fall inte uppdate- rats alls under  
 1990-talet. 
  I dagsläget är skyddsrumsplaneringen i kommunerna inte heller en uppgift som har någon högre priorite- ring, vilket är lätt att förstå. Det får mot denna bakgrund antas att det blir svårt för många kommuner att i framtiden upprätthålla en kompetens på skyddsrumsområdet. Planeringsansvaret för skydds- rumsproduktionen bör därför centraliseras och läggas över på en statlig myndighet. En sådan lösning synes också ur ett samhälls- ekonomiskt perspektiv vara en bättre lösning än att behålla plane- ringsansvaret på kommunal nivå. Genom att beslutsfattandet cent- raliseras bör man också lättare kunna få en överblick av det befint- liga skyddsrumsbeståndet. 
 117 
  
 Skyddsrum och skyddade utrymmen 
  
 SOU 2004:134 
  
 Statens räddningsverk, som är den myndighet som i dag har hand om skyddsrumsfrågorna, ligger nära till hands för att få ansvaret för skyddsrumsplaneringen i framtiden. 
 Under rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läge bör det i princip inte krävas att skyddsrumsplaneringen sträcker sig längre än till att inventeringen av skyddsrumsbeståndet hålls aktuell. Skul- le det säkerhetspolitiska läget försämras kan det bli aktuellt att pla- nera för framförallt bristtäckningsproduktion. 
 Även ansvaret för byggande, besiktning och kontroll av skydds- rum, som i dag ankommer på kommunerna, bör ligga på en central myndighet, lämpligen Statens räddningsverk. En sådan ordning skulle befrämja att kompetensen på området bibehålls. Någon nämnvärd praktisk skillnad innebär förslaget dock inte i denna del. Redan i dag är det Statens räddningsverk som upprättar listor på vilka skyddsrum som skall kontrolleras under året och den faktiska kontrollen utförs av sakkunniga, som utbildas och certifieras av Statens räddningsverk. I linje med detta bör även befogenheten att fatta beslut om avveckling av skyddsrum föras över från länsstyrel- sen till Statens räddningsverk. 
 Om kommunen, utan att det är frågan om en om- eller tillbygg- nad, beslutar att ett skyddsrum skall finnas i en befintlig byggnad har kommunen enligt 6 kap. 13 § lagen (1994:1720) om civilt för- svar ett ansvar för att skyddsrummet byggs, utrustas och under- hålls. Det medför naturligtvis svårigheter för kommunen att an- svara för underhållet av skyddsrum som är belägna i byggnader som tillhör någon annan. I praktiken har detta lösts genom avtal mellan kommunen och fastighetsägaren. Det är en lämpligare ordning att ansvaret för underhållet även i dessa fall i framtiden läggs på fastig- hetsägaren. 
 Enligt 6 kap. 4 § lagen om civilt försvar ankommer det på kom- munerna att föra register över samtliga skyddsrum i kommunen och över de skyddade utrymmen som planlagts. Eftersom kommu- nerna inte längre skall ha något ansvar för skyddsrumsplaneringen finns det inte anledning att i framtiden ålägga dem ett ansvar att föra ett skyddsrumsregister. Denna uppgift bör i stället överföras till den myndighet som i framtiden får ansvaret för skyddsrumspla- neringen. Som tidigare anförts ligger det nära till hands att den uppgiften läggs på Statens räddningsverk. Eftersom Räddningsver- ket redan har ett centralt skyddsrumsregister skulle det inte inne- bära något nämnvärt merarbete för myndigheten att ta över detta ansvar. 
 118 
 6 Utrymning och inkvartering m.m. 
 Enligt direktiven skall utredningen särskilt överväga om det behövs sådana regler om utrymning och inkvartering under höjd beredskap som i dag finns i lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Utrymning och inkvartering är åtgärder som ingår i befolknings- skyddet enligt definitionen i 1 kap. 2 § lagen om civilt försvar. Frå- gor som gäller befolkningsskyddet har, som förut nämnts, nyligen utretts av Krisberedskapsmyndigheten. Enligt myndighetens rap- port bedrivs för närvarande inte någon planläggning eller andra förberedelser för den typ av utrymning och inkvartering som regle- ras i lagen om civilt försvar. All sådan förberedande verksamhet förutses ske under en anpassningsperiod. Enligt Krisberedskaps- myndighetens bedömning bör denna inriktning gälla också i fort- sättningen. 
 1  
 Krisberedskapsmyndigheten har övervägt men inte funnit skäl att föreslå några ändringar av lagstiftningen innebärande en utvidgning av möjligheterna att beordra utrymning i fredstid. 
  
 6.1 
  
 Gällande ordning 
  
 6.1.1 
  
 Bakgrund 
  
 Bestämmelser om utrymning författningsreglerades i början av  
 1940-talet 
  mot bakgrund av erfarenheterna från det då pågående andra världskriget. Utrymning ansågs vid den tidpunkten utgöra en viktig del av skyddet för civilbefolkningen eftersom tillgången på skyddsrum var begränsad. Sedan hotet om kärnvapenkrig tillkom- mit förstärktes behovet av omfattande utrymningar. Samhälls- strukturen var då ännu sådan att utrymningar i stor skala ansågs möjliga att genomföra. 
 Vid mitten av  
 1990-talet, 
  då lagen om civilt försvar tillkom, be- dömdes det konventionella kriget med korta förvarningstider och 
  
 1  
 Framtida inriktning av befolkningsskyddet; KBM 2004 s. 62. 
 119 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 SOU 2004:134 
  
 snabba stridsförlopp utgöra det största säkerhetspolitiska hotet. Möjligheterna att genomföra utrymningar för att skydda befolk- ningen ansågs därigenom ha begränsats. Landsbygdens avfolkning och därmed bristande förmåga att klara inkvarteringen, social- tjänsten och livsmedelsförsörjningen för den utrymda befolk- ningen utgjorde också en faktor som i hög grad ändrade förutsätt- ningarna för att använda utrymning över längre avstånd enligt tidi- gare intentioner. Koncentrationen av befolkningen till tätorterna innebar också att transportsystemen förmodligen inte skulle kunna klara av omfattande utrymningar på kort tid. 
 I förarbetena till lagen om civilt försvar betonades att det mo- derna samhällets komplexa infrastruktur ställer höga krav på att de viktigaste samhällsfunktionerna kan hållas i gång även i krigstid. 
 2  
 Vidare framhölls i propositionen att kraven på det civila försvaret utökats när det gäller förmågan att understödja det militära försva- ret med t.ex. sjukvård, transporter, samband och försörjning. Öns- kemålet angavs därför vara att en så stor del av befolkningen som möjligt skulle kunna stanna kvar på hemorten för att upprätthålla totalförsvarsfunktionerna. 
 Utgångspunkten var således att befolkningen i första hand skulle ges ett bra skydd där den bor och arbetar och att utrymning borde ses som ett komplement till skyddsrum. Eftersom det förutsågs komma att råda en brist på skyddsrum under en lång tid framåt an- såg lagstiftaren emellertid att möjligheten att utrymma befolk- ningen borde finnas kvar. 
 Bestämmelser om utrymning och inkvartering under höjd bered- skap finns i 8 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
  
 6.1.2 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. under höjd beredskap 
  
 Bestämmelser om utrymning och inkvartering m.m. under höjd beredskap finns som nyss nämnts i 8 kap. lagen om civilt försvar. 
 Enligt  
 1 §  
 i kapitlet får under höjd beredskap regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att de som uppehål- ler sig inom ett område skall utrymma området om området blivit eller kan antas bli utsatt för stridshandlingar och utrymningen är nödvändig för att skydda befolkningen, eller det i området behöver vidtas militära åtgärder av väsentlig betydelse och åtgärderna allvar- ligt försvåras om inte utrymning sker. 
  
 2  
 Prop. 1994/95:7 s. 81. 
 120 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 Utrymning är en mycket ingripande åtgärd för den enskilde och bör därför inte tillgripas annat än när det är absolut nödvändigt. Detta har, när det gäller utrymning för att underlätta militära åt- gärder, kommit till uttryck genom kravet att åtgärden skall vara av väsentlig betydelse och att den allvarligt skulle försvåras om civil- befolkningen finns kvar i området. 
 Ett beslut om utrymning kan omfatta alla civilpersoner inom ett område eller bara vissa grupper. Sedan huvuddelen av befolkningen inom ett område utrymts kan nya utrymningsbeslut fattas om att den kvarvarande befolkningen skall flyttas mellan olika delar av det i övrig utrymda området. Syftet med en sådan åtgärd kan vara att samla kvarvarande personer till områden där tillgången på skydds- rum är god. Denna form av utrymning motsvarar vad som tidigare reglerades som omflyttning. 
 Ett beslut om utrymning innebär inte bara en skyldighet för dem som omfattas av beslutet att lämna området utan även ett förbud för dem att återvända dit så länge beslutet om utrymning gäller. Finns det behov av att förhindra att människor som inte omfattas av utrymningsbeslutet flyttar in i ett område måste inflyttningsför- bud enligt 4 § i samma kapitel tillgripas. 
 Ett beslut om utrymning innebär som nämnts ett åläggande för de berörda att lämna det angivna området. De utrymmande måste emellertid ofta styras till vissa platser för att en jämn fördelning på mottagningsområdena skall uppnås. Dessutom är det viktigt att befolkningen inte samlas på platser där militära operationer kan komma att äga rum. När många människor, som vid en utrymning, koncentreras till ett område, kan det också bli nödvändigt att med- dela föreskrifter för deras vistelse där. 
 I  
 2 § första stycket  
 ges regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer behörighet att ålägga den som omfattas av ett utrymningsbeslut att vistas på en viss plats och att meddela före- skrifter för vistelsen där. Av  
 andra stycket  
 i samma paragraf framgår att beslut som fattas med stöd av första stycket inte får utformas så att det inskränker den enskildes frihet mer än vad som är nödvän- digt med hänsyn till syftet med utrymningen och till de förhållan- den som råder på den plats där den utrymde ålagts att vistas. 
 I  
 3 §  
 ges regler om utflyttningsförbud. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med stöd av bestämmel- sen under höjd beredskap meddela förbud för dem som uppehåller sig inom ett visst område att lämna detta om en utflyttning allvar- ligt skulle försvåra åtgärder av väsentlig betydelse för totalförsva- 
 121 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 SOU 2004:134 
  
 ret, eller en utflyttning skulle vara förenad med uppenbar livsfara. Bestämmelserna om utflyttningsförbud gör det möjligt att hindra att befolkningen spontant lämnar ett område och därigenom skapar problem för totalförsvaret eller utsätter sig för fara. 
 Så snart förutsättningarna enligt 3 § inte längre gäller skall ett beslut om utflyttningsförbud hävas. 
 Som tidigare nämnts regleras inflyttningsförbud i  
 4 § 
 . Enligt be- stämmelsen får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer under höjd beredskap meddela förbud för dem som inte är bosatta inom ett visst område att annat än tillfälligt uppehålla sig inom området, om en inflyttning allvarligt skulle försvåra åtgärder av väsentlig betydelse för totalförsvaret. 
 Bestämmelsen om inflyttningsförbud gör det möjligt att hindra att befolkningen spontant flyttar till ett visst område och därige- nom skapar problem för totalförsvaret. 
 Ett inflyttningsförbud gäller inte tillfällig vistelse inom området. Enligt förarbetena till lagen om civilt försvar kan denna tidsangi- velse inte anges med något bestämt tidsmått. Under de förhållan- den som förutsätts råda när ett inflyttningsförbud meddelats bör, enligt vad som anges i propositionen, en vistelse för att betecknas som tillfällig, inte vara mer än några dagar. 
 3 
  
 I likhet med vad som gäller vid utflyttningsförbud skall ett be- slut om inflyttningsförbud upphävas om förutsättningarna för att meddela ett sådant beslut inte längre föreligger. 
 Enligt 8 kap. 2 § förordningen (1995:128) om civilt försvar har regeringen bemyndigat länsstyrelsen att fatta beslut om utrymning inom det egna länet och att meddela beslut och föreskrifter om vis- telsen gällande det egna länet. Länsstyrelsen har också enligt 3 och 4 §§ i samma kapitel getts rätt att besluta om utflyttnings- och in- flyttningsförbud. 
 Enligt socialtjänstlagen (2001:453) har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Något undantag för utrymmande eller ut- länningar som söker skydd i Sverige finns i princip inte. Migra- tionsverket har dock huvudansvaret för mottagandet av asylsö- kande och skyddssökande utlänningar som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd. De riktlinjer som gäller för socialtjänsten och Migrationsverket i fred gäller som huvudregel också under höjd beredskap. För att en mottagarkommun skall kunna klara av in- 
  
 3  
 Se prop. 1994/95:7 s. 113. 
 122 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 kvarteringen av de utrymmande eller andra skyddsbehövande har kommunen i lagen om civilt försvar getts en möjlighet att under höjd beredskap besluta om ingrepp i annans rätt för att få tillgång till inkvarteringsbostäder. 
 Enligt  
 5 § första stycket  
 i lagen om civilt försvar får en kommun förelägga innehavaren av en byggnad eller bostadslägenhet (in- kvarteringsvärd) att under höjd beredskap upplåta bostad och ut- rustning åt den som behöver en bostad (inkvarteringsbostad) på grund av beslut om utrymning eller på grund av att denne till följd av krigshändelser tvingats lämna sin ordinarie bostad. Ett sådant föreläggande får enligt  
 andra stycket  
 i samma paragraf meddelas en- dast om behovet av bostad inte kan tillgodoses på annat lämpligt sätt. Beslutet får inte medföra större olägenhet för inkvarterings- värden än vad som är nödvändigt och får inte avse utrymmen som behövs för inkvarteringsvärden och hans familj eller någon dem närstående. 
 Enligt  
 6 §  
 kan handräckning lämnas den som skall inkvarteras för att han skall få tillträde till inkvarteringsbostaden om inkvarte- ringsvärden inte frivilligt följer ett föreläggande om inkvarterings- bostad. 
 I  
 7 – 9 §§  
 finns bestämmelser om inkvarteringsvärdens rätt till ersättning för upplåtelsen. Enligt 7 § har inkvarteringsvärden rätt till skälig ersättning av kommunen för själva upplåtelsen och enligt  
 8 §  
 har han rätt till ersättning om bostaden eller dess utrustning skadas när den används som inkvarteringsbostad. Är skadan ringa utgår dock ingen ersättning. Enligt 9 § prövas ersättningen i båda fallen på det sätt som anges i förfogandelagen (1978:262). Om taxa enligt 33 § förfogandelagen har fastställts, bestämmer kommunen ersättningen. I annat fall bestäms ersättningen av den lokala värde- ringsnämnden. 
 Enligt  
 10 § första stycket  
 är den som disponerat en inkvarterings- bostad skyldig att till kommunen betala tillbaka vad kommunen betalat till inkvarteringsvärden. Om det med hänsyn till den in- kvarterades ekonomiska förhållanden eller annars är oskäligt, skall kommunen dock enligt bestämmelsen i  
 andra stycket  
 helt eller del- vis befria den inkvarterade från återbetalningsskyldigheten. Som exempel på en situation när ett krav på återbetalning kan vara oskä- ligt anges i författningskommentaren till bestämmelsen, att den 
 123 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 SOU 2004:134 
  
 inkvarterade har kostnader för en fungerande ordinarie bostad som han på grund av beslutet om utrymning inte får bo i. 
 4 
  
 11 §  
 utgör endast en hänvisningsbestämmelse. I paragrafen ges upplysningen att kommuners och landstings skyldighet att ta hand om utrymmande och utlänningar som söker skydd i Sverige regle- ras i socialtjänstlagen (2001:453), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 
 Enligt  
 12 §  
 är de kommuner och landsting som befolkningen under höjd beredskap lämnar på grund av utrymning, skyldiga att i skälig omfattning lämna hjälp till de kommuner och landsting som i större omfattning får ta emot befolkningen. Bestämmelsen inne- bär att de resurser t.ex. materiel och personal, som finns i en kom- mun eller ett landsting skall följa med befolkningen när den på grund av utrymningsbeslut eller andra exceptionella förhållanden, flyttas till en ny kommun eller ett nytt landsting. Det är således en skyldighet för den kommun och det landsting som befolkningen kommer ifrån att se till att kommunens och landstingets resurser, i den mån de frigörs, följer med till den eller de nya kommuner och landsting som i större omfattning får ta emot befolkningen. 
 Om den kommun och det landsting som befolkningen kommer ifrån har fullgjort sin skyldighet och den mottagande kommunen och landstinget alltjämt är i behov av hjälp har de sistnämnda rätt till hjälp från andra kommuner och landsting enligt bestämmelsen i 3 kap. 5 § lagen om civilt försvar, som reglerar den allmänna skyl- digheten för kommuner och landsting att hjälpa andra kommuner och landsting som drabbats särskilt hårts. 
 Enligt 8 kap. 1 § första stycket förordningen om civilt försvar får Statens räddningsverk, efter hörande av Försvarsmakten, Krisbe- redskapsmyndigheten och Rikspolisstyrelsen meddela föreskrifter för hur utrymning skall planläggas. Enligt andra stycket i samma paragraf får Krisberedskapsmyndigheten i samråd med Försvars- makten fastställa de områden som skall planläggas för utrymning. 
  
 6.1.3 
  
 Utrymning i fred 
  
 Det är inte enbart under höjd beredskap som det kan bli aktuellt att utrymma befolkningen. Även i fredstid kan en förflyttning av människor vara nödvändig för att skydda deras liv och hälsa i en 
  
 4  
 Se prop. 1994/95:7 s. 115. 
 124 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 hot- eller nödsituation. Utrymning kan även ske för att underlätta räddningsinsatser eller för att upprätthålla allmän ordning och sä- kerhet. 
 En utrymning kan vara beordrad eller rekommenderad av myn- digheter men kan också ske spontant. 
 Ett myndighetsbeslut om  
 beordrad utrymning  
 innebär förutom uppmaningen att lämna området också att obehöriga inte får vistas i utrymningsområdet. Det kan i sin tur betyda att den normala verksamheten i det utrymda området inte kan fortsätta, utan måste förändras eller upphöra helt eller delvis. 
  
 Rekommenderad utrymning  
 kan avse t.ex. gravida kvinnor, barn upp till en viss ålder eller personer med vissa sjukdomar som befin- ner sig i riskzonen. Vid rekommenderad utrymning överlåter man åt berörda att själva följa de givna rekommendationerna. Samhället måste vid denna typ av utrymning ge samma service som vid beord- rad utrymning. 
  
 Spontan utrymning  
 innebär att den enskilde själv beslutar sig för att utrymma. 
 Utrymning kan bli aktuellt i bland annat följande situationer för att skydda befolkningen. 
  
 Brand 
  
 utsläpp av radioaktiva ämnen 
  
 utsläpp av farliga kemikalier 
  
 naturolyckor 
  
 terrorhandlingar och annan brottslig verksamhet 
  
 vid kränkning av Sveriges territorium i fredstid 
  
 Enligt 6 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor får rädd- ningsledaren vid en räddningsinsats besluta att ett område skall ut- rymmas om fara för liv eller hälsa inte lämpligen kan hindras på nå- got annat sätt. Ett beslut om utrymning skall liksom andra beslut om ingrepp i den enskildes rätt som kan bli aktuella under en rädd- ningsinsats föregås av en proportionalitetsbedömning där nyttan av beslutet vägs mot det ingrepp som det innebär för den enskilde. 
 Beslut om utrymning kan också fattas av en kommunal nämnd med ansvar för räddningstjänst. 
 När det gäller statlig räddningstjänst beslutar den myndighet som ansvarar för räddningstjänsten om utrymning. Detsamma gäll- er om en statlig myndighet har tagit över ansvaret för den kommu- nala räddningstjänsten. 
 125 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 SOU 2004:134 
  
 Vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen är det den myn- dighet som ansvarar för saneringen som beslutar om utrymning. 
 Polisen skall lämna den hjälp som behövs för genomförandet av den utrymning som ingår i räddningstjänsten. Det innebär att poli- sen gör den planering som behövs och leder verkställigheten. De utrymmande tas emot av de organ som det i förekommande fall är lämpligt att anlita. 
 Enligt 23 § polislagen (1984:387) får en polisman i syfte att av- värja ett brott eller bereda skydd mot detta besluta om utrymning om brottet innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfat- tande förstörelse av egendom. Ett sådant beslut skall dock föregås av ett beslut av polismyndigheten om inte fara är i dröjsmål. 
 Samtliga länsstyrelser skall planera för att kunna genomföra räddningsinsatser vid utsläpp av radioaktiva ämnen eller vid över- hängande fara för utsläpp samt vid sanering efter radioaktiva ut- släpp. Länsstyrelserna i län med kärnkraftverk skall planlägga för en mer omfattande beredskap och tillsammans med länsstyrelsen i Västerbottens län bistå andra länsstyrelser i fråga om sådan rädd- ningstjänst. I län med kärnkraftverk skall planeringen även omfatta utrymning. 
 Enligt lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anlägg- ningar m.m. (skyddslagen) och den därtill anslutande förordningen (1990:1334) kan länsstyrelsen och i vissa fall Försvarsmakten under närmare angivna förhållanden besluta om nya eller utökade skyddsobjekt. I fred kan detta bli aktuellt vid t.ex. kränkningar och incidenter. I krig kan det föranledas av stridshandlingar i ett visst område. Om civilbefolkning finns i ett sådant område kan ett be- slut enligt lagen innebära krav på utrymning. 
 Enligt 3 kap. 11 § ordningslagen (1993:1617) får regeringen eller efter regeringens bemyndigande en länsstyrelse, om det på grund av särskilda förhållanden behövs för att skydda människor mot fara för liv eller hälsa, meddela föreskrifter för viss tid eller tills vidare om förbud mot att vistas inom skade- eller riskområde, rasområ- den, gruvområden, skjutfält eller skjutbana eller liknande områden. Av 12 § i samma kapitel framgår att sådana föreskrifter inte får angå förhållanden som är reglerade i de allmänna bestämmelserna i lagen eller i bestämmelser i någon annan lag eller författning. Avsikten är således att ett beslut om tillträdesförbud skall få meddelas med stöd av bestämmelsen endast om erforderliga föreskrifter inte finns i eller kan meddelas med stöd av någon annan författning. 
 126 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 I propositionen till ordningslagen gjordes den bedömningen att det i enstaka fall kan uppkomma situationer där bestämmelserna i räddningstjänstlagen (numera lagen om skydd mot olyckor) be- döms som otillräckliga. Sålunda ansågs i vissa fall bestämmelserna om avspärrning av skade- eller riskområden ge otillräckliga möjlig- heter att gripa in för att skydda människor mot fara för liv eller häl- sa. 
 Ett beslut om avspärrning enligt lagen om skydd mot olyckor kan inte bestå någon längre tid efter det att ett nödläge har upphört och räddningsåtgärderna har avslutats. Skadeplatsen kan dock ut- göra en fara för allmänheten under lång tid därefter. Bevakningen av en skadeplats enligt 3 kap. 9 § lagen om skydd mot olyckor kan därför i vissa situationer behöva kompletteras med ett beslut om avspärrning av området. Det har därför ansetts att det bör finnas en möjlighet att under längre tid spärra av ett skade- eller riskområde på grund av till exempel rasrisk, lavinfara eller risk för skador på människor till följd av utsläpp av skadliga ämnen. Enligt lagen om skydd mot olyckor finns ingen skyldighet för en räddningsledare att underrätta länsstyrelsen om behov av tillträdesförbud sedan räddningsarbetet avslutats. Att en sådan underrättelse lämnas om det finns ett behov av att länsstyrelsen fattar ett beslut om tillträ- desförbud har ansetts så självklart att någon regel om detta inte an- setts nödvändig. 
 Under förarbetena till ordningslagen diskuterades om det borde införas en möjlighet att vid särskilt omfattande olyckor och i fall där räddningstjänstlagen inte är tillämplig besluta om något annat än tillträdesförbud såsom förbud för allmänheten att vistas utom- hus. Ett sådant förbud skulle kunna aktualiseras vid exempelvis omfattande utsläpp av gas eller andra skadliga ämnen. Olika för- hållningsregler för allmänheten kan behövas under viss tid efter det att räddningsarbetet har avslutats eller inom områden som inte di- rekt berörs av räddningsarbetet. Även andra åtgärder kan bli nöd- vändiga i sådana katastrofsituationer. I dessa skiftande situationer ansågs dock en aktiv och saklig information till allmänheten om vilka åtgärder som bör vidtas erbjuda tillräckliga möjligheter att begränsa skadeverkningarna. Man borde också kunna utgå från att allmänheten i stor utsträckning hörsamma sådan information. Mot den bakgrunden har inte några sådana regler införts i ordningsla- gen. I den mån det av säkerhetsskäl finns behov av några andra be- stämmelser än sådana om tillträdesförbud borde enligt vad som ut- 
 127 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 SOU 2004:134 
  
 talades i propositionen den regleringen ske i någon specialför- fattning i ämnet. 
 Länsstyrelsens beslut om tillträdesförbud gäller utan att det har vunnit laga kraft, om inte annat har beslutats (3 kap. 28 § ord- ningslagen). 
 En föreskrift om tillträdesförbud måste ha kungjorts i vederbör- lig ordning för att gälla. Eftersom ett beslut om tillträdesförbud enligt ordningslagen kan behöva meddelas med kort varsel och i situationer av akut fara har regeringen för dessa fall bemyndigats att föreskriva undantag från vad som annars gäller om kungörande. Närmare bestämmelser om kungörande av föreskrifter som det här är frågan om har tagit in i 4 § andra stycket förordningen med be- myndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen. I brådskande fall kan sålunda länsstyrelsens föreskrifter kungöras genom att publiceras i ortstid- ning eller läsas upp i radio. 
  
 6.2 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag och bedömning:  
 Bestämmelserna om ut- rymning och inkvartering i lagen om civilt försvar behålls och samlas i en ny beredskapslag om utrymning och inkvartering m.m. under krig och krigsfara. 
  
 Utredningen kan inte se att det finns något behov av att ut- vidga möjligheten att besluta om utrymning under extraordinära händelser i fredstid. 
 Utredningen har vid sin genomgång av gällande bestämmelser om utrymning under fredstid funnit att de bestämmelser som finns på området i bl.a. lagen om skydd mot olyckor, skyddslagen och ord- ningslagen väl täcker det behov av regler till skydd för befolkning- ens säkerhet som kan uppkomma vid extra ordinära händelser i fredstid. Utredningen kan därför inte se att det skulle finnas något behov av att utvidga möjligheterna att beordra utrymning i freds- tid. Ställningstagandet överensstämmer med vad Krisberedskaps- myndigheten kom fram till i sin rapport om den framtida inrikt- ningen av befolkningsskyddet. Utredningen föreslår därför inte någon särskild reglering av utrymning under extraordinära händel- ser i fredstid. 
 128 
  
 SOU 2004:134 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 Utredningen har inte heller kunnat se att det finns ett behov av att införa närmare bestämmelser om ansvarsfördelning när det gäll- er verkställigheten av ett utrymningsbeslut. Polismyndigheten har det övergripande ansvaret för att se till att ett beslut om utrymning genomförs. 
 Bestämmelser om utrymning och inkvartering under höjd bered- skap finns i dag i 8 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Som tidigare nämnts gör statsmakterna den bedömningen att ett väpnat angrepp mot Sverige är osannolikt under minst en tioårspe- riod. Mot den bakgrunden finns det anledning att överväga om reg- lerna som gäller utrymning under krig kan upphävas. Vid ett för- sämrat säkerhetspolitiskt läget skulle då behovet av regler få om- prövas. Även nyttan av regler om utrymning kan alltjämt ifråga- sättas med hänsyn till korta förvarningstider och snabba stridsför- lopp. Å andra sidan är det ingen som i dag med fullständig säkerhet kan säga hur en krigssituation kan komma att se ut i framtiden. Det är därför inte heller möjligt att utesluta att reglerna om utrymning i krig kan komma att få betydelse i en framtida krigssituation. Ett ytterligare skäl för att behålla reglerna är att det finns ett värde i sig av att ha en hög administrativ beredskap. Författningsberedskapen är en del av denna beredskap. 
 Utrymning kan under vissa omständigheter vara en typ av åtgärd som kan vara aktuell för att Sverige under en väpnad konflikt skall anses uppfylla sina förpliktelser enligt artikel 58 i Tilläggsprotokoll I till Genèvekonventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter. Att redan i fredstid ha författningsbestämmelser som tydligt visar att Sverige avser att leva upp till den humanitära rättens krav är också ett skäl för att behålla nuvarande regler. 
 Även om det, som tidigare redovisats, finns tämligen goda möj- ligheter att med stöd av andra bestämmelser besluta om utrymning, finner utredningen vid en samlad bedömning att det inte finns till- räckliga skäl att nu föreslå att reglerna om utrymning och inkvarte- ring under höjd beredskap upphävs. 
 Eftersom bestämmelserna om utrymning och inkvartering lik- som för närvarande föreslås vara tillämpliga endast under höjd be- redskap finns det enligt utredningens mening skäl att samla be- stämmelserna i en särskild lag. Alternativet skulle vara att inordna dem i ett eget kapitel i den föreslagna lagen om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. En sådan lösning skulle dock onödigt tynga den 
 129 
  
 Utrymning och inkvartering m.m. 
  
 SOU 2004:134 
  
 senare lagen med bestämmelser som i princip inte har någon freds- tida anknytning. Den beredskapsplanering för inkvartering under höjd beredskap som kommunerna självfallet måste företa om det säkerhetspolitiska läget i en framtid skulle kräva det har enligt ut- redningen inte någon avgörande betydelse för var bestämmelserna bör placeras. Utredningen föreslår därför en ny lag om utrymning och inkvartering under krig och krigsfara. 
 130 
 7 Hemskydd 
 Enligt direktiven skall utredningen överväga om det är motiverat att kommunerna har hemskyddsorganisationer. Bestämmelser om hemskydd finns i 4 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Frågan har tidigare behandlats av Krisberedskapsmyndigheten i rapporten om den framtida inriktningen av befolkningsskyddet. 
 1  
 Där framför myndigheten som sin åsikt att det inte finns något skäl att i fred bedriva någon verksamhet inom eller med anknytning till hemskyddet som enbart är inriktat på höjd beredskap. 
  
 7.1 
  
 Hemskyddsorganisationens framväxt 
  
 I slutet av  
 1970-talet 
  hade hotbilden förändrats från kärnvapenan- fall till konventionell krigföring, med hot om överraskande anfall med korta militära förvarningstider. Den nya hotbilden innebar även en förändrad syn på skyddsrumsbyggandet och utrymning. Befolkningen skulle i så stor utsträckning som möjligt stanna kvar på hemorten och vid behov i första hand söka skydd i skyddsrum. Den förändrade synen på befolkningsskyddet ledde bland annat fram till att en hemskyddsorganisation tillskapades. Hemskyddet skulle utgöra en förbindelselänk mellan allmänheten och myndig- heterna på det lokala planet och ge befolkningen ledning och hjälp under beredskap och krig. 
 På förslag av 1978 års försvarskommitté beslutade riksdagen i 1982 års försvarsbeslut att en hemskyddsorganisation skulle byggas upp som en för det civila totalförsvaret gemensam resurs. Civilför- svaret var vid den tiden en statlig angelägenhet. Enligt försvarsbe- slutet skulle hemskyddet bestå av pliktuttagna hemskyddsgrupp- 
  
 1  
 Framtida inriktning av befolkningsskyddet, KBM 2004. 
 131 
  
 Hemskydd 
  
 SOU 2004:134 
  
 chefer och frivilliga hemskyddsombud, som skulle rekryteras och utbildas av Civilförsvarsförbundet. 
 Varje kommun indelades i hemskyddsområden omfattande 500 – 2 000 invånare. Varje hemskyddsområde indelades i sin tur i del- områden som omfattade ett kvarter eller motsvarande 50 – 200 in- vånare. Inom varje hemskyddsområde skulle hemskyddet ledas av en hemskyddsgrupp om tre personer. Dessa rekryterades, som tidi- gare nämnts, bland civilförsvarspliktiga och skrevs in, utbildades och övades i fredstid. För verksamheten inom ett delområde skulle ett hemskyddsombud svara. Hemskyddsombuden, som lydde un- der hemskyddsgruppen, rekryterades på frivillig väg och gavs viss utbildning. 
 Fullt utbyggt skulle hemskyddet i hela landet omfatta cirka 8 000 hemskyddsgrupper och 80 000 – 100 000 hemskyddsombud. 
 I början av  
 1990-talet 
  hade ca 30 000 hemskyddsombud utbildats och krigsplacerats i landets kommuner. De lokala civilförsvarsföre- ningarna svarade för rekryteringen av hemskyddsombuden och att de uttagna övades. En sådan tillgång på utbildad personal aktualise- rade naturligen frågan om ett utnyttjande av hemskyddet i fredstid. Samtidigt påbörjades ett utredningsarbete om hemskyddet i stället för att utgöra en del av totalförsvaret borde vara en helt frivillig or- ganisation. 
 I samband med att lagen om civilt försvar trädde i kraft, den 1 juli 1995, upphörde civilförsvaret att existera som statlig orga- nisation. Kommunen övertog då ansvaret för civila beredskaps- frågor på lokal nivå. Detta ansågs medföra ett behov av att i lag närmare definiera hemskyddets verksamhet och uppgifter. Bestäm- melser om hemskydd intogs därför i lagen om civilt försvar. 
  
 7.2 
  
 Gällande bestämmelser om hemskydd 
  
 Reglerna om hemskydd finns i 4 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. Enligt  
 1 §  
 skall det finnas ett hemskydd i varje kommun. 
 Hemskyddet skall vara en resurs för den kommunala verksam- heten i dess helhet och kommunerna har ett stort inflytande över vilka närmare uppgifter som skall läggas på organisationen. Utifrån lokala förutsättningar och med ledning av försvarsbeslut är det upp till varje kommun att själv avgöra hur hemskyddet bör vara upp- byggt och vilka ledningsförhållanden som skall gälla. 
 132 
 Av  
 2 §  
 framgår att hemskyddet är en beredskapsorganisation som endast är verksam under höjd beredskap. I paragrafen anges vidare vilka uppgifter hemskyddet har. 
 För det första har hemskyddet till uppgift att fungera som en länk mellan de kommunala myndigheterna och befolkningen i kommunen när det gäller att förmedla information i båda riktning- arna. Allmänheten skall kunna vända sig till hemskyddsgrupperna och hemskyddsombuden för att få information i de mångskiftande frågor som uppkommer i en krigssituation. Det kan gälla var skyddsrum finns, var ransoneringskort delas ut eller hur försörj- ning med vatten genomförs, hur socialtjänsten eller hälso- och sjukvården fungerar eller vart befolkningen skall utrymma och var inkvartering kommer att ske. En annan viktig uppgift för hem- skyddspersonalen är att hålla kommunledningen informerad om sådana förhållanden i de olika delarna av kommunen som kräver åtgärder från kommunens sida. Hemskyddspersonalen skall också kunna medverka i räddningstjänsten med information om exempel- vis skadeläget. 
 För det andra har hemskyddet till uppgift att verka för att skydda, rädda och i övrigt hjälpa befolkningen i samband med stridshandlingar. Det kan vara frågan om hjälp med tillprovning av skyddsmasker, förberedelser för vistelse i skyddsrum och liknande uppgifter. Hemskyddets möjligheter till direkta räddningsinsatser i samband med stridshandlingar är dock begränsade. Sådana rädd- ningsinsatser skall utföras av den krigsorganiserade räddnings- tjänsten, men givetvis kan hemskyddspersonalens lokalkännedom vara en värdefull resurs vid olika räddningsinsatser. 
 För det tredje har hemskyddet till uppgift att verka för att trygga sådan försörjning som är nödvändig för befolkningens överlevnad. Det kan vara frågan om att i skadade bostadsområden medverka till att trygga försörjningen med vatten eller att anordna utspisning. 
 Av  
 3 §  
 framgår att hemskyddet består av personal som skrivits in för civilplikt med stöd av bestämmelserna om totalförsvarsplikt och av frivilliga. Som tidigare nämnts har tanken varit att persona- len i hemskyddsgrupperna skall skrivas in med civilplikt medan hemskyddsombuden i fredstid skall rekryteras på frivillig väg. 
 Utbildningen av civilpliktiga hemskyddsgruppchefer och frivil- liga hemskyddsombud har, som en följd av det rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läget, numera upphört. Under senare år har ci- vilförsvarsföreningarnas verksamhet i praktiken också kommit att mera inriktas på fredstida krishantering. Inriktningen mot allvarliga 
 133 
  
 Hemskydd 
  
 SOU 2004:134 
  
 händelser i fred har medfört att nya arbets- och organisationsfor- mer har utvecklats. Ett exempel på detta är de s.k. frivilliga resurs- grupperna. 
  
 7.3 
  
 Frivilliga resursgrupper 
  
 En frivillig resursgrupp, FRG, är en form för samarbete mellan en kommun och frivilliga och utgör en resurs för kommunal krishan- tering i fred. Samarbetsformen är inte författningsreglerad. 
 En frivillig resursgrupp består av personer från olika frivilligor- ganisationer. De har rekryterats för att de har erfarenhet, utbild- ning och personliga förutsättningar för att klara de arbetsuppgifter som gruppen kan ställas inför. Den frivillige får sin befattningsut- bildning genom den egna organisationen och blir därmed kvalifice- rad att medverka i en frivillig resursgrupp och att delta i den ge- mensamma  
 FRG-grundutbildningen. 
  
 På Krisberedskapsmyndighetens uppdrag har Civilförsvarsför- bundet utvecklat konceptet med frivilliga resursgrupper och tagit fram utbildningsplaner för  
 FRG-ansvariga 
  och övriga medlemmar i resursgrupperna. 
 En  
 FRG-ansvarig 
  är en person som skall kunna rekrytera, pla- nera och genomföra utbildningar för en frivillig resursgrupp och fungera som ledare för en sådan grupp vid ett krisläge. 
 Frivilliga resursgruppers uppgift är således att finnas till hands när samhällets ordinarie resurser behöver förstärkas i utsatta lägen, till exempel vid en extraordinär händelse eller en större olycka. 
 En frivillig resursgrupp kallas in på begäran av kommunled- ningen eller räddningsledaren när något extraordinärt hänt för att hjälpa till med exempelvis evakueringar, stabsarbete och andra praktiska uppgifter. 
  
 7.4 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag:  
 Bestämmelserna om hemskydd upphävs. Någon lagreglering av s.k. frivilliga resursgrupper föreslås inte. 
 Enligt direktiven skall utredningen särskilt överväga om det är mo- tiverat att kommunerna har hemskyddsorganisationer. 
 134 
 Krisberedskapsmyndigheten konstaterar i sin rapport om den framtida inriktningen av befolkningsskyddet att hemskyddet har en väsentlig uppgift som stödresurs åt befolkningsskyddet vid höjd beredskap. Samtidigt framhålls, att så gott som all verksamhet inom hemskyddet kan organiseras under en anpassningsperiod som om- fattar tio år eller mer. Myndighetens slutsats blir därför att det inte finns något skäl att i fred bedriva någon verksamhet inom eller med anknytning till hemskyddet som enbart är inriktat på höjd bered- skap. 
 I rapporten framhålls också att den verksamhet som nu bedrivs med inriktning på allvarliga händelser i fred är värdefull men att den inte bör ses som en del av befolkningsskyddet utan i stället bör bedömas utifrån de allmänna behov som kan finnas inom krisbe- redskapen. 
 Utredningen delar Krisberedskapsmyndighetens uppfattning, som den redovisas i den nämnda rapporten, att det i dagsläget inte finns skäl att upprätthålla en hemskyddsorganisation som uteslu- tande är inriktad på krigsförhållanden. 
 Hemskyddets uppgifter är utan tvivel utomordentligt betydel- sefulla under höjd beredskap, vilket också Krisberedskapsmyndig- heten framhållit i sin rapport. Vid ett försämrat säkerhetspolitiskt läget i framtiden finns det tid och möjlighet att bygga upp en orga- nisation motsvarande dagens hemskydd. En frivillig resursgrupp bör kunna vara utgångspunkten för en sådan organisation. Utred- ningen föreslår därför att gällande bestämmelser om hemskydd upphävs. 
 Frivilliga resursgrupper och motsvarande former av fredstida verksamhet kan naturligtvis bidra till en ökad förmåga i samhället att hantera situationer under såväl svåra påfrestningar på samhället i fred som höjd beredskap. Utredningen har därför övervägt om det finns skäl att lagreglera dessa frivilligformer, men funnit att så inte bör ske. 
 135 
 8 Verkskydd 
 Under det senaste decenniet har antalet verkskydd i landet stadigt minskat och i dag finns endast ett fåtal kvar. Länsstyrelsernas ar- bete på området går numera också i huvudsak ut på att hjälpa före- tag med den formella handläggning som behövs vid avveckling av ett verkskydd. 
 I utredningens uppdrag ingår att överväga om det finns skäl att behålla regleringen om verkskydd, som i dag finns i 5 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
  
 8.1 
  
 Gällande bestämmelser om verkskydd 
  
 Regler om verkskydd finns i 5 kap. lagen (1994:1720) om civilt för- svar. 
 Av  
 1 §  
 framgår att verkskyddet är en beredskapsorganisation som skall träda i funktion först vid höjd beredskap. 
 Verkskyddet har till uppgift att vid den anläggning där det orga- niserats, medverka vid skydd av verksamheten och personalen samt i räddningstjänst om anläggningen utsätts för stridshandlingar. Att det finns ett verkskydd vid en anläggning innebär inte att rädd- ningstjänsten i kommunen befrias från sitt ansvar för insatser vid anläggningen, men när räddningstjänstens verksamhet under höjd beredskap planeras kan hänsyn tas till att det finns ett verkskydd. 
 Personalen i verkskyddet rekryteras bland personalen vid an- läggningen och personalens tjänstgöringsskyldighet regleras genom respektive anställds anställningsavtal. Under höjd beredskap blir personalen däremot tjänstgöringsskyldig genom den allmänna tjänsteplikten. 
 Enligt  
 2 § första stycket  
 är det regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som beslutar om vid vilka anläggningar som det skall finnas verkskydd. Vid bedömningen av om det skall organiseras ett verkskydd skall det avgörande vara var anläggningen 
 137 
  
 Verkskydd 
  
 SOU 2004:134 
  
 är placerad och verksamhetens art. Bedrivs vid anläggningen verk- samhet som har stor betydelse för totalförsvaret och kan det antas att anläggningen kan bli särskilt utsatt vid stridshandlingar skall det finnas ett verkskydd. 
 Det är länsstyrelsen som fattar beslut om inrättande av verk- skydd enligt bemyndigande i förordningen (1995:128) om civilt försvar (5 kap. 1 § i förordningen). 
 Enligt  
 2 § andra stycket  
 skall ett beslut om att inrätta verkskydd innehålla ett föreläggande för den som bedriver verksamheten vid anläggningen eller ägaren till anläggning att 
  
 1. 
  
 organisera verkskyddet, 
  
 2. 
  
 planlägga dess verksamhet, 
  
 3. 
  
 hålla verkskyddet med materiel och förnödenheter, 
  
 4. 
  
 se till att personalen får föreskriven utbildning samt 
  
 5. 
  
 även i övrigt vidta de åtgärder som behövs för verkskyddets verksamhet. 
  
 Enligt  
 3 §  
 skall utbildning av verkskyddets personal genomföras av den myndighet som regeringen bestämmer. Denna uppgift har lagts på Statens räddningsverk (5 kap. 1 § förordningen). Räddningsver- ket kan dock efter överenskommelse med en kommun besluta att denna i stället skall genomföra utbildningen. Efter överenskommel- se med den som skall genomföra utbildningen får även den som skall organisera verkskyddet anförtros utbildningsansvaret. 
 Kostnaderna för sådan utbildning av verkskyddets personal som genomförs av en myndighet eller kommunen skall betalas av den som är skyldig att organisera verkskyddet. Detta framgår av  
 6 § 
 . Ersättning utgår enligt en taxa som fastställs av Statens räddnings- verk efter samråd med Ekonomistyrningsverket (5 kap. 3 § för- ordningen). 
 Enligt  
 4 §  
 får en räddningsledare under höjd beredskap ta i an- språk verkskyddet inom kommunen för räddningstjänstuppgifter som rör annat än den anläggning där verkskyddet är organiserat. Vid konflikt mellan olika räddningsbehov är det räddningsledaren som gör de nödvändiga prioriteringarna. 
 Om ett verkskydd har tagits i anspråk av en räddningsledare för sådan räddningstjänstuppgift har den som svarar för verkskyddet enligt  
 7 §  
 rätt till skälig ersättning av staten dels för kostnaderna för verkskyddets personal, dels för skador som inte är ringa på ma- 
 138 
  
 SOU 2004:134 
  
 Verkskydd 
  
 teriel och annan egendom. Anspråk på sådan ersättning prövas på det sätt som föreskrivs i förfogandelagen (1978:262). 
 Enligt  
 5 §  
 får länsstyrelsen eller kommunen förelägga den som bedriver verksamhet vid en anläggning där verkskydd skall finnas eller den som äger en sådan anläggning, att lämna de upplysningar och tillhandahålla de handlingar om anläggningen och verksamhe- ten som behövs för myndighetens eller kommunens befattning med verkskyddet. Den som på så sätt fått kännedom om ett före- tags affärs- eller driftförhållanden har tystnadsplikt (9 kap. lagen om civilt försvar). 
 Statens räddningsverk har genom 5 kap. 4 § förordningen om ci- vilt försvar bemyndigats att meddela ytterligare föreskrifter om verkskyddens organisation, utrustning, beredskap, mobilisering och verksamhet under höjd beredskap. 
  
 8.2 
  
 Skydd vid anläggningar i fred 
  
 Vid en anläggning där verksamheten innebär fara för att en olycka skall orsaka allvarliga skador på människor eller miljön, är anlägg- ningens ägare eller den som utövar verksamheten på anläggningen, enligt 2 kap. 4 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, skyldig att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta nödvändiga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. Avsikten är att underlätta genomfö- randet av effektiva räddningsinsatser vid anläggningen. Enligt 2 kap. 3 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor beslutar länsstyrelsen, efter samråd med kommunen, om vilka anläggningar som omfattas av skyldigheten. 
 Det förekommer också i andra fall att det vid en anläggning or- ganiseras en särskild enhet för räddningsinsatser vid anläggningen. Enligt 3 kap. 15 § lagen om skydd mot olyckor får kommunen i sådana fall träffa avtal med ägaren eller nyttjanderättshavaren till anläggningen om att enheten skall ingå i kommunens organisation för räddningstjänst. 
 139 
  
 Verkskydd 
  
 SOU 2004:134 
  
 8.3 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag 
 : Med dagens gynnsamma säkerhetspoli- tiska läge saknas skäl att behålla ett verkskydd enbart inriktat på höjd beredskap. En verkskyddsorganisation kan byggas upp un- der en anpassningsperiod som omfattar tio år eller mera. 
 Verkskyddets funktion inom totalförsvaret är att skapa förutsätt- ningar för att viktiga anläggningar skall kunna hållas i gång även under krig och på så sätt bidra till landets försvarsförmåga. Verk- skyddet kan vid behov sättas in snabbt för att skydda personalen och verksamheten och arbeta effektivt eftersom det har en god kännedom om de speciella förhållanden som råder vid den egna an- läggningen. Det utgör därför ett värdefullt komplement till rädd- ningstjänsten under krig. 
 Behovet av beredskapsplanering för verkskydd har emellertid minskat i och med den för Sverige grundläggande positiva säker- hetspolitiska utvecklingen under  
 1990-talet 
  och en avveckling av verkskydden har också skett successivt under senare delen av 90- talet. I dag finns inte många verkskydd kvar i Sverige. Sedan ett flertal år har det inte heller bedrivits någon utbildning av verk- skyddspersonal. 
 Under rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läge, som antas fortsatt gälla under en lång tid framöver, finns det enligt utredning- ens mening inte skäl att kräva av företagare att de skall vidta sär- skilda åtgärder för att stärka skyddet av verksamheter inför ett läge med höjd beredskap. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att bestämmelserna om verkskydd i lagen (1994:1720) om civilt för- svar slopas. 
 140 
 9 Andningsskydd 
 Enligt inriktningen i 1982 års försvarsbeslut skulle hela Sveriges befolkning inom en tioårsperiod ha tillgång till andningsskydd. 
 1  
 Civilförsvarsstyrelsen (numera Statens räddningsverk) fick i upp- drag att genomföra intentionen. Målet var uppfyllt år 1994. 
 Eftersom andningsskydd har en begränsad livslängd har frågan väckts om denna inriktning skall fullföljas genom ersättningsan- skaffning eller om nuvarande lager av andningsskydd skall tillåtas minska. Ytterligare ett alternativ som har diskuterats är att avveckla befintliga lager. 
 2  
 Utredningen har inte sett det som sin uppgift att lämna något eget förslag i denna del. Frågan har tidigare behandlats av Krisberedskapsmyndigheten i rapporten om den framtida in- riktningen av befolkningsskyddet. 
 3  
 I rapporten föreslår myndighe- ten att nuvarande lager av andningsskydd bör behållas men inte förnyas genom ersättningsanskaffning. Krisberedskapsmyndighe- ten anger i rapporten att frågan om det behövs en lagreglering när det gäller kommunernas ansvar för förvaring och utdelning av and- ningsskydd bör behandlas av utredningen i samband med att lagen om civilt försvar ses över. 
  
 9.1 
  
 Användningsområdet för andningsskydd 
  
 Till skydd för andningsvägarna finns andningsskydd av olika typer såsom skyddsmask, skyddsjacka och skyddsväska, beroende på till vilken ålderskategori som skyddet skall anpassas. Principen för samtliga skydd är att inandningsluften skall passera ett kolfilter, som tar upp den giftiga gasen. Eftersom filtret även är försett med 
  
 1 
  
 Prop. 1981/82:102 om säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta ut- veckling, FöU 1981/82:18 s. 113 och 119 f och rskr. 1981/82:374. 
  
 2 
  
 Se bl.a. Totalförsvarets Forskningsinstituts rapport, Handlingsvägar för befolknings- skyddet, FOI 2001. 
  
 3 
  
 Framtida inriktning av befolkningsskyddet, KBM 2004. 
  
 141 
  
 Andningsskydd 
  
 SOU 2004:134 
  
 ett partikelfilter ges ett skydd mot biologiska stridsmedel och radi- oaktivt stoft. Skyddsväskan är avsedd för spädbarn, skyddsjackan för barn upp till cirka fyra år medan skyddsmasken är utformad för att användas av övriga. Barnskydden är försedda med ett batteridri- vet  
 filter-fläktsystem 
  som skapar ett övertryck inuti skydden och därigenom elimineras det andningsmotstånd som användning av skyddsmask innebär. 
 När det gäller skydd mot gaser är andningsskydden i första hand dimensionerade för att kunna ge ett skydd mot kemiska stridsme- del i gas- och vätskeform, men de ger även ett visst skydd mot gif- tiga industrikemikalier såsom klor, ammoniak och svaveldioxid. Materialet i skyddsjackan och skyddsväskan är dessutom avpassat för att ge ett skydd mot genomträngning av medel i vätskeform. 
 De kemiska stridsmedel som i första hand kan tänkas komma till användning i samband med terroraktioner är nervgaser och senaps- gas. I rent tillstånd är alla dessa kemikalier under normala betingel- ser färglösa vätskor, som beroende på deras flyktighet i olika grad kan övergå i gasform. Giftverkan kan därför fås genom både hud- kontakt och inandning av gasen. 
 Enligt Krisberedskapsmyndigheten kan andningsskydden endast i mycket begränsad utsträckning användas vid allvarliga händelser i fred. Skälet är i första hand att skydden inte är snabbt tillgängliga. Dessutom måste skydden provas ut för att fylla avsedd funktion. Möjligheten att öka tillgängligheten genom att dela ut skydden till hela befolkningen redan under fredstid har inte ansetts vara någon bra lösning eftersom en sådan åtgärd på sikt i stället kan försämra tillgängligheten om skydden skulle förkomma eller förlora sin funktion genom felaktig förvaring. På sikt skulle det då kunna fin- nas obrukbara skydd i hemmen, som för innehavaren skulle utgöra en falsk säkerhet. Även Statens räddningsverk har i en rapport till regeringen avvisat tanken på att dela ut andningsskydd till befolk- ningen i fred som en förebyggande åtgärd inom s.k.  
 TOX-riskom- 
  råden. 
 4 
  
 Krisberedskapsmyndigheten framhåller dock i den tidigare nämnda rapporten att andningsskydden i den mån det är möjligt bör ses som en resurs även i fred och myndigheten utesluter inte att utdelning kan ske till befolkningen i vissa riskzoner kring ke- miska industrier eller längs transportleder där stora mängder farligt 
  
 4  
 Utdelning av andningsskydd, SRV 1997. 
 142 
  
 SOU 2004:134 
  
 Andningsskydd 
  
 gods fraktas. Försök med sådan utdelning bör enligt Krisbered- skapsmyndigheten kunna ske på initiativ av kommunerna. 
  
 9.2 
  
 Lagring och utdelning av andningsskydd 
  
 Enligt uppgift från Statens räddningsverk finns det i dag ca 7,6 miljo- ner andningsskydd i form av skyddsmasker, skyddsjackor och skydds- väskor. Skydden är i första hand avsedda för att delas ut vid höjd be- redskap till dem som inte får tillgång till personligt andningsskydd genom sitt arbete eller krigsplacering. 
 Andningsskydden ägs av staten men finns lagrade i särskilda för- råd i landets kommuner. Enligt det avtal som träffades mellan sta- ten och Svenska Kommunförbundet 1994, i samband med att kommunerna tog över ansvaret för det civila försvaret på lokal nivå, skall kommunerna förvara, vårda, underhålla och redovisa den skyddsutrustning för allmänheten och räddningsmateriel för krig som utvecklas, anskaffas ägs och ställs till kommunernas disposi- tion av staten. Kommunerna får ersättning av staten för denna uppgift. Den överenskommelse som staten och Svenska Kom- munförbundet ingått den 23 juni 2004 om kommunernas uppgifter i samhällets krishanteringssystem innebär ett motsvarande åtagande från kommunerna. 
 En planläggning var tidigare tänkt att genomföras på kommunal nivå för att skydden vid höjd beredskap skulle kunna delas ut till allmänheten inom 48 timmar efter ett beslut om att så skall ske. Inom varje kommun skulle ett antal förutbestämda utlämningsplat- ser såsom skolor och andra offentliga lokaler ha förberetts, dit skydden kunde transporteras och där allmänheten skulle kunna hämta ut sitt skydd efter att ha provat ut en lämplig storlek. Infor- mation om var och när detta kunde ske skulle meddelas via mass- media. En sådan planläggning kom emellertid endast att genomfö- ras i begränsad omfattning och förekommer inte i dag. 
 På vissa håll i landet har räddningstjänsten valt att förvara ett mindre lager av andningsskydd på brandstationer och förberett sig för att snabbt kunna dela ut skydd till ett begränsat antal personer vid en gasolycka eller liknande händelse i fredstid. Enligt Krisbe- redskapsmyndigheten skulle en sådan ordning kunna tillämpas i ett större antal kommuner än i dag och på kort sikt varken kräva stat- liga beslut eller statliga medel. Vid en mer omfattande satsning på användning av andningsskydd i fredstida situationer kan det enligt 
 143 
  
 Andningsskydd 
  
 SOU 2004:134 
  
 Krisberedskapsmyndigheten vara motiverat att byta filter i skydden till sådana som förstärker dess förmåga att skydda mot industriga- ser. 
  
 9.3 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag 
 : Det bör inte införas en lagreglering som innebär att kommunerna åläggs ett ansvar för utdelning av and- ningsskydd. 
 Statens räddningsverk fick i regleringsbrevet för år 1997 i uppdrag av regeringen att utreda hur kommunernas ansvar i fråga om utdel- ning av andningsskydd borde regleras. 
 5  
 Räddningsverket föreslog en ny bestämmelse i lagen (1994:1720) om civilt försvar som innebar att kommunen ålades att lagerhålla andningsskydd till befolkningen i kommunen och svara för utdelning av andnings- skydden under höjd beredskap. Enligt förslaget gavs regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde rätt att meddela ytterligare föreskrifter om lagerhållning och utdelning av andnings- skydden. Förslaget kom emellertid inte att leda till någon lag- ändring. 
 Sedan Räddningsverket lämnade sitt förslag har det säkerhetspo- litiska läget för Sveriges del stadigt förbättrats. Under rådande gynnsamma förhållanden anser utredningen inte att det finns skäl att införa en reglering som ålägger kommunerna skyldigheter när det gäller förvaring av andningsskydd och utdelning av dessa under höjd beredskap. När det gäller förvaring, vård och underhåll av skydden under fredstid får den gällande ordningen anses lämplig, som bygger på en överenskommelse mellan staten och Svenska Kommunförbundet. Någon planering för utlämning under höjd beredskap bör inte lagregleras under rådande förhållanden. 
 Utredningen kan inte heller se att det finns ett behov av regler som tar sikte på en fredstida användning av andningsskydden. Skulle det uppstå oklarheter på detta område bör dessa kunna lösas genom överenskommelser mellan staten och kommunerna. 
  
 5  
 Se härom den tidigare nämnda rapporten Utdelning av andningsskydd, SRV 1997. 
 144 
 10 Varning och mörkläggning 
  
 10.1 
  
 Gällande bestämmelser 
  
 I 7 kap. 1 § första stycket lagen om civilt försvar finns bestämmel- ser om varning och mörkläggning. Där lämnas ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva att ägare av byggnader eller andra anläggningar skall hålla med utrustning och vidta de övriga förberedelser som behövs för att varna dem som vistas i eller vid byggnaden eller anläggningen, tåla att utrustning för att varna befolkningen installeras på byggna- den eller anläggningen, och hålla med utrustning och vidta de öv- riga förberedelser som behövs för mörkläggning av byggnaden eller anläggningen. 
 Enligt andra stycket i samma paragraf får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i särskilda fall förelägga äga- ren av en byggnad eller annan anläggning att vidta eller tåla de åt- gärder som anges i första stycket. Av sista stycket i paragrafen framgår att den som disponerar en byggnad eller anläggning helt eller delvis är skyldig att ha hand om utrustning för mörkläggning. 
 Enligt 7 kap. 2 § lagen om civilt försvar får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om varning och mörkläggning under höjd beredskap. 
 Regeringen har i 7 kap 1 § förordningen om civilt försvar be- myndigat Statens räddningsverk att meddela föreskrifter om åtgär- der enligt 7 kap. 1 § första stycket i lagen medan länsstyrelsen får meddela förelägganden om åtgärder enligt 7 kap. 1 § andra stycket i lagen. Räddningsverket får vidare enligt 7 kap. 2 § förordningen meddela föreskrifter om varning och mörkläggning under höjd be- redskap. 
 Räddningsverket har meddelat föreskrifter om varning utomhus med stöd av 7 kap. 2 § förordningen om civilt försvar och 76 § räddningstjänstförordningen (numera 2 kap. 6 § förordningen om skydd mot olyckor). Enligt den senare bestämmelsen får Rädd- 
 145 
  
 Varning och mörkläggning 
  
 SOU 2004:134 
  
 ningsverket meddela föreskrifter om sådan varning som avses i 2 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor (tidigare 39 § räddnings- tjänstlagen). Innebörden av den bestämmelsen är att den som upp- täcker eller på annat sätt får kännedom om en brand eller om en olycka som innebär fara för någons liv eller allvarlig risk för någons hälsa eller för miljön skall, om det är möjligt, varna dem som är i fara och vid behov tillkalla hjälp. Skyldigheten gäller också den som får kännedom om att det föreligger överhängande fara för en brand eller en sådan olycka. 
 Räddningsverket har inte utfärdat några föreskrifter enligt de öv- riga bemyndiganden som refererats ovan. 
  
 10.2 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Utredningens förslag 
 : Bestämmelserna om mörkläggning och var- ning, som i dag finns i lagen om civilt försvar, upphävs. Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ger tillräckligt lagstöd för att placera anordningar för utomhusvarning där så kan behövas. Sta- tens räddningsverk bör även framdeles få meddela föreskrifter om varning under höjd beredskap 
  
 10.2.1 
  
 Mörkläggning 
  
 Faktiska förberedelser för mörkläggning av byggnader eller anlägg- ningar torde inte ha varit aktuella sedan andra världskriget och tiden närmas därefter. Åtgärdernas betydelse från försvarssynpunkt har också ha minskat sedan dess. Under nuvarande förhållanden saknas det anledning att behålla några lagbestämmelser om mörkläggning och föreberedelser för mörkläggning. 
  
 10.2.2 
  
 Varning 
  
 Enligt 1 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor avses med räddningstjänst i lagen de räddningsinsatser som staten eller kommunerna skall ansvara för vid olyckor och överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor, egen- dom eller miljön. Vidare framgår det av paragrafen bl.a. att staten eller en kommun skall ansvara för en räddningsinsats endast om 
 146 
  
 SOU 2004:134 
  
 Varning och mörkläggning 
  
 detta är motiverat med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständig- heterna i övrigt. Kommunerna ansvarar för räddningstjänst inom sina geografiska områden, utom när det gäller vissa i lagen särskilt angivna typer av nödlägen, då olika statliga myndigheter bär ansva- ret för räddningsinsatserna. I sak likalydande bestämmelser fanns i den tidigare gällande räddningstjänstlagen. 
 Varning till befolkningen i samband med inträffade olyckor, t.ex. utsläpp av giftiga kemikalier, får anses ingå i de skyldigheter som åvilar räddningsorganen enligt lagen om skydd mot olyckor. Efter införandet av lagen om civilt försvar och den samtida avvecklingen av den statliga civilförsvarsorganisationen gäller samma synsätt med avseende på varning av befolkningen i krig. I prop. 1994/95:7 med förslag till lag om civilt försvar (s. 53) anförde regeringen att det måste stå klart att även händelser som uppstår till följd av krigshandlingar är att betrakta som olyckshändelser i räddnings- tjänstlagens mening. I 1 kap. 7 § LSO föreskrivs att kommunerna och de statliga myndigheter som ansvarar för räddningstjänst skall lämna upplysning om hur varning och information till allmänheten sker vid allvarliga olyckor. 
 Varning utomhus kan ske genom de aggregat för utomhusvar- ning som finns installerade på lämpliga byggnader och anläggningar i de flesta tätorter med mer än 1.000 invånare. Genom det nya ma- növersystem som nu håller på att introduceras ökar möjligheterna att styra utomhusvarningen till att omfatta begränsade delar av en kommun. Aggregaten för utomhusvarning med tillhörande manö- versystem tillhandahålls och installeras av staten genom Rädd- ningsverkets försorg. Kommunen analyserar behovet av varnings- utrustningen med utgångspunkt i riskerna i kommunen och de skyddsåtgärder som vidtagits i övrigt. Kommunen identifierar också i samråd med Räddningsverket en lämplig plats för installa- tionen. 
 I enlighet med de överenskommelser som Räddningsverket träffar med de olika  
 etermedie-företagen 
  kan varning utomhus föl- jas av ett varningsmeddelande i radio och TV inom ramen för sy- stemet Viktigt Meddelande till Allmänheten (VMA). Ett sådant meddelande kan sändas på begäran av en behörig räddningsledare. 
 I den överenskommelse som träffades mellan staten och Svenska kommunförbundet om uppgifts- och kostnadsfördelning mellan staten och kommunerna i samband med införandet av lagen om civilt försvar och kommunernas övertagande av tidigare statliga ci- 
 147 
  
 Varning och mörkläggning 
  
 SOU 2004:134 
  
 vilförsvarsuppgifter antecknades att kommunerna skall underhålla och enligt särskilda riktlinjer prova de aggregat för utomhusvarning inom kommunen som utvecklas, anskaffas och monteras av staten. 
 I enlighet med dessa förutsättningar har Räddningsverket före- skrivit att kommunen skall kunna utlösa signalen  
 beredskapslarm  
 enligt 5 § beredskapsförordningen (numera 15 § förordningen om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap) samt sig- nalerna  
 flyglarm 
 ,  
 viktigt meddelande  
 och  
 faran över  
 enligt Svensk Standard SS 03 17 11 från de varningsanordningar som kommunen förfogar över. Föreskrifterna innebär också att kommunerna på bestämda tidpunkter fyra gånger om året skall prova varningsan- ordningarna genom att utlösa signalerna  
 viktigt meddelande  
 och  
 faran över 
 . För varning under höjd beredskap har Räddningsverket föreskrivit om Försvarsmaktens skyldighet att larma berörda kommuner vid överhängande fara för luftanfall och om kommu- nens skyldighet att utlösa signalerna  
 flyglarm  
 och  
 faran över 
 . 
 I den år 2004 mellan staten och Svenska kommunförbundet träffade överenskommelsen om kommunernas uppgifter i samhäl- lets krishanteringssystem bekräftas att kommunerna skall under- hålla och prova de aggregat för utomhusvarning som behövs för höjd beredskap. 
 I den rapport om den framtida inriktningen av befolkningsskyd- det som Krisberedskapsmyndigheten redovisade till regeringen i början av år 2004 framhåller myndigheten att den gjorda översynen av befolkningsskyddet inte föranleder några ändringar i den plane- ring och det arbete som sker med varningssystemet. 
 I konsekvens med synsättet att varning till befolkningen, såväl i fred som under höjd beredskap och krig, är en del av räddnings- tjänsten borde de föreskrifter som erfordras för detta återfinnas i lagstiftningen om skydd mot olyckor. Där finns också i dag i 6 kap. 5 § en bestämmelse om att anordningar som varaktigt behövs för räddningstjänsten får placeras på annans mark eller byggnad, om det inte medför inverkan av någon betydelse på markens eller byggnadens användningssätt. Den bestämmelsen bör kunna ersätta de bemyndiganden som nu finns i lagen om civilt försvar till reger- ingen eller myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva att ägare av byggnader eller andra anläggningar skall tåla att utrustning för varning av befolkningen installeras på byggnaden eller anlägg- ningen och att i särskilda fall förelägga ägaren att tåla sådana åtgär- der. 
 148 
  
 SOU 2004:134 
  
 Varning och mörkläggning 
  
 Med avseende på frågan om hur varning till befolkningen när- mare skall ske, samt när det gäller de uppgifter som enligt avtalet mellan staten och kommunförbundet skall åvila kommunerna, är det motiverat att det även i fortsättningen kan meddelas föreskrif- ter av det slag som Räddningsverket hittills meddelat. 
 Lagen om skydd mot olyckor innehåller idag inga uttryckliga be- stämmelser om varning, mer än att det i 1 kap. 7 § föreskrivs att kommunerna skall lämna upplysning om hur varning och informa- tion till allmänheten sker vid allvarliga olyckor. En allmän defini- tion på räddningstjänst finns i 1 kap. 2 §. I 1 kap. 3 § föreskrivs att räddningstjänsten skall planeras och organiseras så att räddningsin- satserna kan påbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt. Allmänna bestämmelser om kommunens ansvar för räddningstjänst finns i 3 kap 7 och 8 §§. Särskilda bestämmelser om räddningstjänst under höjd beredskap har samlats i 8 kap. I 10 kap. 1 och 2 §§ återfinns lagens föreskriftsbemyndiganden. Enligt 10 kap 1 § första stycket får regeringen i de avseenden som behandlas i lagen meddela ytterligare föreskrifter som rör skydd för liv och hälsa, miljö samt utbildning. Enligt tredje stycket får regeringen överlåta åt en förvaltningsmyndighet eller en kommun att meddela föreskrifter enligt första och andra styckena. 
 Regeringen bör med stöd av bemyndigandet i 10 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor, genom föreskrifter i förordningen om skydd mot olyckor, kunna delegera till Räddningsverket att med- dela de föreskrifter som behövs för varningsverksamheten och som hittills avsetts kunna meddelas med stöd av lagstiftningen om civilt försvar. Mot bakgrund av det nu sagda bör samtliga bestämmelser om varning i lagen om civilt försvar kunna utgå. 
 149 
 11 Konsekvenser 
  
 Utredningens bedömning:  
 Förslagen bör inte ge upphov till kostnader som kräver ökade anslag eftersom de i stor utsträck- ning syftar till att bringa gällande lagstiftning i överensstäm- melse med de faktiska förändringar som redan genomförts. 
 Förslagen antas inte heller innebära några märkbara konse- kvenser av de slag som anges i 15 § kommittéförordningen. 
 Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäk- terna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser göras. Innebär förslagen samhällsekono- miska konsekvenser i övrigt, skall även dessa redovisas. Vidare gäller enligt bestämmelsen att en finansiering skall föreslås när det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kom- muner och landsting. 
 Enligt 15 § kommittéförordningen skall även sådana konsekven- ser av förslagen i ett betänkande redovisas som har betydelse för den kommunala självstyrelsen. Enligt bestämmelsen gäller det- samma när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags förutsättningar, för jäm- ställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att uppnå de integrationspolitiska målen. 
  
 11.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 Utredningen har haft till uppdrag att göra en översyn av lagen (1994:1720) om civilt försvar. I betänkandet föreslår utredningen en ny lag om kommunernas och landstingens åtgärder för extraor- dinära händelser i fredstid och höjd beredskap, som skall ersätta 
 151 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2004:134 
  
 den nuvarande lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Till den nya lagen överförs vissa be- stämmelser om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret, som i dag finns i lagen om civilt försvar. Den lagen upphävs i sin helhet. Vidare föreslår utredningen en ny lag om skyddsrum och en ny beredskapslag om utrymning och inkvarte- ring under krig och krigsfara. 
 Genom förslaget till en ny lag på krishanteringsområdet läggs nya uppgifter på kommunerna och landstingen inom ramen för samhällets beredskap mot extraordinära händelser och svåra på- frestningar på samhället i fred. Kommuner och landsting skall göra risk- och sårbarhetsanalyser. De skall vidare ansvara för att förtro- endevalda och anställd personal får den utbildning och övning som behövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid en extraordinär händelse. Slutligen skall de rapportera om beredskapsläget till ut- pekade myndigheter. Kommunerna får dessutom ett geografiskt områdesansvar, som innebär att de skall verka för att det sker en samordning av all krishantering som genomförs av andra aktörer i kommunen. Kommunerna och landstingen föreslås få ersättning av staten för dessa nya uppgifter. 
 För kommunernas del bygger förslagen på en överenskommelse som träffades i juni 2004 mellan regeringen och Svenska Kom- munförbundet. Denna är tänkt att ersätta den överenskommelse om ersättning för beredskapsförberedelser från år 1994 som nu styr fördelningen av medel till kommunerna. 
 Genom överenskommelsen från år 2004 införs ett nytt system för statens ersättning till kommunerna. Statens kostnader för er- sättningen ökar därmed från ca 180 milj. kr per år till ca 250 milj. kr per år. 
 Vissa tillkommande uppgifter skall även gälla landstingen. Kost- naderna för dessa har av Krisberedskapsmyndigheten beräknats till högst 15 milj. kr per år. 
 Utredningens uppgift har varit att föreslå de författningsänd- ringar som de tillkommande uppgifterna kan motivera. Utred- ningen lämnar därför inget förslag till finansiering av de ökade kostnaderna. Utredningen har dock från Krisberedskapsmyndig- heten fått uppgift om att den ökade kostnaden om 70 milj. kr per år avses komma att finansieras genom en omfördelning i anslaget 6:5 Civilt försvar, som från och med år 2005 byter namn till Marks redskap. 
 152 
  
 SOU 2004:134 
  
 Konsekvenser 
  
 Förslaget till en ny lag om skyddsrum innebär att vissa uppgifter försvinner för kommunerna. Kommunerna skall inte längre ha an- svaret för skyddsrumsplanering och övrig verksamhet på skydds- rumsområdet. Dessa uppgifter föreslås i stället läggas över på en statlig myndighet, företrädesvis Statens räddningsverk. 
 En överföring av ansvaret för skyddsrumsplaneringen och övrig verksamhet på skyddsrumsområdet till Statens räddningsverk skulle enligt utredningens bedömning i princip bli samhällsekono- miskt kostnadsneutral. När det gäller besiktningsverksamheten får Räddningsverket i dag pengar för denna från staten, som verket sedan betalar ut till kommunerna. Räddningsverket torde för dessa medel kunna utföra motsvarande prestationer, eventuellt även till lägre administrativa kostnader. Övriga förslag på skyddsrumsom- rådet medför att vissa uppgifter – och därtill kopplade kompetens- krav – som i dag ligger på länsstyrelsen, överförs till Räddningsver- ket. I dessa förslag torde inte heller ligga någon kostnadsökning utan snarare en besparingspotential. 
 Förslagen innebär vidare att kommunerna inte längre skall vara skyldiga att upprätthålla en hemskyddsorganisation då reglerna härom upphävs. Även reglerna om verkskydd föreslås upphävas. 
 Antas förslagen leder detta till en minskning av det civila försva- rets uppgifter. Kostnaderna för staten, som till stor del finansierat åtgärderna, minskar därigenom. Genom den nya säkerhetspolitiska inriktning som statsmakterna successivt utformat har möjlighe- terna till besparingar emellertid redan tagits till vara när det t.ex. gäller utbildningen av hemskydd och verkskydd men också genom att planering, övning och utbildning för höjd beredskap sedan tidi- gare upphört. Den nuvarande statliga ersättningen för beredskaps- förberedelser enligt lagen om civilt försvar upphör i konsekvens med detta. Som tidigare nämnts får kommunerna och landstingen samtidigt rätt till ersättning för vissa åtgärder i samband med ex- traordinära händelser i fred. 
  
 11.2 
  
 Konsekvenser i övrigt 
  
 Som tidigare nämnts innebär förslaget att nya uppgifter läggs på kommunerna och landstingen inom ramen för samhällets bered- skap mot extraordinära händelser och svåra påfrestningar på sam- hället i fred. Förslaget berör på så sätt den kommunala självstyrel- sen. I dessa delar bygger förslaget på den tidigare nämnda överens- 
 153 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2004:134 
  
 kommelsen mellan staten och Svenska Kommunförbundet. En del av dessa uppgifter såsom risk- och sårbarhetsanalyser är sådana som många kommuner redan i dag utför på frivillig grund. Även utbild- ning och övning samt samverkan är uppgifter som kommunerna redan tidigare ägnat sig åt inom ramen för det civila försvaret. När fokuseringen förskjuts till fredstida krishantering måste även resur- serna flyttas över till detta område. 
 Förslaget till ny skyddsrumslag innebär en viss lättnad för kom- munerna eftersom de slipper ifrån ansvaret för skyddsrumsplane- ring och övrig verksamhet på skyddsrumsområdet. 
 För företagare som har en verkskyddsorganisation innebär för- slaget en lättnad, eftersom reglerna om verkskydd föreslås upphä- vas. 
 Det saknas anledning att tro att förslagen i övrigt skulle komma att innebära några konsekvenser i de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen. 
 154 
 12 Författningskommentarer 
  
 12.1 
  
 Förslaget till lag (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap 
  
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 Lagens syfte 
 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Kommuner och landsting skall därigenom också uppnå en grundläggande för- måga för civilt försvar. 
 I paragrafen anges syftet med lagens bestämmelser och det mål som eftersträvas genom de åtgärder som kommuner och landsting skall företa enligt lagen. Någon motsvarande målsättningsparagraf finns inte i dag i lagen om civilt försvar eller i lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. 
 Bestämmelserna i lagen syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Om detta mål uppnås får kom- munerna och landstingen också en grundläggande förmåga för ci- vilt försvar. Paragrafen ger således uttryck för den helhetssyn som numera skall anläggas på planering för kriser i hela hotskalan från mindre allvarliga händelser i fredstid över extraordinära händelser och svåra påfrestningar på samhället i fred till det värsta tänkbara nämligen krig i vårt land. 
 2 § Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommu- ner som inte ingår i något landsting. 
 155 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 Gotlands kommun tillhör inte något landsting. Landstingets upp- gifter fullgörs där i stället av kommunen. I paragrafen klargörs att vad som i lagen sägs om landsting även gäller sådana kommuner som inte tillhör något landsting. 
 Definition 
 3 § Med extraordinär händelse avses en sådan händelse som av- viker från det normala, innebär en allvarlig störning eller över- hängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktio- ner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. 
 I paragrafen definieras begreppet extraordinär händelse. Definitio- nen överensstämmer med den som i dag finns i 1 § andra stycket lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kom- muner och landsting. 
 2 kap. Förberedelser för och verksamhet under extraordinära händelser i fredstid 
 Förberedelser 
 1 § Kommuner och landsting skall analysera vilka extraordinära händelser som kan inträffa i kommunen respektive landstinget och hur dessa händelser kan påverka den egna verksamheten. Resultatet av arbetet skall värderas och sammanställas i en risk- och sårbarhetsanalys. 
 Kommuner och landsting skall vidare, med beaktande av risk- och sårbarhetsanalysen, för varje ny mandatperiod fastställa en plan för att hantera extraordinära händelser. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om risk- och sårbarhetsanaly- ser samt planer för extraordinära händelser. 
 Paragrafens  
 första stycke  
 är nytt. Genom bestämmelsen lagfästs en skyldighet för kommuner och landsting att analysera vilka extraor- dinära händelser som kan inträffa och hur sådana händelser kan på- verka deras egen verksamhet. Sådana risk- och sårbarhetsanalyser 
 156 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 som det är frågan om görs redan i dag i många kommuner och landsting som underlag till den plan för hantering av extraordinära händelser som kommuner och landsting enligt 2 § lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting är skyldiga att fastställa. 
 Analyserna skall i första hand ta sikte på hur extraordinära hän- delser i fredstid kan påverka den egna verksamheten i kommunen respektive landstinget. Men arbetet med att ta fram analyserna kommer naturligtvis att vara till stor nytta för kommunerna och landstingen när det gäller deras arbete med att reducera sårbarheten i verksamheten för hela hotskalan, alltså både för mindre allvarliga händelser och för svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 Arbetet med att ta fram risk- och sårbarhetsanalyser kräver sam- arbete och samordning mellan olika aktörer i kommunen och får på så vis en koppling till kommunens geografiska områdesansvar som regleras i 7 §. 
 Det är ur samhällssynpunkt viktigt att kommunernas och lands- tingens förberedelser för hantering av allvarliga kriser sker i ett sammanhang för hela hotskalan fred – kris – krig med utgångs- punkt i förmågan att motstå allvarliga störningar i samhällsverk- samhet som alltid måste kunna upprätthållas. På så sätt skapas ock- så grunden för förmågan att klara en svår påfrestning i fred och kraven för höjd beredskap. 
 Risk- och sårbarhetsanalyserna skall omfatta även sådan verk- samhet som bedrivs av hel- eller delägda kommunala företag som kan komma att beröras av en extraordinär händelse. 
 Kommunerna bör samordna arbetet med risk- och sårbarhets- analyser med övrigt förebyggande arbete i kommunen, särskilt med upprättandet av handlingsprogram enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. 
  
 Andra stycket  
 i paragrafen motsvarar i sak 2 § lagen om extraor- dinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Enligt be- stämmelsen är kommuner och landsting skyldiga att, med beak- tande av den risk- och sårbarhetsanalys som de tagit fram, fastställa en plan för hur de skall hantera extraordinära händelser. 
 Planen skall antas för varje ny mandatperiod. Av 3 kap. 9 § kommunallagen (1991:900) följer att det är fullmäktige som skall anta planen. Det är naturligtvis viktigt att planen löpande uppdate- ras när ändrade förhållanden kräver det. Kommunen bör därför utse någon att vara ansvarig för arbetet med att revidera planen. Det finns naturligtvis ingenting som hindrar att fullmäktige under 
 157 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 löpande mandatperiod beslutar om en ny plan. Om det gäller mind- re ändringar i planen eller ändringar av mer redaktionellt slag kan det vara en fördel om kommunstyrelsen eller krisledningsnämnden har delegation att besluta i frågan. 
 Som framhölls i förarbetena till lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting, måste kommunen och landstinget, för det fall en verksamhet lagts ut på entreprenad, i planen beakta om det finns ett behov av att anlita entreprenören vid en extraordinär händelse (se prop. 2001/02:184 s. 26). 
 I  
 tredje stycket  
 ges ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare före- skrifter om risk- och sårbarhetsanalyser samt planer för extraordi- nära händelser. 
 Krisledningsnämnd 
 2 § I kommuner och landsting skall det finnas en nämnd för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser i fredstid ( 
 kris- ledningsnämnd 
 ). Närmare bestämmelser om krisledningsnämn- den finns i detta kapitel. I övrigt tillämpas kommunallagens (1991:900) bestämmelser. 
 Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § lagen om extraordinära hän- delser i fredstid hos kommuner och landsting. Den lagen är inte avsedd att tillämpas under höjd beredskap. I paragrafen har därför lagts till att det gäller extraordinära händelser i fredstid. En krisled- ningsnämnd har således ingen uppgift att fullgöra under höjd be- redskap. Under sådana förhållanden gäller för ledningsansvaret i stället vad som sägs i 3 kap. 2 § i denna lag. 
 Närmare bestämmelser om krisledningsnämnden finns i detta kapitel. I övrigt tillämpas bestämmelserna i kommunallagen. 
 Krisledningsnämndens verksamhet 
 3 § Ordföranden i krisledningsnämnden eller, om han eller hon har förhinder, vice ordföranden bedömer när en extraordinär händelse medför att nämnden skall träda i funktion. 
 Ordföranden eller, om han eller hon har förhinder, vice ord- föranden får besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så 
 158 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Sådana beslut skall därefter snarast anmälas till nämnden. 
 Paragrafen motsvarar 4 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 
 4 § Krisledningsnämnden får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen eller landstinget i den utsträckning som är nödvändig med hän- syn till den extraordinära händelsens art och omfattning. 
 När förhållandena medger det skall krisledningsnämnden be- sluta att de uppgifter som nämnden har övertagit från andra nämnder skall återgå till ordinarie nämnd. 
 Paragrafen motsvarar 5 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 
 5 § Krisledningsnämndens beslut skall anmälas vid närmast föl- jande fullmäktigesammanträde. Fullmäktige beslutar om om- fattningen av redovisningen och formerna för denna. 
 Paragrafen motsvarar 6 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 
 6 § Fullmäktige får besluta att krisledningsnämndens verksam- het skall upphöra. Om fullmäktige fattar ett sådant beslut åter- går de verksamhetsområden som krisledningsnämnden har över- tagit till ordinarie nämnd. 
 Paragrafen motsvarar 7 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 
 Geografiskt områdesansvar 
 7 § Kommuner skall inom sitt geografiska område verka för att olika aktörer i kommunen samverkar och uppnår samordning i planerings- och förberedelsearbetet. Kommunen skall vidare verka för att de krishanteringsåtgärder som vidtas av olika aktö- rer under en extraordinär händelse samordnas. Kommunen skall 
 159 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 också verka för att informationen till allmänheten under sådana förhållanden samordnas. 
 Paragrafen är ny. 
 I bestämmelsen anges kommunernas geografiska områdesansvar för den fredstida krishanteringen. Kommunen skall verka för att det sker en samordning av all krishantering som genomförs av and- ra aktörer i kommunen, t.ex. statliga myndigheter, landstinget, or- ganisationer och företag. Om en extraordinär händelse skulle in- träffa skall kommunen verka för att de krishanteringsåtgärder som vidtas av olika aktörer samordnas och att den information som lämnas till allmänheten är samordnad. 
 En effektiv krishantering förutsätter förebyggande arbete. Om- rådesansvaret innefattar därför åtgärder före, under och efter en krissituation. 
 Det är viktigt att hålla i minnet att områdesansvaret inte handlar om att ta över någon annans ansvar utan i stället om att verka för att samverkan kan åstadkommas. För kommunen innebär ansvaret att vara den part som stödjer andra aktörer i syfte att skapa gemen- samma målsättningar och inriktningar. Syftet med bestämmelsen är alltså att säkerställa att krishanteringen på lokal nivå sker samord- nat och effektivt. 
 Tillgången till ett relevant nätverk är en förutsättning för att om- rådesansvaret skall kunna utövas. En viktig uppgift för kommunen är därför att bygga upp och underhålla ett sådant. 
 Ett lämpligt sätt att bedriva samordningsarbetet i kommunen är att inrätta ett forum där representanter för de lokala krisaktörerna deltar. Det ligger då på kommunens ansvar att vara sammankal- lande i ett sådant krishanteringsråd eller motsvarande. 
 I det geografiska områdesansvaret ingår också att kommunen skall göra en samlad analys av sådana risker och sådan sårbarhet i det geografiska området som kan leda till en extraordinär händelse och göra denna analys känd för berörda aktörer. Den analys som kommunen skall göra enligt 1 § med inriktning främst på den egna verksamheten är naturligtvis en viktig del i den samlade analys som kommunen skall göra känd för berörda aktörer. 
 160 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 Utbildning och övning 
 8 § Kommuner och landsting skall ansvara för att förtroende- valda och anställd personal får den utbildning och övning som behövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid extraordi- nära händelser. 
 Paragrafen är ny. 
 För att klara krishanteringen vid en extraordinär händelse måste kommunens och landstingets organisation vara förberedd. Förtro- endevalda, främst ledamöterna i krisledningsnämnden, förvalt- ningschefer och andra nyckelpersoner måste vara väl förtrogna med vad som gäller om en kris inträffar och vilken deras egen roll i en sådan situation är. Det bästa sättet att förbereda sig för detta är ge- nom regelbunden utbildning och övning. 
 Genom bestämmelsen får kommunerna och landstingen ett för- fattningsreglerat ansvar för att förtroendevalda och anställd perso- nal får utbildning och övning, så att de kan lösa sina uppgifter om en extraordinär händelse skulle inträffa. 
 Det är lämpligt att kommunfullmäktige, i samband med att den antar kommunens plan för hur extraordinära händelser skall hante- ras, beslutar om hur utbildning och övning skall ske. 
 Rapportering 
 9 § Kommuner och landsting skall hålla den myndighet som re- geringen bestämmer informerad om beredskapsläget till följd av de åtgärder som vidtagits enligt detta kapitel i kommunen re- spektive landstinget. Kommunen och landstinget skall under en extraordinär händelse ge den myndighet som regeringen be- stämmer lägesrapporter och information om händelseutveck- lingen, tillståndet och den förväntade utvecklingen samt om vid- tagna och planerade åtgärder. 
 Paragrafen är ny. 
 I bestämmelsen åläggs kommuner och landsting en skyldighet att hålla den myndighet som regeringen bestämmer informerad om krisberedskapsläget i kommunen respektive landstinget. 
 För att staten skall kunna få en helhetsbild av vilka risker och sårbarheter som finns i samhället och hur det förebyggande arbetet 
 161 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 planeras, är det viktigt att det arbete på krishanteringsområdet som görs på lokal nivå vidarebefordras till regional och central nivå. På den regionala nivån har länsstyrelserna ett områdesansvar för arbe- tet med allvarliga kriser i fred och höjd beredskap. Rapporteringen bör därför ske till länsstyrelsen. På central nivå bör rapporteringen ske till Krisberedskapsmyndigheten. 
 När det gäller landstingens arbete på krishanteringsområdet är det viktigt att rapportering även sker till Socialstyrelsen, som sek- torsansvarig myndighet för hälso- och sjukvården. 
 Även under en inträffad krissituation är det av stor betydelse att kontinuerlig rapportering sker. Vid behov kan då stöd och hjälp sättas in för att minimera konsekvenserna av en inträffad händelse. 
 Kommunerna och landstingen skall, i enlighet med vad som fö- reskrivs i 5 kap. 1 §, få ersättning av staten för de uppgifter på kris- hanteringsområdet som de åläggs att utföra enligt bestämmelserna i detta kapitel. Rapporteringsskyldigheten i denna bestämmelse är också av betydelse för att myndigheterna skall kunna följa upp hur dessa pengar används och hur krisberedskapen utvecklas. 
 3 kap. Förberedelser för och verksamhet under höjd beredskap 
 Förberedelser 
 1 § Kommuner och landsting skall vidta de beredskapsförbere- delser som behövs för deras respektive verksamhet under höjd beredskap. 
 Paragrafen motsvarar 2 kap. 1 § första stycket lagen (1994:1720) om civilt försvar. 
 Under rådande gynnsamma säkerhetspolitiska läge finns det i huvudsak ingen anledning att vidta några beredskapsförberedelser med inriktning på en höjd beredskapssituation. I planeringen för den fredstida krishanteringen är det emellertid viktigt att helhets- synen inte glöms bort. Ett av målen med att ha en god krishanter- ingsförmåga i fred är att skapa en grundläggande förmåga för civilt försvar. 
 Enligt 2 kap. 4 § lagen om civilt försvar skall varje kommun och landsting medverka i sådan utbildning som utgör ett led i bered- skapsförberedelserna och som genomförs av något annat sådant organ eller av en statlig myndighet och som berör kommunen eller 
 162 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 landstinget. En sådan bestämmelse har ansetts överflödig. Enligt 2 kap. 8 § föreslås kommuner och landsting få ett ansvar för att ut- bildning och övning ges till förtroendevalda och anställd personal. Skulle det säkerhetspolitiska läget försämras får det förutsättas att den utbildning och övning som ges kommer att få den inriktning som de ändrade förhållandena kan komma att kräva. Detta får anses följa av denna paragraf. 
 Ledningsansvar 
 2 § Under höjd beredskap ansvarar kommunstyrelsen för led- ningen av den del av det civila försvaret som kommunen skall bedriva. 
 Under höjd beredskap ansvarar landstingsstyrelsen för led- ningen av den civila hälso- och sjukvården samt den övriga verk- samhet för det civila försvaret som landstinget skall bedriva. 
  
 Första stycket  
 i paragrafen motsvarar 3 kap. 1 § första stycket lagen om civilt försvar medan  
 andra stycket  
 motsvarar 3 kap. 2 § samma lag. 
 I paragrafen slås fast vem som har ledningsansvaret för det civila försvaret inom kommunen respektive landstinget under höjd be- redskap. 
 Lokal kristidsverksamhet 
 3 § Kommunen skall under höjd beredskap eller när ransoner- ingslagen (1978:268) i annat fall tillämpas, i den omfattning som regeringen bestämmer, 
  
 1. 
  
 vidta de åtgärder som behövs för försörjningen med nöd- vändiga varor, 
  
 2. 
  
 medverka vid allmän prisreglering och ransonering, 
  
 3. 
  
 medverka i övrigt vid genomförandet av åtgärder som är vik- tiga för landets försörjning. 
  
 Paragrafen motsvarar 3 kap. 4 § lagen om civilt försvar. 
 En utredning kommer inom kort att göra en översyn av bl.a. ran- soneringslagen. Utredningen har därför valt att låta bestämmelsen tills vidare finnas kvar. 
 163 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 Geografiskt områdesansvar 
 4 § Kommunstyrelsen skall under höjd beredskap verka för att den verksamhet som bedrivs i kommunen av olika aktörer sam- ordnas och för att samverkan kommer till stånd mellan dem som bedriver verksamheten. 
 Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 1 § andra stycket lagen om civilt försvar. 
 Rapportering 
 5 § Kommunen och landstinget skall under höjd beredskap hålla den myndighet som regeringen bestämmer informerad om be- redskapsläget och de övriga förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen respektive landstinget. 
 Paragrafen motsvarar 3 kap. 6 § lagen om civilt försvar när det gäll- er kommunens rapporteringsskyldighet. 
 Nyheten är att en motsvarande rapporteringsskyldighet under höjd beredskap införs för landstingen. Landstingens rapportering bör ske till såväl länsstyrelsen som till Socialstyrelsen, vilket över- ensstämmer med vad som föreslås för rapportering i fredstid. 
 4 kap. Bistånd mellan kommuner och landsting samt stöd till enskild 
 Bistånd mellan kommuner och landsting 
 1 § Kommuner och landsting får på begäran bistå andra kom- muner och landsting som drabbats av en extraordinär händelse. Om bistånd har lämnats har kommunen eller landstinget rätt till skälig ersättning av den andra kommunen eller landstinget. 
 Bestämmelser om kommuners och landstings möjlighet att bistå annan kommun eller annat landsting med hälso- och sjuk- vårdsresurser vid extraordinär händelse finns i hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763). 
 När en enskild persons vistelse i en kommun är föranledd av en extraordinär händelse, har vistelsekommunen rätt till ersätt- 
 164 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 ning från den kommun som drabbats av den extraordinära hän- delsen. 
  
 Första stycket  
 i paragrafen motsvarar 8 § första stycket lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting.  
 Andra stycket  
 motsvarar 10 § och t 
 redje stycket  
 motsvarar 8 § andra stycket i samma lag. 
 2 § Om en kommun eller ett landsting har en för totalförsvaret viktig uppgift och denna blir oskäligt betungande till följd av krigsskada eller andra utomordentliga förhållanden som orsa- kats av krig eller krigsfara, är andra kommuner och landsting skyldiga att lämna hjälp. 
 Omfattningen av hjälpen bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Paragrafen motsvarar 3 kap. 5 § lagen om civilt försvar. 
 Stöd till enskild 
 3 § Kommuner och landsting får under en extraordinär händelse lämna begränsat ekonomiskt stöd till en enskild som drabbats av händelsen. 
 Paragrafen motsvarar 9 § lagen om extraordinära händelser i freds- tid hos kommuner och landsting. 
 5 kap. Statlig ersättning 
 1 § Kommunerna och landstingen har rätt till ersättning av sta- ten för kostnader för uppgifter som de utför enligt 2 och 3 kap. Uppgifter som rör extraordinära händelser berättigar till ersätt- ning endast i den mån de avser mycket omfattande och svåra ex- traordinära händelser som allvarligt kan påverka kommunens re- spektive landstingets verksamhet. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter och fatta beslut i enskilda fall om er- sättningarnas storlek och utbetalning. 
 165 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 I paragrafens  
 första stycke  
 regleras kommunernas och landstingens rätt till statlig ersättning för sådana uppgifter som de enligt lagen åläggs att utföra som gäller extraordinära händelser av omfattande och svårt slag samt höjd beredskap. Med beskrivningen av vilka ex- traordinära händelser som omfattas avses vad som i allmänhet bru- kar beskrivas som svåra påfrestningar på samhället i fred. De åtgär- der som vidtas för svåra påfrestningar på samhället i fred är givetvis till nytta även för sådana extraordinära händelser i övrigt som kan tänkas inträffa. Arbetet med beredskapen inför hot – från extraor- dinära händelser av mindre allvarligt slag upp till svåra påfrestningar på samhället i fred – kan givetvis antas vara till ömsesidig nytta i mycket stor utsträckning. Genom att skapa en förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred får kommunerna och lands- tingen i praktiken också en förmåga att hantera övriga extraordinä- ra händelser. Bestämmelsen behandlas i allmänmotiveringen under avsnitt 4.5.6. 
 En förutsättning för att ersättning skall utgå är att ålagda upp- gifter också fullgjorts. Enligt det avtal som ingåtts mellan staten och Svenska Kommunförbundet skall en uppföljning ske när det gäller kommunens användning av utbetalda medel. Med stöd av kommunens rapportering av genomförd verksamhet kan den upp- nådda krishanteringsförmågan bedömas i förhållande till den mål- bild som satts upp. Verksamhetsersättningen kan då komma att reduceras eller bortfalla för en kommun som inte anses ha fullgjort sina skyldigheter. Uppföljningen bör samordnas med den statliga tillsyn som skall ske enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyck- or. 
 När det gäller landstingen skall en motsvarande uppföljning ske. Vem som skall svara för denna uppföljning blir beroende av hur den ekonomiska ersättningen till landstingen kommer att admini- streras. 
 Grunderna för ersättningssystemet till kommunerna vilar på den överenskommelse som träffats mellan staten och Svenska Kom- munförbundet. Det avtalade systemet skall fortlöpande kunna ut- värderas av parterna med en särskild avstämning år 2009, då syste- met förväntas ha gällt under 3 år. Det är därför inte ändamålsenligt att närmare lagreglera grunderna för ersättningarna. I stället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyn- digas att utforma ersättningssystemen och svara för den fortlö- pande administrationen av systemen. Ett sådant bemyndigande ges i paragrafens  
 andra stycke. 
  
 166 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 6 kap. Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer 
 1 § Enligt Genèvekonventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konventionerna skall uppgifter om iden- titet, vistelseort, hälsotillstånd och liknande förhållanden som avser krigsfångar och andra skyddade personer som är i Sveriges våld lämnas till en officiell nationell upplysningsbyrå. Varje kommun och landsting som har sådana uppgifter skall, under tid när den nationella upplysningsbyrån är upprättad, lämna dessa uppgifter i fråga om krigsfångar till Totalförsvarets pliktverk och i fråga om andra skyddade personer till Migrationsverket. Totalförsvarets pliktverk och Migrationsverket skall vidarebe- fordra uppgifterna till den nationella upplysningsbyrån. 
 Varje kommun och landsting skall också till Totalförsvarets pliktverk respektive Migrationsverket lämna uppsamlade vär- deföremål och handlingar, som kvarlämnats av skyddade perso- ner eller som efterlämnats av avlidna skyddade personer, om värdeföremålen eller handlingarna är av vikt för de närmast an- höriga. Uppgift skall även lämnas om var avlidna skyddade per- soners gravar är belägna. Totalförsvarets pliktverk och Migra- tionsverket skall lämna vidare uppsamlade värdeföremål och handlingar samt vidarebefordra uppgifter om gravars belägenhet till den nationella upplysningsbyrån. 
 Paragrafen motsvarar 8 kap. 13 § lagen om civilt försvar. 
 Genom ett avtal mellan staten och Svenska röda korset har Svenska röda korset fått i uppdrag att lösa de uppgifter som enligt Genèvekonventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för off- ren i internationella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konventionerna skall utföras av en nationell upplysningsbyrå i English (se prop. 1996/97:4 s. 202.) 
 I bestämmelsen regleras kommunernas och landstingens skyl- dighet att lämna den nationella upplysningsbyrån de uppgifter som folkrätten kräver. En motsvarande upplysningsskyldighet för de statliga myndigheterna regleras i förordningen (1996:1475) om skyldighet att lämna upplysningar m.m. rörande krigsfångar och andra skyddade personer. 
 167 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 2 § På begäran av Svenska röda korset skall varje kommun och landsting, som i krig eller under neutralitet kan få sådan infor- mation som avses i 1 §, i fred lämna Svenska röda korset biträde med att förbereda den nationella upplysningsbyråns verksamhet. 
 Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § lagen om civilt försvar. 
 7 kap. Tystnadsplikt 
 1 § Den som deltar eller har deltagit i en kommuns eller ett landstings verksamhet med förberedelser för eller åtgärder un- der extraordinära händelser och höjd beredskap får inte obehö- rigen röja eller utnyttja vad han eller hon därigenom har fått veta om 
  
 1. 
  
 förhållanden av betydelse för att förebygga och hantera freds- tida kriser, 
  
 2. 
  
 förhållanden av betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt, 
  
 3. 
  
 en enskild persons ekonomiska förhållanden eller 
  
 4. 
  
 ett företags affärs- eller driftförhållanden. 
  
 Paragrafen, som gjorts tydligare, är delvis ny. 
 I  
 punkt 1  
 har införts en bestämmelse om tystnadsplikt för den som deltagit i en kommuns eller ett landstings verksamhet med förberedelser för eller åtgärder under extraordinära händelser. Den som deltagit i sådan verksamhet får inte obehörigen föra uppgifter vidare om förhållanden av betydelse för att förebygga och hantera fredstida kriser. 
 Den 1 januari 2005 infördes en ny bestämmelse om sekretess i 5 kap. 8 § sekretesslagen (1980:100). Enligt bestämmelsen gäller sekretess för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende fredstida krissi- tuationer eller planering och förberedelser för hantering av sådana situationer, om det kan antas att det allmännas möjligheter att fö- rebygga och hantera fredstida kriser motverkas om uppgiften röjs. Den tystnadsplikt som följer av sekretessbestämmelsen har före- träde framför meddelarfriheten enligt 16 kap. 1 § p 3 sekretessla- gen. 
 Handlingar som utarbetas vid genomförandet av risk- och sår- barhetsanalyser kan komma att innehålla uppgifter som är känsliga 
 168 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 ur säkerhetssynpunkt. Om uppgifter som lämnar eller kan bidra till upplysningar om risker och sårbarhet sprids kan de komma att ut- nyttjas för att skada samhället. 
 I arbetet med att genomföra risk- och sårbarhetsanalyser förut- sätts även privata aktörer i kommunerna och landstingen medverka på olika sätt. De enskilda som på detta sätt är delaktiga i arbetet kan komma att få del av information som i vissa fall inte bör röjas. I paragrafen har därför införts en bestämmelse om tystnadsplikt för den som får reda på sådana uppgifter. 
 Tystnadsplikt enligt  
 punkterna  
  
 2–4 
  
 motsvarar när det gäller för- beredelser för höjd beredskap i huvudsak bestämmelsen i 9 kap. 1 § lagen om civilt försvar. Genom bestämmelsen utvidgas tystnads- plikten till att gälla även fredstida krishantering. 
 För de kommunanställda och landstingsanställda gäller tystnads- plikt enligt sekretesslagen, vilket framgår av 3 §. 
 2 § Den som deltar eller har deltagit i verksamhet hos den na- tionella upplysningsbyrå som avses i 6 kap. 1 § får inte obehöri- gen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en krigsfånge eller annan skyddad person som avses i Genévekon- ventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i in- ternationella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konventionerna, såvitt gäller vistelseort, hälsotillstånd eller and- ra personliga förhållanden. 
 Utan hinder av tystnadsplikten får den som deltar i verksam- het hos den nationella upplysningsbyrån till Central Tracing Agency vid Internationella rödakorskommittén i Genève vida- rebefordra sådana uppgifter som avses i 6 kap. 1 § och motsva- rande uppgifter som lämnats till den nationella upplysningsby- rån av statliga myndigheter. 
 Bestämmelsen motsvarar 9 kap. 2 § lagen om civilt försvar. 
 3 § I det allmännas verksamhet tillämpas bestämmelserna i sek- retesslagen (1980:100). 
 I bestämmelsen erinras om att det är sekretesslagen som gäller i det allmännas verksamhet. 
 169 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 8 kap. Överklagande av beslut 
 1 § En statlig myndighets beslut enligt 5 kap. får överklagas hos regeringen. 
 Krisberedskapsmyndighetens beslut om ersättning till kommu- nerna för beredskapsförberedelser enligt lagen om civilt försvar kan överklagas till regeringen. Detsamma gäller Socialstyrelsens beslut om ersättning till landstingen för sådan utbildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna. 
 En motsvarande möjlighet att överklaga en statlig myndighets beslut om ersättning för krisberedskapsgärder i fredstid införs. 
 2 § Beslut som meddelats i frågor enligt 3 kap. 3 § får inte över- klagas. 
 Paragrafen motsvarar vad som gäller om överklagande i dag enligt 11 kap. 8 § lagen om civilt försvar. 
 170 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 12.2 
  
 Förslaget till lag (0000:000) om skyddsrum 
  
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 1 § I denna lag finns bestämmelser om hur skyddsrum skall byggas, utrustas och underhållas. I lagen finns också ersätt- ningsbestämmelser. 
 Paragrafen anger vad som regleras i lagen. Enligt förslaget samlas bestämmelserna om skyddsrum i en ny lag. I dag återfinns be- stämmelserna i huvudsak i 6 kap. lagen om civilt försvar. Förslaget att samla bestämmelserna i en särskild lag har närmare behandlats i avsnitt 5.3.2. 
 2 § Skyddsrum är utrymmen för skydd av befolkningen i krig. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer 
 beslutar om behovet av skyddsrum och inom vilka områden inom landets kommuner som sådana skall vara belägna. 
 I paragrafens  
 första stycke  
 ges en definition av begreppet skydds- rum. Skyddsrum är utrymmen för skydd av befolkningen i krig. Till skillnad från vad som gäller i dag anges inte särskilt att skydds- rum utformas och utrustas endast under fredstid. I praktiken kommer naturligtvis skyddsrumsbeståndet att redan i fredstid an- passas till det skyddsbehov som krävs med hänsyn till rådande och förväntat säkerhetspolitiskt läge. En förstärkning av det fysiska skyddet blir aktuell först då statsmakterna med anledning av ett väsentligt förändrat omvärldsläge finner det motiverat. Uppdel- ningen i skyddsrum och skyddade utrymmen som finns i lagen om civilt försvar tas bort och istället används endast begreppet skydds- rum. De bestämmelser om skyddsrum som finns i denna lag omfat- tar därmed även de skyddsrum som inrättas för att, när det krävs skyndsamma åtgärder, i största möjliga mån motstå verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till användning i krig (se 2 kap. 1 §). 
 I paragrafens  
 andra stycke  
 anges den nya inriktning som föreslås gälla för skyddsrumsplaneringen i fortsättningen. Ansvaret för skyddsrumsverksamheten överförs från kommunerna till en central myndighet. Liksom i dag kommer besluten och därmed skydds- rumsproduktionen ytterst att styras genom de försvarsbeslut som antas. 
 171 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 2 kap. Utformning och placering av skyddsrum 
 1 § Skyddsrum skall vara utformade och utrustade för att motstå verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Om det krävs skyndsamma åtgärder för skydd av befolkningen i krig får skyddsrummen utformas och utrustas så att de i största möjliga utsträckning motstår sådana verkningar. 
 I paragrafen slås fast att skyddsrum skall utformas så att de ger skydd mot sådana stridsmedel som kan antas komma till använd- ning i krig. Detta gäller även enligt lagen om civilt försvar och in- nebörden är också densamma, nämligen att skyddsrummen inte skall konstrueras för att motstå de kraftigaste tänkbara vapen utan för att kunna motstå sådana vapen som en motståndare kan antas förfoga över och komma att använda. Såväl direkta som indirekta verkningar av stridsmedel avses. 
 Utredningen föreslår inte någon reglering motsvarande den som i dag finns om skyddade utrymmen. Förslaget i den delen behand- las närmare i allmänmotiveringen avsnitt 5.3.3. 
 Enligt paragrafen ges dock en möjlighet att, om det krävs skynd- samma åtgärder, utforma skyddsrummen så att de i största möjliga utsträckning motstår verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Till skillnad mot vad som gäller för skyddade utrymmen i lagen om civilt försvar gäller således alltid att ett skyddsrum, även om det tillkommer under sådana omstän- digheter som kräver skyndsamma åtgärder, skall vara utformat och konstruerat med det uttalade huvudsyftet att kunna motstå de an- grepp som kan tänkas genomföras i krig. 
 2 § Skyddsrum skall vara placerade och utformade med hänsyn till skyddsbehövandes möjligheter att efter varning hinna fram till dem i tid och att uppehålla sig där under den tid som behövs. 
 Paragrafen överensstämmer i huvudsak med bestämmelsen i 6 kap. 5 § lagen om civilt försvar med den skillnaden att ordet befolk- ningen ersatts med uttrycket skyddsbehövande. Härigenom tyd- liggörs att skyddsrum inte behöver finnas för hela befolkningen. 
 172 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 3 § Skyddsrum skall vara utformade så att de under fredstid kan användas för andra ändamål. 
 Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 6 kap. 6 § lagen om civilt försvar. Graden av anpassning för fredstida ändamål måste sättas i relation till det säkerhetspolitiska läge som råder när skyd- det inrättas. Skyddsrum kan inrättas under såväl fredstid som höjd beredskap. 
 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter eller i särskilda fall besluta om hur skyddsrum skall utformas och utrustas samt inom vil- Bennett tid de skall kunna iordningställas. 
 Bestämmelsen överensstämmer med 6 kap. 7 § lagen om civilt för- svar. En nyhet är att dock att föreskriftsrätten även omfattar den tid som gäller för iordningställande av skyddsrum. 
 Bemyndigandet gäller även för enskilda fall. Härigenom ges en möjlighet att skapa särskilda lösningar för vissa udda projekt, ex- empelvis när det gäller inrättande av skyddsrum och när det krävs skyndsamma åtgärder. Största möjliga flexibilitet för användningen av skyddsrum bör eftersträvas och enskilda bör i så stor utsträck- ning som möjligt få möjlighet att använda sig av utrymmena i fredstid. Bemyndigandet ger även regeringen möjlighet att exem- pelvis föreskriva om att en myndighet skall hålla ett centralt regis- ter över de skyddsrum som finns i bruk. 
 3 kap. Byggande och kontroll av skyddsrum 
 1 § Den myndighet som regeringen bestämmer skall, i den om- fattning staten ställer medel till förfogande, besluta om byg- gande av skyddsrum samt kontrollera att inrättade skyddsrum har en tillfredsställande skyddsförmåga. 
 Kommunen skall på begäran av den myndighet som avses i första stycket lämna upplysningar om planer för byggverksam- het i kommunen och om andra förhållanden av betydelse för myndighetens beslut i frågor om byggande av skyddsrum. 
 173 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 Paragrafen ger uttryck för den nya planeringsinriktning som gäller för skyddsrum. Förslaget att centralisera ansvaret för skyddsrums- verksamheten har behandlats i allmänmotiveringen avsnitt 5.3.4. 
 Den myndighet som får ansvaret för skyddsrumsverksamheten kommer i sitt arbete att vara beroende av att kunna få information från kommunen om planer för byggverksamhet eller andra förhål- landen av betydelse för beslutsfattandet om skyddsrum. Enligt  
 andra stycket  
 åläggs därför kommunerna en skyldighet att, på begä- ran av myndigheten, bistå denna med det material om sådana för- hållanden som begärs. 
 Skyddsrum i befintlig byggnad eller anläggning 
 2 § Skall ett skyddsrum byggas utan att frågan uppkommit i samband med att någon sådan byggnadsåtgärd skall utföras som anges i 9 kap. 2 § 1 och 3 plan- och bygglagen (1987:10) och som kräver bygganmälan, skall den myndighet som enligt 1 § fattat beslutet ombesörja att skyddsrummet byggs och utrustas. 
 Bestämmelsen är delvis ny. Den myndighet som enligt 1 § beslutar om byggande av skyddsrum får även ansvaret för att skyddsrum som skall inrättas i redan befintliga byggnader eller anläggningar byggs och utrustas. Frågan om underhåll av skyddsrummet regleras i 4 kap. 1 och 2 §§. 
 Skyddsrum i samband med nybyggnation 
 3 § Den som inom ett område där skyddsrum skall byggas avser att utföra sådana byggnadsåtgärder som anges i 9 kap. 2 § 1 och 3 plan- och bygglagen (1987:10) och som kräver bygganmälan skall underrätta den myndighet som avses i 1 § om sin avsikt. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från underrättelseskyldig- heten enligt första stycket. 
 Bestämmelsens  
 första stycke  
 har i dag sin motsvarighet i 6 kap. 8 § första stycket första meningen lagen om civilt försvar. Anmälan skall dock i fortsättningen inte göras till kommunen utan i stället 
 174 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 till den myndighet som får i uppgift att besluta i frågor om inrät- tande av skyddsrum enligt 3 kap. 1 §. 
 Enligt  
 andra stycket  
 får regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer föreskriva om undantag från anmälningsskyl- digheten. Motsvarande gäller i dag enligt sista stycket i den tidigare nämnda 8 §. 
 4 § Den som har lämnat en underrättelse enligt 3 § har rätt att inom åtta veckor få beslut i skyddsrumsfrågan. Innebär beslutet att ett skyddsrum skall byggas skall beslutet även innehålla upp- gift om det antal personer som skall kunna få plats i utrymmet. 
 I samband med att ett beslut enligt första stycket delges, får den som lämnat underrättelsen föreläggas att vidta åtgärder i en- lighet med beslutet. 
 Ett beslut enligt första stycket gäller i två år eller, om bygg- anmälan enligt 9 kap. 2 § plan- och bygglagen (1987:10) har gjorts, under två år från dagen för bygganmälan. Ett sådant be- slut får ändras endast om den som beslutet gäller godtar änd- ringen. 
 Bestämmelsens  
 första stycke  
 innehåller den nyheten, att myndighe- ten har en tidsfrist för att meddela beslut i skyddsrumsfrågan. Be- stämmelsen ger den som skall bygga rätt att inom åtta veckor få beslut i skyddsrumsfrågan. I likhet med vad som gäller i dag enligt 6 kap. 8 § första stycket lagen om civilt försvar skall beslutet, om det innebär att ett skyddsrum skall byggas, även innehålla en upp- gift om antalet platser som skall inrättas. 
 Enligt  
 andra stycket  
 får myndigheten förelägga den som lämnat underrättelsen att vidta åtgärder med anledning av beslutet. Be- stämmelsen överensstämmer med vad som i dag gäller för kommu- nen enligt 6 kap. 8 § första stycket lagen om civilt försvar. 
 Bestämmelsen i  
 tredje stycket  
 om skyddsrumsbeslutets giltighet överensstämmer med vad som i dag gäller enligt 6 kap. 8 § andra stycket lagen om civilt försvar. Tiden är knuten till giltighetstiden för en bygganmälan, som enligt 9 kap. 2 § tredje stycket plan- och bygglagen upphör att gälla om arbetena inte påbörjats inom två år från dagen för anmälan. 
 5 § Vid byggsamråd enligt 9 kap. 7 § plan- och bygglagen (1987:10) skall en genomgång göras av de åtgärder för besikt- 
 175 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 ning, tillsyn och övrig kontroll som är nödvändiga för att ett skyddsrum skall kunna antas komma att uppfylla de krav som ställs i 2 kap. 3 § och med stöd av 2 kap. 4 §. 
 Bestämmelserna i 9 kap. 9 och 10 §§ plan- och bygglagen om kontroll m.m. och om slutbevis skall tillämpas på arbetet med att bygga ett skyddsrum. 
 Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 9 § lagen om civilt försvar. 
 6 § En byggherre som utför sådana byggnadsåtgärder som avses i 3 § skall bygga och utrusta sådant skyddsrum som enligt ett fö- reläggande skall finnas i byggnaden eller anläggningen. Han skall därvid se till att skyddsrummet stämmer överens med givet föreläggande enligt 4 § andra stycket samt med vad som sägs i 2 kap. 3 § och vad som bestämts med stöd av 2 kap. 4 §. 
 Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 11 § första stycket lagen om civilt försvar. 
 4 kap. Fastighetsägares och nyttjanderättshavares skyldigheter 
 Ansvaret för att underhålla skyddsrum 
 1 § Ägaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum är skyldig att underhålla skyddsrummet med där- till hörande utrustning. 
 Enligt bestämmelsen är det alltid ägaren till en byggnad eller an- läggning som är skyldig att underhålla ett i byggnaden eller anlägg- ningen inrättat skyddsrum. Ägaren kommer således, till skillnad från vad som gäller enligt 6 kap. 13 § lagen om civilt försvar, att svara för underhållet även när det gäller sådana skyddsrum som in- rättats i en befintlig byggnad utan att han själv företagit någon byggnadsåtgärd. 
 2 § Ägaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum är skyldig att, efter föreläggande av den myndig- het som avses i 3 kap. 1 §, vidta de åtgärder som behövs för att förbättra utrymmets skyddsförmåga. 
 176 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 6 kap. 15 § lagen om civilt för- svar. Med hänsyn till att ansvaret för skyddsrumsfrågorna har över- flyttats från kommunerna till den myndighet som regeringen utser, har nödvändiga justeringar gjorts i paragrafen. Vidare har vissa språkliga förändringar gjorts. 
 Skyldighet att bereda plats 
 3 § Ägaren eller nyttjanderättshavaren till en byggnad eller an- nan anläggning där det finns ett skyddsrum är under höjd bered- skap skyldig att bereda plats i skyddsrummet åt dem som behö- ver skydd. 
 Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 17 § lagen om civilt försvar. Skyl- digheten att under höjd beredskap bereda skyddsbehövande plats i ett skyddsrum straffsanktioneras i 8 kap. 1 §. 
 Skyltning 
 4 § Ägaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum skall genom skyltning på byggnaden eller anlägg- ningen ge anvisning om var utrymmet finns. 
 Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 17 § lagen om civilt försvar. 
 I dag ankommer det på kommunen att se till att fastighetsägaren fullgör sin skyldighet när det gäller skyltning av skyddsrum. Enligt paragrafen kommer den tillsynsuppgiften i fortsättningen att ligga på den myndighet som får i uppdrag att besluta om inrättande och kontroll av skyddsrum. Om ägaren inte fullgör sin skyldighet kan myndigheten enligt 7 kap. 1 § förelägga den försumlige att sätta upp skyltar. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite. Enligt 2 § i samma kapitel kan myndigheten under vissa förhållanden som en sista utväg se till att skyltning sker på ägarens bekostnad. 
 177 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 Skyldighet att tillåta inrättande av skyddsrum 
 5 § Den som innehar en byggnad eller annan anläggning med nyttjanderätt får inte hindra ägaren att inrätta skyddsrum eller att företa andra åtgärder enligt denna lag. 
 Paragrafen motsvarar 6 kap. 16 § lagen om civilt försvar. Med andra åtgärder avses exempelvis underhåll av inrättade skyddsrum. 
 5 kap. Avveckling av skyddsrum 
 1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att ett utrymme inte längre skall vara skyddsrum. 
 Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 19 § lagen om civilt försvar. 
 6 kap. Ersättning 
 1 § Den som skall bygga och utrusta ett skyddsrum enligt 3 kap. 6 § har rätt till ersättning av staten för sina merkostnader. 
 Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 20 § första stycket lagen om civilt försvar. 
 2 § Den som är skyldig att underhålla ett skyddsrum har rätt till ersättning av staten för sina kostnader. Detsamma gäller den som vidtagit åtgärder som anges i 4 kap. 2 §. Ersättning lämnas dock inte för åtgärder som har föranletts av att ägaren eftersatt underhållet av skyddsrummet, gjort otillåtna ingrepp i det eller på annat sätt varit försumlig. 
 Bestämmelsen motsvarar vad som i dag gäller för skyddsrum enligt 6 kap. 22 § lagen om civilt försvar. 
 3 § Ersättning enligt detta kapitel beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 
 178 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 I bestämmelsen föreskrivs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om ersättning i skyddsrumssyste- met. Detta innebär inte någon skillnad mot vad som gäller i dag. 
 7 kap. Förelägganden och andra åtgärder 
 Förelägganden och vite 
 1 § Den myndighet som beslutar om byggande eller kontroll av skyddsrum får meddela de förelägganden som behövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. 
 Ett föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. Ett föreläggande som tar sikte på sådana situationer som regleras i 7 kap. 3 § denna lag får dock inte förenas med vite. 
 I paragrafen ges den myndighet som beslutar om byggande eller kontroll av skyddsrum möjlighet att utfärda de förelägganden som behövs i enskilda fall för att denna lag samt de föreskrifter som ut- färdats med stöd av lagen skall efterlevas. En motsvarande möjlig- het att utfärda förelägganden för byggande, utrustande och under- håll av skyddsrum finns i 6 kap. 11, 12, 15 och 18 §§ lagen om civilt försvar. 
 Förelägganden enligt paragrafen får förenas med vite utom i de situationer som regleras i 3 § om tillträde. En motsvarande möjlig- het finns i 10 kap. 4 § lagen om civilt försvar. 
 Åtgärd på försumligs bekostnad 
 2 § Om ett föreläggande enligt 1 § inte följs, får åtgärden vidtas av den som meddelat föreläggandet. En sådan åtgärd vidtas på den försumliges bekostnad, om han eller hon inte på grund av någon bestämmelse i denna lag är berättigad till ersättning för åtgärden om den vidtas frivilligt. 
 Bestämmelsen har, med endast en språklig justering, överförts från 10 kap. 5 § lagen om civilt försvar. 
 179 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 Tillträde 
 3 § Ägaren eller nyttjanderättshavaren till en byggnad eller an- nan anläggning är skyldig att lämna den myndighet som avses i 3 kap. 1 § tillträde till byggnaden eller anläggningen för att utföra besiktning eller annan kontroll för ändamål som har samband med tillämpningen av denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 
 Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för till- träde enligt första stycket. 
 Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 7 kap. 3 § lagen om civilt för- svar. 
 Enligt  
 andra stycket  
 följer att handräckning av polismyndigheten kan begäras om ägaren eller nyttjanderättshavaren inte frivilligt lämnar den tillträde till en byggnad eller annan anläggning som har att utföra kontroll och besiktning enligt lagen. 
 8 Kap. Straff 
 1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sin skyldighet enligt 4 kap. 3 § döms till böter eller fängelse i högst ett år. Är brottet att anse som grovt skall dömas till fängelse, lägst sex månader och högst fyra år. 
 Straffbestämmelsen överensstämmer med vad som gäller i dag en- ligt 10 kap. 1 § 2 och 2 § lagen om civilt försvar. 
 Enligt 4 kap. 3 § är ägaren eller nyttjanderättshavaren till en byggnad eller annan anläggning där det finns ett skyddsrum under höjd beredskap skyldig att bereda plats i detta åt dem som behöver skydd. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör denna skyldighet kan dömas till ansvar enligt den nu aktuella bestämmel- sen. 
 2 § Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon bestämmelse som meddelats med stöd av 2 kap. 4 §. 
 Straffbestämmelsen överensstämmer med vad som gäller i dag en- ligt 10 kap. 3 § lagen om civilt försvar. 
 180 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 I 10 kap. 3 § lagen om civilt försvar är det också förenat med straffansvar att inte iaktta utfärdade förbud enligt 7 kap. 7 § samma lag, att vistas i lokaler som saknar skyddsrum. En sådan föreskrifts- rätt har inte ansetts nödvändig eftersom kommunerna i stor ut- sträckning ändå råder över de lokaler som avsetts. Följaktligen är inte någon straffbestämmelse aktuell i detta avseende. 
 9 kap. Överklagande m.m. 
 1 § Beslut i frågor enligt 3 kap. 1 och 4 §§, 4 kap. 2 §, 6 kap. och 7 kap. 1 § första stycket, 2 och 3 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
 I paragrafen anges vilka beslut som får överklagas till allmän för- valtningsdomstol. 
 2 § Beslut enligt 1 kap. 2 § och 5 kap. 1 § får inte överklagas. 
 I paragrafen anges vilka beslut enligt lagen som inte får överklagas. Till sitt innehåll finns vad gäller 1 kap. 2 § en motsvarande be- stämmelse i 11 kap. 8 § lagen om civilt försvar. Det är vidare enligt 1 kap. 2 § denna lag regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som beslutar om behov av skyddsrum och inom vilka områden inom landets kommuner som sådana skall vara belägna. I detta ligger även ett behov av en möjlighet att besluta att ett ut- rymme inte längre skall vara skyddsrum. En sådan möjlighet att besluta om avveckling av skyddsrum finns i 5 kap. 1 §. Beslut om att avveckla skyddsrum är enligt denna paragraf inte överklagbara. Detta motiveras dels av att beslut om att avveckla ett skyddsrum innebär att alla skyldigheter för ägaren eller nyttjanderättshavaren upphör, dels av att det är staten som har att besluta om behovet enligt 1 kap. 2 § denna lag. Det saknas anledning att låta en enskild överklaga ett beslut om avveckling av ett skyddsrum, oavsett om den enskilda vill att skyddsrummet skall finnas kvar eller avvecklas. Det är regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer 
 som avgör i vilken omfattning och var skyddsrum behövs. 
 181 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 3 § En myndighets beslut att förena ett föreläggande med vite enligt 7 kap. 1 § andra stycket får överklagas endast i samband med rättens beslut att döma ut vitet. 
 Av paragrafen framgår att ett beslut att förena ett föreläggande med vite inte kan överklagas i särskild ordning. Prövningen av om det var korrekt att använda sig av möjligheten att förelägga vid vite får ske i samband med att rätten tar ställning till om vitet skall dö- mas ut. 
 4 § Ett beslut av en myndighet som meddelas under höjd bered- skap enligt denna lag eller enligt föreskrift som utfärdats med stöd av denna lag gäller omedelbart, om inte annat bestäms i be- slutet. 
 Bestämmelsen har, efter justeringar med anledning av den nya an- svarsstruktur som regleras i lagen, överförts från 11 kap. 7 § lagen om civilt försvar. 
 5 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av beslut enligt denna lag. 
 Av paragrafen framgår att det krävs prövningstillstånd för att få ett beslut av länsrätten prövat av kammarrätten. Motsvarande gäller i dag enligt 11 kap. 3 § andra stycket lagen om civilt försvar. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den .. 
  
 2. 
  
 Bestämmelserna i denna lag om ägare till fastighet äger motsvarande tillämpning på den som innehar fastighet med fideikommissrätt. 
  
 3. 
  
 För underhåll av skyddsrum som inrättats med stöd av 6 kap. 13 § lagen (1994:1720) om civilt försvar gäller äldre bestämmelser. 
  
 4. 
  
 Ett föreläggande enligt äldre bestämmelser skall anses som ett föreläggande enligt denna lag. 
  
 5. 
  
 I fråga om ersättning som bestämts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 
  
 182 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 Av övergångsbestämmelserna följer att de bestämmelser som finns i lagen och träffar ägare till fastighet även skall tillämpas på den som innehar en fastighet med fideikommiss. Vidare stadgas att la- gen om civilt försvar även fortsättningsvis skall tillämpas på sådana skyddsrum som inrättats med stöd av 6 kap. 13 § lagen om civilt försvar, exempelvis skyddsrum belägna på mark avsedd för torg eller annan allmän plats. Detta med tanke på att underhålls- skyldigheten i övrigt läggs på enskilda i den nya lagen. Vidare regle- ras att lagen om civilt försvar skall tillämpas i fråga om ersättning som bestämts före ikraftträdandet av den nya lagen samt att ett fö- reläggande utfärdat med stöd av lagen om civilt försvar är att jäm- ställa med ett föreläggande utfärdat enligt den nya lagen. 
 183 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 12.3 
  
 Förslaget till lag (0000:000) om utrymning och inkvartering m.m. under krig och krigsfara 
  
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 1 § Är Sverige i krig skall  
 2–3 
  kap. tillämpas. 
 Den föreslagna lagen är en s.k. fullmaktslag som gäller uteslutande under krig eller krigsfara. Vissa bestämmelser måste emellertid gälla även sedan ett krig eller krigsförhållande upphört. Till dessa hör straffbestämmelserna i 4 kap. och reglerna i 5 kap. om överklagande m.m. Bestämmelserna räknas inte upp i paragrafen och blir därige- nom tillämpliga även under fredsförhållanden. 
 Av paragrafen framgår att där angivna bestämmelser automatiskt skall tillämpas om Sverige kommer i krig. De befogenheter som ges med stöd av lagen träder alltså under krig i kraft utan något särskilt beslut om detta. Denna ordning överensstämmer med vad som normalt gäller för beredskapslagar och utgör en garanti för att reg- lerna sätts i funktion vid ett krigsutbrott även om regeringen av någon anledning hindras från att fatta beslut om det eller inte når ut med ett sådant beslut till alla berörda. Att Sverige är i krig till- kännages – förutom på det sätt som föreskrivs i 4 § lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar – i ljudradion och televisionen. Tillkännagivandet kan också ske ge- nom beredskapslarm (3 § beredskapsförordningen). 
 2 § Är Sverige i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveri- ges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara, får regeringen föreskriva att de bestämmelser som anges i 1 § skall tillämpas. 
 En sådan föreskrift skall underställas riksdagen inom en må- nad från utfärdandet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte underställs riksdagen i rätt tid eller om riksdagen inte godkän- ner den inom två månader från det att den underställdes. 
 Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att besluta att beredskapsbestämmelserna i lagen skall tillämpas. Grundlags- stödet för delegation av normgivningsmakt som faller inom det obligatoriska lagområdet finns i 13 kap. 6 § regeringsformen (RF). Som förutsättning för föreskriftsrätten gäller att Sverige befinner 
 184 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 sig i krigsfara eller att det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara. I nämnda situationer för- utsätts regeringen fungera normalt och det kan inte anses vara nå- gon mer betydande omgång för regeringen att besluta om tillämp- ning av fullmaktslagen, samtidigt som man beslutar om avvikelser i de avseenden som det aktuella läget kräver. Bestämmelsen har sin motsvarighet i lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd bered- skap. Språkligt skiljer sig bestämmelsen något från 13 kap. 6 § RF men i sak överensstämmer de. 
 Enligt  
 andra stycket  
 gäller att riksdagens godkännande av en fö- reskrift skall inhämtas. 
 3 § Regeringen skall föreskriva att de bestämmelser som anges i 1 § inte skall tillämpas, när det inte längre råder sådana förhål- landen som anges i 2 § första stycket. 
 I paragrafen preciseras giltighetstiden för de bestämmelser som sätts i kraft genom föreskrift av regeringen. 
 2 kap. Utrymning m.m. 
 Utrymning 
 1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att de som uppehåller sig inom ett område skall ut- rymma detta om området blivit eller kan antas bli utsatt för stridshandlingar och utrymningen är nödvändig för att skydda befolkningen, eller det i området behöver vidtas militära åtgär- der av väsentlig betydelse och åtgärderna allvarligt försvåras om inte utrymning sker. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 1 § lagen om civilt försvar. 
 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta, att de som omfattas av ett utrymningsbeslut skall vistas på en viss plats, och meddela föreskrifter för vistelsen. 
 Beslutet får inte utformas så att det inskränker den enskildes frihet mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till syftet med utrymningen och förhållandena på vistelseplatsen. 
 185 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 2 § lagen om civilt försvar. 
 3 § Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs vid ut- rymning enligt  
 1–2 
  §§. 
 I bestämmelsen, som är ny, klargörs att polismyndigheten har det övergripande ansvaret för att se till att ett beslut om utrymning genomförs. En motsvarande bestämmelse finns när det gäller ut- rymning under fredstid i 6 kap. 3 § lagen om skydd mot olyckor. 
 Utflyttningsförbud 
 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela förbud för dem som uppehåller sig inom ett visst område att lämna detta om en utflyttning allvarligt skulle för- svåra åtgärder av väsentlig betydelse för totalförsvaret, eller vara förenad med uppenbar livsfara. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 3 § lagen om civilt försvar. 
 Inflyttningsförbud 
 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela förbud för dem som inte är bosatta inom ett visst område att annat än tillfälligt uppehålla sig inom området, om en inflyttning allvarligt skulle försvåra åtgärder av väsentlig be- tydelse för totalförsvaret. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 4 § lagen om civilt försvar. 
 3 kap. Inkvartering 
 Skyldighet att upplåta inkvarteringsbostad 
 1 § En kommun får förelägga innehavaren av en byggnad eller bostadslägenhet (inkvarteringsvärd) att upplåta bostad och ut- rustning åt den som behöver en bostad (inkvarteringsbostad) på 
 186 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 grund av beslut om utrymning eller på grund av att denne till följd av krigshändelser tvingats lämna sin ordinarie bostad. 
 Ett sådant föreläggande får meddelas endast om behovet av bostad inte kan tillgodoses på annat lämpligt sätt. Beslutet får inte medföra större olägenhet för inkvarteringsvärden än vad som är nödvändigt och får inte avse utrymmen som behövs för inkvarteringsvärden och hans familj eller någon dem närstående. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 5 § lagen om civilt försvar. 
 2 § Om inkvarteringsvärden inte följer föreläggandet enligt 1 §, får kommunen hos polismyndigheten begära den hjälp som be- hövs för att den som skall inkvarteras skall få tillträde till in- kvarteringsbostaden. 
 Bestämmelsen motsvarar i sak 8 kap. 6 § lagen om civilt men har moderniserats något språkligt. 
 Ersättning 
 3 § Inkvarteringsvärden har rätt till skälig ersättning av kommu- nen för inkvarteringsbostaden. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 7 § lagen om civilt försvar. 
 4 § Om bostaden eller dess utrustning skadas när bostaden an- vänds som inkvarteringsbostad, är den skadelidande berättigad till ersättning av kommunen. Är skadan ringa, betalas dock ing- en ersättning. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 8 § lagen om civilt försvar. 
 5 § Ersättningen enligt 3 och 4 §§ prövas på det sätt som anges i förfogandelagen (1978:262). 
 Om taxa enligt 33 § förfogandelagen har fastställts, bestäm- mer kommunen ersättningen. I annat fall bestäms ersättningen av den lokala värderingsnämnden. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 9 § lagen om civilt försvar. 
 187 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 6 § Den som disponerat en inkvarteringsbostad enligt 1 § skall till kommunen betala tillbaka vad kommunen betalat till in- kvarteringsvärden enligt 3 och 4 §§. 
 Om det med hänsyn till den inkvarterades ekonomiska för- hållanden eller annars är oskäligt, skall kommunen helt eller del- vis befria den inkvarterade från återbetalningsskyldigheten. 
 Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 10 § lagen om civilt försvar. 
 4 kap. Straff 
 1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag eller inte följer ett föreläggande eller förbud som meddelats med stöd av lagen döms till böter eller fängelse i högst ett år. Detsamma gäller den som lämnar oriktig uppgift vid fullgörandet av sina skyldigheter enligt lagen. 
 Är gärning som avses i första stycket att anse som ringa skall inte dömas till ansvar. 
 Har en gärning enligt första stycket medfört avsevärt men för totalförsvaret eller är den av annan anledning att anse som grov, döms till fängelse lägst sex månader och högst fyra år. 
 En nyhet är att ansvar inte skall utdömas om en gärning är att anse som ringa. I övrigt motsvarar bestämmelsen i sak 10 kap. 1 § p 4 och 2 § lagen om civilt försvar. 
 5 kap. Överklagande m.m. 
 1 § Beslut enligt denna lag skall gälla omedelbart om inte något annat bestäms i beslutet. 
 Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 7 § lagen om civilt försvar. 
 2 § Beslut enligt 2 kap 1, 2, 4 och 5 §§ får inte överklagas. 
 Bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller om förbud mot att överklaga enligt 11 kap. 8 § lagen om civilt försvar. 
 188 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 3 § Beslut enligt 3 kap. 1 och 6 §§ överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
 Bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller om överkla- gande enligt 11 kap. 3 § lagen om civilt försvar. 
 4 § Beslut av en kommun enligt 3 kap. 5 § andra stycket får överklagas till den lokala värderingsnämnden. Värderingsnämn- dens beslut i ett sådant ärende får inte överklagas. 
 Den lokala värderingsnämndens beslut i andra fall överklagas hos Riksvärderingsnämnden. 
 Riksvärderingsnämndens beslut får inte överklagas 
 Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 4 § lagen om civilt försvar. 
 189 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 12.4 
  
 Förslaget till ändringar i sekretesslagen 
  
 7 kap. 
 14 § Sekretess gäller för uppgift som rör utlänning, om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndig- het eller organisation av utlänningar. 
  
 ------------------------------------------------------------------- 
  
 Utan hinder av sekretess enligt första eller femte stycket eller enligt 2 kap. 1 eller 2 § får uppgifter som avses i femte stycket lämnas till den nationella upplysningsbyrån enligt vad som före- skrivs i  
 7 kap. 2 § lagen (0000:000) om kommunernas och lands- tingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd be- redskap  
 och förordningen (1996:1475) om skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade perso- ner. 
 Ändringen är en konsekvens av att bestämmelsen i 8 kap. 13 § lagen (1994:1720) om civilt försvar föreslås bli överförd till 7 kap. 2 § lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
 8 kap. 
 23 § Sekretess gäller hos kommuner och landsting i verksamhet som avser  
 förberedelser för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap enligt lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap  
 eller planering enligt förfogandelagen (1978:262), för uppgift om 
  
 1. 
  
 enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs, 
  
 2. 
  
 andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i förbindelse med den som är föremål för verksamheten. 
  
 190 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. 
 Ändringen innebär att sekretess med hänsyn till skyddet för en- skildas ekonomiska förhållanden införs i kommunernas och lands- tingens verksamhet med fredstida krishantering. Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 4.5.7. 
 Den tystnadsplikt som följer av punkten 2 får enligt 16 kap. 1 § sekretesslagen företräde framför meddelarfriheten. Om det i sam- band med en kommuns eller ett landstings verksamhet som avser förberedelser för extraordinära händelser i fredstid skulle komma fram en sådan uppgift får det anses rimligt att denna omfattas av absolut sekretess. 
 I förslaget till lag om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap har in- förts en motsvarande regel om tystnadsplikt för den enskilde i 7 kap. 1 §. 
 191 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 12.5 
  
 Förslaget till ändringar i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor 
  
 8 kap. 
 2 § I syfte att skydda och rädda befolkningen och civil egendom från verkningar av krig skall kommunens organisation för rädd- ningstjänst under höjd beredskap, utöver vad som i övrigt fram- går av denna lag, ansvara för 
  
 1. 
  
 upptäckande, utmärkning och röjning av farliga områden, 
  
 2. 
  
 indikering, sanering och andra åtgärder för skydd mot kärnvapen och kemiska stridsmedel, 
  
 3. 
  
 kompletterande åtgärder som är nödvändiga för att verk- samhet enligt denna paragraf skall kunna fullgöras. 
  
 Personal inom kommunens organisation för räddningstjänst skall under samma tid delta i åtgärder för första hjälp åt och transport av skadade.  
 Personalen skall vid behov även delta i and- ra åtgärder, om de kan anses hänförliga till civilförsvar enligt tilläggsprotokoll I den 8 juni 1977 till Genèvekonventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter 
 . 
 Vad som gäller vid kommunal räddningstjänst skall gälla även när personalen inom kommunens organisation för räddnings- tjänst utför uppgifter enligt första och andra styckena. 
 Mot bakgrund av utredningens övriga förslag finns det inte längre något behov av att behålla begreppet befolkningsskydd som en lag- teknisk term. Förslaget i den delen överensstämmer med vad Kris- beredskapsmyndigheten förordat i sin rapport om den framtida inriktningen av befolkningsskyddet. 
 1 
  
 Ändringen i paragrafen är en konsekvens av att begreppet be- folkningsskydd och definitionen av detta utmönstras ur lagstift- ningen. Begreppet befolkningsskydd har i paragrafen ersatts med en allmän hänvisning till det folkrättsliga civilförsvarsbegreppet. 
 Föreskrifterna i 8 kap. 2 § lagen om skydd mot olyckor har med endast några språkliga förändringar överförts från den tidigare gäl- lande 65 § räddningstjänstlagen (1986:1102). Utformningen av den paragrafen, liksom definitionen av befolkningsskydd i 1 kap. 2 § lagen om civilt försvar, har påverkats av det folkrättsligt definierade civilförsvarsbegreppet. Strävan har varit att säkerställa att kommu- 
  
 1  
 Framtida inriktning av befolkningsskyddet; KBM 2004 s. 49. 
 192 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 nens organisation för räddningstjänst i krig skall kunna åtnjuta det särskilda folkrättsliga skydd som beskrivs i Kapitel VI i 1977 års tilläggsprotokoll I till 1949 års Genèvekonventioner. 
 Det är inte troligt att personal i kommunens organisation för räddningstjänst behöver delta i samtliga de uppgifter som ryms inom detta begrepp. Detta har markerats genom att deltagandet endast skall ske vid behov. Av 8 kap. 1 § förordningen om skydd mot olyckor framgår att Statens räddningsverk får meddela de före- skrifter som behövs för verkställigheten av 8 kap. 2 § lagen om skydd mot olyckor. 
 10 kap. 
 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att fysiska eller juridiska personer skall medverka vid övningar av betydelse för den räddningstjänst som skall bedrivas under höjd beredskap. 
 Ändringen är en följd av att begreppet befolkningsskydd och defi- nitionen av detta utmönstras ur lagstiftningen. Utredningen bedö- mer att det inte finns något behov av att i förevarande paragraf er- sätta befolkningsskyddsbegreppet med någon hänvisning, motsva- rande den som föreslås ovan i 8 kap. 2 § lagen om skydd mot olyckor. 
 193 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2004:134 
  
 12.6 
  
 Övriga författningsförslag 
  
 Utredningens förslag innebär att följdändringar måste göras i en del lagar. 
  
 12.6.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i elberedskapslagen (1997:288) 
  
 Ändringen föranleds av att bestämmelserna om verkskydd upp- hävs. 
  
 12.6.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1285) om försöksverksamhet med gemensam nämnd för flera landsting 
  
 Ändringarna innebär att hänvisningarna till lagen (1994:1720) om civilt försvar i fortsättningen i stället görs till motsvarande be- stämmelser i lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
  
 12.6.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i kommunallagen (1991:900) 
  
 Ändringarna innebär att hänvisningarna till lagen (1994:1720) om civilt försvar och lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting i fortsättningen i stället görs till lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
  
 12.6.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i begravningslagen (1990:1144) 
  
 Ändringarna innebär att hänvisningarna till lagen (1994:1720) om civilt försvar i fortsättningen i stället görs till motsvarande be- stämmelser i lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
 194 
  
 SOU 2004:134 
  
 Författningskommentar 
  
 12.6.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) 
  
 Ändringen innebär att en hänvisning till lagen om civilt försvar som gäller skyddsrumsbesked i stället görs till lagen (0000:000) om skyddsrum. 
  
 12.6.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
  
 Ändringen föranleds av att lagen (2002:833) om extraordinära hän- delser i fredstid hos kommuner och landsting ersätts av lagen (0000:000) om kommunernas och landstingens åtgärder för extra- ordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 
 195 
 Kommittédirektiv 
  
 Översyn av lagen (1994:1720) om civilt 
  
 Dir. 
  
 försvar 
  
 2004:17 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 12 februari 2004. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare skall se över lagen (1994:1720) om civilt för- svar. Huvudsyftet med uppdraget är att få en lagstiftning som är bättre anpassad till nuvarande planeringsinriktning för det civila försvaret och nu rådande omvärldsläge. Utredaren skall se över möjligheten till en minskad detaljreglering och redovisa hur de in- ternationella överenskommelser som Sverige har anslutit sig till påverkar lagstiftningen på området. 
 Bakgrund 
 I lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap definieras totalförsvar som den verksamhet som behövs för att förbereda Sverige för krig. Totalförsvaret består av militär verksamhet (mili- tärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). I fred är civilt försvar den verksamhet som genomförs för att höja samhällets förmåga att motstå ett väpnat angrepp. Det civila försvaret är där- med inte en organisation utan den verksamhet som ett flertal aktö- rer genomför i syfte att komplettera det fredstida samhällets för- måga. 
 Lagen (1994:1720) om civilt försvar trädde i kraft den 1 juli 1995 och reglerar kommunernas och landstingens uppgifter inom det civila försvaret. I lagen finns även bestämmelser om hemskydd, verkskydd och befolkningsskydd. Ledning, samordning och skyl- dighet att vidta beredskapsåtgärder är sådana centrala frågor som behandlas i lagen. Lagen kompletteras av förordningen (1995:128) om civilt försvar. 
 197 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:134 
  
 Därutöver finns det regler som berör det civila försvaret i ett stort antal lagar och förordningar inom olika områden som exem- pelvis hälso- och sjukvård, räddningstjänst, socialtjänst och för- sörjning. 
 Förändrad planeringsinriktning 
 Sedan lagen om civilt försvar trädde i kraft har det skett viktiga för- ändringar i förutsättningarna för planeringen av det civila försvaret. Planeringsinriktningen avser numera en betydligt bredare hotbild än tidigare. 
 En ominriktning påbörjades i och med 1996 års försvarsbeslut och riksdagens beslut med anledning av propositionen 1996/97:11 Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred. En central del i ominriktningen är att en helhetssyn skall prägla samhällets satsningar och åtgärder för att förebygga och hantera hot och ris- ker såväl i fred som i krig. 
 Regeringen har i propositionerna Fortsatt förnyelse av totalför- svaret (prop. 2001/02:10) och Samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158) redovisat en planeringsinriktning som innebär en samordning av planeringen av beredskapen för svåra påfrest- ningar på samhället i fred med planeringen för höjd beredskap. I propositionerna behandlas grundstrukturen för krishanteringen i samhället samt en ny planeringsstruktur med preciserade ansvars- förhållanden vid höjd beredskap. 
 Försvarsberedningen har i rapporten Vårt militära försvar – vilja och vägval (Ds 2003:34) redovisat slutsatser om det säkerhetspoli- tiska läget. En slutsats i denna rapport är att Sveriges närområde präglas av stabilitet och säkerhet och att ett militärt väpnat angrepp från en annan stat direkt mot Sverige bedöms vara osannolikt un- der minst en tioårsperiod. 
 Även några viktiga nya författningar har tillkommit. Förord- ningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap trädde i kraft den 1 juli 2002 och ersatte då beredskaps- förordningen (1993:242). 
 Lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting trädde i kraft den 1 januari 2003. 
 Den 1 januari 2004 trädde lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor i 
 198 
  
 SOU 2004:134 
  
 Bilaga 1 
  
 kraft vilka ersätter räddningstjänstlagen (1986:1102) och rädd- ningstjänstförordningen (1986:1107). 
 Nytt avtal med kommunerna 
 Enligt lagen om civilt försvar skall staten betala ersättning till kommunerna för deras kostnader för de beredskapsförberedelser som behövs för kommunernas verksamhet under höjd beredskap. Kriterierna i nuvarande avtal mellan staten och Svenska Kommun- förbundet som styr fördelningen av medel till kommunerna grun- das på en äldre hotbild och är inte längre relevanta. Krisbered- skapsmyndigheten har den 1 september 2003 redovisat ett reger- ingsuppdrag att lämna förslag på utformningen av ett nytt system för statlig ersättning till kommunerna. Ersättningen avses omfatta, utöver planering av verksamhet vid höjd beredskap, även sådana extraordinära händelser som kan betecknas som svåra påfrestningar på samhället i fred. Förslaget innehåller uppgifter för kommunerna, principer för ersättningen, genomförande m.m. Krisberedskaps- myndigheten och Svenska Kommunförbundet är överens om för- slaget, vilket dock inte innehåller något totalbelopp för ersätt- ningen till kommunerna. Frågan om ett nytt avtal med Svenska Kommunförbundet bereds för närvarande inom Regeringskansliet. 
 Behovet av en översyn 
 Lagen om civilt försvar behöver ses över i sin helhet mot bakgrund av de förändringar som ovan redovisats beträffande planeringsin- riktning m.m. En utgångspunkt är att i möjligaste mån undvika detaljreglering i lagen. I detta sammanhang bör även de förenk- lingar som kan göras vad gäller företagens administrativa börda uppmärksammas. Vidare behöver en genomgång göras av de be- grepp som används. En analys behöver göras av om det finns be- stämmelser som bör upphävas eller flyttas till andra författningar. Exempel på bestämmelser som bör övervägas i detta sammanhang avser hemskydd, verkskydd och befolkningsskydd. 
 Med befolkningsskydd avses åtgärder för att skydda befolk- ningen och civil egendom från krigets verkningar. Exempel på så- dana åtgärder är utrymning och inkvartering, tillhandahållande och iordningställande av skyddsrum och skyddade utrymmen, tillhan- 
 199 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:134 
  
 dahållande av andningsskydd, mörkläggning samt information om självskydd. Skyddsrumsbyggandet har numera i princip upphört. Krisberedskapsmyndigheten har i regleringsbrevet för 2003 fått i uppdrag att i samverkan med berörda myndigheter utreda och lämna förslag på hur befolkningsskyddet för det civila försvaret bör utvecklas och förändras sett utifrån det helhetsperspektiv samt möjligheten till anpassning som regeringen uttalade i propositio- nerna Fortsatt förnyelse av totalförsvaret och Samhällets säkerhet och beredskap. Uppdraget har redovisats den 16 januari 2004. Det finns skäl att överväga om det som i dag menas med befolknings- skydd skall regleras i lagen om civilt försvar eller i annan författ- ning och om begreppets innehåll samt dess benämning skall för- ändras. När det gäller reglerna om utrymning och inkvartering be- höver övervägas om detta behöver regleras i lagen. 
 Slutligen behöver övervägas om det är motiverat att kommu- nerna skall ha hemskyddsorganisationer. 
 Uppdraget 
 Utredaren skall göra en översyn av lagen om civilt försvar och ut- arbeta förslag till de författningsändringar som kan behöva göras. Huvudsyftet med översynen är att anpassa lagstiftningen till den nya planeringsinriktningen för civilt försvar och nu rådande om- världsläge. Som förutsättning gäller att innebörden i begreppet ci- vilt försvar inte skall ändras. 
 Utgångspunkten för översynen skall vara att det även fortsätt- ningsvis behövs regler för kommuners och landstings planering inför höjd beredskap. 
 Utredaren skall beakta det planerade avtalet mellan staten och Svenska Kommunförbundet och föreslå de författningsändringar som detta kan motivera. 
 Närmare bestämmelser om kommuners och landstings planering m.m. inför höjd beredskap och extraordinära händelser som kan betecknas som svåra påfrestningar på samhället i fred finns i lagen om civilt försvar och lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Utredaren skall överväga om detta är en lämplig reglering. 
 Utredaren skall redovisa hur de internationella överenskommel- serna som Sverige anslutit sig till påverkar nuvarande regler om ci- vilt försvar. 
 200 
  
 SOU 2004:134 
  
 Bilaga 1 
  
 Mot bakgrund av bland annat nu aktuell hotbild (Ds 2003:34) bör utredaren överväga om vissa bestämmelser skall träda i tillämp- ning först då regeringen så förordnar. 
 Samråd 
 Utredaren skall samråda med Försvarsmakten, Krisberedskaps- myndigheten, Statens räddningsverk, Styrelsen för psykologiskt försvar, Totalförsvarets forskningsinstitut, Socialstyrelsen, Rikspo- lisstyrelsen, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet samt andra berörda myndigheter och organisationer. 
 Redovisning av uppdraget 
 Utredaren skall redovisa uppdraget senast den 1 december 2004. 
 (Försvarsdepartementet) 
 201 
 Kommunernas uppgifter i samhällets krishanteringssystem 
 Utgångspunkter 
 Det nuvarande beredskapssystemet för kommunerna regleras i la- gen (1994:1720) om civilt försvar. Det kom till i samband med att kommunerna övertog civilförsvarsuppgifterna från staten. Systemet är uteslutande avsett för förberedelser för och genomförande av verksamhet under höjd beredskap. 
 Enligt statsmakterna skall samhällets beredskap byggas i ett  
 un- derifrånperspektiv 
 . Med underifrånperspektiv menas två saker. För det första att det är samhällets normala fredsverksamhet som skall vara utgångspunkten, för det andra att förmågan på lokal nivå utgör grunden för beredskapen och att denna förmåga vid behov skall kunna kompletteras med åtgärder på regional och central nivå. Detta kan också sammanfattas i tre principer: ansvarsprincipen, likhetsprincipen och närhetsprincipen (se prop. 2001/02:158 Sam- hällets säkerhet och beredskap, sid. 22). 
 Kommunernas uppgifter i samhällets krishanteringssystem utgår från en  
 helhetssyn  
 som innebär att förmågan skall byggas upp i ett underifrånperspektiv för hela hotskalan fred – krig. Helhetssynen bygger på den ordinarie verksamhetens krav på säkerhet och uthål- lighet. Redan här har kommunen ansvar för att kraven uppfylls. Till detta kommer ett intresse från statens sida att i vissa avseenden på- verka kommunens utformning av krisberedskapen och att få vissa särskilda uppgifter utförda av kommunen. 
 Statens intresse gäller främst kommunernas hantering av svåra påfrestningar på samhället i fred och kommunernas roll i det civila försvaret. Kommunernas förberedelser för hantering av allvarliga kriser sker i ett sammanhang för hela hotskalan fred – krig med ut- gångspunkt i förmågan att motstå allvarliga störningar i verksam- heter, som alltid måste kunna upprätthållas. Denna helhetssyn blir därmed också grunden för förmågan att klara en svår påfrestning i fred och kraven vid höjd beredskap. 
 203 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:134 
  
 En svår påfrestning är inte en enskild händelse i sig, exempelvis en olycka, ett sabotage osv., utan är ett tillstånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig eller eskalerar till att omfatta flera delar av samhället. Svåra påfrestningar kan sägas utgöra olika slag av extrema situationer med låg sannolikhet som skiljer sig i sak. Tillståndet är av sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situationen och därmed begränsa konsekvenserna. 
 Utgångspunkt för kommunens krishantering är begreppet  
 extra- ordinär händelse i fredstid  
 som det är definierat i 1 § i lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. 
 Med extraordinär händelse avses en sådan händelse som avviker från det normala, innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och kräver skynd- samma insatser av en kommun eller ett landsting. 
 En mycket omfattande och svår extraordinär händelse kan samti- digt vara en svår påfrestning på samhället i fred. 
 Kraven på kommunen i samhällets krishanteringssystem kan med dessa utgångspunkter sammanfattas i följande  
 målbild 
 . 
 Kommunen har god  
 kunskap  
 om risker och sårbarhet, som kan påverka kommunens verksamhet. Konsekvenserna för den egna verksamheten har analyserats. 
 Kommunen har en  
 planering  
 för hur risker och sårbarhet skall undanröjas eller minskas. Kommunen har också en planering för hur den skall hantera konsekvenserna av en extraordinär händelse. 
 Kommunen har god  
 förmåga  
 att hantera en extraordinär hän- delse, d.v.s. att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa sam- hällsviktig verksamhet som måste upprätthållas och att ge invånare och media tillräcklig och korrekt information om händelsen. 
 Kommunen har en  
 samlad  
 bild av risker, sårbarhet och förbere- delser för krishanteringen inom kommunens geografiska område. 
 Kommunen verkar för  
 samordning  
 av all krishantering i det för- beredande arbetet och i det akuta skedet, som berörda aktörer inom det geografiska området ansvarar för. 
 Kommunen kan vid behov och om så bedöms lämpligt samordna kontakterna med t.ex. länsstyrelsen och centrala myndigheter och andra kommuner. 
 204 
  
 SOU 2004:134 
  
 Bilaga 2 
  
 Det är i första hand mot denna målbild som kommunens uppfölj- ning av sin förmåga och statens uppföljning av krisberedskapen på den lokala nivån skall ske. 
 Länsstyrelsen ger kommunerna stöd i form av information och utbildning i krishanteringsfrågor. Länsstyrelserna stödjer också kommunerna i arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser och i öv- ningsverksamheten. 
 Krisberedskapsmyndigheten tar fram utbildningsmateriel, hand- böcker och metoder för kommunens krishantering. Krisbered- skapsmyndigheten erbjuder också kommunen utbildning, när det är ändamålsenligt att utbildningen genomförs på central nivå. 
 Krisberedskapsmyndigheten bidrar till tekniska förstärkningsåt- gärder för ledning och kommunalteknisk försörjning i kommunen. 
 Kommunens uppgifter 
 Kommunfullmäktige fastställer mål och riktlinjer för kommunens verksamhet. Dessa skall innefatta bl.a. en lägsta godtagbar nivå för den del av den normala verksamheten som alltid måste kunna upp- rätthållas oavsett omfattning och karaktär på en inträffad kris. 
 Kommunen skall härutöver på uppdrag av staten utföra följande uppgifter. 
  
 1.  
 Risk- och sårbarhetsanalyser 
 Genom lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting, som trädde i kraft den 1 januari 2003, har kommunen en skyldighet att för varje ny mandatperiod fastställa en plan för hur den skall hantera extraordinära händelser. 
 Kommunens planer skall baseras på nämndvisa risk- och sårbar- hetsanalyser för all verksamhet som måste kunna upprätthållas vid en extraordinär händelse inklusive sådan verksamhet som bedrivs av hel- eller delägda kommunala företag. 
 Det viktigaste syftet med analyserna är att 
  
 öka medvetande och kunskap hos beslutsfattare och verksam- hetsansvariga, 
  
 ge underlag för information till kommuninvånare och anställda, 
  
 ge underlag för planering och genomförande av åtgärder, som minskar risker och sårbarhet, 
  
 stödja den fysiska planeringen och 
  
 205 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:134 
  
 utveckla förmågan att hantera inträffade kriser. 
  
 Kommunen bör samordna arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser med övrigt förebyggande arbete i kommunen, särskilt med upprät- tandet av handlingsprogram enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. 
  
 2.  
 Geografiskt områdesansvar 
 Kommunen skall verka för att de förberedelser för hantering av en extraordinär händelse som inom kommunens geografiska område genomförs av statliga myndigheter, landstinget samt organisationer och företag samordnas. 
 Vid en inträffad extraordinär händelse skall kommunen verka för samordningen av krishanteringen inom kommunens geografiska område. 
 Sammanfattningsvis innebär detta geografiska områdesansvar att kommunen skall 
  
 göra en samlad analys av sådana risker och sådan sårbarhet i kommunens geografiska område som kan leda till en extraordi- när händelse och göra denna analys känd för berörda aktörer, 
  
 vara sammankallande för ett krishanteringsråd (eller motsva- rande) med representanter för de lokala krisaktörerna, 
  
 verka för att de lokala krisaktörernas förberedelser för hanter- ingen av en extraordinär händelse samordnas, 
  
 verka för att de lokala krisaktörernas åtgärder vid en extraordi- när händelse samordnas, 
  
 verka för att informationen till allmänheten vid en extraordinär händelse samordnas, 
  
 kunna lämna en samlad information till länsstyrelsen om läget i kommunen i fråga om risker och sårbarhet och om de lokala krisaktörernas förberedelser för hanteringen av en extraordinär händelse samt 
  
 kunna ge länsstyrelsen en samlad rapport om läget i kommunen vid en extraordinär händelse och om de lokala krisaktörernas vidtagna och planerade åtgärder med anledning av händelsen. 
  
 Alla berörda aktörer har inte en sådan representation i kommunen att de kan medverka i samordningen. Det gäller bl.a. en del statliga myndigheter och statligt ägda bolag. I vissa avseenden måste därför samordningen ske genom länsstyrelsens försorg. 
 206 
  
 SOU 2004:134 
  
 Bilaga 2 
  
 3.  
 Utbildning, övning 
 Kommunen skall svara för att förtroendevalda och anställda får erforderlig utbildning för att kunna lösa sina uppgifter och att öv- ning av kommunens ledning och berörda förvaltningar sker regel- bundet. 
  
 4.  
 Höjd beredskap 
 Kommunen skall förvara, vårda, underhålla och redovisa den skyddsutrustning för allmänheten och den räddningstjänstmateriel för krig som ställs till kommunens disposition av staten. Kommu- nen äger rätt att utnyttja räddningstjänstmaterielen i den fredstida räddningstjänsten enligt riktlinjer som meddelas av Statens rädd- ningsverk. Kommunen skall vidare underhålla och prova de aggre- gat för utomhusalarmering, som behövs för höjd beredskap. 
  
 5.  
 Rapportering 
 Kommunen skall hålla länsstyrelsen underrättad om vilka åtgärder för att minska risker och sårbarhet i kommunen och för att för- bättra krishanteringsförmågan som kommunen vidtagit. 
 Vid en inträffad extraordinär händelse skall kommunen ge läns- styrelsen fortlöpande information om läget i kommunens egen verksamhet och i det geografiska området. 
 När hanteringen av en extraordinär händelse slutförts skall kommunen se till att händelsen undersöks för att i skälig omfatt- ning klarlägga orsakerna till händelsen, förloppet och hur insatsen har genomförts. 
 Statens ersättning till kommunerna 
 Kommunerna erhåller för ovanstående uppgifter en årlig ersättning från staten enligt nedanstående fördelningsprinciper. För 2006 uppgår det totala beloppet till ca 250 mnkr (i 2006 års pris). 
 Ersättningen räknas därefter upp årligen med konsumentprisin- dex (KPI). 
 De fördelningsprinciper som baseras på invånarantal skall baseras på kommuns invånarantal den 1 november året före utbetalnings- året. 
 Ersättningen betalas ut senast den 30 juni respektive år. Totalbeloppet fördelas på kommunerna på följande sätt. 
 207 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:134 
  
 a) Ersättning för kvarstående uppgifter avseende höjd beredskap. 
  
 Stockholm 
  
 700 000 kr 
  
 Göteborg 
  
 500 000 kr 
  
 Malmö 
  
 400 000 kr 
  
 Övr. kommuner med mer än 80 000 inv. 
  
 200 000 kr 
  
 Resterande kommuner 
  
 50 000 kr 
  
 b) Grundbelopp för att hålla en funktion med erforderlig kompe- tens för samordning av kommunens uppgifter i krishanteringssy- stemet. 
  
 Stockholm 
  
 2 000 000 kr 
  
 Göteborg 
  
 1 250 000 kr 
  
 Malmö 
  
 1 000 000 kr 
  
 Övr. kommuner med mer än 80 000 inv. 
  
 500 000 kr 
  
 Resterande kommuner 
  
 250 000 kr 
  
 c) Verksamhetsersättning 
 För genomförande av planering, risk- och sårbarhetsanalyser, öv- ning m.m. utbetalas 11,40 kr/invånare under förutsättning att kommunen fullgjort sina uppgifter enligt  
 1–5 
  ovan. 
 d) Tillägg 
 Ett tillägg utbetalas till Stockholm, Göteborg och Malmö och vissa kommuner i anslutning till dessa. Tillägget motiveras dels av den speciella riskbilden i storstäderna, dels av att det krävs ett omfat- tande och aktivt arbete över kommungränserna i sammanhängande risk- och sårbarhetsfrågor. De tre storstäderna ansvarar i samver- kan med berörd länsstyrelse för att detta arbete kommer till stånd. 
  
 Stockholm 
  
 6 500 000 kr 
  
 Göteborg 
  
 3 000 000 kr 
  
 Malmö 
  
 1 500 000 kr 
  
 Lund, Huddinge, Södertälje, Nacka, Botkyrka och 
  
 Haninge 
  
 700 000 kr 
  
 Kungsbacka, Järfälla, Täby, Sollentuna, Solna och 
  
 Mölndal 
  
 500 000 kr 
  
 Lidingö, Tyresö, Trelleborg, Kungälv, Upplands 
  
 Väsby, Sigtuna, Österåker, Lerum, Sundbyberg, 
  
 Partille, Värmdö, Vellinge, Härryda och Danderyd 
  
 300 000 kr 
  
 208 
  
 SOU 2004:134 Bilaga 2 
  
 Vallentuna, Ale, Kävlinge, Ekerö, Stenungsund, 
  
 Upplands-Bro, 
  Staffanstorp, Lomma, Svedala, 
  
 Burlöv, Tjörn, Salem, Öckerö och Vaxholm 
  
 100 000 kr 
  
 e) Startbidrag 
 Ett startbidrag utbetalas med syfte att underlätta för kommunerna att snarast påbörja arbetet med uppgifterna. Bidraget utgår med 2,80 kr/invånare. 
 Kommunens användning av utbetalade medel skall följas upp ge- nom länsstyrelsens försorg. Med stöd av kommunens rapportering av genomförd verksamhet bedömer länsstyrelsen krishanterings- förmågan i förhållande till målbilden. 
 Krisberedskapsmyndigheten kan på förslag av länsstyrelsen be- sluta att verksamhetsersättningen skall reduceras eller bortfalla för en kommun som inte fullgjort sina uppgifter enligt ovan. 
 Uppföljningen skall samordnas med statens tillsyn av kommu- nen enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. 
 Genomförande 
 De ovan angivna nya uppgifterna införs i kommunerna under en uppbyggnadsperiod om tre år med början den 1 januari 2006 under förutsättning att riksdagen fattar beslut om lagstöd för en sådan lösning som kan träda i kraft vid denna tidpunkt. De nya uppgif- terna införs i annat fall vid den tidpunkt som följer av riksdagens beslut. 
 Krisberedskapsmyndigheten och Svenska Kommunförbundet svarar tillsammans för en fortlöpande avstämning av genomföran- det under hela uppbyggnadsperioden. Fr.o.m. år 2009 kan vid be- hov överläggningar tas upp om justeringar av uppgifter och ersätt- ningssystem. 
 209