SOU 1999:115 
 DEL 3 
 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG 
  
 SOU 1999:115 
  
 265 
  
 10 Överväganden och förslag 
  
 10.1 
  
 En ny naturgaslagstiftning 
  
 Förslag  
 : EG:s naturgasmarknadsdirektiv, som skall genomföras i svensk lagstiftning, är betydligt mer långtgående och omfattande än den nuvarande svenska lagstiftningen på naturgasområdet som i hu- vudsak innehåller bestämmelser om koncession. En ny naturgaslag bör därför införas. Den nya lagen reglerar verksamheter avseende koncession, ledningsägarens skyldigheter, särredovisning och tillsyn. 
 Lagstiftningen inom naturgasområdet berör främst framdragande och drift av gasledningar. Särskilda bestämmelser för framdragande och be- gagnande av rörledningar för bl.a. naturgas finns i lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen). Rörledningslagen innehåller i hu- vudsak bestämmelser om koncession för att dra fram eller använda rör- ledningar för transport av naturgas. Utöver denna lag måste den som vill dra fram och använda en gasledning även ta hänsyn till en rad andra la- gar, såsom plan- och bygglagen ( 1987:10) och miljöbalken, och före- skrifter. 
 Det finns ingen lagstiftning i Sverige som reglerar t.ex. handel och transport av naturgas. Av rörledningslagen framgår endast att konces- sionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom ledningen åt annan, om det kan ske utan väsentligt förfång för konces- sionshavaren. 
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv, som skall genomföras i svensk rätt, innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att öppna och öka tillträdet till systemen för naturgas och därmed öka konkurrensen. I direktivet finns regler för överföring, distribution, leverans och lagring av natur- gas. Där fastställs regler för särredovisning samt insyn och öppenhet i bokföringen. Vidare finns där regler för tillträde till marknaden, graden av marknadsöppning samt ett antal undantagsregler. Direktivet är såle- des betydligt mer långtgående och omfattande än den svenska lagstift- ningen på området. 
  
 266  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 Mot denna bakgrund har utredningen valt att föreslå en ny lagstift- ning på naturgasområdet. Lagen har utarbetats med ellagen (1997:857) och rörledningslagen som förebilder. Den nya lagstiftningen tillgodoser, enligt vår bedömning, naturgasmarknadsdirektivets krav. 
 Naturgaslagen har disponerats i sju kapitel. 
 Bestämmelser om lagens tillämpningsområde m.m. finns i 1 kap. 
 I 2 kap. finns regler om koncession (avsnitt 10.2). I den nya lagen behålls i huvudsak den ordning som gäller enligt den nuvarande rörled- ningslagen. 
 Bestämmelser om ledningsägarens skyldigheter finns i kap. 3 (avsnitt 10.3). Där anges de bärande principerna för att få till stånd en ökad konkurrens på naturgasmarknaden. Det gäller framför allt centrala be- stämmelser om tillträde och anslutning till naturgasledningar samt vilka som skall anses som s.k. berättigade kunder. 
 I kap. 4 finns regler om redovisning (avsnitt 10.4). 
 Kap. 5 innehåller bestämmelser om kommunala naturgasföretag (avsnitt 10.5). 
 6 kap. innehåller regler om tillsyn m.m. (avsnitt 10.6). Bestämmel- serna avser myndighetsuppgifter, myndighetens befogenheter och frågor om finansiering. 
 Bestämmelser om ansvar, överklagande, m.m. finns i kap. 7. 
  
 10.2 
  
 Koncession 
  
 10.2.1 
  
 Koncessionsplikt 
  
 Förslag:  
 Koncession krävs för att dra fram och använda naturgasled- ning samt för att bygga och använda naturgaslager. Frågan om kon- cession prövas av regeringen. Den myndighet som regeringen be- stämmer bereder ärendet. 
 Framdragande av en naturgasledning och uppförande av ett naturgasla- ger kan komma i konflikt med andra intressen t.ex. natur- och miljövård. En naturgasledning och ett naturgaslager kan även ha betydelse på andra områden såsom för Försvarsmakten. Det är därför viktigt att uppnå en 
 ur samhällssynpunkt ändamålsenlig infrastruktur. Det bör exempelvis inte vara tillåtet att dra fram en naturgasledning där det redan finns en sådan och denna har tillräcklig kapacitet. Inte heller bör naturgasled- ningar få dras fram eller naturgaslager byggas på ett sådant sätt att tredje man tillfogas onödigt stor skada. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 267 
  
 Innehav och drift av en naturgasledning och ett naturgaslager medför förpliktelser av olika slag. Det är därför viktigt att ägaren har de resurser som krävs för att bl.a. kunna garantera en kontinuerlig drift. 
 Mot denna bakgrund anser utredningen att det bör krävas koncession för att dra fram och använda en naturgasledning samt för att uppföra och använda ett naturgaslager. Regeringen bör pröva frågan om konces- sion. Det får dock anses lämpligt att annan än regeringen bereder ären- det. Regeringen bör därför utse lämplig myndighet att bereda ärendet. Myndigheten bör efter avslutad handläggning överlämna ärendet till re- geringen för beslut. 
  
 10.2.2 
  
 Förutsättningar för koncession 
  
 Förslag:  
 Koncession får beviljas endast om naturgasledningen är lämplig från allmän synpunkt. Samma krav på lämplighet gäller även för naturgaslager. Endast den som är lämplig att utöva verksamhet som avses med koncession får beviljas koncession. En koncession får inte meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser. Vid prövning av koncession skall vissa bestämmelser i miljöbalken tilläm- pas. Den kommunala vetorätten avseende anläggning för lagring av minst 50 miljoner normalkubikmeter naturgas bör upphävas Medde- las koncession för en naturgasledning eller ett naturgaslager, bör led- ningen eller lagret därefter inte kunna förbjudas med stöd av miljö- balken. 
 Vid koncessionsprövningen bör en ingående prövning göras av de olika intressen som gör sig gällande i sammanhanget. Sålunda bör bl.a. miljö- och näringspolitiska synpunkter liksom vikten av en ändamålsenlig in- frastruktur beaktas. Endast om det är lämpligt från allmän synpunkt bör koncession få beviljas för en naturgasledning eller ett naturgaslager. Att på förhand närmare ange hur en naturgaslednings respektive ett natur- gaslagers lämplighet från allmän synpunkt bör bedömas låter sig inte gö- ras. I stället är det omständigheterna i det enskilda fallet som bör bli av- görande. Samhällsekonomiskt onödiga naturgasledningar och natur- gaslager bör dock inte få byggas. Naturgasledningar och naturgaslager bör inte heller få dras fram eller byggas på ett sådant sätt att de medför onödigt stort intrång till skada för tredje man. 
 En naturgasledning och ett naturgaslager har betydelse ur många synpunkter och medför ekonomiska förpliktelser och följder av olika slag. Det är därför viktigt att koncessionshavaren har de resurser, bl.a. tekniska och ekonomiska, som kan krävas för att fullgöra dessa förplik- 
  
 268  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 telser. I den prövning som görs i ett koncessionsärende skall därför till- ses att endast den som har förutsättningar och möjligheter att fullgöra alla de förpliktelser som är en följd av naturgasledningens och natur- gaslagrets framdragande respektive uppförande och drift får koncession. I ansökan om koncession bör därför de ekonomiska kalkylerna, såsom anläggningskostnader och finansiering av dessa, för naturgasledningen och naturgaslagret redovisas. 
 En annan aspekt som har betydelse i sammanhanget är att en natur- gasledning kan få inverkan på existerande och framtida bebyggelse. Be- byggelsen kring en naturgasledning påverkas av säkerhetsföreskrifternas regler om zonindelning och skyddsavstånd. Reglerna innebär bl.a. att det inom minst 25 meter på ömse sidor om naturgasledningen inte får finnas några byggnader och att byggrätten är inskränkt inom 200 meter på öm- se sidor om naturgasledningen (se avsnitt 6.2.7). Koncession bör därför inte få meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas bör dock mindre avvikelser få göras. 
 Arbetet med att dra fram en naturgasledning och att uppföra ett na- turgaslager påverkar miljön (se avsnitt 2.2.2, 2.2.3 och 6.2.2). Vid pröv- ningen av koncession bör därför de allmänna hänsynsreglerna i andra kapitlet miljöbalken liksom bestämmelserna i 3 och 4 kap. samma balk (se avsnitt 6.2.2) tillämpas. Dessutom bör 5 kap. 3 § miljöbalken beak- tas vid prövningen. Enligt denna bestämmelse skall bl.a. myndigheter vid exempelvis tillståndsprövning säkerställa att miljökvalitetsnormer upp- fylls. Även bestämmelsen i 16 kap. 5 § miljöbalken, dvs. att tillstånd etc. inte får meddelas för en ny verksamhet som medverkar till att en mil- jökvalitetsnorm överträds, bör tillämpas vid koncessionsprövningen. För 
 att belysa de miljömässiga effekterna av en naturgasledning och ett na- turgaslager bör en miljökonsekvensbeskrivning (se avsnitt 6.2.2) bifogas ansökan. För konsekvensbeskrivningen gäller bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken vad avser förfarandet, kravet på miljökonsekvensbeskriv- ningen samt planer och planeringsunderlag. 
 Enligt 17 kap. 1 § punkt 9 miljöbalken skall regeringen pröva tillåt- ligheten av nya anläggningar för lagring av minst 50 miljoner normalku- bikmeter naturgas. Regeringen får enligt 17 kap. 6 § miljöbalken endast tillåta anläggningen om kommunfullmäktige har tillstyrkt detta, dvs. kommunen har vetorätt. Denna vetorätt har försetts med en s.k. ventil bland annat när fråga är om att pröva tillåtligheten av naturgaslager med kapacitet att lagra minst 50 miljoner normalkubikmeter naturgas. Venti- len innebär att regeringen, trots att kommunen inte har tillstyrkt, kan till- låta t.ex. ett lager om det från nationell synpunkt är synnerligen angelä- get att verksamheten kommer till stånd. För att lagret skall kunna tillå- tas, trots att kommunen inte har tillstyrkt, krävs dessutom att det inte 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 269 
  
 finns någon annan lämpligare plats för lagret eller om en lämplig plats har anvisats för lagret inom en annan kommun att denna kommun kan antas godta placeringen. Utredningens bedömning är att naturgaslager kommer att bli nödvändiga för att det nationella naturgassystemet skall kunna byggas ut. Ett naturgaslager kan inte ses isolerat utan är en del av naturgassystemet. Dessutom bör det beaktas att det enbart är i de kom- muner som har eller kommer att få koncessionspliktiga naturgasledning- ar som det är möjligt att anlägga naturgaslager. En ytterligare begrän- sande faktor är att det krävs speciella markförhållanden för naturgasla- ger. Utredningen anser därför att det kommunala vetot för naturgaslager bör upphävas. 
 En rörlednings framdragande eller användning kan inte förbjudas med stöd av miljöbalken om rörledningen har tillåtits i en koncession enligt rörledningslagen. Motsvarande bestämmelse bör gälla även för en kon- cession meddelad med stöd av naturgaslagen. Anledningen till detta är att regeringen vid sin koncessionprövning bör ha beaktat de frågeställ- ningar som skall prövas enligt miljöbalken. 
  
 10.2.3 
  
 Undantag från koncession 
  
 Förslag:  
 Koncession krävs inte för naturgasledning som huvudsakli- gen skall användas för att tillgodose enskilda hushålls och företags behov eller som uteslutande skall användas inom hamn- eller industri- område. Koncession krävs inte heller för naturgaslager anslutna till sådana ledningar. 
 Det kan ifrågasättas om alla naturgasledningar skall vara koncessions- pliktiga. Enligt rörledningslagen är naturgasledningar som t.ex. huvud- sakligen används för att tillgodose enskilda hushålls behov inte konces- sionspliktiga. Av förarbetena (prop. 1977/78:86 s. 86) framgår att un- dantaget inte utesluter att ledningen även kan förse t.ex. företag med naturgas. I praktiken har undantaget kommit att innebära att naturgas- ledningar efter en mät- och reglerstation inte är koncessionspliktiga. Så- vitt utredningen känner till fungerar systemet bra. Ett annat skäl för att inte kräva koncession för denna typ av naturgasledningar, är att dessa dras fram och används efter hand som distributionsbolag träffar över- enskommelse med enskilda fastighetsägare om att leverera naturgas till dessas respektive fastighet. Utredningen anser därför att naturgasled- ningar som huvudsakligen skall användas för att tillgodose enskilda hus- hålls och företags behov tills vidare bör undantas från koncessionsplikt. Eftersom naturgasledningar inom hamn- eller industriområde inte har 
  
 270  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 någon påtaglig betydelse från allmän synpunkt, bör även naturgasled- ningar inom sådana områden tills vidare undantas från koncessionsplikt. I konsekvens med detta bör inte heller koncession krävas för naturgasla- ger anslutet till icke koncessionspliktig naturgasledning. Den omständig- het att koncession inte krävs för vissa naturgasledningar innebär att samhället inte kan vidta de sanktioner som gäller för koncessionspliktiga naturgasledningar. Det kan därför diskuteras om det bör krävas någon annan form av koncession för dessa ledningar, exempelvis inom ett visst område. Denna typ av koncession finns inom ellagstiftningen. Mot bak- grund av att den nuvarande ordningen fungerar bra anser dock utred- ningen att några sådana regler inte behövs. Om utvecklingen skulle visa att det finns behov av reglering, får frågan behandlas på nytt. 
  
 10.2.4 
  
 Villkor för koncession 
  
 Förslag:  
 Koncession skall avse naturgasledning med en i huvudsak bestämd sträckning. 
 En koncession för naturgasledning eller naturgaslager får förenas med villkor för att bl.a. skydda miljön. 
 En koncession får göras beroende av att sökanden ställer säkerhet för kostnaderna för återställning. 
 I koncessionsärendet bör prövas vilken inverkan naturgasledningen har på motstående intressen, t.ex. möjligheten att uppföra b yggnader. För att en sådan prövning skall vara möjlig måste naturgasledningens sträckning 
 i vart fall i huvudsak vara bestämd. 
 För att tillgodose allmänna intressen och enskild rätt bör det vara möjligt att förena en koncession för en naturgasledning eller för ett na- turgaslager med villkor. Sådana villkor kan behövas för att tillgodose krav på t.ex. säkerhet och till skydd för bland annat miljön. 
 I beslutet om koncession bör det vara möjligt att föreskriva att natur- gasledningen skall vara färdigställd inom en viss tid. Detta för att undvi- ka att allt för lång tid passerar utan att sökanden förverkligar anlägg- ningen. Vid bestämmande av tidsfristens längd bör arbetets omfattning beaktas. Om arbetet på grund av särskilda förhållanden förhindras eller avsevärt försvåras bör tidsfristen kunna förlängas. 
 Det kan bli aktuellt att ta bort en naturgasledning eller ett naturgasla- ger. I sådana fall kan det finnas behov av att återställa omgivningen. För att öka förutsättningarna för att återställningsåtgärder blir vidtagna, bör regeringen ha möjlighet att göra koncessionen beroende av att sökanden 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 271 
  
 ställer säkerhet för fullgörandet av sådana åtgärder. Om den ställda sä- kerheten inte är tillräcklig bör ytterligare säkerhet kunna krävas. 
  
 10.2.5 
  
 Tidsbegränsad koncession eller koncession tills vidare 
  
 Förslag:  
 Koncession beviljas för 40 år. Om särskilda skäl finns, eller om sökanden begär det, bör kortare giltighetstid kunna bestämmas. 
 En koncessionspliktig naturgasledning och naturgaslager innebär en stor investering som kan få konsekvenser på en rad områden. Frågan är om koncessionen skall gälla tills vidare eller om den skall vara tidsbegrän- sad. 
 Ett skäl för att tidsbegränsa koncessionen är att samhället ständigt förändras. För koncessionshavaren är frågeställningen tveeggad. Å ena sidan innebär en tidsbegränsad koncession en viss garanti för att konces- sionen gäller oförändrad under angiven tid. Å andra sidan måste gjorda investeringar betala sig och därför kan en tidsobegränsad koncession va- ra att föredra för koncessionshavaren. Vid en tidsobegränsad koncession torde dessutom koncessionshavarens ställning bli mycket starkare i för- hållande till allmänna intressen. 
 Om koncessionen skall gälla tills vidare måste det, enligt utredning- ens mening, finnas möjlighet till omprövning, t.ex. om förhållandena ändras väsentligt. Prövningen skulle i sådana fall kunna koncentreras till fall där problem har aktualiserats. Detta förutsätter dock att fallen kan avgränsas på ett lämpligt sätt. Ett förfarande med omprövning skulle dock medföra en kraftig förstärkning av koncessionshavarens ställning i förhållande till allmänna intressen. Troligen blir det då svårare att göra de allmänna intressena gällande. Utredningen anser därför inte att detta är en lämplig lösning. 
 I stället bör, för att den övriga samhällsutvecklingen skall kunna be- aktas i tillräcklig omfattning, koncessionen vara tidsbegränsad. Konces- sionshavarens intressen bör kunna tillgodoses genom en lång konces- sionstid. Längden på denna är en fråga om avvägning mellan å ena sidan det allmännas intresse av att kunna pröva frågan om koncession på nytt, och å andra sidan koncessionshavarens behov av att få betalt för gjorda investeringar. Enligt utredningens mening bör koncession beviljas för 40 år. 
 Det får anses betydelsefullt att sökanden kan räkna med att regering- en i sitt koncessionsbeslut meddelar sökt tid när det inte finns starka skäl som talar emot det. Därför bör det i lagen anges att koncession skall be- 
  
 272  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 viljas för 40 år, om det inte föreligger särskilda skäl eller om sökanden begär en kortare giltighetstid för koncessionen. Det kan exempelvis fin- nas behov av att anpassa giltighetstiden till den som gäller för intillig- gande ledningar. I sådana fall kan det vara motiverat med kortare giltig- hetstid. På så sätt kan koncession för ledningarna i ett senare skede om- prövas i ett sammanhang. Huvudregeln bör dock vara att koncession be- viljas för 40 år. 
  
 10.2.6 
  
 Förlängning av giltighetstid 
  
 Förslag:  
 Koncession får förlängas med 40 år åt gången. Vid prövning av ansökan om förlängning ställs samma krav som vid prövning av ny ansökan. En ansökan om förlängning skall lämnas in två år före kon- cessionstidens utgång. Koncessionen gäller till dess ansökan om för- längning har prövats slutligt. 
 Om naturgasledningen och naturgaslagret inte har vållat olägenhet, bör såväl koncessionshavaren som samhället vara intresserade av att driften fortsätter även efter det att koncessionstiden har gått ut. Därför bör det finnas möjlighet att förlänga koncessionstiden. Det kan diskuteras om kraven vid en förlängning av koncessionstiden kan ställas lägre än vid en ny ansökan. Om lägre krav skulle ställas innebär detta i realiteten att koncessionen inte är tidsbegränsad. Enligt utredningens mening bör där- för, och för att samhällets intressen skall kunna beaktas, samma krav gälla vid förlängning som vid en ny ansökan. 
 Prövningen av en förlängning av giltighetstiden bör ske i god tid före koncessionstidens utgång. Detta eftersom det exempelvis av miljöskäl kan bli aktuellt att flytta en naturgasledning. Det bör därför anges i lagen vid vilken tidpunkt ansökan om förlängning skall lämnas in. Tidpunkten bör bestämmas med hänsyn till koncessionshavarens och myndigheternas planering. Ansökan bör därför lämnas in senast två år före koncessions- tidens utgång. Koncessionen bör gälla till dess att ansökan om förläng- ning har prövats slutligt. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 273 
  
 10.2.7 
  
 Naturgasledning inom trafikled 
  
 Förslag:  
 Koncessionshavare är, om naturgasledning har dragits fram inom område för befintlig allmän väg, järnväg etc. (trafikled) och tra- fikleden ändras, skyldig att vidta och bekosta de åtgärder avseende naturgasledningen som behövs för att genomföra ändringen. 
 Om naturgasledningen korsar trafikleden skall väghållaren ersätta koncessionshavaren för de utgifter som förevarit med naturgasled- ningen där denna korsar trafikleden och som har föranletts av änd- ringen av trafikleden. 
 Koncessionshavare skall betala ersättning för de merkostnader för underhåll av trafikled som en naturgasledning som har dragits fram inom en trafikled kan medföra. 
 Om arbete med naturgasledningar som utförs inom trafikledsom- råde medför större ingrepp i trafiken så skall, om arbetet utförs inom område för annan trafikled än allmän väg, trafikledens förvaltare ha möjlighet att anvisa hur arbetet skall utföras eller utföra arbetet ge- nom egen försorg. I bägge fallen skall koncessionshavaren bestrida kostnaderna. För arbete med naturgasledning inom område för allmän väg tillämpas särskilda regler. 
 Naturgasledningar dras ofta inom områden för t.ex. befintlig allmän väg (se kapitel 6.2.3). Emellanåt fattas beslut om att ändra vägars sträck- ning. Naturgasledningar kan i sådana fall komma att utgöra ett hinder för ändringen. Frågan blir då vilket intresse som skall ha företräde. Frå- gan kan lösas genom en tillämpning av den s.k. prioritetsprincipen. Den- na innebär att den senare tillkomna anläggningen får vika för den tidiga- re tillkomna. Om naturgasledningen har dragits fram inom område för befintlig allmän väg, bör därför koncessionshavaren åläggas att göra de ändringar beträffande naturgasledningen som behövs för att trafikleden skall kunna ändras. 
 Nästa fråga är vem som skall betala kostnaderna för de åtgärder som behöver vidtas avseende naturgasledningen. Drar koncessionshavaren fram naturgasledningen längs ett järnvägsspår har ett befintligt trafik- ledsområde utnyttjats. Därigenom bör arbetena vid ledningsdragningen ha underlättats och kostnaderna rimligen ha blivit lägre än vad som skulle ha blivit fallet om naturgasledningen hade dragits t.ex. genom en skog. Det är därför rimligt att koncessionshavaren åläggs att bekosta de naturgasledningsändringar som föranleds av att trafikleden ändras. Gäl- ler det däremot korsningar mellan naturgasledningar och trafikleder kommer saken i ett annat läge. I denna situation är det snarare en nack- del för koncessionshavaren att ha en naturgasledning inom ett trafik- 
  
 274  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 ledsområde. Därför bör väghållaren, i detta fall, ersätta koncessionsha- varen för de kostnader denne haft för åtgärder avseende naturgasledning- en där denna korsar trafikleden och som har föranletts av att trafikleden ändrats. 
 En naturgasledning som har dragits fram inom ett område för befint- lig trafikled kan orsaka att kostnaderna för underhållet av trafikleden blir högre. Eventuell merkostnad bör därför bäras av koncessionshavaren. 
 Arbete med naturgasledningar, t.ex. framdragning och underhåll, ut- förs även inom trafikledsområden. I vissa fall kan sådana arbeten medfö- ra större ingrepp i trafikleden och kan även påverka trafiksäkerheten. I sådana fall bör, om arbetet utförs inom område för annan trafikled än allmän väg, trafikledens förvaltare ha möjlighet att antingen ge konces- sionshavaren anvisningar för hur arbetet skall utföras eller att utföra ar- betet genom egen försorg. Kostnaderna för arbetet bör i bägge fallen be- stridas av koncessionshavaren. Utförs arbetet med naturgasledning inom område för allmän väg bör reglerna i 44 § väglagen (se avsnitt 6.2.3) tillämpas. 
  
 10.2.8 
  
 Överlåtelse av koncession 
  
 Förslag:  
 Överlåtelse av koncession kräver särskilt tillstånd. Ny inne- havares lämplighet prövas på samma sätt som vid ansökan om ny koncession. 
 Som vi tidigare har nämnt, anser vi att endast den som har förutsättning- arna och möjligheterna att fullgöra alla de förpliktelser som är förenade med naturgasledningens och naturgaslagrets framdragande respektive uppförande och drift bör få koncession. Den som fått koncession kan emellertid av olika anledningar vilja överlåta den på annan. Frågan är då om det allmänna bör ha något inflytande vid en överlåtelse. Enligt utred- ningens mening bör så vara fallet. Vi anser att det skall krävas särskilt tillstånd för att överlåta en koncession. Vidare anser vi att kraven på den nye innehavarens lämplighet skall prövas på samma sätt som vid en an- sökan om ny koncession på grund av den vikt som läggs vid konces- sionshavarens förutsättningar att handha naturgasledningarnas och na- turgaslagrens drift och därmed sammanhängande förhållanden. Den nye innehavaren bör även överta ansvaret för att övriga villkor för konces- sionen följs. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 275 
  
 10.2.9 
  
 Upphörande av koncession 
  
 Förslag:  
 Koncession får återkallas om naturgasledningen eller natur- gaslagret inte längre används och inte heller behövs för att säkra energiförsörjningen eller om koncessionhavaren missköter sig. 
 Under vissa omständigheter kan det finnas skäl att överväga om konces- sionen skall bestå. En sådan omständighet kan vara att naturgasledning- en samt naturgaslagret inte längre används, och inte heller kommer att användas inom överskådlig framtid och att de heller inte behövs för att säkra energiförsörjningen och därför definitivt kan tas ur bruk. I sådana fall bör det vara möjligt att återkalla koncessionen. 
 Möjligheten att återkalla koncession kan även behöva övervägas i andra sammanhang, t.ex. om koncessionshavaren missköter sig. Vid eventuell försummelse bör naturligtvis mindre ingripande åtgärder vidtas först. Sådana åtgärder kan bestå av förelägganden, eventuellt förenade med vite. Om åtgärderna inte har avsedd effekt bör, som en sista utväg, koncessionen kunna återkallas. Frågan om återkallelse bör aktualiseras om för koncessionen gällande villkor eller för naturgasledningens och naturgaslagrets drift gällande säkerhetsbestämmelser inte följs eller om koncessionshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag. 
 Ett problem vid återkallelse på grund av misskötsel är hur den fort- satta driften av naturgasledningen och naturgaslagret garanteras. Enligt vad utredningen har erfarit kommer regeringen att under hösten 1999 tillsätta en utredning med uppgift att lösa bl.a. denna fråga inom ellag- stiftningen. Den reglering som kommer att föreslås där torde också kun- na tillämpas på motsvarande fråga i naturgaslagen. Därför lämnar denna utredning inte något förslag i denna del. 
  
 276  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.2.10 
  
 Borttagande av naturgasledning, återställning m.m. 
  
 Förslag:  
 Den som senast innehaft koncession är skyldig att ta bort naturgasledningen och naturgaslagret samt att vidta åtgärder för åter- ställning. När en koncession upphör skall den myndighet som rege- ringen bestämmer fastställa koncessionshavarens skyldigheter. Den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga koncessionshava- ren att vid vite fullgöra sina skyldigheter. Myndigheten kan även be- sluta att åtgärder skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad. 
 Den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga den som dragit fram en naturgasledning eller uppfört ett naturgaslager utan att ha tillstånd, där sådant krävs, att ta bort anläggningarna samt att återställa marken om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. Ett föreläggande får förenas med vite. Den myndighet som regeringen bestämmer får även besluta att åtgärderna skall vidtas på innehava- rens bekostnad. 
 Den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att annans mark tas i anspråk för att återställningsåtgärderna skall kunna ge- nomföras. Åtgärderna med att återställa skall genomföras på ett så- dant sätt att minsta skada och intrång vållas. Vägar får byggas eller byggnader uppföras endast om markägaren, den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken samtycker eller den myndighet som re- geringen bestämmer lämnar tillstånd. Föranleder återställningsåtgär- derna skada eller intrång skall ersättning utgå. 
 Som tidigare har nämnts anser utredningen att koncession skall kunna upphöra antingen genom att den återkallas eller genom att koncessionsti- den löper ut. Frågan är vad som skall hända med naturgasledningar och naturgaslager om koncessionen upphör. En möjlighet är att låta natur- gasledningarna och naturgaslagren finnas kvar. En annan möjlighet är att ta bort dem och, i den mån det går, återställa marken i samma skick som före naturgasledningens respektive naturgaslagrets tillkomst. Enligt utredningens mening bör den som senast innehaft koncessionen vara skyldig att ta bort naturgasledningarna och naturgaslagren, samt att vidtas de återställningsåtgärder som behövs för att tillgodose ett allmänt eller enskilt intresse av någon betydelse. Vilka åtgärder som behöver vidtas får bedömas från fall till fall. Exempelvis bör en naturgasledning av stål tas bort eftersom denna, om den inte används och inte heller un- derhålls, kommer att rosta sönder. Troligen är det först när koncessionen upphör som det kan avgöras vilka åtgärder som behöver vidtas. När koncessionen upphör bör därför den myndighet som regeringen bestäm- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 277 
  
 mer fastställa vilka skyldigheter koncessionshavaren har att ta bort na- turgasledningar och naturgaslager samt att vidta återställningsåtgärder. Om koncessionshavaren inte följer myndighetens beslut bör det vara möjligt att förelägga honom eller henne att vid vite fullgöra sina skyldig- heter eller att besluta att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad. 
 En annan fråga som bör behandlas i detta sammanhang är vad som skall gälla om någon drar fram en naturgasledning eller uppför ett natur- gaslager utan att ha koncession, där sådan behövs, eller bryter mot med- delade villkor på ett betydande sätt, t.ex. genom att dra fram naturgas- ledningen på annan plats än vad som har angetts i beslutet. Sådana fall bör kunna lösas genom att den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att förelägga den som dragit fram naturgasledningen att dels ta bort den, dels återställa platsen i ursprungligt skick. Ett sådant föreläggande bör kunna meddelas om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. Det bör även vara möjligt att förena föreläggandet med vite. Möjlighet bör även finnas att besluta att åtgärderna skall vidtas på innehavarens bekostnad. 
 För att kunna återställa marken krävs i de flesta fall tillgång till an- nans mark. Om markägare, innehavare av nyttjanderätt och servitut av marken och koncessionshavare inte kan komma överens om tillträde till marken, bör det vara möjligt för den myndighet som regeringen bestäm- mer att besluta om att tillträde till marken skall få ske under viss tid. Återställningsarbetet bör utföras på ett sådant sätt att minsta skada och intrång vållas. Om koncessionshavaren avser att anlägga väg eller upp- föra byggnad bör markägare och den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken ha lämnat sitt samtycke. Om samtycke inte ges bör det även i detta fall krävas tillstånd av den myndighet som regeringen be- stämmer. Sådant tillstånd bör meddelas endast om åtgärden oundgängli- gen krävs för att återställningsarbetet skall kunna utföras. Orsakar åter- ställningsarbetet skada eller intrång bör markägare och innehavare av nyttjanderätt och servitut avseende marken ha ersättning för detta. Den fastighetsdomstol inom vars område marken eller större delen av denna ligger bör pröva eventuella tvister rörande ersättningen. 
  
 278  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.3 
  
 Ledningsägarens skyldigheter 
  
 Avsnittet behandlar frågor om tillträdesform till naturgasledningar, transport av naturgas, anslutning till naturgasledningar, vilka som skall betraktas som berättigade kunder, undantag och frågor om transportta- riffer. 
  
 10.3.1 
  
 Tillträde till naturgasledningar 
  
 Förslag  
 : Tillträde till naturgasledningar skall baseras på ett reglerat förfarande. 
 Den svenska naturgasmarknaden präglas av betydande inslag av mono- pol, vilket ger kunder små eller inga möjligheter att välja leverantör. Varje kund är i praktiken hänvisad till en leverantör och har därmed små möjligheter att söka uppnå bättre v illkor genom avtal med någon annan leverantör. 
 Enligt utredningens uppfattning är det viktigt att naturgasmarknaden i Sverige öppnas för konkurrens. En naturgasmarknad som möjliggör in- hemsk och internationell handel med naturgas leder bl.a. till att produk- tionsresurserna kan utnyttjas bättre. På sikt bör ökade inslag av konkur- rens leda till en annan och effektivare prissättning på naturgasmarknaden som gynnar konsumenterna. 
 Transport av naturgas genom naturgasledningar kan som tidigare framgått betraktas som ett s.k. naturligt monopol. Förekomsten av stor- driftsfördelar har medfört att ett enda företag kommit att dominera inom sitt område, och i praktiken är det omöjligt för något annat företag att etablera överföringsverksamhet inom detta område. Utvecklingen har emellertid visat att det även när gäller naturliga monopol finns alternati- va lösningar. Huvudprincipen är att separera handel och transport av naturgas. Som framgått av kapitel 8 är det ofta just i transporten (överföring och/eller distribution) till kunderna som kostnadsfördelarna med ett överföringsföretag är störst, medan handeln inte uppvisar mot- svarande kostnadsegenskaper, dvs. inte är förknippad med stordriftsför- delar. Genom att separera handel från transport kan man tillgodogöra sig de fördelar som följer av konkurrens i handelsledet samtidigt som man tillvaratar kostnadsfördelarna med ett överföringsföretag. Försäljning av naturgas bör således ske i konkurrens, medan transportverksamheten som är ett naturligt monopol bör regleras på ett särskilt sätt. 
 För att uppnå ökad konkurrens inom naturgashandeln måste köpare och säljare på naturgasmarknaden ges möjlighet att utnyttja naturgasled- 
  
 SOU 1999:115  
 Överväganden och förslag  
 279 
  
 ningarna. Enligt rörledningslagen, som reglerar verksamheten i dag, finns en sådan möjlighet. Av lagen framgår att koncessionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom ledningen åt an- nan, om det kan ske utan väsentligt förfång för koncessionshavaren. Rörledningslagen saknar dock bestämmelser om hur ett sådant tillträde skall organiseras och enligt underlagsbilaga 3 till Energikommissionen (SOU 1995:140) har tillträde till naturgasledningar för tredje part inte varit aktuellt. Mot bakgrund av denna osäkerhet och att vi valt att ut- forma en helt ny naturgaslagstiftning, har utredningen valt att anknyta till de bestämmelser om tillträde till systemet som finns i naturgasmark- nadirektivet. 
 Naturgasmarknadsdirektivet bestämmelser om tillträde till systemet, som redovisats i kapitel 7 och analyserats i kapitel 8, är enligt vår upp- fattning de centrala verktygen för att åstadkomma ökad konkurrens på naturgasmarknaden. Bestämmelserna medger olika förfaranden för till- träde till naturgasledningarna. Det är möjligt att välja förhandlat och reglerat tillträde eller båda dessa förfaranden. Ett reglerat tillträde inne- bär en laglig rätt att mot avgift utnyttja ledningarna, medan ett förhand- lat tillträde innebär en rätt att förhandla om tillträde till ledningarna. 
 En viktig utgångspunkt för utredningen är att landets försörjning av naturgas är organiserad på ett effektivt och långsiktigt hållbart sätt. Na- turgasen spelar i och för sig en liten roll i Sverige och det kan naturligt- vis invändas att genomförandet av naturgasmarknadsdirektivet har mind- re betydelse på en sådan begränsad naturgasmarknad, åtminstone om förbrukningen även fortsättningsvis kommer att ligga på ungefär dagens nivå. Samtidigt har vi i kapitel 5 redovisat ett antal studier om förutsätt- ningarna för en utbyggd marknad i Sverige. Utredningen tar inte ställ- ning till dessa studier, men det ter sig ändå som naturligt att utgå från en lagstiftning som skall kunna fungera i dag och som inte lägger hinder för en utbyggnad av naturgasen. Inom vissa områden, som redovisas senare, kan dock behovet av lagstiftning förväntas vara litet. 
 Vi är medvetna om att lagstiftningen kan påverka marknadens ut- veckling och dess funktionssätt. Framför allt kan reglerna om tillträde till marknaden, som framgått av kapitel 8, förväntas påverka både konkur- rens och incitament till investeringar i infrastruktur. En viktig fråga blir då i vilken utsträckning lagstiftningen skall ta hänsyn till incitamenten att bygga ut infrastrukturen för naturgas. Enligt vår uppfattning är ut- redningens huvuduppgift att skapa förutsättningar för effektiv konkur- rens på den svenska naturgasmarknaden. Detta är också det primära syftet med EG:s naturgasmarknadsdirektiv. 
 Det går dock inte att bortse från att infrastrukturen, och därmed in- vesteringsbenägenheten, är mycket viktig för att utveckla en väl funge- rande framtida marknad. Det ter sig därför som ofrånkomligt att konkur- 
  
 280  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 rensaspekter och benägenheten att investera i infrastruktur måste vägas mot varandra. En central fråga blir därför hur de bägge tillträdesformer- na påverkar investeringsbenägenheten i infrastruktur. En konkret be- dömning som måste göras i detta sammanhang är då huruvida ett regle- rat tillträde försvagar incitamenten i en sådan utsträckning att ett för- handlat tillträde bör föredras framför ett reglerat. 
 En utgångspunkt för vår bedömning är att ett reglerat tillträde kan in- nebära olika former och grader av ingrepp. Som framgått av kapitel 8 kan ett reglerat tillträde innebära att priser, leveransvillkor, tariffstruktu- rer etc. regleras av en regleringsmyndighet. Så behöver dock inte vara fallet. I Sverige har reglerande ingrepp i t.ex. priser och tariffstrukturer traditionellt sett varit av begränsad omfattning. På t.ex. den svenska el- marknaden utgår regleringen av nättarifferna från vissa mål om skälighet och likabehandling. Tariffernas struktur regleras dock inte, och det sker ingen prövning i förväg av nätbolagens tariffer och övriga kommersiella villkor. 
 I den meningen är skillnaden mellan ett förhandlat och ett reglerat tillträde mindre tydlig och det är utifrån en sådan typ av reglering vi gör vår bedömning eller jämförelse med ett förhandlat tillträde. Det finns dock även ur detta perspektiv två väsentliga skillnader mellan de bägge tillträdesformerna. I jämförelse med ett förhandlat tillträde innebär ett reglerat tillträde för det första att det är möjligt att få tariffer och övriga villkor för transporttjänster prövade av en regleringsmyndighet. Bauer och/eller andra villkor och skyldigheter måste för det andra offentliggö- ras. 
 Det är sannolikt att kravet på prövning och offentliggörande av tarif- fer vid ett reglerat tillträde i någon utsträckning begränsar ledningsägar- nas handlingsutrymme jämfört med vad som är fallet vid ett förhandlat tillträde. Ett förhandlat tillträde ger ledningsägare vissa möjligheter att påverka konkurrensförhållandena i försörjningsledet. Det är därmed tro- ligt att incitamenten att investera i infrastruktur för naturgas är starkare vid ett förhandlat tillträde än vid ett reglerat. De ekonomiska förutsätt- ningarna för utbyggnad av infrastruktur för naturgas kan emellertid på- verkas även med traditionella energipolitiska styrmedel som skatter och andra regler. Dessa medel kan utformas just för att främja investeringar i infrastruktur och torde därför vara effektivare i detta avseende än ett re- gelverk som främst skall skapa konkurrens på marknaden. Betydelsen av t.ex. en stabil och förutsägbar energibeskattning för viljan att investera i infrastruktur har understrukits i bakgrundskapitlen. Kreditmarknaden har vidare, som framgått av kapitel 8, ändrat karaktär sedan merparten av naturgassystemen byggdes upp, vilket medför att be hovet av långsik- tiga bindningar minskar. Dessa bindningar minskar även i andra avseen- den eftersom producenternas konkurrens om marknadsandelar har blivit 
  
 SOU 1999:115  
 Överväganden och förslag  
 281 
  
 alltmer påtaglig. Som framgått av kapitel 8 kommer de större producen- terna att år 2000 ha ett naturgasutbud och en rörledningskapacitet för ökad export som motsvarar ca 10 procent av konsumtionen i Europa. Detta förhållande kan antas minska behovet av långsiktiga bindningar mellan producenter och importörer. I dessa avseenden finns det därför mindre skäl att förorda ett förhandlat tillträde. 
 Enligt vår bedömning är det troligt att ett förhandlat tillträde blir mer resurskrävande och förenat med större osäkerhet för potentiella nyttjare av ledningarna än en ordning med reglerat tillträde. Detta hänger sam- man med att det vid ett reglerat tillträde, som framgått ovan, är möjligt att få tariffer och villkor prövade samt att tarifferna är offentliggjorda. Därmed reduceras vissa nackdelar som är förknippade med förhandling- ar. Förhandlingar tar alltid tid och resurser, vilket kan verka avskräck- ande för aktörer som planerar att etablera sig på marknaden. Det råder också alltid i förväg en osäkerhet om utfallet av en förhandling om till- trädesvillkor och priser. Osäkerheten kan innebära att aktörer har små incitament att vidta åtgärder i form av t.ex. investeringar eller mark- nadsanalyser för att träda in på marknaden. Ett förhandlat tillträde kan t.ex. innebära att kunder inte likabehandlas och medföra att kunder ute- stängs från marknaden. 
 Utvecklingen i bl.a. Storbritannien, som stegvis avreglerat naturgas- marknaden och utgått från ett reglerat tillträde, visar att många potenti- ella aktörer initialt valde, när regleringen var relativt outvecklad, att inte gå in på marknaden på grund av osäkerhet och bristande öppenhet. Maxwell för diskriminering ansågs för stor. Senare åtgärder, som krav på of- fentliggjorda tariffer och beräkningsprinciper, styrning och kontroll av tariffer etc., har visat sig vara av stor betydelse för att få en fungerande marknad. Åtgärderna har ökat graden av öppenhet och minskat inslagen av diskriminerande principer, vilket lett till att antalet aktörer på mark- naden har ökat. Ett annat exempel är Tyskland som i och för sig saknar obligatoriska föreskrifter angående tillträde till ledningarna. En form av förhandlat tillträde tillämpas dock, även om det är betydligt mindre for- maliserat än det som anges i naturgasmarknadsdirektivet. Misslyckanden att få tillträde till de existerande ledningarna har, som framgått av kapi- tel 8, lett fram till investeringar i parallella ledningar i Tyskland. En så- dan utveckling leder i många fall till effektivitetsförluster. 
 Vår slutsats av diskussionen ovan är att det vid ett förhandlat tillträde är förenat med högre kostnader och större osäkerhet att etablera sig på naturgasmarknaden än vad som är fallet vid ett reglerat tillträde. Detta förhållande begränsar konkurrensen på naturgasmarknaden och utgör enligt vår mening ett starkt argument för reglerat tillträde. 
 Detta argument kan sägas återspegla konsumentintresset som är en viktig utgångspunkt för utredningen. Ett reglerat tillträde är förenat med 
  
 282  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 lägre transaktionskostnader och mindre osäkerhet än ett förhandlat till- träde och medför därför mindre hinder för marknadstillträde. Det har därmed de mest positiva effekterna på konkurrensen och i förlängningen på konsumentintresset. Enligt vår bedömning ger således ett reglerat system den största garantin för ett tillträde till systemen. Det är också lätt att förstå och ger klara och entydiga spelregler, vilket förbättrar marknadens funktionssätt. 
 Den ovan förda diskussionen är vårt huvudmotiv för ett reglerat till- träde. Det finns emellertid även andra skäl som talar för vårt förslag. 
 Ett reglerat tillträde med offentliggjorda tariffer kan underlätta för tillsynsmyndigheten att analysera prisbildningen. Om marknaden inte skulle fungera tillfredsställande ger ett reglerat tillträde också ökade möjligheter att ställa krav på tariffernas utformning eller andra villkor. 
 Det kan vidare hävdas att den svenska gasmarknaden ur konkurrens- synpunkt har alltför många handelsled. Som framgått av kapitel 9 utvin- ner Dansk Undergrunds Consortium (DUC) gasen och säljer den vidare till DONG Naturgas A/S. Det senare företaget säljer gasen till Vattenfall Naturgas AB, som i sin tur säljer den vidare till distributionsföretag. De senare företagen står för försäljningen till slutkunder. Ett reglerat tillträ- de, som ger större garantier för tillträde till systemen än ett förhandlat tillträde, kan innebära att vissa av de svenska handelsleden rationaliseras bort, vilket därmed leder till effektivitetsvinster. 
 Sammanfattningsvis uppfyller, enligt vår bedömning, ett reglerat t ill- träde i högre utsträckning än ett förhandlat tillträde de formella förut- sättningarna för att få till stånd en ökad konkurrens. Det kan i och för sig alltid hävdas att behovet av konkurrens tillfredsställs genom den al- ternativkostnadsprissättning som tillämpas på gasmarknaden, dvs. att priset på naturgas är kopplat till kundens alternativkostnad för andra bränslen. De rådande prisnivåerna reflekterar dock i hög grad bristen på konkurrens på gasmarknaden. Prissättningsprincipen är vidare mycket känslig för skatteförändringar på alternativa bränslen och det är endast kunder som har tillgång till alternativa bränslesystem som utan kännbara kostnader kan byta energikälla. I länder som infört ett reglerat tillträde till naturgasmarknaden tenderar naturgasen att få ett eget marknadsbe- stämt pris, dvs. priset baseras på utbud och efterfrågan av naturgas (det bör poängteras att detta också är syftet med ett förhandlat tillträde). Denna utveckling har lett till lägre naturgaspriser. Det är därmed inte sagt att vi får en sådan prisbildning på en liten marknad som den svens- ka. Förutsättningarna ökar dock och förstärks av den marknadsutveck- ling som redovisats i avsnitt 8.1 och som pekar på att trycket från kom- mersiella krafter kommer att leda till en allt mer konkurrensutsatt mark- nad. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 283 
  
 Ett problem i detta avseende är dock att Sverige är en liten marknad. Det kan hävdas att det därför är mindre befogat att reglera tillträdet till marknaden. Naturliga monopol, oberoende av storlek, leder dock nor- malt inte till ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser. Detta är det främsta skälet för att reglera naturliga monopol, och i synnerhet tillträde till systemen och prissättning av transporttjänster (det senare diskuteras mer i detalj i avsnitt 10.3.6 om tariffer). I och för sig är det tänkbart att kunder vid ett förhandlat tillträde sluter sig samman för att utöva ett för- handlingstryck som så småningom leder till sänkta priser. Något sådant samarbete har dock tidigare inte inletts på den svenska marknaden, trots att rörledningslagen formellt sett gett utrymme för tillträde till systemet. Det bör vidare betonas att offentliggjorda tariffer inte heller är givna för all framtid, utan förändras successivt. 
 Ett alternativt sätt att i någon mån garantera tillträde till ledningarna skulle kunna vara att de ägs av staten. Vi ser dock, liksom på elområdet, inga skäl att skapa någon sådan organisation. Det är snarare väsentligt att kompetensuppbyggnad etc. kan tas till vara inom ramen för den nu- varande organisationen. 
 En mer väsentlig fråga är dock hur ett reglerat tillträde i praktiken kommer att påverka konkurrensen. För att skapa en genuin konkurrens på den svenska marknaden är det inte tillräckligt att enbart ge tillträde till systemet och öppna marknaden. Det måste också vara möjligt för svenska slutkunder och naturgasföretag att köpa naturgas från andra le- verantörer i t.ex. Tyskland och Danmark. Några fysiska hinder som be- gränsar transportmöjligheterna finns inte i dag, eftersom det finns ledig kapacitet i t.ex. det danska överföringssystemet. I praktiken kan det dock finnas vissa hinder som kan begränsa tillträdet till systemet i andra län- der. Svenska naturgasföretag är för närvarande beroende av tillgång till det danska systemet för transporter. Vi vet dock fortfarande inte vilken tillträdesform som Danmark kommer att välja. Det finns dock mycket som talar för att de väljer ett förhandlat tillträde. Huruvida detta leder till att ett tillträde försvåras för svenska naturgasföretag och berättigade kunder är svårt att bedöma. Det finns, som framgått ovan, rent allmänt en risk för att ett förhandlat tillträde leder till ökade kostnader och större osäkerhet, men att det skulle leda till diskriminering av svenska natur- gasföretag eller berättigade kunder är inte uppenbart. I så fall torde det även gälla stora naturgasföretag från länder med betydligt större natur- gaskonsumtion än den svenska, vilket sannolikt skulle leda till andra konsekvenser. Det förhållande att vi föreslagit ett reglerat tillträde kan vidare knappast påverka svenska berättigade kunders möjligheter till tillträde till de danska systemen. Enligt artikel 21 i direktivet skall med- lemsstaterna dessutom utse en behörig myndighet som skall lösa tvister 
  
 284  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 om förhandlingar och vägrat tillträde. Det finns också en möjlighet att överklaga enligt gemenskapsrätten. 
 Det är dock inte otänkbart att skilda tillträdesregler och definitioner av berättigade kunder mellan Sverige och t.ex. Danmark eller Tyskland kan leda till att svenska naturgasföretag eller kunder får svårt att agera i Danmark eller Tyskland, medan danska och tyska företag får lättare att agera i Sverige. På sikt, när de nuvarande take or  
 pay-kontrakten 
  löper ut, bör detta kunna leda till ökad konkurrens och sänkta gaspriser i Combs. På sikt är det inte heller uteslutet att olika former av utländska fö- retagskonstellationer etablerar sig i Sverige och att Vattenfall Naturgas AB:s inköpsmonopol upphör. Överföringsledningen i Sverige kommer dock att fortsätta att existera oberoende av detta. Enligt vår bedömning är frihandel ett effektivt medel för att bekämpa monopol och karteller som organiseras av inhemska producenter. Internationell konkurrens har visat sig vara en viktig del i det omvandlingstryck som pressar företagen att rationalisera verksamheten. Det kan också påpekas att redan hotet om utländsk konkurrens kan komma att påverka de inhemska naturgasföre- tagens beteenden. Vårt primära intresse är således inte att stärka de in- hemska naturgasföretagens konkurrensförmåga genom konkurrensbe- gränsande regler på den inhemska marknaden. En ytterligare bedöm- ningsgrund som bör vägas in i sammanhanget, är att vi i kapitel 5 har redovisat att det pågår en utredning om ytterligare en transportväg för naturgas mellan Tyskland, Sverige och Danmark. En sådan transportväg skulle förbättra förutsättningarna för en fungerande konkurrens och ra- dikalt minska svenska naturgasföretags och slutkunders beroende av det danska transportsystemet. Det är dock inte uteslutet att öppnandet av naturgasmarknaden leder till en bristande jämvikt gentemot andra länder. Det bör samtidigt påpekas att den svenska naturgasmarknaden för när- varande är mycket liten vid en internationell jämförelse. Den svenska konsumtionen motsvarar ca 0,2 procent av den europeiska, och är där- med betydligt mindre än enbart den årliga tillväxten av den europeiska marknaden. Intresset för marknadsinvesteringar på den svenska markna- den kan därför vara lågt. 
 Ett annat och liknande osäkerhetsmoment ligger i att den danska pro- duktionskapaciteten successivt minskar. Efter 2005 kommer den in- hemska produktionskapaciteten att falla successivt och 2010 kommer importbehovet att motsvara ca hälften av efterfrågan. En viktig slutsats av detta är att Sverige successivt måste söka andra importalternativ än Danmark. Det kommer därmed också i framtiden att bli viktigt att få tillgång till det danska systemet för transporter. Återigen är det dock en fråga om huruvida det svenska valet av tillträdesform har betydelse för svenska naturgasföretags eller slutkunders tillträde till det danska syste- met. Det kan också bli aktuellt med nya investeringar i gasinfrastruktur. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag 
  
 285 
  
 Byggs den ovan nämnda nya transportvägen till den europeiska konti- 
  
 nenten blir också bilden annorlunda. 
  
 En ytterligare osäkerhet i sammanhanget är, som framgått av kapitel 
  
 8, att Vattenfall Naturgas AB har transporträtten för 2 miljarder m  
 3  
 na- 
  
 turgas per år i det danska systemet och att denna rätt enligt avtalet upp- 
  
 hör först 2005. Huruvida detta är ett problem eller inte är beroende av 
  
 om det finns ledig kapacitet i det danska systemet. Finns det ledig kapa- 
  
 citet bör förhållandet med transporträtten inte föranleda några problem. 
  
 Om det däremot saknas ledig kapacitet är det inte otänkbart att de som 
  
 anges som berättigade kunder kan behöva förhandla med Vattenfall Na- 
  
 turgas AB om att köpa transporträtt av företaget. I det sistnämnda fallet 
  
 är det tänkbart att det skulle kunna uppstå en handel med transporträtter. 
  
 Det är dock inte uppenbart hur valet av t illträdesform till de svenska 
  
 naturgasledningarna skulle påverka detta. 
  
 Vi är vidare inte heller omedvetna om att det kan uppstå andra former 
  
 av problem om Sverige väljer ett annat system för tillträde än andra län- 
  
 der. Befintlig information, som redovisats i kapitel 9, tyder på att flera 
  
 länder är inriktade på att införa ett förhandlat tillträde. Om så blir fallet 
  
 kommer Sverige att ha en helt öppen prissättning på transporttjänster, 
  
 medan många andra länder inte har det. Därmed har naturgasbolag i 
  
 andra länder större kunskap om våra förutsättningar än vi har om deras, 
  
 vilket kan vara en nackdel för de svenska naturgasföretagen. Frågan är 
  
 dock vilken effekt detta får i praktiken. Naturgas som transporteras i de 
  
 svenska ledningarna kommer alltid att generera intäkter för ledningsäga- 
  
 ren, oberoende av vem som formellt åtar sig transporten eller vilken form 
  
 av tillträde som väljs. I andra länder har det visat sig lönsamt att endast 
  
 bedriva överföringsverksamhet. Om ledningsägaren t.ex. enbart står för 
  
 transporten, men inte själva försäljningen av naturgas, kan det dock upp- 
  
 stå problem om ledningsägaren har take or  
 pay-åtaganden. 
  Vi återkom- 
  
 mer till detta problem nedan. 
  
 I och för sig kan ett reglerat tillträde medföra ett minskat förhand- 
  
 lingsutrymme för bägge parter när det gäller nivån på transporttariffer- 
  
 na, men det finns knappast skäl att anta att det skulle få några betydelse- 
  
 fulla konsekvenser. Som framgått av kapitel 8 kan kostnaderna för över- 
  
 föring uppskattas till  
 10–20 
  procent av naturgaspriset. Därtill kommer 
  
 transportkostnader för distribution. Även om transportkostnaderna varie- 
  
 rar mellan olika typer av naturgasföretag, ligger således en del av för- 
  
 handlingsutrymmet i själva energipriset för naturgas. Liknande förhål- 
  
 landen råder på den svenska elmarknaden. Nättariffer fastställs av nät- 
  
 ägaren, medan energipriset är förhandlingsbart. Effekterna för utländska 
  
 leverantörer bör dessutom bli liknande dem för svenska naturgasföretag. 
  
 De utländska leverantörerna skall också 
  
 transportera naturgasen i den 
  
 286  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 svenska delen av överföringledningen mot offentliggjorda och ej påverk- bara tariffer. 
 Det finns, som redan framgått, inslag av osäkerhet i vår bedömning av tillträdesform till naturgasledningarna. Vi menar dock att valet av ett reglerat tillträde i större utsträckning underlättar framtida regelföränd- ringar än ett förhandlat tillträde. Väljs ett förhandlat tillträde finns det en uppenbar risk att många aktörer binder upp sig med långsiktiga kontrakt och därmed försvåras en senare övergång till ett reglerat tillträde. 
 Det finns emellertid flera osäkerhetsmoment som går att hantera ge- nom de undantagsregler som finns i naturgasmarknadsdirektivet. Ett så- dant moment är att vi har en begränsad infrastruktur på naturgasområdet och att en utveckling av denna infrastruktur skulle förbättra marknadens funktionssätt. Vi har tidigare pekat på att valet av tillträdesform kan på- verka incitamenten att bygga ut infrastrukturen för naturgas. Det går inte att bortse från att vårt förslag till reglerat tillträde kan komma att påverka investeringsbenägenheten negativt. Det finns en risk för att stora nya investeringar i naturgasinfrastruktur inte blir lönsamma i den typ av konkurrensutsatt marknad som kan tänkas uppstå när gasmarknadsdi- rektivet genomförs. I direktivet och i vårt förslag till lagstiftning finns emellertid ett undantag som införts för att uppmuntra investeringar i geografiskt begränsade områden som inte tidigare varit försörjda med naturgas. Innebörden är att tredje part under en begränsad tid inte ges tillträde till systemet. Den närmare utformningen av förslaget redovisas i avsnitt 10.3.5. 
 Ett annat osäkerhetsmoment är hur naturgasföretags lönsamhet kan komma att påverkas genom att de är uppbu ndna av långsiktiga take or  
 pay-åtaganden. 
  Sådana åtaganden kan, som framgått av kapitel 8, leda till stora förluster om ledningarna öppnas för tillträde. Samtidigt har det framgått att det under vissa premisser är möjligt att omförhandla kon- trakten. Det är också sannolikt att det växer fram andra typer av kon- traktsformer vid en mer konkurrensutsatt marknad. Utredningen är dock medveten om att ett tillträde till ledningarna kan åsamka naturgasföretag förluster på grund av take or  
 pay-åtaganden. 
  Vi föreslår därför, i enlig- het med direktivet, att naturgasföretag i sådana fall, efter ansökan hos berörd myndighet, kan få ett tillfälligt undantag från att ge tillträde till ledningarna. Den närmare regleringen av detta förfarande redovisas i av- snitt 10.3.5. 
 Enligt utredningens bedömning bör rätten till tillträde inte vara ovill- korlig. Naturgasföretag bör få vägra tillträde till naturgasledningar på grund av bristande kapacitet. Sverige bör dock, i enlighet med direktivet, få vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det naturgasföretag som vägrar tillträde till systemet på grund av bristande kapacitet eller otillräcklig anslutning, genomför nödvändiga förbättringar så långt detta 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 287 
  
 är ekonomiskt försvarbart, eller när en potentiell kund är villig att betala för det. 
  
 10.3.2 
  
 Transport av naturgas för annans räkning 
  
 Förslag  
 : Den som äger naturgasledning skall vara skyldig att på skä- liga villkor transportera naturgas för berättigade kunders räkning. Från och med den 1 januari 2006 anses alla kunder som berättigade. 
 Det reglerade tillträdet förutsätter enligt vår mening att säljare och köpa- re får tillgång till de naturgasledningar som behövs för leveranserna. Därför skall den som äger naturgasledning (i fortsättningen benämnd ledningsägare) vara skyldig att på skäliga villkor transportera naturgas för berättigade kunders räkning. Skyldigheten att transportera naturgas för annans räkning är en bärande princip för att få ökad konkurrens på naturgasmarknaden. Med transport avses transport av naturgas för be- rättigade kunders räkning från införselpunkten i Sverige till slutkund. Transporter sker i överförings- och distributionsledningar. Med överfö- ringsledning avses naturgasledning belägen fram till mät- och reglersta- tion  
 (MR-station). 
  Med distributionsledning avses naturgasledning belä- gen från och med  
 MR-station. 
  
 Skyldigheten att transportera naturgas för annans räkning gäller in- ledningsvis enbart för vissa större berättigade kunder. Dessa berättigade kunder definieras i avsnitt 10.3.4 och där motiveras också vårt ställ- ningstagande närmare. Från och med den 1 januari 2006 anses alla kun- der som berättigade och alla kunder kan därmed fritt välja leverantör. 
 Transporten av naturgas skall ske på skäliga villkor. Som exempel på villkor kan nämnas pris och betalningsvillkor, avtalstid och uppsägning, avbrott och avstängning. Frågor om transporttariffers skälighet behand- las närmare i avsnitt 10.3.6. 
  
 288  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.3.3 
  
 Anslutning till naturgasledningar 
  
 Förslag  
 : Den som äger naturgasledning är, om det inte finns särskilda skäl, skyldig att på skäliga villkor ansluta berättigade kunders natur- gasledningar. Från och med den 1 januari 2006 anses alla kunder som berättigade. 
 Tvister om ledningsägares skyldigheter prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 
 För att åstadkomma en naturgasmarknad i konkurrens är det enligt vår mening inte tillräckligt att enbart låta naturgasledningarna bli tillgängli- ga för de berättigade kunderna. En förutsättning för att kunna leverera och ta emot naturgas är dessutom att kunden måste vara ansluten till en naturgasledning. Någon skyldighet att ansluta andras ledningar förelig- ger inte i dag. Därför bör ledningsägaren vara skyldig att ansluta natur- gasledningar. 
 Skyldigheten att ansluta annans ledning bör inledningsvis enbart gälla vissa större berättigade kunder (dessa definieras i avsnitt 10.3.4). Från och med den 1 januari 2006 anses alla kunder som berättigade. 
 I huvudsak är det två kategorier av berättigade kunder som i prakti- Mcintosh kan begära anslutning till en naturgasledning. Den ena kategorin är en naturgaskonsument som vill ta ut naturgas från en ledning. Den andra kategorin är en annan ledningsägare som vill ansluta sin ledning till en annan ledning. 
 Med anslutning avses inte bara nyanslutning, utan också återinkopp- ling av befintlig naturgasledning och höjning av avtalad kapacitet. 
 Ledningsägare får en betydelsefull roll genom att de skall transporte- ra naturgas som har avtalats mellan säljare och köpare. Skäligheten i ledningsägarens villkor och tjänster får därför stor betydelse för konkur- rensen inom naturgashandeln. Det är därför viktigt att precisera innebör- den i vad som skall anses som skäligt. 
 Huvudregeln är, som framgått ovan, att ledningsägare är skyldiga att på skäliga villkor ansluta berättigade kunders naturgasledningar. 
 Skyldigheten att ansluta en berättigad kund bör gälla endast om det finns ledig kapacitet. Om det inte finns ledig kapacitet bör därför led- ningsägaren befrias från sina skyldigheter i nödvändig utsträckning. 
 I samband med att ledningsägaren prövar en begäran om anslutning tar denne ställning till om naturgasledningen har kapacitet att klara de transporter som blir möjliga med den begärda anslutningen. När en an- slutning väl har accepterats av ledningsägaren kan denne inte därefter hävda kapacitetsproblem till följd av anslutningen. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 289 
  
 De ökade möjligheterna att fritt välja leverantör medför inte i sig att nya kapacitetsproblem uppstår. Enbart byte av leverantör bör därför inte kunna åberopas som skäl för att vägra en begärd anslutning. Frågan om det finns ledig kapacitet är således aktuell främst vid anslutningstillfället. 
 Undantag från anslutningsskyldigheten bör, om det finns särskilda skäl, kunna beviljas av den myndighet som regeringen bestämmer. En sådan prövning kan avse skäligheten i ledningsägarens vägran eller vill- kor för att utföra den begärda tjänsten. 
 De tekniska förutsättningarna vid anslutningen är en annan viktig or- sak till undantag från anslutningsskyldigheten. Den naturgasledning som skall anslutas måste tekniskt vara anpassad till det befintliga systemet. Det kan inte vara en uppgift för ledningsägaren att göra extraordinära investeringar för att en kund skall kunna anslutas till hans ledning. 
 Det är inte endast skyldigheten att ansluta naturgasledningar som bör prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Villkoren för an- slutning skall vara skäliga. Sådana villkor kan gälla anslutningsavgiftens storlek, men också andra krav som ledningsägaren ställer för att ansluta en berättigad kund. 
 Som framgått ovan föreslår vi att ledningsägare inledningsvis endast skall vara skyldiga att ansluta vissa större berättigade kunder. För övri- ga kategorier av kunder föreligger anslutningsskyldighet först från och med den 1 januari 2006. Dessa omfattas därmed inte inledningsvis av de villkor som angetts ovan. Vårt förslag leder således fram till att det un- der en relativt kort tidsperiod skapas två kategorier av kunder som age- rar på olika typer av marknader; en konkurrensutsatt marknad och en marknad med starka inslag av monopol. Det är därför viktigt att till- synsmyndigheten även allmänt följer utvecklingen fram till och med 2005 vad gäller anslutningsavgifter etc. på den sistnämnda marknaden. 
  
 290  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.3.4 
  
 Berättigade kunder 
  
 Förslag  
 : Ledningsägare är på skäliga villkor skyldig att för följande berättigade kunder ansluta ledningar samt transportera naturgas. 
  
 1. 
  
 Den som äger naturgasledning och som transporterar eller försäl- jer naturgas till fler än en kund. 
  
 2. 
  
 Kunder som har naturgaseldad kraftproduktion. 
  
 3. 
  
 Övriga slutförbrukare som förbrukar mer än fem miljoner kubik- meter naturgas per år och förbrukningsställe. 
  
 Från och med den 1 januari 2006 anses alla kunder som berättigade. 
 Huvuduppgiften för utredningen är, som tidigare framgått, att skapa för- utsättningar för en effektiv konkurrens på den svenska naturgasmarkna- den. Ur konsumentsynpunkt är det, enligt vår bedömning, naturligt att öppna marknaden så snabbt som möjligt. Det finns risk för att en ofull- ständig marknadsöppning leder till snedvridningar och konkurrensbe- gränsningar. 
 En allt för snabb öppning kan dock leda till olika former av problem. Det krävs t.ex. en viss övergångsperiod för att utveckla tariffer och lösa andra typer av administrativa problem. Vi har därför inledningsvis valt att begränsa oss till vissa större kundgr upper. 
 Inledningsvis har vi valt att ange ledningsägare som transporterar el- ler försäljer naturgas till fler än en kund som berättigade kunder. Orsa- ken till att vi valt denna grupp är i viss mån en formalitet, eftersom det i direktivet anges att distributionsföretag skall ha behörighet att ingå avtal om naturgas för den volym naturgas som förbrukas av de av deras kun- der som anges som berättigade inom deras distributionssystem, för att kunna försörja dessa kunder. Med distributionsföretag avses enligt vår definition den som äger naturgasledning belägen från och med MR- station och som transporterar eller försäljer naturgas till kunder. Det fö- refaller mot denna bakgrund även vara motiverat att som berättigad kund ange den som äger naturgasledning belägen fram till  
 MR-station 
  och som transporterar eller försäljer naturgas till kunder, dvs. överfö- ringsföretag. 
 En viktigare aspekt när det gäller distributionsföretag är dock den analys som redovisats i kapitel 8 och som pekar på att den ekonomiska effektiviteten är låg i många europeiska distributionsföretag. En väg att öka effektiviteten är att betrakta dessa som berättigade kunder och ge dem tillträde till överföringsledningarna. Företagen får då en möjlighet att välja leverantör och de blir därmed inte lika bundna till överförings- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 291 
  
 företaget som tidigare. Effekten bör bli lägre priser för distributionsfö- retagen. Dessa sänkta priser tillfaller inte enbart distributionsföretagen utan även deras kunder, eftersom distributionsledningarna öppnas för konkurrens för berättigade kunder. Innebörden av vårt förslag är inte att en ledningsägare utan vidare kan bedriva t.ex. distribution av naturgas. Sådan verksamhet skall ske i överensstämmelse med bl.a. de föreskrifter som utfärdas av Sprängämnesinspektionen. 
 En annan grupp är naturgaskunder som har naturgaseldad kraftpro- duktion. Naturgaskunder som i dag har kraftproduktion har samtidigt också värmeproduktion. Kunder med naturgaseldad kraftproduktion skall, som framgått ovan, anses vara berättigade kunder. Det innebär att, oavsett årlig produktionsvolym, alla kunder med en naturgasbaserad el- kraftproduktion kommer att vara berättigade kunder. De på detta sätt be- rättigade kunderna blir samtidigt berättigade till tillträde för hela sin naturgasanvändning, dvs. både för el- och värmeproduktion. Detta kan få konsekvenser för dagens leverantörer som ofta inte har samma typ av take or  
 pay-kontrakt 
  med sina kunder som de har med sin naturgasleve- rantör, vilket kan leda till att dagens leverantör riskerar att inte få av- sättning för sina kontrakterade naturgasinköp. Av naturgasmarknadsdi- rektivet framgår att en medlemsstat, för att värna om jämvikten på el- marknaden, får införa ett tröskelvärde som inte får överstiga det som an- ges för andra slutförbrukare, för att kraftvärmeproducenter skall anses vara berättigade kunder. Den el som produceras i naturgaseldade kraft- värmeanläggningar uppgår dock endast till mindre än en procent av den totala elproduktionen, varför det enligt vår bedömning inte föreligger nå- gon risk för att naturgasbaserad kraft skulle störa jämvikten på den svenska elmarknaden. 
 Den tredje gruppen är övriga slutförbrukare som anges i naturgas- marknadsdirektivet. Enligt vår bedömning bör gränsen för förbrukad volym sättas relativt lågt för att få en snabb öppning av marknaden. Vi föreslår därför att övriga slutförbrukare som förbrukar mer än fem mil- joner kubikmeter naturgas per år och förbrukningsställe inledningsvis skall anses som berättigade kunder. 
 Det kan på förhand vara svårt att avgöra vilken volym kunden kom- mer att förbruka under året och därmed om kunden skall betraktas som berättigad kund eller inte. Enligt vår uppfattning skall bedömningen ba- seras på den kontrakterade volymen. En slutförbrukare som under året sluter kontrakt på mer än fem miljoner kubikmeter naturgas skall vid la- gens ikraftträdande betraktas som en berättigad kund. 
 Kravet på att en slutförbrukare skall förbruka mer än fem miljoner kubikmeter naturgas per år och förbrukningsställe innebär att t.ex. ett företag med verksamhet på fem olika orter åtminstone på en av dessa 
  
 292  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 orter skall uppnå fem m iljoner kubikmeter naturgas per år för att anses som berättigad kund. 
 Enligt vår bedömning bör marknaden öppnas för samtliga kunder den 1 januari 2006, dvs. ledningsägare skall då vara skyldiga att på skäliga 
 villkor ansluta andras naturgasledningar och transportera naturgas för annans räkning. Vårt förslag leder, som framgått av kapitel 8, till en öppning av marknaden som motsvarar ca 60 procent av den totala årliga gasförbrukningen när lagen träder i kraft. Efter drygt fem år öppnas så- ledes marknaden fullständigt. 
 Vi är medvetna om att den snabba och kraftiga marknadsöppningen kan leda till ekonomiska förluster för ledningsägarna. Det är främst de svenska distributionsföretagen som kan drabbas negativt i konkurrens- hänseende. Deras möjligheter att konkurrera om de kunder som inled- ningsvis anses som berättigade kan försämras på grund av att naturgas endast kan importeras till Sverige genom överföringsledningar i Dan- mark. Orsaken är framför allt den transporträtt på 2 miljarder m  
 3  
 natur- gas per år som Vattenfall Naturgas AB har i det danska systemet och som i praktiken utgör ett importmonopol (ett liknande problem är att den överföringsledning som ägs av Vattenfall Naturgas AB delvis är belägen på danskt territorium). Transporträtten, som närmare redovisats i avsnitt 8.4.2, kan försvåra för de svenska distributörerna att teckna avtal med andra leverantörer. Det finns då en risk för att distributörerna förlorar kunder eftersom de inte kan erbjuda alternativa naturgasleveranser eller priser. Eftersom distributörerna är uppbu ndna av take or  
 pay-avtal 
  kan de i sådana fall drabbas av ekonomiska förluster. Take or  
 pay-avtalen 
  löper ut under perioden  
 2001–2005 
  och Vattenfall Naturgas AB:s trans- porträtt på 2 miljarder m  
 3  
 naturgas per år upphör under 2005. Problemet är dock i hög grad beroende på om det finns ledig kapacitet i det danska systemet. Finns det ledig kapacitet bör förhållandet med transporträtten inte föranleda några större problem. Om det däremot saknas kapacitet är det tänkbart att distributionsföretagen kan behöva förhandla med Vatten- fall Naturgas AB om att köpa transporträtt. Oberoende av detta är ut- redningens huvuduppgift, som tidigare framgått, att skapa förutsättning- ar för effektiv konkurrens på den svenska naturgasmarknaden. Vattenfall Naturgas AB har, och torde få, en dominerande ställning vad gäller im- port av naturgas till Sverige. Konkurrenslagen (1993:20) innehåller för- bud mot missbruk av dominerande marknadsställning. Utredningen för- utsätter att Konkurrensverket i detta avseende följer utvecklingen på naturgasmarknaden. 
 Som framgår av avsnitt 10.3.5 har vidare ett naturgasföretag som rå- kar ut för, eller befarar att att råka ut för, allvarliga ekonomiska och fi- nansiella svårigheter på grund av take or  
 pay-åtaganden 
  möjlighet att ansöka om ett tillfälligt undantag från tillträde till systemet. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 293 
  
 Det är dock inte möjligt att förutse alla konsekvenser av vårt förslag till marknadsöppning. Den myndighet som regeringen bestämmer bör därför när kontrakten börjar löpa ut analysera effekterna av den före- slagna marknadsöppningen och lämna förslag till regeringen huruvida öppningstakten bör förändras. Ett sådant förslag bör lämnas den 1 juli 2003. 
 Den inledande indelningen av marknaden i berättigade och icke be- rättigade kunder leder definitionsmässigt till att vi under en relativt kort period får en marknad med konkurrens och en marknad med kvarstående starka inslag av monopol. I princip är det enbart ca 30 större kunder som inledningsvis kan utnyttja den ökande konkurrensen, medan t.ex. hus- hållssektorn ställs utanför fram till 2006. I ett sådant läge är, som fram- gått av kapitel 8, risken för korssubventionering större vid försäljning av naturgas till stora kunder än vid försäljning till t.ex. hushållen, beroende på en betydligt hårdare konkurrens i det förstnämnda fallet än i det sist- nämnda. Detta kan också innebära en press uppåt av priserna för de konsumentgrupper som inte i praktiken kan köpa naturgas i konkurrens mellan olika leverantörer. I avsnittet om särredovisning redovisar vi dock förslag som kan motverka och öka kontrollen av eventuella inslag av korssubventionering. Det bör också betonas att den alternativkostnads- prissättning som tillämpas på naturgasmarknaden, tillsammans med möjligheten att välja andra energialternativ, gör att naturgasföretagen ändå kommer att vara utsatta för viss konkurrens. 
 En viktig fråga är om en naturgasleverantör skall åläggas leverans- skyldighet. För närvarande saknas sådana bestämmelser som reglerar förhållandet mellan naturgasleverantör och naturgasanvändare. I ellagen finns bestämmelser om att en elleverantör är skyldig att fortsätta leverera el tills leveransskyldigheten upphör. Leveransskyldigheten upphör om abonnemanget upphör, om en annan elleverantör tar över leveransen el- ler om överföringen av el får avbrytas på grund av att elanvändaren har försummat sina skyldigheter gentemot elleverantörer. Enligt vår bedöm- ning är dock inte naturgasmarknaden av den karaktären att leveransskyl- digheten behöver lagregleras. Den bör som hittills regleras i avtal mellan leverantör och kund. 
  
 294  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.3.5 
  
 Undantag 
  
 Geografiskt avgränsat område 
  
 Förslag  
 : Om införandet av naturgaslagen skulle orsaka allvarliga problem inom ett geografiskt begränsat område, i synnerhet när det gäller att utveckla infrastrukturen för överföring och underlätta in- vesteringar i denna, kan regeringen eller den myndighet som regering- en bestämmer ansöka hos kommissionen om ett tillfälligt undantag från reglerna om marknadsöppning. 
 I avsnitt 10.3.1 har vi pekat på att investeringsbenägenheten skulle kun- na komma att påverkas negativt om marknaden öppnas. Stora nya in- vesteringar i naturgasinfrastruktur riskerar att inte bli lönsamma om marknaden öppnas alltför snabbt. För att uppmunta nya investeringar i områden som inte tidigare varit försörjda med naturgas innehåller natur- gasmarknadsdirektivet därför ett undantag från reglerna om mark- nadsöppning. Enligt vår bedömning är det väsentligt att denna möjlighet finns, inte minst mot bakgrund av de studier om förutsättningarna för en utbyggd naturgasmarknad i Sverige som redovisats i kapitel 5. 
 Av naturgasmarknadsdirektivet framgår att kommissionen kan bevilja undantag med beaktande särskilt av följande kriterier: 
  
 Behovet av investeringar i infrastrukturen som inte skulle vara eko- nomiskt lönsamma att genomföra på en konkurrensutsatt marknad. 
  
 Nivån på och avkastningsmöjligheterna för de investeringar som krävs. 
  
 Gassystemets storlek och utvecklingsnivå i det berörda området. 
  
 Utsikterna för den berörda gasmarknaden. 
  
 Det berörda områdets eller den berörda geografiska regionens ut- bredning och beskaffenhet. 
  
 Socioekonomiska och demografiska faktorer. 
  
 Enligt direktivet får undantag endast medges om ingen infrastruktur för gas har anlagts i detta område, eller om sådan har anlagts för mindre än tio år sedan. Det tillfälliga undantaget får inte utsträckas till längre än tio år efter det att naturgas först levererades till området. 
 Enligt utredningens bedömning finns det dock skäl att analysera ef- fekterna av ett undantag innan ett sådant begärs. Det kan vara motiverat att genom t.ex. informationsinsatser eller andra medel motverka kon- traktsformer som innebär att kunder binds av mycket långsiktiga åtagan- den. Det finns annars en risk för att den tillfälliga undantagsregeln leder 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 295 
  
 till att den svenska naturgasmarknaden, vid en eventuell utbyggnad, Banks lång tid kommer att bestå av ett antal regionala monopolmarknader. 
 Enligt vår bedömning är det dock mycket viktigt att möjligheten till undantag för ett geografiskt avgränsat område finns. Det kan bidra till att marknaden utvecklas, vilket är viktigt för att kunna få till stånd en ökad konkurrens. 
 Take or  
 pay-kontrakt 
  
 Förslag  
 : Ett naturgasföretag som får, eller kan antas få, allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av långsiktiga åta- ganden som har godkänts i ett eller flera avtal om köp av naturgas, kan ansöka hos regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer om ett tillfälligt undantag från bestämmelserna i 3 kap. 1 och 3 §§ i naturgaslagen. 
 Ansökan om tillfälligt undantag lämnas in till den myndighet som regeringen bestämmer. Ansökan skall göras utan dröjsmål senast efter det att anslutning av naturgasledning eller transport av naturgas har vägrats. 
 Vi har tidigare redovisat att naturgasföretagen på den svenska natur- gasmarknaden är bundna av traditionella och långsiktiga take or pay- åtaganden. Den återstående löptiden på dessa kontrakt är visserligen re- lativt begränsad. Vattenfall Naturgas AB:s importavtal med DONG Naturgas A/S löper exempelvis ut 2003, 2006 och 2010. S ydgas AB:s kontrakt med Vattenfall Naturgas AB löper ut under perioden 2001– 2005. Trots den begränsade återstående löptiden kan dock sådana åta- ganden leda till stora förluster om ledningarna öppnas för tillträde. För att undvika att naturgasföretag råkar ut för allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter ger naturgasmarknadsdirektivet därför en möjlig- het att ansöka om ett tillfälligt undantag från reglerna om tillträde till ledningarna. 
 Om rimliga alternativa lösningar inte är tillgängliga, och med beak- tande av bestämmelserna i naturgasmarknadsdirektivets artikel 25.3 (se nedan), får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att medge undantag. Beslut om att bevilja undantag skall utan dröjsmål anmälas till kommissionen. Inom fyra veckor efter mottagandet av denna anmälan kan kommissionen begära att beslutet om undantag skall ändras eller upphävas. 
  
 296  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 Vid beslut om undantag skall medlemsstaten eller den utsedda behö- riga myndigheten samt kommissionen särskilt ta hänsyn till följande kri- terier: 
  
 Målet att uppnå en konkurrensutsatt gasmarknad. 
  
 Behovet av att fullgöra allmännyttiga tjänster och att säkerställa för- sörjningstryggheten. 
  
 Naturgasföretagets ställning på gasmarknaden och det faktiska kon- kurrensläget på denna marknad. 
  
 Hur allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter naturgas- och överföringsföretagen eller berättigade kunder råkar ut för. 
  
 Undertecknadedatum och villkor i det aktuella avtalet, eller de aktu- ella avtalen, inbegripet i vilken utsträckning förändringar på markna- den beaktas. 
  
 De ansträngningar som gjorts för att lösa problemet. 
  
 I vilken mån företaget, när det godtog take or  
  
 pay-åtagandena 
  i fråga, rimligen kunde ha förutsett att allvarliga problem troligen skulle upp- stå med anledning av bestämmelserna i detta direktiv. 
  
 I hur hög grad systemet är anslutet till andra system samt i vilken mån dessa system är driftkompatibla. 
  
 De effekter ett beviljande av ett undantag skulle få på den korrekta tillämpningen av detta direktiv avseende en väl fungerande inre marknad för naturgas. 
  
 Av naturgasmarknadsdirektivet framgår att ett beslut om ansökan om undantag för take or  
 pay-avtal 
  som ingåtts innan direktivet trädde i kraft inte bör leda till en situation där det är omöjligt att finna alternativ eko- nomiskt lönsam avsättning. Allvarliga problem skall i vilket fall som helst inte anses föreligga om försäljningen av naturgas inte faller under nivån för minimiköpgarantierna i take or  
 pay-avtal 
  om köp av naturgas, eller om det ifrågavarande take or  
 pay-avtalet 
  kan anpassas, eller om naturgasföretaget kan finna alternativa avsättningsmöjligheter. 
 Enligt utredningens bedömning är det inte rimligt att i naturgaslagen specificera alla de tänkbara kriterier som bör beaktas vid ett beslut om undantag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör besluta i dessa ärenden. Utredningen vill dock framhäva värdet av stabila spelregler. Regelförändringar som inte kan förutses bör inte leda till avsevärda företagsekonomiska konsekvenser. Kontrakt som slöts in- nan naturgasmarknadsdirektivet var aktuellt bör därför enligt vår upp- fattning behandlas förmånligt. Det är dock viktigt att eventuella undan- tag som beviljas tidsbegränsas så att marknadens aktörer ges klarhet om vilka spelregler som kommer att gälla. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 297 
  
 10.3.6 
  
 Transporttariffer 
  
 Allmänt om transporttariffer 
  
 Förslag  
 : Transporttariffer för transport av naturgas skall utformas så, att en berättigad kund som betalar avgift för att vara ansluten har rätt att använda andras naturgasledningar. 
 Transporttariffer för transport av naturgas skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. 
 Ökad konkurrens på naturgasmarknaden kommer sannolikt att leda till att handeln med naturgas förändras jämfört med i dag. Möjligheten för berättigade kunder att kunna teckna kontrakt med annan än den som äger naturgasledningar kommer att medföra stora förändringar för köpare och säljare på naturgasmarknaden. Andra typer av aktörer än dagens, t.ex. mäklare, kommer att träda in på marknaden. Nya kontraktsformer kom- mer att växa fram som bl.a. möjliggör vidareförsäljning av naturgas. Ett tariffsystem måste mot denna bakgrund utformas så att det uppfyller de krav som ställs på en konkurrensutsatt naturgasmarknad med kontrakts- frihet. En viktig förutsättning är att det skall vara enkelt att köpa och sälja naturgas med olika typer av kontrakt och att olika aktörer skall ha denna möjlighet. Det skall därför räcka för en berättigad kund att vara ansluten till en punkt på ledningen för att man skall ha rätt att mot of- fentliggjord tariff använda andras naturgasledningar. 
 En berättigad kund som är ansluten till en distributionsledning betalar sin transporttariff till ägaren av distributionsledningen. I den del av tarif- fen som avser avgift för transport av naturgas bör ingå hela kostnaden för transporten inom landet. Den berättigade slutkunden betalar således hela transportkostnaden för den beställda naturgasvolymen. 
 Väl fungerande tariffsystem kan, som framgått av kapitel 8, vara mycket komplicerade att konstruera och effekterna är i många fall svåra att bedöma. Den diskussion som förts i kapitel 8 visar med all tydlighet att det är mycket svårt att dra några bestämda slutsatser av hur t.ex. in- förandet av offentliggjorda tariffer skulle påverka naturgasmarknaden i Sverige. 
 Det är mot denna bakgrund vanligt att det enbart ställs vissa gene- rella krav på tariffernas utformning och att den närmare konstruktionen blir en uppgift för marknaden, så är fallet med t.ex. ellagen. 
 Vi delar denna princip för tariffernas utformning och anser att det inte är en uppgift för statsmakterna att meddela detaljerade föreskrifter om vilka tariffer som skall tillämpas av naturgasföretagen. Den närmare utformningen av tarifferna är en fråga för ledningsföretagen. 
  
 298  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 Som framgått av kapitel 8 kan det dock vara lämpligt att statsmak- terna anger vissa allmänna riktlinjer för utformningen av tariffsystem. 
 Enligt vår bedömning bör det i naturgaslagen föreskrivas att trans- porttariffer skall vara skäliga och utformas på sakliga grunder. Till- synsmyndigheten bör få i uppgift att i sin tillsyn bedöma om transportta- riffer och övriga villkor för transporttjänster är skäliga och utformade på sakliga grunder (anslutningsavgifter har berörts i avsnitt 10.3.3). Be- greppet saklig grund innebär att transporttarifferna skall vara objektiva och  
 icke-diskriminerande. 
  Kunder bör dock få indelas i grupper efter kostnadsbild. Kunder inom samma kundkategori skall däremot ha sam- ma principutformning av transporttariffen. 
 När det gäller skäligheten är konsumentintresset den viktigaste fak- torn vid bedömningen enligt ellagen (prop. 1996/97:136). Härmed avses elanvändarnas intresse av låga och stabila nättariffer. Under normala förhållanden kan det ofta bli den enda faktorn som beaktas. Vid mer spe- ciella förhållanden måste dock även andra omständigheter tillåtas inver- ka på skälighetsbedömningen. En sådan faktor är kravet på en rimlig av- kastning i nätverksamheten. Omständigheterna i det enskilda fallet får då avgöra vilken tyngd dessa faktorer skall få vid skälighetsbedömningen. 
 Det förslag vi lagt om berättigade kunder avser dock inte inlednings- vis fysiska personer utan företag. Det är därför inte motiverat att göra en skälighetsbedömning utifrån konsumentintresset. De berättigade kunder- na är också av en sådan storlek att de inte kan förväntas komma i un- derläge vid förhandlingar med ledningsföretagen. Enligt vår uppfattning bör en skälighetsbedömning i stället göras utifrån överförings- och dist- ributionsföretagens avkastning.  
 Transport-tarifferna 
  bör ge sådana in- täkter att verksamheten ger en rimlig avkastning på den del som avser transporttjänster. Utredningen är, som framgått av kapitel 8, medveten om att det är svårt att fastställa vad som är en rimlig eller normal vinst och att det är svårt att förena avkastnings- och incitamentskrav. De me- toder och analyser som Statens energimyndighet tillämpar på elområdet bör dock vara användbara även på naturgasmarknaden. En viktig aspekt är att analysera kostnadsutvecklingen och vilka kostnader som ingår i verksamheten. En annan viktig aspekt är att transportverksamheten inte utnyttjas för att subventionera annan verksamhet, s.k. korssubventione- ring (se avsnitt 10.4). Tillsynsmyndigheten bör analysera om det krävs en annan skälighetsbedömning när alla kunder blir berättigade den 1 ja- nuari 2006. 
 Transporttarifferna bör så långt det är praktiskt möjligt avspegla de fysiska flödena i ledningarna. Detta är en förutsättning för att tariffen skall ge korrekta samhällsekonomiska styrsignaler till aktörerna, dvs. såväl till leverantörer som konsumenter. En princip för utformningen av transporttariffer bör också vara att den som förorsakar kostnader för 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag 
  
 299 
  
 ledningsägaren också skall betala för detta. Denna princip innebär att ta- 
  
 rifferna bör vara kostnadsriktiga för varje kundkategori. Vårt förslag in- 
  
 nebär att transporttarifferna kan, men inte behöver, vara lägesberoende. 
  
 Förslaget ger därmed aktörerna på naturgasmarknaden en stor frihet att 
  
 utforma tarifferna. Det bör t.ex. vara möjligt att använda sig av lägesbe- 
  
 roende tariffer för transport i överföringsledning och icke lägesberoende 
  
 tariffer för transport i distributionsledning. 
  
 Det främsta skälet till den ovan diskuterade principen är den begrän- 
  
 sade marknaden i Sverige med ett, åtminstone inledningsvis, fåtal aktörer 
  
 och att vi inte, som på elområdet, föreslår koncession för område. En 
  
 utjämning av transportkostnaderna på en sådan begränsad marknad som 
  
 den svenska skulle kunna leda till betydande samhällsekonomiska kost- 
  
 nader. Det bör också nämnas att transporttarifferna vanligtvis är upp- 
  
 byggda med en fast och en rörlig priskomponent. Vanligtvis är den fasta 
  
 komponenten relativt stor, varför de lägesberoende effekterna kan bli 
  
 relativt små. 
  
 Huvudsyftet med vårt förslag om reglerat tillträde är att skapa förut- 
  
 sättningar för en effektiv konkurrens på naturgasmarknaden. Enligt vår 
  
 bedömning utgör ett reglerat system en garanti för tillträde till naturgas- 
  
 ledningarna, vilket är en förutsättning för att öka konkurrensen. Det är 
  
 dock möjligt för ledningsägaren att ställa sådana villkor att tillträdet i 
  
 praktiken omintetgörs. Tillsynsmyndigheten bör därför följa utveckling- 
  
 en av transporttariffer och övriga villkor för transporttjänster. 
  
 Med dagens system är det ledningsägaren som säljer naturgasen till 
  
 kunden. I det nya systemet kommer den berättigade kunden att ha två 
  
 avtalsförhållanden, dels med ledningsägaren avseende  
 transport-tjänster, 
  
 dels med naturgassäljaren avseende naturgasleveranser. Dessa förhållan- 
  
 den bör också avspeglas vid kundens betalning, dvs. de bägge tjänsterna 
  
 bör vara åtskilda vid faktureringen. Detta gäller naturligtvis också om 
  
 det är ledningsägaren som säljer gasen. 
  
 Utredningen har vid ett flertal tillfällen pekat på att den tillfälliga 
  
 uppdelningen i berättigade kunder och övriga kunder kan leda till sned- 
  
 vridningar och konkurrensbegränsningar. Ungefär 14 000 hushåll får 
  
 t.ex. möjlighet att välja leverantör först den 1 januari 2006. Vi har dock 
  
 redan tidigare pekat på att den alternativkostnadsprissättning som till- 
  
 lämpas på naturgasmarknaden gör att distributörerna ändå kommer att 
  
 vara utsatta för konkurrens. Dessa kunder är också relativt priskänsliga 
  
 och har goda möjligheter att byta till andra bränslealternativ. Dessa för- 
  
 hållanden medför enligt vår bedömning att det inte inledningsvis behövs 
  
 någon reglering av transporttarifferna för icke berättigade kunder. Det 
  
 bör dock vara en uppgift för t 
  
 illsynsmyndigheten att följa att de nya för- 
  
 hållandena på naturgasmarknaden inte leder till försämrade villkor för de kunder som inte direkt ges tillträde till naturgasledningarna. 
  
 300  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 Offentliggörande av tariffer 
  
 Förslag  
 : Ledningsägare skall vara skyldiga att offentliggöra sina transporttariffer och andra villkor för att utnyttja systemet. Skyldig- heten att offentliggöra transporttariffen bör endast avse den del av ta- riffen som avser avgifter och andra villkor för transport av naturgas. Denna skyldighet bör inledningsvis endast gälla för de kunder som från och med den 10 augusti 2000 anses som berättigade kunder. Från och med den 1 januari 2006 bör denna skyldighet gälla tariffer och andra villkor för samtliga kunder. 
 Ledningsägare skall på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om sin transporttariff. Uppgiften skall innehålla en upplys- ning om möjligheten att begära prövning hos den myndighet som re- geringen bestämmer. 
 Närmare föreskrifter om offentliggörande av transporttariffer meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. 
 De berättigade kunderna skall, enligt det reglerade tillträdet, ha rätt till tillträde till naturgasledningar på grundval av offentliggjorda tariffer och andra villkor för att utnyttja systemet. Det bör därför införas en skyldig- het för ledningsägare att offentliggöra sin transporttariff och andra vill- kor för att utnyttja systemet. Skyldigheten att offentliggöra transportta- riffen bör endast avse den del av tariffen som avser avgifter och andra villkor för transport av naturgas. Det torde vara svårt att i förväg ange kostnaden för ny anslutning eftersom kostnaden varierar från fall till fall. 
 Enligt vår bedömning bör kravet på offentliggjorda tariffer inled- ningsvis endast avse de kunder som från och med den 10 augusti 2000 anses som berättigade kunder. Från och med den 1 januari 2006 bör denna skyldighet gälla tariffer och andra villkor för samtliga kunder. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör be- myndigas att meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av tarif- fer. 
 Mätning och avläsning 
  
 Förslag  
 : Ledningsägare skall vara skyldig att utföra mätning av transporterad naturgas och att rapportera mätresultatet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall utfärda före- skrifter om hur mätning skall ske. 
  
 SOU 1999:115  
 Överväganden och förslag  
 301 
  
 Regler för mätning och avläsning av naturgasleveranser finns precisera- de i avtal. Här redovisas kort de förhållanden som gäller för Sydgas AB (dessa förhållanden är giltiga för branschen som helhet). 
 Naturgasen som importeras till Sverige mäts i Dragör av DONG Naturgas A/S, som äger mätutrustningen och svarar för avläsningarna. Mätningen i Dragör är både kvantitativ, dvs. antalet kubikmeter mäts, och kvalitativ, dvs. kWh per kubikmeter mäts. DONG Naturgas A/S fakturerar Vattenfall Naturgas AB och underlaget baseras på volym och kvalitet. Vattenfall Naturgas AB meddelar distributörerna gaskvaliteten för aktuell månad. 
 Nästa mätning sker i mät- och reglerstationerna, s.k.  
 MR-stationer. 
  Sydgas AB äger  
 MR-stationerna 
  och mätutrustningen. Sydgas AB mäter mottagen volym och står för alla mätkostnader. Sydgas AB samman- ställer faktureringsunderlaget, som baseras på mottagen volym och gaskvalitet, för Vattenfall Naturgas AB:s räkning. Vattenfall Naturgas AB bedömer rimligheten i Sydgas AB:s debiteringsunderlag samtidigt som de ser effektbelastningen i ledningarna. Vattenfall Naturgas AB har samtidigt rätt att ta del av samtliga värden. 
 Kundens, dvs. slutanvändarens, förbrukning registreras av leverantö- rens mätare, dvs. i detta fall Sydgas AB, som också ansvarar för mät- ningen och står för samtliga kostnader som är förenade med mätningen. 
 Avläsning och debitering grundad på avlästa mätarvärden sker normalt minst en gång per år. För större kunder sker avläsning oftare. 
 Sammanfattningsvis är det överförings- och distributionsföretag som formellt står för kostnaderna för mättjänster. I praktiken bärs dessa kostnader för mättjänster kollektivt av alla kunder hos dessa företag. 
 En öppen naturgasmarknad kommer att öka kraven på mätning och rapportering av mätresultat. Fler aktörer än i dag kommer att vara ägare till den naturgas som transporteras i naturgasledningarna. När natur- gasledningarna öppnas måste det fastslås vem som skall ha ansvaret för att mätning sker, samt för att korrekta mätdata samlas in och görs till- gängliga för berörda leverantörer, ledningsägare och kunder. Enligt vår uppfattning förefaller systemet fungera t illfredsställande för närvarande. En öppning av marknaden kommer emellertid att öka kraven på objekti- vitet och kontroll. Enligt vår bedömning bör ansvaret för dessa uppgifter ligga på ledningsägaren. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör kunna utfärda föreskrifter om hur bl.a. mätning skall ut- föras. 
 Kostnaden för mättjänster bör inte bäras kollektivt av alla kunder hos ledningsägaren. En ledningsägare skall kunna debitera en kund för den del som förorsakas av särskilda kostnader för mätning. 
  
 302  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.3.7 
  
 Reciprocitet 
  
 Förslag  
 : Den myndighet som regeringen bestämmer bör ges ett sär- skilt uppdrag att fortlöpande rapportera om konkurrenssituationen på naturgasmarknaden, och att om så bedöms nödvändigt lämna förslag om tillägg till lagstiftningen för att undanröja bristande jämvikt i ut- landshandeln. 
 Utredningen har tidigare pekat på vissa konkurrensproblem som kan uppstå om Sverige väljer ett annat system för t illträde än andra länder och om naturgasföretag åläggs att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Ett liknande problem är att graden av marknadsöppning kan förmodas variera mellan medlemsstaterna. I extrema fall kan två medlemsstater som gränsar till varandra ha naturgasmarknader som är öppna till 100 procent respektive 20 procent. Detta innebär, som framgått av kapitel 8, att naturgasföretag i medlemsstaten med den mindre marknadsöppningen skulle kunna agera fullt ut i den andra medlemsstaten och där konkurrera på lika villkor med andra naturgasaktörer. Naturgasföretag i medlems- staten med den större marknadsöppningen skulle däremot inte kunna agera fullt ut i den andra medlemsstaten och därmed inte heller kunna konkurrera på lika villkor med den andra statens naturgasaktörer. Dessa förhållanden kan medföra bristande jämvikt vad gäller rättigheter och skyldigheter mellan naturgasföretag i olika medlemsstater. 
 Som framgått av avsnitt 8.5 innehåller dock naturgasmarknadsdirek- tivet en s.k. reciprocitetsklausul, som har till syfte att hindra bristande jämvikt i öppnandet av naturgasmarknaderna under den närmaste tioårs- perioden efter direktivets ikraftträdande, dvs. fram till den 22 juni 2008. Klausulen finns intagen i artikel 19 och innebär att leveransavtal om naturgas med en berättigad kund inom en annan medlemsstats system inte får förbjudas om kunden anses berättigad i båda systemen. Det framgår vidare att kommissionen, med beaktande av situationen på marknaden och det gemensamma intresset, och om kunden anses berätti- gad endast i det ena av de två systemen, kan ålägga den vägrande parten att verkställa den begärda naturgasleveransen på begäran av den med- lemsstat där den berättigade kunden befinner sig. 
 Kommissionen har inte redovisat hur reciprocitetsklausulen skall tol- kas. Elmarknadsdirektivet innehåller emellertid samma bestämmelser om reciprocitet som naturgasmarknadsdirektivet. Enligt regeringens propo- sition om Genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el, m.m. (prop. 1997/98:159) har kommissionen redovisat följande tolkning av recipro- citetsklausulen i elmarknadsdirektivet. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 303 
  
 Två förutsättningar måste vara uppfyllda för att en medlemsstat skall kun- na vägra leverans av el från leverantör i en annan medlemsstat till en be- rättigad kund i egna medlemsstaten. För det första måste den medlemsstat som vill utnyttja denna möjlighet ha öppnat sin elmarknad till en större procentuell öppningsgrad än som krävs enligt direktivet, eftersom någon bristande jämvikt till den medlemsstatens nackdel annars inte kan uppstå. För det andra krävs det att den berättigade kund som har ingått leve- ransavtalet anses som berättigad i den egna medlemsstaten men inte i le- verantörens medlemsstat. Det är ju bara i den situationen som bristande jämvikt uppstår eftersom leveranser till en viss kategori av kunder endast kan ske i en riktning. 
 Enligt vårt förslag till marknadsöppning kommer inledningsvis enbart större naturgaskunder att få tillträde till naturgasledningarna och därmed bli berättigade kunder. Förslaget leder dock till en förhållandevis stor marknadsöppning, eller närmare 60 procent. Från och med 1 januari 2006 anses alla kunder som berättigade. Öppningsgraden överstiger klart de minimiregler som anges i direktivet. Enligt vårt förslag har vidare så- väl inhemska som utländska leverantörer tillträde till marknaden, vilket också är fallet enligt den nuvarande rörledningslagen. 
 För närvarande råder en viss osäkerhet om graden av marknadsöpp- ning i de övriga medlemsstaterna. Vårt förslag leder, som framgått ovan, till att marknaden öppnas med närmare 60 procent den 10 augusti 2000 och fullt ut den 1 januari 2006. Det är viktigt att beakta att denna höga svenska marknadsöppning inledningsvis enbart kan hänföras till ca 30 kunder, vilket gör att en obalans snabbt kan inträffa. Sveriges naturgas- marknad är vidare liten och Sveriges naturgasföretag är mycket små i förhållande till de andra medlemsstaternas marknader och aktörer. 
 Det bör naturligtvis vara ett övergripande mål att naturgasmarknaden organiseras så att svenska naturgaskunder kan dra nytta av de fördelar som ges av naturgashandel med andra länder. Samtidigt bör svenska naturgaskunder skyddas från t.ex. prishöjande influenser från länder med bristande marknadsfunktioner, dvs. där ömsesidigheten är dålig med av- seende på naturgasmarknadens öppenhet. Möjliga obalanser i relationen till andra naturgasmarknader i Europa, som skulle kunna uppkomma under en omställningstid och som då kan hanteras i enlighet med natur- gasmarknadsdirektivet, bör kunna omhändertas. Enligt vår bedömning bör därför reciprocitetsklausulen kunna användas mot länder med en procentuellt sett mindre marknadsöppning än Sveriges och om öppning- en uppenbart orsakar ett snedvridande av konkurrensen. I det längre tidsperspektivet kan möjligheten att utnyttja reciprocitetsklausulen inne- bära att följsamheten mellan länderna ökar. 
 Den närmare utformningen av en bestämmelse i den svenska natur- gaslagen, där möjligheten att vägra leveranser utnyttjas i enlighet med reciprocitetsklausulen, måste dock göras under beaktande av de särskilda 
  
 304  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 konkurrensvillkor som föranleder utnyttjandet. Det är således inte möj- ligt att införa en generell bestämmelse i lagen. Utredningen understryker att det är viktigt att bevaka konkurrenssituationen på naturgasmarkna- den, och föreslår att tillsynsmyndigheten ges ett särskilt uppdrag att fortlöpande rapportera i frågan och, att om så bedöms nödvändigt, läm- 
 na förslag om tillägg till lagstiftningen för att undanröja bristande jäm- vikt i utlandshandeln. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 305 
  
 10.4 
  
 Ekonomisk redovisning 
  
 10.4.1 
  
 Särredovisning 
  
 Förslag:  
 Den verksamhet som bedrivs i integrerade naturgasföretag skall särredovisas för respektive verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av naturgas. Särredovisning av verksamhe- terna överföring, distribution och lagring av naturgas skall ske som särskilda rörelsegrenar. Något krav på skilda juridiska personer för ifrågavarande verksamheter ställs inte. 
 De särskilda redovisningarna för verksamheterna överföring, dist- ribution och lagring av naturgas (årsrapporter) skall årligen sändas in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Möjlighet skall föreligga att upprätta en gemensam särre dovisning i det fall då naturgasföretaget har en gemensam tariff för transport av naturgas i såväl överföringsledningar som distributionsledningar. Har företaget två olika tariffer för transport i överförings- respektive dist- ributionsledningar skall särredovisning dock ske separat. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om de redovisningskrav som lämpligen bör ställas för verksamheterna överföring, distribution och lagring av naturgas samt för vilka krav som bör uppfyllas för att en gemensam särredovisning skall kunna ske för verksamhetsgrenarna överföring och distribution av naturgas. 
 I avsnitt 8.7.2 har närmare beskrivits motivet till att ha särredovisning av monopolverksamhet. Där framgår att det är viktigt att skapa sådana förutsättningar att dessa verksamheter bedrivs rationellt och effektivt. För en effektiv reglering av monopolverksamheterna krävs att den regle- rande myndigheten kan kontrollera verksamheternas ekonomiska resul- tat. Under förutsättning att ett naturgasföretag samtidigt bedriver skilda verksamhetsgrenar, och det finns både verksamhet som har karaktären av naturligt monopol och konkurrensutsatt verksamhet i företaget, före- ligger en uppenbar risk för konkurrensproblem genom att ekonomiskt överskott från monopolverksamhet kan användas för att subventionera konkurrensutsatt verksamhet, s.k. korssubventionering. I en sådan integ- rerad verksamhet är det komplicerat att analysera prissättningen på de olika nyttigheterna. Det är som regel också mycket svårt att fastställa om överskott från monopolverksamhet används för att subventionera den konkurrensutsatta verksamheten. Med hänsyn till vad som anges ovan, har det i naturgasmarknadsdirektivet föreskrivits att särredovisning skall upprättas för verksamhetsgrenarna överföring och distribution av natur- 
  
 306  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 gas, vilka kan betraktas som naturliga monopol. Dessutom föreskriver direktivet att lagring av naturgas skall särredovisas. 
 Särredovisningen behöver enligt direktivet bara ske i naturgasföreta- gens interna bokföring. Det finns emellertid olika grad av särredovisning eller separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksam- het. Den mest långtgående åtgärden är, som framgått av kapitel 8, krav 
 på separata bolag med separata huvudägare. Enligt vår bedömning är dock den svenska marknaden alltför begränsad för så långtgående krav. Som redovisats i kapitel 8 kan en sådan separering också vara ett hinder för framväxten av en större naturgasmarknad i Sverige. Vid krav på ägarmässig åtskillnad föreligger i praktiken ett förbud för ägaren av in- frastrukturen att även driva handelsverksamhet. Den som planerar att göra investeringar i infrastruktur är därför beroende av att andra skall bygga upp den marknadsförings- och försäljningsorganisation som krävs för att exploatera den potentiella efterfrågan på naturgas. Detta är en osäkerhetsfaktor som kan förhindra eller begränsa investeringar i in- frastruktur. 
 Det hade varit mer naturligt att anknyta till de regler som gäller inom ellagstiftningsområdet. Ellagen (1997:857) föreskriver att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el. Således har lagstiftaren inom ellagstiftningsområdet ställt krav på skilda juridiska personer. Som framgått av kapitel 8 behöver dock inte en uppdelning i skilda juridiska personer nödvändigtvis leda till en tydlig separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verk- samhet. Exempelvis kan fortfarande samma personer i ledningen finnas i såväl monopolverksamheten som i den konkurrensutsatta verksamheten. Att skilda juridiska personer knappast torde minska möjligheten att kors- subventionera framgår vidare av de analyser och utredningar som pre- senteras i kapitel 8. 
 Det förhållande att ellagen föreskriver skilda juridiska personer för monopolverksamheten och den konkurrensutsatta verksamheten anser ut- redningen inte i sig innebär att det i naturgaslagen skall finnas motsva- rande föreskrifter. Vår uppfattning är att längre gående krav på särredo- visning än vad som anges i naturgasmarknadsdirektivet inte behöver ställas. Direktivets bestämmelser innebär inte att man behöver ställa krav på skilda juridiska personer för monopolverksamhet och konkur- rensutsatt verksamhet. Om de två typerna av verksamhet kan hållas isär finns det, enligt vår bedömning, från konkurrenssynpunkt ingen väsentlig skillnad mellan EU:s krav på särredovisning i den interna bokföringen och skilda juridiska personer. Erfarenheterna från ellagstiftningsområdet talar dock för att det kan krävas detaljerade bestämmelser och kontroll. Enligt utredningens bedömning krävs således tydliga och klara riktlinjer för redovisningarna och att dessa redovisningar på ett aktivt sätt följs 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag 
  
 307 
  
 upp av den myndighet som regeringen bestämmer. Detta diskuteras mer i 
  
 detalj nedan. 
  
 Utredningen har föreslagit att reglerat tillträde skall införas för berät- 
  
 tigade kunder. Med detta som grund kan då noteras att naturgasmark- 
  
 nadsdirektivet ger möjlighet till samlad bokföring av överföring och dist- 
  
 ribution, om tillträde till systemet lämnas mot betalning av ett enda be- 
  
 lopp för både överföring och distribution. Av kapitel 8 har framgått att 
  
 det också kan finnas argument för att verksamhetsgrenarna överföring 
  
 och distribution av naturgas bör redovisas tillsammans och inte separe- 
  
 ras. Det kan vara ekonomiskt fördelaktigt att inte separera dessa verk- 
  
 samhetsgrenar. Utredningen anser därför att möjligheten att ha en ge- 
  
 mensam särredovisning skall finnas, dock enbart i det fall då naturgasfö- 
  
 retaget har en gemensam tariff för transport av naturgas för berättigade 
  
 kunders räkning i såväl överförings- som distributionsledningar. Har fö- 
  
 retaget två olika tariffer för transport av naturgas i distributions- re- 
  
 spektive överföringsledningarna skall särredovisning ske. Regeringen el- 
  
 ler den myndighet som regeringen bestämmer bör ges möjlighet att utfär- 
  
 da närmare föreskrifter om vilka krav som bör ställas för att en gemen- 
  
 sam särredovisning skall kunna upprättas. 
  
 I naturgasmarknadsdirektivet anges också att, där så är lämpligt, en 
  
 samlad redovisning skall upprättas för aktiviteter utanför naturgassek- 
  
 torn på det sätt som skulle ha krävts om de aktuella aktiviteterna bedri- 
  
 vits i separata företag. Utredningens uppfattning är att det är t illräckligt 
  
 att krav ställs på särredovisning av verksamheterna överföring, distribu- 
  
 tion och lagring av naturgas. 
  
 Offentlig insyn, uppföljning och kontroll bör vara naturliga inslag i 
  
 ett regelsystem för särredovisning av monopolverksamhet. Mot dessa 
  
 intressen föreligger motstående intressen från naturgasföretagen att inte 
  
 behöva röja kommersiellt känsliga uppgifter. 
  
 Enligt naturgasmarknadsdirektivets artikel 13.2 är naturgasföretag, 
  
 oberoende av ägartyp eller juridisk form, skyldiga att upprätta, låta revi- 
  
 dera och offentliggöra sina årsredovisningar 
  
 enligt de bestämmelser i 
  
 nationell rätt som avser årsräkenskaper i aktiebolag och som har fast- ställts i enlighet med rådets fjärde direktiv 78/666/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag. Företag som inte enligt lag är skyldiga att offentliggöra sin årsre- dovisning skall hålla en kopia av denna tillgänglig för allmänheten. 
 Näringsidkare är bokföringsskyldig enligt 1 § bokföringslagen (1976:125). Eftersom den verksamhet som naturgasföretag bedriver är näringsverksamhet omfattas därmed naturgasföretagen av bokföringsla- gens bestämmelser. 
 Naturgasföretagens verksamhet bedrivs i ett aktiebolag eller i ett kommunalt verk. Sådan verksamhet skulle också kunna bedrivas i en 
  
 308  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 ekonomisk förening. Vad gäller redovisning av verksamheterna gäller reglerna i årsredovisningslagen ( 1995:1554), 8 kap. kommunallagen (1991:900) respektive 9 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska förening- ar. I enlighet med dessa bestämmelser kommer årsredovisningarna att vara tillgängliga för allmänheten. 
 Förutom vad som angetts ovan behövs vissa särskilda bestämmelser för redovisning av de aktuella verksamheterna. Dessa bestämmelser dikteras av behovet att kunna bedöma skäligheten av tarifferna för an- slutning och för transport av naturgas samt eventuella inslag av kors- subventionering. 
 I delbetänkandet från Ellagsstiftningsutredningen (SOU 1993:68) re- dovisas överväganden om de utgångspunkter och redovisningskrav som bör ställas på utformning och innehåll av den ekonomiska särredovis- ningen på ellagstiftningsområdet. Vår uppfattning är att dessa övervä- ganden även kan ligga till grund för föreskrifter om ekonomisk särredo- visning på naturgaslagstiftningsområdet. Regeringen har i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet utfärdat föreskrifter i hu- vudsak enligt Ellagsstiftningsutredningens förslag. Utöver detta har Navarro tens energimyndighet utfärdat föreskrifter (ursprungligen utfärdade av Närings- och teknikutvecklingsverket), nämligen Föreskrifter och all- männa råd om redovisning av nätverksamhet (NUTFS 1998:1). Jämför- bara föreskrifter för naturgasmarknaden bör kunna utfärdas av regering- en eller den myndighet som regeringen bestämmer. I detta sammanhang skall naturgasmarknadsdirektivets artikel 13.4 beaktas, i vilken anges att naturgasföretagen i sin interna bokföring skall ange de regler för fördel- ningen av tillgångar och skulder, utgifter och inkomster samt för av- skrivningar som de följer vid upprättandet av särre dovisningen. 
 De särskilda redovisningarna för verksamheterna överföring, distri- bution och lagring av naturgas (årsrapporter) skall årligen sändas in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Med stöd av ett bemyndigande i naturgaslagen skulle, på motsvaran- de sätt som inom ellagstiftningsområdet regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, kunna besluta om att ge viss verksamhet dispens vad avser ställda redovisningskrav. För detta skulle krävas sär- skilda skäl. Som skäl för dispens skulle i första hand svårigheten att dela upp verksamhetsgrenarna vara aktuellt. Vår uppfattning är dock att na- turgasföretagen inte kommer att ha sådana svårigheter som motiverar dispens från särredovisningsreglerna. Någon dispensmöjlighet bör därför inte ges. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 309 
  
 10.4.2 
  
 Revision 
  
 Förslag:  
 En revisor hos den som bedriver sådan verksamhet som skall särredovisas skall göra en särskild granskning av denna redovis- ning. 
 Revisorn skall årligen i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i fråga om redovisningen skett enligt gällande bestämmelser. Intyget skall av företaget ges in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Regeringen bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om revi- sion av den verksamhet som skall särredovisas. 
 Särredovisningen bör upprättas på ett otvetydig sätt och följa fastställda riktlinjer. Naturgasföretagens ordinarie revisorer är de som är bäst skickade att kontinuerligt granska att kraven efterlevs. 
 Revisorerna bör därför åläggas att årligen i ett särskilt intyg, som fo- gas till årsrapporten, aktivt uttala sig om hur redovisningen har upprät- tats med utgångspunkt från gällande lagstiftning, förordningar och före- skrifter. 
 Detta intyg bör av naturgasföretaget tillsammans med årsrapporten och eventuellt annan relevant information årligen sändas in till den myn- dighet som regeringen bestämmer. Myndigheten kan med dessa hand- lingar som grund följa hur kraven på redovisning av  
 överförings-, 
  distri- butions- och lagringsverksamheten efterlevs. 
 Naturgasverksamhet kan bedrivas av den som inte enligt andra regler har skyldighet att ha en auktoriserad eller godkänd revisor, exempelvis en kommun. Regeringen bör därför bemyndigas att kunna utfärda före- skrifter om revision av naturgasföretagens  
 överförings-, 
  distributions- och lagringssverksamhet. För elmarknaden har regeringen meddelat före- skrifter i nu nämnda hänseenden i förordningen (1995:1145) om re dovis- ning av nätverksamhet. Dessa föreskrifter bör kunna ligga till grund om och när regeringen meddelar motsvarande föreskrifter för naturgasmark- naden. 
  
 310  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.5 
  
 Kommunala naturgasföretag 
  
 10.5.1 
  
 Lokaliseringsprincipen 
  
 Förslag:  
 Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen (1991:900) och som bedriver naturgasverksamhet i den egna kommunen får bedriva sådan verksamhet även utanför kommungränsen. 
 För handel med naturgas och därmed sammanhängande verksam- het bör ingen begränsning göras från undantaget från kommunalla- gens lokaliseringsprincip. 
 För transport av naturgas med därtill hörande verksamhet bör dock undantaget från kommunallagens lokaliseringsprincip gälla en- dast om syftet är att uppnå en ändamålsenlig naturgasverksamhet. Transportverksamheten får därvid endast bedrivas i geografisk närhet till företagets transportverksamhet i den egna kommunen. Detta inne- bär inte att de ifrågavarande områdena under alla omständigheter måste gränsa direkt till varandra. Däremot bör det inte vara tillåtet för ett kommunalt naturgasföretag att bedriva transportverksamhet i skilda delar av landet. 
 Utredningen har i sitt delbetänkande, SOU 1999:5, behandlat frågan om kommunala fjärrvärmeföretags möjlighet att lokalisera sig utanför den egna kommungränsen. Utredningen har därvid föreslagit ett undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip för kommunala fjärrvärmefö- retag, dock endast om syftet är att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärme- verksamhet och enbart då verksamheten utanför den egna kommungrän- sen bedrivs i geografisk närhet till företagets fjärrvärmeverksamhet i den egna kommunen. 
 I delbetänkandet har redogjorts för bl.a. de kommunalrättsliga princi- perna. De principer som därvid särskilt har behandlats är lokalisering- sprincipen, likställighetsprincipen samt självkostnadsprincipen. Dessa principer gäller som huvudregel för all verksamhet en kommun bedriver, oavsett om verksamheten bedrivs direkt eller indirekt via någon form av självständig juridisk person, framför allt aktiebolag. 
 Det föreligger dock i vissa fall undantag från dessa principer. Inom energiområdet gäller undantag från  
 lokaliserings-, 
  likställighets- och självkostnadsprinciperna för produktion av och handel med el. För elnät- verksamhet gäller undantag från lokaliseringsprincipen för verksamhet i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. Vidare har för distribution 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 311 
  
 av fjärrvärme och naturgas undantag gjorts från likställighets- och själv- kostnadsprinciperna. 
 I utredningens delbetänkande har, som tidigare angetts, även föresla- gits undantag från lokaliseringsprincipen för fjärrvärmeverksamhet i geografisk närhet till företagets fjärrvärmeverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverksamhet. Utredningen har här att ta ställning till om motsvarande undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip även skall gälla för kommunala naturgasföretag. 
 Beaktas skall att undantagen från dessa kommunalrättsliga principer enbart gäller för sådana kommunala företag som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen, dvs. i huvudsak för aktiebolag. 
 Utredningen har i delbetänkandet redogjort för argument både för och emot att undantag görs från lokaliseringsprincipen för fjärrvärmeverk- samhet. Flertalet av dessa argument kan även användas för argumenta- tion för och emot att göra undantag från lokaliseringsprincipen vad avser naturgasverksamhet. 
 Ett skäl för undantag skulle kunna vara att större enheter skulle kun- na ge skalfördelar, exempelvis för att fördela kostnaderna för utveckling av IT, kundregister och debiteringssystem på flera kunder. Även effekti- viteten vad avser underhåll och drift av naturgasledningarna ökar om detta är större. 
 Ett annat skäl är att större enheter kan medföra lägre inköpspris för bränslet. 
 Ett tredje skäl för undantag är att konkurrensen på elmarknaden in- skränks om lokaliseringsprincipen skall gälla på naturgasområdet. Ett kommunalt energiföretag som bjuds ut till försäljning kan ha, inte bara el och fjärrvärme i sin verksamhet, utan även naturgas. Vid en total utför- säljning skulle ett kommunalt bolag inte kunna vara med och lämna an- bud om inte ett undantag görs från lokaliseringsprincipen. 
 Ett fjärde skäl, som i och för sig delvis är ett cirkelresonemang, är att övrig ledningsbunden energi har undantagits eller föreslagits undantas från lokaliseringsprincipen. 
 Utredningen påpekar i delbetänkandet att kommunal näringsverksam- het som bedrivs utanför kommunens gränser och som inte primärt syftar till att förse de egna medlemmarna med service, kan öka det ekonomiska risktagandet till nackdel för kommunens egna invånare. 
 Sammantaget anser dock utredningen, mot bakgrund av vad som angetts, att naturgasverksamhet på samma sätt som gäller fjärrvärme- verksamheten bör undantas från lokaliseringsprincipen. 
 Nästa fråga blir då att ta ställning till om kommunala naturgasföretag bör ges rätt att driva verksamhet över hela landet eller om en geografisk begränsning bör ske. Vad gäller såväl elnätverksamhet som fjärrvärme- verksamhet har undantag från lokaliseringsprincipen begränsats så att 
  
 312  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 verksamhet får bedrivas utanför den egna kommunens gränser enbart om verksamheten bedrivs i geografisk närhet till företagets verksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig verksamhet. Vad gäller handel med och produktion av el föreligger dock inga begränsningar i undantaget från lokaliseringsprincipen. 
 Utredningen har då att ta ställning till om en begränsning av undanta- get skall göras för viss eller all verksamhet som ett naturgasföretag be- driver. I detta sammanhang bör en uppdelning kunna göras i produk- tionsverksamhet, transportverksamhet och handelsverksamhet. 
 Någon produktion av naturgas föreligger inte i Sverige och därför är frågeställningen i denna del inte aktuell. 
 Vad sedan gäller transportverksamhet kan noteras att för elnätsverk- samhet och fjärrvärmeverksamhet har föreslagits gälla en begränsning av undantaget för lokaliseringsprincipen. Utredningen anser att det inte finns anledning att göra en annan bedömning för naturgasnätet. Således föreslår utredningen att vad avser transportverksamhet skall ett begrän- sat undantag göras från kommunallagens lokaliseringsprincip på sätt som har beskrivits ovan. 
 Utredningen har slutligen att ta ställning till om det skall vara ett full- ständigt eller begränsat undantag från lokaliseringsprincipen för handel med naturgas. 
 Tidigare i detta avsnitt har presenterats ett antal skäl för att göra un- dantag från lokaliseringsprincipen. I fråga om handelsverksamheten bör dessutom beaktas dels kundernas behov av att kunna utnyttja samtliga marknadens leverantörer, dels dessa leverantörers möjlighet att konkur- rera på jämbördiga villkor. På den svenska naturgasmarknaden finns i dag endast sju naturgasleverantörer. Fem av dessa är kommunägda. Antalet leverantörer är således begränsat. Skulle därför dessa fem leve- rantörers möjlighet att agera på marknaden geografiskt begränsas med- för detta att en fullständig konkurrens om de s.k. berättigade kunderna enbart kommer att föreligga mellan två aktörer. Dessutom skulle de kommunägda företagen komma att utsättas för konkurrens på sin hem- mamarknad utan att själv kunna agera utanför. Ett kommunägt företag kan ha en stor industrikund inom sin egen kommun. Denna industrikund kan dessutom som s.k. berättigad kund bedriva verksamhet på annat ställe i landet. Det skulle då vara olyckligt om inte denna kund skulle kunna köpa all sin naturgas från den kommunägda leverantören om kun- den så önskar. Utöver detta kan noteras att de kommunägda företagen direkt eller indirekt i dag också bedriver elhandelsverksamhet. Att inte kunna erbjuda en fullständig energilösning till sina kunder oavsett var 
 i landet dessa befinner sig vore inte lämpligt. 
 Med hänsyn till detta föreslår utredningen att för handel med natur- gas skall undantaget från kommunallagens lokaliseringsprincip inte för- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 313 
  
 enas med någon begränsning, dvs. ett kommunägt naturgasföretag skall ha rätt att bedriva handel med naturgas över hela landet. 
  
 10.5.2 
  
 Likställighets- och självkostnadsprinciperna 
  
 Förslag:  
 Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen (1991:900) och som bedriver handel med naturgas skall driva den delen av verksamheten på affärsmässiga grunder samt redovisa den särskilt. 
 I 7 kap. 2 § ellagen (1997:857) anges bland annat att om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen (1991:900) bedriver distribution av naturgas, skall verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Således föreligger i dag undantag från de kommunalrättsliga likställighets- och självkostnads- principerna för framför allt kommunala aktiebolag, som bedriver natur- gasverksamhet. 
 För närvarande görs ingen skillnad i lagstiftningen mellan transport- verksamhet och handelsverksamhet vad avser naturgas. När naturgasla- gen träder i kraft kommer dock en åtskillnad att göras mellan dessa två verksamheter på motsvarande sätt som tidigare gjorts inom ellagstift- ningen. 
 Likställighetsprincipen är reglerad i 2 kap. 2 § kommunallagen. Självkostnadsprincipen är lagfäst i 8 kap. 3 c § samma lag. Dessa prin- ciper har behandlats i utredningens delbetänkande SOU 1999:5. 
 I avsnitt 10.5.1 har behandlats frågan om undantag från lokalisering- sprincpen. Utredningen har nu att ta ställning till om ett uttryckligt un- dantag även skall göras från självkostnads- och likställighetsprinciperna, dvs. om det för hela eller delar av verksamheten skall ställas krav på att den skall drivas på affärsmässig grund. 
 Inom ellagstiftningen har undantag gjorts för elverksamheten, dvs. för produktion av och handel med el. Motiven för dessa undantag har redo- visats i ellagstiftningsutredningens delbetänkande Elkonkurrens med nätmonopol (SOU 1993:68). Det främsta motivet för att elverksamhet skulle bedrivas på affärsmässig grund var att kommunala företag, som dittills haft monopol på leveranser till kunder inom ett koncessionsområ- de, skulle komma att utsättas för konkurrens genom avregleringen av elmarknaden. Om de kommunala företagen skulle kunna hävda sig på den marknaden måste de agera på samma villkor som andra aktörer. 
 Utredningen anser att det vad gäller handel med naturgas föreligger motsvarande motiv som angetts ovan för att krav skall ställas på att 
  
 314  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 verksamheten skall drivas på affärsmässiga grunder. Handelsverksamhet med naturgas är en konkurrensutsatt verksamhet och därför bör ett kommunalt naturgasföretag agera på samma villkor som andra aktörer. 
 För såväl kommunal elnätverksamhet som kommunala naturgasföre- tags transportverksamhet finns krav på dessa verksamheter genom ella- gens respektive naturgaslagens bestämmelser om skäliga villkor för kun- ders (i naturgaslagens fall berättigade) tillträde till nätet respektive led- ningarna. 
 Den bestämmelse för kommunal handelsverksamhet med naturgas som föreslås innebär undantag från grundläggande kommunala princip- er. Det skall inte vara möjligt att i denna verksamhet räkna in verksam- heter från andra icke konkurrensutsatta områden. Det är också viktigt att konkurrensutsatt verksamhet hålls klart åtskild från annan kommunal verksamhet så att konkurrenssnedvridande effekter undviks. Med hänsyn till detta skall den verksamhet som bedrivs med ett uttryckligt undantag från självkostnads- och likställighetsprinciperna redovisas särskilt. I 7 kap. 2 § ellagen (1997:857) ställs krav på att verksamheterna handel med och produktion av el samt distribution av fjärrvärme och naturgas skall redovisas särskilt. Om ett företag bedriver flera av dessa verksam- heter samtidigt tillåter lagen att verksamheterna redovisas tillsammans. Utredningen anser att någon ändring i denna del inte behövs. Detta skulle innebära att om ett kommunalt företag bedriver handel med och produk- tion av el, fjärrvärmeverksamhet samt handel med naturgas, kan dessa verksamheter redovisas tillsammans. 
 Den revisor som granskar redovisningen av sådan verksamhet bör därvid särskilt granska att den särredovisade verksamheten inte omfattar annan verksamhet än sådan som får bedrivas med undantag från de nämnda principerna (se även avsnitt 10.4.2). 
 För att tillgodose de ovan beskrivna kraven på insyn i verksamheten och skapa bättre förutsättningar för särredovisning, föreslår utredningen att undantagen från likställighets- och självkostnadsprincipen endast skall gälla då verksamheten bedrivs i form av ett sådant företag som av- ses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen, dvs. normalt ett aktiebolag. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 315 
  
 10.6 
  
 Tillsyn 
  
 10.6.1 
  
 Tillsyn m.m. 
  
 Förslag:  
 Den myndighet som regeringen bestämmer skall utöva till- syn över efterlevnaden av naturgaslagen, av föreskrifter som utfärdats med stöd av naturgaslagen och av villkor som meddelats med stöd av naturgaslagen, utfärda föreskrifter och allmänna råd med stöd av na- turgaslagen, bereda koncessionsärenden, lämna information och råd samt i övrigt bevaka naturgasmarknaden såväl nationellt som inter- nationellt. 
 Myndigheten skall vidare ansvara för hanteringen av frågor enligt rådets direktiv av den 31 maj 1991 om transitering av naturgas ge- nom gasledningsnät (91/296/EEG). 
 Det är viktigt att naturgaslagens regler och de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av denna följs. Därför bör det finnas regler om tillsyn. Tillsynen bör avse efterlevnaden inte bara av vad som före- skrivits om framdragande och användande av naturgasledningar, inklu- sive olika naturgasanläggningar m.m., utan även reglerna om återställ- ning. 
 Tillsynen bör även omfatta kontroll av skäligheten av villkoren för transport av naturgas för annans räkning samt för anslutning till natur- gasledningar. I tillsynen ingår också att bestämma vem som inlednings- vis skall betraktas som s.k. berättigad kund. Tillsynen bör också inne- fatta granskning av  
 överförings-, 
  distributions- och lagringsföretagens årsrapporter och revisorsintyg. 
 För att kunna utöva tillsynen bör tillsynsmyndigheten ha rätt att in- fordra de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Myn- digheten bör även ha rätt att besöka områden, lokaler och andra utrym- men där verksamhet som omfattas av naturgaslagen bedrivs. Någon rätt att få tillträde till bostäder bör dock inte föreligga. 
 För att åstadkomma rättelse av felaktiga beteenden bör myndigheten ha befogenhet att meddela förelägganden. Dessa bör, för att öka styrkan av påbuden och för att vara ett effektivt påtryckningsmedel, kunna för- enas med vite. Vite bör kunna föreläggas såväl vid konstaterad obenä- genhet att rätta sig efter tidigare föreläggande, som redan vid ett första föreläggande om det finns anledning att anta att det behövs för att uppnå rättelse inom angiven tid. Vad gäller utformning av vitesföreläggande, storleken på vitesbelopp, utdömande av vitet m.m. bör bestämmelserna i lagen (1985:206) om viten tillämpas. I vissa situationer bör myndigheten 
  
 316  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 även ha befogenhet att besluta att en åtgärd skall vidtas på koncessions- havarens bekostnad. 
 I myndighetens övriga uppgifter ingår att utfärda föreskrifter och råd samt att bereda koncessionsärenden. Därutöver bör myndigheten lämna information och råd samt bedriva allmän uppföljnings- och bevaknings- verksamhet. 
 Myndighetens bör alltså meddela föreskrifter och ge ut s.k. allmänna råd. Med allmänna råd avses i författningssamlingsförordningen (1976:725) sådana generella rekommendationer om t illämpningen av en författning som anger hur någon kan eller bör handla i ett visst hänseen- de. Utredningen har exempelvis föreslagit att den myndighet som rege- ring bestämmer har rätt att meddela föreskrifter om innehållet i den års- rapport som baseras på särredovisningen av naturgasföretagens över-  
 förings-, 
  distributions- och lagringsverksamhet. 
 I avsnitt 10.2.1 har föreslagits att den myndighet som regeringen be- stämmer skall bereda koncessionsärenden. Rimligtvis bör detta vara samma myndighet som skall tillse att bl.a. koncessionsvillkoren uppfylls. 
 Slutligen kan konstateras att myndigheten även skall lämna råd och information till kunder, naturgasföretag, organisationer och andra myn- digheter. Särskilt i ett inledningsskede kan denna uppgift bli förhållande- vis omfattande. Därutöver skall myndigheten rent allmänt bevaka både den nationella och den internationella naturgasmarknaden. I detta bevak- ningsåtagande ingår att utifrån ett konsumentperspektiv bevaka natur- gasföretagens beteende och villkor gentemot den enskilda konsumenten. Detta innebär alltså att även icke berättigade kunders intressen bör till- godoses. 
 Såsom anges i avsnitt 8.3.3 uppdrog regeringen åt NUTEK den 9 ju- ni 1994 att vara den myndighet som hanterar transitering av naturgas i enlighet med rådets direktiv av den 31 maj 1991 om transitering av na- turgas genom gasledningsnät (91/296/EEG). Regeringen bör nu uppdra åt samma myndighet som handlägger frågor enligt naturgaslagen, och därmed indirekt naturgasmarknadsdirektivet, att även ansvara för hante- ringen av frågor enligt transiteringsdirektivet. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 317 
  
 10.6.2 
  
 Förseningsavgift 
  
 Förslag:  
 De årsrapporter jämte revisorsintyg som naturgasföretagen skall lämna in beträffande särredovisningen skall lämnas in årligen inom viss tid till den myndighet som regeringen bestämmer. Om så inte sker skall myndigheten ha rätt att utta viss till beloppet i förväg bestämd förseningsavgift av naturgasföretaget. 
 I avsnitt 10.4.1 har föreslagits att  
 överförings-, 
  distributions- och lag- ringsverksamhet skall särredovisas, samt att en årsrapport jämte ett revi- sorsintyg beträffande särredovisningen årligen skall sändas in till den myndighet som regeringen bestämmer. För att förmå naturgasföretagen att i rätt tid och med riktiga uppgifter sända in dessa handlingar bör en sanktion kunna meddelas för det fall ett företag inte uppfyller kraven. 
 I 12 kap. 7 § ellagen har från och med den 1 januari 1999 införts be- stämmelser som i huvuddrag innebär att den årsrapport jämte revisor- sintyg som ett elnätsföretag skall sända in till nätmyndigheten enligt el- lagen, skall ha inkommit inom sju månader från räkenskapsårets utgång. 
 Om en årsrapport jämte revisorsintyget inte inkommit i rätt tid eller med de uppgifter som föreskrivits enligt förordningen (1995:1145) om redo- visning av nätverksamhet samt enligt Energimyndighetens föreskrifter och allmänna råd om redovisning av nätverksamhet (NUTFS 1998:1) kommer nätmyndigheten som huvudregel att meddela beslut om att fö- retaget skall betala 10 000 kr. Om naturgasföretaget därefter brister på nytt kommer ytterligare avgifter att tas ut. 
 De refererade bestämmelserna har sitt ursprung i aktiebolagslagens (1975:1385) och sedermera årsre dovisningslagens (1995:1554) bestäm- melser om aktiebolags skyldighet att till Patent- och registreringsverket inom sju månader från räkenskapsårets utgång sända in en bestyrkt ko- pia av årsredovisningen och revisionsberättelsen med äventyr att annars en förseningsavgift påförs. Regeringen konstaterade i prop. 1997/98:159 att erfarenheterna av detta system har varit goda. Regeringen föreslog då att, i syfte att öka efterlevnaden av bestämmelserna om redovisning av nätverksamheten, en motsvarande avgift borde införas för elnätföretag som sänder in årsrapporten för sent eller felaktigt sammanställd. 
 Utredningen har inhämtat information från Statens energimyndighets nätavdelning och kan därvid konstatera att nätavdelningen, på motsva- rande sätt som vad gäller reglerna för årsredovisningars insändande till Patent- och registreringsverket, har goda erfarenheter av det nu i ellagen på motsvarande sätt införda systemet. 
 Utredningen föreslår därför att motsvarande regelsystem införs för de naturgasföretag som skall upprätta särre dovisningar. Sanktionen bör 
  
 318  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 alltså vara en i förväg till beloppet bestämd förseningsavgift. Såsom angetts i avsnitt 10.4.1 har regeringen i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet, samt Statens energimyndighet genom fö- reskrifter och allmänna råd om redovisning av nätverksamhet (NUTFS 1998:1) bestämt vad elnätföretagens årsrapporter jämte revisorsintyg skall innehålla. På samma sätt bör regeringen samt den myndighet som regeringen bestämmer meddela motsvarande bestämmelser för naturgas- företagen. 
  
 10.6.3 
  
 Finansiering 
  
 Förslag:  
 Medel för tillsynsmyndighetens verksamhet skall anvisas över statsbudgeten. 
 Myndighetens verksamhet skall finansieras genom en årlig avgift, som betalas av de naturgasföretag som skall sända in särredovisning- ar enligt naturgaslagen. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av naturgaslagen. 
 Den myndighet som kommer att ha tillsyn över efterlevnaden av natur- gaslagen samt i övrigt ha de uppgifter som framgår av avsnitt 10.6.1, kommer att ha behov av vissa personresurser och andra resurser. Utred- ningen bedömer att behovet av sådana resurser är begränsat. En förut- sättning är dock att myndighetens uppgifter samordnas med motsvarande tillsyns- och arbetsuppgifter enligt ellagen. 
 Såsom bl.a. har redovisats i elmyndighetsutredningens betänkande (SOU 1993:105) kan en myndighets verksamhet finansieras på olika sätt. Elmyndighetsutredningen fastnade slutligen för att föreslå att nät- myndighetens kostnader skulle finansieras via en allmän avgift och att denna avgift skulle vara differentierad, så att avgiften i det enskilda fallet skulle motsvara en rimlig kostnadsandel och betalas årligen. Regeringen föreslog i prop. 1994/95:222 att avgiften skulle grundas på antalet låg- spännings- respektive högspänningsabonnenter. Regeringen har, efter bemyndigande i ellagen, i förordning ( 1995:1296) om vissa avgifter på elområdet, meddelat att nätinnehavare årligen skall betala en s.k. nätövervakningsavgift baserad på antalet lågspännings- respektive hög- spänningsabonnenter. 
 Även den verksamhet som en myndighet bedriver enligt naturgaslagen bör, på motsvarande sätt som vad gäller tillsynen över ellagen, finansie- ras via en allmän avgift. Denna avgift bör tas ut av i vart fall vissa av de 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 319 
  
 aktörer på marknaden som myndigheten utövar tillsyn över, dvs. natur- gasföretagen. 
 Naturgasföretag kan enligt naturgasmarknadsdirektivets definition vara varje fysisk eller juridisk person, med undantag för slutförbrukare, som bedriver åtminstone en av följande verksamheter: produktion, över- föring, distribution, försörjning, köp eller lagring av naturgas, inbegripet LNG, som svarar för kommersiella och tekniska arbetsuppgifter och/eller underhåll i samband med dessa verksamheter. Av dessa företag är det framför allt verksamheterna överföring, distribution samt lagring av naturgas, som myndigheten kommer att utöva tillsyn över genom kontroll av dessa verksamheters särredovisningar. Därutöver kommer tillsyn att ske så att villkoren för anslutning till och transport av naturgas genom naturgasledningarna blir skäliga. Med hänsyn till detta är det naturligt att dessa verksamheter även får bära myndighetens kostnader. 
 Som angetts ovan grundas nätövervakningsavgiften på elsidan på antalet högspännings- respektive lågspänningsabonnenter. Motsvarande beräkningsgrund på naturgassidan är knappast möjlig eftersom ett över- föringsföretag och ett lagringsföretag knappast har denna typ av kunder, samt att karaktären på distributionsföretagens kunder är så olika att det kan vara svårt att bestämma en generell avgift. I stället anser utredning- en att avgiften bör grundas på verksamheternas omslutning i de delar som skall särredovisas. Uppgifter om den totala omslutningen för ifråga- varande verksamheter finns inte i dag. Sådana uppgifter torde inte heller erhållas förrän då det första årets särredovisningar har sänts in till myn- digheten. För myndighetens första verksamhetsår bör därför verksamhe- ten finansieras utan att avgifter tas ut. Därefter finns ett underlag för av- giftsuttaget. 
 Den årliga allmänna avgiften som utredningen föreslår är en s.k. of- fentligrättslig avgift eftersom den kommer att tvångsmässigt tas ut av vissa av naturgasföretagen. Sådana offentligrättsliga avgifter får enligt regeringsformen inte tas ut utan riksdagens medgivande. Med hänsyn till detta bör det i naturgaslagen införas en bestämmelse som innebär att re- geringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela fö- reskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av naturgaslagen. Eftersom det inte finns något avgiftsunderlag förrän hös- ten 2001 skall dock ingen avgift påföras förrän efter årsskiftet 2001– 2002. 
 Sannolikt torde avgiftsbestämmelserna meddelas i en förordning på motsvarande sätt som har gjorts enligt förordning (1995:1296) om vissa avgifter på elområdet. 
 Vad gäller att närmare utreda avgiftsprinciper, utöver vad som gjorts ovan, är detta en uppgift som bör a nkomma på det fortsatta genomfö- randearbetet. 
  
 320  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.6.4 
  
 Organisation av myndigheten 
  
 Förslag  
 : Regeringen bör låta utreda huruvida tillstånds- och tillsyn- särenden samt normgivning avseende både ellagen och naturgaslagen skall handhas av en självständig myndighet. 
 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) inrättades den 1 juli 1991 (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:NU38, rskr. 1990/91:318). Till NUTEK fördes i huvudsak verksamheten i de tidigare myndigheterna Statens energiverk, Statens industriverk och Styrelsen för teknisk ut- veckling. 
 Före 1998 fanns inom NUTEK en m yndighet, Nätmyndigheten, or- ganiserad. Nätmyndigheten hade en särställning inom NUTEK genom sin organisatoriska och resursmässiga självständighet. Detta motiverades i prop. 1994/95:222 enligt följande: 
 NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet omfattar främst normgivning och tillsyn och skiljer sig i viktiga hänseenden från NUTEK:s övriga verk- samhetsområden. Mot bakgrund av riktlinjerna i myndigheternas led- ningsformer och regeringens övervägande i prop. 1994/95:150 kan kon- stateras att NUTEK:s styrelse inte bör ges några beslutsbefogenheter när det gäller NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet enligt ellagen. I sam- manhanget kan noteras att NUTEK:s verksamhet som nätmyndighet utgör ett särskilt verksamhetsområde, vilket är en viktig förutsättning för nät- myndighetens självständighet. Regeringen avser att tillsätta ett s.k. insyns- råd vid nätmyndigheten för att bl.a. ge konsumenterna insyn i nätmyndig- hetens arbete. 
 Statens energimyndighet inrättades den 1 januari 1998 (prop. 1996/97:84, bet. 1996/97:NU12, rskr. 272). Statens energimyndighet bildades av de delar av NUTEK som hade energin som sitt ansvarsom- råde. Motiveringen till utbrytningen var att myndighetsfunktionen inom energiområdet borde tydliggöras och förstärkas, och då särskilt med hänsyn till de omställningsåtgärder som skall vidtas och samordnas med anledning av 1997 års energipolitiska överenskommelse. 
 Inför inrättandet av Statens energimyndighet tillsatte regeringen en särskild utredning som bl.a. hade som uppgift att utarbeta förslag till or- ganisation och uppgifter för m yndigheten (Utredningen om en ny ener- gimyndighet, N 1997:03). I detta uppdrag låg också att överväga nät- myndighetens dåvarande relativa självständighet i förhållande till övriga delar av myndigheten. I den då gällande instruktionen för NUTEK hade NUTEK:s organisationsfrihet begränsats vad gällde nätmyndighetens verksamhet på så sätt att det i instruktionen särskilt hade pekats ut att en enhet för elmarknad och nätverksamhet skulle finnas. Även i andra delar hade nätmyndigheten en särställning, exempelvis i frågan om vem 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag 
  
 321 
  
 som hade rätt att fatta beslut om föreskrifter och övriga ärenden enligt 
  
 ellagen samt hur verksamheten skulle finansieras. Genom sin organisato- 
  
 riska särställning hade nätmyndigheten också vissa egna specialistresur- 
  
 ser, vilka inte delades med övriga NUTEK. Utredningen kom fram till att 
  
 framför allt den särställning i organisatoriskt och resursmässigt hänse- 
  
 ende som tillkom nätmyndigheten borde begränsas. 
  
 I den nu gällande förordningen (1997:868) med instruktion för Navarro 
  
 tens energimyndighet har nätmyndigheten inte en organisatorisk särställ- 
  
 ning. Vissa specialistresurser används numera också av andra delar av 
  
 Statens energimyndighet. Dock föreligger även nu en viss särställning 
  
 vad gäller beslutsfrågor, eftersom det i instruktionen anges att det är che- 
  
 fen för den enhet som fullgör myndighetens 
  
 uppgifter som nätm yndighet 
  
 enligt ellagen (1997:857) som skall besluta om föreskrifter och ärenden 
  
 enligt ellagen, med undantag av de ärenden som anges i 2 § elförord- 
  
 ningen (1994:1250). Vidare kan noteras att nätm yndighetens verksamhet 
  
 fortfarande finansieras genom en särskild nätövervakningsavgift, se för- 
  
 ordning (1995:1296) om vissa avgifter på elområdet. 
  
 I dag är Statens energimyndighet organiserad i avdelningar där nät- 
  
 avdelningen är en avdelning med underenheterna Struktur- och före- 
  
 tagsenheten samt Tillsynsenheten. Energimyndighetens verksamhet är 
  
 reglerad genom förordningen (1997:868) med instruktion för Statens 
  
 energimyndighet. 
  
 De arbetsuppgifter som nätm yndigheten enligt ellagen, samt 
  
 den 
  
 myndighet som skall utöva tillsynen enligt naturgaslagen, skall utföra är 
  
 av en annan karaktär än övriga delar av Statens energimyndighets 
  
 upp- 
  
 gifter. Det torde kunna uppstå intresse konflikter mellan övriga delar av 
  
 Statens energimyndighets främjande verksamhet och nätmyndighe- 
  
 tens/tillsynsmyndighetens  
 normgivnings-, 
  tillsyns- och tillståndsverk- 
  
 samhet. Genom att ha dessa arbetsuppgifter tillsammans med andra ar- 
  
 betsuppgifter av annan karaktär i samma m yndighet kan detta medföra 
  
 att nätmyndigheten/tillsynsmyndigheten inte får den styrka och själv- 
  
 ständighet som krävs för att fortsätta att driva avregleringen av el- och 
  
 naturgasmarknaden på ett effektivt sätt. Å andra sidan kan en utbrytning 
  
 av nätmyndighetens/tillsynsmyndighetens 
  
 uppgifter till en självständig 
  
 myndighet medföra att denna myndighet inte får samma helhetssyn på 
  
 energifrågor som om den är en integrerad del av Statens energimyndig- 
  
 het. 
 Genom att föra samman de i stora delar likartade tillsynsfunktionerna m.m. inom ellagstiftnings- och naturgaslagstiftningsområdet uppnås, i vart fall på sikt, skalfördelar. Det blir också möjligt att nyttja kompe- tensresurserna på ett mer effektivt sätt. Dessa fördelar kan dock komma att bli ännu större om man bibehåller någon form av anknytning mellan nätmyndigheten/tillsynsmyndigheten och Statens energimyndighet. Ett 
  
 322  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 sätt är att lokalisera dessa myndigheter till samma ställe. En sådan lös- ning skulle då också kunna medföra att nätmyndigheten/tillsyns- myndigheten tillförs den helhetssyn som krävs för att genomföra sina ar- betsuppgifter på bästa sätt. 
 Utredningens uppfattning är dock att fördelarna respektive nackde- larna för respektive emot en självständig myndighet inte är tillräckligt belysta. Vid en sådan utredning bör inte bara resursmässiga och ekono- miska överväganden belysas utan även principiella och rättssäkerhets- mässiga. 
 Vi föreslår därför att regeringen låter utreda huruvida de arbetsupp- gifter som nätmyndigheten enligt ellagen och den myndighet som skall utöva tillsynen m.m. enligt naturgaslagen skall handhas av en självstän- dig myndighet. 
  
 10.7 
  
 Övriga frågor 
  
 10.7.1 
  
 Systemansvar – ansvar för att teknisk balans upprätthålls i landets naturgassystem 
  
 Utredningens bedömning  
 : Det föreligger inget behov av någon sär- skild myndighetsfunktion för att upprätthålla systemansvaret, dvs. att den tekniska balansen i landets naturgassystem upprätthålls. Ansvaret bör i stället, på avtalsmässiga grunder mellan naturgasmarknadens aktörer, åvila de naturgasföretag som bedriver handel med naturgas. 
 Naturgassystemet skiljer sig ifrån elsystemet vad gäller behov av mo- mentan balans mellan tillförsel och användning. Kraftsystemet måste alltid momentant vara i balans, medan naturgassystemet är ett trögt sys- tem och systemets  
 line-pack 
  (fyllnadsgraden eller mängden naturgas i ledningsnätet) hjälper till att balansera intag och uttag. 
 Inom elområdet är Svenska Kraftnät systemansvarig myndighet. An- svaret innebär bl.a. att säkerställa landets kortsiktiga elbalans, dvs. att se till att balans råder mellan tillförsel av el (inhemsk produktion och im- port) och uttag (inhemsk användning och export). 
 För elsystemet skall för samtliga elanvändares uttagspunkter från el- kraftnätet finnas balansansvariga. Endast de som ingått avtal med Svenska Kraftnät kan vara balansansvariga. I dag är drygt 40 energifö- retag balansansvariga. 
 De balansansvariga ansvarar för att elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut av de kunder den balansansvarige har balansansvar för. An- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 323 
  
 svaret regleras tillsammans med övriga villkor i ett avtal mellan den ba- lansansvarige och Svenska Kraftnät. 
 Den balansansvarige måste timvis planera sin balans mellan tillförsel och uttag av el och alltså vidta åtgärder för att balansen mellan tillförsel och uttag upprätthålls. 
 Svenska Kraftnät utför balansavräkning baserat på det underlag som erhålles från de balansansvariga och elnätägarna. Svenska Kraftnät är den balansansvariges motpart vid köp och försäljning av regler- och ba- lanskraft. 
 För naturgas erfordras inte ett balansansvar av samma typ som för elsystemet. Naturgasledningssystemet i sig är ett korttidslager. Det svenska naturgasledningarna har en lagerkapacitet på ett par dagar. Det finns, som framgått av kapitel 4, ingen annan lagerkapacitet i Sverige än vad som finns i naturgasledningarna. Lagerkapacitet finns dock i Dan- mark, men något särskilt åtagande från dansk sida föreligger inte för att upprätthålla en viss lagernivå. 
 En del av naturgasen säljs på s.k. swing basis. Det innebär att en kund har erhållit rätt att begära av producenten att denne skall öka eller minska sin produktion för att anpassa leveransen efter kundens uttag. 
 Balansen i ett naturgassystem, dvs. att lika mycket naturgas tillförs systemet som tas ut från systemet, åstadkommes i huvudsak på fyra oli- ka sätt: 
  
 Genom att anpassa naturgasleveransen från producenten eller leve- rantören. 
  
 Genom att ha avbrytbara leveranser med kunder, som enkelt kan byta till annat bränsle eller tillfälligt avstå från naturgasförsörjning. 
  
 Genom att göra uttag från naturgaslager. 
  
 Genom att utnyttja naturgassystemets korttidssystem, s.k.  
  
 line-pack. 
  
 De svenska naturgasföretagen svarar själva för att de har tillräckligt med naturgas för att försörja sina kunder och att tillräcklig transportkapacitet finns. Det finns redan i dag ett väl utbyggt och fungerande system för mätning av naturgasvolymer hos såväl producenter, naturgasleverantörer som kunder. Det är också vår bedömning att det inte erfordras någon överordnad myndighetsfunktion för att tillse att naturgasaktörerna full- gör sina skyldigheter i avsett förhållande. När naturgaslagen har trätt i kraft bör balansansvaret åvila handelsdelen hos ett naturgasföretag efter- som detta ansvarar för leveransen till respektive kund. 
 Handel med naturgas mellan balansansvariga kan av balansskäl upp- stå beroende på om det föreligger överskott och underskott. En handel med avbrytbara kontrakt kan på sikt också uppstå. 
  
 324  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 I dag har vi daglig balans i det svenska överföringsledningarna. På sikt kan fallet bli att även Sverige, av kommersiella eller av tekniska skäl, övergår till timbalans. I så fall erfordras en ansvarig för att upp- rätthålla trycket i det svenska naturgassystemet. 
  
 10.7.2 
  
 Allmännyttiga tjänster 
  
 Förslag  
 : Utredningen förordar inte att naturgasföretag skall åläggas att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Vi föreslår att regeringen el- ler den myndighet som regeringen bestämmer bör få i uppdrag att följa utvecklingen och behovet av allmännyttiga tjänster och vilka konsekvenser ett tillämpande av sådana kan få. 
 Av kapitel 8 har det framgått att det för vår del inte varit aktuellt att ålägga naturgasföretag att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och där- med inte tillämpa vissa artiklar i naturgasmarknadsdirektivet. 
 Förfarandet med allmännyttiga tjänster kan bl.a. påverka möjligheten för andra företag att få tillträde till systemet och därmed möjligheten att få till stånd en effektiv konkurrens. Enligt naturgasmarknadsdirektivets artikel 17 får naturgasföretag vägra tillträde till systemet om detta skulle hindra dem från att utföra de allmännyttiga tjänster som åläggs dem. 
 För närvarande föreligger inte uppgifter om huruvida, och i vilken grad, andra medlemsstater kommer att ålägga naturgasföretag att till- handahålla allmännyttiga tjänster. Det är dock uppenbart att sådana ålägganden inskränker konkurrensen och kan förhindra t.ex. svenska naturgasföretag att agera på andra länders marknader. Andra länder kan dock agera på den svenska marknaden när vi, som ovan framgått, inte föreslår tillhandahållande av allmännyttiga tjänster. 
 Även om det för närvarande inte är aktuellt att föreslå tillhandahål- lande av allmännyttiga tjänster kan det bli aktuellt i framtiden. Ett pro- blem i sammanhanget är att begreppet allmännyttiga tjänster inte är klart definierat. Medlemsstaterna har själva frihet att definiera vad som är tjänster av allmänt intresse och den närmare organisationen av dessa. Enligt vår bedömning kan detta leda till konkurrenssnedvridningar och andra obalanser. Vi föreslår därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör följa utvecklingen och behovet av all- männyttiga tjänster och vilka konsekvenser ett tillämpande av sådana kan få. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag  
 325 
  
 10.7.3 
  
 Företagens behandling av kommersiellt känsliga uppgifter 
  
 Utredningens bedömning  
 :  
 Överförings-, 
 lagrings-, 
  LNG- och distri- butionsföretag är, enligt artiklarna 8 och 11 i naturgasmarknadsdi- rektivet – utan att det påverkar tillämpningen av artikel 12 eller någon annan laglig skyldighet att lämna uppgifter – skyldiga att behandla kommersiellt känsliga uppgifter som det erhåller under bedrivandet av sin affärsverksamhet konfidentiellt. För sådana kommunala företag som uppfyller kraven i 1 kap. 9 § sekretesslagen gäller sekretess i dess affärsverksamhet för kommersiella uppgifter om företaget kan peka på och konkretisera den skada som anges i bl.a. 8 kap 10 § sek- retesslagen. Sekretesslagen gäller inte för övriga företag. Dessa får dock anses ha ett eget intresse av att behandla kommersiellt känsliga uppgifter konfidentiellt. Enligt utredningens mening får därmed kra- ven i artiklarna 8 och 11 i naturgasmarknadsdirektivet anses vara uppfyllda. 
 Enligt artiklarna 8 och 11 i naturgasmarknadsdirektivet skall överfö-  
 rings-, 
 lagrings-, 
  LNG- och distributionsföretag – utan att det påverkar tillämpningen av artikel 12 eller någon annan laglig skyldighet att lämna uppgifter - behandla kommersiellt känsliga uppgifter som det erhåller under bedrivandet av sin affärsverksamhet konfidentiellt. 
 Bland aktörerna på den svenska naturgasmarknaden finns såväl ett halvstatligt aktiebolag (Vattenfall Naturgas AB, vilket till 51 procent ägs av Vattenfall AB), som kommunala och privata företag. 
 Bestämmelser om sekretess finns i sekretesslagen (1980:100). Med sekretess avses förbud att röja uppgift, vare sig det sker muntligt (tystnadsplikt) eller genom att allmän handling lämnas ut (handlings- sekretess) eller på annat sätt. Med handling avses en framställning i skrift eller bild, eller en upptagning som kan läsas, avlyssnas eller upp- fattas på annat sätt endast med hjälp av något tekniskt hjälpmedel (TF 2 kap. 3 §). Handlingen är allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt särskilda regler anses inkommen dit eller upprättad där. Sekretes- sen gäller mot enskilda personer (1 kap. 2 § sekretesslagen) och myndig- heter (1 kap. 3 § sekretesslagen). 
 I 1 kap. 9 § sekretesslagen anges att aktiebolag, handelsbolag, eko- nomiska föreningar och stiftelser i vilka kommun, landsting eller kom- munalförbund har ett rättsligt bestämmande inflytande, jämställs med myndighet vid tillämpningen av sekretesslagen. Även bestämmelserna i 2 kap. TF om rätt att ta del av handlingar hos myndighet gäller i tillämpli- ga delar också handlingar hos dessa företag. Ett rättsligt bestämmande 
  
 326  
 Överväganden och förslag  
 SOU 1999:115 
  
 inflytande har kommuner och landsting, vad gäller aktiebolag, om de en- samma eller tillsammans äger aktier med mer än hälften av samtliga röster i bolaget eller annars förfogar över så många röster i detta. Sådant inflytande föreligger också om de har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i styrelsen. Samma kriterier gäller för ekonomis- ka föreningar. Beträffande handelsbolag föreligger ett kommunalt rätts- ligt bestämmande inflytande om samtliga obegränsat ansvariga bolags- män är kommuner eller landsting. Vad gäller stiftelser gäller ett sådant inflytande om kommuner eller landsting på grund av stiftelseförordnan- det har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i styrel- sen för en stiftelse. 
 I 6 kap.  
 1–3 
  §§ och i 8 kap. 10 § sekretesslagen finns regler om af- färssekretess. Bestämmelserna i kapitel 6 tar sikte på att skydda det all- männas (exempelvis det kommunala företagets) intressen medan kapitel 8 främst avser skydd för enskilds (myndighetens eller det kommunala fö- retagets motparts) ekonomiska förhållanden. 
 Sekretess gäller, enligt 6 kap. 1 § sekretesslagen, i myndighets af- färsverksamhet för uppgift om m yndighetens affärs- eller driftsförhål- landen, om det kan antas att någon som driver likartad rörelse gynnas på myndighetens bekostnad om uppgiften röjs. Enligt 6 kap. 2 § sekretess- lagen gäller sekretess för uppgift som hänför sig till ärende angående förvärv, överlåtelse eller användning av bl.a. egendom, om det kan antas att det allmänna lider skada om uppgiften röjs. Av 6 kap. 3 § sekretess- lagen framgår att sekretess gäller för uppgift som hänför sig till m yndig- hetens verksamhet för upplåning om det kan antas att det allmännas ställning som låntagare försämras om uppgiften röjs. 
 Enligt 8 kap. 10 § sekretesslagen gäller sekretess hos myndighet för uppgift om affärs- eller driftsförhållanden för enskild som har trätt i af- färsförbindelse med myndigheten, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. 
 För sådant kommunalt företag som uppfyller kraven i 1 kap. 9 § sek- retesslagen gäller med andra ord sekretess i dess affärsverksamhet för uppgifter om affärs- eller driftsförhållanden, dvs. kommersiella uppgif- ter. Sekretessen gäller dock endast om det kommunala företaget kan pe- ka på och konkretisera den skada som anges i de ovannämnda reglerna om affärssekretess (vid upphandling gäller dock absolut sekretess). Detta får dock anses förenligt med kraven i artiklarna 8 och 11 i naturgas- marknadsdirektivet, eftersom där endast anges att företag skall behandla kommersiellt  
 känsliga  
 uppgifter konfidentiellt. Med kommersiellt känsli- ga uppgifter bör, enligt utredningens mening, avses sådana uppgifter vars röjande kan antas skada bl.a. den enskilde. 
 Statliga aktiebolag och enskilda företag omfattas inte av sekretessla- gen. Frågan är om de, på grund av artiklarna 8 och 11 i direktivet, skall 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överväganden och förslag 
  
 327 
  
 åläggas att behandla kommersiellt känsliga uppgifter konfidentiellt. Det 
  
 mest ingripande vore att införa regler om tystnadsplikt. 
  
 Bestämmelser om tystnadsplikt finns, förutom i sekretesslagen, även i 
  
 en rad andra författningar t.ex. lag (1998:531) om yrkesverksamhet på 
  
 hälso- och sjukvårdens område och i rättegångsbalken. Det främsta mo- 
  
 tivet till att exempelvis privat anställd sjukvårdspersonal har tystnads- 
  
 plikt är hänsynen till enskilds, dvs. patientens, personliga integritet. Det 
  
 ter sig därför något främmande för den svenska rättsordningen att införa 
  
 tystnadsplikt i bl.a. enskild verksamhet för kommersiella uppgifter. Där- 
  
 för bör, enligt utredningens mening, en sådan tystnadsplikt inte införas. 
  
 Vi är medvetna om att medlemsstaterna, enligt artiklarna 6 och 9 i di- 
  
 rektivet skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att överför- 
  
 ings-, 
 lagrings-, 
  LNG- och distributionsföretagen handlar i enlighet med 
  
 artiklarna 8 och 11, dvs. behandlar kommersiellt känsliga uppgifter 
  
 kon- 
  
 fidentiellt. Medlemsstaterna avgör dock själva hur detta mål skall 
  
 upp- 
  
 nås. Det ligger i det enskilda företagets eget intresse att kommersiellt känsliga uppgifter inte lämnas ut. 
  
 10.8 
  
 Övriga bestämmelser 
  
 10.8.1 
  
 Ansvar 
  
 Förslag:  
 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet drar fram eller an- vänder naturgasledning utan tillstånd där sådant krävs, uppför eller använder naturgaslager utan tillstånd eller som bryter mot villkor som meddelats i koncessionen till skydd för allmänna intressen och enskild rätt, bör kunna dömas till ansvar. 
 Utredningen har i avsnitt 10.2 föreslagit att det skall krävas koncession för att dra fram och använda vissa naturgasledningar samt naturgasla- ger. I samma avsnitt har vi även föreslagit att koncession skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt. Utredningen anser att det är av vikt att dessa regler följs. Det bör därför införas regler om ansvar i naturgaslagen. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet drar fram och använder naturgasledning utan till- stånd där sådant krävs samt den som uppför och använder naturgaslager utan tillstånd eller som bryter mot villkor som meddelats i koncessionen till skydd för allmänna intressen och enskild rätt, bör kunna dömas till ansvar. 
  
 328  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:115 
  
 10.8.2 
  
 Överklagande 
  
 Beslut enligt 6 kap. 7 och 10 §§ bör kunna överklagas. Med hänsyn till målens karaktär bör prövningen ske hos allmän förvaltningsdomstol. Vem som får överklaga beslut framgår av 22 § förvaltningslagen (1986:223). 
  
 10.8.3 
  
 Övergångsbestämmelser 
  
 Naturgasmarknadsdirektivet skall vara genomfört i medlemsstaternas lagstiftning senast den 10 augusti 2000. Därför bör naturgaslagen träda i kraft denna dag. De nya reglerna bör tillämpas även på koncession med- delad enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar. I ärenden där ansö- kan om koncession är anhängig vid ikraftträdandet bör lagen ( 1978:160) om vissa rörledningar tillämpas. Bestämmelserna om förseningsavgift enligt 6 kap. 6 och 7 §§ bör tillämpas första gången för räkenskapsår som avslutats den 31 december 2001. 
  
 SOU 1999:115 
  
 329 
  
 11 Författningskommentarer 
  
 11.1 
  
 Förslag till naturgaslag 
  
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 Lagens tillämpningsområde 
 1 § I denna lag ges föreskrifter om koncession för naturgasledningar och naturgaslager samt om handel med naturgas i vissa fall. 
 Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. 
 Definitioner 
 2 § Med naturgasledning avses rörledning, mät- och reglerstation, linjeventilstation, rensdonsstation och kompressorstation. 
 I paragrafen anges vad som avses med en naturgasledning. Som sådan betraktas rör och rördelar (t.ex. böjar), men även tillbehör såsom ventiler samt kontroll- och säkerhetsanordningar av olika slag, exempelvis anordningar för katodiskt skydd. 
 3 § Med berättigad kund avses 
  
 1. 
  
 den som äger naturgasledning och som transporterar eller säljer naturgas till fler än en kund, 
  
 2. 
  
 kunder som har naturgaseldad kraftproduktion, och 
  
 3. 
  
 övriga slutförbrukare som förbrukar mer än fem miljoner kubikme- ter naturgas per år och förbrukningsställe. 
  
 I paragrafen anges vad som avses med berättigad kund. Som sådan av- ses enligt  
 första punkten  
 den som äger naturgasledning och som trans- porterar eller säljer naturgas till fler än en kund. Transporten av natur- gas kan ske från införselpunkten i Sverige till slutkund men kan också avse del av denna sträcka. 
  
 330  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Även kunder som har naturgaseldad kraftproduktion, dvs. produktion av el, anses enligt  
 andra punkten  
 som berättigade. 
 I  
 tredje punkten  
 anges att även slutförbrukare som förbrukar mer än fem miljoner kubikmeter naturgas per år och förbrukningsställe är be- rättigade kunder. Med förbrukningsställe avses ett företag eller en del av ett företag, t.ex. en verkstad, en fabrik eller ett kontor som ligger på en viss plats. Två enheter som hör till samma företag men är belägna på skilda platser betraktas som två förbrukningsställen. För att ett företag som bedriver verksamhet på skilda orter skall bli klassificerad som be- rättigad kund krävs att detta företags förbrukning av naturgas uppgår till minst fem miljoner kubikmeter naturgas per år på en av dessa orter. 
 4 § Med transporttariff avses avgifter och övriga villkor för transport av naturgas och för anslutning till en naturgasledning och gäller för berättigade kunder. 
 Paragrafen innehåller definitionen av transporttariff. Närmare bestäm- melser om transporttariffer finns i 3 kap. 
 2 kap. Koncession 
 Koncessionsplikt 
 1 § En naturgasledning får inte dras fram eller användas utan tillstånd (koncession) av regeringen. 
 Koncession krävs dock inte för naturgasledning som 
  
 1. 
  
 huvudsakligen skall användas för att tillgodose enskilda hushålls och företags behov eller 
  
 2. 
  
 uteslutande skall användas inom hamn- eller industriområde. 
  
 Regeringen får i visst fall medge undantag från koncessionsplikt. 
 Ansökan om koncession lämnas in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats i avsnitt 10.2. 1 och 10.2.3. Av  
 första stycket  
 framgår att det krävs koncession för att dra fram och an- vända naturgasledningar. 
 I  
 andra stycket  
 anges två undantag från koncessionsplikt. Enligt  
 punkt 1  
 krävs inte koncession för naturgasledning som huvudsakligen används 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 331 
  
 för att tillgodose enskilda hushålls och företags behov av naturgas. I praktiken innebär undantaget att det inte krävs koncession för en naturgasledning belägen efter en mät- och reglerstation.  
 Punkt 2  
 innebär att koncession inte krävs för naturgasledningar som uteslutande används inom hamn- eller industriområde. 
 Enligt  
 tredje stycket  
 får regeringen i visst fall, t.ex. om en mät- och reglerstation behöver byggas om eller om dess kapacitet behöver utökas, medge undantag från koncession. 
 2 § Ett naturgaslager får inte byggas eller användas utan tillstånd (koncession) av regeringen. 
 Koncession krävs dock inte för ett naturgaslager som är anslutet till en naturgasledning som 
  
 1. 
  
 huvudsakligen skall användas för att tillgodose enskilda hushålls och företags behov eller 
  
 2. 
  
 uteslutande skall användas inom hamn- eller industriområde 
  
 Ansökan om koncession lämnas in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats under avsnitt 10.2.1 och 10.2.3. 
 Förutsättningar för koncession 
 3 § Endast om det är lämpligt från allmän synpunkt får koncession be- viljas för naturgasledningar och naturgaslager. 
 I bestämmelsen anges att endast om det är lämpligt från allmän synpunkt får koncession beviljas för naturgasledningar och naturgaslager. Syftet med lämplighetsprövningen är främst att hindra att samhällsekonomiskt onödiga naturgasledningar och naturgaslager dras fram respektive byggs eller att naturgasledningar och naturgaslager anläggs på ett sådant sätt att de medför onödigt stort intrång till skada för tredje man. 
 4 § Koncession får inte strida mot en detaljplan eller områdesbestäm- melser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelse göras. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.2.2. Förslaget innebär att koncession inte får beviljas i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om prövningsmyndigheten 
  
 332  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 bedömer att syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas kan dock mindre avvikelse få göras. 
 5 § Vid prövning av frågor om beviljande av koncession skall bestäm- melserna i  
 2–4 
  kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas. 
 En miljökons ekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om koncession. När det gäller förfarandet, kraven på miljökons ekvensbeskrivningen samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken. 
 Enligt paragrafens  
 första stycke  
 tillämpas miljöbalkens allmänna hän- synsregler vid koncessionsprövningen. Dessutom tillämpas miljöbalkens bestämmelser om att myndigheter skall säkerställa att miljökvali- tetsnormer uppfylls och att ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds inte får tillåtas. 
  
 För miljökonsekvensbeskrivning hänvisas, enligt paragrafens 
  
 andra 
  
 stycke 
 , till miljöbalkens bestämmelser. 
  
 6 § En koncession får beviljas endast den som från allmän synpunkt är lämplig att utöva verksamhet som avses med koncessionen. 
 Enligt bestämmelsen beviljas endast den koncession som bedöms lämplig från allmän synpunkt. Vid prövningen av ansökan prövas sökandens lämplighet. Prövningen innebär en bedömning av sökandens allmänna kompetens och vederbörandes ekonomiska resurser. Koncession förutsätts endast meddelas den som har förutsättningarna och möjligheterna att fullgöra alla de förpliktelser som följer av naturgas- ledningens och naturgaslagrets framdragande respektive uppförande och drift. 
 Villkor för koncession 
 7 § En koncession skall avse naturgasledning med en i huvudsak be- stämd sträckning. 
 En koncession för en naturgasledning och ett naturgaslager skall för- enas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt, såsom att trygga säkerheten, skydda människors hälsa och miljön mot skador och olägenheter och främja en långsiktigt god hus- hållning med mark och vatten och andra resurser. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 333 
  
 Som villkor för koncessionen får föreskrivas att naturgasledningen skall vara färdigställd inom en viss tid. Finns det särskilda skäl kan regeringen förlänga föreskriven tid. Ansökan om förlängning skall gö- ras före utgången av den föreskrivna tiden. 
 För att det skall vara möjligt att bedöma en naturgaslednings påverkan på motstående intressen bör naturgasledningens sträckning vara i hu- vudsak bestämd. 
 Vid prövningen av ett koncessionsärende bör en avvägning göras mellan 
 å ena sidan intresset av en naturgasledning eller ett naturgaslager och å andra sidan det allmännas och enskildas t.ex. markägares intressen. Enligt bestämmelsen kan en koncession förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt. I paragrafen nämns vissa av de villkor som kan komma ifråga. Villkor bör exempelvis kunna meddelas till skydd för miljön men även för att tillgodose andra allmänna intressen exempelvis vad som krävs för att förebygga brand och explosion. Villkor bör även kunna meddelas till skydd för enskildas intressen. 
 I beslutet om koncession bör det vara möjligt att ange att naturgasled- ningen skall vara färdigställd inom en viss tid. När tidsfristen bestäms bör bl.a. arbetets omfattning beaktas. Om arbetet på grund av särskilda förhållanden, t.ex. arbetsnedläggelse, förhindras eller avsevärt försvåras bör tidsfristen kunna förlängas. Ansökan om förlängning bör lämnas in före tidsperiodens utgång. Om naturgasledningen inte är färdig inom föreskriven tid och ansökan om förlängning inte har lämnats in eller beviljats kan koncessionen återkallas enligt 15 § punkt 2. 
 8 § En koncession får för sin giltighet göras beroende av att den som innehar koncessionen ställer säkerhet för kostnaderna att ta bort na- turgasledningen och naturgaslagret och att vidta andra åtgärder för återställning. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund be- höver inte ställa säkerhet. 
 Om det kan antas att den ställda säkerheten inte längre är tillräcklig, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om ytterligare säkerhet. 
 I fråga om säkerhetens beskaffenhet gäller 2 kap. 25 § utsökningsbal- Mcintosh. Säkerheten skall prövas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer och förvaras av länsstyrelsen i det län där verk- samheten bedrivs. 
  
 334  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 I bestämmelsen regleras skyldighet att ställa säkerhet för återställnings- åtgärder. Skyldighet att vidta sådana åtgärder regleras i 16 §. Där anges också att prövningen av vilka åtgärder som behöver vidtas skall göras i samband med att koncessionen upphör. Ett beslut om säkerhet för åter- ställningsåtgärder bör dock fattas redan när koncessionen beviljas. Den myndighet som prövar koncessionsansökan bör vid prövningen avgöra om säkerhet skall ställas. Vid omfattande ingrepp i naturen bör huvud- regeln vara att säkerhet skall ställas. Säkerheten kan bestå av exempelvis bankgaranti. 
 Koncessionens giltighetstid 
 9 § En koncession skall beviljas för fyrtio år. Om det finns särskilda skäl eller om sökanden begär det, får kortare tid bestämmas. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.2.5. Koncession meddelas i normalfallet för 40 år, om inte sökanden begär kortare tid. Begärs kortare tid bör denna bestämmas. 
 Förlängning av giltighetstid 
 10 § Koncessionens giltighetstid får på ansökan av koncessionshava- ren förlängas med fyrtio år åt gången. Om det finns särskilda skäl eller om sökanden begär det, får kortare tid bestämmas. 
 I ett ärende om förlängning av giltighetstiden skall  
 3–7 
  §§ tillämpas. 
 Ansökan om förlängning av giltighetstiden skall göras senast två år före koncessionstidens utgång. Koncessionen gäller till dess att ansök- ningen har prövats slutligt. 
 I  
 första stycket  
 anges att koncessionstiden kan förlängas efter ansökan av koncessionshavaren. Om ansökan beviljas förlängs giltighetstiden med 40 år. Om det finns särskilda skäl eller om sökanden begär det kan kortare tid bestämmas för förlängningen. Övervägs kortare tid i ett förlängningsärende bör samma bedömning göras som då koncession meddelades första gången enligt 9 §. 
 En ansökan om förlängning bör, enligt  
 andra stycket 
 , prövas som en ny ansökan. Detta innebär bl.a. att koncessionen kan förenas med nya eller ändrade villkor. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 335 
  
 I  
 tredje stycket  
 föreskrivs att ansökan om förlängning av giltighetstiden bör göras senast två år före koncessionstidens utgång. Bestämmelsen är inte sanktionerad men det är viktigt att tidsgränsen hålls så att pröv- ningsmyndigheten får den tid som behövs för att bereda ärendet. 
 Naturgasledning inom område för trafikled 
 11 § Om en naturgasledning har dragits fram inom område för en be- fintlig allmän väg, enskild väg som hålls öppen för trafik, järnväg, tun- nelbana, spårväg, kanal eller annan sådan vattentrafikled (trafikled), är koncessionshavaren skyldig att, vid ändring av trafikleden, vidta och bekosta de åtgärder med naturgasledningen som behövs för att ändringen av trafikleden skall kunna genomföras. Om åtgärden vidtas med en naturgasledning där denna korsar en trafikled skall dock den som förvaltar trafikleden ersätta koncessionshavaren för kostnaden för åtgärden. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats i avsnitt 10. 2.7. Bestämmelsen är endast tillämplig om naturgasledningen har dragits fram inom område för en befintlig trafikled. Begreppet vägom- råde definieras i 2 och 3 §§ väglagen (1971:948). Motsvarande be- stämmelser finns för enskild väg i 46 § anläggningslagen ( 1973:1149) och, för järnväg, tunnelbana och spårväg, i 2 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). 
 12 § Om en naturgasledning som har dragits fram inom område för en befintlig trafikled medför ökade kostnader för trafikledens underhåll, skall koncessionshavaren ersätta dessa ökade kostnader. 
 Bestämmelsen är tillämplig i det fall en naturgasledning har dragits fram inom området för en befintlig trafikled. 
 13 § Om arbetet på en naturgasledning, som är belägen inom område för annan trafikled än allmän väg, kan inverka på trafiksäkerheten el- ler om arbetet medför större ingrepp i trafikleden, skall det utföras efter anvisningar av den som förvaltar trafikleden eller genom hans försorg. Koncessionshavaren svarar för kostnaden för arbetet. 
 I fråga om arbete med naturgasledning inom område för allmän väg gäller särskilda bestämmelser. 
  
 336  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bestämmelsen i  
 första stycket  
 avser alla slags arbeten på en naturgas- ledning, dvs. framdragande, ändring och underhåll. Förvaltaren av tra- fikleden får välja mellan att ge anvisningar för arbetets utförande och att utföra arbetet genom egen försorg. I bägge fallen bör koncessions- havaren svara för kostnaderna. 
 I  
 andra stycket  
 anges att särskilda bestämmelser bör gälla för arbete med naturgasledning inom område för allmän väg. Med särskilda be- stämmelser avses 44 § väglagen. 
 Överlåtelse och upphörande av koncession 
 14 § En koncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Vid prövning av en ansö- kan om överlåtelse av koncession skall 6 § tillämpas. 
 Bestämmelsen innebär att en koncession inte får överlåtas utan tillstånd. Den nye innehavarens lämplighet bör prövas på samma sätt som vid en ansökan om ny koncession. Däremot behöver inte övriga villkor för koncessionen prövas på nytt. Den nye koncessionshavaren övertar ansvaret för att följa villkoren som är förenade med koncessionen. Nå- gon ny koncessionstid behöver inte fastställas utan koncessionen övertas för återstoden av innevarande koncessionstid. 
 15 § En koncession får återkallas, 
  
 1. 
  
 om en naturgasledning eller ett naturgaslager inte används under tre år i följd och inte behövs för att säkra energiförsörjningen, 
  
 2. 
  
 om koncessionshavaren inte följer villkoren som gäller för konces- sionen, säkerhetsbestämmelserna som gäller för naturgasledningens och naturgaslagrets drift eller inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag. 
  
 Frågor om återkallelse av koncession prövas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 
 I  
 första stycket  
 anges i vilka fall återkallelse av koncession får äga rum. Tidsgränsen, enligt  
 första punkten  
 , har bestämts med beaktande av att naturgasledningar av denna typ tillverkas av stål och att dessa rostar så snart de inte längre används och blir underhållna. Även naturgaslager, ovan eller i mark, förfaller om de inte underhålls. Återkallelse får enligt  
 punkt 2  
 även ske vid misskötsamhet. Säkerhetsbestämmelserna som gäller för naturgasledningens och naturgaslagrets drift är de bestäm- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 337 
  
 melser som har meddelats i eller med stöd av lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. 
 16 § Om en koncession upphör att gälla är den som senast haft konces- sionen skyldig att ta bort naturgasledningen och naturgaslagret samt vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. 
 I samband med att koncessionen upphör skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställa koncessionshavarens skyldigheter enligt första stycket. 
 Om den som senast har haft koncessionen inte fullgör sina skyldigheter enligt första stycket, får den myndighet som regeringen bestämmer fö- relägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller besluta att åt- gärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad. Ett beslut om att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad får verk- ställas. 
 Enligt  
 första stycket  
 bör den som senast innehaft koncessionen vara skyldig att ta bort naturgasledningen och naturgaslagret samt att vidta andra åtgärder för att återställa om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. Behovet av återställningsåtgärder bör prövas i varje särskilt fall. Skyldigheten att vidta åtgärder bör gälla endast om detta är nöd- vändigt för att tillgodose ett allmänt eller enskilt intresse av någon be- tydelse. 
  
 Prövningen av vilka åtgärder som behöver vidtas bör enligt 
  
 andra 
  
 stycket  
 göras i samband med att koncessionstiden upphör. 
  
 Enligt  
 tredje stycket 
 , bör det vara möjligt att antingen förelägga den tredskande att fullgöra sina skyldigheter eller att besluta att åtgärderna skall utföras på koncessionshavarens bekostnad. Ett föreläggande bör kunna förenas med vite. Att beslut om att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad får verkställas innebär att beslutet utgör en exekutionstitel enligt 3 kap. 1 § 6 utsökningsbalken. 
 17 § Om en naturgasledning dras fram eller ett naturgaslager byggs utan koncession där sådan behövs, får den myndighet som regeringen bestämmer förelägga ledningens ägare och lagrets ägare att ta bort naturgasledningen och naturgaslagret och vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. 
  
 338  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Om den som äger en naturgasledning eller ett naturgaslager inte full- gör sina skyldigheter enligt första stycket, får den myndighet som rege- ringen bestämmer förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller besluta att åtgärderna skall vidtas på ägarens bekostnad. Ett be- slut om att åtgärderna skall vidtas på ägarens bekostnad får verkställas. 
 I paragrafen regleras skyldigheten för den som dragit fram en konces- sionspliktig naturgasledning utan att ha koncession eller som har byggt ett naturgaslager utan att ha koncession att ta bort anläggningarna och vidta återställningsåtgärder. 
 18 § Om någon annans mark behöver tas i anspråk för sådana åter- ställningsåtgärder som avses i 16 eller 17 § får den myndighet som regeringen bestämmer besluta att tillträde till marken skall lämnas under viss tid. 
 Återställningsåtgärderna skall utföras så, att minsta skada och intrång vållas. Byggnader får uppföras eller vägar byggas endast om markens ägare och den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken samtyckt till det eller den myndighet som regeringen bestämmer lämnat tillstånd till åtgärden. Tillstånd får lämnas endast om åtgärden är oundgängligen nödvändig för att återställningsåtgärderna skall kunna vidtas. 
 Om återställningsåtgärderna föranleder skada eller intrång, skall er- sättning för detta lämnas. Talan om ersättning väcks vid den fastig- hetsdomstol inom vars område marken eller större delen av denna lig- ger. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.2.10. 
 19 § Om regeringen har tillåtit naturgasledningen eller naturgaslagret i en koncession enligt denna lag får förbud inte meddelas med stöd av miljöbalken mot att 
  
 1. 
  
 dra fram och använda en naturgasledning eller 
  
 2. 
  
 bygga och använda ett naturgaslager. 
  
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.2.2. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 339 
  
 3 kap. Skyldigheter för den som äger en naturgasledning m.m. 
 Transport av naturgas 
 1 § Den som äger en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor transportera naturgas för berättigad kunds räkning. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.3.2. 
 Skyldigheten att övervaka att transporten sker på skäliga villkor ingår i det tillsynsansvar som den myndighet som regeringen bestämmer har (se avsnitt 10.6.1). 
 Skyldighet att mäta transporterad naturgas 
 2 § Den som äger en naturgasledning är skyldig att utföra mätning av transporterad naturgas samt att rapportera resultaten av dessa mät- ningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.3.6. 
 Skyldighet att ansluta naturgasledning 
 3§ Den som äger en naturgasledning är, om det inte finns särskilda skäl, skyldig att på skäliga villkor ansluta en naturgasledning som in- nehas av en berättigad kund till sin naturgasledning. 
 Tvister om skyldigheter för den som äger en naturgasledning enligt första stycket prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 
 I  
 första stycket  
 regleras skyldigheten för den som äger en naturgasled- ning att ansluta berättigad kunds naturgasledningar till sina egna. Huvudregeln är att den som äger en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor ansluta en berättigad kunds naturgasledning till sin led- ning. 
  
 340  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Undantag från huvudregeln gäller om det finns särskilda skäl. Det är framför allt naturgasledningens kapacitet som är avgörande för skyl- digheten att ansluta. Naturgasledningen måste nämligen fysiskt utöver befintlig transport, kunna klara den transport som blir följden av en anslutning. Finns det inte ledig kapacitet bör anslutningsskyldighet inte föreligga. I sådana fall har redan anslutna företräde. 
 En ägare av en naturgasledning får inte särbehandla sig själv om ägaren är en del av en koncern vilken även bedriver handel med naturgas och därför använder sina naturgasledningar för koncernens egen transport. Ägaren bör t.ex. inte med hänvisning till koncernens framtida behov av naturgasledningens kapacitet kunna avvisa kunder. Å andra sidan bör ägaren inte heller vara skyldig att inskränka pågående användning för att frigöra kapacitet åt andra berättigade kunder. 
 I vissa situationer kan det vara skäligt att vägra viss motpart anslutning, exempelvis om tidigare avtal inte följts eller om det kan förväntas bli svårt att få betalt. Det kan också, i vissa fall, vara skäligt att kräva ga- rantier eller säkerhet som förutsättning för anslutning. 
 I  
 andra stycket  
 anges att tvister om skyldigheter för den som äger en naturgasledning enligt första stycket prövas av den myndighet som re- geringen bestämmer. Myndigheten har att pröva anslutningsskyldigheten i sig och villkoren för denna. I sistnämnda fall prövas om villkoren är skäliga. Det villkor som troligen är viktigast är anslutningsavgiften vilken utgår som en engångsavgift och avser kostnaden för att göra själva anslutningen. Avgiftens storlek bör påverkas av om det rör sig om en nyanslutning eller en återkoppling. Även övriga villkor som kan vara förenade med själva anslutningen skall vara skäliga. 
 4 § Om ett naturgasföretag får eller kan antas få allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av avtal om köp av naturgas får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge tillfälligt undantag från 1 och 3 §§. 
 Ansökan om undantag lämnas in till den myndighet som regeringen bestämmer. Ansökan skall göras utan dröjsmål senast efter det att anslutning av naturgasledning eller transport av naturgas har vägrats. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.3.5. 
  
 SOU 1999:115  
 Författningskommentarer  
 341 
  
 Transporttariffer 
 5 § Transporttariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. 
 Vid bedömning av en transporttariffs skälighet skall kravet på en rim- lig avkastning av transporttjänsten beaktas. 
 I  
 första stycket  
 anges att transporttarifferna skall vara skäliga och ut- formade på sakliga grunder. Innebörden av att tarifferna utformas på saklig grund är att de skall vara objektiva och  
 icke-diskriminerande. 
  Kunder får delas in i grupper efter kostnadsbild. 
 Vid bedömning av en transporttariffs skälighet beaktas, enligt  
 andra stycket 
 , företagets krav på en rimlig avkastning av transporttjänsten. Ett exempel på en omständighet som kan verka i höjande riktning på trans- porttarifferna är att företaget har haft höga kostnader för nyligen gjorda investeringar i sina naturgasledningar. 
 6 § Transporttariffer för transport av naturgas skall utformas så, att en kund som betalar avgift för att vara ansluten har rätt att använda and- ras naturgasledningar. 
 För att underlätta handeln med naturgas bör kunderna endast behöva sluta avtal med en ägare av en naturgasledning, nämligen ägaren av den naturgasledning på vilken kunden har en anslutningspunkt. 
 7 § Den som äger en naturgasledning skall på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om sin transporttariff. Uppgiften skall innehålla en upplysning om möjligheten att hos den myndighet som regeringen bestämmer begära prövning enligt sista stycket. 
 Vid begäran om ny anslutning skall uppgifter enligt första st ycket läm- nas inom skälig tid. 
 Den som äger en naturgasledning skall offentliggöra sin transporttariff till den del den avser avgifter och övriga villkor för transport av na- turgas. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela närmare föreskrifter om offentliggörande av transporttariff enligt tredje stycket. 
  
 342  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Tvister om skyldigheter för den som äger en naturgasledning enligt första och andra styckena prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 
 I  
 första stycket  
 stadgas att transporttariffer bör vara offentliga och hål- las tillgängliga för alla som önskar ta del av dem. Uppgifterna bör finnas i skriftlig form och lämnas ut utan dröjsmål. 
 Gäller uppgift v illkor för ny anslutning finns inte alltid en färdig trans- porttariff att hänvisa till. För att få fram sådana individuella uppgifter behöver innehavaren av en naturgasledning längre tid. I dessa fall räcker det därför, enligt  
 andra stycket 
 , om uppgiften lämnas inom skälig tid. I den skriftliga uppgiften bör den som äger naturgasledningen upplysa om möjligheten att begära prövning hos den myndighet som regeringen bestämmer enligt sista stycket. 
 Tvister om skyldigheter för den som äger en naturgasledning enligt första och andra styckena prövas, enligt  
 sista stycket 
 , av den myndighet som regeringen bestämmer. En tvist kan avse dels informationsskyldig- heten som sådan, dels innehållet i lämnad information. 
 4 kap. Ekonomisk redovisning m.m. 
 Redovisning av verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av naturgas 
 1 § Ett naturgasföretag som bedriver verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av naturgas skall ekonomiskt redovisa dessa verksamheter var för sig och skilt från annan verksamhet. 
 Ett naturgasföretag har dock rätt att gemensamt ekonomiskt redovisa verksamhetsgrenarna överföring och distribution i de delar som före- taget har en gemensam tariff för transport i en överföringsledning och en distributionsledning. 
 De särskilda redovisningarna för verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av naturgas (årsrapporter) skall årligen sän- das in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats under avsnitt 10.6.1. Förslaget innebär att verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av naturgas särredovisas inte bara från övrig verksamhet som naturgasfö- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 343 
  
 retaget bedriver utan även separat för varje verksamhetsgren. Undantag från separata redovisningar kan dock göras i den del som ett företag har en gemensam tariff för transport i en överföringsledning och en distri- butionsledning. Övrig verksamhet som ett naturgasföretag bedriver kan redovisas samlat. 
 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela ytterligare föreskrifter om redovisning av verksamhetsgre- narna överföring, distribution och lagring av naturgas. 
 I avsnitt 10.6.1. har lämnats en bakgrund till förslaget. 
 Revision 
 3 § Revisor i ett naturgasföretag som bedriver verksamhetsgrenarna överföring, distribution eller lagring av naturgas skall göra en särskild granskning av redovisningen av denna verksamhet. 
 Revisorn skall årligen i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av den i första stycket angivna verksamheten skett enligt gällande bestämmelser. Intyget skall av företaget lämnas in till den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revision av den verk- samhet som anges i första stycket. 
 I  
 första stycket  
 anges att revisorn i ett naturgasföretag som bedriver överföring, distribution eller lagring av naturgas skall granska den sär- skilda redovisningen av dessa verksamheter. Om företaget även bedriver annan naturgasverksamhet eller annan verksamhet som inte innefattas i naturgassektorn bör revisorn dessutom utföra sedvanlig granskning av verksamheten i dess helhet. 
 Enligt  
 andra stycket  
 skall revisorn upprätta ett särskilt intyg som skall innehålla ett utlåtande i fråga om redovisningen av de i första stycket angivna verksamheterna. Detta intyg bör företaget årligen lämna in till den myndighet som regeringen bestämmer. Företaget bör samtidigt lämna in den årsrapport som skall upprättas och som baseras på särre- dovisningen. Myndigheten kan på grundval av intyget vidta åtgärder mot ett naturgasföretag som inte uppfyllt kraven på re dovisning av verksamheterna överföring, distribution eller lagring av naturgas. 
  
 344  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 I  
 tredje stycket  
 finns ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om revision av verksamheterna överföring, distribution och lagring av naturgas. 
 5 kap. Kommunala naturgasföretag 
 1 § Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16-18 
  §§ kommu- nallagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kommunens område bedriva 
  
 1. 
  
 handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet, eller 
  
 2. 
  
 transportverksamhet av naturgas i geografisk närhet till företagets transportverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ända- målsenlig transportverksamhet. 
  
 Bakgrunden till förslaget redovisas i avsnitt 10.5.1. I paragrafen av- handlas undantag från den kommunala lokaliseringsprincipen. Sådant undantag föreslås bli tillåtet i två fall. 
 Det första fallet omfattar handel med naturgas och därmed samman- hängande verksamhet. Med därmed sammanhängande verksamhet för- stås exempelvis konsultverksamhet och entreprenadverksamhet med anknytning till naturgasförsäljning/naturgaskonsumtion. Någon be- gränsning av undantaget från lokaliseringsprincipen föreslås inte. Detta innebär således att ett kommunalt naturgasföretag har rätt att bedriva handel med naturgas i hela landet. 
 Det andra fallet omfattar transportverksamhet av naturgas. Här föreslås en begränsning i undantaget till naturgasföretagets transportverksamhet i kommunen. Dessutom bör syftet vara att uppnå en ändamålsenlig transportverksamhet. 
 En förutsättning för att undantag från lokaliseringsprincipen skall vara tillåten är i båda fallen att verksamheten bedrivs av en egen juridisk person, d.v.s. det är inte tillåtet att bedriva verksamheten i den kommu- nala förvaltningen. 
 2 § Om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen (1991:900) bedriver sådan verksamhet som avses i 1 § 1, skall verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Bedriver företaget även sådan verksamhet som avses i 7 kap. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 345 
  
 2 § ellagen (1997:857) får företaget redovisa dessa verksamheter till- sammans. 
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats i avsnitt 10.5.2. 
 En kommun som bedriver handel med naturgas kan välja att bedriva verksamheten i ett kommunalt verk eller som en fristående juridisk per- son, vanligen ett aktiebolag. Om förstnämnda formen väljs skall verk- samheten bedrivas med iakttagande av kommunalrättsliga principer. Om kommunen däremot väljer bolagsformen skall, enligt vårt förslag, verksamheten bedrivas på affärsmässig grund. Detta innebär ett un- dantag från likställighets- och självkostnadsprinciperna. 
 Möjligheten att välja mellan verksform och bolagsform finns bara då verksamheten bedrivs med iakttagande av lokaliseringsprincipen. Om kommunen vill bedriva handel med naturgas utan att vara bunden av lokaliseringsprincipen måste, enligt vårt förslag till föregående paragraf, bolagsformen väljas. 
 Att verksamheten bedrivs på affärsmässig grund innebär främst att fö- retaget skall ha ett affärsmässigt beteende och tillämpa en korrekt pris- sättning. En viss vinstmarginal bör normalt räknas in i priset. De villkor som gäller för det privata näringslivets affärsdrivande verksamhet skall alltså normalt vara vägledande. 
 Den verksamhet som skall bedrivas på affärsmässig grund skall redovi- sas särskilt. Bedriver företaget dessutom någon eller några av verksam- heterna handel med eller produktion av el samt fjärrvärmeverksamhet får dessa verksamheter redovisas tillsammans. 
  
 346  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 6 kap. Tillsyn m.m. 
 Tillsyn 
 1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats under avsnitt 10.6.1. 
 2 § Den myndighet som regeringen bestämmer har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsy- nen. En begäran får förenas med vite. 
 I bestämmelsen regleras skyldigheten att lämna uppgift till m yndigheten. Det kan vara fråga om dels ett generellt uppgiftslämnande, dels upplysningar eller handlingar som behövs i det särskilda fallet. Initiativet till att begära in uppgift kan vara m yndighetens, men det kan också grunda sig på en anmälan till myndigheten om att t.ex. en koncessions- havare inte följer meddelade villkor. 
 I många fall bör uppgifterna kunna lämnas formlöst vid kontakter mellan myndigheten och den enskilda aktören. Myndigheten har dock möjlighet att begära uppgifter efter föreläggande som får förenas med vite. 
 3 § Den myndighet som regeringen bestämmer har rätt att för tillsynen få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostä- der, där verksamhet som omfattas av denna lag bedrivs. 
 Bestämmelsen gör det möjligt för myndigheten att besöka platser, dock inte bostäder, där verksamhet enligt naturgaslagen bedrivs, exempelvis en mät- och reglerstation. 
 4 § Den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreläg- ganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. 
 I bestämmelsen regleras möjligheten att använda förelägganden enligt lagen. Förelägganden kan användas för efterlevnaden av de villkor eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Förelägganden får förenas med vite. Bestämmelser om vite ges i lagen (1985:206) om viten. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 347 
  
 Avgifter 
 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av denna lag. 
 Frågan om tillsynsmyndighetens finansiering av sin verksamhet har behandlats i avsnitt 10.6.3. Utredningen har där konstaterat att de fö- retag som bedriver sådan verksamhet, där särredovisning skall sändas in till myndigheten, också skall betala en årlig avgift för att myndighetens verksamhet skall kunna finansieras. Avgiften bör grundas på dessa företags omslutning i vad avser den verksamhet som skall särredovisas. Det bör åvila regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om avgift för myndighetens verksamhet. 
 Förseningsavgift 
 6 § Om ett naturgasföretag som bedriver verksamhetsgrenarna överfö- ring, distribution eller lagring av naturgas inte lämnar in en bestyrkt kopia av sådan årsrapport samt sådant revisorsintyg som anges i för- ordningen (xxxx:xxx) om redovisning av överföring, distribution och lagring av naturgasföretag, skall företaget betala förseningsavgift till staten enligt 7 §. 
 Beslut om förseningsavgift fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Bakgrunden till bestämmelsen har beskrivits i avsnitt 10.6.3. 
 7 § Ett naturgasföretag som bedriver verksamhetsgrenarna överföring, distribution eller lagring av naturgas skall betala en förseningsavgift om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in till den myndighet som regeringen bestämmer inom sju månader från räkenskapsårets utgång. Om företaget har beslutat om fortsatt bolagsstämma enligt 9 kap. 9 § andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385) eller om fortsatt föreningsstämma enligt 7 kap. 4 § tredje stycket lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, skall dock företaget betala förseningsavgift först om handlingarna inte har kommit in inom nio månader från räkenskapsårets utgång. Avgiften skall uppgå till 10 000 kr. 
  
 348  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in inom två måna- der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om förseningsavgift enligt första stycket, skall företaget betala en ny för- seningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till 10 000 kr. 
 Om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in inom två måna- der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om förseningsavgift enligt andra stycket, skall företaget betala en ny för- seningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till 20 000 kr. 
 Förseningsavgift bör enligt  
 första stycket  
 tas ut om årsrapport och revi- sorsintyg inte har lämnats in inom sju månader från räkenskapsårets utgång. Om företaget har beslutat om fortsatt bolagsstämma eller fort- satt föreningsstämma, för det fall företaget är ett aktiebolag eller en ekonomisk förening, skall förseningsavgift dock tas ut först nio månader efter räkenskapsårets utgång. Det avgörande för om avgift skall tas ut är om handlingarna har kommit in inom sju- respektive niomånadersfristen. 
 Det naturgasföretag som har ålagts att betala förseningsavgift skall ge- nast underrättas om beslutet. Denna underrättelse bör innehålla en erin- ran om att ytterligare försening med att lämna in handlingarna kan leda till att ytterligare förseningsavgifter tas ut. Underrättelsen behöver inte delges utan kan sändas med posten till företagets adress. 
 Om företaget inte heller efter sådan underrättelse lämnar in handling- arna, skall enligt  
 andra stycket  
 en ny avgift tas ut. Denna avgift får dock inte tas ut förrän det har gått två månader från det att underrättelsen om den första förseningsavgiften skickades till företaget. På detta sätt får företaget möjlighet att vidta de åtgärder som behövs för att undvika en ny förseningsavgift. 
 I  
 tredje stycket  
 ges en möjlighet att ta ut ytterligare en avgift, denna gång fördubblad. En förutsättning för detta är att det har gått ytterligare två månader från det att myndigheten skickade en underrättelse om den föregående förseningsavgiften. 
 Fler än tre förseningsavgifter får inte tas ut. 
 8 § Om registrering har skett av ett beslut om att företaget försatts i konkurs eller trätt i likvidation, får beslut om förseningsavgift inte meddelas. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 349 
  
 Om naturgasföretaget har försatts i konkurs eller trätt i likvidation och detta beslut har blivit registrerat får förseningsavgift inte tas ut. 
 9 § Har företaget inom föreskriven tid lämnat in de handlingar som anges i 6 §, men har handlingarna någon brist som lätt kan avhjälpas, får den myndighet som regeringen bestämmer meddela beslut om för- seningsavgift endast om företaget har underrättats om bristen och fått tillfälle att avhjälpa den men inte gjort det inom den tid som angetts i underrättelsen. En sådan underrättelse får sändas med posten till den postadress som företaget senast har anmält hos den myndighet som regeringen bestämmer. 
 Bestämmelsen tar sikte på lätt avhjälpbara brister som har karaktären av förbiseende. 
 Årsrapporten och revisorsintyget kan av olika skäl vara behäftad med brister. Om det är fråga om brister som lätt kan åtgärdas är det naturligt att myndigheten ger företaget tillfälle att inom viss kortare tid åtgärda bristen. I andra fall, där handlingarna inte ens uppfyller de grundläg- gande kraven på en årsrapport samt ett revisorsintyg, är situationen den motsatta. Frågan om företaget skall ges tillfälle till avhjälpande av brist får prövas från fall till fall. 
 10 § En förseningsavgift skall efterges, om underlåtenhet att ge in handlingen framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som företaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. 
 Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i ärendet. 
 Paragrafen innehåller bestämmelser om eftergift av förseningsavgifter. Eftergift bör meddelas när försummelsen framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som företaget inte har kunnat råda över eller det skulle vara uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. 
 Exempel på ursäktlighet som företaget inte har kunnat råda över är om handlingarna inte har kommit myndigheten till handa i rätt tid på grund av brister i postgången. Ett annat skäl är om revisorn har misskött sitt uppdrag så att företaget inte har erhå llit revisorsintyget i rätt tid. 
  
 350  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Exempel då eftergift kan prövas på grund av att det skulle vara uppen- bart oskäligt, skulle kunna vara arbetsanhopning i företaget. Sådana omständigheter bör dock enbart i undantagsfall medföra rätt till eftergift. Ett företag bör ha en sådan organisation och administration att företaget alltid kan ge in ifrågavarande handlingar i rätt tid. Om däremot underlåtenhet från bolagets sida att ge in handlingarna beror på tillfällig och oförutsedd arbetsanhopning från företagets företrädare eller revisor, kan detta dock tillsammans med andra omständigheter medföra att dröjsmålet är ursäktligt. 
 Av  
 andra stycket  
 framgår att det är myndigheten som på eget initiativ prövar om det finns skäl att meddela eftergift. Myndigheten behöver dock inte göra egna efterforskningar utan bör enbart utgå från vad som framgår av handlingarna i ärendet. Skulle företaget begära att myndig- heten skall pröva om eftergift bör meddelas skall myndigheten självfallet göra detta. Det är dock företagets ansvar att bevisa att det finns grund för eftergift. 
 11 § Om en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsuppma- ning, skall avgiften lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp. 
 Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsök- ningsbalken ske. 
 Paragrafen innehåller bestämmelser om indrivning och verkställighet. 
 Av  
 andra stycket  
 framgår att myndighetens beslut om förseningsavgift utgör en exekutionstitel och alltså kan läggas till grund för verkställighet. 
 12 § Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. 
 Om ett företag har rätt att få tillbaka betald förseningsavgift på grund av en domstols beslut, skall ränta betalas på den återbetalda förse- ningsavgiften från och med månaden efter den då förseningsavgiften betalades in till och med den månad då återbetalning görs. I fråga om räntans storlek tillämpas 19 kap. 14 § skattebetalningslagen (1997:483). 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 351 
  
 Av  
 första stycket  
 följer att ett beslut om förseningsavgift får verkställas omedelbart och utan hinder av ett eventuellt överklagande. En begäran om eftergift utgör därmed inte heller hinder för verkställighet. 
 Av  
 andra stycket  
 framgår att en betald förseningsavgift skall återbetalas om en domstol befriar företaget från betalningsskyldighet. I ett sådant fall har företaget också rätt till ränta på det återbetalda beloppet. 
 7 kap. Övriga bestämmelser 
 Ansvarsbestämmelser 
 1 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som uppsåtligen eller av oaktamhet 
  
 1. 
  
 bryter mot 2  
  
 kap.1–2 
  §§, eller 
  
 2. 
  
 bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 7 § andra stycket. 
  
 Paragrafen innehåller ansvarsbestämmelser för den som bryter mot reglerna i 2 kap. 1 eller 2 § eller mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 7 § andra stycket. 
 2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med straff enligt brottsbalken. 
 Naturgaslagens ansvarsbestämmelser är subsidiära i förhållande till brottsbalkens och tillämpas inte om en gärning i och för sig faller under båda lagarna. 
 3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet. 
 Bestämmelsen innebär att den som har åsidosatt ett vitesföreläggande inte får dömas till ansvar enligt 7 kap. 1 § för en gärning som omfattas av föreläggandet. 
  
 352  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 Överklagande 
 4 § Beslut enligt 6 kap. 7 och 10 §§ får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammar- rätten. 
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats under avsnitt 10.8.2. 
 Övergångsbestämmelser 
 Denna lag träder i kraft den 10 augusti 2000. 
  
 1. 
  
 De nya föreskrifterna tillämpas även på koncession meddelad enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar. 
  
 2. 
  
 I ärenden där ansökan är anhängiggjord vid ikraftträdandet tillämpas lagen (1978:160) om vissa rörledningar. 
  
 3. 
  
 Föreskrifterna i 6 kap. 6 och 7 §§ tillämpas beträffande årsrapporter och revisorsintyg första gången för det räkenskapsår som avslutats den 31 december 2001. 
  
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats under avsnitt 10.8.3. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Författningskommentarer  
 353 
  
 11.2 
  
 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 
  
 11 kap 23 § 
 Tillstånd skall lämnas till följande vattenverksamhet, om inte något annat följer av 2 kap. 9 §: 
  
 1. 
  
 vattenverksamhet som vid prövning av annan verksamhet enligt 17 kap. 1 eller 3 § har angetts som ett villkor för verksamhetens utöv- ande, 
  
 2. 
  
 anläggande av broar och annan vattenverksamhet för väg, järnväg, tunnelbana eller spårväg vars anläggande har prövats i särskild ordning, 
  
 3. 
  
 anläggande av rörledningar i vatten som koncession har meddelats för enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar, 
  
 4. 
  
 verksamhet som bearbetningskoncession har meddelats för enligt lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, 
  
 5. 
  
 anläggande av naturgasledningar i vatten som koncession har med- delats för enligt naturgaslagen (xxxx:xxx). 
  
 I bestämmelsen behandlas vattenverksamhet som redan har ansetts till- låten vid prövningar vid andra myndigheter än miljödomstolen. Eftersom dessa myndigheter inte alltid har samma vattenrättsliga och vat- tentekniska kompetens som miljödomstolen prövas vattenverksamheten även av domstolen. Miljödomstolen är bunden av den tidigare bedöm- ningen att verksamheten är tillåten. Strider vattenverksamheten mot miljöbalkens stoppregel i 2 kap. 9 § får dock domstolen, trots tidigare bedömning, förbjuda den. 
  
 Punkt 3  
 avser anläggande av rörledningar i vatten där koncession har meddelats enligt rörledningslagen. Koncessioner enligt ifrågavarande lag kommer även att meddelas när naturgaslagen har trätt i kraft. Flertalet av sådana koncessioner som före naturgaslagens ikraftträdande meddelas enligt rörledningslagen kommer efter naturgaslagens ikraftträdande att meddelas enligt sistnämnda lag. Motsvarande prövning som tidigare har gjorts i enlighet med rörledningslagen bör då göras enligt naturgaslagen. 
 Med hänsyn till detta bör ytterligare en punkt läggas till paragrafen, nämligen då koncession meddelats enligt naturgaslagen för anläggande av naturgasledningar i vatten. 
  
 354  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 1999:115 
  
 17 kap. 6 § 
 Regeringen får tillåta en verksamhet som avses i 1 §  
 1-8, 
  10, 11 och 17 endast om kommunfullmäktige har tillstyrkt detta. 
 Samma förutsättning för regeringens tillåtlighet gäller också i fråga om verksamheter som avses i 3 § första stycket 1 eller 4 §, om de avser annat än vattenverksamhet eller trafikanläggningar. 
 Trots vad som sägs i första stycket får regeringen tillåta en verksamhet som sägs i 1 § 6, om det är fråga om mellanlagring eller slutlig förva- ring av kärnämne eller kärnavfall, eller verksamhet som sägs i 1 § 7, 8 eller 10, om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att verksamheten kommer till stånd. Detta gäller dock inte om en annan plats bedöms vara lämpligare för verksamheten eller om en lämplig plats har anvisats för verksamheten inom en annan kommun som kan antas godta en placering där. 
 Bakgrunden till och innebörden av förslaget har utvecklats i avsnitt 10.2.2. 
  
 SOU 1999:115 
  
 355 
  
 Referenser 
  
 Barnett, A. (1995),  
 Natural Gas in Europe, Competing to provide to- morrws energy,  
 Financial Times Energy Publishing, London. 
  
 Robinson, Christensen, Carter, Hughes, M. (1999),  
 EG:s naturgas- marknadsdirektiv. En ekonomisk analys av olika alternativ för Sverige 
 , bilaga 3 till detta betänkande. 
 Boverket och Statens energiverk (1988),  
 Naturgas i fysisk planering. 
  
 Flynn, M. (1990), Prissättning av offentlig produktion av privata va- ror,  
 Ekonomisk Debatt Nr. 6 
 , 1990. 
  
 BP (1999),  
 Statistical Review of World Energy 1998: Natural Gas. 
 BP Gas (1998),  
 Gas 97. 
  
 CEPS (1998),  
 The Development of Competition in European Gas Mar- kets 
 , CEPS Working Party Report No. 18. 
  
 Dangas (1999),  
 Dangas hemsida. 
  
 DONG (1998a),  
 Redogörelse till Folketinget 1998 
 . 
  
 DONG (1998b),  
 Nye tider – nye krav. DONG:s mål og strategier. 
  
 Ds 1996:55,  
 Energikommissionens betänkande, Sammanfattning av betänkandet och remissinstansernas synpunkter 
 . 
  
 Econ- senter for  
 Æ  
 konomisk analyse (1997),  
 Nordiska forutsetningar for bärkraftig energiforsyning rundt Östersjön 
 , Rapport 69/97. 
  
 EG (1996),  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el. 
  
 356  
 Referenser 
  
 SOU 1999:115 
  
 EG (1998),  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 98/30/EG om ge- mensamma regler för den inre marknaden för naturgas. 
  
 EU-kommissionen 
  (1996a),  
 En energipolitik för EU 
 . 
  
 EU-kommissionen 
  
  (1996b),  
 Services of General Interest in Europe. 
  
 EU-kommissionen 
  
  (1998a),  
 The Nordic Gas Grid – an EU Perspective. 
  
 EU-kommissionen 
  
  (1998b),  
 Access charges – a first attempt to identify issues in relation to pricing of access to the gas system 
 . 
  
 Eurogas (1998a),  
 Natural Gas in Western Europe, 1998 publication of gas statistics  prospects. 
  
 Eurogas (1998b),  
 Energy Taxation in Western Europe. 
 Finnish Natural Gas Association (1998),  
 Natural Gas in Finland 
 . 
  
 Fortum (1999),  
 Fortums hemsida. 
 GasMatters (1998),  
 September 1998 
 ,  
 s.16–18. 
  
 Gasum Oy (1998),  
 Naturgasnätet i Finland 
 . 
  
 Bullock, Ray och Hebert, E. (1997 
 ), Transportation  Trading in the UK  European Gas Markets 
 , Global Gas Market Reports, SMI (Publishing) Ltd. 
  
 Nichols, Christensen (1991),  
 Prissättning på stamnätet i en avreglerad marknad – en konsultstudie,  
 Brady 1991:14. 
  
 IEA (1998a),  
 Natural Gas Pricing in Competitive Markets 
 , Paris. 
  
 IEA (1998b),  
 Natural Gas distribution, Focus on Western Europe,  
 Pa- ris. 
  
 Gutierrez,  
 L-I. 
  och Martinez, L. (1987),  
 Naturgas 
 , Räddningsverket. 
 Konkurrensverket (1996),  
 Fungerar elmarknaden?,  
 Konkurrensverkets rapportserie 1996:3. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Referenser  
 357 
  
 Konkurrensverket (1998),  
 Avreglerade marknader i Sverige – en upp- följning,  
 Konkurrensverkets rapportserie 1998:3. 
  
 Lundgren, S. (1990), Behövs offentlig kontroll av naturliga monopol?, 
 Ekonomisk Debatt Nr. 6 
 , 1990. 
  
 Miljö- og Energiministeriet (1999),  
 Miljö- og energiministerens besva- relse af samrådsspörgsmål nr. K i Folketingets Energipolitiske Udvalg den. 10 februari 1999. 
  
 Murphy, E. (1990),  
 Naturgas i Sverige 
 , Industriförbundets förlag, Stockholm. 
  
 N 1997:03,  
 Rapport från utredningen om en ny energimyndighet 
 . 
  
 Nordiska Ministerrådet (1994 
 ), Naturgasens roll i Norden och Balti- kum fram till år 2010 
 , Tema Nord 1994:638. 
  
 Nordiska Ministerrådet (1997),  
 Naturgassens muligheder for at med- virke til reducerade milj 
 Æ  
 udslip i Norden og naerområderna 
 , Tema Nord 1997:548. 
  
 North Transgas Oy (1998),  
 Projektbeskrivning. Den nya transportleden för naturgas från Ryssland till Västeuropa 
 . 
  
 NUTEK (1996),  
 Svensk elmarknad 1996. 
 Näringsutskottets betänkande 1990/91:NU38,  
 Statliga företag 
 . 
 Näringsutskottets betänkande 1996/97:NU12,  
 En uthållig energiför- sörjning 
 . 
 Näringsutskottets betänkande 1998/99:NU8,  
 Vissa energipolitiska frå- gor. 
  
 Nätmyndigheten (1997),  
 Korssubventionering på elmarknaden 
 , Rapport  
  
 1997-10-01. 
  
 OECD (1994),  
 Natural Gas Transportation – Organisation and Regu- lation,  
 Paris. 
  
 OECD (1997),  
 Natural Gas Information 1996 
 , Paris. 
  
 358  
 Referenser 
  
 SOU 1999:115 
  
 Pickering, D. (1998),  
 Transmission Pricing for Liberalised European Gas Market – The British Experience 
 , Transco. 
  
 Radetzki, M. (1989),  
 Naturgasmarknaden i Västeuropa. Historisk bak- grund och framtidsbedömning 
 , Statens energiverk 1989:R8 
 . 
 Radetzki, M. (1999), European natural gas: market forces will bring about competition in Ritter,  
 Energy Policy 
 , Vol. 27, No. 1. 
 Regeringens proposition 1977/78:86,  
 Förslag till lag om vissa rörled- ningar, m.m. 
  
 Regeringens proposition 1979/80:170,  
 Vissa energifrågor 
 . 
 Regeringens proposition 1987/88:90,  
 Energipolitik inför  
  
 1990-talet 
 . 
  
 Regeringens proposition 1990/91:87,  
 Näringspolitik 
 . 
 Regeringens proposition 1990/91:88,  
 Om energipolitiken 
 . 
 Regeringens proposition 1993/94:162,  
 Handel med el i konkurrens 
 . 
 Regeringens proposition 1993/94:188,  
 Lokal demokrati 
 . 
 Regeringens proposition 1994/95:150,  
 Reviderad finansplan 
 . 
 Regeringens proposition 1994/95:222,  
 Ny ellagstiftning 
 . 
 Regeringens proposition 1996/97:84,  
 En uthållig energiförsörjning 
 . 
 Regeringens proposition 1996/97:136,  
 Ny ellag 
 . 
 Regeringens proposition 1997/98:159,  
 Genomförande av Europaparla- mentets och rådets direktiv om gemensamma regler för den inre mark- naden för el, m.m. 
  
 Regeringens proposition 1998/99:137,  
 Införande av schablonberäkning på elmarknaden, m.m. 
  
 Riksdagens snabbprotokoll 1998/99:54,  
 Svar på interpellation 1998/99:95 om naturgasledning genom Sverige 
 . 
  
 SOU 1999:115 
  
 Referenser  
 359 
  
 Rothschild  Sons Limited (1998),  
 Rapport till den danske stat om den danske naturgassektorns struktur. 
  
 SOU 1993:68,  
 Elkonkurrens med nätmonopol 
 , delbetänkande av Ellag- stiftningsutredningen, Allmänna förlaget, Stockholm. 
  
 SOU 1993:105,  
 Monopolkontroll på en avreglerad elmarknad 
 , betän- kande av Elmyndighetsutredningen, Elliott, Stockholm. 
  
 SOU 1995:108,  
 Ny ellag 
 , slutbetänkande av Ellagstiftningsutredningen, Elliott, Stockholm. 
 SOU 1995:140,  
 Naturgas i Sverige 
 , underlagsbilaga 3 till Energikom- missionens slutbetänkande, Elliott, Stockholm. 
  
 SOU 1995:140,  
 Internationella förutsättningar för svensk import av naturgas 
 , underlagsbilaga 6 till Energikommissionens slutbetänkande, Elliott, Stockholm. 
  
 SOU 1999:5,  
 Effektiva värme- och miljölösningar 
 , delbetänkande av Värme- och gasmarknadsutredningen, Fakta Info Direkt, Stockholm. 
  
 SOU 1999:44,  
 Öppen elmarknad 
 , delbetänkande av  
 LEKO-utredningen, 
  Fakta Info Direkt, Stockholm. 
 Statens energimyndighet (1998),  
 Energiläget 1998. 
  
 Statens energimyndighet (1999),  
 Energiförsörjningen i Sverige. Läget 1997. Prognos  
 1998-2000 
 . 
  
 Statens energiverk (1987),  
 Naturgas i mellansverige,  
 1987:5. 
  
 Hill, Pearson (1992),  
 Third Party Access in European Gas Industries: Re-  
 gulation-driven 
  or  
 Market-led 
 , 
  
  The Royal Institute of International Af- fairs, London. 
  
 Hill, Pearson (1998),  
 Competition and Liberalization in European Gas Markets. A Diversity of Models 
 , The Royal Institute of International Af- fairs, London. 
  
 Stieglitz, JE. (1988),  
 Economics of the Public Sector 
 , Williams  Company, New York. 
  
 360  
 Referenser 
  
 SOU 1999:115 
  
 Svenska Gasföreningen 1995,  
 Det finns ett brinnande behov, Fakta om naturgas. 
  
 Svenska Gasföreningen (1998),  
 Vad är det för bra med energigaser? Enkla fakta om teknik och miljö. 
  
 Svenska Gasföreningen (1999),  
 Analys av marknadsstrukturen 1998 
 . 
  
 Sydgas AB (1997),  
 Faktamapp 
 . 
 Tebodin, B.V. och Martinez Wilson (1998),  
 Nordic Gas Grid. An overall feasibility study of the possibilities to integrate and develop the natural gas markets in the Nordic and Baltic Countries 
 . 
  
 Vattenfall Naturgas AB,  
 Skilda årsredovisningar och hemsida. 
  
 SOU 1999:115 
  
 361 
  
 Särskilda yttranden 
 Särskilt yttrande av sakkunnige Lopez 
 Utredningen har haft i uppdrag att föreslå en lagstiftning som bl.a. ger förutsättningar för konkurrens och därmed låga priser inom naturgas- området. Jag delar utredningens slutsatser och anser att ett reglerat till- träde är en viktig förutsättning för en fungerande naturgasmarknad och att denna marknad bör öppnas så snabbt som möjligt för flertalet kunder. En kedja är emellertid inte starkare än dess svagaste länk. Jag vill därför peka på en osäkerhet i utredningens analysunderlag som skulle kunna påverka utvecklingen av den svenska naturgasmarknaden. 
 En fungerande konkurrens kräver att det finns flera aktörer på mark- naden och att dessa har samma förutsättningar också när det gäller im- port av naturgas. Inom utredningstidens ram har det inte varit möjligt att i detalj analysera om samtliga svenska naturgasföretag får likartade för- utsättningar vid en snabb marknadsöppning. Det kan enligt min åsikt inte helt uteslutas att tidigare investeringar i danska överföringsledningar och ingångna avtal inledningsvis kan komma att begränsa konkurrensen på den svenska naturgasmarknaden. Detta förhållande skulle i olyckli- gaste fall kunna innebära att endast ett företag fullt ut kan utnyttja den öppnade marknaden. 
 Innan regeringen tar slutlig ställning till utredningens lagförslag anser jag att frågan om konkurrensneutralitet mellan olika naturgasaktörer därför måste belysas ytterligare. Om det skulle visa sig att konkurrens- hinder föreligger bör dessa undanröjas i samband med att den föreslagna lagstiftningen genomföres. 
 Avslutningsvis vill jag också peka på en viktig principiell fråga. Ut- redningen har föreslagit att kommunernas möjligheter att påverka lokali- seringen av stora naturgaslager skall begränsas genom att det kommu- nala vetot i miljöbalken 17 kap. 6§ tas bort. 
 EG:s direktiv omfattar inte miljö- och lokaliseringsfrågor av denna art, varför jag anser att denna fråga ligger utanför utredningens ram. Härtill kommer att utredningen först i slutet av utredningen uppmärk- 
  
 362  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 1999:115 
  
 sammat frågan, och därför av tidsskäl inte kunnat ägna frågan den upp- märksamhet som krävs. Ett kort avsnitt i övervägandena avslutas med slutsatsen att det kommunala vetot bör upphävas. Underlag och analys saknas för en ur kommunal synpunkt viktig lagändring. Överväganden om ändringar i miljöbalken måste föregås av en allsidig belysning i ett sammanhang där miljöfrågorna beaktas. 
 Särskilt yttrande av sakkunnige Clark 
 Utredningen har i sitt arbete bl.a. tagit ställning till i vilken takt markna- den skall öppnas för berättigade kunder. 
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv anger som minimikrav att slutförbru- kare, som förbrukar mer än 25 milj m  
 3  
 naturgas per år och förbruk- ningsställe skall vara berättigade kunder. För dessa kunder öppnas marknaden från den 10 augusti år 2000. Utredningen har föreslagit en betydligt större öppning från detta datum. Redan från starten skall marknaden öppnas för kunder med en förbrukning om minst 5 milj m  
 3  
 per år med en kontrollstation den 1 juli 2004. En fullständig öppning skall ske senast den 1 januari 2006. 
 Naturgasmarknadsdirektivet, som nu skall genomföras i svensk lag- stiftning, syftar till att öka konkurrensen på naturgasmarknaden och skapa en inre marknad för naturgas. Utredningens förslag syftar till att så snabbt som möjligt skapa konkurrens på den svenska naturgasmark- naden till nytta för de kunder som använder naturgas. 
 Sverige har inte några egna naturgastillgångar utan är helt beroende av tillförsel från Danmark eller via det danska naturgasnätet. Den svens- ka naturgasmarknaden är uppb yggd med ett importbolag som står för all import till landet. Naturgasen säljs sedan vidare till ett antal distributörer och därefter till slutkund. Förhållandena mellan importbolaget och dist- ributörerna regleras genom långsiktiga take or  
 pay-kontrakt. 
  Dessa avtal löper ut fram till oktober 2005. Det bolag som importerar naturgasen till Sverige har också en avtalad transporträtt genom det danska naturgas- systemet på två miljarder m  
 3  
 per år. Detta avtal löper ut tidigast år 2005. De förhållanden som nu råder gör det ytterst svårt för de svenska distributörerna eller andra berättigade kunder att föra in naturgas i Sve- rige på annat sätt än genom det enda importbolaget. Man kan hävda att det i praktiken föreligger ett importmonopol. 
 För att en effektiv konkurrens skall uppnås på den svenska markna- den är det av yttersta vikt att det skapas konkurrens även vad avser till- försel av naturgas. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Särskilda yttranden  
 363 
  
 Jag anser därför att det förslag utredningen nu lagt att öppna natur- gasmarknaden måste kombineras med en möjlighet för alla aktörer i Miller rige att föra in gas från Danmark eller via det danska gasnätet från andra leverantörer. Det finns en uppenbar risk med den föreslagna volymgrän- sen att ett företag får en så dominerande ställning att den framtida kon- kurrensen försvåras. 
 Jag anser att en snabb öppning av marknaden förutsätter att en mot- svarande öppning av tillförseln sker. En analys bör göras av hur berätti- gade naturgasföretag och berättigade kunder i Sverige, på likvärdiga villkor, kan ges möjlighet att föra in gas i landet. Kan vi lösa denna fråga har vi förutsättningar att skapa den konkurrens vi eftersträvar. 
 Särskilt yttrande av sakkunnige Potts Stålebrant 
 Utredningen har i sitt arbete att bland annat ta ställning till i vilken takt marknaden för naturgas skall öppnas. Denna fråga har behandlats i ett sent skede av utredningsarbetet och den analys, som legat till grund för ställningstagandena, har inte hunnit att i detalj belysa den aktuella pro- blematiken. Det finns därför anledning att ytterligare överväga förslaget på denna punkt. 
 Motivet för en snabbare öppningstakt i Sverige är främst att snabbast möjligt skapa konkurrens på den svenska marknaden. Detta för att gynna naturgaskunderna. Eftersom vårt land saknar egna naturgastillgångar, är vi emellertid helt beroende av införsel från Danmark. 
 För att uppnå en effektiv konkurrens på den svenska marknaden är det nödvändigt att konkurrensen även omfattar införseln av naturgas. Det är därför angeläget att göra en analys av den transporträtt, som Combs disponerar i Danmark, och hur den kan göras tillgänglig på likvär- diga villkor för samtliga naturgasföretag och berättigade kunder i Sveri- ge. 
 För de svenska fjärrvärmeföretagen är det av utomordentlig betydelse att konkurrensen efter avregleringen blir fullgod även vad gäller impor- ten av naturgas. I annat fall kommer dessa företag att för sina hetvatten- centraler (större än 55 GWh) och kraftvärmeanläggningar vara hänvisa- de till en enda importör, som har möjlighet och rättighet att transportera naturgas till den svenska marknaden. 
  
 364  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 1999:115 
  
 Särskilt yttrande av experten Nguyen 
 Värme- och gasmarknadsutredningen har i denna etapp sett över den lagstiftning som reglerar handel, transport och distribution av naturgas och lämnat ett förslag till naturgaslagstiftning som tillgodoser Europa- parlamentet och rådets direktiv 98/30/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas. 
 Jag ställer mig i stort bakom de slutsatser och förslag som utredning- en kommit fram till för att införliva direktivet i svensk lagstiftning. När det gäller utredningens förslag, om i vilken takt marknaden skall öppnas och om behovet av att låta regeringen utreda huruvida tillstånds- och till- synsärenden samt normgivning avseende både ellagen och naturgaslagen skall handhas av en självständig myndighet, har jag dock kommit till en annan slutsats. 
 Jag delar i princip utredningens uppfattning att takten på öppningen av naturgasmarknaden bör vara så stor möjligt och att detta gynnar kun- derna genom lägre priser. När det gäller utredningens förslag i den del som avser att marknaden skall öppnas per den 10 augusti 2000 för slut- förbrukare ända ner till fem miljoner kubikmeter per år har jag dock trots detta kommit till en annan slutsats. Detta eftersom jag anser att det inte finns tillräckligt underlag för att bedöma de effekter på den svenska naturgasmarknaden som en så förhållandevis stor öppning av marknaden kan komma att innebära. Utredningen har visat att de flesta take or pay- åtagandena på den svenska marknaden löper ut senast under år 2005. Utredningen föreslår vidare att ett naturgasföretag som råkar ut för, eller befarar råka ut för allvarliga ekonomiska eller finansiella svårigheter på grund av take or  
 pay-åtaganden, 
  kan ansöka om ett tillfälligt undantag från tillträde till systemet. Enligt min bedömning riskerar innebörden av att öppna marknaden ner till kunder med en förbrukning på 5 miljoner kubikmeter per år den 10 augusti 2000 endast bli den att företag kommer ansöka om undantag från tillträde till systemet med hänvisning till be- fintliga take or  
 pay-åtaganden 
  vid varje försök från någon konkurrent att överta kunder. En hantering av dessa ansökningar kan komma att bli bå- de betungande och kostsam för antingen regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer eller för båda, beroende på hur man slutligt väljer att denna process skall hanteras. Hanteringen kommer även att innehålla ett osäkerhetsmoment för de inblandade företagen om hur den slutliga utgången av ansökningarna blir. Mot denna bakgrund är det därför min uppfattning mer rimligt att per den 10 augusti 2000, i enlighet med di- rektivets krav, öppna marknaden för kunder med en förbrukning på 25 miljoner kubikmeter och att per den 1 januari 2006, när i stort sett samt- liga take or  
 pay-åtagandena 
  löpt ut, öppna marknaden för samtliga kun- der. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Särskilda yttranden  
 365 
  
 Utredningen utgår vidare från att tillstånds- och tillsynsärenden samt normgivning avseende både ellagen och naturgaslagen skall organiseras i samma myndighet. Jag delar denna uppfattning. Redan i dag fullgörs dessa uppgifter såvitt avser ellagen, men även i viss mån avseende rör- ledningslagen, av Statens energimyndighet. Utredningen föreslår att re- geringen skall utreda huruvida tillstånds- och tillsynsärenden samt normgivning avseende både ellagen och naturgaslagen skall handhas av en självständig myndighet. Jag delar inte denna uppfattning. Enligt min menig är det tvärtom både korrekt och rimligt att låta Energimyndigheten ha kvar uppgifterna enligt ellagen och att de nya uppgifter som tillkom- mer enligt naturgaslagen också hamnar hos Energimyndigheten. Frågan om huruvida de myndighetsuppgifter som avser ellagen skall handhas av en självständig myndighet har utretts och analyserats grundligt vid två tillfällen, dels inför inrättandet av nätmyndigheten vid NUTEK och dels inför inrättandet av Statens energimyndighet 1998. Vid båda dessa t ill- fällen ansågs övervägande skäl tala för att uppgifterna inte skulle hand- has av en självständig myndighet. Enligt min mening har inte några nya omständigheter framkommit som kan medföra att dessa ställningstagan- den bör ändras. Tvärtom finns nu ytterligare skäl som talar mot att verk- samheten bryts ut från Energimyndigheten. Den 1 januari 1996 avregle- rades den svenska elmarknaden och Nätmyndigheten vid NUTEK bygg- de upp en  
 tillsyns-, 
  tillstånds- samt normgivningsfunktion utifrån de nya förutsättningar som den avreglerade elmarknaden förde med sig. När  
 personal-situationen 
  började stabilisera sig och verksamheten började finna sina former beslutades att verksamheten skulle läggas in i den från och med den 1 januari 1998 bildade Energimyndigheten och att verk- samheten skulle utlokaliseras från Stockholm till Eskilstuna. Detta beslut förde med sig att flera medarbetare slutade och att verksamheten, dels till följd härav och dels till följd av själva flytten, förlorade slagkraft och tappade tempo. Verksamheten har nu åter kommit igång på allvar och funnit nya effektiva och intressanta former för bl.a. tillsynsverksamhe- ten. Denna bygger till delar på att den samlade kompetensen hos Ener- gimyndigheten kan utnyttjas. Vidare används den kompetens som finns i nätavdelningen även inom andra avdelningar. Detta samarbete gagnar verksamheten i stort. Inte heller har jag under min tid på Energimyndig- heten funnit något som ger kritikerna stöd för sin uppfattning att nätav- delningen inte kan agera självständigt i förhållande till myndigheten i öv- rigt när så erfordras. Att nu åter börja utreda om verksamheten vid Energimyndighetens nätavdelning skall utgöra en självständig myndighet kommer enligt min bedömning endast medföra att Energimyndigheten och dess personal åter hamnar i en osäker tillvaro som leder till att verk- samheten vid framförallt nätavdelningen riskerar att förlora i slagkraft och tempo. En sådan utredning gagnar således inte  
 tillstånds-, 
  tillsyns- 
  
 366  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 1999:115 
  
 samt normgivningsfunktionen avseende vare sig ellagen, rörledningsla- gen eller den kommande naturgaslagen. För att undvika denna utveckling bör regeringen därför enligt min uppfattning snarast t illkännage att det inte är aktuellt att åter utreda huruvida tillstånds- och tillsynsärenden samt normgivning avseende både ellagen och naturgaslagen skall hand- has av en självständig myndighet. 
  
 SOU 1999:115 
  
 367 
  
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Lagstiftningen för handel och distribution 
  
 Dir. 
  
 av naturgas och annan rörbunden energi 
  
 1998:41 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 4 juni 1998. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas för att se över den lagstiftning som reglerar handel, transporter och distribution av naturgas och annan rörbunden energi. 
 Utredaren skall följa det pågående arbetet inom EU med att utforma gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och lämna ett förslag till naturgaslagstiftning som tillgodoser det nya direktivets krav. Pågående internationella överväganden rörande naturgasnätet i Norden och Östersjöområdet skall beaktas. 
 Utredaren skall lämna förslag till nödvändiga ändringar av gällande lagstiftning som blir en följd av att en särskild naturgaslagstiftning införs. Regelverken för fjärrvärmesektorn bör därvid speciellt uppmärksammas. Utredaren skall i sammanhanget överväga om kommunala värmeföretag bör undantas från kommunallagens lokaliseringsprincip. 
  
 368  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bakgrund 
 Gällande lagstiftning 
 Det finns i Sverige ingen särskild lagstiftning som reglerar handel och transport av naturgas. Den som avser att uppföra en anläggning för att använda naturgas måste ta hänsyn till flera lagar vars bestämmelser inte avser enbart anläggningar för användning av naturgas. Sådana bestämmelser finns i bl.a. lagen om hushållning med naturresurser, m.m. (NRL), natur- vårdslagen, väglagen, kulturminneslagen och hälsoskyddslagen. Särskilda bestämmelser för framdragande och begagnande av rörledningar för flytande och gasformiga energibärare, bl.a. naturgas, finns i lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rör- ledningslagen). 
 Rörledningslagen 
 Framdragande och begagnande av rörledningar för transport av fjärrvärme eller av råolja, naturgas eller produkt av råolja eller naturgas eller av annan vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle regleras i rörledningslagen. Rörledningar för sådana ämnen i vätske- eller gasform får inte framdragas eller användas utan särskilt tillstånd (koncession). 
 Koncession krävs inte för ledning med en sammanlagd längd av högst 20 km, som huvudsakligen används för att tillgodose enskilda hushålls behov eller som uteslutande utnyttjas inom hamn- eller industriområde. 
 Ansökan om koncession skall ges in till den myndighet som regeringen bestämmer (Statens energimyndighet). Regeringen beslutar om koncession. Koncession får meddelas endast om det från allmän synpunkt är lämpligt att ledningen framdrages och begagnas och sökanden anses vara lämplig att utöva den verksamhet som avses med koncessionen. Koncession skall avse ledning med en i huvudsak bestämd sträckning och gälla viss tid, längst 30 år. Koncession skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen eller enskild rätt. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 1  
 369 
  
 Koncession får inte strida mot en detaljplan eller områdes- bestämmelser. Vid koncessionsprövningen skall lagen om hus- hållning med naturresurser m. m. (NRL) tillämpas. 
 Om den verksamhet för vilken en koncession har meddelats enligt rörledningslagen visar sig förorsaka betydande olägenheter som inte kunde förutses när koncessionen meddelades, får regeringen eller myndigheten föreskriva ytterligare villkor för att förebygga eller minska olägenheterna. 
 Koncessionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom ledningen åt annan, om det kan ske utan väsent- ligt förfång för koncessionshavaren. Fråga om sådan skyldighet prövas av myndigheten. 
 Rörledningslagen innehåller vidare särskilda regler för rörledningar som ligger inom väg- eller trafikledsområde, samt regler angående överlåtelse och upphörande av koncession. 
 Naturgasmarknadsdirektivet 
 Ett direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas antogs den 11 maj 1998 av EU:s energiministrar. Direktivet bygger på samma principer som ligger till grund för elmarknadsdirektivet (tillgång till nätet, ömsesidighet, subsidiaritet och gradvis öppnande av marknaden), men beaktar samtidigt de särskilda villkoren för naturgasmarknaden. I direktivet finns gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Där fastställs regler för naturgassektorns organisation och funktion och för tillträde till marknaden samt drift av systemen. Vidare preciseras vilka kriterier och förfaranden som skall tillämpas vid beviljande av tillstånd för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. 
 Medlemsstat skall ange vilka kunder inom respektive land som skall kunna få tillträde till systemet i avsikt att ingå avtal om eller att köpa naturgas. Definitionen av sådana s.k. berättigade kunder skall leda till en öppningsnivå av marknaden som är lika med minst 20 % av den årliga naturgasanvändningen på den nationella marknaden. Denna andel skall sedan ökas till 
  
 370  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:115 
  
 28 % efter fem år och till minst 33 % efter tio år. Länderna får dock själva begränsa marknadsöppningen så att den blir högst 10 procentenheter över miniminivåerna. 
 Från början blir bara elproducenter samt större kunder av annat slag berättigade att utnyttja gasnäten för att kunna köpa naturgas på marknaden. Elproducenter är berättigade kunder oavsett storlek, medan kravet för övriga kunder är en användning som uppgår till mer än 25m  
 3  
 naturgas per år. Naturgas- marknadsdirektivet medger, liksom elmarknadsdirektivet, olika förfaranden för tillträde till ledningsnätet mellan vilka medlemsstaterna kan välja (förhandlat eller reglerat nättillträde). Dessa skall genomföras i enlighet med objektiva, öppna och  
 icke-diskriminerande 
  kriterier. 
 Leveransavtal om naturgas med en berättigad kund inom en annan medlemsstat skall inte kunna hindras om kunden anses berättigad i båda de berörda systemen. 
 Medlemsstaterna skall kunna pålägga företagen vissa allmännyttiga skyldigheter. Dessa skyldigheter skall vara klart definierade, öppna,  
 icke-diskriminerande 
  och kontrollerbara. 
 Alla integrerade naturgasföretag skall ekonomiskt redovisa  
 överförings-, 
  distributions- och lagringsaktiviteter separat för att undvika diskriminering, korssubventionering och snedvridning av konkurrensen. 
 Ett naturgasföretag kan tillfälligt medges undantag från krav om tillträde till nätet om detta skulle kunna medföra allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av s.k.  
 take-or- 
 pay-åtaganden 
  som godkänts i något eller flera avtal om köp av naturgas. 
 De medlemsstater som inte är direkt anknutna till det europeiska naturgasnätet och endast har en huvudleverantör av naturgas skall kunna ställa sig utanför en rad av direktivets regler. Likaså skall vissa medlemsstater som kan anses vara framväxande marknader få göra undantag från flera artiklar i direktivet. Om genomförandet av direktivet kan orsaka allvarliga problem inom ett visst geografiskt område skall också undantag medges. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 1  
 371 
  
 Direktivet innehåller, förutom de här angivna huvud- punkterna, ett omfattande och detaljerat regelverk. 
 Direktivet skall genomföras i medlemsstaterna inom två år efter det att det har trätt i kraft, vilket sker den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
 Förutsättningar för en ny naturgaslagstiftning 
 I Sverige levereras naturgas för närvarande kring en ledning i sydligaste Sverige och Västkusten. Ledningen angör Sverige vid Klagshamn i Skåne. Via det danska nätet är Sverige knutet till det kontinentala naturgasnätet. De gemensamma reglerna för den inre marknaden för naturgas kommer således, med en utformning i huvudsak enligt rådets gemensamma ståndpunkt, att behöva genomföras i svensk lagstiftning. 
 Den svenska lagstiftningen som gäller överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas bör därför ses över och kompletteras. Detta bör ske på ett sådant sätt att det förslag till ny lagstiftning som utarbetas tillgodoser det nya direktivets krav. Samtidigt bör arbetet med den nya lagstiftningen syfta till att regelverket skall vara grunden för en samhällsekonomiskt effektiv marknad. Ett förslag om svensk lagstiftning på området kan därför mycket väl gå längre än vad det kommande EU- direktivet kräver i det fall så bedöms vara ändamålsenligt (exempelvis avseende marknadsöppning och tillträde till näten för naturgasleverantörer). Det bör dock samtidigt beaktas att den svenska naturgasmarknaden är mindre utvecklad än i flertalet andra europeiska länder och att en bristande jämvikt i öppnandet av gasmarknaderna bör undvikas. 
 Naturgasmarknadsdirektivet kan beräknas att liksom elmarknadsdirektivet medge olika förfaranden för tillträde till ledningsnätet. Den svenska ellagen föreskriver ett reglerat nättillträde. Rörledningslagens bestämmelse om koncessions- havarens skyldighet att mot ersättning ombesörja transport åt annan är en form av förhandlat nättillträde. Utgångspunkten för den nya naturgaslagstiftningen bör vara ett reglerat nättillträde. 
 372  
 Bilaga 1  
 SOU 1999:115 
 Ett ledningsnät för naturgas kan beskrivas som ett naturligt monopol på samma sätt som exempelvis ledningsnätet för el. Förekomsten av naturliga monopol har att göra med, och kan i vissa fall accepteras med hänsyn till stordriftsfördelar. Det finns dock risk för att monopolmakten kan missbrukas och kontroll från statens sida är därför nödvändig. En ökad naturgas- utbredning ger upphov till frågor om hur problem till följd av ett dominerande marknadsinflytande för en ledningsägare skall kunna undvikas. Samtidigt måste det beaktas att antalet leverantörer till den svenska marknaden aldrig kan beräknas att bli särskilt stort, och att någon eller några aktörer måste kunna ta den risk som är förknippad med de stora investeringar som krävs för ett utbyggt ledningsnät. En lagstiftning för naturgas- marknaden måste därför med nödvändighet beakta de särskilda villkor som gäller för naturgassektorn. 
 Enligt rörledningslagen är en ledningsägare skyldig att mot ersättning, och om ledig kapacitet finns, ombesörja transport genom ledningen åt annan part. Trots denna möjlighet och förekomsten av ett särskilt transiteringsdirektiv avseende naturgasen, har frågan om utnyttjande av nät aldrig prövats i Sverige. Den lagstiftning som utarbetas bör vara utformad så att en kostnadssänkande konkurrens kan säkras. 
 Införandet av gasmarknadsdirektivet i svensk lagstiftning bör ske på ett sådant sätt att förutsättningarna för utbyggnaden av ett integrerat naturgasnät inte försvåras. Möjligheterna enligt direktivet att få ett tidsbegränsat undantag från tillträde till nätet inom ett begränsat geografiskt område bör därvid beaktas. 
 En utbyggnad av naturgasnätet i Norden och Östersjöområdet har aktualiserats under senare år. I ett gemensamt uttalande i Bergen den 26 juni 1997 underströk de nordiska statsministrarna betydelsen av utvecklingen av ett integrerat naturgasnät i Östersjöområdet. Under år 1998 kommer Nordic Gas Grid- studien, som utförs av danska, finska och svenska gasföretag och stöds av EU, att avrapporteras. I studien undersöks marknadsförutsättningarna för och alternativa utformningar av ett utvidgat nordiskt naturgasnät. De nordiska energiministrarna 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 1  
 373 
  
 har tillsatt en särskild arbetsgrupp för att följa upp Hall deklarationen vad gäller utbyggnaden av naturgasnätet och studera underlaget för större gasprojekt. Under år 1998 skall också, enligt det protokoll med Ryssland som undertecknades den 3 december 1997, en  
 rysk-svensk 
  expertgrupp studera förutsättningarna för en utbyggnad av naturgasnäten och ta fram underlag för vidare åtgärder. 
 Fjärrvärmesektorn 
 Rörledningslagen reglerar även dragning och utnyttjande av fjärrvärmerör. 
 Fjärrvärmeföretagens konkurrenssituation har påtagligt påverkats av det nya regelverk för elsektorn som trädde i kraft den 1 januari 1996. Genom att elmarknaden öppnades för konkurrens infördes också bestämmelser som syftade till att anpassa konkurrensvillkoren för kommunala värmeföretag. En lagstiftning för naturgasmarknaden, som medger ökad konkurrens om kunderna, kan beräknas att ytterligare påverka värmeföretagens situation. 
 Det finns därför anledning att i samband med översynen av naturgaslagstiftningen också utreda om det krävs förändringar av de bestämmelser som reglerar värmeföretagens leveranser och försäljning av värme. Kommunernas planerings- och föreskriftsmöjligheter bör ses över. Det bör vidare övervägas om det i något avseende krävs en anpassning av det nu gällande regelverket för att möjliggöra en effektiv konkurrens mellan  
 el-, 
  naturgas- och värmeföretagen, samtidigt som den nödvändiga planeringen inte försvåras. 
 I denna del av utredningen bör det särskilt övervägas om kommunala fjärrvärmeföretag bör undantas från den kommunala lokaliseringsprincipen. 
 I det nya regelverket för elmarknaden infördes särregler för kommunal elverksamhet innebärande bl.a. att kommunal produktion av och handel med el som drivs i privaträttslig form undantas från vissa av kommunallagens principer. För sådan verksamhet gäller ej lokaliseringsprincipen. Vidare gäller att 
  
 374  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:115 
  
 verksamheten skall drivas på affärsmässig grund i stället för med iakttagande av självkostnadsprincipen och likställighets- principen. Bestämmelserna infördes för att göra konkurrens- villkoren för kommunala elföretag likvärdiga dem som gäller för övriga företag på elmarknaden. Också kommunal produktion och distribution av fjärrvärme och naturgas som bedrivs i privat- rättslig form undantogs från självkostnads- och likställighets- principerna, men ej från lokaliseringsprincipen. 
 Kommunallagens lokaliseringsprincip innebär att en kommun som bedriver värmeproduktion endast får leverera värme inom den egna kommunen. Det har bl.a. framhållits att denna bestämmelse, om den följs fullt ut, förhindrar eller försvårar uppb yggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem som omfattar flera kommuner. 
 Regeringen har i prop. 1996/97:84 om en uthå llig energi- försörjning informerat riksdagen om sin avsikt att låta se över kommunallagens bestämmelser i detta avseende. I översynen skall ingå att bedöma om lokaliseringsprincipen är ett hinder för en effektiv fjärrvärmeutbyggnad och, om så bedöms vara fallet, att överväga förändringar i kommunallagen. 
 Uppdraget 
 En särskild utredare skall se över den lagstiftning som reglerar handel, transporter och distribution av naturgas och annan rörbunden energi. 
 Utredaren skall följa det pågående arbetet inom EU med att utforma gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och lämna ett förslag till naturgaslagstiftning som kan bedömas tillgodose det nya direktivets krav, och som i övrigt kan vara grunden för en samhällsekonomiskt effektiv svensk naturgas- marknad. Pågående internationella överväganden rörande naturgasnätet i Norden och Östersjöområdet skall också beaktas. 
 Utredaren skall också lämna förslag till nödvändiga ändringar av gällande lagstiftning till följd av förslaget om särskild naturgaslagstiftning. Utredaren skall särskilt överväga om det krävs förändringar av de bestämmelser som reglerar värme- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 1  
 375 
  
 företagens leveranser och försäljning av värme och, om så är fallet, lämna nödvändiga förslag. Därvid skall även effekter på konkurrenssituationen bedömas och beaktas. 
 Utredaren skall i sammanhanget särskilt överväga om kommunala värmeföretag bör undantas från kommunallagens lokaliseringsprincip. 
 Övrigt 
 Utredaren skall senast den 1 november 1999 redovisa sina överväganden och lämna förslag till ny lagstiftning. Utredaren skall dock redan den 1 februari 1999 avrapportera sitt uppdrag i den del som avser fjärrvärmesektorn. 
 Utredaren skall beakta vad som sägs i direktiv till kommittéer och särskilda utredare om att redovisa regionalpolitiska konse- kvenser (dir. 1992:50) samt i direktiv till samtliga kommittéer 
  
 och särskilda 
  
 utredare att pröva offentliga åtaganden 
  
 (dir. 1994:23), 
  
 redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser 
  
 (dir. 1994:124) och redovisa effekter för brottsligheten och för det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). 
 (Närings- och handelsdepartementet) 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 377 
  
 Bilaga 2 
 Europaparlamentets och Rådets direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas 
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA 
 UNIONENS RÅD HAR RhodesDIREKTIV 
 med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen, särskilt artiklarna 57.2, 66 och 100a i detta, 
 med beaktande av kommissionens förslag  
 1 
 , 
 2 
 med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, 
 i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet  
 3 
 , och av följande skäl: 
  
 1 
  
 I enlighet med artikel 7a i fördraget skall den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs. Det är därför viktigt att anta åtgärder 
  
 för att fortsätta fullbordandet av den inre marknaden. 
  
 2 
  
 Enligt artikel 7c i fördraget skall hänsyn tas till att vissa ekonomier befinner sig på olika utvecklingsnivåer, men undantag måste vara av tillfällig natur och medföra minsta möjliga störning av den gemen- samma marknadens funktion. 
  
 1 
  
 EGT C 65, 14.3.1992, s. 14 och EGT C 123, 4.5.1994, s. 26. 
  
 2 
  
 EGT C 73, 15.3.1993, s. 31 och EGT C 195, 18.7.1994, s. 82. 
  
 3 
  
 Europaparlamentets yttrande av den 17 november 1993 (EGT C 329, 6.12.1993, s. 182), rådets gemensamma ståndpunkt (EG) nr 17/98 av den 12 februari 1998 och Europaparlamentets beslut av den 30 april 1998 (EGT C 152, 18.5.1998). Rådets beslut av den 11 maj 1998. 
  
 378  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 3 
  
 Upprättandet av en konkurrensutsatt marknad för naturgas är ett viktigt inslag i fullbordandet av den inre marknaden för energi. 
  
 4 
  
 Rådets direktiv 91/296/EEG av den 31 maj 1991 om transitering av naturgas genom gasledningsnät  
  
 4  
 och rådets direktiv 90/377/EEG av den 29 juni 1990 om ett gemenskapsförfarande för att främja öp- penheten beträffande prissättningen på gas och el levererad till in- 
  
 dustriella slutanvändare  
 5  
 utgör en första fas i fullbordandet 
  
 av den 
  
 inre marknaden för naturgas. 
  
 5 Det är nu nödvändigt att vidta ytterligare åtgärder i syfte att 
  
 upprätta 
  
 den inre marknaden för naturgas. 
  
 6 
  
 Bestämmelserna i detta direktiv bör inte hindra att fördraget tillämpas fullt ut, särskilt inte bestämmelserna om fri rörlighet för varor på den inre marknaden och konkurrensreglerna, och de påverkar inte kommissionens befogenheter enligt fördraget. 
  
 7 
  
 Den inre marknaden för naturgas måste upprättas gradvis för att in- dustrin på ett flexibelt och planerat sätt skall kunna anpassa sig till sin nya miljö och för att beakta att marknadsstrukturerna skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. 
  
 8 
  
 Upprättandet av den inre marknaden inom naturgassektorn bör främja sammanlänkningen av systemen och deras driftkompatibilitet, t.ex. genom kompatibla gaskvaliteter. 
  
 9 
  
 Ett visst antal gemensamma regler bör fastställas för naturgassek- torns organisation och funktion. I enlighet med subsidiaritetsprinci- pen är dessa regler endast allmänna principer som anger ramarna, medan det närmare genomförandet av dem bör överlåtas på med- lemsstaterna, vilket ger varje medlemsstat möjlighet att behålla eller välja den ordning som bäst motsvarar en viss situation, särskilt med avseende på tillståndsgivning och övervakning av leveransavtal. 
  
 10 
  
 Externa leveranser av naturgas är av särskild vikt för inköp av na- turgas i medlemsstater med högt importberoende av gas. 
  
 11 
  
 Som allmän regel måste företag inom naturgassektorn kunna bedriva sin verksamhet utan att utsättas för diskriminering. 
  
 12 
  
 Det kan i vissa medlemsstater vara nödvändigt att införa allmännyt- tiga tjänster för att säkerställa försörjningstrygghet och konsument- och miljöskydd vilket, enligt deras uppfattning, inte nödvändigtvis kan garanteras enbart genom fri konkurrens. 
  
 13 
  
 Långtidsplanering kan vara ett sätt att genomföra dessa allmännyttiga 
  
 tjänster där möjligheten att tredje part försöker få tillträde till 
  
 4 
  
 EGT L 147, 12.6.1991, s. 37. Direktivet senast ändrat genom direktiv 95/49/EG (EGT L 233, 30.9.1995, s. 86). 
  
 5 
  
 EGT L 185, 17.7.1990, s. 16. Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 379 
  
 systemet tas med i beräkningen. Medlemsstaterna får övervaka take- 
  
 or-pay-avtal 
  som har ingåtts för att hålla sig underrättade om situa- 
  
 tionen när det gäller leveranser. 
  
 14 
  
 I artikel 90.1 i fördraget åläggs medlemsstaterna att följa konkur- 
  
 rensreglerna när det gäller offentliga företag som har beviljats sär- 
  
 skilda eller exklusiva rättigheter. 
  
 15 
  
 I artikel 90.2 i fördraget föreskrivs det att företag som anförtrotts att 
  
 tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse skall vara un- 
  
 derkastade dessa regler på särskilda villkor. Genomförandet av detta 
  
 direktiv kommer att få betydelse för sådana företags verksamhet. 
  
 Enligt artikel 3.3 är medlemsstaterna inte tvungna att tillämpa artikel 
  
 4 på sin infrastruktur för distribution för att varken rättsligt eller i 
  
 praktiken hindra fullgörandet av de skyldigheter av allmänt ekono- 
  
 miskt intresse som ålagts gasföretag. 
  
 16 
  
 Medlemsstater som ålägger företag inom naturgassektorn att till- 
  
 handahålla allmännyttiga tjänster måste därför följa de tillämpliga 
  
 reglerna i fördraget i enlighet med Europeiska gemenskapernas 
  
 domstols tolkning. 
  
 17 
  
 Grundläggande kriterier och förfaranden bör fastställas för de till- 
  
 stånd som medlemsstaterna får bevilja för 
  
 uppförande eller drift av 
  
 berörda anläggningar enligt de nationella systemen. Dessa bestäm- 
  
 melser bör inte påverka tillämpliga regler i den nationella lagstift- 
  
 ningen som uppställer krav på t illstånd för 
  
 uppförande och drift av 
  
 berörda anläggningar. Ett sådant krav bör emellertid inte medföra att 
  
 konkurrensen mellan företagen i sektorn begränsas. 
  
 18 
  
 Europaparlamentets och rådets beslut nr 1254/96/EG av den 5 juni 
  
 1996 om en serie riktlinjer för transeuropeiska nät inom energisek  
 - 
  
 torn 
 6  
 bidrar till att utveckla integrerade infrastrukturer för naturgas- 
  
 sektorn. 
  
 19 
  
 De tekniska föreskrifterna för drift av system och direktledningar 
  
 måste vara klara och tydliga och säkerställa driftkompatibilitet. 
  
 20 
  
 Grundläggande regler måste fastställas i fråga om  
 överförings-, 
  lag- 
  
 rings- och kondenserad naturgasföretag samt distributionsföretag och 
  
 leverantörer. 
  
 21 
  
 Det är nödvändigt att ge de behöriga myndigheterna tillgång till fö- 
  
 retagens interna bokföring med vederbörlig hänsyn till konfidentia- 
  
 liteten. 
  
 22 
  
 Alla integrerade naturgasföretags bokföring bör sörja för en hög grad 
  
 av insyn. Separat bokföring bör därför föras för olika verksamheter 
  
 när detta är nödvändigt för att undvika 
  
 diskriminering, korsvis 
  
 6  
 EGT L 161, 29.6.1996, s. 147. Beslutet senast ändrat genom beslut 1047/97/EG (EGT L 152, 11.6.1997, s. 12). 
 380  
 Bilaga 2  
 SOU 1999:115 
 subventionering och annan snedvridning av konkurrensen, med be- aktande av, när så är lämpligt, att överföring i bokföringshänseende innefattar återförgasning. Separat bokföring bör inte krävas för fö- retag som fondbörser eller börser för terminsaffärer som inte utför någon av naturgasföretagets uppgifter annat än i sin egenskap av fondhandlare. Integrerad bokföring för utvinning av kolväten och därmed sammanhängande verksamheter får ingå som en del av den bokföring som enligt detta direktiv krävs för verksamhet utanför gassektorn. Den tillämpliga informationen enligt artikel 23.3 bör, när så behövs, innehålla bokförings uppgifter om uppströms rörledningar. 
 23 Tillträdet till systemet måste vara öppet, i enlighet med detta direktiv och detta måste leda till en tillräcklig, och där så är lämpligt, jämförbar grad av öppnande av marknaderna i de olika medlems- staterna. Samtidigt får inte öppnandet av marknaderna leda till onö- dig obalans i företagens konkurrenssituation i olika medlemsstater. 
 24 Till följd av de strukturella olikheterna och systemens speciella egenskaper i medlemsstaterna bör det finnas olika förfaranden för tillträde till systemen som används i enlighet med objektiva, klara och tydliga samt icke- diskriminerande kriterier. 
 25 I syfte att få en konkurrensutsatt marknad för naturgas bör bestäm- melser om tillträde till tidigare led i rörledningsnätet utformas. Åt- skild behandling krävs när det gäller sådant tillträde till tidigare led i rörledningsnätet med hänsyn till särskilt sådana nätverks speciella ekonomiska, tekniska och driftsmässiga egenskaper. Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte under några omständigheter nationella beskattningsregler. 
 26 Bestämmelser måste utformas om tillstånd för uppförande och an- vändning av direktledningar. 
 27 Bestämmelser måste utformas om skyddsåtgärder och tvistlösnings- förfaranden. 
 28 Allt missbruk av dominerande ställning och all underprissättning måste undvikas. 
 29 Eftersom vissa medlemsstater riskerar särskilda svårigheter vid an- passningen av sina system, bör bestämmelser om tillfälliga undantag utformas. 
 30 Långsiktiga  
 take-or-pay-avtal 
  är en verklighet på marknaden för att säkra medlemsstaternas naturgasleveranser. Bestämmelser bör sär- skilt antas om undantag från vissa bestämmelser i detta direktiv om ett naturgasföretag får, eller skulle kunna få, allvarliga ekonomiska problem på grund av  
 take-or-pay-åtaganden.Dessa 
  undantag bör inte undergräva detta direktivs syfte att liberalisera den inre marknaden för naturgas. Varje  
 take-or-pay-avtal 
  som ingås eller förnyas efter det att detta direktiv har trätt i kraft bör ingås på ett välbetänkt sätt så att 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 381 
  
 en betydande öppning av marknaden inte hindras. Sådana undantag bör därför vara begränsade i tid och omfattning och beviljas öppet, under kommissionens överinseende. 
 31 Särskilda bestämmelser behövs för marknader och investeringar i andra områden som ännu inte är fullt utvecklade. Undantag för så- dana marknader och områden bör vara begränsade i tid och omfatt- ning. Kommissionen bör för öppenhetens och enhetlighetens skull spela en betydande roll när dessa undantag beviljas. 
 32 Detta direktiv utgör ytterligare ett steg på vägen mot liberalisering. När det en gång trätt i kraft kommer ändå vissa hinder för handel med naturgas mellan medlemsstaterna att bestå. Förslag till förbätt- ringar av den inre naturgasmarknadens funktion bör göras på grundval av gjorda erfarenheter. Kommissionen bör därför avlägga rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv. 
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE 
 KAPITEL I 
 Räckvidd och definitioner 
 Artikel 1 
 I detta direktiv fastställs gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Det fastställer regler om natur- gassektorns organisation och funktion, inbegripet kondenserad naturgas (LNG), tillträde till marknaden, drift av systemen; och de kriterier och förfaranden som skall tillämpas vid beviljande av tillstånd för överfö- ring, distribution, leverans och lagring av naturgas. 
 Artikel 2 
 I detta direktiv avses med 
  
 1 
  
 naturgasföretag  
 : varje fysisk eller juridisk person, med undantag för slutförbrukare, som bedriver åtminstone en av följande verksamheter: produktion, överföring, distribution, försörjning, köp eller lagring av naturgas, inbegripet LNG, som svarar för kommersiella och tekniska arbetsuppgifter och/eller underhåll i samband med dessa verksamheter. 
  
 382  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 2 
  
 tidigare led i rörledningsnätet  
 : varje rörledning eller nät av rörled- ningar som drivs och/eller byggs som en del av en anläggning för olje- eller gasproduktion, eller som används för att överföra naturgas från en eller flera sådana anläggningar till en behandlingsanläggning eller terminal eller slutlig landningsterminal vid kusten, 
  
 3 
  
 överföring  
 : transport av naturgas genom ett nät av högtrycksrörled- ningar som inte ingår i ett tidigare led av rörledningsnätet för leverans till kunder, 
  
 4 
  
 överföringsföretag  
 : varje fysisk eller juridisk person som bedriver överföringsverksamhet, 
  
 5 
  
 distribution 
 : transport av naturgas genom lokala eller regionala rör- ledningsnät för leverans till kunder, 
  
 6 
  
 distributionsföretag  
 : varje fysisk eller juridisk person som bedriver distributionsverksamhet, 
  
 7 
  
 försörjning  
 : leverans och/eller försäljning av naturgas, inbegripet LNG, till kunder, 
  
 8 
  
 försörjningsföretag  
 : varje fysisk eller juridisk person som bedriver försörjningsverksamhet, 
  
 9 
  
 lagringsanläggning  
 : en anläggning som används för lagring av na- turgas och ägs och/eller drivs av ett naturgasföretag, bortsett från den del som används för produktionsverksamhet, 
  
 10 
  
 lagringsföretag  
 : varje fysisk eller juridisk person som bedriver lag- ringsverksamhet 
 , 
  
 11 
  
 LNG-anläggning  
 : 
  en terminal som används för kondensering av naturgas eller lossning, lagring och återförgasning av LNG, 
  
 12 
  
 system 
 : varje överförings- och/eller distributionsnät och/eller LNG- anläggningar som ägs och/eller drivs av ett naturgasföretag, inbegri- pet dess anläggningar för stödverksamhet och sådana som tillhör anknutna företag och som är nödvändiga för att erbjuda tillgång till överföring och distribution, 
  
 13 
  
 sammanlänkat system  
 : ett antal system som har länkats samman, 
  
 14 
  
 direktledning 
 : en naturgasrörledning som kompletterar det samman- kopplade systemet, 
  
 15 
  
 integrerat naturgasföretag  
 : ett vertikalt eller horisontellt integrerat företag, 
  
 16 
  
 vertikalt integrerat företag  
 : ett naturgasföretag som utför uppgifter inom två eller fler av områdena produktion, överföring, distribution, försörjning eller lagring av naturgas, 
  
 17 
  
 horisontellt integrerat företag  
 : ett företag som utför uppgifter inom minst ett av områdena produktion, överföring, distribution, försörj- ning eller lagring av naturgas samt dessutom verksamheter utan an- knytning till gas, 
 SOU 1999:115  
 Bilaga 2  
 383 
 18  
 anknutet företag  
 : företag enligt betydelsen i artikel 41 i rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni1983, grundat på artikel 54.3 g i fördraget om sammanställd redovisning  
 7  
 och/eller intresseföretag enligt betydelsen i artikel 33.1 i samma direktiv och/eller företag som tillhör samma aktieägare, 
 19  
 systemanvändare  
 : varje fysisk eller juridisk person som försörjer eller blir försörjd via systemet, 
 20  
 kunder 
 : grossister i eller slutförbrukare av naturgas samt naturgasfö- retag som köper naturgas, 
 21  
 slutförbrukare  
 : en förbrukare som köper naturgas för egen använd- ning, 
 22  
 grossist 
 : varje fysisk eller juridisk person, om medlemsstaten tillåter sådana, som köper och säljer naturgas men vars verksamhet inte omfattar överföring eller distribution inom eller utanför det system där han är etablerad, 
 23  
 långtidsplanering  
 : naturgasföretags planering av försörjnings- och transportkapacitet på lång sikt för att kunna tillmötesgå efterfrågan på naturgas i systemet, diversifiera källorna och säkra försörjningen till kunderna, 
 24  
 framväxande marknad  
 : en medlemsstat i vilken den första kommer- siella leveransen enligt det första långsiktiga avtalet för naturgasle- veranser genomfördes för inte mer än tio år sedan, 
 25  
 säkerhet  
 : både försörjningstrygghet och teknisk säkerhet. 
 KAPITEL II 
 Allmänna regler för sektorns organisering 
 Artikel 3 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall, på grundval av sin institutionella organisation och med vederbörlig hänsyn till subsidiaritetsprincipen, utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2, säkerställa att naturgasföretag drivs i enlighet med principerna i detta direktiv för att uppnå en konkurrensutsatt naturgasmarknad, och de får inte diskriminera mellan sådana företag när det gäller rättigheter eller skyldigheter. 
  
 2 
  
 Medlemsstaterna får med fullt beaktande av tillämpliga bestämmelser i fördraget, särskilt artikel 90 i detta, i det allmänna ekonomiska intresset ålägga naturgasföretag att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, som kan avse säkerhet, inbegripet försörjningstrygghet, re- 
  
 7  
 EGT L 193, 18.7.1983, s. 1. Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt 
  
 384  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 gelbundna leveranser, kvalitet och pris på leveranser samt miljö- skydd. Sådana tjänster skall vara klart definierade, öppna,  
 icke-dis- 
  kriminerande och kontrollerbara; dessa tjänster och varje revidering av dem skall utan dröjsmål offentliggöras och anmälas till kommis- sionen av medlemsstaterna. För att kunna genomföra allmännyttiga tjänster som avser försörjningstrygghet kan de medlemsstater som så önskar införa långtidsplanering, varvid hänsyn skall tas till möj- ligheten att tredje part ansöker om att få tillträde till systemet. 
  
 3 
  
 Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artikel 4 i fråga om distribution i den utsträckning som tillämpningen av dessa bestämmelser rättsligt eller i praktiken skulle hindra naturgas- företagen från att tillhandahålla de tjänster som ålagts dem av allmänt ekonomiskt intresse, och i den mån som handelns utveckling inte påverkas i sådan omfattning att det strider mot gemenskapens intressen. Gemenskapens intressen omfattar bland annat konkurrens när det gäller berättigade kunder enligt detta direktiv och artikel 90 i fördraget. 
  
 Artikel 4 
 1 När det krävs tillstånd (t.ex. licens, tillåtelse, koncession, samtycke eller godkännande) för uppförande eller drift av naturgasanlä ggningar skall medlemsstaterna, eller den behöriga myndighet som de utser, i enlighet med punkterna  
 2–4 
  bevilja tillstånd att bygga och/eller driva sådana anläggningar, rörledningar och tillhörande utrustning inom sitt territorium. Medlemsstaterna eller av dem utsedd behörig myndighet kan också, på samma villkor, bevilja tillstånd att leverera naturgas och bevilja tillstånd för grossister. 
  
 2 
  
 Om medlemsstaterna har ett tillståndssystem skall de fastställa ob- jektiva och  
  
 icke-diskriminerande 
  kriterier som skall uppfyllas av fö- retag som ansöker om tillstånd för att bygga och/eller driva naturgasanläggningar eller som ansöker om tillstånd att leverera naturgas. De  
 icke-diskriminerande 
  kriterierna och förfarandena för att bevilja tillstånd skall offentliggöras. 
  
 3 
  
 Medlemsstaterna skall säkerställa att skälen för avslag på ansökan om tillstånd är objektiva och  
  
 icke-diskriminerande 
  och att de med- delas den sökande. Skälen för sådana avslag skall meddelas kom- missionen för kännedom. Medlemsstaterna skall införa ett förfarande som ger den sökande möjlighet att överklaga ett avslag. 
  
 4 
  
 För att kunna utveckla områden som nyligen har börjat bli försörjda och för effektiv drift i allmänhet och utan att det påverkar tillämp- ningen av artikel 20, kan medlemsstaterna avslå en ansökan om yt- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 385 
  
 terligare tillstånd att anlägga och driva rörledningssystem för distri- bution inom något visst område efter det att sådana ledningssystem har byggts eller föreslagits bli byggda inom detta område och om befintlig eller föreslagen kapacitet inte är mättad. 
 Artikel 5 
 Medlemsstaterna skall säkerställa att tekniska föreskrifter utarbetas och görs tillgängliga, i vilka lägsta krav på teknisk konstruktion och drift för anslutning till systemet av  
 LNG-anläggningar, 
  lagringsanläggningar, andra överförings- eller distributionssystem och direktledningar fastställs. Dessa tekniska föreskrifter skall säkerställa att systemen är driftkompatibla, och de skall vara objektiva och ickediskriminerande. Kommissionen skall underrättas om föreskrifterna i enlighet med artikel 8 i rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett infor- mationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter  
 8 
 . 
 KAPITEL III 
 Överföring, lagring och LNG 
 Artikel 6 
 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att  
 överförings-, 
  lagrings och  
 LNG-företag 
  handlar i enlighet med artiklarna 7 och 8. 
 Artikel 7 
  
 1 
  
 Varje  
  
 överförings-, 
  lagrings- och/eller  
 LNG-företag 
  skall på eko- nomiska villkor driva, underhålla och utveckla säkra, tillförlitliga och effektiva  
 överförings-, 
  lagrings- och/eller  
 LNG-anläggningar, 
  med vederbörlig hänsyn till miljön. 
  
 2 
  
 Överförings-, 
  
  lagrings- och/eller  
 LNG-företaget 
  får inte i något fall diskriminera mellan systemanvändare eller kategorier av systeman- vändare, i synnerhet inte till förmån för sina anknutna företag. 
  
 3 
  
 Varje  
  
 överförings-, 
  lagrings- och/eller  
 LNG-företag 
  skall förse varje annat överföringsföretag, varje annat lagringsföretag och/eller varje 
  
 8  
 EGT L 109, 26.4.1983, s. 8. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/139/EG (EGT L 32, 10.2.1996, s. 31). 
  
 386  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 distributionsföretag med tillräcklig information för att säkerställa att transport och lagring av naturgas kan ske på ett sätt som är förenligt med en säker och effektiv drift av det sammankopplade systemet. 
 Artikel 8 
  
 1 
  
 Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 12 eller någon annan laglig skyldighet att lämna uppgifter skall varje  
  
 överförings-, 
  lag- rings- och/eller  
 LNG-företag 
  behandla kommersiellt känsliga upp- gifter som det erhåller under bedrivandet av sin affärsverksamhet konfidentiellt. 
  
 2 
  
 Överföringsföretag skall, i samband med försäljning eller köp av naturgas från överföringsföretagen eller anknutna företag, inte missbruka kommersiellt känsliga uppgifter som erhå llits från tredje part i samband med tillhandahållande av eller förhandlingar om till- träde till systemet. 
  
 KAPITEL IV 
 Distribution och försörjning 
 Artikel 9 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall säkerställa att distributionsföretag handlar i enlighet med artiklarna 10 och 11. 
  
 2 
  
 Medlemsstaterna får ålägga distributionsföretag och/eller försörj- ningsföretag leveransskyldighet gentemot kunder inom ett visst om- råde och/eller i en viss kategori. Tariffen för sådana leveranser får regleras, till exempel för att likvärdig behandling av de berörda kunderna skall kunna säkerställas. 
  
 Artikel 10 
  
 1 
  
 Varje distributionsföretag skall på ekonomiska villkor driva, under- hålla och utveckla ett säkert, tillförlitligt och effektivt system, med vederbörlig hänsyn till miljön. 
  
 2 
  
 Distributionsföretaget får inte i något fall diskriminera mellan sys- temanvändare eller kategorier av systemanvändare, i synnerhet inte till förmån för sina anknutna företag. 
  
 3 
  
 Varje distributionsföretag skall förse varje annat distributionsföretag och/eller varje överföringsföretag och/eller lagringsföretag med till- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 387 
  
 räcklig information för att säkerställa att transport av gas kan ske på ett sätt som är förenligt med en säker och effektiv drift av det sam- mankopplade systemet. 
 Artikel 11 
  
 1 
  
 Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 12 eller någon annan laglig skyldighet att lämna uppgifter, skall varje distributionsföretag behandla kommersiellt känsliga uppgifter som det erhåller under bedrivandet av sin affärsverksamhet konfidentiellt. 
  
 2 
  
 Distributionsföretag skall, i samband med försäljning eller köp av naturgas från distributionsföretagen eller anknutna företag, inte missbruka kommersiellt känsliga uppgifter som erhå llits från tredje part i samband med tillhandahållande av eller förhandlingar om till- träde till systemet. 
  
 Kapitel V 
 Särredovisning samt insyn och öppenhet i bokföringen 
 Artikel 12 
 Medlemsstaterna eller varje behörig myndighet de utser, däribland de tvistlösningsmyndigheter som avses i artiklarna 21.2 och 23.3, skall ha tillgång till naturgasföretagens bokföring enligt artikel 13 i den omfatt- ning de behöver för att kunna utföra sina uppgifter. Medlemsstaterna och varje utsedd behörig myndighet, däribland tvistlösningsmyndighe- terna, skall behandla kommersiellt känsliga uppgifter konfidentiellt. Medlemsstaterna får medge undantag från principen om konfidentialitet om detta är nödvändigt för att de behöriga myndigheterna skall kunna utföra sina uppgifter. 
  
 388  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 Artikel 13 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att naturgasföretagens bokföring sker i enlighet med punkterna  
  
 2–5 
  i denna artikel. 
  
 2 
  
 Naturgasföretag skall, oberoende av ägartyp eller juridisk form, upprätta, låta revidera och offentli ggöra sin årsredovisning enligt de bestämmelser i nationell rätt som avser årsräkenskaper i aktiebolag och som har fastställts i enlighet med rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag  
  
 9 
 . 
 Företag som inte enligt lag är skyldiga att offentliggöra sin årsre- dovisning skall hålla en kopia av denna tillgänglig för allmänheten på sitt huvudkontor. 
  
 3 
  
 Integrerade naturgasföretag skall i sin interna bokföring, för att undvika diskriminering, korssubventionering och snedvridning av konkurrensen, särredovisa verksamhetsgrenarna överföring, distri- bution och lagring av naturgas, och där så är lämpligt, upprätta en samlad redovisning för aktiviteter utanför gassektorn, på det sätt som skulle ha krävts av dem om de aktuella aktiviteterna bedrivits i separata företag. Denna interna bokföring skall innehålla en balans- räkning och en resultaträkning för varje aktivitet. 
  
 Där artikel 16 ägar tillämpning och där tillträde till systemet lämnas mot betalning av ett enda belopp för både överföring och distribution, kan bokföringen för överföring och distribution kombineras. 
  
 4 
  
 Företagen skall i sin interna bokföring ange de regler för fördelningen av tillgångar och skulder, utgifter och inkomster samt för av- skrivningar som de följer vid upprättandet av den separata bokföring som anges i punkt 3, utan att nationellt tillämpliga bestämmelser om bokföring åsidosätts. Dessa regler får ändras endast i undantagsfall. Sådana ändringar skall anges och vara väl underbyggda. 
  
 5 
  
 Årsredovisningen skall i noter ange alla transaktioner av en viss storlek som har genomförts med anknutna företag. 
  
 9  
 EGT L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/8/EEG (EGT L 82, 25.3.1994, s.33). 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 389 
  
 KAPITEL VI 
 Tillträde till systemet 
 Artikel 14 
 För organisationen av tillträde till systemet kan medlemsstaterna välja något eller båda av de förfaranden som anges i artikel 15 och artikel 16. Dessa förfarandena skall användas i enlighet med objektiva, öppna och  
 icke-diskriminerande 
  kriterier. 
 Artikel 15 
  
 1 
  
 Vid förhandlat tillträde skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åt- gärder för att naturgasföretag och berättigade kunder, i eller utanför det område som omfattas av det sammankopplade systemet, skall kunna förhandla om tillträde till systemet med avsikt att ingå leve- ransavtal med varandra på grundval av frivilliga kommersiella över- enskommelser. Parterna skall vara skyldiga att i god anda förhandla om tillträde till systemet. 
  
 2 
  
 Avtalen om tillträde till systemet skall förhandlas fram med de be- rörda naturgasföretagen. Medlemsstaterna skall kräva att naturgas- företagen inom det första året efter genomförandet av detta direktiv och årligen därefter offentliggör sina viktigaste kommersiella villkor för att utnyttja systemet. 
  
 Artikel 16 
 De medlemsstater som väljer ett förfarande med reglerat tillträde skall vidta nödvändiga åtgärder för att ge naturgasföretag och berättigade kunder, i eller utanför det område som omfattas av det sammankopplade systemet, rätt till tillträde till systemet på grundval av offentliggjorda tariffer och/eller andra villkor och skyldigheter för att utnyttja systemet. Denna rätt till tillträde för berättigade kunder kan ges genom att de får möjlighet att ingå leveransavtal med andra konkurrerande natur- gasföretag än systemets ägare och/eller operatör eller ett anknutet företag. 
  
 390  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 Artikel 17 
  
 1 
  
 Naturgasföretag får vägra tillträde till systemet på grund av bristande kapacitet, eller om tillträde till systemet skulle hindra dem från att utföra de allmännyttiga tjänster som åläggs dem enligt artikel 3.2, eller på grundval av allvarliga ekonomiska och finansiella problem med  
  
 take-or-pay-avtal 
  som har att göra med kriterierna och förfarandena i artikel 25 och det alternativ som valts av medlems- staten i enlighet med artikel 25.1. En väl underbyggd motivering skall ges till en sådan vägran. 
  
 2 
  
 Medlemsstaterna får vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det naturgasföretag som vägrar tillträde till systemet på grund av bristande kapacitet eller otillräcklig anslutning, genomför nödvändiga förbättringar så långt detta är ekonomiskt försvarbart, eller när en potentiell kund är villig att betala för det. När medlemsstaterna tillämpar artikel 4.4 skall de vidta sådana åtgärder. 
  
 Artikel 18 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall ange vilka de berättigade kunderna är, det vill säga de kunder inom deras respektive territorium som har behörighet att ingå avtal om eller att köpa naturgas enligt artiklarna 15 och 16, varvid alla kunder som nämns i punkt 2 i denna artikel måste ingå. 
  
 2 
  
 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att åtminstone följande kunder anges som berättigade kunder: 
  
 Kunder som har gaseldad kraftproduktion, oberoende av årlig för- brukningsnivå. För att värna om jämvikten på elmarknaden får dock medlemsstaterna införa ett tröskelvärde som inte får överstiga det som anges för andra slutförbrukare, för att kraftvärmeproducenter skall anses vara berättigade. Tröskelvärdena skall anmälas till kommissionen. 
 Övriga slutförbrukare som förbrukar mer än 25 miljoner m³ gas per år per förbrukningsställe. 
 3 Medlemsstaterna skall säkerställa att defintionen av berättigade kunder i punkt 1 leder till en öppning av marknaden som motsvarar åtminstone 20 procent av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden. 
  
 4 
  
 Procentsatsen i punkt 3 skall öka till 28 procent av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft, och till 33 procent av denna tio år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 391 
  
 5 
  
 Om definitionen av berättigade kunder i punkt 1 resulterar i en öpp- ning av marknaden som överstiger 30 procent av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden, får den berörda medlemsstaten anpassa definitionen av berättigade kunder så att öppningsnivån sänks till lägst 30 procent av den totala årliga gasför- brukningen på den nationella gasmarknaden. Medlemsstaterna skall anpassa definitionen av berättigade kunder på ett balanserat sätt som inte skapar särskilda nackdelar för vissa typer eller kategorier av be- rättigade kunder, utan genom att ta hänsyn till befintliga marknads- strukturer. 
  
 6 
  
 Medlemsstaterna skall vidta följande åtgärder för att säkerställa att öppningsnivån av deras naturgasmarknad ökar under en tioårsperiod: 
  
 Den tröskel som fastställs i punkt 2 andra strecksatsen för andra be- rättigade kunder än de som har gaseldad kraftproduktion skall sänkas till 15 miljoner m³ per år och förbrukningsställe fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft, och till 5 miljoner m³ per år och förbrukningsställe tio år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. 
 Procentsatsen i punkt 5 skall höjas till 38 procent av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden fem år efter det att detta direktiv har trätt ikraft, och till 43 procent av sådan gas- förbrukning tio år efter det att detta direktiv har trätt ikraft. 
  
 7 
  
 När det gäller framväxande marknader skall det gradvisa öppnandet av marknaden enligt denna artikel börja tillämpas från och med den dag då undantaget i artikel 26.2 upphör. 
  
 8 
  
 Distributionsföretag skall, om de inte redan anges som berättigade kunder enligt punkt 1, ha behörighet att ingå avtal om naturgas enligt artiklarna 15 och 16 för den volym naturgas som förbrukas av dem av deras kunder som anges som berättigade inom deras distri- butionssystem, för att kunna försörja dessa kunder. 
  
 9 
  
 Medlemsstaterna skall senast den 31 januari varje år offentliggöra kriterierna för definitionen av berättigade kunder enligt punkt 1. Denna information skall, tillsammans med all övrig relevant infor- mation som visar att marknaden har öppnats enligt denna artikel, överlämnas till kommissionen för att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Kommissionen kan begära att en medlemsstat skall ändra angivelserna om dessa hindrar att detta di- rektiv tillämpas korrekt med avseende på en väl fungerande inre marknad för naturgas. Om den berörda medlemsstaten inte rättar sig efter denna begäran inom tre månader skall ett slutligt beslut fattas i enlighet med förfarande I i artikel 2 i rådets beslut 87/373/EEG av 
  
 392  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 den 13 juli 1987 om närmare v illkor för utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter  
 10 
 . 
 Artikel 19 
  
 1 
  
 För att undvika bristande jämvikt i öppnandet av gasmarknaderna under den period som avses i artikel 28 
  
 a) 
  
 skall leveransavtal om gas enligt bestämmelserna i artiklarna 15, 16 och 17 med en berättigad kund inom en annan medlemsstats system inte förbjudas om kunden anses berättigad i båda de berörda syste- men, 
  
 b) 
  
 kan kommissionen, med beaktande av situationen på marknaden och det gemensamma intresset, i de fall där transaktioner som beskrivs i punkt a vägras på grund av att kunden anses berättigad endast i det 
  
 ena av de två systemen, ålägga den vägrande parten att verkställa den begärda gasleveransen på begäran av den medlemsstat där den berättigade kunden befinner sig. 
  
 2 
  
 Parallellt med det förfarande och den tidsplan som anges i artikel 28, och senast efter halva den tid som anges i den artikeln, skall kommissionen se över tillämpningen av punkt 1 b i denna artikel på grundval av marknadsutvecklingen och med beaktande av det ge- mensamma intresset. Mot bakgrund av gjorda erfarenheter skall kommissionen göra en utvärdering av läget och rapportera om en eventuell bristande jämvikt i öppnandet av gasmarknaderna med hänsyn till punkt 1 b. 
  
 Artikel 20 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att göra det 
  
 möjligt för 
  
 naturgasföretag som är etablerade inom deras territorium att via en 
  
 direktledning försörja de kunder som anges i artikel 18 i detta di- 
  
 rektiv, 
  
 varje sådan berättigad kund inom deras territorium att bli försörjd via 
  
 en direktledning från naturgasföretag. 
  
 2 
  
 Om det krävs tillstånd (t.ex. licens, tillåtelse, koncession, samtycke 
  
 eller godkännande) för uppförande eller drift av direktledningar, skall 
  
 medlemsstaterna eller den behöriga myndighet som de utser fastställa 
  
 kriterier för beviljande av tillstånd för uppförande eller drift av 
  
 10  
 EGT L 197, 18.7.1987, s. 33. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 393 
  
 sådana ledningar inom sitt territorium. Dessa kriterier skall vara objektiva, klara och tydliga samt ickediskriminerande. 
 3 Medlemsstaterna får göra beviljandet av tillstånd för uppförande av en direktledning beroende av antingen att tillträde till systemet har vägrats på grundval av artikel 17, eller att ett tvistlösningsförfarande enligt artikel 21 har inletts. 
 Artikel 21 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall säkerställa att parterna förhandlar om tillträde till systemet i god anda och att ingen av dem missbrukar sin förhandlingsposition till att förhindra ett framgångsrikt resultat av sådana förhandlingar. 
  
 2 
  
 Medlemsstaterna skall utse en behörig myndighet, vilken skall vara helt oberoende från båda parterna, för att snabbt lösa tvister i sam- band med de aktuella förhandlingarna. Denna myndighet skall sär- skilt lösa tvister om förhandlingar och vägrat tillträde som omfattas av detta direktiv. Den behöriga myndigheten skall lägga fram sina slutsatser utan dröjsmål eller om möjligt inom tolv veckor efter det att tvisten har lagts fram. Tvister skall kunna hänskjutas till denna myndighet utan att det påverkar rätten att överklaga enligt gemen- skapsrätten. 
  
 3 
  
 Vid gränsöverskridande tvister skall tvistlösningsmyndigheten vara den tvistlösningsmyndighet som täcker systemet för det naturgasfö- retag som vägrar användning av eller tillträde till systemet. Vid gränsöverskridande tvister där flera myndigheter täcker det berörda systemet, skall de i samråd söka säkerställa att bestämmelserna i det här direktivet tillämpas konsekvent. 
  
 Artikel 22 
 Medlemsstaterna skall införa lämpliga och effektiva system för regle- ring, kontroll och öppenhet för att undvika allt missbruk av en domine- rande ställning, särskilt om det är till konsumenternas nackdel, och all underprissättning. Dessa system skall beakta bestämmelserna i fördra- get, särskilt artikel 86 i detta. 
  
 394  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 Artikel 23 
  
 1 
  
 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att naturgasföretag och kunder, som skall vara berättigade enligt ar- tikel 18 oavsett var de befinner sig, kan få tillträde i enlighet med denna artikel till tidigare led i rörledningsnätet, inbegripet anlägg- ningar som ger teknisk service som sammanhänger med sådant till- träde, förutom de delar av sådana nät och anläggningar som används för lokal produktion på den plats på fältet där gasen produceras. Åt- gärderna skall anmälas till kommissionen enligt bestämmelserna i artikel 29. 
  
 2 
  
 Tillträde i enlighet med punkt 1 skall medges på det sätt som med- lemsstaterna har bestämt i överensstämmelse med relevanta rättsliga instrument. Medlemsstaterna skall ha som mål att tillträdet är rättvist och öppet, att en konkurrensutsatt naturgasmarknad uppnås och att varje missbruk av dominerande ställning undviks, och att man sam- 
  
 tidigt beaktar säkerhet och regelbundenhet i leveranserna, kapacitet som är eller rimligtvis kan bli tillgänglig och miljöskydd. Följande kan beaktas: 
  
 a) 
  
 Behovet av att vägra tillträde där inkompatibiliteten mellan tekniska specifikationer inte på ett rimligt sätt kan övervinnas. 
  
 b) 
  
 Behovet av att undvika svårigheter som inte på ett rimligt sätt kan övervinnas och som kan inverka menligt på en effektiv, nuvarande och framtida kolväteproduktion, inbegripet den vid fält med svag ekonomisk lönsamhet 
  
 c) 
  
 Behovet av att ta hänsyn till väl motiverade rimliga behov av trans- port och bearbetning av gas, som ägaren till eller operatören av de tidigare leden i rörledningsnätet har framfört, och till intressena hos alla andra användare av tidigare led i rörledningsnätet eller relevanta förädlings- eller hanteringsanläggningar som kan påverkas, och 
  
 d) 
  
 behovet av att i enlighet med gemenskapsrätten tillämpa deras lagar 
  
 och administrativa förfaranden för beviljande av tillstånd till pro- duktion eller utveckling i tidigare led. 
  
 3 
  
 Medlemsstaterna skall säkerställa att tvistlösningsförfaranden har inrättats, däribland en myndighet som är oberoende av alla parter och har tillgång till all relevant information, så att tvister som rör tillträde till tidigare led i rörledningsnätet kan lösas snabbt med beaktande av kriterierna i punkt 2, och det antal parter som kan bli inblandade i en förhandlingsprocess om tillträde till sådana nät. 
  
 4 
  
 Vid gränsöverskridande tvister skall man tillämpa de tvistlösnings- förfaranden som gäller i den medlemsstat som har jurisdiktion över de tidigare leden i rörledningsnätet till vilka tillträde vägras. Vid gränsöverskridande tvister där flera medlemsstater täcker det berörda 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 395 
  
 systemet skall de berörda medlemsstaterna samråda i syfte att säkerställa att bestämmelserna i detta direktiv tillämpas konsekvent. 
 KAPITEL VII 
 Slutbestämmelser 
 Artikel 24 
  
 1 
  
 I händelse av en plötslig kris på energimarknaden eller i fall av hot mot personers, anordningars eller anläggningars fysiska trygghet eller säkerhet eller mot ett systems integritet får en medlemsstat tillfälligt vidta nödvändiga skyddsåtgärder. 
  
 2 
  
 Sådana åtgärder skall orsaka minsta möjliga störning av den inre marknadens funktion och skall inte vara mer omfattande än vad som är absolut nödvändigt för att avhjälpa de plötsliga svårigheter som har uppstått. 
  
 3 
  
 Den berörda medlemsstaten skall utan dröjsmål anmäla dessa åtgär- der till övriga medlemsstater och till kommissionen, som får besluta att den berörda medlemsstaten skall ändra eller upphäva dessa åt- gärder i den mån de snedvrider konkurrensen och påverkar handeln negativt på ett sätt som står i strid med det gemensamma intresset. 
  
 Artikel 25 
  
 1. 
  
 Om ett naturgasföretag råkar ut för, eller befarar att råka ut för, all- varliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av de take-  
  
 or-pay-åtaganden 
  som har godkänts i ett eller flera avtal om köp av gas, kan en ansökan om ett tillfälligt undantag från artikel 15 och/eller artikel 16 inges till den berörda medlemsstaten eller den utsedda behöriga myndigheten. Ansökan om undantag skall, beroende på vad medlemsstaterna väljer, gälla enskilda fall och lämnas in antingen före eller efter det att tillträde till systemet har vägrats. Medlemsstaterna kan också låta naturgasföretaget välja att lämna in en ansökan antingen före eller efter det att tillträde till systemet har vägrats. Om ett naturgasföretag har vägrat tillträde skall ansökan läggas fram utan dröjsmål. Ansökningarna skall åtföljas av alla rele- vanta upplysningar om problemets art och omfattning samt om de ansträngningar som gasföretaget har gjort för att lösa problemet. 
 Om rimliga alternativa lösningar inte är tillgängliga och med be- aktande av bestämmelserna i punkt 3, får medlemsstaten eller den utsedda behöriga myndigheten besluta att medge undantag. 
  
 396  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 2. 
  
 Medlemsstaten eller den utsedda behöriga myndigheten skall utan dröjsmål anmäla sitt beslut om att bevilja undantag till kommissio- nen, tillsammans med alla relevanta upplysningar som rör detta un- dantag. Dessa upplysningar får överlämnas till kommissionen i samlad form, vilket gör det möjligt för kommissionen att fatta ett välgrundat beslut. Inom fyra veckor efter mottagandet av denna an- mälan kan kommissionen begära att medlemsstaten eller den utsedda behöriga myndigheten skall ändra eller upphäva beslutet om att bevilja ett undantag. Om medlemsstaten eller den utsedda behöriga myndigheten inte rättar sig efter denna begäran inom fyra veckor, skall ett slutgiltigt beslut genast fattas i enlighet med förfarande I i artikel 2 i beslut 87/373/EEG. 
  
 Kommissionen skall se till att kommersiellt känslig information behandlas konfidentiellt. 
  
 3. 
  
 Vid beslut om de undantag som avses i punkt 1, skall medlemsstaten eller den utsedda behöriga myndigheten samt kommissionen särskilt ta hänsyn till följande kriterier: 
  
 a) 
  
 Målet att uppnå en konkurrensutsatt gasmarknad. 
  
 b) 
  
 Behovet av att fullgöra allmännyttiga tjänster och att säkerställa för- sörjningstryggheten. 
  
 c) 
  
 Naturgasföretagets ställning på gasmarknaden och det faktiska kon- kurrensläget på denna marknad. 
  
 d) 
  
 Hur allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter naturgas- och överföringsföretagen eller berättigade kunder råkar ut för. 
  
 e) 
  
 Undertecknande datum och villkor i det aktuella avtalet, eller de aktuella avtalen, inbegripet i vilken utsträckning förändringar på marknaden beaktas. 
  
 f) 
  
 De ansträngningar som har gjorts för att lösa problemet. 
  
 g) 
  
 I vilken mån företaget, när det godtog  
  
 take-or-pay-åtagandena 
  i fråga, rimligen kunde ha förutsett att allvarliga problem troligen skulle uppstå med anledning av bestämmelserna i detta direktiv. 
  
 h) 
  
 I hur hög grad systemet är anslutet till andra system samt i vilken mån dessa system är driftkompatibla. 
  
 i) 
  
 De effekter ett beviljande av ett undantag skulle få på den korrekta tillämpningen av detta direktiv avseende en väl fungerande inre marknad för naturgas. 
  
 Ett beslut om ansökan om undantag för  
 take-or-pay-avtal 
  som in- gåtts innan detta direktiv trädde i kraft bör inte leda till en situation där det är omöjligt att finna alternativ ekonomiskt lönsam avsättning. 
 Allvarliga problem skall i vilket fall som helst inte anses föreligga om försäljningen av naturgas inte faller under nivån för mini- miköpgarantierna i  
 take-or-pay-avtal 
  om köp av naturgas, eller om 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 397 
  
 det ifrågavarande  
 take-or-pay-avtalet 
  kan anpassas, eller om natur- gasföretaget kan finna alternativa avsättningsmöjligheter. 
  
 4 
  
 De naturgasföretag som inte har beviljats undantag enligt punkt 1 skall inte vägra, eller inte längre vägra, tillträde till systemet på grund av  
  
 take-or-pay-åtaganden 
  som har godkänts i ett avtal om köp av gas. Medlemsstaterna skall säkerställa att de relevanta bestämmelserna enligt kapitel VI iakttas. 
  
 5 
  
 Varje undantag som beviljas enligt ovanstående bestämmelser skall vara vederbörligen underbyggt. Kommissionen skall offentliggöra beslutet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
  
 6 
  
 Kommissionen skall inom fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft lägga fram en rapport med en översyn av de erfarenheter som har gjorts vid tillämpningen av denna artikel, för att Europaparla- mentet och rådet i god tid skall kunna överväga i vilken utsträckning denna artikel behöver anpassas. 
  
 Artikel 26 
  
 1 
  
 Medlemsstater som inte är direkt anslutna till det sammankopplade systemet i någon annan medlemsstat och som endast har en extern huvudleverantör, får göra undantag från artiklarna 4, 18.1, 18.2, 18.3, 18.4 och 18.6 och/eller artikel 20 i detta direktiv. En leverantör med en marknadsandel på mer än 75 procent skall betraktas som en huvudleverantör. Detta undantag skall upphöra automatiskt när ett eller flera av dessa villkor inte längre gäller. Alla undantag av detta slag skall anmälas till kommissionen. 
  
 2 
  
 En medlemsstat som uppfyller villkoren för att betecknas som en framväxande marknad och som på grund av genomförandet av detta direktiv skulle få allvarliga problem som inte har något samband med de avtalsenliga  
  
 take-or-pay-åtaganden 
  som avses i artikel 25, får göra undantag från artiklarna 4, 18.1, 18.2, 18.3, 18.4 och och/eller artikel 20 i detta direktiv. Detta undantag skall upphöra automatiskt när medlemsstaten inte längre uppfyller v illkoren för att betecknas som en framväxande marknad. Alla undantag av detta slag skall anmälas till kommissionen. 
  
 3 
  
 Om genomförandet av detta direktiv skulle orsaka allvarliga problem inom ett geografiskt begränsat område i en medlemsstat, i synnerhet när det gäller att utveckla infrastrukturen för överföring, och när syftet är att uppmuntra investeringar, kan medlemsstaten ansöka hos kommissionen om ett tillfälligt undantag från artikel 4, artikel 18.1, 18.2, 18.3, 18.4 och 18.6 och/eller artikel 20 för utveckling inom detta område. 
  
 398  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:115 
  
 4 
  
 Kommissionen kan bevilja undantag enligt punkt 3 med beaktande särskilt av följande kriterier: 
  
 Behovet av investeringar i infrastrukturen som inte skulle vara eko- nomiskt lönsamma att genomföra på en konkurrensutsatt marknad. 
 Nivån på och avkastningsmöjligheterna för de investeringar som krävs. 
 Gassystemets storlek och utvecklingsnivå i det berörda området. 
 Utsikterna för den berörda gasmarknaden. 
 Det berörda områdets eller den berörda regionens geografiska ut- bredning och beskaffenhet. 
 Socioekonomiska och demografiska faktorer. 
 Undantag får medges endast om ingen infrastruktur för gas har anlagts i detta område, eller om en sådan har anlagts för mindre än tio år sedan. Det tillfälliga undantaget får inte utsträckas till längre än tio år efter det att gas först levererades till området. 
 5 Kommissionen skall underrätta medlemsstaterna om ansökningar enligt punkt 3 innan den fattar ett beslut enligt punkt 4, med beak- tande av kravet på konfidentialitet. Detta beslut samt de undantag som anges i punkterna 1 och 2 skall offentliggöras i Europeiska ge- menskapernas officiella tidning. 
 Artikel 27 
  
 1 
  
 Före utgången av det första året efter ikraftträdandet av detta direktiv skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport om behov av harmonisering som inte följer av bestäm- melserna i detta direktiv. Om det är nödvändigt skall kommissionen till rapporten bifoga de harmoniseringsförslag som krävs för att den inre marknaden för naturgas skall kunna fungera effektivt. 
  
 2 
  
 Europaparlamentet och rådet skall yttra sig över dessa förslag inom två år efter det att de har framlagts. 
  
 Artikel 28 
 Kommissionen skall se över tillämpningen av detta direktiv och lägga fram en rapport om erfarenheterna av hur den inre marknaden för na- turgas fungerar och hur de allmänna bestämmelserna i artikel 3 har ge- nomförts, så att Europaparlamentet och rådet mot bakgrund av dessa erfarenheter senare kan överväga bestämmelser om ytterligare förbätt- ring av den inre marknaden för naturgas, som skulle få verkan tio år efter direktivets ikraftträdande. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 2  
 399 
  
 Artikel 29 
 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast två år efter det datum som anges i artikel 30. De skall genast underrätta kommissionen om detta. 
 När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 
 Artikel 30 
 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har of- fentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
 Artikel 31 
 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
 Utfärdat i Luxemburg den 22 juni 1998. 
 På Europaparlamentets vägnar 
  
 J.M.GIL-ROBLES 
  
 Ordförande 
 På rådets vägnar 
 CUNNINGHAM 
 Ordförande 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 401 
  
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv 
 En ekonomisk analys av olika alternativ för Sverige 
 Thompson 
 1 
  
 under medverkan av 
 Wilson 
 2  
 och Gonzales 
 3 
  
 Augusti 1999 
  
 1 
  
 Handelshögskolan i Stockholm 
  
 2 
  
 Ekonomiska Forskningsinstitetet vid Handelshögskolan i Stockholm fram till mars 1999. Därefter knuten till graninge. 
  
 3 
  
 SNS Energy och Luleå Tekniska Universitet. 
  
 402  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 1 Bakgrund och syfte 
 I juni 1998 antog Europaparlamentet och rådet ett direktiv om gemen- samma regler för den inre marknaden för naturgas, i fortsättningen be- nämnt EG:s naturgasmarknadsdirektiv. Ett grundläggande syfte med detta direktiv, som träder i kraft den 10 augusti år 2000, är att skapa förutsättningar för ökad konkurrens på medlemsstaternas nationella marknader för naturgas och en längre gående integration av dessa. EG:s direktiv rör primärt de medlemsstater som är anknutna till det Västeu- ropeiska ledningsnätet för naturgas. Ehuru naturgas för närvarande sva- rar för en mycket liten andel av den svenska energiförsörjningen hör Sverige till de länder som är anknutna till detta ledningsnät. Det betyder att EG:s direktiv angående den inre marknaden för naturgas måste inarbetas i svensk rätt. 
 Viktiga delar av  
 EG-direktivet 
  rör vilka som skall ha tillträde till transportsystemet, dvs. ledningsnätet för naturgas, och på vilka villkor som tillträde skall beviljas. Det bygger också på principen om gradvis öppning av näten och därmed övergång till friare konkurrens. Natur- gasmarknadsdirektivet har stora likheter med EG:s direktiv angående den inre marknaden för el som trädde i kraft i februari 1999. Liksom elmarknadsdirektivet ger naturgasmarknadsdirektivet medlemsstaterna en viss frihet när det gäller utformningen av det nationella regelverket. Valet mellan de olika alternativ som är förenliga med direktivet kan emellertid ha olika konsekvenser för den nationella energimarknadens utveckling med avseende på investeringar, konkurrens och prisbildning. 
 Syftet med denna rapport är att analysera de samhällsekonomiska aspekterna av olika alternativ för implementering av EG:s naturgas- marknadsdirektiv i Sverige och att mot bakgrund av denna analys rang- ordna de olika alternativen. Speciellt uppmärksammas lagstiftningens inverkan på investeringar, konkurrens och prisbildning på den svenska naturgasmarknaden. Rapporten har utarbetats på uppdrag av Värme- och gasmarknadsutredningen 
 4  
 . Den är disponerad på följande sätt: 
 Efter en kort sammanställning av definitioner, begrepp och mått i kapitel 2 diskuteras i kapitel 3 de viktigaste av de särdrag som känne- tecknar branscher som i likhet med försörjningen med naturgas brukar benämnas "nätverksindustrier". I kapitel 4 redovisas huvuddragen i EG:s naturgasmarknadsdirektiv, medan kapitel 5 ägnas åt en diskussion av EG:s elmarknadsdirektiv och implementeringen av detta i svensk rätt. I kapitel 5 ges en översiktlig beskrivning av den europeiska natur- gasmarknaden och några av dess institutionella särdrag. Den svenska naturgasmarknadens nuläge och utvecklingspotential behandlas i kapitel 
  
 4  
 Uppdragsbeskrivningen bifogas som bilaga till denna rapport. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 403 
  
 7. I kapitel 8, som är rapportens centrala del, analyseras olika alternativ för implementeringen av EG:s naturgasmarknadsdirektiv i den svenska lagstiftningen. Slutsatser och förslag sammanfattas i kapitel 9. 
 2 Definitioner, begrepp och mått 
 I den fortsatta framställningen är det ändamålsenligt att utnyttja de de- finitioner och begrepp som används i EG:s naturgasmarknadsdirektiv. I den följande sammanställningen redovisas och förklaras de viktigaste av dessa: 
  
 Naturgasföretag  
 : Fysisk eller juridisk person som ej är slutförbru- kare av naturgas men som bedriver åtminstone en av verksamheterna produktion, överföring, distribution, försörjning, köp eller lagring av naturgas. 
  
 Tidigare led i rörledningsnätet  
  
 : Rörledning eller nät av rörledningar som används för att överföra naturgas från en produktionsanläggning till en slutlig landningsterminal vid kusten. 
  
 Överföring:  
 Transport av naturgas genom ett nät av högtrycksled- ningar som inte ingår i ett tidigare led av rörledningsnätet. 
  
 Distribution 
 : Transport av naturgas genom lokala eller regionala rörledningsnät för leverans till kunder. 
  
 Försörjning  
 : Leverans och/eller försäljning av naturgas till kunder. 
  
 Kunder:  
 Grossister eller slutförbrukare av naturgas samt naturgasfö- retag som köper naturgas. 
  
 Slutförbrukare  
 : En förbrukare som köper naturgas för egen använd- ning. 
  
 Grossist:  
 Fysisk eller juridisk person som köper och säljer naturgas men vars verksamhet inte omfattar överföring eller distribution av naturgas. 
 I Figur 1.1 används dessa begrepp för att ge en översiktlig beskrivning av de olika leden från utvinning/produktion till slutlig användning av naturgas i Sverige. I detta sammanhang kan det också nämnas att na- turgasflöden vanligen uttrycks i enheten bcm (miljard m3) och att en bcm motsvarar 11.11 TWh 
 5  
 . 
  
 5  
 Det gäller att 1 TWh = 10  
 9  
 kWh och att 1 kWh = 3,6*10 
 6  
 J. 
  
 404  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 3 Nätverksindustrier och naturliga monopol 
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv måste ses mot bakgrund av att utvin- ning/produktion, transport och försäljning av naturgas utgör en s.k. nät- verksindustri. I detta kapitel ges en kortfattad beskrivning av några av de ekonomiska problem och regleringsfrågor som aktualiseras i samband med nätverksindustrier. 
 3.1 Nätverksindustrier 
 Det som kännetecknar en "nätverksindustri" är ett starkt beroende av en infrastruktur i form av ett nätverk som binder samman produktionen av branschens basprodukter och de slutliga konsumenterna av dessa pro- dukter 
 6 
 . Uppenbara exempel på nätverksindustrier är telekommunika- tioner, järnväg, vattenförsörjning, elförsörjning och, som sagt, försörj- ningen med naturgas. Gemensamt för dessa branscher är att det som ger konsumenterna nytta är en kombination av basprodukt och nät- verkstjänster; en telefon är av värde för konsumenten endast om det finns ett telenät, ett tåg är av värde endast om det finns järnvägsspår etc. 
 I vissa nätverksindustrier har ny teknologi till en del löst upp bero- endet av en viss typ av nätverksinfrastruktur. Det tydligaste exemplet är telekommunikationerna där mobil telefoni, internet m.m. minskat det traditionella beroendet av de fasta telenäten. På naturgasområdet kan  
 LNG-tekniken 
  lösa upp beroendet av de fasta överföringsnäten, men under överskådlig tid kan försörjningen med naturgas i Europa till en dominerande del väntas vara beroende av fasta överföringsnät. 
 Det finns två förhållanden som gör att förutsättningarna för konkur- rens och marknadsbestämd prisbildning och kapacitetsutbyggnad skiljer sig mellan nätverksindustrier och "vanliga" branscher. Det första är att det i allmänhet finns betydande skalfördelar i utbyggnad och drift av nätverksindustriernas infrastruktur ("transportnät"). Skalfördelar innebär att kostnaden för hålla en viss transportkapacitet är lägre i ett relativt storskaligt transportnät än i två eller flera parallella transportnät som tillsammans har samma kapacitet. Om dessa skalfördelar är betydande är "produktionen" av transporttjänster etts.k."naturligt" monopol  
 7 
 . Beroende på efterfrågans storlek, produktionsteknologin och in- frastrukturens geografiska utbredning kan det finnas skalfördelar även i produktionen av branschens basprodukter. 
  
 6 
  
 Se Robinson m.fl. (1999) för en mer ingående diskussion om nätverksindustier. 
  
 7 
  
 Begreppet naturligt monopol diskuteras mer ingående i kapitel 4. 
  
 SOU 1999:115  
 Bilaga 3  
 405 
 Att det i allmänhet finns betydande skalfördelar i utbyggnad och drift av nätverksindustriernas infrastruktur betyder emellertid inte att nätverksamhet alltid är ett naturligt monopol. Om nödvändig in- frastruktur kan byggas ut och drivas till en relativt låg kostnad finns det förutsättningar förs.k.infrastrukturbaserad konkurrens. Ett aktuellt ex- empel finns på telekommunikationsområdet där olika operatörer med egna nät för mobil telefoni kan konkurrera med varandra. Ett annat ex- empel är konkurrensen mellan det nya företaget Hancock  
 8  
 och de sedan länge etablerade naturgasföretagen på den tyska naturgasmarknaden. Om det finns förutsättningar för infrastrukturbaserad konkurrens är det inte självklart att tredjepartsaccess till infrastrukturen  
 9  
 är ett samhälls- ekonomiskt effektivt system. 
 Skälet till detta är att det ligger i samhällets intresse att effektivitets- och konkurrenshöjande infrastruktur byggs ut. Samtidigt kan ett regel- verk som innebär krav på tredjepartsaccess till infrastrukturen försvaga privata aktörers incitament att genomföra sådana investeringar. När det gäller naturgasmarknaden i det glest befolkade Sverige är det en allmän bedömning att skalfördelarna i utbyggnad och drift av överföringsnät är 
 så betydande att infrastrukturbaserad konkurrens i detta led inte kan vara samhällsekonomiskt effektiv. För att den svenska naturgasmark- naden skall kunna utvecklas krävs emellertid en avsevärd utbyggnad av infrastrukturen. Det betyder att regelverkets inverkan på incitamenten att investera i infrastruktur är en betydelsefull aspekt på implementeringen av EG:s naturgasmarknadsdirektiv i den svenska lagstiftningen. 
 Det andra förhållandet av betydelse för förutsättningarna för kon- kurrens och marknadsbestämd prisbildning och kapacitetsutbyggnad är att det i nätverksindustrier ofta finns vertikala integrationsvinster, dvs. att kostnaderna för att producera och leverera en viss mängd av bas- produkten blir lägre om utnyttjandet av produktionsanläggningar och transportinfrastruktur koordineras inom en ramen för en integrerad verksamhet. Ett exempel är produktion och transmission av el: Utnytt- jandet av produktionsanläggningarna kan inte bestämmas oberoende av efterfrågans geografiska fördelning och transmissionsnätets kapacitet. Om integration av produktion och transmission underlättar, dvs. sänker 
  
 8 
  
 Hall är ett bolag som ägs av det tyska Wintershall, dotterbolag till kemiföretaget BASF, och det ryska Thomas. Bakgrunden till dess tillkomst är att Obrien ansåg sig ha ofördelaktiga inköpsvillkor för gas från Ruhrgas, Tysklands ledande naturgasgrossist. För att lösa detta problem fick Olsen i uppdrag att bygga en rörledning från Emden till BASF:s anläggningar i mellersta Tyskland. Se Radetzki (1999). 
  
 9 
  
 Se Robinson m.fl. op. cit. 
  
 406  
 Bilaga 3  
 SOU 1999:115 
 kostnaderna för, denna koordinering, så föreligger vertikala integra- tionsvinster. 
 Kombinationen av skalfördelar i transportnätet och vertikala integ- rationsvinster mellan produktion och transport är den viktigaste orsaken till att det i de flesta nätverksindustrier i flertalet länder under lång tid har funnits ett dominerande, vertikalt integrerat, ofta statligt, företag  
 10  
 . Vanligen har det dominerande företaget också ansvarat för uppbyggnaden av infrastrukturen. Uppenbara exempel i Sverige är elförsörjningen, järnvägen och telekommunikationerna. 
 Efterfrågetillväxt och teknisk utveckling har emellertid med tiden skapat nya förutsättningar som gör att den traditionella strukturen inte längre är den bästa för att främja effektivitet och låga priser. Speciellt har ny teknik reducerat vinsterna av vertikal integration mellan pro- duktion och transport. Samtidigt har den effektiva skalan för moderna produktionsanläggningar i flertalet branscher blivit så liten i förhållande efterfrågan att det inte längre finns något naturligt monopol i pro- duktionen. Skalfördelarna i utbyggnad och drift av infrastrukturen synes emellertid bestå. 
 Sammantaget har denna utveckling skapat förutsättningar för en branschstruktur där infrastrukturen drivs som ett naturligt monopol, medan produktion/import och försäljning till slutförbrukare sker i kon- kurrens och under fri prisbildning. Med andra ord skulle det vara möjligt att även inom nätverksindustrierna få till stånd betydande inslag av konkurrens, dvs. den kraft som visat sig främja hög effektivitet, låga priser och snabb produktutveckling. Blandningen av monopol och kon- kurrensutsatta verksamheter ställer emellertid regleringsmyndigheterna inför många svårigheter. 
 För det första måste man avgöra vilka verksamheter som med hänsyn till tekniska och ekonomiska faktorer bör höra till branschens mo- nopolistiska respektive konkurrensutsatta delar. För det andra måste man, för att undvika korssubventionering och andra former av konkur- rensbegränsningar, se till att de två verksamhetsgrenarna hålls åtskilda. För det tredje måste man, i frånvaro av disciplinerande konkurrens, reglera monopolverksamheten för att undvika överpriser och låg statisk och dynamisk effektivitet (se avsnitt 3.2). Till detta kommer att vertikalt integrerade branschdominerande företag sällan har några incitament att ändra på branschstrukturen och öppna för den konkurrens som under de nya betingelserna skulle kunna medföra välfärdsvinster för samhället. EG:s el- och naturgasmarknadsdirektiv syftar till att skapa 
  
 10  
 Nätverksindustriernas vertikalt integrerade och marknadsdominerande företag har gett upphov till en omfattande litteratur om prissättning mm i företag som är naturliga monopol. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 407 
  
 förutsättningar för konkurrens via förändringar i de regelverk som de- finierar "spelreglerna" i respektive bransch. 
 3.2 Reglering av naturliga monopol 
 Branscher och enskilda företag är föremål för en mängd olika regle- ringar, exempelvis regleringar som avser arbetarskydd, påverkan på de yttre miljön etc. En speciell typ av reglering avser branschens eller fö- retagets prissättning och övriga kommersiella relationer till sina kunder. Som nämndes ovan är det frånvaro av effektiv konkurrens som motiverar denna typ av reglering. Emellertid kan regleringen i fråga var utformad på olika sätt och regleringens utformning har i allmänhet betydelse för utvecklingen av priser, investeringar och produktivitet i den reglerade branschen eller det reglerade företaget. Det skulle föra för långt att här ingående diskutera olika "modeller" för reglering av monopolföretag, men en kort introduktion av vissa begrepp är motiverad. 
 Det finns två huvudalternativ för reglering av de priser som sätts av ett företag med naturligt monopol. Det ena är  
 avkastningsreglering  
 och det andra är  
 pristaksreglering 
 . Vid avkastningsreglering sätts en övre gräns för avkastningen på investerat kapital. Vanligen kompletteras detta med ett system för godkännande av företagets kostnader, vilket innebär en begränsning i företagets möjligheter att övervältra kostnader på kunderna. Ett system med avkastningsreglering ger starka incitament att investera, vilket innebär att risken för kapacietsbrist är liten eller obefintlig. Från samhällsekonomisk synpunkt är problemet med detta system att regleringen, trots mer eller mindre sofistikerade system för godkännande av kostnader, via den garanterade avkastningen skapar incitament till överinvesteringar samtidigt som incitamenten att hålla nere kostnaderna tenderar att vara svaga. 
 Vid pristaksreglering sätter regleringsmyndigheten en övre gräns på priserna på de produkter som monopolföretaget tillhandahåller samtidigt som företaget får behålla de vinster som kostnadssänkande effekti- viseringar medför. Vanligen kompletteras pristaket med en reglering av kvalitén på företagets produkter. Ett system med pristaksreglering ska- par starka incitament till kostnadseffektivitet. Från samhällsekonomisk synpunkt är problemet med detta system att regleringen, trots mer eller mindre sofistikerad kvalitetsreglering, skapar incitament till kostnads- sänkningar via kvalitetsförsämringar snarare än via högre effektivitet. 
 Skillnaden mellan de två regleringsmodellerna beror i hög grad på kriterierna för revidering av pristaken och hur ofta detta sker. Om ett pristak revideras ofta, och om den tillåtna prisnivån sänks när avkast- 
  
 408  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 ningen på det reglerade företagets investeringar visat sig vara hög, blir skillnaden mellan avkastningsreglering och pristaksreglering i praktiken mycket liten. Om ett pristak däremot ligger fast under en lång tid, eller revideras i enlighet med en i förväg fastställd och långsiktigt stabil formel, kan skillnaden mellan de två modellerna bli stor. 
 En annan aspekt på regleringen av de priser som sätts av ett företag med naturligt monopol rör tariffernas struktur och relation till underlig- gande kostnader. Det finns en stor litteratur om detta ämne och en av de centrala slutsatserna är att samhällsekonomiskt effektiva priser skall reflektera den marginella kostnaden för de levererade tjänsterna. Ett problem i sammanhanget är att de skalfördelar som gör ett monopol "naturligt" också gör att den marginella kostnaden understiger den ge- nomsnittliga kostnaden för produkten i fråga. Med andra ord leder samhällsekonomiskt effektiva priser till finansiella underskott i den reglerade verksamheten. 
 Om det skall finnas ett långsiktigt utbud av den aktuella produkten, måste dessa underskott täckas på ett eller annat sätt. Detta kan göras med direkta subventioner, med en fast avgift utöver den (marginalkostnadsbestämda) rörliga avgiften eller med ett pålägg på den (marginalkostnadsbestämda) rörliga avgiften. De tre alternativen har olika konsekvenser för efterfrågan på det reglerade företagets produkter och medför olika snedvridningar av resursanvändningen i samhället. 
 De här i korthet berörda aspekterna på reglering av naturliga mono- pol har uppenbarligen betydelse för pris och kvalitet på de aktuella nät- verkstjänsterna. I EG:s naturgas- och elmarknadsdirektiv ställs emel- lertid inga krav på hur de enskilda medlemsländerna skall förhålla sig till dessa frågor. Den inhemska lagstiftning och de föreskrifter för reg- leringsmyndigheternas verksamhet som dessa direktiv ger upphov till måste emellertid på ett eller annat sätt innehålla ett ställningstagande till de här i korthet berörda frågeställningarna. 
 3.3 Irreversibla investeringar och ekonomiska risker 
 De investeringar som krävs för att bygga en från energiförsörjnings- synpunkt betydande infrastruktur för naturgas är inte bara stora utan även i allt väsentligt irreversibla; det aktuella rörledningsnätet har i hu- vudsak ingen alternativ användning. Dessutom har rörledningar och andra delar av den aktuella infrastrukturen en mycket lång livslängd. Kombinationen av storskalighet, irreversibilitet och långsiktighet gör att denna typ av investeringar i allmänhet är förenade med en betydande ekonomisk risk. Hur stor denna risk är beror på kapacitetsutnyttjandet och nätanvändarnas betalningsförmåga under anläggningens livstid. 
 SOU 1999:115  
 Bilaga 3  
 409 
 Dessa förhållanden beror i sin tur på hur mycket naturgas som slutkunderna efterfrågar och vad de är villiga att betala för denna. De priser som nätägarna kan ta ut beror också på importpriserna och be- skattningen av naturgas. 
 Mot denna bakgrund kan två typer av ekonomiska risker i samband med infrastrukturinvesteringar urskiljas. Den första är en  
 kvantitetsrisk 
 , som hänger samman med att efterfrågan på naturgas kan avvika från den förväntade. Detta kan bero på att priset till slutkunderna blir ett annat än det förväntade, att priserna på konkurrerande energislag avviker från de förväntade eller att andra faktorer av betydelse för slutkundernas efterfrågan på naturgas utvecklas på ett annat sätt än det förväntade. Den andra typen av ekonomisk risk är en  
 prisrisk 
 , som hänger samman med att importpris och/eller skatter blir andra än de förväntade vid givna naturgaspriser för slutkunderna. I praktiken rör det sig i allmänhet om en blandning av dessa risker, men från analytisk synpunkt är det ändamålsenligt att skilja mellan de två fallen. Speciellt torde den inhemska naturgasmarknadens aktörer uppfatta prisrisker, som de här definierats, som givna och opåverkbara. 
 Den traditionella metoden att reducera nätägarnas ekonomiska risker har varit vertikal integration av överföring och försörjning i kombination med långsiktiga kontrakt med kunderna  
 11  
 . Genom dessa kontrakt har en del av såväl- pris som kvantitetsriskerna kunnat överföras på, och därmed delas med, kunderna. Det kan visas att kostnaden för att bära risk 
 12  
 , totalt och för var och en av parterna, blir lägre om risken i fråga delas upp mellan flera parter. Till detta kommer att kunderna sannolikt bättre än importören/nätägaren kan bedöma kvantitetsriskens storlek, vilket innebär att de långsiktiga kontrakten kan utformas så att den totala kostnaden att bära risk i samband med investeringar i infrastruktur för naturgas minimeras. Ny lagstiftning som innebär krav på tredjepartsaccess till överföringsnäten kan ändra på förutsättningarna för denna typ av riskgardering. Speciellt kan nätägarnas möjligheter att överföra en del av kvantitetsrisken på kunderna reduceras. 
  
 11 
  
 Ett vertikalt integrerat naturgasföretag, med inriktning på import och överföring, ställs vanligen inför två kategorier av ekonomisk risk. Den ena är den risk som hänger samman med de oftast långsiktiga avtal av  
  
 take-or-pay 
  karaktär som företaget har med en producent av naturgas. Den andra är den risk som hänger samman med irreversibla investeringar i överföringsnät. Här behandlas bara den senare kategorin. 
  
 12 
  
 En enskild aktörs kostnad för att bära en viss risk kan definieras som den maximala premie som aktören är villig att betala för en komplett försäkring mot den aktuella risken. 
  
 410  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 Denna konsekvens av den nya lagstiftningen måste dock ses mot bakgrund av att en betydande del av det som ovan definierades som prisrisk i samband med investeringar i infrastruktur för naturgas hänger samman med politiska beslut om skatter och miljöavgifter på naturgas. Även en del av kvantitetsrisken hänger samman med politiska beslut om skatter och avgifter på andra energislag, miljökrav på nya kraft- och värmeverk mm. Det betyder att graden av långsiktighet och stabilitet i energiskatter, miljöavgifter och andra politiskt bestämda förhållanden av betydelse för efterfrågan på naturgas i hög grad påverkar möjligheterna att bedöma den framtida avkastningen på investeringar i infrastruktur för naturgas. Det är också troligt att de ekonomiska risker för ägare av naturgasnät som beror på inhemska politiska beslut om energiskatter och miljöavgifter är större än de risker som är förenade med tredjepartsaccess till överföringsnäten. 
 4 EG:s naturgasmarknadsdirektiv 
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv rör en rad frågor av betydelse för aktö- rerna på naturgasmarknaden. Förutom vissa allmänna konkurrensregler, speciellt förbud mot diskriminering och missbruk av dominerande ställning, innehåller direktivet ett antal specifika regler. Dessa har på olika sätt betydelse för förutsättningarna för konkurrens och marknads- bestämd prisbildning och kapacitetsutbyggnad på naturgasmarknaden. De regler som framstår som särskilt betydelsefulla i det här aktuella sammanhanget rör: 
  
 Regler för tillträde till överförings- och distributionsnät; 
  
 Definition av s.k.berättigade kunder; 
  
 Grad av marknadsöppning; 
  
 Separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet; 
  
 Krav på s.k.allmännyttiga tjänster. 
  
 Till detta kommer regler om undantag från de generella bestämmelserna under vissa betingelser. 
 I korthet kan  
 EG-direktivets 
  innehåll i ovan angivna avseenden sa- manfattas på följande sätt: 
 SOU 1999:115  
 Bilaga 3  
 411 
 Regler för tillträde till överförings – och distributionsnät 
 För att kunna konkurrera om kunderna på naturgasmarknaden måste en säljare ha tillträde till överförings- och distributionsnäten. Det är up- penbart att förutsättningarna för konkurrens mellan olika aktörer beror på hur tillträdesreglerna är utformade och i vilken mån som de är olika för olika aktörer. En grundläggande regel i EU:s regelverk är att ägare av överförings- och distributionsnät skall göra det möjligt för andra aktörer att utnyttja dessa, s.k. "Third Party Access" (TPA), och att vill- koren för tillträde skall vara utformade så att ingen (nuvarande eller potentiell) aktör på marknaden diskrimineras. Undantag från denna regel gäller vid kapacitetsbrist och under vissa speciella förhållanden  
 13  
 . 
 Med denna grundläggande regel som utgångspunkt får ett medlems- land välja mellan två typer av tillträdesregler. Den ena benämns reglerat tillträde, "regulated Third Party Access" (rTPA). Innebörden av rTPA är att tillträdesvillkor och tariffer är föremål för direkt reglering av en statlig myndighet. Det måste finnas lätt tillgängliga, i praktiken publicerade, prislistor samt standardiserade rutiner för att få tillgång till näten i fråga. Innehållet i regleringen kan dock väljas fritt, dvs. rTPA är förenligt med såväl pristaks- som avkastningsreglering och med olika regler om tariffernas struktur med avseende på fasta och rörliga kom- ponenter. 
 Den andra principen benämns förhandlat tillträde, "negotiated Third Party Access" (nTPA). Som framgår av namnet innebär denna princip att priser och tillträdesvillkor fastställs i en förhandling mellan nätägaren och den potentiella nyttjaren av nätet i fråga. Dock måste nätägaren offentliggöra de viktigaste villkoren för att få utnyttja nätet. Att de spe- cifika villkoren fastställs i en förhandling mellan parterna betyder att priser och andra tillträdesvillkor kan skilja sig mellan olika aktörer. I praktiken begränsas emellertid dessa skillnader av kravet på lika be- handling av alla potentiella nyttjare av nätet, även om gränsen mellan kostnadsmotiverade och diskriminerande villkor för olika nätanvändare kan vara nog så svår att exakt fastställa. En väsentlig skillnad mot rTPA är att ett avtal som nätägaren och en potentiell nyttjare av nätet är beredda att ingå inte behöver godkännas eller överprövas av någon regleringsmyndighet. En i det praktiska livet kanske viktigare skillnad är att förhandlingar tar tid och resurser, vilket kan verka avskräckande för aktörer som planerar att etablera sig i branschen. I samma riktning verkar det faktum att det i förväg alltid råder en viss osäkerhet om utfallet av en förhandling om tillträdesvillkor och priser. 
  
 13  
 En nätägare får vägra tillträde om detta skulle försvåra utförandet av s.k. allmännyttiga tjänster som ålagts företaget. Under vissa betingelser kan tillträde vägras med hänvisning till befintliga s.k.  
 take-or-pay 
  avtal. 
  
 412  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 Definition av berättigade kunder och grad av marknadsöppning Reglerna om tillträde till överförings– och distributionsnäten gör det möjligt för varje potentiell säljare att etablera sig som konkurrent till de befintliga säljarna. Emellertid får nya säljare bara konkurrera om s.k. berättigade kunder. Omvänt är det bara "berättigade kunder" som fritt 
 kan välja säljare. EG:s naturgasmarknadsdirektiv ger ett medlemsland rätt att bestämma vilka kunder som skall vara "berättigade", men elpro- ducenter och kunder med en årlig förbrukning som uppgår till mer än 25 miljoner m 
 3  
 naturgas får inte uteslutas. Denna gräns sänks till 15 miljoner m 
 3  
 efter fem år och 5 miljoner m  
 3  
 år. Till detta kommer vissa krav på graden av marknadsöppning. Således måste avgränsningen av de "berättigade" kunderna leda till att den konkurrensutsatta delen av marknaden omfattar minst 20 procent av den årliga förbrukningen av naturgas. Denna andel skall efter fem år uppgå till 28 procent och efter tio år till 33 procent. 
 En nog så viktig restriktion på graden av marknadsöppning är att öppnandet av naturgasmarknaden i ett medlemsland inte får leda till obalans i företagens konkurrenssituation i olika medlemsstater. En sådan obalans kan uppstå om ett företag baserat i ett medlemsland med minimal marknadsöppning också konkurrerar med företagen i ett med- lemsland med hög grad av marknadsöppning. Under dessa betingelser kan konkurrensförhållandena snedvridas av att det förstnämnda företaget kan utnyttja sin relativt skyddade ställning på hemmamarknaden för att stärka sin konkurrensförmåga på den utländska marknaden. Emellertid kan konkurrensbegränsande skillnader mellan olika medlemsländers regler motverkas genom de krav på reciprocitet som direktivet medger. 
 Det är uppenbart att avgränsningen av gruppen "berättigade kunder" har stor betydelse för konkurrensförhållandena på den aktuella mark- naden. Om endast de allra största förbrukarna betraktas som "berättigade", får marknadens köparsida en monopsonistisk eller oli- gopsonistisk karaktär. Samtidigt kan åtminstone en del av säljarna agera både på en skyddad marknad med "icke berättigade" kunder och en konkurrensutsatt marknad, medan andra (nytillkommande) säljare bara kan agera på marknaden för med "berättigade" kunder. Detta begränsar konkurrensen på naturgasmarknaden och skapar förutsättningar för prisdiskriminering. Om däremot alla eller flertalet kunder är "berättigade" begränsas eller elimineras dessa konkurrensbegränsande drag och graden av konkurrens blir i allmänhet högre på både köparsi- dan och säljarsidan. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 413 
  
 Separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet  
 Som nämndes ovan utgör naturgasmarknadens infrastruktur ett s.k. naturligt monopol. Produktion/import samt försäljning till slutkund kan däremot ske under konkurrens. Förutsättningarna för effektiv konkurrens i dessa led beror emellertid i hög grad på hur väl kostnader och intäkter i dessa verksamheter kan separeras från kostnader och intäkter i 
 monopolverksamheten. En viktig, om än inte explicit uttalad, ut- gångspunkt för EG:s naturgasmarknadsdirektiv är att det inte föreligger några tekniska problem att dela upp företagens verksamhet i en kon- kurrensutsatt och en icke konkurrensutsatt del. Däremot är det inte sä- kert att alla aktörer på marknaden finner en sådan uppdelning önskvärd. En aktör som på ett eller annat sätt kan få monopolverksamheten att bära kostnader som uppstår i den konkurrensutsatta verksamheten, dvs. kan genomföra s.k. korssubventionering, kan ju förstärka sin konkurrensförmåga på marknaden. 
 Det är väl känt att korssubventionering innebär en snedvridning av konkurrensförhållandena. Eftersom företagen själva har betydligt bättre information om verksamhetens kostnader och intäkter än vad en regle- rande myndighet i allmänhet kan ha, krävs det speciella åtgärder för att motverka, eller i bästa fall förhindra, korssubventionering. Dessa åtgär- der kan vara mer eller mindre långtgående. En i sammanhanget "mild" åtgärd är krav på  
 separat ekonomisk redovisning  
 av monopolverksam- het och konkurrensutsatt verksamhet. Detta krav kan kombineras med krav på begränsningar i informationsflödet mellan de avdelningar i fö- retaget i fråga som sysslar med skyddad respektive konkurrensutsatt verksamhet ("Chinese walls") och krav på  
 separat ledning 
 . En något mer långtgående åtgärd är krav på att dessa verksamheter skall drivas i separata bolag. Den mest långtgående åtgärden är krav på separata bo- lag med  
 separata huvudägare  
 . 
 Av dessa alternativ torde blott det sista åstadkomma en komplett och reell separation av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verk- samhet. Huruvida de övriga alternativen kan åstadkomma detta är mer osäkert. Separat ledning och/eller redovisning förutsätter en långtgående uppdelning av såväl t illgångar som kostnader och intäkter mellan företagets olika verksamhetsgrenar. Det förutsätter också att personer som verkar och gör karriär i ett företag i vissa lägen skall agera mot företagets intressen. Ytligt sett borde detta problem vara mindre om de två verksamhetsgrenarna bedrivs i skilda företag. Om dessa företag emellertid har samma huvudägare, och enskilda individer förväntas verka och göra karriär i koncernens olika delar, uppstår samma problem som om de olika verksamheterna bedrevs inom ramen för ett integrerat företag. 
  
 414  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv innehåller krav på separat redovis- ning samt krav på att konfidentiell information som rör monopolverk- samheten inte överförs till de delar av företaget som sysslar med kon- kurrensutsatt verksamhet ("Chinese walls"). Ett enskilt medlemsland har emellertid rättighet att gå längre. Det finns således inget som hindrar ett medlemsland att ställa krav på att monopolverksamhet och kon- kurrensutsatt verksamhet bedrivs i skilda bolag, eventuellt med skilda huvudägare. 
 Krav pås.k.allmännyttiga tjänster 
 Många nätverksindustrier producerar tjänster som utgör en del av den grundläggande samhällsservice som samtliga  
 EU-länder 
  vill erbjuda sina medborgare. Till dessa tjänster hör el, telekommunikationer och, åtminstone i vissa  
 EU-länder, 
  naturgas. Flertalet hushåll i  
 EU-länderna 
  kan utan större problem tillgodose sin efterfrågan på dessa tjänster vid marknadsmässiga priser och i allmänhet kan producenterna få mark- nadsmässig avkastning på de investeringar som krävs för att anknyta hushållen till distributions- och överföringsnäten. För vissa hushåll är emellertid marknadspriserna oöverstigligt höga. För andra är distibutö- rens kostnader för anslutning och underhåll så höga att det vid (för kunderna) acceptabla priser på de aktuella transporttjänsterna inte går att få marknadsmässig avkastning på nödvändiga investeringar. Det kan också vara fallet att myndighetskrav på miljöhänsyn och arrangemang för försörjningstrygghet medför extra kostnader som, med hänsyn till sociala mål, inte kan övervältras på vissa kundkategorier. 
 För att kunna göra de aktuella tjänsterna tillgängliga för alla måste någon eller några producenter åläggas att, i allmännyttans intresse, le- verera tjänsterna i fråga till priser som understiger marknadspriserna och/eller att genomföra icke lönsamma investeringar i distributionsnät, miljöskydd mm. Sådana krav måste emellertid kombineras med en möjlighet för företagen att täcka de extra kostnader som uppstår. Denna kostnadstäckning kan ha formen av direkta subventioner, men det kan också röra sig om en rättighet att ta ut överpriser från en eller flera andra kundgrupper. Det senare förutsätter i praktiken att de producenter som åläggs att leverera allmännyttiga tjänster också skyddas från konkurrens inom vissa marknadssegment. Eftersom även direkta subventioner tenderar att snedvrida konkurrensen, kan man dra slutsatsen att krav på allmännyttiga tjänster på ett eller annat sätt leder till konkurrensbegränsningar. 
 EG:s naturgasmarknadsdirektiv ger medlemsländerna rättighet att ålägga naturgasföretag att tillhandahålla allmännnyttiga tjänster, dvs. tjänster som avser försörjningstrygghet, regelbundna leveranser, kvalitet, 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 415 
  
 pris och miljöskydd. Samtidigt krävs att dessa tjänster skall vara klart definierade, öppna, icke- diskriminerande och kontrollerbara. 
 Som tidigare nämnts innehåller naturgasmarknadsdirektivet bestäm- melser om undantag från ovanstående regler under vissa betingelser. Således kan ett naturgasföretag som äger överförings- och/eller distri- butionsnät, och som riskerar allvarliga ekonomiska och finansiella problem till följd av ingångna s.k.  
 take-or-pay 
  avtal, beviljas tillfälligt undantag från reglerna om andra aktörers rättighet att få tillträde till nätet i fråga. Eftersom  
 take-or-pay 
  avtal är vanliga på naturgasmarkna- den är detta en möjlighet till undantag som skulle kunna få stor betydelse för konkurrensförhållanden och prisbildning på denna marknad. Emellertid är det bara tillfälliga undantag som kan komma i fråga och beslut av en nationell myndighet om att bevilja ett undantag skall överprövas av  
 EU-kommissionen. 
  
 En möjlighet till undantag från reglerna om berättigade kunder och marknadsöppning finns om ett medlemsland är en s.k. framväxande marknad. Med naturgasmarknadsdirektivets terminologi är en "framväxande marknad" ett medlemsland i vilket den första kommer- siella leveransen av naturgas skedde för mindre än tio år sedan. Emel- lertid upphör undantaget så snart som villkoret för att klassas som "framväxande marknad" inte längre är uppfyllt. Under alla omständig- heter uppfyller inte Sverige kraven på att vara en "framväxande mark- nad". 
 En för svenskt vidkommade viktigare möjlighet till undantag från reglerna om berättigade kunder och marknadsöppning rör avgränsade geografiska områden i en medlemsstat. Det rör sig om ett tillfälligt un- dantag med en varaktighet på högst tio år och avsikten är att stimulera investeringar i naturgasnät inom ett visst geografiskt område. En viktig förutsättning för att undantag skall beviljas är att det antingen saknas infrastruktur för naturgas i området eller att sådan infrastruktur (med otillräcklig utbredning) har anlagts för mindre än tio år sedan. Till detta kommer krav på att en rad kriterier, t.ex. utsikterna för den berörda naturgasmarknaden, skall beaktas. 
 Det borde vara möjligt för Sverige att få ett tillfälligt undantag från reglerna för berättigade kunder och marknadsöppning för att främja investeringar i infrastruktur för naturgas i landets östra, mellersta och norra delar. Även om det skulle anses önskvärt att bygga ut infrastruktur för naturgas i dessa delar av landet, måste undantagsalternativet jämföras med andra alternativ för att stimulera sådan investeringar. Denna fråga behandlas mer ingående i avsnitt 8.7. 
 Som avslutning på denna diskussion om innehållet i EG:s naturgas- marknadsdirektiv kan det vara värt att erinra om att det finns flera för- 
  
 416  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 hållanden av betydelse för marknadens sätt att fungera som, bland annat med hänvisning till subsidiaritetsprincipen, inte berörs i direktivet. Således säger direktivet inget om hur monopolverksamheten skall reg- leras, bara att diskriminering och missbruk av dominerande ställning inte är tillåtet. Om målet är att inom landet få en väl fungerande och effektiv marknad för naturgas är det emellertid angeläget att monopol- verksamheten bedrivs på ett effektivt sätt och att priserna på in- frastrukturtjänsterna reflekterar de relevanta samhällsekonomiska kost- naderna. 
 Naturgasmarknadsdirektivet innehåller inte heller några föreskrifter om hur handeln med naturgas skall bedrivas, d.v.s. om det enbart skall vara bilateral handel mellan marknadens aktörer eller om någon del av handeln skall ske via en inhemsk spotmarknad för naturgas. När den gemensamma  
 norsk-svenska 
  elmarknaden öppnades 1996 hade stats- makterna i Norge och Sverige via sina nätbolag (Statnett och Svenska Kraftnät) öppnat en handelsplats för el, Nord Pool. Det kan finnas skäl att överväga om liknande initiativ vore önskvärda på naturgasmarkna- den. 
 5 EG:s elmarknadsdirektiv och den svenska ellagen 
 Som redan har framhållits finns det stora likheter mellan EG:s elmark- nads- och naturgasdirektiv. Eftersom elmarknadsdirektivet redan har införlivats i den svenska lagstiftningen finns det skäl att här kortfattat beskriva EG:s elmarknadsdirektiv och de i sammanhanget relevanta delarna av den nya ellagen. Vidare finns det skäl att något kommentera erfarenheterna av den nya ellagen. Samtidigt är det ett faktum att det finns mycket stora olikheter mellan el- och naturgasmarknaderna i Combs. 
 De mest uppenbara skillnaderna mellan el- och naturgasmarknaderna är att det på elområdet finns både betydande inhemska produk- tionsresurser och en väl utbyggd infrastruktur för transmission och dist- ribution av el, medan det på naturgasområdet varken finns inhemska produktionsresurser eller, i stora delar av landet, en infrastruktur för överföring- och distribution av naturgas. Som en konsekvens av detta finns det för närvarande ett stort antal väletablerade och erfarna företag på elmarknaden, medan en vital framtida naturgasmarknad i Sverige torde förutsätta ett betydande mått av nyetableringar och nyföretagande. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 417 
  
 5.1 Den svenska elförsörjningens struktur och omvandling 
 Elförsörjningen är en bransch som i hög grad uppvisar de drag som kännetecknar en nätverksindustri. Den svenska elförsörjningen har också utvecklats på ett sätt som är typiskt för Europas nätverksindustrier. 
 Produktion och transmission, dvs., transport av högspänd kraft, har varit en integrerad verksamhet och den inhemska marknaden har dominerats av det statliga företaget Vattenfall. Samtidigt har lokal distribution och försäljning till största delen skötts av ett stort antal små distri- butionsföretag. Skalfördelar i produktionen och vinster av att integrera produktionen och driften av högspänningsnäten var ofta framförda motiv för denna branschstruktur. 
 I takt med att efterfrågan på el växte och teknologin utvecklades förlorade emellertid dessa argument sin styrka. Det framstod som allt mer troligt att de potentiella vinsterna av konkurrens i produktion och försäljning var större än vinsterna av att integrera produktion och transmission. Med Storbritannien och Norge som förebilder, och med det redan då förväntade  
 EG-direktivet 
  som förstärkande faktor, refor- merades den svenska elmarknaden på nyåret 1996 och en ny ellag trädde i kraft något år senare. Eftersom EG:s direktiv om den inre marknaden för elenergi kom att fördröjas avsevärt är det emellertid oklart vilken roll som detta direktiv haft för utformningen av den svenska ellagen. 
 5.2 EG:s elmarknadsdirektiv 
 Det primära syftet med EG:s elmarknadsdirektiv är att "..create one single market, not 15 liberalised or  
 partly-liberalised, 
  but largely inde- pendent electricity markets" 
 14  
 . Direktivet innehåller föreskrifter som skall säkra konkurrens vid utbyggnad av ny produktionskapacitet. Det finns också föreskrifter som rör utnyttjandet förnybara energiformer och tillgången på s.k.allmännyttiga tjänster. De regler som har störst betydelse för konkurrens, prisbildning och investeringar är emellertid de som sammanfattas i följande tre punkter: 
  
 Tillgång till näten:  
 Direktivet krävers.k.TPA (third party access), men ger medlemsstaterna rätt att välja mellan tre alternativ, nämligen reglerat tillträde (rTPA), förhandlat tillträde (nTPA) och "the single buyer model" (SBM). Det sistnämnda alternativet kan karaktärseras som en mycket speciell variant av rTPA. Medlemsstaternas intresse 
  
 14  
 Opening up to choice. The single electricity market. European Commission (1999). 
  
 418  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 för detta alternativ har emellertid visat sig vara så litet att det i praktiken har bortfallit. Det betyder att valet även på elmarknaden står mellan rTPA och nTPA. Flertalet medlemstater, bland annat Sverige och Finland, har valt rTPA. 
  
 Separering ("unbundling") av nätverksamhet (transmission  
  
 /distribution) och produktion 
 . Direktivet kräver separat ledning och ekonomisk redovisning för de två verksamhetsgrenarna, men ett medlemsland som så önskar kan kräva separata bolag eller separata bolag med skilda huvudägare. 
  
 Berättigade kunder och marknadsöppning.  
 Direktivet föreskriver en gradvis öppning av marknaden, med början med de största elkon- sumenterna, så att den "fria" elmarknaden i respektive medlemsland uppgår till 1/3 av elanvä ndningen år 2003. För att belysa innebörden av denna avgränsning kan nämnas att större hotell och sjukhus, men inte enskilda hushåll, kommer att höra till kategorin "berättigade kunder" vid denna tidpunkt. 
 Som en allmän beskrivning kan man säga att Sverige har gått långt när det gäller att realisera intentionerna bakom EG:s elmarknadsdirektiv. Konsekvensen är att det regelverk som styr den svenska elmarknaden, som dessutom är mycket väl integrerad med elmarknaderna i Finland och Norge, i hög grad ger utrymme åt konkurrens och fri prisbildning. I Tabell 5.1 sammanfattas huvuddragen i de två  
 EG-direktiven 
  och mot- svarande delar av den svenska ellagen. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 419 
  
 Tabell 5.1 EG:s direktiv och den svenska ellagen 
  
 EG:s elmark- 
  
 Den svenska ellagen 
  
 EG:s naturgasmark- 
  
 nadsdirektiv 
  
 nadsdirektiv 
  
 Tillträde 
  
 rTPA, nTPA eller 
  
 rTPA 
  
 rTPA eller nTPA 
  
 SBM 
  
 Berättigade kunder 
  
 Större förbrukare 
  
 Alla 
  
 Kraftproducenter och 
  
 storförbrukare 
  
 Marknadsöppning 
  
 25 % 
  
 100 % 
  
 20 % 
  
 (initialt) 
  
 Separering av 
  
 Separat ledning och 
  
 Skilda bolag 
  
 Separat ekonomisk 
  
 monopol och 
  
 ekonomisk redovis- 
  
 redovisning 
  
 konkurrensutsatt 
  
 ning 
  
 ochChinese Singh 
  
 verksamhet 
  
 Allmänny ttiga 
  
 Rättighet för 
  
 Vissa regler beträf- 
  
 Rättighet för 
  
 tjänster 
  
 medlemsland att 
  
 fande enhetlig nät- 
  
 medlemsland att införa 
  
 införa vissa krav på 
  
 prissättning inom 
  
 vissa krav på 
  
 allmännyttiga 
  
 leveransområde. 
  
 allmännyttiga tjänster 
  
 tjänster 
  
 Det är i och för sig intressant att konstatera att Sverige valt att prioritera öppenhet och konkurrens på elmarknaden och således gått betydligt längre än vad som krävs i EG:s direktiv. Därutöver är ellagen i sig av stor betydelse i samband med inkorporerandet av EG:s naturgasmarknadsdirektiv i den svenska lagstiftningen. Det gäller ju inte bara att skapa förutsättningar för effektiv konkurrens mellan olika aktörer på naturgasmarknaden, utan även att se till att konkurrensförhållandena mellan olika energislag inte snedvrids. Denna observation behandlas mer ingående i kapitel 8. 
 5.3 Erfarenheter av den nya ellagen 
 De väsentliga delarna av den nya ellagen har varit i kraft sedan nyåret 1996. För en systematisk utvärdering är detta en alltför kort tid, men det är ändå möjligt att göra vissa observationer. Den första observationen är 
 då att den avreglerade elmarknaden med fri prisbildning och separering av produktion/försäljning och nätverksamhet faktiskt fungerar. Farhågorna om ständiga strömavbrott har visat sig vara ogrundade. Det verkar också som om den ökade konkurrensen lett till högre produktivitet i kraftproduktion och eldistribution och, med avsevärd fördröjning, lägre elpriser (före skatt) för flertalet stora och små konsumenter. Sammantaget är detta ett stöd för de intentioner som ligger bakom EG:s elmarknads- och naturgasmarknadsdirektiv. 
 En mer detaljerad granskning av erfarenheterna av "den nya el- marknaden" i Sverige avslöjar emellertid en del problem som också skulle kunna uppstå på en framtida svensk naturgasmarknad. Som 
  
 420  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 framgår av Tabell 1 innebär den nya ellagen att alla kunder är "berättigade", dvs. har tillgång till transmissions- och distributionsnäten och är fria att träffa avtal med valfri leverantör. För att en elkonsument skall få utnyttja denna frihet krävs emellertid att den el som konsumenten i fråga förbrukar kan mätas timme för timme. (Detta krav slopas emellertid från och med november 1999). 
 I praktiken innebär detta krav en inträdesavgift på ca. 2 500 kr till den "nya" elmarknaden. Den konsument som inte är beredd att betala denna avgift är hänvisad till den lokala leverantör som tidigare hade koncession för området i fråga. För hushåll, särskilt de som inte har elvärme, överstiger denna inträdesavgift i allmänhet den besparing i form av lägre elpris som ett byte av leverantör kan medföra. För större elförbrukare är däremot kostnaden för att uppfylla mätarkravet närmast försumbar. Följden är att de små elkonsumenterna blir "fångar" hos sina respektive lokala elleverantörer, medan de större förbrukarna kan välja bland många konkurrerande leverantörer. 
 Det är alldeles uppenbart att mätarkravet skapat en uppdelning av elmarknaden i en konkurrensutsatt del med storförbrukare på köparsidan och en del bestående av ett stort antal lokala monopolmarknader med småkonsumenter på köparsidan. Eftersom många enskilda elleverantörer kan agera både på en lokal monopolmarknad och den nationella konkurrensmarknaden finns det goda möjligheter till prisdiskriminering och korssubventionering. De skillnader mellan hushållens och de stora förbrukarnas elpriser som rått under perioden  
 1996–99 
  tyder på att dessa möjligheter varit väl utnyttjade. Denna slutsats stöds av att beslutet att avveckla mätarkravet från och med november 1999 medfört ett kraftigt fall i hushållens elpriser efter denna tidpunkt. 
 Den slutsats som kan dras från dessa erfarenheter är att allt annat än fullständig marknadsöppning, dvs.. att samtliga kunder är "berättigade", lätt leder till snedvridningar och konkurrensbegränsningar. Erfaren- heterna från elmarknaden visar också att det inte räcker att alla kund- kategorier i formell mening är "berättigade" för att marknadsöppningen skall bli fullständig. Man måste också försäkra sig om att generella regler (som t.ex. mätarkravet) inte får en utformning som i praktiken missgynnar vissa kundkategorier. 
 En annan erfarenhet från elmarknaden rör separeringen av mono- polverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet. Som framgår av Tabell 1 föreskriver den svenska ellagen att produktion/försäljning och nätverksamhet skall bedrivas i separata bolag. Något krav på separata huvudägare finns dock inte. I ett internationellt perspektiv är Sverige ensam om att på detta sätt ha gått längre än att kräva separat ledning och ekonomisk redovisning, vilket emellanåt gör att Sverige framhålls 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 421 
  
 som ett föredöme. De faktiska erfarenheterna är dock inte entydigt po- sitiva. 
 Kravet på att lägga monopolverksamhet och konkurrensutsatt verk- samhet i skilda bolag är inte förenat med krav på separat ledning av bolagen i fråga. Följden har blivit att det i många fall är samma ledning i de två bolagen, dvs. en situation långt från den "kinesiska mur" som eftersträvas i EG:s direktiv. Det finns inte heller några tydliga och de- taljerade krav på hur tillgångarna i det ursprungliga bolaget skall delas mellan de två nya bolagen och hur de skall värderas. Följaktligen finns det goda möjligheter att belasta monopolverksamheten med en del av den konkurrensutsatta verksamhetens kostnader, dvs. att genomföra konkurrensbegränsande korssubventionering. Sammantaget är det up- penbart att ett krav på separata bolag inte nödvändigtvis leder till en tydlig separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verk- samhet. 
 Samtidigt är det mycket som tyder på att uppdelningen i skilda bolag underlättar köp och försäljning av respektive verksamhet och därmed en produktivitetshöjande strukturell omvandling av elbranschen. Denna omvandling kan på sikt innebära att det till stor del blir olika huvudägare av företag med monopolverksamhet och företag med konkurrensutsatt verksamhet. Slutsatsen är därför att kravet på skilda bolag skapar bättre förutsättningar för en dynamisk utveckling i branschen, men för att korssubventionering och andra typer av konkurrensbegränsning skall kunna förhindras måste kraven på separat ledning och separata tillgångar vara högt ställda. 
 När det gäller erfarenheterna av den "nya" elmarknaden i Sverige kan man också konstatera att den organiserade marknadsplatsen (Nord Pool) på ett avgörande sätt bidrar till tranparens i prisbildningen och därmed till att marknaden fungerar effektivt. Av detta kan man dock inte dra slutsatsen att statsmakterna bör ta ansvaret för att organisera en marknadsplats också för naturgas. Ett förhållande som talar emot ett sådant initiativ är att antalet aktörer på den svenska naturgasmarknaden kan väntas vara litet och att en europeisk spotmarknad för naturgas re- dan har etablerats. 
  
 422  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 6 Den europeiska naturgasmarknaden 
 15 
  
 I detta kapitel ges en kortfattad beskrivning av den europeiska natur- gasmarknadens framväxt och nuläge. Kapitlet avslutas med en jämfö- relse i ett antal dimensioner av naturgasmarknaderna i Sveriges grann- länder. 
 6.1 Den europeiska naturgasmarknadens framväxt och betydelse 
 Den europeiska naturgasmarknaden är relativt ung. Den växte fram i större skala först på slutet av  
 1960-talet 
  då produktionen av naturgas i det holländska  
 Groningen-fältet 
  inleddes. Fram till slutet av  
 1970-talet 
  dominerade den holländska exporten det totala utbudet. Därefter började naturgas från Algeriet, Norge och Ryssland nå den europeiska marknaden. 
 Under 1970- och  
 1980-talen 
  hade OPEC tidvis ett dominerade in- flytande på den internationella energimarknaden och generellt blev energisektorn en allt mer politiskt styrd sektor. Ett skäl för detta var att de nationella regeringarna ville säkra leveranstryggheten i respektive lands energiförsörjning. Politisk inblandning ansågs också vara nöd- vändig för att styra användningen av begränsade naturresurser och för att sköta relationerna med viktiga producentländer som Algeriet och Ryssland. Dessutom var oljepriserna historiskt sett mycket höga vilket gjorde att energifrågorna fick en hög prioritet politiskt. 
 De naturgasprojekt som var på väg att genomföras i Europa under  
 1970-talet 
  var mycket stora och varje enskilt projekt innebar en stor förändring av den europeiska marknaden för naturgas. Projekten sökte utnyttja de stordriftsfördelar och de inslag av naturliga monopol som man såg i naturgasens utbredning. För att säkra dessa stora projekt in- gicks långsiktiga kontrakt mellan de stora aktörerna. Dessa kontrakt sågs som en förutsättning för de stora investeringar som skulle göras inom produktion och transport av naturgas. I Holland och Nordsjön var det de stora multinationella oljebolagen som ledde arbetet med att ut- veckla produktionsanläggningar för naturgas. Dessa företag var, till- sammans med statligt kontrollerade gasföretag i Europa, också involve- rade i utbyggnaden av de rörledningsnät som skulle förse den europeiska marknaden med naturgas. 
  
 15  
 Data som redovisas i avsnittet bygger huvudsakligen på uppgifter från rapporten "Natural gas distribution – Focus on western Europe" OECD/IEA (1998). 
 SOU 1999:115  
 Bilaga 3  
 423 
 De nationella naturgasföretagen hade en central roll i utvecklingen på den europeiska naturgasmarknaden. De flesta av dessa, t.ex. Gaz de France, Distrigas i Belgien och SNAM i Italien var statligt ägda mono- pol vad gäller import och överföring inom landet av naturgas. Andra som Ruhrgas i Tyskland var i privat ägo. Ägarna var företrädesvis större energibolag. Även uppströms var marknaden koncentrerad med huvudsakligen statligt kontrollerade ägarintressen. I Algeriet och Ryssland var gasexporten en central del av den ekonomiska politiken. I Norge kontrollerades exporten av Statoil, Norsk Hydro och Silva, ener- giföretag i vilka staten har ett starkt ägarintresse och inflytande. I hol- ländska Palmer, som kontrollerar såväl export och import samt för- säljning till större kunder, är staten hälftenägare. 
 Den starka position som de nationella integrerade import- och över- föringsföretagen hade sågs av de producerande företagen som en garanti för att avtal och köpta kvantiteter i långa kontrakt verkligen skulle fullföljas. Exportörer var ovilliga att initiera storskaliga investerings- projekt om inte denna typ av garantier kunde åstadkommas. Styrkan i det nationella naturgasföretaget ansågs också vara en fördel vid de för- handlingar om importpriser som skulle genomföras. 
 Ägandet och kontrollen av gasledningarna gav de nationella import- och överföringsföretagen en avsevärd marknadsmakt gentemot sina kunder, vilket ledde till monopolistisk prissättning och prisdiskriminering mellan olika kundkategorier. Varje kundgrupp fick betala ett pris som låg nära priset på tillgängliga substitut till gas. På detta sätt fick kunderna betala vad de var beredda att maximalt betala för naturgasen. I praktiken innebar det att naturgaspriserna kom att fluktuera i takt med priserna på andra petroleumprodukter. 
 Fram till idag har regelverken för Europas nationella naturgasmark- nader utgått från att en monopolistisk marknadsstruktur är det bästa sättet att uppnå effektivitet. Det enda egentliga undantaget är England. Där har man tagit ett avsevärt steg bort från den traditionella monopo- listiska strukturen för den nationella naturgasmarknaden och i stället skapat förutsättningar för en konkurrensmarknad. För den europeiska naturgasmarknaden som helhet innebär anpassningen till EG:s natur- gasmarknadsdirektiv en betydande förändring av "spelregler" och kon- kurrensförhållanden. 
  
 424  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 6.2 Naturgasen i Europas energiförsörjning 
 Användningen av naturgas liksom naturgasens andel av total primär energianvändning varierar starkt mellan de europeiska länderna. Således uppgick naturgasens andel av den totala anvä ndningen av primär energi 1997 till 46 procent i Holland, till 13 procent i Frankrike och till 2 procent i Sverige. I flertalet av länderna svarar hushållssektorn för den största andelen av naturgaskonsumtionen, medan den andel som går till elproduktion är relativt liten. Undantaget är Holland där en stor andel av den inom landet förbrukade naturgasen används för kraftproduktion. I Tabell 6.1 redovisas konsumtionen av naturgas inom olika länder i Europa och i Tabell 6.2 återges naturgasens andel av total primär energianvändning. 
 Tabell 6.1 Konsumtion av naturgas i Europa (bcm) 
  
 Land 
  
 1990 
  
 1997 
  
 Belgien 
  
 10,6 
  
 12,5 
  
 Danmark 
  
 2,0 
  
 3,9 
  
 Storbritannien 
  
 92,7 
  
 85,8 
  
 Finland 
  
 2,5 
  
 3,2 
  
 Frankrike 
  
 29,3 
  
 34,7 
  
 Holland 
  
 34,4 
  
 39,1 
  
 Irland 
  
 2,1 
  
 3,3 
  
 Italien 
  
 43,4 
  
 53,9 
  
 Norge 
  
 Tyskland 
  
 59,9 
  
 79,0 
  
 Schweiz 
  
 1,5 
  
 2,8 
  
 Spanien 
  
 5,6 
  
 12,3 
  
 Sverige 
  
 0,7 
  
 0,8 
  
 Österrike 
  
 5,7 
  
 6,9 
  
 Källa  
 : BP Statistical Review of World Energy 1998 
 En statistik som visar hur väl utbyggt ledningsnätet är inom kontinentala Europa är andelen hushåll som är uppkopplade mot naturgasnätet. I Holland är hela 97 procent av hushållen anknutna till naturgasnätet. I England har 89 procent av alla hushåll mindre än 25 meter till närmaste huvudledning och 92 procent av hushållen använder naturgas. I Belgien kan ca. 65 procent av hushållen nås av rörledningsnätet, men endast 55 procent är uppkopplade. I Frankrike är 28 procent av hushållen anslutna till naturgasnätet, medan motsvarande siffra för Tyskland och Italien är 37 procent respektive 70 procent. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 425 
  
 Tabell 6.2 Naturgasens andel av total primär energianvändning (procent) 
  
 Land 
  
 1997 
  
 Belgien 
  
 20 
  
 Danmark 
  
 16 
  
 Storbritannien 
  
 31 
  
 Finland 
  
 9 
  
 Frankrike 
  
 13 
  
 Holland 
  
 46 
  
 Irland 
  
 7 
  
 Italien 
  
 27 
  
 Tyskland 
  
 12 
  
 Schweiz 
  
 8 
  
 Spanien 
  
 7 
  
 Sverige 
  
 2 
  
 Österrike 
  
 23 
  
 Källa: BP Statistical Review of World Energy 1998 
 6.3 Struktur, aktörer och ägarformer 
 Den typiska strukturen på de nationella marknaderna för naturgas är att överföringsledet sköts av ett dominerande nationellt företag, medan distributionen sköts av ett större antal företag. England och Frankrike har dock en annan struktur och i Tyskland är flera företag verksamma i överföringsledet. Distributionsbolagen säljer naturgas till hushåll och andra mindre kunder, medan större industrikunder och kraftproducenter köper sin naturgas direkt från överföringsbolaget. De lokala distribu- tionsbolagen har i allmänhet inget val vad gäller leverantör, vilket in- nebär att de i regel måste köpa sin naturgas från överföringsbolaget inom respektive land. I Tyskland kan de lokala distributionsbolagen emellertid själva välja leverantör och därmed få tillgång till leveranser från tredje part. 
 I England har British Gas historiskt skött såväl överföring som dist- ribution till slutkunder. Lokala distributionsbolag har aldrig existerat på samma sätt i England som i länderna på kontinenten. Sedan British Gas bröts upp 1997 har dock transporten av gas separerats från försäljningen av gas. I England måste i praktiken alla företag som ägnar sig åt att marknadsföra gas till slutkunder använda sig av det transportnätverk som tillhandahålls av Transco, ett dotterbolag till British Gas. Det finns i England idag drygt 60 företag med auktorisation för att sälja gas. 
 I Frankrike har GDF en marknadsandel på ca. 88 procent av all gas- överföring. I Tyskland passerar ca. 70 procent av alla gasleveranser genom Ruhrgas´ rörledningsnät. I Belgien, Holland och Italien råder ett 
  
 426  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 stort inslag av monopol i överföringsledet. Däremot finns det i allmänhet ett stort antal lokala distributionsbolag, särskilt i Tyskland och Italien. I Holland har det skett en kraftig omstrukturering och antalet lokala distributionsbolag har på tio år minskat från 158 till 36. 
 I de flesta europeiska länder med en betydande naturgasmarknad har inte bara produktion, import och överföring utan även distribution av naturgas gas ansetts vara en nationell angelägenhet. Detta har lett till ett mycket omfattande offentligt ägande i naturgassektorn. Således är franska GDF helägt av staten. I Tyskland är de lokala distributionsfö- retagen till övervägande delen offentligt ägda och i Holland är samtliga lokala distributionsbolag i offentlig ägo. I Italien är det privata ägande större, men drygt 60 procent av distributionsföretagen är ändå i offentlig ägo. 
 I vissa länder är dock situationen på ägarsidan en annan eller håller på att förändras. I Belgien har numera ungefär 90 procent av samtliga distributionsföretag ett blandat  
 offentligt-privat 
  ägande. De privata ägarintressena i dessa bolag varierar mellan 42 procent till 99 procent. I England privatiserades British Gas redan 1986 och inslaget av offentligt ägande i naturgassektorn är numera mycket litet. 
 6.4 Kontraktsformer och priser 
 Naturgasmarknaden kännetecknas av kontrakt med långa löptider, ofta på 15 till 20 år. Kontrakten är ofta av  
 "take-or-pay" 
  typ, vilket innebär att köparen har förbundit sig att betala för en viss kvantitet samtidigt som han, upp till en viss gräns, har frihet att välja vilken kvantitet som han önskar ta ut. Prissättningen av naturgas har följt andra bränslen, så kallad interfuel pricing. Detta reflekterar i hög grad bristen på konkur- rens på naturgasmarknaden. 
 I Tabell 6.3 återges naturgaspriser för olika kundkategorier i olika länder inom Europa för år 1996. Som framgår av tabellen är det ganska betydande variationer såväl mellan länder som mellan kundkategorier. Till en del torde prisvariationerna reflektera skillnader i kostnaden för att i de olika länderna förse olika kundgr upper med naturgas, men det är mycket troligt att de observerade prisskillnaderna är ett uttryck för prisdiskriminering som möjliggjorts av bristande konkurrens. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 427 
  
 Tabell 6.3 Gaspriser i Europa 1996 
  
 Land 
  
 1Hushållskunder 
  
 1Industrikunder 
  
 (8 – 1 000 mmBTU) 
  
 (400 – 400 000 mmBTU) 
  
 USD/mmBTU 
 * 
  
 USD/mmBTU 
 * 
  
 Tyskland 
  
 7,50–20,00 
  
 4,50–7,50 
  
 Belgien 
  
 7,50–17,00 
  
 3,80–8,00 
  
 Frankrike 
  
 8,00–16,50 
  
 3,50–8,00 
  
 Italien 
  
 9,50–13,00 
  
 4,00–9,70 
  
 Holland 
  
 7,50–14,50 
  
 3,60–7,00 
  
 England 
  
 6,50–13,50 
  
 2,90–4,10 
  
 Källa:OECD/IEA 
 * 1 mmBTU=294 kWh. 
 Prisnivån har hittills främst baserats på värdet av konkurrerande energi- slag. Priserna till slutkund från lokala distributionsbolag är vanligtvis uppbyggda som tariffer med en fast och en rörlig priskomponent. Van- ligtvis är den fasta komponenten relativt liten vilket innebär att de rela- tivt stora fasta kostnaderna som är förknippade med överföring och distribution ej täcks av denna. Det betyder att den rörliga avgiften till en del används för att täcka fasta kostnader och därför i allmänhet överstiger marginalkostnaden. 
 6.5 Naturgasmarknaderna i Tyskland och de nordiska länderna 
 Som avslutning på detta kapitel ges en kort beskrivning av några särdrag i naturgasmarknaderna i Tyskland och i Sveriges nordiska grannländer. Den situation som beskrivs torde komma att förändras i takt med att EG:s naturgasmarknadsdirektiv genomförs. 
 Tyskland 
  
 1. 
  
 Ägande och drift av gasledningssystemet 
  
 Ägs och drivs av privata företag 
  
 2. 
  
 Ägande och drift av lagringsanläggningar 
  
 Ägs och drivs av privata företag 
  
 428  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 3. 
  
 Deltagande i transmissionsledningar till utlandet 
  
 Schweiz (Transitgas), Österrike (WAG),  
 England-Belgien 
  (Interconnector) 
  
 4. 
  
 Transitering av naturgas 
  
 Norsk gas till Holland. Rysk gas till Frankrike och Schweiz 
  
 5. 
  
 Regleringskarakteristika 
  
 Inga legala föreskrifter angående obligatorisk öppning av ledning- arna, men nTPA praktiseras 
  
 6. 
  
 Transporttariffer 
  
 Transporttariffer publiceras ej 
 Danmark 
  
 1. 
  
 Ägande och drift av gasledningssystemet 
  
 Ägs och drivs av DONG (exklusiv rätt till år 2012) 
  
 2. 
  
 Ägande och drift av lagringsanläggningar 
  
 Ägs och drivs av DONG (exklusiv rätt till år 2012) 
  
 3. 
  
 Deltagande i transmissionsledningar till utlandet 
  
 Tyskland (49 % i Deudan) 
  
 4. 
  
 Transitering av naturgas 
  
 Obetydlig 
  
 5. 
  
 Regleringskarakteristika 
  
 Inga legala föreskrifter angående obligatorisk öppning av ledning- arna 
  
 6. 
  
 Transporttariffer 
  
 Inga transporttariffer beräknas eller publiceras 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 429 
  
 Finland 
  
 1. 
  
 Ägande och drift av gasledningssystemet 
  
 Ägs och drivs av Gasum Oy som i sin tur ägs av Fortum Oy (5 %), ryska Thomas (25 %), finska staten (24 %), Ruhrgas (20 %) och andra ägare (6 %). 
  
 2. 
  
 Transitering av naturgas 
  
 Ingen transit av gas 
  
 3. 
  
 Regleringskarakteristika 
  
 Inga legala föreskrifter angående obligatorisk öppning av ledning- arna 
  
 4. 
  
 Transporttariffer 
  
 Inga transporttariffer beräknas eller publiceras 
 Norge 
  
 1. 
  
 Ägande och drift av gasledningssystemet 
  
 Endast  
 off-shore 
  ledningar som ägs av företag med licenser för gasproduktion. 
  
 2. 
  
 Ägande och drift av lagringsanläggningar 
  
 Inga lagringsmöjligheter  
 on-shore. 
  Deläger lagringsmöjligheter i Tyskland samt har ett lagringsavtal med Frankrike 
  
 3. 
  
 Deltagande i transmissionsledningar i utlandet 
  
 Tyskland (NETRA) 
  
 4. 
  
 Transitering av gas 
  
 Ingen transit av gas 
  
 5. 
  
 Regleringskarakteristika 
  
 Legala grunden finns för TPA 
  
 430  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 6. 
  
 Transporttariffer 
  
 Alla transporttariffer skall godkännas av staten. En maxavkastning på kapitalet i nya ledningar specificeras vanligen 
 7 Den svenska naturgasmarknaden 
 Den svenska marknaden för naturgas är för närvarande geografiskt be- gränsad till den sydvästra delen av landet och är mycket begränsad till sin omfattning, speciellt jämfört med övriga länder inom det kontinentala Europa. Således uppgår den årliga konsumtionen av naturgas i Sverige till ca. 0,8 bcm, vilket motsvarar ungefär 2 procent av Sveriges energiförsörjning. Den naturgas som förbrukas i Sverige kommer hu- vudsakligen från Danmark. Stamledningen sträcker sig från Dragør i söder till Göteborg i norr. I de områden som ligger i anslutning till led- ningsnätet motsvarar användningen av naturgas ca. 20 procent av den totala energianvändningen, vilket är ungefär samma nivå som i övriga Europa. 
 Hittills har naturgasens betydelse för energiförsörjningen i Norden varit ganska liten. Detta torde till stor del bero på att de nordiska län- derna (med undantag för Danmark) är relativt glest befolkade. I Norge är den inhemska kommersiella förbrukningen av naturgas gas i det närmaste obefintlig. I Danmark och Finland ligger förbrukningen på en något högre nivå. Om inga nya överföringsnät tillkommer väntas för- brukningen av naturgas i Sverige växa till 1,3 bcm/år omkring år 2010 samt förbli ett bihang till den danska naturgasmarknaden gasmarknaden (se Cox (1996)). 
 7.1 Aktörer, struktur och prisbildning 
 Överförings- som distributionsledningar för naturgas i Sverige ägs och drivs av Vattenfall Naturgas AB, som också svarar för importen av na- turgas. Sedan 1985 levereras naturgasen av det danska företaget DONG. Inköpen har hittills nästan enbart baserats på långsiktiga leveransavtal, men en övergång till avtal med olika längd med flera leverantörer har inletts och kommer sannolikt att bli mer omfattande i takt med att avtalen med DONG löper ut. Utöver de kontraktsbundna leveranserna upphandlas vissa kvantiteter på spotmarknaden. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 431 
  
 Köparsidan domineras av distributionsbolag, kraft- och värmepro- ducenter samt till industrier. De största köparna är Sydgas AB, Göte- borg Energi AB samt Varberg Energimarknad AB. Uppdelat på olika användningsområden gäller att ca 40 procent av den importerade natur- gasen går till industrin (för att användas som råvara eller för uppvärm- ning), 40 procent används inom kraftvärme- och fjärrvärmesektorn me- dan resten används inom bostäder och lokaler. Priserna till slutkund sätts i konkurrens med andra energislag. 
 7.2 Potentiell utveckling följd av Nordic Gas Grid och North Transgas 
 De föreslag projekten Nordic Gas Grid och North Transgas innebär att det svenska rörledningsnätet för naturgas byggs ut och sammanbinds med potentiella leverantörer i Norge och Ryssland (via Finland). Speci- ellt skulle en ny rörledning genom mellansverige tillkomma. Detta skulle skapa förutsättningar för en betydande ökning av konsumtionen av naturgas i Sverige. Det skulle också skapa nya förutsättningar för konkurrens mellan potentiella leverantörer till den svenska marknaden. 
 Emellertid är det inte sannolikt att hushållssektorn kommer att spela samma viktiga roll i Sverige som i delar av kontinentala Europa. En orsak till detta är att naturgasens möjligheter att konkurrera med elek- tricitet "i köket" dvs. för matlagning, kylning av livsmedel mm, måste anses vara små. En annan orsak är att naturgasens möjligheter att kon- kurrera med el och fjärrvärme när det gäller uppvärmning av bostäder och lokaler också måste anses vara ganska små. Detta beror främst på att rörledningarm.m.för fjärrvärme redan byggts ut i områden där hus- hållstätheten är tillräckligt hög för att utbyggnad av distributionsan- läggningar för naturgas skulle kunna vara lönsam. Sammantaget innebär detta att det även i framtiden kommer att vara huvudsakligen stora kunder, dvs. kraft- och värmeverk samt industrier, som svarar för mer- parten av efterfrågan på naturgas i Sverige. 
 Den potentiella efterfrågan på naturgas längs en ny rörledning genom Mellansverige kan mot denan bakgrund delas upp i några olika komponenter. Den första av dessa utgörs av befintliga anläggningar för kraft- och värmeproduktion samt annan industriell verksamhet. Enligt Cox (1996) är potentialen för denna efterfrågan på naturgas 2,0 bcm/år. Den andra utgörs av kraftproduktionsanläggningar som kan väntas tillkomma för att tillgodose den den ökad efterfrågan på el. Enligt samma källa är potentialen för denna efterfrågekomponent 1,3 bcm/år. Sammantaget innebär detta ett tillskott efterfrågan på naturgas med 3,3 bcm/år, vilket tillsammans med den bedömda efterfrågan på naturgas i 
  
 432  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 sydvästra Sverige ett decennium in på det nya seklet blir 4,6 bcm/år eller 51 TWH/år. Detta torde motsvara ungefär 10 procent av den totala energianvändningen i Sverige vid denan tidpunkt. 
 Den tredje komponenten i den tillkommande efterfrågan på naturgas i Sverige utgörs av de kraftproduktionsanläggningar som kan tillkomma för att ersätta den nu befintliga kärnkraftskapaciteten. Den totala årliga produktionen i de svenska kärnkraftverken är drygt 70 TWh. En del av denna produktion kan komma att ersättas av import och/eller minskad elanvändning, medan andra delar kan ersättas av kraftproduktion baserad på andra bränslen än naturgas. Dock talar även en försiktig bedömning för att efterfrågan på naturgas för kärnkraftsersättning kan komma att uppgå till  
 3–6 
  bcm/år. 
 8 Alternativ för implementering av EG:s naturgasmarknadsdirektiv 
 Med de tidigare kapitlen som bakgrund är det nu dags att närmare ana- lysera de olika alternativen för implementering av EG:s naturgasmark- nadsdirektiv i den svenska lagstiftningen. I det inledande avsnittet re- dovisas vissa grundläggande utgångspunkter. De följande avsnitten ägnas åt analyser av de huvudfrågor som anges i uppdraget, nämligen  
 EG-direktivets 
  krav beträffande tillträdesregler, berättigade kunder och graden av marknadsöppning, separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet, allmännyttiga tjänster samt undan- tagsregler. 
 8.1 Utgångspunkter för analyserna 
 Som framgick i kapitel 7 spelar naturgas för närvarande en liten roll i den svenska energiförsörjningen och det är bara i en liten del av landet som det finns en någorlunda utbyggd infrastruktur för naturgas. Det är givetvis angeläget att varje del av landets energiförsörjning är organise- rad på ett effektivt sätt. Ändå är det ofrånkomligt att frågan om hur EG:s naturgasmarknadsdirektiv skall inkorporeras i den svenska lag- stiftningen har ringa betydelse om användningen av naturgas i Sverige även fortsättningsvis skulle ligga på ungefär dagens nivå. 
 Som framgått av kapitel 7 kan emellertid infrastrukturen för naturgas komma att byggas ut väsentligt och användningen av naturgas kan under vissa betingelser komma att växa kraftigt. Inte minst kan natur- gasbaserad kraftproduktion komma att svara för en stor del av elpro- duktionen i landet. Det finns ingen anledning att här försöka bedöma 
 SOU 1999:115  
 Bilaga 3  
 433 
 sannolikheten för, eller önskvärdheten av, en sådan utveckling. Ändå ter det sig naturligt att i denna utredning utgå från att den svenska na- turgaslagstiftningen skall "fungera" även i en situation då användningen av naturgas i landet är avsevärt större, är regionalt mer utbredd och omfattar fler kundgrupper och aktörer på säljarsidan än vad som för närvarande är fallet. 
 Om lagstiftningen på naturgasområdet i enlighet med ovanstående resonemang skall utformas för en situation då naturgasen spelar en be- tydligt större roll i energiförsörjningen, uppstår frågan om i vilken ut- sträckning som man vid implementeringen av EG:s naturgasmarknads- direktiv skall ta hänsyn till incitamenten att bygga ut infrastrukturen för naturgas. Konkret är detta en fråga om i vilken utsträckning som kon- kurrensbegränsande inslag i naturgaslagstiftningen kan anses vara ett acceptabelt pris för att få till stånd investeringar i infrastruktur för na- turgas. För att penetrera denna fråga kan man göra det hypotetiska an- tagandet att det föreligger två mål. Det ena är att skapa förutsättningar för konkurrens på naturgasmarknaden. Det andra är att få till stånd den utbyggnad av infrastrukturen för naturgas som är samhällsekonomiskt lönsam. Frågan är då vilka medel som är mest effektiva när det gäller att realisera dessa mål. 
 I allmänhet gäller att det mest effektiva sättet att realisera två mål är att använda två medel. Den av EG:s naturgasmarknadsdirektiv motive- rade lagstiftningen är primärt ett medel för att skapa konkurrens på na- turgasmarknaden, oavsett om denna är liten eller stor. Samtidigt påver- kar lagstiftningen i fråga förutsättningarna för investeringar i in- frastruktur för naturgas. De ekonomiska förutsättningarna för utbyggnad av infrastruktur för naturgas kan emellertid påverkas även med tra- ditionella energipolitiska styrmedel som skatter, regler för tillstånds- givning mm. Eftersom dessa medel kan utformas just för att främja in- vesteringar i infrastruktur, torde de vara effektivare i detta avseende än ett regelverk som främst skall skapa konkurrens på marknaden för na- turgas. 
 Slutsatsen blir att i den mån som det skulle anses önskvärt att bygga ut infrastrukturen för naturgas i Sverige, så är det energipolitiken sna- rare än naturgaslagstiftningen som bör utformas så att detta mål kan realiseras. Mot bakgrund av detta resonemang utgår den följande dis- kussionen från att det regelverk som skall införas i Sverige med anled- ning av EG:s naturgasmarknadsdirektiv har som uppgift att skapa för- utsättningar för effektiv konkurrens på den svenska naturgasmarknaden. 
 Även om regelverket i fråga bör utformas så att det inte försvårar en utbyggnad av infrastrukturen för naturgas, förutsätts att det primärt är energipolitiska övervägande och styrmedel som skall skapa förut- sättningar för sådana investeringar. 
 434  
 Bilaga 3  
 SOU 1999:115 
 En annan viktig utgångspunkt för analysen hänger samman med ut- formningen av den svenska ellagen och övriga regelverk för den svenska elmarknaden. Som redan framgått är det stora likheter mellan EG:s elmarknads- och naturgasmarknadsdirektiv, både vad gäller de bakomliggande intentionerna och kraven på medlemsländernas lagstift- ning. Det ter sig därför naturligt att Sverige skulle förhålla sig till na- turgasmarknadsdirektivet på i allt väsentligt samma sätt som till el- marknadsdirektivet. Till detta kommer att en utbyggnad av infrastruktu- ren för naturgas skulle leda till ökad konkurrens mellan el och naturgas. Det finns därför skäl att utforma lagstiftningen för naturgasmarknaden så att konkurrensförhållandena mellan el och naturgas inte snedvrids. 
 Mot denna bakgrund betraktas reglerna för den svenska elmarknaden som ett riktmärke för lagstiftningen för naturgasmarknaden. Således är diskussionen i de följande avsnitten inriktad på att pröva om det finns bärande motiv för att utforma regelverket för naturgasmarknaden på ett annat sätt än motsvarande regelverk för den svenska elmarknaden. Om några sådana motiv inte synes finnas, är rekommendationen att samma regler skall gälla för naturgasmarknaden som för elmarknaden. 
 En alternativ ansats kunde kanske vara att anpassa den svenska lag- stiftningen för naturgasmarknaden till motsvarande lagstiftning i grannländerna, i första hand Danmark och Tyskland. Motivet för detta skulle då vara att skillnader mellan det svenska regelverket och motsva- rande regelverk i grannländerna kan påverka de svenska naturgasföre- tagens konkurrensförmåga relativt utländska företag. Det konsument- perpektiv som präglar EG:s naturgasmarknadsdirektiv gör det emellertid naturligt att i denna utredning utgå från att det nya regelverkets primära uppgift är att skapa förutsättningar för effektiv konkurrens, såväl "gas till gas" som "gas till el", på den svenska energimarknaden. 
 8.2 Regler för tillträde 
 Valet av regelverk för tillträde till infrastrukturen, i praktiken valet mellan rTPA och nTPA, är ett av de viktigaste ställningstagandena i samband med implementeringen av EG:s naturgasmarknadsdirektiv i den svenska lagstiftningen. Som redan nämnts tillämpas rTPA på el- marknaden. Med hänvisning till resonemanget ovan är då frågan om det finns bärande motiv för att i stället tillämpa nTPA på naturgas- marknaden. Konkret är detta en fråga om huruvida rTPA försvagar in- citamenten att investera i infrastruktur för naturgas i en sådan utsträck- ning att nTPA bör föredras framför rTPA. 
 För att kunna ta ställning till denna fråga måste skillnaden mellan de två alternativen klargöras. En sådan jämförelse måste utgå från vissa 
 SOU 1999:115  
 Bilaga 3  
 435 
 antaganden om den framtida svenska naturgasmarknadens struktur. Den måste också bygga på vissa antaganden om den praktiska innebörden av rTPA på den svenska marknaden för naturgas. 
 Beträffande den svenska naturgasmarknadens struktur är det troligt att det under överskådlig tid kommer att finnas ett relativt litet antal större aktörer på såväl köparsidan som säljarsidan. Aktörerna på köpar- sidan kan antas vara stora slutförbrukare, grossister och integrerade distributions- och försörjningsföretag. Aktörerna på säljarsidan kan antas vara såväl svenska som utländska företag med varierade direkt anknytning till producenter av naturgas. Minst ett av företagen på säl- jarsidan kommer att vara ett integrerat import- och överföringsföretag. 
 Beträffande den praktiska innebörden av rTPA har den tidigare dis- kussionen visat att "reglering" av priser och leveransvillkor kan, men måste inte, omfatta såväl tariffernas struktur som tariffnivåns utveckling över tiden. Regleringen kan också innebära att regleringsmyndigheten i förväg godkänner, eller t.o.m. föreskriver, vilka priser och övriga villkor som skall gälla. I Sverige finns det emellertid en tradition av "mild" reglering, inriktad på förhandling med utgångspunkt i allmänna principer snarare än direkt styrning  
 16 
 . Således utgår regleringen av nättarifferna på den svenska elmarknaden från vissa allmänna mål om skälighet, likabehandling och kostnadstrohet 
 17 
 , men innehåller ingen reglering av tariffernas struktur 
 18 
 . Vidare sker ingen prövning i förväg av nätbolagens tariffer och övriga kommersiella villkor. Däremot kan priser och tillträdesvillkor överprövas i efterhand om någon kund anser att gällande regler om skälighet, likabehandlingm.m.inte har följts. 
 I det följande förutsätts att innebörden av rTPA på den svenska na- turgasmarknaden i allt väsentligt skulle vara densamma som på den svenska elmarknaden. Det betyder att priser och tillträdesvillkor även vid rTPA i princip fastställs av nätägarna, eventuellt efter förhandlingar mellan dessa och potentiella nyttjare av överförings- och distribu- tionsnät. Jämfört med nTPA tillkommer emellertid att 
  
 tarifferna kan på anmodan av en faktisk eller potentiell nyttjare av näten överprövas av en regleringsmyndighet; 
  
 priser och övriga tillträdesvillkor måste publiceras 
 19 
 . 
  
 16 
  
 Den svenska miljöpolitiken är ett belysande exempel på denna tradition. 
  
 17 
  
 Se Edin och Scott (1998). 
  
 18 
  
 Däremot ställer regleringsmyndigheten, genom en blandning av pristaks- och avkastningsreglering, vissa krav på tariffnivåns utveckling. 
  
 19 
  
 Det bör dock noteras att i Tyskland, där nTPA gäller på elmarknaden, anser många nätägare att det är alltför resurskrävande att förhandla med alla kunder och har därför valt att standardisera och publicera tillträdesvillkor och priser. 
  
 436  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 Den överprövning av priser och tillträdesvillkor som kan bli aktuell har i praktiken formen av en förhandling mellan nätägare och reglerings- myndighet. Utfallet av en sådan förhandling beror på en rad faktorer, t.ex. regleringsmyndighetens befogenheter, dess förmåga att utvärdera konsekvenserna av de avtal som skall prövas m.m. Det finns därför ingen möjlighet att enbart på teoretiska grunder dra några bestämda slutsatser om hur tariffer och tillträdesvillkor kan väntas skilja sig mel- lan "mild" rTPA och nTPA. 
 Emellertid är det sannolikt att kravet på publicering av priser och le- veransvillkor vid rTPA i någon utsträckning begränsar nätägarnas handlingsutrymme jämfört med vad som är fallet vid nTPA. Som fram- hölls tidigare finns det i praktiken en gråzon mellan kostnadsmotiverade och rent diskriminerande skillnader i priser och tillträdesvillkor för olika nyttjare av näten. Vid nTPA ger denna gråzon ägare av överförings- och distributionsnät vissa möjligheter att till sin fördel påverka konkurrens- förhållandena i försörjningsledet. Därmed är det troligt att incitamenten att investera i infrastruktur för naturgas är starkare vid nTPA än vid rTPA. Huruvida denna skillnad är stor eller liten beror på hur regelverket vid rTPA utformas och tillämpas. 
 Slutsatsen av denna diskussion är att med en "mild" form av rTPA, i linje med den svenska regleringstraditionen, behöver skillnaderna mellan rTPA och nTPA inte vara så stora. Dock är det troligt att en ordning med nTPA är mer resurskrävande och innebär större osäkerhet för po- tentiella nyttjare av överförings- och distributionsnät än en ordning med rTPA. Det betyder att det vid nTPA är förenat med högre kostnader och mer osäkerhet att etablera sig på naturgasmarknaden än vad som är fallet vid rTPA, vilket begränsar konkurrensen på denna marknad. Förhållandet att ett integrerat import- och överföringsföretag, Vattenfall Naturgas, under överskådlig tid kan väntas ha en dominerande ställning på den svenska naturgasmarknaden gör att hinder för etablering av nya naturgasföretag i olika led måste tillmätas stor betydelse från konkurrenssynpunkt. 
 I någon mån föreligger det en konflikt mellan målet om effektiv konkurrens på naturgasmarknaden och de ekonomiska incitamenten att bygga ut infrastrukturen för naturgas. Målet om effektiv konkurrens talar entydigt för rTPA, medan nTPA torde skapa starkare incitament för investeringar i infrastruktur för naturgas. Utbyggnaden av in- frastruktur för naturgas måste emellertid betraktas som en energipolitisk fråga och är därtill något som bäst kan påverkas med energipolitiska styrmedel. Det synes därför inte finnas tillräckligt starka skäl att välja nTPA framför rTPA vid implementeringen av EG:s naturgas- marknadsdirektiv i den svenska lagstiftningen. Följaktligen rekommen- deras rTPA av den typ som tillämpas på den svenska elmarknaden. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 437 
  
 8.3 Berättigade kunder och graden av marknadsöppning 
  
 EG-direktivet 
  stipulerar dels att elproducenter och kunder med en års- förbrukning som överstiger 25 miljoner m  
 3  
 (15 miljoner m 
 3  
 efter fem år och 5 miljoner m 
 3  
 efter tio år) skall vara berättigade att ha tillträde till överförings- och distributionsnäten, dels att graden av marknadsöppning redan från början skall vara minst 20 procent. Om  
 minimi-kravet 
  beträffande berättigade kunder tillämpas på den svenska naturgasmark- naden, nu och under överskådlig framtid, så uppfylls kravet på mark- nadsöppning med god marginal. Det är alltså förenligt med naturgas- marknadsdirektivet att i den svenska lagstiftningen begränsa gruppen "berättigade kunder" till elproducenter och de största förbrukarna. 
 Detta skulle innebära att små kunder som i framtiden kan komma att anslutas till tillkommande distributionsnät för naturgas kommer att vara helt hänvisade till den lokala naturgasdistributören. Det betyder också att naturgasföretag med lokala distributionsnät skyddas mot konkurrens. Under förutsättning att de aktuella små kunderna är fria att välja andra energialternativ, huvudsakligen el eller fjärrvärme, kommer na- turgasdistributörerna ändå att vara utsatta för konkurrens. Lokalt blir det ingen "gas till gas" konkurrens men väl "gas till el" konkurrens eller "gas till fjärrvärme" konkurrens. 
 På den svenska elmarknaden är samtliga kunder "berättigade" och kvarvarande hinder för rörlighet på kundsidan, d.v.s. timmätarkravet kommer att tas bort. En begränsning av kategorin "berättigade kunder" torde förstärka incitamenten att investera i lokala distributionsnät för naturgas. Emellertid är det svårt att se detta som ett bärande skäl för att i detta avseende tillämpa andra regler för naturgasmarknaden än för elmarknaden. Givet målet att främja konkurrens på naturgasmarknaden, och att undvika snedvridningar i konkurrensförhållande mellan naturgas och andra energislag, bör därför samtliga naturgaskunder betraktas som "berättigade". 
 8.4 Separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet 
 EG:s elmarknadsdirektiv föreskriver att produktion och distribution skall separeras från transmission. Samtidigt betraktas "distribution" som en integrerad verksamhet där såväl drift av lokala nät som försäljning till slutkund ingår. I den svenska ellagen krävs emellertid att drift av lokala nät och försäljning till slutkund bedrivs i skilda bolag. Följden har blivit 
  
 438  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 att drift av de lokala distributionsnäten i praktiken kommit att betraktas som en annan verksamhet än drift av transmissionsnät. Från ekonomisk synpunkt finns det emellertid ingen anledning att göra en sådan distinktion. I båda fallen rör det sig om naturliga monopol som bör separeras från konkurrensutsatt verksamhet. 
 Mot denna bakgrund finns det ingen anledning att i lagstiftningen om naturgasmarknaden göra någon åtskillnad mellan överföring och distribution. Båda bör vara separerade från konkurrensutsatt verksam- het, men inget borde hindra ett naturgasföretag att bedriva överföring och distribution som en integrerad verksamhet. Det kan i själva verket finns ekonomiska fördelar med en sådan integration. 
 När det gäller formerna för separering av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet har principfrågorna redan berörts. Från konkurrenssynpunkt är en ordning med skilda bolag med olika huvud- ägare att föredra. Emellertid är det troligt att så långtgående krav på separering skulle vara ett väsentligt hinder för framväxten av en större naturgasmarknad i Sverige 
 20 
 . En potentiell investerare i infrastruktur måste under alla omständigheter göra en analys av efterfrågan på na- turgas i de områden som kan nås med den planerade rörledningen. Vid krav på ägarmässig åtskillnad tillkommer att det i praktiken förligger ett förbud för ägaren av infrastrukturen att även driva försörjningsföretag. Den som planerar att göra investeringar i infrastruktur är därför beroende av att andra skall bygga upp den marknadsförings- och försäljningsorganisation som krävs för exploatera den potentiella efterfrågan på naturgas. Detta är en osäkerhetsfaktor som sannolikt förhindrar eller åtminstone begränsar investeringar i infrastruktur för dena energiform. 
 Vid en ordning med skilda bolag utan ägarrestriktioner föreligger inte dessa problem. Huruvida det gemensamma ägandet också öppnar för korssubventionering och andra former av konkurrensbegränsning beror på hur väl ledningsfunktioner, personal och övriga tillgångar i de två typerna av bolag håll isär. Erfarenheterna från elmarknaden talar för att det kan krävas ganska detaljerade bestämmelser, och motsvarande kontroll, för att den åsyftade separeringen skall realiseras. 
 Givet att de två typerna av verksamhet kan hållas isär finns det från konkurrensynpunkt ingen väsentlig skillnad mellan den av EG:s direktiv krävda ordningen, dvs. separat ledning och ekonomisk redovisning, och skilda bolag. Eftersom den svenska ellagen kräver skilda bolag, men inte separata ägare, synes det vara lämpligt att ha samma ordning på naturgasmarknaden. 
  
 20  
 I praktiken skulle det också vara ett krav som i efterhand förändrar förutsättningarna för ägarna av befintliga naturgasnät i Sverige. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 439 
  
 8.6 Allmännyttiga tjänster 
 Som redan nämnts leder krav på naturgasföretag att producera s.k. all- männyttiga tjänster på ett eller annat sätt till begränsningar i konkurrensen. Det är inte sannolikt att några väsentliga sociala eller regionalpolitiska mål skulle kunna nås på ett bättre sätt via lag- stiftningen på naturgasområdet än via konventionella ekonomiskpolitiska styrmedel. Det synes därför inte finnas några vägande skäl för att i lagstiftningen om naturgasmarknaden införa några krav på allmännytiga tjänster. 
 8.7 Undantagsregler 
 Som redan nämnts kan det för svensk del vara möjligt att inom vissa regioner under en tioårsperiod få göra undantag från reglerna för berät- tigade kunder och marknadsöppning. Kort sagt kan det vara möjligt att bevilja ett eller flera företag regionala, tioåriga monopol. Motivet skall då vara att man önskar främja investeringar i infrastruktur för naturgas inom områdena i fråga. 
 Tanken bakom denna del av EG:s direktiv synes vara att den poten- tielle investeraren i infrastruktur är ett vertikalt integrerat naturgasfö- retag och att monopolställning på den aktuella regionala marknaden skulle ge företaget dels säker avsättning, dels möjlighet att ta ut över- priser 
 21  
 under en begränsad tid. Den temporära begränsningen av kon- kurrensen på naturgasmarknaden skulle med andra ord vara ett sätt att minska den ekonomiska risken i uppbyggnaden av infrastruktur för naturgas. 
 Mot detta kan man invända att den aktuella risken i första hand hänger samman med osäkerhet beträffande efterfrågan på naturgas i området i fråga. Efterfrågan på energi uppvisar en låg priskänslighet, medan priskänsligheten i efterfrågan på enskilda energislag, t.ex. na- turgas, ofta är hög. Anledningen är att de olika energislagen är nära substitut för varandra inom särskilt storskalig värmeproduktion. Rela- tivprisförändringar mellan olika energislag på den svenska marknaden beror ofta på förändringar i de internationellt bestämda priser på ener- gislagen i fråga. Lika ofta beror emellertid förändringarna i de olika energislagens marknadpriser på förändringar i beskattningen. Det inne- bär att osäkerheten om den framtida efterfrågan på naturgas i hög grad beror på osäkerhet om den framtida beskattningen av naturgas jämfört med beskattningen av andra energislag. Det effektivaste sättet att skingra 
  
 21  
 Med "överpris" avses här ett pris som överstiger jämviktspriset vid konkurrens. 
  
 440  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 denna osäkerhet är inte att acceptera en monopolistisk naturgasmarknad, utan att åstadkomma en större stabilitet och långsiktighet i energibeskattningen. 
 Man kan också invända mot undantagsregeln med hänvisning till att den gynnar vertikalt integrerade naturgasföretag till nackdel för företag med annan struktur på sin verksamhet. Som nämndes i kapitel 3 har nätverksindustrier traditionellt byggts upp av vertikalt integrerade stat- liga företag. Detta har emellertid skett under tider då kapitalmarknaden varit betydligt mindre utvecklad än vad som nu är fallet. Dagens välut- vecklade kapitalmarknad gör att det kan finnas andra möjligheter att bygga upp separata infrastrukturföretag. Till detta kommer att det på elmarknaden finns separata nätföretag som, i den utsträckning som de skulle vara lämpliga investerare på naturgasområdet, kan missgynnas av en regel som ger vertikalt integrerade naturgasföretag ett försteg. 
 Om undagsregeln ändå skulle utnyttjas finns det skäl att redan från början planera för den "avreglering" av de aktuella regionala naturgas- marknaderna som skulle äga efter tio år, d.v.s. då direktivets, eller mer långtgående svenska, regler om berättigade kunder skulle börja tilläm- pas. Exempelvis kan det vara skäl att redan från början motverka kon- traktsformer som gör att många kunder efter tioårsperiodens slut är uppbundna av mycket långsiktiga åtaganden. Annars finns det risk för att den temporära undantagsregeln gör att den svenska naturgasmark- naden under lång tid kommer att bestå av ett antal regionala monopol- marknader. 
 En annan möjlighet till undantag från de generella reglerna har sin grund i redan  
 ingångnas.k.take-or-pay 
  avtal. Avtal som sluts efter det att EG:s naturgasmarknadsdirektiv blivit känt bör inte berättiga till några konkurrensbegränsande undantag. Om så vore fallet har ju marknadens aktörer i praktiken en möjlighet att styra över delar av marknadens regelverk. När det gäller avtal som slöts dessförinnan är emellertid situationen en annan. Regeländringar som i efterhand ändrar förutsättningarna för kommersiella avtal kan, förutom att de upplevs som orättvisa, göra marknadens aktörer ovilliga att ingå avtal med långsiktig verkan. Dock är det angeläget att de konkurrensbegränsningar till följd av  
 take-or-pay 
  avtal som beviljas är tidsmässigt bestämda så att marknadens aktörer ges klarhet om vilka spelregler som kommer att gälla. 
 8.8 Andra institutionella aspekter på naturgasmarknaden 
 Naturgasmarknadens sätt att fungera beror inte bara på den aktuella lagstiftningens utformning utan också på andra av statsmakterna be- 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 441 
  
 stämda institutionella förhållanden. Ett särskilt betydelsefullt område är regleringen av naturgasföretagens monopolverksamhet. En fråga i sammanhanget är vilken institution eller myndighet som skall ansvara för regleringen. På denna punkten kan det finnas skäl att, i likhet med Storbritannien, ha en gemensam regleringsmyndighet för el- och natur- gasmarknaderna. Ett skäl för detta är att det är mycket likartade verk- samheter. Ett annat är att de frågor som rör konkurrensförhållandena mellan el och naturgas lättare kan hanteras inom en myndighet. Ett tredje är att en koncentration av reglerings uppgifterna för el- och na- turgasmarknaderna till en myndighet gör det möjligt att utnyttja skal- fördelar i kompetensuppb yggnaden. 
 En annan fråga av betydelse för naturgasmarknadens sätt att fungera rör regleringens innehåll och regleringsmyndighetens befogenheter och resurser. Det skulle föra för långt att närmare gå in på denna fråga här, men det bör understrykas att skillnaden mellan rTPA och nTPA i hög grad beror just på hur detaljerna i regleringen av priser och tillträ- desvillkor är utformade och på regleringsmyndighetens befogenheter och kompetens. 
 9 Sammanfattning av slutsatser och förslag 
 De analyser som redovisats i de föregående kapitlen leder till ett antal slutsatser och förslag. Vissa är allmänna till sin karaktär, medan andra är specifika och direkt knutna till föreskrifterna i EG:s naturgasmark- nadsdirektiv. De allmänna förslagen kan sammanfattas i följande tre punkter: 
  
 Utforma reglerna för naturgasmarknaden så att effektiv konkurrens främjas; 
  
 Betrakta frågan om utbyggnad av infrastrukturen för naturgas som en fråga för energipolitiken; 
  
 Efterssträva konkurrensneutralitet mellan el och naturgas och kopiera därför i möjligaste mån reglerna för elmarknaden när reglerna för naturgasmarknaden utformas. 
  
 De mer specifika förslagen kan sammanfattas i följande fem punkter: 
  
 Inför reglerat tillträde (rTPA) till överförings- och distributionsnäten; 
  
 Betrakta alla kunder som "berättigade" så att full marknadsöppning uppnås; 
  
 Inför krav som innebär att monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet på naturgasmarknaden bedrivs i skilda bolag med separat ledning; 
  
 442  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 Avstå från möjligheten att göra temporärt undantag från reglerna om berättigade kunder och marknadsöppning i vissa regioner; 
  
 Avstå från möjligheten att kräva att naturgasföretag skall svara för s.k. allmännyttiga tjänster. 
  
 En speciell typ av temporärt undantag från de här behandlade reglerna är motiverade med hänsyn till långsiktiga avtal som ingicks innan innehållet i EG:s naturgasmarknadsdirektiv kunde förutses. Detta gäller speciellt s.k.  
 take-or-pay 
  avtal. Den ekonomiska betydelsen för berörda parter av sådana undantag kräver en ingående analys av de aktuella avtalen. Någon sådan analys har inte kunnat genomföras inom ramen för denna utredning. Dock är det angeläget att de undantag och övergångsregler som kan komma att införas inte gäller avtal som nyligen träffats eller kan komma att träffas i framtiden. 
  
 SOU 1999:115 
  
 Bilaga 3  
 443 
  
 Referenser 
 Bergman, Christensen, Miles, Berg, Cook, Smith, L.H. Röller och Norris (1999), Europas nätverksindustrier. L ondon: Centre for Economic Policy Research. 
  
 BP, (1998)  
 Statistical review of world energy 
 , London. 
  
 Edwards,  
 K-A 
  och Moreno (1998),  
 Reglering av tariffer för elnät  
 . Stockholm: Tentum Energi. 
 Wolf, Pearson, Young, H.O., Moe, Romero, A.K. (1988) Natural gas in Europe – Markets, Organisation and Politics. Pinter Publishers, London and New York. 
 Wolf, Pearson, Moe, Thomas, K.D. (1995) The development of European gas markets. Yoder, New York. 
 Heren, P. (1999) Removing the government fom european gas 
 . Energy Policy.  
 No.27  
 (3-8) 
  
 Nordic Gas Grid – Feasibility study  
 (1999) Executive summary 
  
 Nordiska Rådet, (1994) Naturgasens roll i Norden och Baltikum fram till år 2010. Tema Nord 1994:638. 
  
 OECD/IEA, (1998)  
 Natural Gas Distribution – Focus on Western Europe  
 . Paris. 
  
 OECD/IEA, (1998)  
 Natural Gas Information 1997 
 . Paris. 
  
 Potter, Pearson (1999) The gas deregulation proces in Europe: ec onomic and political approach.  
 Energy Policy 
 : No.27  
 (9-15) 
  
 444  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:115 
  
 Cox, M. (1996) Norsk gas i Sverige och Finland – 
  
 konkurrenskraftig 
  
 om politikerna vill.  
 Ekonomisk Debatt  
 No. 2 Vol. 24. 
 Radetzki, M. (1999) European natural gas: market forces will bring about competition in Ritter.  
 Energy Policy 
 : No.27  
 (17-24) 
  
 Stern, J.P. (1998) Competition and liberalization in European gas mar- kets. The royal institute of international affairs, The Brookings Institution, Washington D.C. 
 Stoppard, M. (1996) A new order for gas in Europe. Oxford Institute for energy studies. 
  
 Wybrew-Bond, 
  I. (1999), Setting the Scene, kapitel 1 i Mabro, R. och Burgess 
  (1999) eds.,  
 Gas to Europe. The Strategies of Four Major Suppliers 
 . Oxford: Oxford University Press.