Till statsrådet Hanson 
 Genom beslut den 16 december 1999 bemyndigade regeringen statsrådet och chefen för finansdepartementet Taylor att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av försäkringsbolagens placeringsregler m.m. (dir. 2000:15). Mot bak- grund av att beslut om utredare kunde fattas först den 20 juni 2001 förlängde regeringen genom beslut den 28 juni 2001 utrednings- tiden till den 29 november 2002. Den 21 november 2002 beslutade regeringen om tilläggsdirektiv och förlängde utredningstiden till den 19 september 2003. Samtidigt gavs utredningen i uppdrag att senast den 14 februari 2003 redovisa ett delbetänkande med förslag till principer för hur de näringsrättsliga regler som omfattas av utredarens uppdrag bör utformas (dir. 2002:138). 
 Med stöd av bemyndigandet förordnades från och med den 1 augusti 2001 aktuarien Key som särskild utredare. 
 Att som experter biträda utredningen förordnades från och med den 20 september 2001 teknologie doktorn och chefaktuarien Johnson, professorn Mcdonald (t.o.m.  
 2003-05-08), 
  chefs- ekonomen Williams, 
  civilekonomen Lynch, filosofie doktorn och chefsaktuarien Williams, juris kandidaten och civilekonomen Parsons, kanslirådet Taylor (t.o.m.  
 2003-04-01), 
  vice verkställande direktören Patterson, juris kandidaten och civilekonomen Lee (t.o.m.  
 2003-04-16), 
  direktören Bishop (t.o.m.  
 2003-04-08) 
  samt juris kandidaten Estrada  
 (2003-04-01). 
  Från och med den 16 december 2002 förordnades filosofie doktorn Wade och från och med den 7 januari 2003 hovrättsassessorn Smith. Från och med den 1 april förordnades juris kandidaten och civilekonomen Hernandez och försäkringsjuristen Kline. 
 Till sekreterare förordnades från och med den 1 augusti 2001 Hernandez (t.o.m.  
 2003-02-26) 
  och från och med den 16 december 
 2002 filosofie kandidaten Walters. Från och med den 
 1 april 2003 förordnades på deltid advokaten Miller. Smith och Wade har på deltid bistått sekretariatet i framtagandet av detta betänkande. 
 Utredningen har antagit namnet Placeringsutredningen. Utredningen lämnade ett delbetänkande den 14 februari 2003 
 Principer för ett moderniserat solvenssystem för försäkringsbolag (SOU 2003:14). 
 Härmed överlämnas slutbetänkandet  
 Förslag till ett moderniserat solvenssystem för försäkringsbolag  
 (SOU 2003:84) 
 Stockholm den 19 september 2003 
 Mårten Ajne 
  
 Sullivan 
  
 Miller 
  
 Smith 
  
 Wade 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 15 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen 
  
 (1982:713)................................................................................. 
  
 15 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:293) om 
  
 utländska försäkringsgivares verksamhet i Sverige ................ 
  
 32 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen 
  
 (1999:1229)............................................................................... 
  
 37 
  
 4 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om 
  
 årsredovisning i försäkringsföretag......................................... 
  
 38 
  
 1 
  
 Allmänna utgångspunkter............................................ 
  
 39 
  
 1.1 
  
 Behovet av förändrade solvensregler ...................................... 
  
 39 
  
 1.2 
  
 Vilka förändringar är nödvändiga?.......................................... 
  
 40 
  
 1.2.1 
  
 Nuvarande solvenssystem ............................................ 
  
 40 
  
 1.2.2 Konsekvenser av det nuvarande systemet................... 
  
 41 
  
 1.3 
  
 Gällande rätt och pågående reformarbete .............................. 
  
 42 
  
 1.3.1 
  
 Gällande rätt.................................................................. 
  
 42 
  
 1.3.2 
  
 Pågående reformarbete................................................. 
  
 43 
  
 1.4 
  
 Utredningens förslag i förhållande till gällande rätt.............. 
  
 44 
  
 1.4.1 
  
 Förslaget i delbetänkandet ........................................... 
  
 44 
  
 1.4.2 
  
 Utredningens slutliga förslag....................................... 
  
 46 
  
 1.4.3 
  
 Några alternativa lösningar .......................................... 
  
 47 
  
 5 
 Innehåll SOU 2003:84 
  
 1.5 
  
 Avgränsningsfrågor.................................................................. 
  
 49 
  
 1.6 
  
 Betänkandets disposition......................................................... 
  
 50 
  
 2 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och vissa 
  
 andra länder .............................................................. 
  
 51 
  
 2.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 51 
  
 2.2 
  
 Utvecklingen inom solvens  
 II-projektet ................................ 
  
 53 
  
 2.3 
  
 Solvensreglering i några länder ................................................ 
  
 55 
  
 2.3.1 
  
 Danmark ........................................................................ 
  
 55 
  
 2.3.2 
  
 Nederländerna............................................................... 
  
 57 
  
 2.3.3 
  
 Storbritannien................................................................ 
  
 58 
  
 2.3.4 
  
 Sverige............................................................................ 
  
 60 
  
 2.3.5 
  
 USA ............................................................................... 
  
 61 
  
 2.3.6 
  
 Australien ...................................................................... 
  
 63 
  
 2.3.7 
  
 Finland........................................................................... 
  
 64 
  
 3 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden................................ 
  
 67 
  
 3.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 67 
  
 3.2 
  
 Försäkringstekniska avsättningar............................................ 
  
 69 
  
 3.2.1 
  
 Indelning av avsättningarna.......................................... 
  
 69 
  
 3.2.2 
  
 Beräkning av avsättningarna......................................... 
  
 71 
  
 3.3 
  
 Närmare om innebörden av realistisk värdering .................... 
  
 78 
  
 3.3.1 
  
 Val av lägesmått............................................................. 
  
 80 
  
 3.3.2 
  
 Val av diskonteringsränta ............................................. 
  
 82 
  
 3.3.3 Prospektiv och retrospektiv metod ............................. 
  
 83 
  
 3.3.4 
  
 Kollektiv och individuell metod................................... 
  
 84 
  
 4 
  
 Skuldtäckningstillgångar ............................................. 
  
 89 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 89 
  
 4.2 
  
 Värdering av skuldtäckningstillgångarna ................................ 
  
 90 
  
 4.3 
  
 Placeringsreglernas tillämpningsområde................................. 
  
 93 
  
 6 
 SOU 2003:84 Innehåll 
  
 4.4 
  
 Placeringsregler ........................................................................ 
  
 96 
  
 4.4.1 En kompletterande kvalitativ regel? ............................ 
  
 97 
  
 4.4.2 
  
 Tillåtna tillgångsslag ..................................................... 
  
 97 
  
 4.4.3 
  
 Tillgångslimiter ........................................................... 
  
 106 
  
 4.4.4 
  
 Enhandsengagemang .................................................. 
  
 108 
  
 4.5 
  
 Förmånsrätt och registerföring............................................. 
  
 112 
  
 4.6 
  
 Lokalisering av skuldtäckningstillgångar.............................. 
  
 114 
  
 5 
  
 Utformning av säkerhetsavdraget ............................... 
  
 117 
  
 5.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 117 
  
 5.2 
  
 Utgångspunkter för säkerhetsavdragets utformning........... 
  
 118 
  
 5.2.1 Vilka risker skall säkerhetsavdraget återspegla? ....... 
  
 118 
  
 5.2.2 Enkelhet och verifierbarhet prioriteras ..................... 
  
 119 
  
 5.2.3 Destabiliserande effekter på de finansiella 
  
 marknaderna måste undvikas ..................................... 
  
 120 
  
 5.2.4 Harmonisering mellan länder och sektorer .............. 
  
 121 
  
 5.3 
  
 Säkerhetsavdragets beräkning ............................................... 
  
 121 
  
 5.4 
  
 Försäkringsrisk....................................................................... 
  
 123 
  
 5.4.1 
  
 Diversifierbar försäkringsrisk .................................... 
  
 125 
  
 5.4.2 
  
 Systematisk försäkringsrisk ....................................... 
  
 127 
  
 5.5 
  
 Finansiell risk ......................................................................... 
  
 130 
  
 5.5.1 
  
 Marknadsrisk............................................................... 
  
 131 
  
 5.5.2 
  
 Kreditrisk .................................................................... 
  
 136 
  
 5.5.3 
  
 Likviditetsrisk ............................................................. 
  
 138 
  
 5.6 
  
 Matchningsrisker ................................................................... 
  
 140 
  
 5.6.1 
  
 Ränterisk ..................................................................... 
  
 141 
  
 5.6.2 
  
 Valutarisk .................................................................... 
  
 142 
  
 5.7 
  
 Innehav med speciella riskegenskaper .................................. 
  
 143 
  
 7 
 Innehåll SOU 2003:84 
  
 6 
  
 Tillsyn ..................................................................... 
  
 145 
  
 6.1 
  
 Allmänna utgångspunkter...................................................... 
  
 145 
  
 6.1.1 
  
 Utvecklingstendenser inom tillsynen ........................ 
  
 145 
  
 6.2 
  
 Utgångspunkter för utredningens överväganden................. 
  
 148 
  
 6.2.1 Tillsyn över försäkringstekniska avsättningar........... 
  
 149 
  
 6.2.2 
  
 Tillsyn över skuldtäckning ......................................... 
  
 150 
  
 6.2.3 Skuldtäckningsregler – regler om minsta 
  
 buffertkapital............................................................... 
  
 153 
  
 6.3 
  
 Bruket av interna modeller i tillsynen................................... 
  
 154 
  
 6.4 
  
 Aktuariens roll........................................................................ 
  
 155 
  
 7 
  
 Övriga frågor ............................................................ 
  
 157 
  
 7.1 
  
 Försäkringsbolagens riskkapital ............................................ 
  
 157 
  
 7.2 
  
 Upplåning ............................................................................... 
  
 162 
  
 7.3 
  
 Redovisningsfrågor ................................................................ 
  
 164 
  
 7.3.1 Beräkning av försäkringstekniska avsättningar ......... 
  
 164 
  
 7.3.2 Avsättningsposterna ................................................... 
  
 165 
  
 7.4 
  
 Säkerhetsreserv och utjämningsavsättning ........................... 
  
 170 
  
 7.5 
  
 Utländska försäkringsgivare .................................................. 
  
 171 
  
 8 
  
 Konsekvenser av förslagen ......................................... 
  
 173 
  
 8.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 173 
  
 8.2 
  
 Konsekvenser för försäkringsbolagen................................... 
  
 174 
  
 8.2.1 
  
 Praktiska konsekvenser .............................................. 
  
 174 
  
 8.2.2 
  
 Försäkringstekniska avsättningar............................... 
  
 175 
  
 8.2.3 
  
 Skattekonsekvenser..................................................... 
  
 176 
  
 8.2.4 
  
 Konsekvenser av säkerhetsavdraget........................... 
  
 176 
  
 8.3 
  
 Konsekvenser för de finansiella marknaderna...................... 
  
 177 
  
 8.4 
  
 Behovet av övergångsregler ................................................... 
  
 178 
  
 8.5 
  
 Övriga konsekvensanalyser ................................................... 
  
 179 
  
 8 
  
 SOU 2003:84 
  
 Innehåll 
  
 9 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 181 
  
 9.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen 
  
 (1982:713)............................................................................... 
  
 181 
  
 9.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:293) om 
  
 utländska försäkringsgivares verksamhet i Sverige .............. 
  
 187 
  
 9.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1560) om 
  
 årsredovisning i försäkringsföretag....................................... 
  
 188 
  
 9.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen 
  
 (1999:1229)............................................................................. 
  
 188 
  
 Bilagor: 
  
 1 
  
 Kommittédirektiv (Dir. 2000:15) ......................................... 
  
 189 
  
 2 
  
 Tilläggsdirektiv (Dir. 2002:138)............................................ 
  
 201 
  
 3 
  
 Regleringsansatser.................................................................. 
  
 203 
  
 4 
  
 Teoretiska värderingsmodeller.............................................. 
  
 215 
  
 5 
  
 Praktisk utformning och beräkning av säkerhetsavdraget .. 223 
  
 6 
  
 Beräkning av diversifierbar försäkringsrisk.......................... 
  
 233 
  
 9 
 Sammanfattning 
 1 
  
 Förslagen syftar till att stärka skyddet av försäkringstagarnas intressen genom att förbättra genomlysningen och ge försäkringsbolag ökade incitament att identifiera, mäta och hantera sina risker. Skyddet stärks genom att regleringen utformas så att riskerna i försäkrings- rörelsen tydligare återspeglas i de krav som ställs på bolaget. Även tillsynsmyndighetens och marknadens möjligheter att övervaka försäkringsbolagens verksamhet kommer att förbättras genom dessa förändringar. 
 Förslagen ligger väl i linje med den internationella utvecklingen på området. Inom EU pågår det s.k. solvens  
 II-projektet 
  som syftar till en motsvarande reformering av EU:s regler. En förändring i rörelsereglerna på nationell nivå är trots detta nödvändig, vilket också sker – parallellt med solvens  
 II-projektet 
  – i andra länder inom EU. Förslaget är förenligt med huvudprinciperna för arbetet inom solvens  
 II-projektet 
  och bör ses som en naturlig övergång från nuvarande reglering till att dess den nya  
 EG-rätten 
  är färdig att genomföras i Sverige. 
 Förslagen i betänkandet har tre komponenter som samverkar och som inte kan skiljas från varandra: realistisk värdering av åtaganden, förändrade placerings- och värderingsregler för tillgångarna som skall täcka de realistiska åtagandena samt beräkning av risk genom ett säkerhetsavdrag. 
 Realistisk värdering av åtaganden 
 I betänkandet föreslås att de försäkringstekniska avsättningarna skall grunda sig på en realistisk värdering av försäkringsbolagens åtaganden. Syftet är att möjliggöra och stimulera till god riskkontroll i bolagen och att förbättra genomlysningen och 
  
 1  
 The summary is available in English. Sammanfattningen finns översatt till engelska. 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:84 
  
 jämförbarheten mellan bolagen. Med god riskkontroll menas att riskerna uppmärksammas och att åtgärder som diversifiering, match- ning och återförsäkring används för att hantera riskerna. 
 Den nya beräkningsmetoden kommer att innebära förändringar för såväl  
 skade-, 
  liv- som fondförsäkring. Den största förändringen sker dock på livförsäkringsområdet eftersom den nuvarande metoden med betryggande antaganden i avsättningsberäkningen inte längre skall tillämpas. 
 Förändrade placeringsregler för skuldtäckningstillgångar 
 I en krissituation ligger det främsta skyddet för försäkringstagarna i att de har förmånsrätt i ett försäkringsbolags s.k. skuldtäcknings- tillgångar, antecknade i ett särskilt register. För att avgöra vilket skydd försäkringstagarna skall ha är det nödvändigt att dels definiera hur stora skuldtäckningstillgångarna skall vara i förhållande till bolagets åtaganden, dels hur tillgångarna skall placeras och värd– eras. 
 De nuvarande placeringsreglerna beaktar den finansiella risken i tillgångarna på ett statiskt sätt. Det finansiella risktagandet begränsas inte så länge som risktagandet håller sig inom de limiter som anges för tillgångsslagen. Tillgångslimiterna kan även sägas leda till sämre riskmedvetenhet genom att de felaktigt kan komma att uppfattas som gränser för ett acceptabelt risktagande oavsett den verkliga finansiella risken i ett försäkringsbolag. 
 Förslaget innebär att den finansiella risken beaktas utifrån de enskilda tillgångarnas riskegenskaper och tar sitt uttryck i värderingen av tillgångarna i solvenssammanhang snarare än genom tillgångs- limiter. Så sker genom att det från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde görs ett säkerhetsavdrag som bestäms utifrån risknivån. Värderingsreglerna för den externa redovisningen påverkas däremot inte. 
 Lösningen innebär att de nuvarande placeringsbegränsningarna för enskilda tillgångsslag till en del har spelat ut sin roll och tas bort i den omfattning som är möjlig inom ramen för tvingande  
 EG-rätt. 
  Den ökade friheten ger försäkringsbolagen bättre möjligheter att bedriva en långsiktig kapitalförvaltning vilket är i försäkrings- tagarnas intresse. 
 Vidare tillåts ytterligare tillgångsslag för skuldtäckning. I denna del beaktas dock inte bara den förbättrade riskhantering som 
 12 
  
 SOU 2003:84 
  
 Sammanfattning 
  
 säkerhetsavdraget syftar till utan även behovet av ytterligare genomlysning av skuldtäckningstillgångarna. Därför sker även en del inskränkningar med hänsyn till försäkringstagarnas skydd. 
 En översyn av reglerna för skuldtäckningsregistret föreslås också. 
 Säkerhetsavdraget 
 Säkerhetsavdraget fastställer i praktiken den mängd tillgångar som ett försäkringsbolag måste inneha för att skuldtäcka de försäkrings- tekniska avsättningarna. Avdraget skall fånga såväl försäkringsrisk som finansiell risk i syfte att avspegla den risk försäkringstagaren löper för att försäkringsbolaget inte skall kunna fullgöra sina åtag- anden. Ett ökat risktagande skall utlösa ytterligare krav på skuld- täckning. Ett minskat risktagande genom åtgärder som diversi- fiering, återförsäkring eller matchning bör minska detta krav. 
 Förslaget innebär således att dagens schablonmässiga övervärd- ering av de åtaganden som ligger till grund för beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna ersätts av en medvetet försiktig värdering av skuldtäckningstillgångarna. I stället för en dold buffert i avsättningarna åstadkoms en öppen säkerhetsmarginal i skuld- täckningen; en marginal som dessutom är beroende av risken i både åtagandena och tillgångarna. Genomlysningen kommer därmed att öka i förhållande till försäkringsbolagets samtliga intressenter samtidigt som bolagen ges incitament att själva mäta och hantera risken i sin portföljförvaltning. 
 Säkerhetsavdraget beräknas utifrån försäkringsrisker, finansiella risker och matchningsrisker. I betänkandet lämnas ett förslag på hur ett säkerhetsavdrag skulle kunna utformas. Förslaget är ett ramverk och syftet är att kortfattat beskriva hur riskerna i en försäkringsrörelse skulle kunna skattas och kvantifieras. Finansinspektionen föreslås närmare få utforma metoden för hur säkerhetsavdraget skall beräknas. 
 I förslaget till ett säkerhetsavdrag läggs tonvikten på att skapa incitament för försäkringsbolagen att hantera sina risker snarare än att exakt kvantifiera dem. Det är viktigt att stimulera till ett önskvärt beteende i bolagen. Utöver detta ställningstagande har särskild hänsyn tagits till försäkringsbolagens betydelse på de finansiella marknaderna och den påverkan som dessa regler kan ha på marknadernas funktion. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:84 
  
 Tillsyn 
 Förslagen i betänkandet innebär en övergång från ett statiskt solvenssystem till ett mer dynamiskt system. Det leder till föränd- ringar för tillsynen mot mer individuella och kvalitativa bedöm- ningar avseende enskilda bolags riskhantering och styrning. 
 Med kravet på att skuldtäckningstillgångarna skall beräknas med ett säkerhetsavdrag definieras i praktiken en tidigare ingripandenivå som ett komplement till dagens solvensmarginal. Det gör att Finans- inspektionen får ytterligare en metod för att formellt definiera när åtgärder behöver vidtas. 
 Förslagen ligger i linje med de allmänna utvecklingstendenser för framtida tillsyn som beskrivs av bl.a. Utredningen om Finans- inspektionens roll och resurser. 
 2  
 Utvecklingen av tillsynen över finansiella företag går mot en kvalitativt och analytiskt inriktad tillsyn. Det gäller särskilt kravet på god framförhållning. 
 Övriga frågor som behandlas i betänkandet 
 Under senare år har mycket uppmärksamhet riktats mot de traditionella livförsäkringsbolagens överskottshantering. Fråge- ställningen är nära besläktad med den om bolagens riskkapital eftersom riskkapitalet i stor utsträckning motsvaras av överskottet i bolagets balansräkning. I betänkandet ges en kort beskrivning av problematiken och några tänkbara vägar för att lösa frågan i en allmän översyn av de associationsrättsliga reglerna för försäkrings- företag. Regeringen har under våren 2003 förutskickat en sådan översyn. 
 På sikt bör antingen försäkringstagarnas medel särskiljas från bolagets riskkapital eller också måste försäkringstagarna ges inflytande och insyn i bolagen i relation till deras riskkapitalbidrag. Det bör dock stå varje enskilt livförsäkringsaktiebolag fritt att välja vilken av dessa lösningar som bolaget föredrar. 
 I övrigt behandlas upplåningsregler och en del redovisningsfrågor. 
  
 2  
 SOU 2003:22. 
 14 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om försäkringsrörelselagen (1982:713) 
 1  
  
 dels  
 att 7 kap. 2 och 17 b §§ skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 1 kap. 8 a §, 7 kap. 1, 4, 9, 10, 10 a, 10 b, 10 c, 10 f och 11 §§, 16 kap. 1 och 6 §§ skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen närmast före 7 kap. 1 § skall införas en ny rubrik av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 1 kap. 
 8 a § 
 2 
  
 Ett försäkringsbolag skall 
 , ut- 
  
 Ett försäkringsbolag skall vid 
  
 över tillgångar motsvarande försäk- 
  
 varje tidpunkt ha en tillräcklig 
  
 ringstekniska avsättningar enligt 
  
 kapitalbas  
 i förhållande till den 
  
 7 kap. 1 §,  
 vid varje tidpunkt ha 
  
 verksamhet som bedrivs 
 . Bestäm- 
  
 en tillräcklig kapitalbas. Bestäm- 
  
 melser om vilka poster kapital- 
  
 melser om vilka poster kapital- 
  
 basen får omfatta finns i 7 kap. 
  
 basen får omfatta finns i 7 kap. 
  
 22 § och 26 § fjärde stycket för 
  
 22 § och 26 § fjärde stycket för 
  
 livförsäkringsrörelse och i 7 kap. 
  
 livförsäkringsrörelse och i 7 kap. 
  
 24 § för skadeförsäkringsrörelse. 
  
 24 § för skadeförsäkringsrörelse. 
 Vid utövandet av verksamheten skall kapitalbasen minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning (solvensmarginalen) enligt bestämmelserna i 7 kap. 23 § för livförsäkringsrörelse och i 7 kap. 25 § för skadeförsäk- ringsrörelse. Dock skall kapitalbasen aldrig vara mindre än det 
  
 1 
  
 Lagen omtryckt 1995:1567. 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 2003:510. 
  
 15 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 garantibelopp som anges i 7 kap. 26 § för livförsäkringsrörelse och i 7 kap. 27 § för skadeförsäkringsrörelse. 
 När ett försäkringsbolag bildas skall kapitalbasen minst uppgå till garantibeloppet. 
 Om kapitalbasen understiger solvensmarginalen eller garanti- beloppet skall Finansinspektionen vidta åtgärder enligt bestäm- melserna i 19 kap. 11 § fjärde, sjätte och sjunde styckena. 
 7 kap. 
  
 Försäkringstekniska avsättningar 
  
 1 § 
 3 
  
 Ett försäkringsbolags 
  
 försäk- 
  
 Ett försäkringsbolag skall göra de 
  
 ringstekniska 
  
 avsättningar  
 skall 
  
 försäkringstekniska avsättningar 
  
 motsvara belopp  
 som erfordras för 
  
 som erfordras för att bolaget vid 
  
 att bolaget vid varje tidpunkt skall 
  
 varje tidpunkt skall kunna uppfylla 
  
 kunna uppfylla  
 alla  
 åtaganden  
 som 
  
 samtliga  
 åtaganden med anledning 
  
 skäligen kan förväntas uppkomma 
  
 av ingångna försäkringsavtal. 
  
 med anledning av ingångna försäk- 
  
 ringsavtal.  
 De 
  
 försäkringstekniska 
  
 avsättningarna 
  
 skall 
  
 motsvara 
  
 bolagets ansvarighet för 
  
 1. 
  
 försäkringsfall, förvaltnings- kostnader och andra kostnader under resten av avtalsperioden för löpande försäkringar i skade- försäkringsrörelse (ej intjänade premier och kvardröjande risker) respektive livförsäkringsrörelse (livförsäkringsavsättning), 
  
 2. 
  
 inträffade oreglerade försäk- ringsfall, kostnader för regleringen av dessa samt återbäring som förfallit till betalning men inte betalats ut (oreglerade skador), 
  
 3. 
  
 sådan återbäring som är garanterad i nominella eller reala 
  
 belopp (garanterad återbäring), 
  
 3  
 Senaste lydelse 1999:600. 
 16 
  
 SOU 2003:84 
  
 Författningsförslag 
  
 och som inte omfattas av 1 eller 2, 
  
 4. 
  
 sådan återbäring inom liv- försäkringsrörelse som är vill- korad av värdeförändringar på till- gångar eller av ett visst försäkrings- tekniskt resultat som försäkrings- tagarna eller andra ersättnings- berättigade står risken för (vill- korad återbäring), 
  
 5. 
  
 förlustutjämning för kredi- 
  
 tförsäkring som avses i 12 
  
 kap. 
  
 9 a § (utjämningsavsättning) 
  
 upp 
  
 till det belopp för avsättningens storlek som anges i första stycket andra meningen nämnda paragraf, och 
 6. fondförsäkringar som försäk- ringstagarna eller andra ersättnings- berättigade bär placeringsrisken för (fondförsäkringsåtaganden där för- säkringstagaren bär placerings- risken). 
 De försäkringstekniska avsätt- ningarna skall, med undantag för vad som anges i tredje stycket, motsvara en realistisk värdering av åtagandena för samtliga för- säkringsavtal. Avsättningarna skall beräknas med en vedertagen för- säkringsmatematisk metod. 
 Avsättningar för ett försäkrings- avtal skall beakta samtliga rättig- heter(optioner) som försäkrings- tagaren har enligt avtalet och grundas på det för försäkrings- bolaget minst gynnsamma alter- nativet. 
 Ansvarar flera försäkringsbolag solidariskt för en försäkring, skall vid beräkningen av det enskilda bolagets försäkringstekniska avsättningar endast beaktas den del av försäkringen som enligt avtal mellan bolagen belöper på bolaget. 
 17 
 Författningsförslag SOU 2003:84 
  
 Avsättning för oreglerade skador 
  
 skall beräknas särskilt för varje 
  
 försäkringsfall. 
  
 För 
  
 skadeförsäk- 
  
 ringsrörelse får statistiska metoder 
  
 användas om de leder till en 
  
 tillräcklig avsättning med beaktande 
  
 av skadornas art. 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 som regeringen 
  
 bestämmer  
 får 
  
 som 
  
 regeringen bestämmer 
  
 skall 
  
 meddela 
  
 närmare 
  
 föreskrifter 
  
 meddela närmare föreskrifter om 
  
 om de försäkringstekniska  
 avsätt- 
  
 beräkningen av  
 de försäkringstek- 
  
 ningarnas innehåll och beräkning. 
  
 niska  
 avsättningarna 
 . 
  
 4 § 
 4 
  
 Premier för livförsäkringar och 
  
 Premier för livförsäkringar och 
  
 skadeförsäkringar som meddelas 
  
 skadeförsäkringar som meddelas 
  
 för längre tid än tio år skall 
  
 för längre tid än tio år skall 
  
 bestämmas  
 på grundval av sådana 
  
 bestämmas  
 till vad som minst mot- 
  
 antaganden som avses i 2 § fjärde 
  
 svarar en värdering av försäkrings- 
  
 stycket 
 , om inte en avvikelse är 
  
 åtagandena enligt 1 §,  
 om inte en 
  
 försvarlig med hänsyn till bolagets 
  
 avvikelse är försvarlig med hän- 
  
 ekonomiska situation. 
  
 syn 
  
 till 
  
 bolagets 
  
 ekonomiska 
  
 situation. 
  
 Ett  
 försäkringsbolag som driver 
  
 9 § 
 5 
  
 Försäkringsbolag 
  
 som driver 
  
 direkt 
  
 försäkringsrörelse skall 
  
 direkt försäkringsrörelse 
  
 samt 
  
 ha tillgångar till ett belopp som 
  
 försäkringsbolag som driver både 
  
 motsvarar 
  
 försäkringstekniska 
  
 direkt försäkringsrörelse och åter- 
  
 avsättningar 
  
 för 
  
 egen räkning, 
  
 försäkringsrörelse  
 skall ha till- 
  
 med tillägg av värdet av reserv- 
  
 gångar till ett belopp som mot- 
  
 deposition som en återförsäkrings- 
  
 svarar  
 de  
 försäkringstekniska  
 av- 
  
 givare har ställt hos bolaget,  
 plac- 
  
 sättningarna. Tillgångarna 
  
 skall 
  
 erade i enlighet med 9  
 a– 
 10 
  
  e,  
 13 
  
 placeras och värderas  
 i enlighet 
  
 och 29 §§ (skuldtäckning). 
  
 med 9  
 a– 
 10 
  
  f,  
 13 och 29 §§ (skuld- 
  
 Om ett annat försäkrings- 
  
 täckning). 
  
 Om ett annat försäkrings- 
  
 bolag än som avses i första 
  
 bolag än som avses i första 
  
 stycket 
  
 driver 
  
 sådan 
  
 återförsäk- 
  
 stycket 
  
 driver sådan 
  
 återförsäk- 
  
 4 
  
 Senaste lydelse 1999:600. 
  
 5 
  
 Senaste lydelse 1999:600. 
  
 18 
 SOU 2003:84 Författningsförslag 
  
 ringsrörelse som avses i 11 a § 
  
 ringsrörelse som avses i 11 a § 
  
 första stycket 3 skall bolaget ha 
  
 första stycket 3 skall bolaget ha 
  
 tillgångar till ett belopp som 
  
 tillgångar till ett belopp som 
  
 behövs för att säkerställa för- 
  
 behövs för att säkerställa för- 
  
 säkringstagarnas 
  
 förmånsrätt 
  
 säkringstagarnas 
  
 förmånsrätt 
  
 enligt 4 a § förmånsrättslagen 
  
 enligt 4 a § förmånsrättslagen 
  
 (1970:979).  
 För sådana tillgångar 
  
 (1970:979 
 ) placerade och värderade 
  
 gäller 9  
 a–10 
  g §§ i tillämpliga delar 
  
 på sätt som anges i första stycket. 
  
 (särskild skuldtäckning). 
  
 Med 
  
 försäkringstekniska avsätt- 
  
 ningar för egen räkning avses de 
  
 försäkringstekniska 
  
 avsättningarna 
  
 inklusive mottagen återförsäkring 
  
 och med avdrag för avgiven åter- 
  
 försäkring. 
  
 Om avgiven återförsäkring inte 
  
 bidrar till att minska bolagets 
  
 risktagande, får Finansinspektionen 
  
 för visst fall bestämma att avdrag 
  
 inte får göras för sådan åter- 
  
 försäkring. 
  
 10 § 
 6 
  
 För skuldtäckning som avses i 
  
 För skuldtäckning som avses i 
  
 9 § får, med de begränsningar som 
  
 9 § får, med de begränsningar som 
  
 anges i  
 andra– 
 sjätte 
  
 styckena och 
  
 anges i  
 andra– 
 femte 
  
 styckena och 
  
 10  
 a–10 
  d §§, följande tillgångar 
  
 10  
 a–10 
  d §§, följande tillgångar 
  
 användas: 
  
 användas: 
  
 1. Obligationer 
  
 eller 
  
 andra 
  
 1. Fondpapper 
  
 som 
  
 anges i 
  
 skuldförbindelser 
  
 som 
  
 svenska 
  
 1 kap. 1 
  
 § 
  
 andra 
  
 stycket 
  
 lagen 
  
 staten, en svensk kommun eller 
  
 (1991:980) 
  
 om 
  
 handel 
  
 med 
  
 därmed 
  
 jämförlig 
  
 samfällighet 
  
 finansiella instrument. 
  
 svarar för. 
  
 2.  
 Fordringar på premie eller 
  
 2. Obligationer 
  
 eller 
  
 andra 
  
 andra fordringar på försäkrings- 
  
 skuldförbindelser 
  
 som 
  
 Europeiska 
  
 tagare som har samband med för- 
  
 gemenskaperna 
  
 eller 
  
 utländska 
  
 säkringsavtal. 
  
 Om 
  
 en 
  
 fordran 
  
 stater eller centralbanker svarar för. 
  
 enligt denna punkt varit förfallen 
  
 3. Obligationer 
  
 eller 
  
 andra 
  
 till betalning längre tid än tre 
  
 skuldförbindelser 
  
 som 
  
 utländsk 
  
 månader, 
  
 får den 
  
 dock 
  
 inte 
  
 6  
 Senaste lydelse 1999:1124. 
 19 
 Författningsförslag SOU 2003:84 
  
 kommun eller därmed jämförlig 
  
 användas 
  
 för 
  
 skuldtäckning. 
  
 utländsk samfällighet med befoge- 
  
 Regeringen eller den myndighet som 
  
 nhet att kräva in offentlig uppbörd 
  
 regeringen bestämmer skall meddela 
  
 svarar för. 
  
 närmare 
  
 föreskrifter 
  
 om 
  
 de 
  
 4. Obligationer eller 
  
 andra 
  
 fordringar som får användas för 
  
 skuldförbindelser 
  
 som 
  
 internation- 
  
 skuldtäckning. 
  
 ella organisationer svarar för. 
  
 3. 
  
 Ett 
  
 försäkringsbolag 
  
 som 
  
 5.  
 Fordringar på premie eller 
  
 ingår i en koncern och vars verk- 
  
 andra fordringar på försäkrings- 
  
 samhet uteslutande består i att för- 
  
 tagare som har samband med 
  
 säkra risker inom koncernen, får 
  
 försäkringsavtal 
 , 
  
 om 
  
 rättssubjekt 
  
 för skuldtäckning 
  
 använda 
  
 andra 
  
 som anges i  
 1–4 
  svarar för fordran 
 . 
  
 fordringar än sådana som avses i 2 
  
 Ett försäkringsbolag som ingår i 
  
 och  
 som bolag inom koncernen 
  
 en koncern och vars verksamhet 
  
 svarar för. Om en fordran enligt 
  
 uteslutande består i att försäkra 
  
 denna punkt varit förfallen till 
  
 risker inom koncernen, får för 
  
 betalning längre tid än tre mån- 
  
 skuldtäckning  
 även  
 använda ford- 
  
 ader, får den dock inte användas 
  
 ringar som bolag inom koncernen 
  
 för skuldtäckning. 
  
 svarar för. Om en fordran enligt 
  
 4.  
 Skuldförbindelser med säk- 
  
 denna punkt varit förfallen till 
  
 erhet i bolagets livförsäkringsbrev, 
  
 betalning längre tid än tre mån- 
  
 inom återköpsvärdet. 
  
 ader, får den dock inte användas 
  
 5.  
 Återförsäkringsgivares 
  
 for- 
  
 för skuldtäckning. 
  
 dran hos det avgivande försäk- 
  
 5a. Fordringar på premier för 
  
 ringsbolaget 
  
 (återförsäkringstag- 
  
 skadeförsäkring 
  
 får, 
  
 när 
  
 flera 
  
 aren) som grundas på att återför- 
  
 premieperioder avtalats och ford- 
  
 säkringstagaren har hållit kvar till- 
  
 ringarna avser premier som inte 
  
 gångar som motsvarar en avgiven 
  
 förfallit till betalning för andra 
  
 återförsäkring. 
  
 perioder än den första, användas 
  
 6.  
 Medel på konto i bank. 
  
 för skuldtäckning upp till det 
  
 7.  
 Fastigheter, 
  
 tomträtter och 
  
 belopp som svarar mot avsättningen 
  
 byggnader samt andelar i sådan 
  
 för försäkringsåtagandet, 
  
 om 
  
 egendom. 
  
 avsikten är att åtagandet skall 
  
 8.  
 Skuldförbindelser som pant- 
  
 sägas upp vid dröjsmål med 
  
 rätt i fastighet, tomträtt eller 
  
 betalningen. 
  
 annan betryggande säkerhet läm- 
  
 6.  
 Skuldförbindelser med säk- 
  
 nats som säkerhet för. Panträtten 
  
 erhet i bolagets livförsäkringsbrev, 
  
 skall ligga inom en viss andel av 
  
 inom återköpsvärdet. 
  
 fastighetens 
  
 eller 
  
 tomträttens 
  
 7.  
 Medel på konto i  
 svensk 
  
 värde. 
  
 Regeringen 
  
 eller 
  
 den 
  
 eller utländsk  
 bank. 
  
 myndighet som regeringen be- 
  
 8. Obligationer och andra skuld- 
  
 stämmer 
  
 skall meddela 
  
 före- 
  
 20 
  
 SOU 2003:84 Författningsförslag 
  
 förbindelser som ett kreditinstitut 
  
 skrifter om 
  
 eller ett värdepappersbolag med till- 
  
 a) undantag från kravet på att 
  
 stånd enligt 3 kap. 4 § första stycket 
  
 säkerhet måste lämnas för skuld- 
  
 4 och 5 lagen (1991:981) om värde- 
  
 förbindelser, 
  
 pappersrörelse svarar för. Med kre- 
  
 b) den andel av fastighetens 
  
 ditinstitut avses bank, kreditmark- 
  
 eller 
  
 tomträttens 
  
 värde 
  
 som 
  
 nadsföretag, 
  
 Svenska 
  
 skeppshypot- 
  
 panträtten skall ligga inom, och 
  
 ekskassan, 
  
 Konungariket 
  
 Sveriges 
  
 c)  
 om värdering av fastigheter 
  
 stadshypotekskassa och Sveriges all- 
  
 och tomträtter för tillämpningen 
  
 männa hypoteksbank. 
  
 av 
  
 bestämmelserna 
  
 i 
  
 denna 
  
 9. Obligationer och andra skuld- 
  
 punkt. 
  
 förbindelser som ett utländskt kre- 
  
 9. Kontanta medel. 
  
 ditinstitut svarar för. 
  
 10.  
 Andelar i fonder vilka för- 
  
 10. Obligationer 
  
 och 
  
 andra 
  
 valtas av fondförvaltare som har 
  
 skuldförbindelser som 
  
 ett 
  
 publikt 
  
 rätt 
  
 att 
  
 utöva 
  
 fondverksamhet 
  
 aktiebolag 
  
 eller 
  
 ett 
  
 motsvarande 
  
 enligt lagen 
  
 (1990:1114) om 
  
 utländskt bolag svarar för. 
  
 värdepappersfonder, om de för- 
  
 11. Aktier 
  
 och 
  
 andra 
  
 värde- 
  
 valtade tillgångarna huvudsakligen 
  
 papper som kan jämställas med 
  
 består av tillgångar som får 
  
 aktier, som har getts ut av ett publikt 
  
 användas 
  
 för 
  
 skuldtäckning. Vid 
  
 aktiebolag, ett publikt bankaktie- 
  
 tillämpningen 
  
 av 
  
 denna 
  
 punkt 
  
 bolag, ett publikt försäkringsaktie- 
  
 krävs inte en sådan anmälan från 
  
 bolag 
  
 eller 
  
 ett 
  
 motsvarande 
  
 fondförvaltaren som avses i 7 b § 
  
 utländskt bolag, med undantag av 
  
 andra stycket samma lag. 
  
 bolag som avses i 12. 
  
 11.  
 Beslutad  
 återbäring av  
 skatt. 
  
 12. Aktier 
  
 och 
  
 andra 
  
 värde- 
  
 12. Fordran på grund av av- 
  
 papper som kan jämställas med 
  
 given återförsäkring, dock endast i 
  
 aktier, som har getts ut av ett publikt 
  
 den mån fordran överstiger värdet 
  
 aktiebolag 
  
 eller 
  
 ett 
  
 motsvarande 
  
 av deposition som har ställts av 
  
 utländskt bolag, under förutsättning 
  
 återförsäkringsgivare hos det av- 
  
 att bolaget har till uppgift att äga 
  
 givande bolaget och till högst ett 
  
 sådana tillgångar som anges i 13. 
  
 belopp motsvarande den andel av 
  
 13.  
 Fastigheter, tomträtter och 
  
 avsättningen som 
  
 återförsäkringen 
  
 byggnader samt andelar i sådan 
  
 avser. Om en fordran enligt denna 
  
 egendom. 
  
 punkt varit förfallen till betalning 
  
 14.  
 Skuldförbindelser 
  
 som 
  
 längre tid än tre månader, får den 
  
 fysiska personer och andra subjekt 
  
 dock inte användas för skuldtäck- 
  
 än de som anges i  
 1–4 
  och  
 8–10 
  
 ning. 
  
 svarar för och  
 som panträtt i 
  
 13. Optioner 
  
 och 
  
 terminskon- 
  
 fastighet eller 
  
 tomträtt 
  
 lämnats 
  
 trakt eller andra liknande finansi- 
  
 som 
  
 säkerhet 
  
 för. 
  
 Panträtten 
  
 ella instrument med anknytning till 
  
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 skall ligga inom en viss andel av fastighetens eller tomträttens värde. Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer skall meddela föreskrifter om  
 andelens storlek och  
 om värd- ering av fastigheter och tomt- rätter för tillämpningen av be- stämmelserna i denna punkt. 
  
 15. 
  
 Skuldförbindelser som fysi- ska personer och andra subjekt än de som anges i  
  
 1–4 
  och  
 8–10 
  svarar för och som annan betryggande säkerhet än panträtt i fastighet eller tomträtt lämnats som säkerhet för. 
  
 16. 
  
 Kassa. 
  
 17. 
  
 Andelar i fonder vilka för- valtas av fondförvaltare som har rätt att utöva fondverksamhet enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, om de för- valtade tillgångarna huvudsakligen består av tillgångar som får användas för skuldtäckning. Vid tillämpningen av denna punkt krävs inte en sådan anmälan från fondförvaltaren som avses i 7 b § andra stycket samma lag. 
  
 18. 
  
 Beslutad  
 överskjutande 
 skatt 
 . 
  
 19. 
  
 Återförsäkringsgivares for- dran hos det avgivande försäk- ringsbolaget (återförsäkringstag- aren) som grundas på att återför- säkringsagaren har hållit kvar till- gångar som motsvarar en avgiven återförsäkring. 
  
 Andra fondpapper än som avses 
  
 i 
  
 10 a §  
  
 första stycket 1,  
 får endast användas för skuldtäckning om de är kortfristigt realiserbara eller är 
 tillgång enligt  
 1-12 
  som används för skuldtäckning. Om det finansiella instrumentet inte minskar placer- ingsrisken i eller effektiviserar för- valtningen av denna tillgång får instrumentet dock inte användas för skuldtäckning. 
 Andra fondpapper än som avses i 10 a §, får endast användas för skuldtäckning om de är kort- fristigt realiserbara eller är föremål 
 22 
  
 SOU 2003:84 
  
 Författningsförslag 
  
 föremål för handel på en reglerad marknad som är öppen för allmän- heten. 
 Aktier och andra värdepapper som kan jämställas med aktier, som har getts ut av ett privat aktiebolag får användas för skuldtäckning under förutsättning att bolaget är ett dotterbolag som anges i 10 a § första stycket 1. 
 Utländska tillgångar som avses i första stycket  
 2–4, 
  7 och  
 Collins 
  får användas för skuldtäckning i den mån det följer av föreskrifter som meddelats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämt 
 1. såvitt angår första stycket 2, om vilka utländska stater och ut- ländska centralbanker som avses, 
  
 2 
 . såvitt angår första stycket 4, om vilka internationella organisa- tioner som avses, samt 
 3. såvitt angår första stycket 3, 7 och  
 9–12, 
  om vilka stater de rätts- subjekt som avses skall vara belägna eller ha sitt säte i. 
 Tillgångar får användas för skuldtäckning endast till den del de inte belastas av panträtt eller annan säkerhetsrätt. 
 För att tillgångar enligt första stycket 13 skall få användas för skuldtäckning skall byggnader som hör till fastigheter och tomt- rätter vara brandförsäkrade. Det- samma gäller byggnader som hör till fastigheter och tomträtter som 
 för handel på en reglerad marknad som är öppen för allmänheten. 
 Vid användandet av aktier och andelar i dotterföretag för skuld- täckning gäller motsvarande krav för de av dotterföretaget ägda till- gångarna. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall meddela närmare föreskrifter om de utländska tillgångar som får användas för skuldtäckning. 
 Tillgångar får användas för skuldtäckning endast till den del de inte belastas av panträtt eller annan säkerhetsrätt. 
 För att tillgångar enligt första stycket 7 skall få användas för skuldtäckning skall byggnader som hör till fastigheter och tomt- rätter vara brandförsäkrade. Det- samma gäller byggnader som hör till fastigheter och tomträtter som 
 23 
  
 Ett försäkringsbolag får med Finansinspektionens tillstånd använda aktier och andelar i dotterföretag för skuldtäckning under förutsättning att dotter- företaget har till uppgift att direkt eller indirekt äga tillgångar som avses i 10 § första stycket. 
  
 Tillstånd skall ges om det kan antas att  
  
 försäkringstagares  
  
 och andra ersättningsberättigades förmånsrätt enligt4 a § förmåns- rättslagen (1970:979) inte för- sämras. 
  
 Vid tillämpningen av bestäm- melserna i 10 b och 10 c §§ skall de tillgångar som tillhör sådant dotterföretag som anges i första stycket behandlas som om till- gångarna ägts direkt av för- säkringsbolaget. 
  
 För att aktier och andelar i dotterföretag som har till upp- gift att äga tillgångar som avses i 10 § första stycket  
  
 7  
  
 eller  
  
 8 
  
 , skall få användas för skuldtäckning, skall byggnader som hör till 
  
 Författningsförslag SOU 2003:84 
  
 utgör säkerhet för skuldförbind- 
  
 utgör säkerhet för skuldförbind- 
  
 elser enligt första stycket  
 14 
 . 
  
 elser enligt första stycket  
 8 
 . 
  
 Förlagsbevis och förlagsandels- 
  
 Förlagsbevis och förlagsandels- 
  
 bevis skall vid tillämpningen av 
  
 bevis skall vid tillämpningen av 
  
 bestämmelserna i 10 b och 10 c §§ 
  
 bestämmelserna i 10 b och 10 c §§ 
  
 jämställas med  
 tillgångar som anges 
  
 jämställas med  
 aktier 
 . 
  
 i första stycket 11 och 12 
 . 
  
 Finansinspektionen får, om det finns särskilda skäl, medge att även andra slag av tillgångar än som anges i första stycket tillfälligt får användas för skuldtäckning. 
 10 a § 
 7 
  
 Aktier och andelar i dotterföretag får användas för skuldtäckning om dotterföretaget 
 1. har till uppgift att direkt eller indirekt äga tillgångarsom avses i 10 § första stycket, 
 2. är ett publikt försäkringsaktie- bolag, 
 3. är ett publikt bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, värdepap- persbolag eller fondbolag, eller 
 4. är ett utländskt företag av det slag som anges i 2 eller 3. 
 Vid tillämpningen av bestäm- melserna i 10 b och 10 c §§ skall de tillgångar som tillhör ett dotter- företag som anges i första stycket  
 1  
 behandlas som om tillgångarna ägts direkt av försäkringsbolaget. 
 För att aktier och andelar i dotterföretag som har till uppgift att äga tillgångar som avses i 10 § första stycket  
 13  
 eller  
 14 
 , skall få användas för skuldtäckning, skall byggnader som hör till fastigheter 
  
 7  
 Senaste lydelse 1999:1123. 
 24 
 SOU 2003:84 Författningsförslag 
  
 och tomträtter vara brandför- 
  
 fastigheter och tomträtter vara 
  
 säkrade. 
  
 brandförsäkrade. 
  
 10 b § 
 8 
  
 Av det belopp som skall skuld- 
  
 Av det belopp som skall skuld- 
  
 täckas får en andel om högst 
  
 täckas får en andel 
  
 om högst 3 
  
 – 75 procent motsvaras av till- 
  
 procent motsvaras 
  
 av tillgångar 
  
 gångar som anges i 10 § första 
  
 som anges i 10 § första stycket  
 9. 
  
 stycket 
  
 7–10, 
  varav högst 50 pro- 
  
 centenheter får motsvaras av till- 
  
 gångar som anges i 10 § första 
  
 stycket 10, 
  
 – 25 procent motsvaras av till- 
  
 gångar som anges i 10 § första 
  
 stycket 11, 
  
 – 25 procent motsvaras av till- 
  
 gångar som anges i 10 § första 
  
 stycket  
 12–14, 
  
 – 10 
  
 procent motsvaras av 
  
 tillgångar som anges i 10 § första 
  
 stycket 15 och 
  
 –  
 3 procent motsvaras av till- 
  
 gångar som anges i 10 § första 
  
 stycket  
 16 
 . 
  
 Andra fondpapper än som avses 
  
 Andra fondpapper än som avses 
  
 i 10 § första stycket  
 17  
 och 10 a § 
  
 i 10 § första stycket  
 10  
 och 10 a § 
  
 första stycket  
 1 
 , och som inte om- 
  
 första stycket, och som inte om- 
  
 sätts på någon reglerad marknad 
  
 sätts på någon reglerad marknad 
  
 som är öppen för allmänheten, får 
  
 som är öppen för allmänheten, får 
  
 uppgå till högst 10 procent av de 
  
 uppgå till högst 10 procent av de 
  
 tillgångar som används för skuld- 
  
 tillgångar som används för skuld- 
  
 täckning. 
  
 täckning. 
  
 Vid tillämpningen av bestämmelserna i första stycket skall även beaktas ett försäkringsbolags indirekta ägande av tillgångar genom dess innehav av andelar i värdepappersfonder eller placeringar i utländska fondföretag som används för skuldtäckning. 
  
 Finansinspektionen får, om det 
  
 Finansinspektionen får, om det 
  
 finns särskilda skäl, medge till- 
  
 finns särskilda skäl, medge till- 
  
 fälliga avvikelser från de begräns- 
  
 fälliga avvikelser från de begräns- 
  
 8  
 Senaste lydelse 2001:347. 
  
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 ningar som anges i första och andra styckena.  
 Om det finns synnerliga skäl får Finansinspek- tionen också medge avvikelser, som inte är tillfälliga, från begräns- ningarna i första stycket första– fjärde strecksatserna. 
  
 Sådana avvikelser som anges i fjärde stycket får även medges om 
  
 1. 
  
 det på grund av ändrade antaganden om ränta krävs en väsentlig ökning av livförsäkrings- avsättningarna, 
  
 2. 
  
 en anpassning till begräns- ningarna i första och andra styckena skulle medföra väsentliga men  
  
 för  
 kapitalförvaltningen, och 
  
 3. 
  
 bolaget har särskilda förut- sättningar för att tillgodose kraven i 9 a § andra och tredje meningarna. 
  
 ningar som anges i första och andra styckena. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa den andel av det belopp som skall skuldtäckas som får mot- svaras av sådan tillgång som anges i 10 § första stycket 12. 
 10 c § 
 9 
  
 Värdet av en enskild placering får motsvara högst följande andelar av det belopp som skall skuldtäckas: 
 1. fem procent om placeringen utgörs av en fastighet, tomträtt eller byggnad, eller en grupp av sådan egendom, om egendomen eller egendomarna är belägna på ett sådant sätt att de ur risk- synpunkt utgör en investering. Motsvarande skall gälla för andelar i 
  
 sådan egendom. 
  
 2. Fem procent om placer- 
  
 2. Fem procent om placeringen 
  
 ingen utgörs av  
 aktier och andra 
  
 utgörs av  
 fondpapper  
 eller skuld- 
  
 värdepapper som kan jämställas 
  
 förbindelse från samma emittent 
  
 med aktier eller obligationer  
 eller 
  
 eller låntagare om inte annat följer 
  
 9  
 Senaste lydelse 1999:600. 
  
 26 
  
 SOU 2003:84 Författningsförslag 
  
 skuldförbindelser 
  
 från 
  
 samma 
  
 av 3. 
  
 emittent eller samma låntagare, 
  
 om inte annat följer av 3. 
  
 3. Tio procent om placeringen 
  
 3. Tio procent om placer- 
  
 ingen utgörs av  
 aktier och andra 
  
 utgörs av  
 fondpapper  
 eller skuld- 
  
 värdepapper som 
  
 kan jämställas 
  
 förbindelser från samma emittent 
  
 med aktier eller obligationer  
 eller 
  
 eller låntagare, om denne är  
 ett 
  
 skuldförbindelser 
  
 från 
  
 samma 
  
 utländskt 
  
 kreditinstitut, 
  
 ett 
  
 svenskt 
  
 emittent eller 
  
 låntagare, om 
  
 kreditinstitut eller ett svenskt värde- 
  
 denne är sådant rättsubjekt som 
  
 pappersbolag 
  
 med 
  
 tillstånd 
  
 enligt 
  
 anges i 10 § första stycket 8 eller 
  
 3 kap. 4 § första 
  
 stycket 4 
  
 och 5 
  
 9. Det sammanlagda innehavet 
  
 lagen (1991:981) om värdepappers- 
  
 av sådana tillgångar får uppgå till 
  
 rörelse. Med 
  
 svenskt 
  
 kreditinstitut 
  
 högst 40 procent av det belopp 
  
 avses bank, kreditmarknadsföretag, 
  
 som skall skuldtäckas. Andelen 
  
 Svenska 
  
 skeppshypotekskassan, 
  
 aktier eller andra 
  
 värdepapper 
  
 Konungariket 
  
 Sveriges 
  
 stadshypo- 
  
 som kan jämställas med aktier 
  
 tekskassa 
  
 och Sveriges 
  
 allmänna 
  
 från samma emittent får dock 
  
 hypoteksbank. 
  
 Det 
  
 sammanlagda 
  
 inte överstiga fem procent av 
  
 innehavet av sådana tillgångar får 
  
 det belopp som skall skuld- 
  
 uppgå till högst 40 procent av det 
  
 täckas. 
  
 belopp 
  
 som 
  
 skall 
  
 skuldtäckas. 
  
 Andelen aktier eller andra värde- 
  
 papper som 
  
 kan 
  
 jämställas med 
  
 aktier från samma emittent får dock inte överstiga fem procent av det belopp som skall skuldtäckas. 
 4. Tio procent om placeringen utgörs av andelar i värdepappers- fonder som förvaltas av samma fondbolag eller fondföretag, om inte annat medges av Finans- inspektionen. 
 Begränsningarna i första stycket 2 och 3 skall tillämpas på mot- svarande sätt för grupper av emittenter eller låntagare med inbördes anknytning. Med en sådan grupp avses två eller flera fysiska eller juridiska personer som utgör en helhet från risksynpunkt därför att någon av dem har, direkt eller indirekt, ägarinflytande över en eller flera av de övriga i gruppen, eller de utan att stå i sådant förhållande har sådan inbördes anknytning att någon eller samtliga av de övriga kan råka i betalningssvårigheter om en av dem drabbas av finansiella problem. 
 27 
 Författningsförslag SOU 2003:84 
  
 Begränsningarna i första stycket 
  
 2 och 3 gäller inte sådana i 10 § 
  
 första stycket  
 1-5 
  angivna till- 
  
 gångar som får användas för 
  
 skuldtäckning. 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 het som regeringen bestämmer 
  
 het som regeringen bestämmer 
  
 får inom de ramar som anges i 
  
 får inom de ramar som anges i 
  
 första stycket meddela ytter- 
  
 första stycket meddela ytter- 
  
 ligare föreskrifter om 
  
 lämplig 
  
 ligare 
  
 föreskrifter om 
  
 lämplig 
  
 riskspridning. 
  
 riskspridning  
 samt om undantag 
  
 från 
  
 begränsningarna 
  
 i första 
  
 stycket 2 och 3. 
  
 Finansinspektionen 
  
 får, 
  
 om 
  
 Finansinspektionen 
  
 får, 
  
 om 
  
 det finns särskilda skäl, medge 
  
 det finns särskilda skäl,  
 även 
  
 tillfälliga avvikelser 
  
 från 
  
 de 
  
 medge tillfälliga avvikelser 
  
 från 
  
 begränsningar som anges i första 
  
 de begränsningar som anges i 
  
 stycket. 
  
 första stycket. 
  
 10 f § 
 10 
  
 Fordringar på annan än försäkringstagare skall beaktas endast till den del de överstiger belopp som gäldenären har att fordra av 
  
 bolaget. 
  
 De tillgångar som används för 
  
 De tillgångar som används för 
  
 skuldtäckning skall värderas  
 enligt 
  
 skuldtäckning 
  
 skall 
  
 värderas  
 till 
  
 tredje–sjätte 
  styckena 
 .  
 Vid värder- 
  
 verkligt värde med avdrag  
 för 
  
 ingen skall avdrag göras  
 för skulder 
  
 skulder som hänför sig till för- 
  
 som hänför sig till förvärvet av 
  
 värvet av tillgången.  
 Vid skuld- 
  
 tillgången. 
  
 täckning skall 
  
 från 
  
 tillgångarnas 
  
 Tillgångar som hänförs till post- 
  
 verkliga värde avdrag göras för 
  
 erna C.II.2 och 4, C.III samt C.IV 
  
 försäkringsrisker 
  
 och 
  
 finansiella 
  
 i uppställningsformen för balans- 
  
 risker (säkerhetsavdrag). 
  
 räkningen i bilaga 1 till lagen 
  
 (1995:1560) om årsredovisning i 
  
 försäkringsföretag skall värderas till verkligt värde. Obligationer eller andra skuldförbindelser som är av- sedda att säkerställa försäkringsåtag- 
  
 10  
 Senaste lydelse 1999:600. 
 28 
 SOU 2003:84 Författningsförslag 
  
 anden genom att innehas till förfall 
  
 eller konvertering får dock värderas 
  
 med utgångspunkt i anskaffnings- 
  
 värdet om de vid tidpunkten för 
  
 förfall eller konvertering kan inlösas 
  
 eller avyttras till ett värde som är 
  
 tillfredsställande med hänsyn till de 
  
 försäkringsåtaganden 
  
 som 
  
 säker- 
  
 ställs. Om en obligation eller annan 
  
 skuldförbindelse värderas med ut- 
  
 gångspunkt 
  
 i anskaffningsvärdet 
  
 skall den värderingsmetoden till- 
  
 lämpas till förfallo- eller konvert- 
  
 eringstidpunkten. 
  
 En 
  
 obligation 
  
 eller skuldförbindelse som värderas 
  
 med utgångspunkt i anskaffnings- 
  
 värdet får inte avyttras före förfallo- 
  
 eller konverteringstidpunkten. Om 
  
 det finns synnerliga skäl får Finans- 
  
 inspektionen medge undantag från 
  
 förbudet att avyttra. 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 som regeringen 
  
 bestämmer skall 
  
 som regeringen bestämmer skall 
  
 meddela 
  
 föreskrifter 
  
 om 
  
 vilket 
  
 meddela föreskrifter om 
  
 värde som tillgångar som anges i 
  
 a) beräkning av säkerhetsav- 
  
 10 § första stycket  
 13  
 högst får tas 
  
 draget, och 
  
 upp till. 
  
 b)  
 vilket värde som tillgångar 
  
 Tillgångar som inte omfattas av 
  
 som anges i 10 § första stycket  
 7 
  
 tredje och fjärde styckena skall 
  
 högst får tas upp till. 
  
 värderas 
  
 enligt 
  
 4 
  
 kap. 
  
 lagen 
  
 (1995:1560) 
  
 om 
  
 årsredovisning i 
  
 försäkringsföretag. 
  
 För sådana aktier i dotter- 
  
 För sådana aktier i dotter- 
  
 bolag, som med stöd av 10 a § 
  
 bolag, som med stöd av 10 a § 
  
 första stycket  
 1  
 används för 
  
 första stycket 
  
 används 
  
 för 
  
 skuldtäckning, 
  
 får 
  
 inte 
  
 högre 
  
 skuldtäckning, 
  
 får inte 
  
 högre 
  
 värde fastställas än det värde 
  
 värde fastställas än det värde 
  
 som skulle ha fastställts för 
  
 som skulle ha fastställts för 
  
 tillgångarna 
  
 sammanlagt, 
  
 efter 
  
 tillgångarna sammanlagt, 
  
 efter 
  
 avdrag för bolagets skulder, om 
  
 avdrag för bolagets skulder, om 
  
 de ägts 
  
 direkt 
  
 av försäkrings- 
  
 de ägts direkt 
  
 av försäkrings- 
  
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 bolaget. Om försäkringsbolaget inte äger samtliga aktier i dotterbolaget, beaktas endast så stor del av tillgångarnas värde som svarar mot aktieinnehavet. 
 bolaget. Om försäkringsbolaget inte äger samtliga aktier i dotterbolaget, beaktas endast så stor del av tillgångarnas värde som svarar mot aktieinnehavet. 
 11 § 
 11 
  
 Ett försäkringsbolag som avses i 9 § skall föra ett register som vid varje tidpunkt utvisar de tillgångar som används för skuld- täckning och tillgångarnas värde. Om en tillgång, som antecknats i registret har upplåtits med sådan rätt att dess fulla värde inte kan utnyttjas för skuldtäckning, skall detta antecknas i registret. 
 Försäkringsbolaget skall utse en person att vara ansvarig för registret (registerombud). Registerombudet skall ha de insikter och den erfaren- het som krävs i registerfrågor med hänsyn till arten och omfattningen av bolagets verksamhet. Styrelsen eller verkställande direktören skall, när registerombudet utsetts eller frånträtt sin befattning, genast anmäla detta för registrering. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall meddela föreskrifter om villkoren för behörighet att tjänstgöra som registerombud. 
 16 kap. 
 Stiftare, styrelseledamot, verk- ställande direktör och aktuarie, som vid fullgörandet av sitt upp- drag uppsåtligen eller av oakt- samhet skadar försäkringsbolaget, skall ersätta skadan. Detsamma gäller när skadan vållas aktieägare, 
 1 § 
 12 
  
 Stiftare, styrelseledamot, verk- ställande direktör 
 , registerombud  
 och aktuarie, som vid fullgör- andet av sitt uppdrag uppsåt- ligen eller av oaktsamhet skadar försäkringsbolaget, skall ersätta skadan. Detsamma gäller när 
  
 11 
  
 Senaste lydelse 1998:113. 
  
 12 
  
 Senaste lydelse 1999:600. 
  
 30 
  
 SOU 2003:84 
  
 Författningsförslag 
  
 delägare eller annan genom över- skadan vållas aktieägare, del- trädelse av denna lag, lagen ägare eller annan genom övere- (1995:1560) om årsredovisning i trädelse av denna lag, lagen försäkringsföretag, bolagsordning- (1995:1560) om årsredovisning i en, de försäkringstekniska rikt- försäkringsföretag, bolagsord- linjerna eller placeringsriktlinjerna. ningen, de försäkringstekniska 
 riktlinjerna eller placeringsrikt- linjerna. 
 6 § 
 13 
  
 Talan för försäkringsbolagets räkning enligt  
 1–3 
  §§, som inte grundas på brott, kan inte väckas mot 
 1. stiftare sedan tre år förflutit från det beslutet om bolagets 
  
 bildande fattades på den konstituerande stämman, 
  
 2. styrelseledamot, 
  
 verkställ- 
  
 2. styrelseledamot, 
  
 verkställ- 
  
 ande direktören eller 
  
 aktuarien 
  
 ande direktören 
 , registerombudet 
  
 sedan tre år förflutit från utgången 
  
 eller aktuarien sedan tre år förflutit 
  
 av det räkenskapsår då beslutet 
  
 från utgången av det räkenskapsår 
  
 eller åtgärden, som talan grundas 
  
 då beslutet eller åtgärden, som 
  
 på, fattades eller vidtogs, 
  
 talan grundas på, fattades eller 
  
 vidtogs, 
  
 3. 
  
 revisor sedan tre år förflutit från det att revisionsberättelsen lades fram på bolagsstämman eller yttrande som avses i denna lag avgavs, 
  
 4. 
  
 en lekmannarevisor sedan tre år förflutit från det att gransk- ningsrapporten lades fram på bolagsstämman, 
  
 5. 
  
 aktieägare, delägare eller röstberättigad, som inte är delägare, sedan två år förflutit från beslutet eller åtgärden som talan grundas på. 
  
 Försätts bolaget i konkurs på en ansökan som gjorts innan den i första stycket angivna tiden gått ut, kan konkursboet föra talan enligt  
 1–3 
  §§ utan hinder av att frihet från skadeståndsansvar har inträtt enligt 5 §. Efter utgången av den nu nämnda tiden kan en sådan talan dock inte väckas senare än sex månader från edgångs- sammanträdet. 
 Denna lag träder i kraft 
  
 13  
 Senaste lydelse 1999:600. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i Sverige 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i Sverige att 5 kap. 5, 7, 8, 12 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 kap. 
 En försäkringsgivare från tredje land skall för sin direkta försäkringsrörelse i Sverige  
 redo- visa  
 försäkringstekniska avsätt- ningar 
 . En försäkringsgivares för- säkringstekniska avsättningar skall motsvara de belopp som behövs  
 för att försäkringsgivaren vid varje tidpunkt skall kunna uppfylla  
 alla  
 åtaganden  
 som skäligen kan förväntas upp- komma på grund av  
 ingångna försäkringsavtal.  
 De försäkrings- tekniska avsättningarna skall mot- svara försäkringsgivarens ansvarig- het för 
  
 1. 
  
 försäkringsfall, förvaltnings- kostnader och andra kostnader under resten av avtalsperioden för löpande försäkringar i skade- försäkringsrörelse (ej intjänade premier och kvardröjande risker) respektive livförsäkringsrörelse (liv- försäkringsavsättning), 
  
 2. 
  
 inträffade oreglerade försäk- ringsfall, kostnader för regleringen 
  
 5 § 
 14 
  
 En försäkringsgivare från tredje land skall för sin direkta försäkringsrörelse i Sverige  
 göra de  
 försäkringstekniska avsätt- ningar  
 som erfordras  
 för att för- säkringsgivaren vid varje tidpunkt skall kunna uppfylla  
 samtliga  
 åtaganden  
 med anledning  
 av in- gångna försäkringsavtal. 
  
 14  
 Senaste lydelse 1999:602. 
 32 
 SOU 2003:84 
 av dessa samt återbäring som för- fallit till betalning men inte betalats ut (oreglerade skador), 
  
 3. 
  
 sådan återbäring som är garanterad i nominella eller reala belopp (garanterad återbäring) och som inte omfattas 
  
 av 1 eller 2, 
  
 4. 
  
 sådan återbäring inom liv- försäkringsrörelse som är vill- korad av värdeförändringar på tillgångar eller av ett visst för- säkringstekniskt resultat som för- säkringstagarna eller andra ersätt- ningsberättigade står risken för (villkorad återbäring), 
  
 5. 
  
 förlustutjämning för kredit- 
  
 försäkring 
  
 som avses i 12 kap. 
  
 9 a § 
  
 försäkringsrörelselagen 
  
 (1982:713) (utjämningsavsättning) upp till det belopp för avsätt- ningens storlek som anges i första stycket andra meningen nämnda paragraf, och 
 6. fondförsäkringar som för- säkringstagarna eller andra ersätt- ningsberättigade bär placerings- risken för (fondförsäkringsåtag- anden där försäkringstagaren bär placeringsrisken). 
 Ansvarar flera försäkringsgiv- are solidariskt för en försäkring, skall endast den del av försäk- ringen som enligt avtal mellan försäkringsgivarna belöper på en enskild försäkringsgivare beaktas vid beräkningen av den försäk- ringsgivarens försäkringstekniska avsättningar. 
 Avsättning för oreglerade skador skall beräknas särskilt för 
 Författningsförslag 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 varje försäkringsfall. För skade- försäkringsrörelse får statistiska metoder användas om de leder till en tillräcklig avsättning med beakt- ande av skadornas art. 
  
 Vid beräkningen av  
 de försäk- 
  
 ringstekniska avsättningarna  
 gäller 
  
 7 kap.  
 1 
  
 §  
 försäkringsrörelse- 
  
 lagen  
 (1982:713). 
  
 Regeringen eller den myndig- 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 het som regeringen bestämmer 
  
 som regeringen 
  
 bestämmer 
  
 får 
  
 får meddela närmare föreskrifter 
  
 meddela 
  
 närmare 
  
 föreskrifter 
  
 om de försäkringstekniska av- 
  
 om  
 beräkningen av  
 de försäk- 
  
 sättningars  
 innehåll och  
 beräk- 
  
 ringstekniska  
 avsättningarna 
 . 
  
 ning. 
  
 Vid beräkning  
 av 
  
 avsättning 
  
 för ej intjänade premier och kvar- 
  
 dröjande risker respektive livför- 
  
 säkringsavsättning 
  
 gäller 7 kap. 
  
 2 §  
 försäkringsrörelselagen. 
  
 5 kap. 
  
 7 § 
 15 
  
 Premier 
  
 för 
  
 livförsäkringar 
  
 Premier för livförsäkringar skall 
  
 skall  
 grundas  
 på antaganden  
 om 
  
 bestämmas till vad som minst 
  
 dödlighet 
  
 och andra 
  
 riskmått, 
  
 motsvarar 
  
 en 
  
 värdering 
  
 av 
  
 räntesats 
  
 samt 
  
 driftskostnader 
  
 försäkringsåtagandena 
  
 enligt 
  
 5 §, 
  
 som var för sig är betryggande. 
  
 om inte en  
 avvikelse är försvarlig 
  
 En avvikelse  
 får ske  
 om den är 
  
 med hänsyn till försäkrings- 
  
 försvarlig med hänsyn till för- 
  
 givarens ekonomiska situation. 
  
 säkringsgivarens 
  
 ekonomiska 
  
 situation. 
  
 15  
 Senaste lydelse 1999:602. 
 34 
 SOU 2003:84 Författningsförslag 
 5 kap. 
 8 § 
 16 
  
 De försäkringstekniska avsätt- 
  
 De försäkringstekniska avsätt- 
  
 ningarna skall täckas med till- 
  
 ningarna skall täckas med till- 
  
 gångar på det sätt som gäller för 
  
 gångar på det sätt som gäller för 
  
 skuldtäckning enligt 7 kap. 9 § 
  
 skuldtäckning enligt 7 kap. 9 § 
  
 första 
 , tredje och fjärde styckena 
 , 9 
  
 första stycket, 9  
 a-10 
  c, 10 e, 10 f 
  
 a-10 
  c, 10 e, 10 f samt 13 §§ 
  
 samt 13 §§ försäkringsrörelselagen 
  
 försäkringsrörelselagen (1982:713) 
  
 (1982:713) eller enligt föreskrifter 
  
 eller enligt föreskrifter som med- 
  
 som meddelats med stöd av någon 
  
 delats med stöd av någon av dessa 
  
 av dessa bestämmelser. 
  
 bestämmelser. 
 Dock skall skuldtäckning endast omfatta direkt försäkrings- rörelse. När de försäkringstekniska avsättningarna skall täckas, får depositionen enligt  
 1–3 
  §§ räknas in under förutsättning att depositionen dels består av värdehandlingar som får användas för skuldtäckning med tillämpning av bestämmelserna i första stycket, dels inte har beaktats enligt 12 § första stycket fjärde meningen. De tillgångar som används för skuldtäckning skall finnas i Sverige. 
 5 kap. 
 En försäkringsgivare från tredje land skall,  
 utöver de tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna enligt 5 §,  
 vid varje tidpunkt ha en tillräcklig kapital- bas.  
 Kapitalbasens storlek skall fast- ställas på grundval av  
 den direkta försäkringsrörelse som försäk- ringsgivaren bedriver i Sverige. Kapitalbasen skall när verksam- heten bedrivs minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångs- punkt i verksamhetens art och omfattning (solvensmarginal). Kapitalbasen får dock inte under- stiga ett minimibelopp (garanti- 
 12 § 
 En försäkringsgivare från tredje land skall vid varje tidpunkt ha en tillräcklig kapitalbas  
 i förhållande till  
 den direkta försäkringsrörelse som försäkringsgivaren bedriver i Sverige. Kapitalbasen skall när verksamheten bedrivs minst uppgå till en nivå som beräknas med ut- gångspunkt i verksamhetens art och omfattning (solvensmarginal). Kapitalbasen får dock inte under- stiga ett minimibelopp (garanti- belopp). Tillgångar som en för- säkringsgivare deponerat i bank enligt  
 1–3 
  §§ skall beaktas vid bedömningen av om kravet på 
  
 16  
 Senaste lydelse 1999:602. 
 35 
 Författningsförslag SOU 2003:84 
  
 belopp). Tillgångar som en för- 
  
 garantibelopp är uppfyllt, dock 
  
 säkringsgivare deponerat i bank 
  
 högst till ett belopp som mot- 
  
 enligt  
 1–3 
  §§ skall beaktas vid be- 
  
 svarar hälften av det minsta be- 
  
 dömningen av om kravet på gar- 
  
 loppet för garantibeloppet. 
  
 antibelopp är uppfyllt, dock högst 
  
 till ett belopp som motsvarar 
  
 hälften av det minsta beloppet för 
  
 garantibeloppet. 
  
 De poster som ingår i kapitalbasen skall till ett belopp som minst motsvarar solvensmarginalen finnas i ett land som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Dessa poster skall till ett belopp som minst motsvarar en tredjedel av solvensmarginalen finnas i Sverige. 
 Bestämmelserna om att Finansinspektionen i vissa fall får medge undantag från bestämmelserna om beräkning av solvensmarginalen och lokalisering av tillgångar finns i  
 16–18 
  §§. 
 Denna lag träder i kraft 
 36 
  
 SOU 2003:84 
  
 Författningsförslag 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:1229) att 39 kap. 7 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 39 kap. 
 Med försäkringstekniska avsätt- ningar för egen räkning avses  
 sådana  
 avsättningar enligt 7 kap. 1 §  
 första stycket  
 försäkringsrör- elselagen (1982:713)  
 (ej intjänade premier och kvardröjande risker, livförsäkringsavsättning, oreglerade skador, garanterad och villkorad återbäring, utjämnings- avsättning för kreditförsäkring och fondför- säkringsåtaganden där försäkrings- tagaren bär placeringsrisken)  
 min- skade med värdet av återförsäk- ringsgivares ansvarighet. 
 7 § 
 Med försäkringstekniska avsätt- ningar för egen räkning avses av- sättningar enligt 7 kap. 1 § för- säkringsrörelselagen (1982:713) minskade med värdet av återför- säkringsgivares ansvarighet. 
 Denna lag träder i kraft 
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:84 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1560) om årsredo- visning i försäkringsföretag att 4 kap. 9 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
 Försäkringstekniska avsättningar (DD och EE) skall tas upp i balansräkningen med tillämpning av 7 kap. 1  
 och 2 § 
 § försäkrings- rörelselagen (1982:713). 
 9 § 
 17 
  
 Försäkringstekniska avsättningar (DD och EE) skall tas upp i balansräkningen med tillämpning av 7 kap. 1 § försäkringsrörelse- lagen (1982:713). 
 Denna lag träder i kraft 
  
 17  
 Senaste lydelse 1999:603. 
 38 
 1 Allmänna utgångspunkter 
  
 1.1 
  
 Behovet av förändrade solvensregler 
  
 I utredningens delbetänkande (SOU 2003:14) lämnades förslag till grundläggande principer för ett moderniserat solvenssystem för försäkringsbolag. Avsikten var att föra en förutsättningslös diskussion kring dessa frågor. Därmed gjordes ingen analys av förslagen i förhållande till nu gällande  
 EG-rätt. 
  Utredningen var dock medveten om att somliga av förslagen skulle stå i strid med dessa regler men valde att anlägga ett framåtblickande perspektiv och särskilt att beakta det pågående arbetet på  
 EU-nivå 
  inom det s.k. solvens  
 II-projektet. 
  
 I detta slutbetänkande lämnas förslag till förändringar i de svenska rörelsereglerna för försäkringsbolag. Utgångspunkten är att stärka försäkringstagarnas nuvarande skydd genom regeländringar som står i samklang med gällande  
 EG-rätt. 
  Förslaget ligger dessutom väl i linje med solvens  
 II-projektets 
  huvudprinciper och bör ses som en naturlig övergång från nuvarande reglering till den reform som kan väntas i samband med att den nya  
 EG-rätten 
  är färdig att genom- föras i Sverige. 
 Regeländringarna syftar till att ge ökade incitament till försäkrings- bolagen att effektivt identifiera, mäta och hantera sina risker, för- bättra genomlysningen samt stärka tillsynsprocessen. Utredningen bedömer att dessa egenskaper i viss utsträckning saknas i det nuvarande systemet. 
 Det kan invändas att det är olämpligt att utredningens arbete tangerar det pågående reformarbetet inom EU och att det är bättre att avvakta slutsatserna därifrån innan nya solvensregler beslutas på nationell nivå. Denna invändning tar emellertid inte hänsyn till inom vilket tidsperspektiv som resultatet av solvens  
 II-projektet 
  kan vara genomfört i svensk rätt, 
 1  
 eller till att utvecklingen som har 
  
 1  
 En uppskattning är att ett direktiv kan vara färdigt tidigast år 2007. 
 39 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 SOU 2003:84 
  
 skett på försäkringsområdet i allt större utsträckning har fått de nu gällande reglerna att framstå som otidsenliga. Denna utveckling återspeglas i att andra medlemsstater inom EU rör sig mot mer riskrelaterade regler i linje med solvens  
 II-projektets 
  intentioner. 
  
 1.2 
  
 Vilka förändringar är nödvändiga? 
  
 1.2.1 
  
 Nuvarande solvenssystem 
  
 Hörnstenen i det nuvarande solvenssystemet är värderingen av försäkringsbolagets åtaganden. Värderingen ligger till grund för hur stora försäkringstekniska avsättningar bolagen skall göra och därmed för storleken på det belopp som skall skuldtäckas. Värd- eringen blir således även avgörande för hur mycket tillgångar som skall omfattas av placeringsregler, eftersom sådana regler endast träffar skuldtäckningstillgångarna. Värderingen påverkar också kapital- basens storlek eftersom denna, enkelt uttryckt, kan beskrivas som en restpost när de försäkringstekniska avsättningarna och andra skulder dragits av från bolagets balansomslutning. 
 2  
 För livförsäkring påverkas dessutom kravet på kapitalbasens storlek (solvensmarginalen), vilket är direkt relaterat till storleken på de försäkringstekniska avsättningarna. Det nuvarande systemet beskrivs i figuren nedan. 
  
 Figur 1:  
 Nuvarande solvenssystem 
  
 Aktiekapital / 
  
 Garantikapital 
  
 Fria tillgångar 
  
 Kapitalbas 
  
 Övrigt eget kapital / 
  
 Obeskattade reserver 
  
 Solvensmarginal 
  
 Försäkrings- 
  
 Implicit marginal 
  
  Placeringsregler 
  
 Skuldtäcknings- 
  
  Förmånsrätt 
  
 tillgångar 
  
 tekniska 
  
  Registerföring 
  
 (ST) 
  
 avsättningar 
  
 Realistisk värdering 
  
 (FTA) 
  
 2  
 Här beaktas inte andra poster som kan ingå i kapitalbasen, exempelvis resterande uttaxeringsbelopp i ömsesidiga skadeförsäkringsbolag. 
 40 
  
 SOU 2003:84 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 1.2.2 
  
 Konsekvenser av det nuvarande systemet 
  
 I utredningens delbetänkande analyserades det nuvarande systemet. 
 3  
 Dagens solvenssystem har fördelen att det är robust och enkelt. 
 Reglerna är dock inte känsliga för risken i försäkringsåtagandena och beaktar inte den finansiella risken i försäkringsbolagens till- gångar. 
 För livförsäkringsrörelse, som präglas av långa nominella eller reala åtaganden och där de finansiella riskerna således är mest fram- trädande, finns visserligen ett tillägg i solvensmarginalen som syftar till att fånga in denna risk. Det är dock fråga om en statisk marginal som beräknas som en andel av bolagets avsättningar och som därför inte speglar den verkliga graden av finansiell risk i skuldtäckningstill- gångarna. Dessutom ger reglerna inte tillräckliga incitament till matchning mellan åtagandena och skuldtäckningstillgångarna. En förändring i marknadsräntan påverkar direkt värdet på försäkrings- bolagets tillgångar eftersom dessa i allmänhet värderas till marknads- värde. De försäkringstekniska avsättningarna påverkas däremot först när den s.k. högsta räntan justeras. Ett försäkringsbolags möjlig- heter att genom matchning minska risken för att en ränteförändring påverkar bolagets solvens negativt försämras därmed. 
 Vidare finns svagheter i den nuvarande regleringen för beräkning av försäkringstekniska avsättningar på livförsäkringsområdet. Enligt gällande regler skall beräkningen grundas på betryggande antag- anden, vilket resulterar i en medveten övervärdering. 
 4  
 Detta innebär i sin tur att avsättningarna kommer att innefatta en implicit buffert motsvarande övervärderingen. En sådan metod försvårar genom- lysning och jämförbarhet och minskar möjligheten att ifrågasätta använda metoder och antaganden. 
 För skadeförsäkringsbolag fungerar de nuvarande solvensreglerna förhållandevis väl. I dessa bolag tvingas ägarna binda kapital i bolaget i takt med att affärerna utvecklas. De blir därmed eko- nomiskt delaktiga i utfallet vilket stimulerar till riskkontroll och en övervakning av rörelsen. Eftersom åtagandena inom skadeför- säkring i allmänhet är korta är det vidare inte av lika framträdande betydelse att solvensmarginalen inte är känslig för finansiell risk. 
 5  
 Här 
  
 3 
  
 Kapitel 2 i SOU 2003:14. 
  
 4 
  
 Även på skadeförsäkringsområdet kan betryggande antaganden anses tillämpas eftersom avsättning för oreglerade skador endast får diskonteras under vissa angivna förutsättningar, bl.a. att den beräknade genomsnittliga dagen för slutreglering av skadorna ligger minst fyra år efter balansdagen. Se vidare FFFS 2002:21 4 kap. 18 §. 
  
 5 
  
 Långa åtaganden förekommer dock även inom skadeförsäkring; exempelvis i form av ansvarsförsäkring och sjuklivräntor. 
  
 41 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 SOU 2003:84 
  
 ligger fokus i stället på försäkringsriskerna. De övergripande försäk- ringsriskerna fångas in av de rådande solvensreglerna men även det på ett schablonmässigt sätt som inte tar hänsyn till bl.a. diversi- fieringen i försäkringsportföljen. Följden har kunnat bli att bolag med samma premieinkomst och skadekostnader åläggs samma solvenskrav oberoende av det antal avtal de har i sin portfölj. 
 I en krissituation tryggas försäkringstagarnas skydd främst genom deras förmånsrätt i skuldtäckningstillgångarna. Det krävs därför regler för hur dessa tillgångar skall placeras. Idag består denna reglering i detaljerade, kvantitativa regler avseende tillåtna tillgångsslag och begränsningar relaterade till typ av tillgång (tillgångslimiter) och per utgivare (enhandsengagemang). En svaghet är att en sådan reglering inte skapar incitament för bolagen att självständigt bedöma skuld- täckningstillgångarnas kvalitet. 
  
 1.3 
  
 Gällande rätt och pågående reformarbete 
  
 1.3.1 
  
 Gällande rätt 
  
 Det nuvarande svenska solvenssystemet för försäkringsbolag bygger främst på  
 EG-direktiv 
  för direkt försäkring, indelade i tre genera- tioner. 
 6  
 På livförsäkringsområdet föreligger numera ett konsoliderat direktiv. 
 7  
 Därutöver måste även den  
 EG-rättsliga 
  redovisningsreg- leringen beaktas; särskilt det s.k. försäkringsredovisningsdirektivet. 
 8 
  
 Första och andra generationens direktiv genomfördes i svensk rätt genom lagändringar som trädde i kraft den 1 januari 1994. 
 9  
 Genomförandet av den tredje generationens direktiv skedde den 1 juli 1995, 
 10  
 följt av försäkringsredovisningsdirektivet den 1 januari 1996. 
 11 
  
 För svensk del framgår de  
 EG-rättsligt 
  styrda försäkringsrörelse- reglerna i huvudsak i försäkringsrörelselagen (1982:713) – FRL, kompletterade av försäkringsrörelseförordningen (1982:790) och före- skrifter meddelade av Finansinspektionen. Vissa regler avseende utländska försäkringsgivare återfinns i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i Sverige (LUFV). 
  
 6 
  
 Dir. 79/267/EEG, 90/619/EEG, 92/96/EEG (livförsäkring) och dir. 73/239/EEG, 88/357/EEG, 92/49/EEG (skadeförsäkring). 
  
 7 
  
 Dir. 2002/83/EG (direktivet innefattar även ändringar till följd av dir. 2002/12/EG). 
  
 8 
  
 Dir. 91/674/EEG. 
  
 9 
  
 Prop. 1992/93:257. 
  
 10 
  
 Prop. 1994/95:184. 
  
 11 
  
 Prop. 1995/96:10 del 4. 
  
 42 
  
 SOU 2003:84 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 På redovisningsområdet har genomförandet av  
 EG-rätten 
  främst skett genom tillkomsten av lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL). Även på detta område har Finans- inspektionen bemyndigats att meddela föreskrifter. 
 12 
  
 1.3.2 
  
 Pågående reformarbete 
  
 Åtgärder under genomförande 
 För närvarande pågår arbete med att genomföra de två direktiv som blev resultatet av EU:s s.k. solvens  
 I-projekt. 
 13 
  
 Direktiven innebär en mindre reformering av solvensreglerna för liv- och skadeför- säkring. De nya reglerna träder ikraft den 1 januari 2004. Vidare är direktivet om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag (försäkringsinsolvensdirektivet) föremål för genomförande. 
 14  
 För svensk rätt innebär direktivet att skuldtäckning nu skall ske i samtliga återförsäkringsbolag samt att vissa justeringar görs beträffande för- säkringstagarnas förmånsrätt i skuldtäckningstillgångarna. 
 På redovisningsområdet vidtas för tillfället åtgärder med anled- ning av den s.k.  
 IAS-förordningen. 
 15 
  
 Enligt den nya regleringen skall alla börsnoterade företag inom EU, även försäkringsföretag, senast år 2005 upprätta sin koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder (International Accounting Standards – IAS) som utfärdats av International Accounting Standards Board (IASB) och godkänts för tillämpning inom EU. Utöver detta får medlemsstaterna tillåta eller kräva årsredovisning enligt IAS även i företag som inte är börsnoterade. För närvarande finns dock ingen IAS som särskilt rör redovisningen av försäkringsåtaganden. FRL påverkas således inte i nuläget. 
 Övrigt pågående arbete 
 Inom ramen för det s.k. solvens  
 II-projektet 
  pågår en mer genom- gripande översyn av solvensreglerna på  
 EU-nivå. 
  Det är oklart när detta omfattande arbete, som ännu inte har resulterat i något lagstiftningsförslag, kommer att slutföras. Arbetet har dock nått en 
  
 12 
  
 FFFS 2002:21 och 2003:6. 
  
 13 
  
 Dir. 2002/12/EG och 2002/13/EG; se prop. 2002/03:94. 
  
 14 
  
 Dir. 2001/17/EG; se Ds 2002:59. 
  
 15 
  
 (EG) nr 1606/2002; se SOU 2003:71. 
  
 43 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 SOU 2003:84 
  
 nivå där grundkriterierna för den kommande solvensregleringen kan urskiljas. Dessa redovisas nedan under avsnitt 2.2. 
 På redovisningsområdet pågår ett projekt inom IASB med att ta fram en standard om redovisning av försäkringsåtaganden. Ett utkast till rekommendation har nyligen remitterats. 
 16  
 Alla aspekter av avtalsredovisningen täcks dock inte av förslaget; bl.a. inte hur åtagandena skall värderas i balansräkningen. 
 17  
 En mer fullständig standard på försäkringsområdet är heller inte att vänta innan IAS- förordningen träder i kraft år 2005. 
  
 1.4 
  
 Utredningens förslag i förhållande till gällande rätt 
  
 1.4.1 
  
 Förslaget i delbetänkandet 
  
 Delbetänkandets förslag utgick från att beräkningen av de för- säkringstekniska avsättningarna skall grunda sig på en realistisk värdering av åtagandena. Avsättningarna skulle därmed minska för livförsäkring eftersom den implicita marginal som följer av över- värderingen av åtagandena försvinner. Avsikten var dock inte att minska försäkringstagarnas skydd. Dagens solvensmarginal skulle enligt förslaget ersättas med en säkerhetsmarginal bestående av ett premieskillnadsbelopp (premiens riskmarginal) samt tilläggsbelopp för försäkringsrisk respektive finansiell risk. Till skydd för försäkrings- tagarna föreslogs att såväl avsättningarna som säkerhetsmarginalen skulle motsvaras av tillgångar som omfattas av placeringsrestrik- tioner, förmånsrätt och registerföring. Modellen sammanfattas i nedanstående figur. 
  
 16 
  
 ED 5 Insurance Contracts. 
  
 17 
  
 Förslaget innehåller visserligen en bestämmelse om att upplysningar om verkliga värden på såväl tillgångar som skulder skall lämnas i redovisningen. Det är dock ännu oklart vad som åsyftas med verkligt värde (fair value). Reglerna i denna del är därför inte tänkta att träda ikraft förrän år 2006. 
  
 44 
  
 SOU 2003:84 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 Figur 2:  
 Förslaget i delbetänkandet 
  
 Kapitalbas 
  
 förmånsrätt 
  
 Säkerhets- 
  
 registerföring 
  
 marginal 
  
 placeringsregler 
  
 FTA 
  
 realistiskt 
  
 FTA 
  
 beräknad 
  
 Som närmare kommer att utvecklas i kapitel 3 i detta betänkande bedöms en avsättningsberäkning utifrån en realistisk värdering av försäkringsåtagandena rymmas inom det tolkningsutrymme som  
 EG-rätten 
  ger. Inte heller innebär ett kapitalkrav beräknat i form av en säkerhetsmarginal utformad på angivet sätt i sig några problem under förutsättning att kapitalbasens storlek inte understiger vad som föreskrivs i  
 EG-rätten. 
  
 Problemet med förslaget är huvudsakligen  
 EG-rättens 
  uttryckliga förbud mot att reglera försäkringsbolagens val av fria tillgångar och att inskränka bolagens förfoganderätt över tillgångar som inte mot- svarar försäkringstekniska avsättningar. 
 18  
 Med det nuvarande regel- verket på  
 EU-nivå 
  är det i princip inte möjligt att på det sätt som utredningen har föreslagit belägga dessa tillgångar med särskilda placeringsrestriktioner. 
 19  
 Däremot går förslaget i denna del i samma riktning som arbetet inom solvens  
 II-projektet, 
  där det övervägs om de tillgångar som motsvarar den s.k. målkapitalnivån skall beläggas med placeringsrestriktioner. 
  
 18 
  
 Dir. 2002/83/EG art. 31 samt dir. 73/239/EEG art. 18 ändrad gm dir. 92/49/EEG art. 26. 
  
 19 
  
 Problemet uppstår dock inte vad gäller förmånsrätt och registerföring, som inte kan anses utgöra förfogandeinskränkningar på det sätt som åsyftas i direktivet. 
  
 45 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 SOU 2003:84 
  
 1.4.2 
  
 Utredningens slutliga förslag 
  
 I den del reglerna vilar på  
 EG-rättslig 
  grund måste förändringar i svensk lagstiftning ske med beaktande av  
 EG-rätten 
  på området. Utredningen lämnar därför ett förslag som både tar hänsyn till gällande  
 EG-rätt 
  och till de grundkriterier som har slagits fast inom solvens  
 II-projektet. 
  
 Utredningen står fast vid att en realistisk värdering av ett försäkringsbolags åtaganden skall utgöra grunden för beräkningen av bolagets försäkringstekniska avsättningar. Som konstaterats är avsikten med utredningens förslag dock inte att mängden skuld- täckningstillgångar, och därmed de tillgångar som omfattas av försäkringstagarnas förmånsrätt, skall minska jämfört med vad som är fallet idag. Dessa tillgångar skall fortfarande,  
 till sitt värde 
 , med marginal täcka det realistiska värdet av bolagets åtaganden. Marginalen åstadkoms genom att tillgångarna värderas till verkligt värde från vilket ett  
 säkerhetsavdrag  
 skall göras. Modellen beskrivs i figuren nedan. 
  
 Figur 3:  
 Utredningens slutliga förslag 
  
 Placeringsregler 
  
 Förmånsrätt 
  
 Registerföring 
  
 Aktiekapital / 
  
 Garantikapital 
  
 Fria tillgångar 
  
 Kapitalbas 
  
 Övrigt eget kapital / 
  
 Säkerhetsmarginal 
  
 Obeskattade 
  
 målkapital 
  
 reserver 
  
 Solvens- 
  
 Säkerhets- 
  
 marginal 
  
 avdrag 
  
 Skuldtäckning- 
  
 Försäkringstekniska 
  
 tillgångar 
  
 avsättningar 
  
 Realistisk 
  
 (FTA) 
  
 (ST) 
  
 värdering 
  
 Säkerhetsavdraget kan relateras till den säkerhetsmarginal som presen- terades i delbetänkandet, men har nu antagit en mer utvecklad form som bl.a. medger diversifiering mellan olika riskexponeringar. Resultatet syftar till att skuldtäckningstillgångarnas värde skall vara 
 46 
  
 SOU 2003:84 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 känsligt för riskerna i portföljen av försäkringsåtaganden och skuldtäckningstillgångar. Därmed innebär även utredningens slutliga förslag att de nuvarande placeringsrestriktionerna kan mildras. 
 Förslaget ansluter sig således till och utvecklar principerna i delbetänkandet, med den väsentliga skillnaden att utredningen inte avser att föreslå placeringsrestriktioner för tillgångar som inte täcker de försäkringstekniska avsättningarna – något som inte är tillåtet enligt  
 EG-rätten. 
 EG-rätten 
  ställer däremot inte upp några uttryckliga krav beträffande val av värderingsprinciper för skuldtäckningstillgångarna i solvenssammanhang. Det finns heller inget krav på att dessa principer skall vara desamma som i den ekonomiska redovisningen. En sådan skillnad förekommer för övrigt redan idag. 
 20 
  
 1.4.3 
  
 Några alternativa lösningar 
  
 I det slutliga förslaget omhändertas risken i skuldtäckningstill- gångar och avsättningar genom att ett säkerhetsavdrag görs från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde. Alternativa lösningar har dock diskuterats under arbetets gång. 
 Ett alternativ skulle kunna vara att – i stället för att göra ett säkerhetsavdrag från skuldtäckningstillgångarnas värde – göra en tilläggsavsättning till de försäkringstekniska avsättningarna mot- svarande säkerhetsavdraget. Ett tungt vägande skäl mot denna lösning är dock att kapitalbasen skulle minska med tilläggsavsättningens storlek och därmed riskera att underskrida det  
 EG-rättsliga 
  kravet på minsta solvensmarginal. Kapitalkraven på de svenska försäk- ringsbolagen skulle därmed öka i förhållande till idag och till bolag i jämförbara länder. Ett sätt att motverka denna effekt skulle kunna vara att införa regler med innebörden att tilläggsavsättningen kan återföras till kapitalbasen i solvensdeklarationen. För närvarande är detta bara tillåtet efter särskild ansökan till Finansinspektionen. 
 21  
 Det torde dock inte vara möjligt att införa generella regler om återförande eftersom  
 EG-rätten 
  slår fast ett krav på ansökningsför- farande i dessa fall. 
 22  
 Systemet skulle därmed bli svårförutsebart och leda till negativa effekter för genomlysningen av bolagens egentliga kapitalstyrka. 
  
 20 
  
 Se 7 kap. 10 f § FRL och 4 kap. ÅRFL; jfr prop. 1995/96:10, del 4 s.90 ff. 
  
 21 
  
 FFFS 2003:3. 
  
 22 
  
 Se dir. 73/239/EEG art. 16 ändrad gm dir. 2002/13/EG art. 16.4 c) och dir. 2002/83/EG art. 27.4 b) och c). 
  
 47 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 SOU 2003:84 
  
 Ett annat alternativ är att placeringsreglerna visserligen endast träffar de tillgångar som motsvarar de realistiska avsättningarna, men att tillgångar som svarar mot såväl avsättningarna som en marginal motsvarande säkerhetsavdraget skall omfattas av förmåns- rätt och krav på registerföring. Det bedöms dock vara en olycklig lösning att placeringsreglerna inte blir tillämpliga på alla tillgångar som omfattas av förmånsrätt. Alla typer av tillgångar lämpar sig inte som säkerhet för försäkringsfordringar, vilket är huvudmotivet bakom placeringsreglerna. Tillgångarna som svarar mot säkerhets- avdraget kan då vara av annat slag än de som är kvalificerade för skuldtäckning och ha okända riskegenskaper. Det blir då svårare att fastställa säkerhetsavdragets storlek och därmed vilken mängd tillgångar som skall omfattas av förmånsrätt. 
 En annan frågeställning är om uppskattningen av risk som kommer till uttryck i förslaget till säkerhetsavdraget i stället kan delas upp i olika delar. Därefter skulle tilläggsavsättningar kunna göras för vissa delar, som t.ex. försäkringsrisken och matchnings- risken, och avdrag göras från skuldtäckningstillgångarnas värde motsvarande den finansiella risken. Ett argument mot en sådan uppdelning är att de olika riskerna kan antas diversifiera sins- emellan och att det är svårt att ta sådana hänsyn när uppskatt- ningarna görs separat. Vad beträffar tilläggsavsättningar återkom- mer samma problematik som det redogjorts för ovan. 
 Ett mer genomgripande alternativ skulle vara att göra en kom- plett uppdelning mellan rörelsereglerna och redovisningsreglerna avseende värderingen av försäkringsåtaganden. Lösningen skulle bestå i två fullständiga uppsättningar med värderingsregler för försäkringsåtaganden i FRL respektive ÅRFL. Värderingsreglerna enligt Wagner skulle då resultera i avsättningar som uppgår till summan av de realistiskt beräknade avsättningarna och säkerhetsavdraget medan reglerna i ÅRFL antagligen skulle utmynna i endast realistiskt beräknade avsättningar. Utifrån vilken värdering kapitalbasen skulle definieras respektive vilken avsättning som skulle utgöra underlag för den erforderliga solvensmarginalen är en svår fråga. I ett sådant förslag skulle också utvecklingstendenserna inom redo- visningsområdet behöva beaktas närmare; en utveckling som för närvarande är svårbedömd. 
 23  
 Dubbla uppsättningar av värderings- regler skulle därutöver leda till merarbete för försäkringsbolagen och Finansinspektionen. 
  
 23  
 Jfr avsnitt 7.3.1. 
 48 
  
 SOU 2003:84 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 1.5 
  
 Avgränsningsfrågor 
  
 En central fråga är vilka medel solvenssystemet skall skydda. I delbetänkandet pekade utredningen på de olika intressenter som finns i försäkringsrörelse och deras ofta motstridiga intressen. En särskilt problematik i detta sammanhang är hur försäkringsbolagens riskkapital skall behandlas. Som utredningen redovisade i del- betänkandet bidrar försäkringstagarna med nästan allt riskkapital i livförsäkringsbolag som drivs enligt ömsesidiga principer, samtidigt som deras inflytande över förvaltningen av dessa medel är för- sumbart. 
 24  
 I traditionella livförsäkringsbolag som bedrivs i ömse- sidig form eller i aktiebolag som drivs enligt ömsesidiga principer får försäkringstagarna därmed dubbla roller som fordringsägare och delägare. 
 En tänkbar regleringsansats skulle då kunna vara att solvens- systemet bör skydda alla medel i ett försäkringsbolag som kan sammankopplas med försäkringstagarna. I samband med bl.a. för- säkringsrörelsereformen 
 25  
 har regeringen dock uttalat den intentionen att en uppdelning mellan försäkringstagarens fordringsrätt och riskkapitalet i ett bolag är möjlig och önskvärd. I reformen slogs fast att huvudsyftet med rörelsereglerna är att ett försäkringsbolag skall kunna fullgöra sina åtaganden gentemot försäkringstagarna, dvs. det som bolagen har garanterat i försäkringsavtalet. Utred- ningen ansluter sig till denna uppfattning, vilket innebär att solvens- reglerna endast skall skydda försäkringstagarnas anspråk i egenskap av fordringsägare. 
 Utredningen vill i denna del upprepa att slutsatsen beträffande vilka medel solvenssystemet bör skydda inte innebär ett ifråga- sättande av att en försäkringstagare har rätt till eventuell kom- pensation för sitt bidrag till riskkapitalet. Frågan om hur bolagets riskkapital skall hanteras är nära sammankopplad med vilket inflytande olika intressenter har och hur deras intressen skall kunna bevakas. 
 Utifrån ett konsumentskyddsperspektiv bedömer utredningen därför att det finns behov av ytterligare utredning på detta område. Frågan omfattas dock inte av utredningens uppdrag och kommer 
  
 24 
  
 Som vissa remissinstanser har påpekat kan man inte dra en direkt parallell mellan försäkringstagare som riskkapitalägare och andra riskkapitalägare, exempelvis aktieägare i banker. En livförsäkrings- tagares syfte med att betala premier till en försäkring är inte att investera i försäkringsbolaget utan att köpa en produkt för att exempelvis trygga den framtida pensionen. Utifrån försäkrings- tagarens perspektiv är eventuella överskottsmedel därför snarast att se som en del av produkten och inte som medel med anknytning till avkastningen på försäkringsbolagets riskkapital. 
  
 25 
  
 Prop. 1998/99:87. 
  
 49 
  
 Allmänna utgångspunkter 
  
 SOU 2003:84 
  
 därför endast att belysas kortfattat nedan (avsnitt 7.1), liksom vilka åtgärder som bedöms kunna vidtas redan idag. 
  
 1.6 
  
 Betänkandets disposition 
  
 I kapitel 2 beskrivs de utvecklingstendenser som finns inom solvens- regleringen, i Sverige och internationellt. Systemen i några utvalda länder presenteras. Kapitel 3 behandlar den värdering av försäkrings- bolagens åtaganden som skall ligga till grund för beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. Kapitel 4 innehåller utredningens överväganden kring placerings- och värderingsreglerna för skuld- täckningstillgångarna, liksom försäkringstagarnas förmånsrätt. En diskussion kring beräkningen av det föreslagna säkerhetsavdraget förs i kapitel 5. I kapitel 6 beskrivs och diskuteras vissa tillsyns- frågor. Kapitel 7 tar upp några övriga frågor, såsom upplånings- och redovisningsregler. I kapitel 8 redovisas konsekvenser av utredningens förslag. Avslutningsvis ges författningskommentarer i kapitel 9. 
 50 
  
 2 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och vissa andra länder 
  
 2.1 
  
 Inledning 
  
 Det nuvarande solvenssystemet i Sverige och övriga medlemsstater i EU har sin grund i  
 EG-regleringen 
  på området. Reglerna här- stammar från den första generationens skade- och livförsäkrings- direktiv, vilka bygger på överväganden som gjordes av OECD:s föregångare OEEC. Organisationen började redan i mitten på  
 1950-talet 
  diskutera de solvensregler som fortfarande är ikraft. 
 1  
 Sedan dess har solvensreglerna genomgått små förändringar jäm- fört med den utveckling som samtidigt har skett i försäkrings- bolagens verksamhet. 
 Historiskt har försäkringsbolag i de flesta länder haft en nära relation till staten där bolagens kapital till en del använts för att finansiera olika samhälleliga projekt. I Sverige hade t.ex. de svenska livförsäkringsbolagen placeringsplikt i vissa obligationer som emitterades av staten i syfte att finansiera bostadsbyggandet. Före 1999 års försäkringsrörelsereform var produktutformningen inom livförsäkring reglerad via de s.k. försäkringstekniska grunderna. Fram till 1995 – då förhandsgodkännandet av grunderna slopades – gällde en fullständig pris- och produktreglering. Stegvis har försäkringsbolagens beteende blivit allt mindre detaljreglerat och försäkringsmarknaden har omfattats av allt mindre restriktioner från statsmaktens sida. 
 Utvecklingen inom redovisningsområdet har även påverkat hur solvenssystemet fungerar i praktiken. Tidigare var värderingsreglerna i redovisningen utformade så att de i en större utsträckning speglade historiska kostnader. Det innebar att bolagens resultat var okänsligt för förändringar i ekonomin. Dessutom var det i princip omöjligt för en utomstående att genomlysa försäkringsbolagens ekonomi. De finansiella marknaderna var också i stor utsträckning reglerade 
  
 1  
 Prop. 1992/93:257 s. 114. 
 51 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 vilket medförde att enskilda länder kunde styra utvecklingen genom t.ex. ränteförändringar och begränsningar i utlåning och valutarestriktioner. Sammantaget innebar detta att försäkringsbolagen agerade i en mer förutsägbar och skyddad miljö. 
 Trenden inom redovisningen går emot ett större inslag av mark- nadsvärdering – både när det gäller tillgångar och åtaganden. Dess- utom pågår ett omfattande internationellt arbete som syftar till att förbättra genomlysningen och harmonisera redovisningsreglerna mellan olika länder. Försäkringsbolagens situation har därmed för- ändrats. 
 Förutsättningarna för solvensregleringen påverkas även av fram- växten av de finansiella marknaderna med produkter som ger ökade möjligheter till riskhantering. Denna utveckling har förändrat förutsättningarna för försäkringsbolagen att hantera sina risker. Kombinationen av en väl utvecklad finansiell marknad och en avreglerad försäkringsmarknad i en ökad internationalisering har förändrat villkoren för sektorn. Utvecklingen har inneburit en större konkurrens och högre krav på effektiv användning av kapital. Den ställer också ökade krav på solvensreglernas utformning och funktion. 
 Som redan framgått pågår solvens  
 II-projektet 
  inom EU med nya solvensregler för försäkringsbolagen. Inom ramen för detta projekt skall en genomgripande översyn av reglerna ske. En central del är att utforma solvensregler som bättre motsvarar de verkliga riskerna i rörelsen, bl.a. genom att hänsyn skall tas till den verkliga finansiella risken i försäkringsbolagens tillgångar. Andra viktiga frågor är beräkning av de försäkringstekniska avsättningarna, placeringsreglernas utformning och vilka tillgångar dessa skall om- fatta, samt frågor relaterade till tillsynsprocessen. 
 Både i och utanför Europa har regleringen och tillsynen av försäkringsbolag utvecklats under senare år i syfte att hantera utvecklingen på försäkringsmarknaden. I USA har nya solvens- regler varit ikraft sedan första hälften av  
 1990-talet. 
  Även Kanada och Australien har infört nya solvensregler för försäkringsbolag. 
 Ett antal medlemsstater inom EU har också funnit det nöd- vändigt att utveckla mer sofistikerade regler för att hantera utveck- lingen på försäkringsmarknaden. De nationella regelverken tillämpas antingen som en del i tillsynen eller som regler utöver de minimi- regler som gäller för medlemmarna i unionen. Inom EU är vidare- utvecklingen mest framträdande i Storbritannien, Nederländerna, Danmark och Finland. 
 52 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 2.2 
  
 Utvecklingen inom solvens  
  
 II-projektet 
  
 Inom det pågående solvens  
 II-projektet 
  sker en diskussion på EU- nivå om förutsättningar och prioriteringar för den framtida regleringen och tillsynen av försäkringsföretag. I en promemoria till försäkrings- kommittén föreslås en övergripande struktur för ett framtida solvenssystem inom EU. 
 2  
 I promemorian framhålls att det framtida systemet syftar till en ökad harmonisering för att skapa samma konkurrensmöjligheter för försäkringsbolag i olika medlemsländer. 
 Solvens  
 II-arbetet 
  är inriktat på att skapa en mer riskrelaterad reglering som skall ligga till grund för en mer förebyggande tillsyn av försäkringsbolag. Marknadsdisciplin är en annan aspekt som är viktig i detta hänseende. Förslaget är utformat utifrån det s.k.  
 Basel-projektets 
  tre pelare som har anpassats till försäkringsområdet. Dessa pelare motsvarar i tur och ordning regelverk, tillsynsprocess och marknadsdisciplin. Fördelarna med ett sådant angreppssätt anges vara att det åstadkoms en koppling mellan kvantitativa regler (första pelaren), kvalitativa bedömningar (andra pelaren) och marknadsdisciplin (tredje pelaren). 
 När det gäller den första pelaren bygger solvens  
 II-modellen 
  på att två olika kapitalkrav eller kapitalnivåer fastställs. Den högsta kapitalkravsnivån benämns målkapital och skall återspegla kapital- behovet givet en låg risk för insolvens. Målkapitalnivån skall vara känslig för de viktigaste risker som försäkringsbolaget bär och uppmuntra försäkringsbolagen att själva mäta och hantera sina risker. 
 Den andra kapitalkravsnivån benämns minimikapital. Denna nivå skall återspegla behovet av riskkapital med ett kortare tidsperspektiv än målkapitalnivån. Detta skall vara ett lägre krav som skall beräknas på ett enkelt och objektivt sätt. För att detta skall uppnås bör denna nivå beräknas oberoende av målkapitalnivån även om det finns praktiska fördelar med att relatera de två kraven till varandra. 
 Enligt förslaget bör båda kapitalkraven definiera ingripande- nivåer för tillsynsmyndigheten. Därutöver kan det finnas ett behov av att definiera ingripandenivåer mellan dessa nivåer. Under normala omständigheter kommer målkapitalet att vara viktigare än minimi- kapitalet i tillsynen. Minimikapitalnivån skall däremot definiera den viktigaste ingripandenivån, dvs. när tillsynsmyndigheten skall begränsa försäkringsbolagets fria förfogande över bolagets tillgångar. 
  
 2  
 MARKT/2509/03. 
 53 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 För beräkningen av målkapitalnivån föreslås att en standardiserad metod utformas för hela EU även om nationella avvikelser i utformningen av modellen får förekomma. Beräkningsmetoden skall ta hänsyn till återförsäkring samt till katastrofrisker, dvs. risker i avtal avseende skadehändelser som i och för sig är sällan förekommande men som om de inträffar leder till stora skadeutfall. För att uppmuntra försäkringsbolagen att själva mäta och hantera risker föreslås att interna modeller helt eller delvis får användas för att beräkna målkapitalnivån under förutsättning att dessa bättre återspeglar riskprofilen än standardmodellen. 
 Utgångspunkten för beräkningen av minimikapitalnivån föreslås vara dagens solvensmarginal. Den nuvarande solvensmarginalen kan däremot behöva utvecklas för att bli mer effektiv. En utgångs- punkt som föreslås är att – som idag för livförsäkring – beräkna solvensmarginalen som en andel av de försäkringstekniska avsätt- ningarna. För skadeförsäkring bör nivån på minimikapitalkravet storleksmässigt överensstämma med dagens solvenskrav. Interna modeller bör inte tillåtas för att beräkna minimikapitalnivån. 
 När det gäller placeringsrestriktioner föreslås att risken i placeringstillgångarna skall återspeglas i beräkningen av målkapital- nivån. De flesta medlemsstaterna har ställt sig positiva till att mål- kapitalnivån får täckas med placeringsregler. Även om behovet av placeringsregler minskar – genom att målkapitalet är känsligt för finansiell risk – bedöms det finnas behov av ett begränsat antal kvantitativa placeringsregler för att motverka förekomsten av allt- för obalanserade portföljer. 
 När det gäller de försäkringstekniska avsättningarna är utgångs- punkten att de nuvarande reglerna måste reformeras med hänsyn till att solvenssystemet kan komma att rymma de två angivna kapitalnivåerna. Förslaget skall här utgå från de nuvarande redovisnings- reglerna på försäkringsområdet. Reformeringen bör enligt förslaget även ta hänsyn till det arbete som för närvarande pågår på området inom IASB. 
 3 
  
 För livförsäkring anges – mot bakgrund av utvecklingen på redovis- ningsområdet – att det kan finnas behov av att de försäkrings- tekniska avsättningarna inkluderar någon sorts buffert samt en reserv för finansiell risk. För skadeförsäkring föreslås att ett 
  
 3  
 En punkt av särskild vikt där justeringar kan bli aktuella gäller valet av diskonteringsränta vid avsättningsberäkningen. Det framstår – för tillfället – som troligt att IASB kommer att föreslå att framtida kassaflöden skall diskonteras med en riskfri ränta som utgånspunkt. 
 54 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 kvantitativt mått införs i syfte att återspegla graden av försiktighet i beräkningen av avsättning för oreglerade skador. 
 4 
  
 2.3 
  
 Solvensreglering i några länder 
  
 Som framgått framstår de nuvarande solvensreglerna på  
 EG-nivå 
  till en del som omoderna. För närvarande pågår det därför aktiviteter i många medlemsstater i syfte att, parallellt med solvens  
 II-projektet, 
  förbättra reglering och tillsyn av framför allt livförsäkringsbolagens förmåga att möta sina åtaganden. Utvecklingen på de finansiella marknaderna under senare år – med fallande räntenivåer och aktie- kurser – har accentuerat behovet av en närmare översyn av reglering och tillsyn för försäkringsbolagens verksamhet. 
 Tillämpningen av  
 EG-rätten 
  har historiskt i de flesta medlems- stater byggt på att skapa dolda buffertar i bolagens tillgångar och försäkringstekniska avsättningar. Dessa har nu minskat markant vilket har fått till följd att bolag och myndigheter tvingats till åtgärder. Åtgärderna har inte bara syftat till en anpassning till utvecklingen på de finansiella marknaderna utan även till utveck- lingen på försäkringsmarknaden. Regelverk och tillsyn har förändrats i syfte att skapa en ökad genomlysning av försäkringsverksamhet. 
 I det nedanstående beskrivs utvecklingen av några länders solvensreglering. 
  
 2.3.1 
  
 Danmark 
  
 I Danmark har livförsäkringsbolag sedan år 2001 diskonterat liv- försäkringsavsättningarna med en ränta som ligger nära marknads- räntan. Räntesatsen bestäms dagligen av tillsynsmyndigheten utifrån några på förhand bestämda kriterier. Åtagandena värderas med en lång marknadsränta (ca 10 år) som härleds från tre olika statsobligationer. Till detta läggs också skillnaden mellan en tioårig ränteswap och räntan på en tioårig statsobligation. 
 5  
 Därefter görs ett s.k. riskavdrag på fem procent. Detta avdrag kan under vissa omständigheter beräknas individuellt för bolagen. 
  
 4 
  
 I denna del kommer IASB:s arbete antagligen att avvika från  
  
 EG-rättens 
  nu gällande diskonteringsregler för avsättning för oreglerade skador. 
  
 5 
  
 Finanstilsynets vejledning om diskonteringsränta, 20 december 2001. http://www.ftnet.dk/. Tillägget i räntan är förmodligen en återspegling av att danska försäkringsbolag till stor del investerar i motsvarande bostadsobligationer. 
  
 55 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 Närmare beskrivning av Danmarks scenariotest 
 Beskrivning av de danska scenarierna 
  
 Risk 
  
 Kapitalkrav rött 
  
 Kapitalkrav 
  
 Effekt på 
  
 Effekt på 
  
 scenario 
  
 gult scenario 
  
 kapitalbasen 
  
 kapitalbasen 
  
 av rött 
  
 av gult 
  
 scenario. 
  
 scenario 
  
 räntefall på obligationer 
  
 0,7  
 %-enheter 
  
 1  
 %-enhet 
  
 33 
  
 49 
  
 räntefall på FTA 
  
 0,7  
 %-enheter 
  
 1  
 %-enhet 
  
 -42 
  
 -65 
  
 Kreditrisk* 
  
 8 % 
  
 8 % 
  
 -4 
  
 -4 
  
 Aktiekursfall 
  
 12 % 
  
 30 % 
  
 -28 
  
 -70 
  
 Värdefall fastigheter 
  
 8 % 
  
 12 % 
  
 -6 
  
 -8 
  
 Valutaeffekter** 
  
 99 % 
  
 99,5 
  
 -3 
  
 -3 
  
 Scenarioeffekt 
  
 -50 
  
 -101 
  
 * 
  
 Procentsatsen skall beräknas på de justerade värdena enl. kapitaltäckningsreglerna på banksidan. 
  
 ** 
  
 VaR-beräkning 
  
  av valutaportföljen (Value at Risk ) med konfidensnivå med 10 dagars horisont. 
 Utgångspunkten för testet är att beräkna hur kapitalbasen påverkas om det gula respektive det röda scenariot inträffar. Testet skall fastställa om kapital- basen – med hänsyn till den finansiella risken i bolaget – är tillräcklig för att klara solvensmarginalkravet för andra risker än finansiell risk. Kapitalbasen justerad för finansiell risk benämns justerad kapitalbas. I detta exempel är solvensmarginalen 34 miljoner kronor. Den är framräknat i enlighet med EG- reglerna – enkelt uttryckt som fyra procent av de försäkringstekniska avsättningarna, varav tre procentenheter utgör ett krav för finansiell risk. För att undvika dubbelräkning av den finansiella risken görs ett avdrag motsvarande 75 procent från solvensmarginalen. 
 Exempel på beräkning av justerat kapitalkrav enligt den danska modellen 
  
 Rött scenario 
  
 Gult scenario 
  
 Kapitalbas 
  
 100 
  
 100 
  
 Scenarioeffekt 
  
 50 
  
 101 
  
 Justerad kapitalbas 
  
 50 
  
 -1 
  
 Solvensmarginal 
  
 34 
  
 34 
  
 Avdrag för finansiell risk 
  
 23 
  
 23 
  
 Solvensmarginal efter avdrag 
  
 11 
  
 11 
  
 Som framgår av detta exempel överstiger den justerade kapitalbasen solvens- marginalen efter avdrag i det röda scenariot. I det gula scenariot är däremot den justerade kapitalbasen för liten för att klara scenariotestet. 
 56 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 Även försäkringsbolagens tillgångar marknadsvärderas. Som ett komplement till liberalare placeringsregler har tillsynsmyndigheten infört ett stresstest för att bedöma livförsäkringsbolagens finansiella styrka. Testet definierar två olika ingripandenivåer som bestäms utifrån det s.k. röda respektive gula scenariot. Skulle bolaget hamna under gränsen för det röda scenariot måste bolaget genast rapportera situationen till tillsynsmyndigheten som bestämmer huruvida åtgärder måste vidtas. Utgångspunkten i bedömningen är om försäkringstagarnas intresse är i fara. Skulle myndigheten anse att så är fallet kan de tvinga bolaget att minska den finansiella risken. I det gula scenariot skall bolagen beräkna tillgångarnas värde i förhållande till åtaganden genom ett mer extremt men fullt möjligt scenario för utvecklingen av tillgångsvärdena. Om livförsäkrings- bolagen inte klarar detta scenario intensifieras tillsynen och nya scenariotester skall utföras och rapporteras varje kvartal. Normalt sker beräkningar för det röda och gula scenariot varje halvår. 
  
 2.3.2 
  
 Nederländerna 
  
 I Nederländerna har åtgärder också vidtagits för att hantera de problem som uppkommit i livförsäkringsbolagen. Tillsynsmyndig- heten har infört ett temporärt krav på att bolaget skall ha tillräcklig med tillgångar för att klara vissa scenarier i utvecklingen av de finansiella tillgångarna. 
 Myndigheten anger att bolagen skall ha tillräckligt med kapital så att aktieportföljen klarar ett fall i aktiekurserna på 40 procent av det högsta priset under de senaste fyra åren, samt ett fall på upp till 10 procent under de senaste 12 månaderna. 
 För obligationer skall bolagen ha en kapitalbuffert på minst 10 procent av värdet på sitt obligationsinnehav vid en marknads- ränta på fyra procent. Vid fem procents marknadsränta räcker det med en buffert på fem procent och vid sex procent krävs ingen buffert. 
 Den nederländska tillsynsmyndigheten tillåter också interna modeller för beräkningar av tillräckligt buffertkapital. Myndigheten sätter dock vissa begränsningar för vilka antaganden som får användas. Vidare har tillsynsmyndigheten i en skrift fastlagt en ram för hur solvensreglerna bör se ut i framtiden. 
 6  
 Syftet med publikationen 
  
 6  
 Principles for a financial assessment framework, se www.pvk.nl. 
 57 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 är att tillsynen skall anpassas till utvecklingen på det finansiella området och inom riskhantering och redovisning. 
 I skriften skissas på ett nytt regelverk där åtaganden och tillgångar värderas till marknadsvärde. Man tänker sig tre olika nivåer på solvensen: miniminivå, solvensnivå och kontinuitetsnivå. 
  
 Miniminivåtestet ställer två krav. De rapporterade försäkrings- tekniska avsättningarna skall vara åtminstone lika stora som det verkliga värdet av åtagandena. Det andra kravet är att det verkliga värdet av tillgångarna skall vara åtminstone lika stort som det verkliga värdet av åtagandena. 
  
 Solvensnivåtestet syftar till att bestämma om tillgångarna är tillräckliga för att möta åtagandena på ett års sikt även vid en oförutsedd utveckling. Testet skall antingen utformas med givna variabler som bestäms av tillsynsmyndigheten eller enligt interna modeller. 
  
 Kontinuitetsnivåtestet syftar till att bedöma bolagets förut- sättningar att klara sina åtaganden på lång sikt i en pågående verksamhet. Tanken är att testet skall ge insikter i den finansiella uppbyggnaden av bolaget. Testet är ännu inte utformat, men syftet är att faktorer som exempelvis investeringsstrategier, riskhantering och hur avtalen är konstruerade skall ingå i testet. 
  
 Enligt den nederländska publikationen är de principer som angetts för utformningen av nya solvensregler i enlighet med gällande direktiv på området. Det förefaller dock som om principerna inte kommer att bli föremål för lagstiftning förrän ny  
 EG-rätt 
  finns på plats på området och att principerna därför tills vidare endast kommer att nyttjas av tillsynsmyndigheten. 
  
 2.3.3 
  
 Storbritannien 
  
 I ljuset av utvecklingen under senare år har även den brittiska tillsynsmyndigheten (Financial Supervisory Authority – FSA), som också ansvarar för en stor del av regleringen, vidtagit åtgärder för framför allt livförsäkringsbolagen. Som ett första steg mot en realistisk värdering av åtagandena har FSA gjort en undersökning kring hur bolagens solvens skulle påverkas om åtagandena värderas realistiskt. Undersökningen var en följd av utvecklingen på de finansiella marknaderna och syftade till att myndigheten bättre 
 58 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 skulle kunna bilda sig en uppfattning av livbolagens finansiella ställning och framför allt deras möjlighet att infria sina åtaganden. I de flesta fall visade undersökningen att det finns betydande implicita buffertar i de betryggande marginalerna som finns för värdering av åtagandena. 
 I ett brev till livförsäkringsbolagen har myndigheten också meddelat livbolagen som ligger nära de legala solvenskraven att de bör göra en realistisk värdering av åtagandena. 
 7 
  
 FSA har också gjort en översyn av reglerna och tillsynsprocessen för försäkringsbolag. 
 8  
 Enligt myndigheten bör åtagandena även i framtiden värderas realistiskt för att synliggöra de implicita buffertar som är en följd av nuvarande reglering. Det hindrar dock inte att bolagen fortsatt skall ha en buffert för händelser som inte går att förutse. En revidering av tillsynsprocessen mot en mer riskorienterad tillsyn har också genomförts. 
 Också i Storbritannien har man ett scenariotest (s.k. resilience test) för livförsäkringsbolag. Testet har nyligen modifierats avse- ende aktier för att myndigheterna skall få en uppfattning om situationen i livbolagen. 
 9  
 Alla livförsäkringsbolag i Storbritannien skall genomföra testet för att se hur tillgångarnas värde förändras givet möjliga ändringar i värdena på bolagens tillgångar. Syftet är att fastställa hur mycket tillgångar som kan krävas för att bolagen skall kunna infria sina åtaganden. 
 Ett minimiscenario är att hänsyn skall tas till att aktiemarknaden minskar med 10 procent i värde. Här avses ett brett aktieindex över Londonbörsen. 
 10  
 Det finns dock högre krav som säger att försäkrings- bolagen skall klara ett fall i index på 25 procent. Ett sådant fall behöver dock inte klaras om börsen anses lågt värderad. Då skall aktierna klara ett fall till ett värde som motsvarar en förväntad avkastning i index  
 (P/E-tal) 
  om 75 procent av den inverterade marknadsräntan. 
 11  
 Denna restriktion hindrar till viss del att bolagen hamnar i en neråtgående spiral av försäljningar där det bortses från fundamentala värderingar av börsen. Ett kursfall på 10 procent skall dock alltid klaras av. 
  
 7 
  
 Required Minimum Margin: Letter to CEO:s of life insurance firms 31 january 2002, se FSA/PN/017/2003. 
  
 8 
  
 Financial Services Authority, The future regulation of insurance, A progress report. 
  
 9 
  
 Guidance Note 4 (2002), se www.fsa.gov.uk. 
  
 10 
  
 FTSE Actuaries All Share Index. 
  
 11 
  
 Antag marknadsränta på fem procent. Inverterat ger det ett P/E på 20. När  
  
 P/E-index 
  är 
  
 15 
  
 eller lägre behöver bolagen bara klara minimiscenariot på 10 procents kursfall. 
  
 59 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 I augusti i år har FSA remitterat ett förslag till förbättrade solvensregler för livförsäkringsbolag. Förslaget tar mer detaljerad hänsyn till den finansiella risken i försäkringsbolagens tillgångar. 
 12 
  
 2.3.4 
  
 Sverige 
  
 I Sverige har Finansinspektionen tvingats till särskilda åtgärder med anledning av utvecklingen under senare år. I Sverige värderas åtagandena med en diskonteringsränta (högsta räntan) som – i princip – fastställs som 60 procent av den långa marknadsräntan. Denna metod för värdering av åtagandena ger upphov till implicita buffertar i balansräkningen. 
 13 
  
 I takt med räntefallet, den påföljande sänkningen av högsta räntan och fallet på aktiemarknaderna har några svenska livbolag en kapitalbas som storleksmässigt hamnat nära solvensmarginalen. En sänkning av högsta räntan innebär att värderingen av åtag- andena stiger vilket både minskar kapitalbasen och ökar solvens- marginalen. Situationen har blivit så allvarlig att några livförsäkrings- bolag bedöms få problem med att klara solvenskraven om Finans- inspektionen fortsätter att sänka räntan. 
 Situationen har mildrats av att Finansinspektionen ändrat sin tidigare policy under de senaste två räntebesluten genom att bara sänka räntan för nytecknade avtal. Detta innebär att bolagens solvenssituation inte direkt påverkas av förändringar i marknads- räntan vilket har underlättat situationen för bolagen under året. För gamla avtal har bolagen däremot inte behövt omvärdera sina åtaganden när räntan fallit och därmed har heller inte solvens- marginalen ökat eller kapitalbasen minskat. I de nytecknade avtalen kan bolagen korrigera premien och avtalsvillkoren till den nya räntenivån. 
 Att bara ändra räntan för nya avtal är en metod som man använder i flertalet andra europeiska länder, exempelvis Frankrike. Metoden kompletteras vanligtvis med en regel som sätter ett tak för räntan på gamla avtal. En formell sådan regel saknas i Sverige även om det klargjorts att räntan för gamla avtal inte kan avvika för kraftigt från den aktuella räntenivån. 
  
 12 
  
 Consultation Paper 195: Enhanced capital requirements and individual capital assessments for life insurers, se www.fsa.gov.uk. 
  
 13 
  
 Se Finansinspektionens promemoria Högsta diskonteringsräntan i livförsäkring, FI Dnr  
  
 02-8505-200200, 
  för en närmare beskrivning av hur den högsta räntan fastställs. 
 60 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 Den ekonomiska situationen har också gjort att Finans- inspektionen inlett en fördjupad tillsyn bestående i att bolagen skall lämna mer detaljerad information oftare än tidigare. Bland annat har man infört stresstester på bolagens tillgångar. 
  
 2.3.5 
  
 USA 
  
 I USA infördes 1993 ett nytt system för att beräkna minimi- storleken på det kapital som bolagen skall ha som buffert. Kapital- kravet beräknas utifrån en s.k. riskbaserad modell  
 (RBC-modell). 
 RBC-modeller 
  är egentligen en naturlig utveckling av de kvot- modeller (Fixed Ratio Models) som t.ex. används i det europeiska solvenssystemet. Skillnaden är att  
 RBC-modeller 
  ger olika vikter åt olika risker som sedan summeras till ett krav på minimikapital. Detta jämförs sedan med bolagets buffertkapital och relationen mellan minimikapitalet och buffertkapitalet avgör om tillsyns- myndigheten skall vidta några åtgärder. Det beräknade kapital- kravet rapporteras årligen till tillsynsmyndigheten. 
 Samma exponering kan ha olika vikt beroende på om försäkrings- bolaget bedriver skade- eller livförsäkring. Hänsyn i den slutliga beräkningen av kapitalkravet tas också till hur de olika exponeringarna samvarierar. 
 Inom skadeförsäkring tas det i huvudsak hänsyn till bolagets exponering mot finansiell risk och försäkringsrisk. Exponeringen mot finansiell risk beräknas med olika riskvikter beroende på vilken tillgång som exponeringen är sammankopplad med. Exponeringen mot försäkringsrisk delas in i risken att bolaget inte har reserverat tillräckligt samt risken för att avtal har tecknats med otillräckliga premier. Utöver dessa risker tas det även hänsyn till åtaganden utanför balansräkningen och för risker i dotterbolag. 
 Inom livförsäkring är den finansiella risken beräknad på samma sätt som inom skadeförsäkring förutom att aktier ges en annan riskvikt. Exponeringen mot försäkringsrisk beräknas utifrån risken att negativa utfall i dödlighetsberäkningar inträffar samt risken för fluktuationer i skadefrekvensen. Dessutom beräknas exponeringen mot risken att åtagandenas värde förändras vid förändringar i marknadsräntan. Om kassaflödestester bevisar att en portfölj är matchad utlöses inte något kapitalkrav i detta hänseende. 
 Det finns fem olika ingripandenivåer för tillsynsmyndigheten. Om buffertkapitalet uppgår till 200 procent av kapitalkravet lämnas 
 61 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 bolaget utan närmare åtgärder från tillsynsmyndighetens sida. Därefter sker ingripanden i en fallande skala där en buffertkapital- nivå på mellan 150 och 200 procent av kapitalkravet innebär att bolagen måste rapportera skriftligen till tillsynsmyndigheten hur de tänker återställa kapitalet till mer än 200 procent. Vid buffert- kapitalnivån 100 till 150 procent måste också en plan upprättas – men här måste myndigheten ingripa för att närmare analysera situationen. Myndigheten kan också förelägga bolaget att vidta åtgärder för att förbättra situationen. Vid nivån 70 till 100 procent av kapitalkravet ges tillsynsmyndigheten rätt att förfoga över försäkringsbolagets tillgångar. Vid en nivå under 70 procent sker ett obligatoriskt övertagande av verksamheten. I detta fall är bolaget oftast tekniskt insolvent. 
 Tillsynsmyndigheten bevakar också den trendmässiga utvecklingen av solvensen för bolag som ligger på en buffertkapitalnivå på mellan 200 och 250 procent av kapitalkravet. Om trenden visar att bolaget riskerar att hamna under 200 procent sker samma ingripande som i nivån 150 till 200 procent. 
 Scenariomodell i delstaten New York 
 I delstaten New York har en scenariomodell för livförsäkringsbolag utvecklats utöver de regleringar som gäller enligt den amerikanska RBC- modellen. Dessa bolag måste testa sin förmåga att infria sina åtaganden 20 eller 30 år fram i tiden givet sju olika scenarier. Den nuvarande ställningen i tillgångar och skulder testas för olika förändringar i räntan. 
 Om bolagen inte klarar fler än två olika scenarier skall den särskilt utsedda aktuarien i bolaget föreslå åtgärder som t.ex. att ändra i kapital- förvaltningens riktlinjer. Testet definierar alltså inte ingripandenivåer för tillsynsmyndigheten. 
 Det är myndigheterna som bestämmer hur testet skall utföras. Vissa anpassningar kan ske i förhållande till vilken typ av affär bolaget meddelar eller hur dess produktutbud ser ut. Aktuarien har en central roll i att bedöma utfallet av scenariotesten samt sannolikheten att bolaget inte skall klara de scenarier som prövas. 
 62 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 2.3.6 
  
 Australien 
  
 Till följd av en större konkurs i ett livförsäkringsbolag har man i Australien sedan 1995 arbetat fram ett nytt solvenssystem för försäkringsbolag. 
 14  
 Till en början ändrades enbart reglerna för livförsäkringsbolagen. För skadeförsäkring infördes ett nytt solvens- system 2001. 
 Systemet är utformat så att kapitalkravet antingen beräknas med interna modeller eller med den standardmodell den australiensiska tillsynsmyndigheten (Australian Prudential Supervisor, APRA) tagit fram – alternativt som en kombination av de båda. Det är försäkringsbolagen som avgör vilken beräkningsmetod som skall användas. Om interna modeller helt eller delvis används för att beräkna kapitalkravet måste dock den interna modellen först godkännas av tillsynsmyndigheten. 
 Bedömningen är att få bolag under överskådlig framtid kommer att kunna konstruera interna modeller för  
 hela  
 verksamheten som samtidigt klarar tillsynsmyndighetens krav. I de allra flesta fallen kommer bolagen endast att skapa interna modeller för de delar av verksamheten där tillsynsmyndighetens standardmodell passar mindre bra för bolaget. 
 Standardmodellen är en  
 RBC-modell 
  som – för livförsäkring – fångar in följande risker: 
  
 Risken i försäkringsåtaganden inklusive garantier och optioner i kontrakten. 
  
 Finansiella risken i tillgångarna, kredit- diversifierings- och värderingsrisker. 
  
 Graden av matchning mellan åtaganden och tillgångar och tillgångarnas systematiska risk. 
  
 Affärsrisker. 
  
 Till skillnad från modellen för livförsäkring tar standardmodellen för skadeförsäkringsbolagen inte hänsyn till graden av matchning. Däremot beaktar modellen risken att bolaget råkar ut för en s.k. katastrofskada. Kapitalkravet för denna risk är lika med försäkrings- bolagets maximala åtagande (självbehåll) efter avgiven återförsäkring. 
 Beräkningsmetoden av de risker som är gemensamma för skade- och livförsäkring är densamma i respektive standardmodell. Försäk- ringsrisken bestäms liksom i USA utifrån premierisken och risken i 
  
 14  
 Mer information om det australiensiska systemet finns på hemsidan för den myndighet som ansvarar för tillsynen www.apra.org.au. 
 63 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:84 
  
 att avsättningarna för utestående skador inte är tillräckliga. Även beräkningen av den finansiella risken liknar det tillvägagångssätt som används i USA genom att riskexponeringen i olika tillgångs- grupper får olika riskvikter. Uppdelningen av olika tillgångsslag är dock mindre detaljerad än i USA. 
 För livförsäkringsbolagen finns det i standardmodellen två olika kapitalkravnivåer. 
 Den ena nivån är ett krav på att kapitalet skall vara tillräckligt för att bolaget skall klara sina åtaganden i en s.k.  
 run-off-situation 
  (om bolaget hamnar under avveckling). Denna nivå är att beteckna som ett minimikapitalkrav som syftar till att indikera för tillsynsmyn- digheten att ett ingripande krävs. Resultatet av hur bolaget upp- fyller denna nivå skall publiceras i årsredovisningen. 
 Den andra nivån är ett krav på att bolaget skall ha kapital så att det klarar sina åtaganden om verksamheten fortlever i nuvarande omfattning. Denna kapitalkravnivå är generellt sett högre än avvecklingskravet (får inte vara mindre) och syftar till att signalera att bolaget inte har tillräckligt med kapital för att fortsätta bedriva verksamheten i nuvarande omfattning (målkapital). Resultatet av denna solvensberäkning publiceras däremot inte i årsredovisningen. 
  
 2.3.7 
  
 Finland 
  
 I Finland har man ett riskkänsligt solvenssystem utöver de krav som ges av  
 EG-regleringen. 
  Även den finska modellen kan beskrivas som en  
 RBC-modell. 
  Medan de amerikanska och australiensiska modellerna använder olika vikter för schablonmässigt klassificera olika risker använder den finska modellen sig direkt av sannolik- hetsberäkningar utifrån observerade varianser i skadeutfall. 
 Kapitalkravet beräknas med en s.k. framåtblickande sannolik- hetsmodell med parametrar som satts utifrån observerade volatiliteter i olika försäkringsklasser. Modellen tar också hänsyn till årliga fluktua- tioner och långsiktiga cykler. Systemet påminner mer om avan- cerade modeller men kan ändå beskrivas som en  
 RBC-modell 
  eftersom exponeringen beräknas enligt fastställda parametrar som är lika för alla bolag. 
 Solvenskravet för finska försäkringsbolag beräknas i två steg och kravet uppgår till 80 procent av summan av exponering mot försäkringsrisk och exponering mot finansiell risk. 
 64 
  
 SOU 2003:84 
  
 Solvensregleringens utveckling i Sverige och några andra länder 
  
 Exponering mot försäkringsrisk beräknas som 99 procents sannolikhet för att bolaget är solvent under det kommande året givet en viss avkastning på tillgångarna. Dessutom tas hänsyn till katastrofrisk i beräkningen. 
 Exponering mot finansiell risk beräknas genom att det fastställs vilka tillgångar som behövs för att täcka de försäkringstekniska avsättningarna (bolagens garanterade åtagande). Tillvägagångssättet går ut på att fastställa att tillgångarna med 99 procents sannolikhet kommer att täcka avsättningarna under det kommande året. 
 Exponering mot försäkringsrisk beräknas genom att parametrar bestäms utifrån bolagsspecifik information om premier för egen räkning, genomsnittlig skadekvot, genomsnittligt antal skador och maximal skada för egen räkning. Information inhämtas från varje enskild försäkringsklass. Hänsyn kan tas även till information på branschnivå som t.ex. den genomsnittliga skadekostnaden och variansen för antal skadekostnad. Informationen på branschnivå kan i vissa fall bytas ut mot bolagens egna underlag. 
 Exponering mot finansiell risk beräknas genom en indelning av risken i de olika tillgångsslagen; obligationer, korta penning- marknadsinstrument (statsskuldväxlar), aktier, fastigheter, lån och övriga investeringar. Beräkningen grundar sig på den genomsnittliga avkastningen, dess standardavvikelse och hur tillgångsslagen kor- relerar med varandra. Parametrarna är fastställda i den finska regleringen. 
 65 
  
 3 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 När ett försäkringsbolag inte längre har tillräckligt med tillgångar för att fullgöra bolagets åtaganden gentemot försäkringstagarna måste åtgärder vidtas. Saknas möjligheter att förstärka kapitalet i bolaget måste verksamheten som en yttersta konsekvens avvecklas och kvar- varande tillgångar skiftas ut. I praktiken är det dock inte okom- plicerat att fastställa om ett försäkringsbolag har tillgångar i den mängd som krävs för att kunna fullgöra åtagandena mot försäkrings- tagarna. Både tillgångarna och åtagandena måste därför värderas på ett så tillförlitligt sätt som möjligt. 
 Generellt är det enklare att värdera tillgångar än åtaganden. Till- gångarna är ofta marknadsnoterade vilket gör det möjligt att utgå från marknadens prissättning vid värderingen. 
 1  
 Åtaganden är däremot inte prissatta på en marknad utan försäkringsbolagen måste själva göra en värdering av dessa. Avsaknaden av en från bolagen oberoende prissättning har dessutom nackdelen att värderingen av åtagandena blir subjektiv och beroende av för vem, i vilket syfte och vid vilket tillfälle värderingen görs. Beroende på situationen kan värderingen ske utifrån olika motiv. 
 Vid avtalstillfället ger försäkringsbolagens vinstintresse incitament att värdera åtagandet till ett så högt belopp som möjligt i premieberäk- ningen. Försäkringsbolaget gör en värdering av risken för att betala ut skadeersättningar, vad det kostar att administrera försäkringen och eventuell skadehantering och avkastning på premien. Därtill kommer en risk- eller vinstmarginal som skall kompensera bolaget för risken att premien inte är tillräcklig. Hänsyn måste dock också tas till marknadssituationen. En förutsättning för att försäkringsavtalet 
  
 1  
 Ett undantag är fastigheter; en typ av tillgång som många gånger kan utgöra en väsentlig andel av placeringsportföljen. Det finns dock etablerade metoder att värdera fastigheter. Det finns även värderingsproblem i andra tillgångar som inte är marknadsnoterade men dessa utgör normalt en mindre del av försäkringsbolagens placeringsportföljer. 
 67 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 skall kunna träffas är att försäkringstagaren är villig att acceptera villkoren i avtalet. Ett sätt för försäkringstagaren att bedöma avtalets innehåll är att jämföra det med motsvarande avtal som erbjuds av konkurrerande försäkringsbolag. Den slutgiltiga försäkrings- premien kommer således även att bestämmas av marknadsför- hållandena eftersom både försäkringsbolaget och försäkringstagarna beaktar prissättningen i andra bolag. 
 Försäkringsåtaganden 
 Med försäkringsåtaganden skall förstås alla åtaganden gentemot försäkrings- tagare som följer av ingångna försäkringsavtal (i begreppet försäkrings- tagare innefattas även annan ersättningsberättigad på grund av samma försäkringsavtal). 
 Försäkringsåtagandena kan antingen vara garanterade i försäkrings- avtal eller ha tillkommit som följd av ett ensidigt beslut från för- säkringsbolaget. Det senare betecknas återbäring. När åtagandet för återbäring väl uppkommit saknas skäl att skilja mellan dessa åtaganden. 
 Både vad som har garanterats i avtal och återbäringen kan ges alternativa utformningar. Såväl avtalsformuleringen som återbäringen kan relatera försäkringsersättningarna till exempelvis vissa belopp eller till avkastningen på vissa tillgångar 
 . 
  
 När avtalet väl är ingånget skall åtagandet värderas igen och då efter vilken utestående ansvarighet som avtalet gett upphov till; dvs. hur stor försäkringsteknisk avsättning som skall göras för åtagandet. Vid det tillfället ligger det i försäkringsbolagets intresse att värderingen inte blir för hög. Lägre avsättningar gör att bolaget kan redovisa en högre vinst och att den mängd skuldtäckningstillgångar som skall svara mot åtagandet minskar. 
 De subjektiva bedömningar som bolagen gör och tillämpningen av betryggande antaganden inom livförsäkring leder till att ett försäkringsbolags intressenter får svårt att avgöra hur rättvisande värderingen av åtagandena är och därmed även om bolaget har tillräckliga tillgångar för att täcka åtagandena. Särskilt i en kris- situation kan ett försäkringsbolag medvetet sträva efter att värdera ned åtagandena för att förespegla en bättre situation än den verkliga. Det är viktigt att reglerna för hur värderingen skall gå till utformas så att dessa problem i möjligaste mån motverkas. 
 68 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 3.2 
  
 Försäkringstekniska avsättningar 
  
 3.2.1 
  
 Indelning av avsättningarna 
  
 Utredningens förslag:  
 Den närmare indelningen av de försäkrings- tekniska avsättningarna utmönstras ur FRL. Regeln i 7 kap. 1 § FRL begränsas till att ange att ett försäkringsbolag skall göra de försäkringstekniska avsättningar som erfordras för att bolaget vid varje tidpunkt skall kunna uppfylla samtliga åtaganden med anledning av ingångna försäkringsavtal. Eftersom regeln delvis åsyftar beräkning av avsättningarna förs den samman med övriga beräkningsregler. 
  
 Gällande rätt 
 : Nuvarande regler om indelningen av försäkrings- tekniska avsättningar återfinns i 7 kap. 1 § FRL. Indelningen härrör i huvudsak från det s.k. försäkringsredovisningsdirektivet 
 2  
 och mot- svaras av de bestämmelser om uppställningsform för balansräkningen som anges i 3 kap. 1 § ÅRFL samt i bilaga 1 till den lagen. 
 Bestämmelsen inleds med den grundläggande regeln att avsätt- ningen skall vara så stor att bolaget vid varje tidpunkt skall kunna uppfylla alla åtaganden som skäligen kan förväntas uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal. Härefter specificeras följande situationer för vilka avsättningar skall göras: 
  
 1. 
  
 Försäkringsfall, förvaltningskostnader och andra kostnader under resten av avtalsperioden för löpande försäkringar i skade- försäkringsrörelse (ej intjänade premier och kvardröjande risker) respektive livförsäkringsrörelse (livförsäkringsavsättning). 
  
 2. 
  
 Inträffade oreglerade försäkringsfall, kostnader för reglering av dessa samt återbäring som förfallit till betalning men inte betalats ut (oreglerade skador). 
  
 3. 
  
 Garanterad återbäring (livförsäkring), som inte omfattas av 1 eller 2. 
  
 4. 
  
 Villkorad återbäring (livförsäkring). 
  
 5. 
  
 Utjämningsavsättning (gäller endast för kreditförsäkring och syftar till förlustutjämning). 
  
 6. 
  
 Fondförsäkringsåtaganden där försäkringstagaren bär placerings- risken (livförsäkring). 
  
 Avsättningar skall alltså göras för beräknade skadekostnader och kostnader i samband med ersättning till de försäkrade. Avsättningar 
  
 2  
 Dir. 91/674/EEG art. 6. 
 69 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 skall också göras för skador som ännu inte är reglerade. Ansvarar flera försäkringsbolag solidariskt för en försäkring skall endast den del av försäkringen som belöper på respektive bolag beaktas i av- sättningsberäkningen. 
 Inom kreditförsäkring skall försäkringsbolagen göra särskilda avsättningar. Avsättningarna skall fungera som en extra buffert mot cykliska förluster som särskilt kan uppstå i konjunkturnedgångar. Det finns både undre och övre gränser för hur stor utjämnings- avsättning som får göras (se 12 kap 9 a § FRL). 
  
 Skälen för förslaget:  
 Försäkringsredovisningsdirektivet genom- fördes i svensk rätt i huvudsak genom ÅRFL. Innan dess saknades annan lagstiftning om försäkringsbolags årsredovisning än den som återfanns i FRL, kompletterad av bokföringslagstiftningen. Samtidigt utmönstrades regeln i dåvarande 7 kap. 1 § FRL så att bestämmelsen inte längre uttryckligen angav att försäkringstekniska avsättningar skulle redovisas i balansräkningen. Detta framgår numera i stället av ÅRFL. Det sågs dock som nödvändigt att behålla en bestäm- melse i FRL om vilka försäkringstekniska avsättningar som ett försäkringsbolag skall göra. Som skäl anfördes bl.a. att redovisnings- direktivets bestämmelser inte i alla delar direkt rörde årsredovisnings- frågor. En sådan fråga var exempelvis till vilket belopp de för- säkringstekniska avsättningarna vid varje tidpunkt skall uppgå. 
 3 
  
 Det finns skäl att skilja på solvensredovisning och ekonomisk redovisning eftersom de sker utifrån olika syften. Medan solvens- regleringen har som utgångspunkt att skydda försäkringstagaren är målet med den ekonomiska redovisningen att ge utomstående aktörer en rättvisande bild av bolagets finansiella ställning. Det kan därför finnas anledning att, som nämnda förarbetsuttalande pekar på, godta en särreglering utifrån dessa syften. 
 Beträffande indelningen av försäkringstekniska avsättningar saknas dock skäl att göra en sådan särreglering i FRL. Vilka poster som skall tas upp i ett försäkringsbolags balansräkning framgår som nämnts redan av ÅRFL. FRL bör i denna del endast innehålla regler med anknytning till  
 rörelsen 
 , vilket i detta fall betyder att regleringen skall ta sikte på solvensperspektivet. Utifrån detta per- spektiv är det tillräckligt med en regel som anger  
 att  
 ett försäkrings- bolag skall göra de försäkringstekniska avsättningar som erfordras för att bolaget vid varje tidpunkt skall kunna uppfylla samtliga åtaganden med anledning av ingångna försäkringsavtal. Bestäm- 
  
 3  
 Prop. 1995/96:10 del 4 s. 108. 
 70 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 melsen bör även föras samman med reglerna för beräkning av avsätt- ningarna eftersom den inte bara åsyftar bolagens skyldighet att göra avsättningar utan även innebär en generell bestämmelse avseende hur stora avsättningarna skall vara. 
  
 3.2.2 
  
 Beräkning av avsättningarna 
  
 Utredningens förslag:  
 De försäkringstekniska avsättningarna skall grunda sig på en realistisk värdering av åtagandena för samtliga försäkringsavtal och skall beräknas med en vedertagen försäkrings- matematisk metod. Ordningen med betryggande antaganden vid beräkning av livförsäkringsavsättning avskaffas. 
 Vid avsättningsberäkningen skall dock samtliga rättigheter till handlande som försäkringstagaren har enligt avtalet (optioner) beaktas och avsättningen bestämmas utifrån det för försäkringsbolaget minst gynnsamma alternativet. 
 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Finans- inspektionen) bemyndigas att meddela närmare föreskrifter avse- ende beräkningen av avsättningarna. 
 Premier för livförsäkring och lång skadeförsäkring skall bestäm- mas till vad som minst motsvarar värderingen av åtagandena i avsättningsberäkningen, om inte en avvikelse är försvarlig med hänsyn till bolagets ekonomiska situation. 
  
 Gällande  
 rätt: Beräkningsreglerna för avsättningarna återfinns delvis i 7 kap. 1 § FRL men främst i 7 kap. 2 § samma lag. Även dessa regler härrör från  
 EG-rätten. 
 4 
  
 Som ovan nämnts är den grundläggande regeln att avsättningen skall vara så stor att bolaget vid varje tidpunkt skall kunna uppfylla alla åtaganden som skäligen kan förväntas uppkomma med anled- ning av ingångna försäkringsavtal. Härefter specificeras beräknings- metoder för ett antal poster. 
 Avsättningen för  
 oreglerade skador  
 skall som huvudregel beräknas med individuell metod. Det betyder att skadefallen skall värderas individuellt och sedan summeras. För skadeförsäkringsrörelse får dock statistiska metoder användas om det leder till en tillräcklig avsätt- ning. I en aspekt används betryggande antaganden vid denna typ av 
  
 4  
 Dir. 2002/83/EG art. 20, dir. 92/49/EEG art. 17 samt dir. 91/674/EEG art.  
 56–62. 
  
 71 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 avsättning eftersom diskontering endast får ske under vissa angivna förutsättningar. 
 5 
  
 Även avsättningen för  
 ej intjänade premier  
 (avser skadeförsäkring) samt  
 livförsäkringsavsättning  
 skall beräknas individuellt för varje avtal. En kollektiv metod får dock användas om beräkningen ger i stort sett samma resultat. Vidare skall det inom skadeförsäkring göras avsättningar för hela premien oavsett om den är intjänad eller inte, enligt en s.k. bruttometod. 
  
 Livförsäkringsavsättning  
 skall utföras med en nettometod, dvs. avsättning skall göras för skillnaden mellan det förväntade kapital- värdet av bolagets framtida utgifter för försäkringsavtalet och det förväntade kapitalvärdet av framtida premier. Beräkningen sker därmed också enligt en s.k. prospektiv metod. En retrospektiv metod får dock användas om avsättningen enligt en sådan metod inte blir lägre eller om metoden inte är möjlig att tillämpa för försäkringsavtalet. 
 För livförsäkringsavsättningar finns även ett tillägg om att avsätt- ningen skall ta hänsyn till kostnader om försäkringarna upphör i förtid. Vidare skall beräkningen av livförsäkringsavsättningar grundas på betryggande antaganden om dödlighet och andra riskmått, ränte- sats och driftskostnader. 
 Finansinspektionen skall lämna närmare föreskrifter om beräkning av livförsäkringsavsättningar. Finansinspektionen har här lämnat före- skriften om maximiräntesats för beräkning av livförsäkringsavsättningar och vissa andra försäkringstekniska avsättningar. 
 6  
 I föreskriften fast- ställs den s.k. högsta räntan. 
 För s.k. villkorad återbäring inom livförsäkring, fondförsäkrings- åtaganden och åtaganden för framtida ansvarighet inom skadeför- säkring finns en direkt koppling mellan avsättningsberäkningen och premien. För dessa åtaganden beräknas avsättningarna i praktiken med en retrospektiv beräkningsmetod som utgår från premien och som i ett avseende är en betryggande beräkningsmetod. Om det realistiska värdet av framtida ansvarighet är större än den retrospektivt bestämda avsättningen görs en tilläggsavsättning motsvarande denna skillnad. 
 I övrigt fastställer lagen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa närmare föreskrifter om de försäkringstekniska avsättningarnas innehåll och beräkning. 
 7 
  
 Ett komplement till de angivna reglerna är 7 kap. 3 § FRL där det föreskrivs att försäkringsbolagen skall upprätta och följa försäkrings- 
  
 5 
  
 FFFS 2002:21 4 kap. 18 §. 
  
 6 
  
 FFFS 2003:9. 
  
 7 
  
 FFFS 2002:21. 
  
 72 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 tekniska riktlinjer utifrån ett försäkringstekniskt beräkningsunderlag. Finansinspektionen har gett ut allmänna råd för upprättandet av dessa riktlinjer och underlag. 
 8  
 De försäkringstekniska riktlinjerna skall innehålla principerna för hur bolagen beräknar sina premier och avsättningar samt hur de hanterar återköp, belåning, återförsäkring och soliditet. 
 9  
 Beräkningsunderlaget anger de antaganden som behövs för att beräkna premier, avsättningar, gränser för återförsäkring, för- delning av återbäring och soliditetsreserver. 
 Utifrån de försäkringstekniska riktlinjerna och beräkningsunder- laget kan tillsynsmyndigheten kontrollera att bolagen beräknar sina avsättningar på ett tillfredsställande sätt. Vidare får myndigheten inblick i vilka antaganden som bolagen gör och hur de värderar sina åtaganden. 
 Beträffande beräkningen av försäkringstekniska avsättningar i den ekonomiska redovisningen görs i 4 kap. 9 § ÅRFL en hänvisning till 7 kap.  
 1–2 
  §§ FRL. De nämnda reglerna ligger således till grund för beräkningen av avsättningarna både ur ett solvens- och ett redovisningsperspektiv. 
 I 7 kap. 4 § finns en bestämmelse om premieberäkning för livförsäkring och lång skadeförsäkring. Här framgår att premien skall bestämmas på grundval av sådana betryggande antaganden som används vid avsättningsberäkningen, om inte en avvikelse är försvarlig med hänsyn till bolagets ekonomiska situation. 
  
 Skälen för förslaget 
 : Utredningens förslag är att de försäkrings- tekniska avsättningarna skall beräknas realistiskt för portföljen av försäkringsavtal. En sådan beräkningsmetod kommer att innebära förändringar för såväl  
 skade-, 
  liv- som fondförsäkring. Den största förändringen sker dock på livförsäkringsområdet eftersom den nu- varande metoden med betryggande antaganden i avsättningsberäk- ningen inte längre skall tillämpas. 
 Förslaget syftar till att möjliggöra och stimulera till god risk- kontroll i bolagen samt att förbättra genomlysningen och jämför- barheten mellan bolagen. Med god riskkontroll menas att riskerna uppmärksammas och att åtgärder som diversifiering, matchning och återförsäkring används för att hantera riskerna. 
 Genom att värderingsreglerna för försäkringsåtaganden i FRL används både i solvenssammanhang och i den ekonomiska redo- visningen kommer förändringar i värderingsreglerna i FRL att få konsekvenser dels för solvenssystemets funktion, dels för den 
  
 8 
  
 FFFS 2003:8. 
  
 9 
  
 Vad avser livförsäkringsbolag finns dessa publicerade bolagsvis på Finansinspektionens hemsida www.fi.se under rubriken branschinformation. 
  
 73 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 externa genomlysningen av försäkringsbolag. En realistisk värde- ring kommer därför inte bara att innebära ett förbättrat skydd för försäkringstagarna utan åstadkommer även bättre förutsättningar för tillsynen och en ökad genomlysning gentemot andra marknads- aktörer. Därmed är förslaget i linje med det trepelarsystem som utgör grunden för diskussionerna inom solvens  
 II-projektet 
  (se avsnitt 2.2). 
 En realistisk värdering av åtagandena är en förutsättning för att bolagen skall kunna hantera den verkliga ekonomiska risken i verksamheten. För beräkningen av risken för värdeförändringar krävs i regel information om en realistisk uppskattning av värdet av åtagandena vid beräkningstidpunkten. Utan denna information är det inte möjligt att med olika matchningstekniker finna en önsk- värd portföljsammansättning av tillgångar och försäkringsåtag- anden utifrån hur värdet på tillgångar respektive åtaganden för- ändras vid olika händelser. 
 Nackdelen med en realistisk värdering är att den kan vara svår att verifiera för en utomstående. Eftersom ingen marknadsprissättning finns för försäkringsavtal måste den realistiska värderingen av försäkringsåtagandena göras av bolaget. En sådan värdering är i hög grad beroende av flera subjektiva val. Däribland skall en okänd sannolikhetsfördelning för möjliga utfall fastställas med hjälp av antaganden om skadesannolikhet, skadekostnad, skadetillfälle, skade- regleringskostnad och diskonteringsränta. Ett alternativ skulle kunna vara att tillsynsmyndigheten föreskriver hur dessa val och antag- anden skall göras, men det är inte meningsfullt eller lämpligt efter- som försäkringsavtal inte är standardiserade och försäkringsbolagen kan ha helt olika försäkringsbestånd. 
 Verifiering enligt andra typer av värderingsmetoder innefattar dock också svårigheter. En verifiering är normalt bara rimligt enkel att göra beträffande en värdering till (upplupen) anskaffningskostnad där en jämförelse kan göras med premieberäkningens antaganden (lång livförsäkring) eller resultat (kort skadeförsäkring) och där avsätt- ningarnas utveckling är mer förutsägbar. 
 Förslaget om en realistisk värdering innebär visserligen att valet av antaganden kommer att vara subjektivt och svårt att verifiera men eftersom utredningen också väljer att förorda väntevärdet som lämpligt lägesmått (se avsnitt 3.3.1) blir det möjligt att utifrån antagandena verifiera  
 beräkningarna  
 individuellt eller kollektivt. Så är generellt inte fallet om värderingen i stället görs med uttryckliga säkerhetsmarginaler. Resultatet av en sådan metod är än svårare att genomlysa. 
 74 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 Fördelarna med bättre riskkontroll och genomlysning överväger således nackdelarna med att även en realistisk värdering blir svår att verifiera. En realistisk värdering innebär också att tillsynsmyndig- heten och utomstående aktörer kommer att ställa krav på att bolagen kan verifiera värderingarna så långt möjligt. Utomstående aktörer som exempelvis analytiker och andra intressenter kommer också att kunna göra egna bedömningar av försäkringsbolagets åtaganden. En ständig utvärdering av tillämpade antaganden ger även upphov till goda processer för riskkontroll inom bolagen. 
 En realistisk värdering av försäkringsåtagandena innebär inte att det  
 EG-rättsliga 
  kravet på försiktighet i beräkningen av livför- säkringsavsättningar 
 10  
 förbises. För tydlighetens skull finns det skäl att understryka att de antaganden som är nödvändiga för att genomföra beräkningarna skall väljas försiktigt. Det är vanligt att det råder stor osäkerhet kring vilket antagande som är realistiskt. I de fallen skall de antaganden som ger den högsta beräknade avsättningen väljas. Den säkerhetsmarginal som valet ger upphov till kan för- väntas vara större för avsättningsberäkningar som är belagda med stor osäkerhet. Ett exempel är avsättning för inträffade men ännu inte rapporterade skador. Skillnaden mot en metod med betryggande antaganden är dock att realistiska beräkningar inte kommer att utföras med val av antaganden som är  
 medvetet  
 betryggande eller innehåller uttryckliga riskmarginaler (s.k. säkerhetsbelastningar). De beräknade avsättningarna kommer i stället att reflektera bolagets subjektiva val av realistiska antaganden. 
 I praktiken blir det ytterst en fråga för aktuarierna i försäkrings- bolagen att närmare avgöra vilka antaganden och metoder som är lämpliga för realistiska avsättningar med hänsyn till försäkrings- rörelsens art och kategorin av åtaganden. 
 Värdering av optioner i försäkringsavtalet 
 Enligt  
 EG-rätten 
  skall livförsäkringsavsättningarna beräknas med hänsyn till  
 alla  
 optioner försäkringstagarna har enligt försäkrings- villkoren. 
 11  
 I svensk rätt beaktas endast det fall att försäkringen upphör i förtid. Försäkringsavtal, speciellt inom livförsäkring, kan emellertid innehålla många olika typer av optioner, valmöjligheter, för försäkringstagaren. Försäkringstagaren kan exempelvis ha rätt att 
  
 10 
  
 Dir. 2002/83/EG art. 20.1 A. iii). 
  
 11 
  
 Dir. 2002/83/EG art. 20.1 A. i) tredje strecksatsen. 
  
 75 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 när som helst avbryta premiebetalningen. Det kan innebära att för- säkringsavtalet, efter uppsägningstiden, upphör utan värde. Följden kan också bli att försäkringsavtalet omvandlas till ett s.k. fribrev eller att ett visst belopp utbetalas (återköp). Ett återköp kan vidare, om avtalet så stadgar, begäras direkt av försäkringstagaren. 
 Exempel på rättigheter i försäkringsavtalen 
  
 Benämning 
  
 Kommentar 
  
 Ångervecka 
  
 Försäkringstagaren har rätt att inom viss tid (normalt 14 dagar) ångra försäkringen 
  
 och erhålla återbetalning av första premiebetalningen. Bolaget har inte motsvarande 
  
 ångerrätt. 
  
 Fribrev 
  
 Försäkringstagaren har rätt att avbryta löpande premiebetalning och få ett fribrev. 
  
 Beteckningen används i de sammanhang där försäkringen inte upphör utan fortsätter 
  
 att gälla med ett lägre belopp. 
  
 Återupp- 
  
 Återupplivning avser rätten att efter fribrev eller försummad premieinbetalning inom 
  
 livning 
  
 en viss tid återuppta försäkringen till dess ursprungliga belopp utan förnyad 
  
 hälsoprövning. 
  
 Återköp 
  
 Begreppet avser försäkringstagarens rätt att avbryta avtalet i förtid och erhålla 
  
 utbetalning av ett i avtalet för återköpstidpunkten bestämt belopp. Om det finns en 
  
 rätt till återköp och vilket belopp som i så fall skall betalas kan ha stor betydelse för 
  
 värderingen av avtalet. Återköpet kan även avse en andel av försäkringen (s.k. partiellt 
  
 återköp). 
  
 Flytträtt 
  
 Avser försäkringstagarens rätt enligt avtalet att avbryta försäkringsavtalet och flytta 
  
 avtalets värde till en annan försäkring inom samma försäkringsbolag eller till ett annat 
  
 bolag. Det belopp som följer med flytten skall rimligtvis vara för flyttidpunkten 
  
 fastställt i avtalet. En utnyttjad flytträtt förutsätter att ett mottagande bolag 
  
 accepterar försäkringstagaren, vilket inte nödvändigtvis betyder att det nya 
  
 försäkringsavtalet kommer att gälla med samma villkor som i det ursprungliga avtalet. 
  
 Annullation 
  
 Innebär att försäkringen upphör utan värde av annan anledning och vid en annan 
  
 tidpunkt än som förutsattes i avtalet. 
  
 Premiefri tid 
  
 Försäkringstagarens rätt enligt avtalet att inte betala en eller flera löpande premier 
  
 utan att bolagets ansvarighet påverkas. Efter den premiefria tiden betalar försäkrings- 
  
 tagaren en högre premie så att värdet av försäkringstagarens prestationer inte 
  
 förändras totalt sett. Den nya premien beräknas enligt samma antaganden som den 
  
 ursprungliga premien. 
  
 Lägre premie 
  
 Avser försäkringstagarens rätt enligt avtalet att betala en lägre premie utan att 
  
 bolagets ansvarighet ändras. Efter tiden för den lägre premien betalar försäkrings- 
  
 tagaren en högre premie så att värdet av försäkringstagarens prestationer inte 
  
 förändras totalt sett. Den nya premien beräknas enligt samma antaganden som den 
  
 ursprungliga premien. 
  
 76 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 Förtidsin- 
  
 Avser försäkringstagarens rätt att betala en högre premie än den avtalade och 
  
 betalning och 
  
 därefter en lägre premie än vad som ursprungligen avtalades. Vid slutbetalning 
  
 slutbetalning 
  
 motsvarar förtidsbetalningen det belopp som krävs för att försäkringstagaren 
  
 inte skall behöva betala ytterligare premie. 
  
 Förlängning 
  
 Vid förlängning har försäkringstagaren rätt att fortsätta försäkringen utan för- 
  
 nyad hälsoprövning ytterligare en viss tid efter det att försäkringen ursprungligen 
  
 skulle ha upphört. Liv- och sjukförsäkring utan grunder, där premien beräknas 
  
 för ett år i sänder, betraktas ibland som ettåriga försäkringar med löpande rätt till 
  
 förlängning. De bör dock betraktas som fleråriga (långa) avtal eftersom de inte 
  
 är uppsägningsbara från bolagets sida. 
  
 Fortsätt- 
  
 Beteckningen är förbehållen gruppförsäkring och avser rätten för en försäkrad 
  
 ningsför- 
  
 som lämnar en grupp vilka omfattas av ett gruppförsäkringsavtal att erhålla en 
  
 säkring 
  
 försäkring med liktydiga villkor som gruppförsäkringen. Den nya försäkringen 
  
 behandlas ibland som en individuell försäkring och ibland som en gruppförsäk- 
  
 ring avseende gruppen av avhoppade gruppmedlemmar. 
  
 Utvidgning 
  
 Innefattar rätten att, utan förnyad hälsoprövning men mot en högre premie, höja 
  
 försäkringsbeloppet. 
  
 Ändringar i 
  
 Dessa rättigheter är normalt inte beskrivna i avtalen eller i grunderna men 
  
 varaktighet 
  
 tillämpas enligt bolagsinterna regelverk. Sådana rättigheter innefattar bl.a. 
  
 och 
  
 ändring i försäkringens omfattning (byte av tariff), avkortning eller för- 
  
 omfattning 
  
 längning av periodiska ersättningstider, tidigareläggning eller senareläggning av 
  
 utbetalningar och utbyte av engångsbelopp mot periodisk ersättning eller 
  
 omvänt. Om dessa rättigheter är betingade av en godkänd hälsoprövning kan de 
  
 inte anses vara fulla rättigheter. 
  
 Beroende på vilken option försäkringstagaren utnyttjar kan såväl avtalsinnehållet som avtalets värde komma att påverkas. Alla för- säkringsavtal bör därför värderas med hänsyn till  
 samtliga  
 de optioner som lämnas i avtalet. På så sätt uppnås en bättre överensstämmelse med  
 EG-rätten 
  avseende livförsäkring. Beträffande skadeförsäkring utgör  
 EG-rätten 
  inga hinder mot en motsvarande regel. För sådan försäkring får förändringen dock i praktiken små konsekvenser. 
 För att en ur skyddssynpunkt så lämplig värdering som möjligt skall kunna göras bör utgångspunkten för värderingen vara att försäkringstagaren utnyttjar det för försäkringsbolaget minst gynn- samma alternativet. Om exempelvis det belopp som utbetalas vid ett återköp som försäkringstagaren har rätt att göra överstiger en realistisk värdering av ett fullföljt avtal bör avsättningen i stället avse återköpsbeloppet. Bolagen skall således inte uppskatta sanno- 
 77 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 likheten för att försäkringstagarna kommer att utnyttja olika optioner utan i stället  
 förutsätta  
 att så kommer att ske. 
 Det sagda är ett avsteg från principen om en realistisk värdering. Utifrån ett skyddsperspektiv är det dock lämpligt att avsättning- arnas storlek tillgodoser en betalningsberedskap för de möjliga val som försäkringstagarna faktiskt har. 
 Vid en omedelbart utnyttjad rätt till återköp, fribrev eller annullation kan värdet på försäkringsavtalet enkelt jämföras med storleken på en avsättning bestämd utifrån att ingen rättighet utnyttjas. För andra rättigheter är det inte alltid lika självklart vad som är mest ogynnsamt för bolaget. Det blir i stor utsträckning bolagen själva och aktuarierna som närmare får bedöma hur olika optioner i försäkringsavtalen skall beaktas. 
 Beräkningsmodell 
 Som idag bör regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer (Finansinspektionen) bemyndigas att meddela närmare före- skrifter för beräkningen av avsättningarna. I lagen anges endast utgångspunkterna. 
 Premiesättning 
 För att försäkringsåtagandena på sikt skall kunna fullgöras måste försäkringspremierna vara tillräckliga. Vilka metoder och antag- anden som används vid avsättningsberäkningen är dock inte det väsentliga när det skall fastställas hur hög premien skall vara. I stället bör kravet vara att premien minst motsvarar det avsättnings- behov som kan förväntas uppkomma för ett försäkringsavtal. Premien bör därför bestämmas på grundval av avsättningsbehovet snarare än av de antaganden som används i avsättningsberäkningen. En sådan anknytning blir desto mer relevant när avsättningarna skall beräknas realistiskt. 
  
 3.3 
  
 Närmare om innebörden av realistisk värdering 
  
 Som konstaterats ovan bör Finansinspektionen meddela närmare föreskrifter avseende den realistiska värderingen av åtagandena. Nedan förs dock en diskussion kring vissa huvudkomponenter i en 
 78 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 sådan värdering. Några nyckelbegrepp presenteras i faktarutan nedan. 
 Fördelningsfunktion, lägesmått och spridningsmått 
  
 Fördelningsfunktion 
 : Ett försäkringsåtagande leder till slumpmässiga försäk- ringsersättningar och är ett exempel på en osäker händelse som kan ha många möjliga utfall. Sannolikhetsfördelningen, eller fördelningsfunktionen, är en matematisk funktion som åsätter de olika möjliga utfallen vissa sanno- likheter. Inom försäkringsrörelse försöker man uppskatta fördelningsfunk- tionen för olika försäkringsåtaganden för att bättre kunna mäta och förstå riskerna. 
  
 Lägesmått:  
 För att sammanfattande beskriva de möjliga utfallen kan sanno- likhetsfördelningen beskrivas med olika lägesmått. Väntevärdet är ett sådant lägesmått och beräknas genom en summering av alla utfall viktade med sannolikheten för att utfallet inträffar. Medianen delar sannolikhetsmässigt in de möjliga utfallen i två lika stora delar, kvartiler i fyra lika stora delar och percentiler i 100 lika stora delar. Relationen mellan fördelningens vänte- värde och median kan användas för att undersöka om fördelningen är skev eftersom enstaka extremvärden påverkar väntevärdet men inte medianen. 
  
 Figur 
 : Symmetrisk och skev fördelning 
  
 Median och väntevärde 
  
 Standardavvikelse 
  
 95 % percentil 
  
 Median 
  
 Väntevärde 
  
 Standardavvikelse 
  
 95 % percentil 
  
 Spridningsmått 
 : Varians och standardavvikelse är det vanligaste sättet att beskriva utfallens möjliga spridning kring väntevärdet när fördelningen är känd. Variansen är väntevärdet av den kvadrerade avvikelsen från vänte- värdet. Standardavvikelsen är kvadratroten ur variansen. Dessa används ofta som riskmått. 
  
 Skattningar 
 : Ofta är sannolikhetsfördelningen okänd. Väntevärde, varians och – mer generellt – fördelningen måste uppskattas. Skattningarna görs med statistiska metoder och baserar sig på ett antal observationer av inträffade utfall, ett s.k. stickprov. Väntevärdet uppskattas med medelvärdet av observa- tionerna. Variansen uppskattas med stickprovsvariansen, som beräknas som 
 79 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 summan av den kvadrerade avvikelsen mellan varje observation och medel- värdet dividerat med antal observationer minskat med ett. Sådana skatt- ningar är osäkra eftersom man inte vet vad det riktiga väntevärdet eller variansen är. Skattningarna blir dock säkrare ju fler observationer man har tillgång till. Stickprovet är i sig en slumpmässig händelse eftersom de observationer man har tillgång till kan betraktas som en slumpmässig dragning från alla möjliga utfall. Medelvärdet och stickprovsvariansen är funktioner av stickprovet och därför också slumpmässiga händelser med egna sannolikhetsfördelningar. De kan nyttjas för att fastställa ett s.k. kon- fidensintervall som med viss sannolikhet täcker över det riktiga värdet. 
  
 3.3.1 
  
 Val av lägesmått 
  
 När antagandena väl har valts, och utseendet på sannolikhets- fördelningen för de aktuella försäkringsåtagandena därmed är bestämt, måste fördelningen beskrivas med hjälp av ett lägesmått. Det bör ske med tillämpning av väntevärdet. Väntevärdet är summan av alla möjliga utfall sammanvägda med respektive sannolikhet för att utfallet inträffar. 
 Det främsta skälet till att välja väntevärdet är att det är det mått som bäst motsvarar vad som genomsnittligt kan förväntas inträffa och vad som därmed närmast är att jämställa med ett realistiskt mått. 
 Andra val av lägesmått leder generellt inte till en realistisk uppskattning. Ett användande av exempelvis medianen kan leda till en grov underskattning av det genomsnittliga utfallet om fördel- ningen innehåller mindre sannolika men mycket dyra skador. Det är ett generellt problem för alla percentilmått att de är okänsliga för extrema utfall och även t.ex. 70 procentpercentilen kan vara lägre än väntevärdet om fördelningen är skev. 
 Lägesmått som utgår från nyttofunktioner eller än mer komplexa lägesmått introducerar ytterligare subjektiva val och är svåra att använda i praktiken. De är dessutom olämpliga eftersom deras komplexitet gör att majoriteten av försäkringsbolagets intressenter inte klarar av att tolka funktionens innebörd, vilket inte främjar genomlysningen. Därmed inte sagt att dessa mått inte kan vara relevanta eller lämpliga i bolagets egen premiesättning eller risk- kapitalberäkning men så är inte fallet vad gäller beräkningen av avsättningarna. 
 80 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 Det finns också vägande praktiska skäl för att använda vänte- värdet. Bland försäkringsbolagen är väntevärdet redan idag det mest tillämpade måttet vid avsättningsberäkningen. Inom livförsäkring tillämpas enligt praxis väntevärdesberäkning men med kravet på betryggande antaganden. För avsättning för okända skador tillämpas både inom liv- och skadeförsäkring normalt väntevärdet när skade- rapporteringen av inträffade skador skall förutsägas. 
 En ytterligare praktisk fördel med väntevärde är att det är additivt, dvs. det går att lägga samman individuella väntevärden för att beräkna det totala förväntade skadeutfallet för försäkrings- bolaget. Andra möjliga lägesmått på sannolikhetsfördelningen som exempelvis median eller kvartiler är inte additiva vilket försvårar den praktiska beräkningen. Lägesmått som inte är additiva måste beakta alla försäkringsåtaganden i ett sammanhang. Det försvårar genom- lysningen av avsättningarna och gör det svårt för en utomstående att verifiera beräkningen genom stickprovskontroller. 
 Avsaknaden av additivitet i ett lägesmått riskerar också att leda till en förvirrande bild i redovisningen. Avsättningarna för olika försäkringsklasser i ett försäkringsbolag kommer, om principen om riskmarginal beaktas konsekvent, att kunna läggas samman till ett belopp som är större än avsättningen för hela bolaget. 
 Det finns dock tillfällen då andra, mer direkta metoder med fördel kan användas. För avsättning för kända skador inom skade- försäkring används exempelvis ofta direkta uppskattningar av den slutliga kostnaden för varje inträffad skada enligt den s.k. inventerings- metoden. Metoden skapar en genväg förbi val av antaganden och lägesmått där väntevärdet inte behöver beräknas. Ibland används en s.k. medelskademetod, där avsättningsbehovet uppskattas från antalet öppna skador och en uppskattad medelskada där väntevärdet är det använda lägesmåttet. Båda metoderna kan vara fullt rimliga bero- ende på förutsättningarna i försäkringsrörelsen. Om det är många likartade skador och skadereglerarna har varierande erfarenhet kan medelskademetoden erbjuda en bättre skattning av avsättningsbehovet. Vid färre och mer varierade skador sker värderingen dock lämpligen individuellt. 
 Sammanfattningsvis bör väntevärdet som huvudregel tillämpas vid beräkningen av avsättningarna. Lösningen innebär att valet av lägesmått inte medför att avsättningarna kommer att innehålla någon medveten marginal för risk. 
 81 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 3.3.2 
  
 Val av diskonteringsränta 
  
 EG-rätten 
  slår fast två alternativ för hur diskonteringsräntan som skall användas för beräkning av livförsäkringsavsättningar skall fastställas. 
 12 
  
 Enligt det första alternativet skall räntan bestämmas som 60 procent av räntesatsen på statsobligationer i den valuta avtalet är upprättat i. Finansinspektionen tillämpar detta alternativ för att fastställa den s.k. högsta räntan. 
 13 
  
 Det andra alternativet, som endast får tillämpas för det fall att tillgångarna inte värderas till anskaffningsvärdet, innebär att ränte- satsen skall bestämmas med beaktande av dels den förväntade avkastningen på skuldtäckningstillgångarna med avdrag för en försiktighetsmarginal, dels avkastningen på framtida premier. I direktivet anges inte närmare vare sig hur försiktighetsmarginalen eller hur den förväntade avkastningen skall fastställas. Inte heller anges någon övre eller undre gräns för diskonteringsräntan. 
 Med anledning av att de försäkringstekniska avsättningarna skall beräknas realistiskt bör diskonteringsräntan för livförsäkringsav- sättningar bestämmas via en terminsstruktur som härleds från mark- naden, dvs. utifrån avkastningskurvan för statsobligationer. En förutsättning för att detta skall vara möjligt är att alternativ två i direktivet tillämpas. En motsvarande metod används i Danmark (se avsnitt 2.3.1). Eftersom den förväntade avkastningen på bolagens skuldtäckningstillgångar kan väntas vara högre än avkastnings- kurvan för statsobligationer får kravet på säkerhetsmarginal anses vara tillgodosett med denna metod. 
 Vilken terminskurva som skall väljas beror dels på huruvida försäk- ringsavtalets villkor är formulerade i nominella eller reala belopp, dels på vilken valuta som beloppen är utfästa i. Den nominella avkastningskurvan bör används för nominella ersättningar och den reala för reala ersättningar. Valet av terminskurva bör dessutom återspegla den valuta som ersättningarna är utfästa i. 
 Marknadsräntan är inte definierad längre än till tidpunkten för den slutliga utbetalningen från den längsta statsobligationen i aktuell valuta. Ett alternativ är då att – liksom i Danmark – använda en enda räntesats som fastställs dagligen utifrån genomsnittet av tre väl omsatta och likvida statsobligationer med lång löptid. I så fall bör ett avdrag för återinvesteringsrisken göras för den osäkerhet 
  
 12 
  
 Dir. 2002/83/EG art. 20.1 B. a) i) och ii). 
  
 13 
  
 FFFS 2003:9. 
  
 82 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 som följer av att avkastningskurvan extrapoleras oändligt. Ett andra alternativ – som även det ges i Danmark – skulle kunna vara att använda den faktiska avkastningskurvan där så är möjligt beroende på hur långt denna kurva sträcker sig. Bortom den tidpunkt där kurvan inte är definierad bör räntan då extrapoleras med hänsyn till återinvesteringsrisken. 
 Förutsättningarna för att bestämma olika räntor kan också komma att ändras beroende på utvecklingen på statsobligationsmarknaden. Terminsstrukturen ändras över tiden och ett eventuellt inträde i EU:s valutaunion kan förändra förutsättningarna för att fastställa räntan. I euroländerna finns ett utbud av statsobligationer som både har längre löptid och högre likviditet än svenska statsobliga- tioner. 
 Det är inte lämpligt att i lag fastställa vilken diskonteringsränta som skall användas eller hur den skall beräknas. De uppgifterna bör även fortsättningsvis åvila Finansinspektionen. Sannolikt måste myn- digheten fastställa räntesatsen dagligen enligt ett förutsägbart mönster eller ange tydliga principer som gör det möjligt för bolagen och andra intressenter att själva avläsa räntesatsen från allmänna mark- nadsnoteringar. 
 Som redan har nämnts får avsättning för oreglerade skador inom skadeförsäkring endast diskonteras under vissa angivna förutsättningar. Begränsningarna framgår av föreskrifter från Finansinspektionen 
 14  
 och måste beaktas även fortsättningsvis. 
  
 3.3.3 
  
 Prospektiv och retrospektiv metod 
  
 Ett försäkringsavtal innebär ett åtagande om att vissa belopp skall utbetalas i framtiden beroende av vissa framtida slumpmässiga händ- elser. Det torde därför vara naturligt att en värdering av en sådan osäker framtida utbetalning måste vara framåtblickande (prospektiv). Detta är också huvudregeln enligt gällande svensk rätt och EG- rätt 
 15  
 vad beträffar livförsäkringsavsättning. 
 Som beskrivits ovan får i nuvarande reglering den motsatta metoden retrospektiv beräkning användas om avsättningen enligt en sådan metod inte blir lägre än om en prospektiv beräknings- metod hade använts eller om den metoden inte är möjlig att tillämpa för försäkringsavtalet. Även denna reglering grundar sig på 
  
 14 
  
 FFFS 2002:21 4 kap. 18 §. 
  
 15 
  
 Dir. 2002/83/EG art. 20.1 A. i). 
  
 83 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 EG-rätt. 
 16 
  
 En retrospektiv metod innebär att beräkningarna grundar sig på hur stor andel av inbetalda premier och eventuell kapitalavkastning som finns kvar sedan hänsyn tagits till risk- premier, verkliga kostnader och utbetalda försäkringsersättningar. 
 Retrospektiv metod innebär alltså en tillbakablickande bedömning av vad som har genererat en viss behållning. I aktuariell praxis tillämpas metoden för fondförsäkringsåtaganden med låg försäkringsrisk, dvs. för produkter med ett stort sparandeinslag. I en mening kan också avsättningen för ej intjänad premie anses vara retrospektivt bestämd. Retrospektiv metod används också för att löpande eller i efterhand fördela uppkomna överskott enligt kontributionsprincipen. 
 17 
  
 Även av praktiska skäl är det i vissa fall motiverat att beräkna de försäkringstekniska avsättningarna med en retrospektiv metod. En förutsättning för att tillämpa en sådan beräkningsmetod är att framtida intäkter är minst lika stora som framtida kostnader. Det innebär att de ersättningar och andra kostnader som framöver kan uppkomma för avtalet skall kunna kompenseras genom mot- svarande intäkter från den befintliga behållningen eller framtida premieintäkter för avtalet. Om exempelvis de framtida driftskost- naderna för en portfölj fondförsäkringsåtaganden förväntas över- stiga de avgifter man har att uppbära från samma avtal måste en prospektiv avsättning för det framtida driftkostnadsunderskottet göras. På motsvarande vis måste framtida dödsfallsersättningar vägas mot framtida riskavgifter. Om å andra sidan framtida intäkter väsentligt överstiger framtida kostnader, kommer en retrospektiv metod att överskatta avsättningsbehovet. 
  
 3.3.4 
  
 Kollektiv och individuell metod 
  
 Den gällande huvudregeln, baserad på  
 EG-rätten, 
 18 
  
 om att avsätt- ning för ej intjänade premier, oreglerade skador samt livförsäkrings- avsättningar skall beräknas för varje försäkringsavtal för sig (individuell metod) hänger ihop med de inbyggda kraven på säkerhetsmarginaler vid beräkningen av avsättningarna. I såväl gällande rätt som i EG- rätten finns dock möjlighet att använda en kollektiv beräkningsmetod för livförsäkringsavsättningar och avsättningar för ej intjänade premier. En förutsättning är att en sådan metod leder till ett likvärdigt 
  
 16 
  
 Dir. 2002/83/EG art. 20.1 A. ii). 
  
 17 
  
 Principen innebär, i korthet, att överskottet skall fördelas utifrån respektive försäkrings- tagares bidrag till överskottet. 
  
 18 
  
 Dir. 91/674/EEG art. 57.1, 59.1 och 60.1 a) samt dir. 2002/83/EG art. 20.1 A. v). 
  
 84 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 resultat. För avsättning för oreglerade skador får inom skadeför- säkringsrörelse som ett alternativ till individuell metod statistiska metoder användas om de leder till en tillräcklig avsättning med hänsyn till skadornas art. 
 Individuell och kollektiv metod 
 Det är inte helt klart vad som avses med  
 individuell, kollektiv  
 och  
 statistisk metod  
 vid värdering av försäkringsåtaganden. Även begreppet  
 försäkringsmatematisk metod  
 används såväl i  
 EG-rätten 
  som i den svenska lagtexten. Några närmare definitioner ges inte. 
 De flesta värderingar innehåller något moment av bedömning som grundas på erfarenhet eller antaganden fastställda med statistisk metod. Följande är ett försök att illustrera begreppen. 
  
 Statistisk metod  
 bör reserveras för matematiska metoder för analys av erfarenhet, t.ex. i syfte att uppskatta skadesannolikhet, medelskada, skadornas spridning runt medelvärdet och mer generellt fördelnings- funktionen för de relevanta osäkerhetsfaktorerna. Uppskattningarna används för att fastställa de antaganden som är nödvändiga för att prospektivt värdera försäkringsåtaganden. 
 Försäkringsåtaganden värderas med stöd av en  
 sannolikhetsteoretisk modell  
 där de statistiskt fastställda antagandena används med hänsyn till den avtalsspecifika informationen från ett eller en grupp av försäkrings- avtal. 
 Matematiska metoder innefattande statistiska metoder för att bestämma antaganden och en prospektiv värdering av försäkringsåtaganden med en sannolikhetsteoretisk modell sammanfattas ofta i beteckningen  
 för- säkringsmatematisk metod 
 . Begreppet  
 statistisk metod  
 används dock syno- nymt. 
 Varje prospektiv värdering kommer i större eller mindre utsträck- ning att ta hänsyn till det individuella försäkringsavtalets särförhållanden. Var gränsen går mellan en individuell och en kollektiv värdering är inte entydigt. Möjligen är  
 schablonmetod  
 eller  
 approximativ metod  
 bättre begrepp än kollektiv metod när inte den fullständiga avtalsinformationen för varje enskilt avtal används för att fastställa avsättningsbehovet för en grupp av försäkringsavtal. 
 En värdering som görs avtal för avtal med hänsyn till det enskilda avtalets samtliga särförhållanden (skadetyp, avtalstid, skaderisk, ersätt- ningsbelopp, försäkrade objekt etc.) och där portföljvärdet är summan av avtalens värderingar är att betrakta som  
 individuell 
 . I den indivi- duella värderingen används samtidigt antaganden om t.ex. skadesanno- 
 85 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 SOU 2003:84 
  
 likhet som fastställts statistiskt. Inom livförsäkring tas normalt individuell hänsyn till den eller de försäkrades specifika förhållanden (ålder, kön, bedömt hälsotillstånd etc.) vilka kombineras med statistiskt fastställda antaganden om t.ex. dödlighet, sjuklighet och överdödlighet för vissa riskgrupper. 
 En värdering som görs för en grupp av försäkringsavtal baserad på för gruppen representativ information om riskexponering är att betrakta som  
 statistisk  
 eller  
 kollektiv 
 . Så kan t.ex. avsättning för kända skador baseras på antalet öppna skador och en statistiskt fastställd medelskada snarare än genom en uppskattning av kostnaden skada för skada. Avsättning för okända skador måste grunda sig på statistiskt fastställda skaderapporteringsmönster där riskexponeringen baseras på de individuella avtalen, t.ex. från antal avtal eller premieintäkt för relevant period, eller på hittills inträffade skador i form av utbetald ersättning eller uppskattad känd kostnad. En avsättning baserad på ett antagande om totalkostnadskvot kan betraktas som en ytterlighet, eftersom ingen annan individuell information än det enskilda avtalets bidrag till premieintäkten används som underlag för att fastställa avsätt- ningen. 
 Avsättningsbehovet kan också beräknas genom en  
 kombination av kollektiv och individuell metod 
 , där t.ex. de framtida försäkrings- ersättningarnas förväntade förfall i olika perioder fastställs löpande för varje avtal och summeras för att sedan kollektivt diskonteras som ett gemensamt kassaflöde. 
 Ett realistiskt värde motsvarar ett portföljperspektiv, där det är rimligt att förväntade vinster i ett försäkringsavtal täcker för- väntade förluster i ett annat. Tillämpning av en individuell metod är därmed inte lika aktuell när avsättningen skall grunda sig på realistiska värderingar. 
 För många försäkringsklasser eller typer av avsättningar är det heller inte meningsfullt eller praktiskt genomförbart med indivi- duell beräkning. Avsättning för okända skador måste grunda sig på en kollektiv beräkning av exponering och fördröjning. Premierna för breda konsumentförsäkringsbestånd är ofta tarifferade med avancerade system. Det skulle inte tillföra något att kräva en upp- repning av den processen med förnyade tariffer, dvs. antaganden, för framtida försäkringsfall. Det naturliga för många sådana bestånd är att i stället nyttja premiesättningens antaganden i form av upplupen anskaffningskostnad och att kollektivt beräkna ett realistiskt värde genom den förväntade totalkostnadskvoten. 
 86 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värdering av försäkringsåtaganden 
  
 För andra försäkringsavtal eller typer av avsättningar är individuell beräkning däremot mer motiverad. Det gäller särskilt livförsäkring och s.k. lång skadeförsäkring där försäkringsbelopp, dödlighets- risker och ersättningsrisker skiljer mycket mellan försäkrings- avtalen samt för bestånd av inträffade kända skador med stor inbördes variation. 
 I ett avseende kan dock även en kollektiv beräkning med fördel tillämpas inom livförsäkring. Om avsättningarna diskonteras med rådande marknadsränta kan diskonteringen ske med summan av de förväntade ersättningarna och kostnaderna för varje tidpunkt framöver. 
 19  
 För livförsäkring kan sålunda individuell och kollektiv metod kombineras i syfte att möjliggöra en bättre uppskattning av det realistiska värdet. 
  
 19  
 Av praktiska skäl bör ränterisken i försäkringsåtagandena inte återspeglas i avsättningsberäkningen. 
 87 
 4 Skuldtäckningstillgångar 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 I en krissituation består försäkringstagarnas främsta skydd i att de har förmånsrätt i försäkringsbolagets skuldtäckningstillgångar. Det är därför nödvändigt att dels definiera hur stora skuldtäckningstill- gångarna skall vara i förhållande till bolagets åtaganden, dels hur tillgångarna skall värderas och placeras. 
 De nuvarande placeringsreglerna beaktar risken i skuldtäcknings- tillgångarna på ett statiskt sätt. Ett ökat finansiellt risktagande utlöser inga krav på ytterligare tillgångar så länge som risktagandet håller sig inom de begränsningar som anges för tillgångsslagen. Reglerna kan därmed leda till sämre riskmedvetenhet i försäkringsbolagen genom att de felaktigt kan uppfattas som gränser för ett acceptabelt risktagande oavsett den verkliga finansiella risken i bolaget. 
 Riskerna i skuldtäckningstillgångarna bör beaktas utifrån de enskilda tillgångarnas riskegenskaper snarare än genom kvantitativa begränsningar. Så kan ske genom att det utifrån dessa egenskaper görs ett säkerhetsavdrag från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde. Genom säkerhetsavdraget uppnås effekten att ett ökat risktagande utlöser ytterligare krav på skuldtäckning. 
 Dagens schablonmässiga övervärdering av de åtaganden som ligger till grund för beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna ersätts därmed av en medvetet försiktig värdering av skuldtäck- ningstillgångarna. I stället för en dold buffert i avsättningarna åstadkoms en öppen säkerhetsmarginal i skuldtäckningen; en marginal som dessutom är beroende av risken i både åtagandena och till- gångarna. Genomlysningen kommer därmed att öka i förhållande till försäkringsbolagets samtliga intressenter samtidigt som bolagen ges incitament att själva mäta och hantera risken i portföljen av försäkringsavtal och skuldtäckningstillgångar. 
 Eftersom lösningen även innebär att de nuvarande placerings- begränsningarna kan mildras får försäkringsbolagen bättre möjlig- 
 89 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 heter att bedriva en långsiktig kapitalförvaltning. För att försäkrings- tagarnas skydd skall tryggas finns det dock skäl att i vissa fall även göra inskränkningar. 
  
 4.2 
  
 Värdering av skuldtäckningstillgångarna 
  
 Utredningens förslag:  
 Utgångspunkten för värderingen av till- gångarna inom ramen för FRL:s regler om skuldtäckning skall vara tillgångens verkliga värde med avdrag för de skulder som hänför sig till förvärvet av tillgången. Från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde skall härefter ett säkerhetsavdrag göras för försäkringsrisk och finansiell risk. 
 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Finans- inspektionen) bemyndigas att meddela närmare föreskrifter för beräkningen av säkerhetsavdraget. 
  
 Gällande rätt 
 : Regler om värderingen av ett försäkringsföretags tillgångar i skuldtäckningshänseende återfinns i 7 kap. 10 f § FRL. Reglerna fick sin huvudsakliga utformning i samband med genom- förandet av EG:s redovisningsregler för försäkringsområdet. 
 1  
 Närmare principer för värderingen av skuldtäckningstillgångarna finns även i  
 EG-rättens 
  skade- och livförsäkringsdirektiv. 
 2  
 Värderingen av till- gångarna i den ekonomiska redovisningen framgår av 4 kap. lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL). Reglerna avviker delvis från dem i FRL. 
 Enligt FRL skall skuldtäckningstillgångarna värderas till verkligt värde med beaktande av skulder som hänför sig till förvärvet. Undantag från värdering till verkligt värde görs för bl.a. obligationer och andra skuldförbindelser som är avsedda att säkerställa försäkrings- åtaganden genom att innehas till förfall eller konvertering, där värderingen under vissa angivna förutsättningar får göras med utgångs- punkt i anskaffningsvärdet. Ett annat undantag gäller fastigheter, där föreskrifter om vilket högsta värde tillgången får tas upp till fastställs av Finansinspektionen. 
 3  
 Fordringar på andra än försäkrings- tagare får beaktas endast till den del de överstiger gäldenärens fordran på bolaget. 
  
 1 
  
 Dir. 91/674/EEG; se prop. 1995/96:10 del 4. 
  
 2 
  
 Dir. 92/49/EEG art. 21.1 och dir. 2002/83/EG art. 23.3. 
  
 3 
  
 FFFS 2002:9. 
  
 90 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 Skälen för förslaget 
 : Förslaget rör endast värdering av tillgångarna i skuldtäckningshänseende. Några förslag lämnas inte avseende värderingen i den ekonomiska redovisningen. Som anförts ovan (avsnitt 3.2.1) har dessa regleringar olika syften. 
 Värderingsreglerna för skuldtäckningstillgångar syftar till att säkra skyddet för försäkringstagarna. En värdering baserad på verkliga värden är mest lämpad för detta syfte. Utredningen instämmer därmed i de överväganden som gjordes när nuvarande huvudregel om en värdering till verkligt värde infördes 
 4  
 men väljer att utvidga principen till att omfatta samtliga skuldtäckningstillgångar. Därmed uppnås också en överensstämmelse med utredningens förslag om att de försäkringstekniska avsättningarna skall beräknas på grundval av en realistisk värdering av åtagandena (se kapitel 3). Av genomlysnings- skäl krävs det då en värdering till verkligt värde av samtliga skuld- täckningstillgångar. 
 I syfte att slå fast vilken mängd tillgångar som krävs för att ett försäkringsbolag skall kunna uppfylla sina åtaganden mot försäkrings- tagarna skall ett riskkänsligt säkerhetsavdrag härefter göras från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde. Utgångspunkten är att säkerhetsavdraget skall begränsa försäkringstagarnas kreditrisk genom att hänsyn tas till såväl försäkringsrisken som den finansiella risken i försäkringsbolagets portfölj av skuldtäckningstillgångar och försäk- ringsåtaganden. Säkerhetsavdraget kommer därmed att variera beroende på hur väl ett försäkringsbolag iakttar bl.a. diversifiering och match- ning, vilket skapar goda incitament för riskhanteringen i bolaget. I bedömningen skall även bolagets återförsäkringsprogram och användning av derivatinstrument beaktas. 
 De närmare reglerna för beräkningen av säkerhetsavdraget bör meddelas i föreskrifter från Finansinspektionen. Utredningen för i kapitel 5 en diskussion kring hur avdraget kan utformas. 
  
 4  
 Se prop. 1995/96:10 del 4 s. 94 ff. 
 91 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 Värderingsprinciper för tillgångar 
 Med  
 verkligt värde  
 avses försäljningsvärdet efter avdrag för den beräknade försäljningskostnaden. För tillgångar som är noterade på en auktoriserad marknadsplats menas med försäljningsvärde den senaste betalkursen på balansdagen. För tillgångar som saknar försäljningsvärde skall värdet i stället uppskattas försiktigt. Om särskilda förhållanden föreligger, t.ex. låg likviditet, skall även noterade tillgångar värderas lägre. 
  
 Marknadsvärde  
 är synonymt med observerat försäljningsvärde för noterade tillgångar. 
 En värdering till  
 anskaffningsvärde  
 innebär att tillgången värderas till anskaffningskostnaden, dvs. det pris innehavaren betalade för den. För s.k. fastförräntade tillgångar sker värderingen till upplupen anskaff- ningskostnad. 
 Med  
 lägsta värdets princip  
 avses att värdet bestäms till det lägsta av anskaffningsvärdet och verkligt värde. 
 En värdering till verkligt värde är ett försök att fånga den kortsiktiga betalningsberedskapen. En värdering till verkligt värde innebär subjek- tiva val i allmänhet och för onoterade tillgångar i synnerhet. Det observerade försäljningsvärdet är historiskt och ett innehav kan därför inte med säkerhet omsättas till det priset. Det gäller särskilt för stora aktörer, där ett stort utbud i sig påverkar marknadspriset. En värdering till anskaffningskostnad är ofta inaktuell och kan både under- och överskatta den finansiella ställningen. En strikt individuell värdering av tillgångar till anskaffningskostnad leder till att bolaget medvetet kan överskatta sin ställning genom att göra selektiva försäljningar av till- gångar med vinst samtidigt som man behåller förlusttyngda tillgångar. Ett exempel på företeelsen är sparbankskrisen i USA på  
 1980-talet 
  där sådana förfaranden bidrog till att fördjupa krisen. 
 92 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 4.3 
  
 Placeringsreglernas tillämpningsområde 
  
 Utredningens förslag:  
 Regeln om vilka subjekt som träffas av placeringsreglerna förtydligas på så sätt att bolag som både driver återförsäkringsrörelse och direktförsäkringsrörelse skall tillämpa plac- eringsreglerna fullt ut för båda formerna av försäkringsrörelse. 
 Regeln om särskild skuldtäckning i försäkringsbolag som ute- slutande driver återförsäkringsrörelse avskaffas. Sådana bolag skall fortsättningsvis tillämpa skuldtäckningsreglerna fullt ut. 
 Placeringsreglerna skall tillämpas på tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna utan avdrag för avgiven åter- försäkring. 
 Placeringsreglerna skall fortsättningsvis inte omfatta värdet av reservdeposition i anledning av återförsäkring. 
  
 Gällande rätt 
 : Vilken mängd tillgångar som skall omfattas av placeringsregler bestäms idag enligt reglerna om skuldtäckning i 7 kap. 9 FRL §. Dessa skuldtäckningstillgångar skall motsvara bolagets försäkringstekniska avsättningar. 
 Ett direktförsäkringsbolag skall inneha tillgångar till ett belopp motsvarande bolagets försäkringstekniska avsättningar för egen räkning, dvs. beloppet skall minskas med avgiven återförsäkring. Tillägg skall dock göras för värdet av reservdeposition som en återförsäkringsgivare har ställt hos bolaget. Om avgiven återför- säkring inte bidrar till att minska bolagets risktagande får Finans- inspektionen bestämma att avdrag inte får göras för återförsäkring. 
 Återförsäkringsrörelse avseende dels livförsäkring och sådan skade- försäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkring tillämpas, dels långa skadeförsäkringar skall inneha det skuldtäckningsbelopp som behövs för att säkerställa försäkringstagarnas förmånsrätt. 
  
 Skälen för förslaget 
 : Det föreslås inte någon utvidgning avseende vilka tillgångar i ett försäkringsbolag som skall omfattas av plac- eringsregler över huvud taget.  
 EG-rätten 
  medger endast att till- gångar som motsvarar försäkringstekniska avsättningar beläggs med särskilda placeringsrestriktioner. Nationella regler beträffande valet av fria tillgångar eller regler som inskränker bolagens fria förfogande över dessa tillgångar är inte tillåtna. 
 5  
 En sådan ändring skulle inte heller ligga i linje med utredningens avgränsning beträf- fande vilka medel solvenssystemet skall skydda. Placeringsreglerna 
  
 5  
 Dir. 73/239/EEG art. 18, ändrad genom dir. 92/49/EEG, och dir. 2002/83/EG art. 31. 
 93 
 Skuldtäckningstillgångar SOU 2003:84 
 skall därmed även i fortsättningen enbart träffa tillgångar som svarar mot försäkringstekniska avsättningar. 
 Beträffande i vilken utsträckning placeringsreglerna skall tillämpas görs idag en åtskillnad mellan direkt försäkringsrörelse och åter- försäkringsrörelse. För direkt försäkringsrörelse gäller placerings- reglerna fullt ut. Så är även fallet för bolag som bedriver både direkt försäkringsrörelse och återförsäkringsrörelse. Skälet är den smitto- risk som finns mellan de skilda rörelserna. 
 6  
 Utredningen instämmer i denna bedömning, men anser att lagtexten behöver förtydligas så att det klart framgår att även bolag med sådan blandad verksamhet omfattas av placeringsreglerna fullt ut. 
 För bolag som uteslutande driver återförsäkringsverksamhet beträffande dels livförsäkring och sådan skadeförsäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkring tillämpas, dels långa skadeför- säkringar gäller placeringsreglerna i tillämpliga delar. Denna regel avseende s.k. särskild skuldtäckning tillkom i samband med att ett förtydligande infördes om att även sådana bolag skall föra ett register över de tillgångar vilka direktförsäkringsbolaget skall ha förmånsrätt i. 
 7  
 I vilka delar placeringsreglerna skall tillämpas på dessa tillgångar framgår dock endast av författningskommentaren till den nu gällande regeln. Här anges bl.a. att reglernas tillämpning skall inriktas på att tillvarata försäkringstagarnas förmånsrätt vid en konkurs eller ett utmätningsförfarande snarare än att trygga försäk- ringsåtagandena under löpande verksamhet. 
 8 
  
 Även med de förarbetsuttalanden som finns är det oklart hur återförsäkringsbolagen skall tillämpa placeringsreglerna. Intresset av att säkerställa försäkringstagarnas skydd gör sig lika starkt gällande dessa tillgångar som tillgångar ägda av ett direktförsäkringsbolag. Övervägande skäl talar därmed för att ingen åtskillnad skall göras mellan direktförsäkringsrörelse och återförsäkringsrörelse i skuld- täckningshänseende. Det bör därför klart framgå av lagtexten att placeringsreglerna gäller fullt ut för båda typerna av verksamhet. Finansinspektionen bör inom ramen för sin löpande tillsyn kunna beakta de särskilda förhållanden som gäller i återförsäkringsverk- samhet. 
 Som skäl för den nuvarande ordningen för bestämmande av skuld- täckningsbeloppens storlek i direkt försäkringsrörelse (försäkrings- tekniska avsättningar för egen räkning) angavs att metoden leder 
  
 6 
  
 Prop. 1994/95:184 s. 145. 
  
 7 
  
 Prop. 1997/98:54. 
  
 8 
  
 Prop. 1997/98:54 s. 29. 
  
 94 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 till en bättre riskspridning jämfört med en bruttoredovisning där fordran på återförsäkringsgivare i stället får användas för skuld- täckning. 
 9  
 I det system som utredningen föreslår är det dock viktigt att även försäkringsbolagets återförsäkringsprogram genomlyses och att den risk som är förknippad härmed tillåts påverka storleken på det föreslagna säkerhetsavdraget. Utredningen föreslår därför att bolaget skall ha skuldtäckningstillgångar som motsvarar de för- säkringstekniska avsättningarna utan avdrag för avgiven återförsäkring. Förutom en bättre genomlysning innebär ändringen även att underlaget för försäkringstagarnas förmånsrätt utvidgas. 
 Utredningen föreslår vidare att kravet på att de försäkrings- tekniska avsättningarna skall ökas med värdet av mottagen reserv- deposition tas bort. Genom att skuldtäckning föreslås ske utan avdrag för avgiven återförsäkring kommer utredningens förslag på denna punkt därmed att vara neutralt i förhållande till gällande rätt både för återförsäkringstagaren och återförsäkringsgivaren. 
  
 9  
 Prop. 1994/95:184 s. 152 och 265; jfr Ds 1993:57 s. 86. 
 95 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 4.4 
  
 Placeringsregler 
  
 Utredningens förslag:  
 Nuvarande begränsningar beträffande tillåtna utgivare av fondpapper och andra skuldförbindelser slopas. Fondpapper som inte är föremål för handel på en reglerad marknad får dock även fortsättningsvis användas endast under förutsättning att de är kortfristigt realiserbara. Ett förtydligande införs om att motsvarande krav gäller beträffande tillgångar som ägs av dotterföretag med uppgift att äga skuldtäckningstillgångar. 
 Säkerhet skall som huvudregel ställas avseende skuldförbindelser som inte är fondpapper (utlåning). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Finansinspektionen) bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om när säkerhet – med hänsyn till gäldenärens kreditvärdighet – inte behöver ställas. 
 Fordran på återförsäkrare på grund av avgiven återförsäkring tillåts som skuldtäckningstillgång under förutsättning att fordran inte har varit förfallen till betalning längre tid än tre månader. Fordran får högst tas upp till ett belopp som överstiger eventuell reservdeposition och som motsvarar den andel av avsättningen som återförsäkringen avser. 
 Nuvarande generella begränsning för användande av terminer, optioner och andra derivatinstrument utgår. Sådana instrument tillåts som skuldtäckningstillgång under förutsättning att instrumentet har anknytning till en viss skuldtäckningstillgång och bidrar till att minska riskerna i eller effektivisera förvaltningen av denna tillgång. Derivatinstrument skall tillsammans med övriga skuldtäckningstillgångar antecknas i skuldtäckningsregistret. 
 Krav på Finansinspektionens tillstånd för skuldtäckning med aktier och andelar i dotterföretag som har till uppgift att äga skuldtäckningstillgångar införs. 
 Skuldtäckning med aktier och andelar i andra dotterföretag än sådana som har till uppgift att äga skuldtäckningstillgångar skall inte längre vara tillåtet. 
 Nuvarande tillgångslimiter sänks till de i  
 EG-rätten 
  angivna miniminivåerna. 
 Begränsningen för enhandsengagemang avseende andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma fondbolag eller fondföretag utmönstras. 
 96 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 4.4.1 
  
 En kompletterande kvalitativ regel? 
  
 Gällande rätt 
 : Som tre grundläggande, kvalitativa krav anges i 7 kap. 9 a § FRL att skuldtäckningstillgångarna skall placeras så att de motsvarar försäkringsbolagets åtaganden (matchning), att de skall vara placerade på ett sådant sätt att lämplig riskspridning uppnås (diversifiering) samt att de skall placeras så att bolaget har en tillfredsställande betalningsberedskap (likviditet). Bestämmelsen har sin grund i  
 EG-rätten. 
 10 
  
 Skälen för förslaget 
 : Nuvarande kvalitativa placeringsregler om matchning, diversifiering och likviditet bör bibehållas som över- gripande kvalitativa regler för försäkringsbolagens placering av skuldtäckningstillgångar. 
 I delbetänkandet diskuterades om dessa regler bör kompletteras med ytterligare en övergripande regel om att endast tillgångar som är  
 lämpliga  
 som säkerhet för försäkringstagarna får användas för skuldtäckning. Som kriterier för denna lämplighetsbedömning angavs att värdet på tillgången skall kunna beräknas tillförlitligt ur risk- hanteringssynpunkt; såväl vid varje given tidpunkt som över tiden. Det kan dock diskuteras om inte sådana hänsyn redan nu måste tas redan inom ramen för regeln om tillfredsställande betalningsbered- skap. Regeln syftar på tillgångarnas likviditet och därmed försäkrings- bolagets möjlighet att omsätta tillgångarna för att uppfylla åtagandena. Vid bedömningen skall hänsyn tas till tillgångarnas framtida värde och avkastning. 
 Lämplighetskravet kan därmed anses framgå av nuvarande regler. Utredningen stannar därför vid att betona vikten av att till- gångarnas värde kan beräknas tillförlitligt, men avstår från att före- slå någon regeländring i denna del. 
  
 4.4.2 
  
 Tillåtna tillgångsslag 
  
 Gällande rätt 
 : Reglerna avseende vilka tillgångsslag som är tillåtna för skuldtäckning grundar sig på  
 EG-rätten. 
 11 
  
 Bestämmelserna är i huvudsak desamma för liv- och skadeförsäkringsområdet och inne- håller en katalog över tillåtna tillgångslag. Vidare anges att medlems- staterna skall slå fast mer detaljerade regler för användningen av godtagbara tillgångar enligt vissa, närmare angivna principer. 
  
 10 
  
 Dir. 92/49/EEG art. 20 och dir. 2002/83/EG art. 22. 
  
 11 
  
 Dir. 92/49/EEG art. 21 och dir. 2002/83/EG art. 23. 
  
 97 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 Tillåtna tillgångsslag för skuldtäckning är enligt 7 kap. 10 § FRL 
  
 – 
  
 obligationer eller andra skuldförbindelser som vissa angivna rättsubjekt svarar för, 
  
 – 
  
 premiefordringar som vissa rättssubjekt svarar för och termins- premiefordringar i skadeförsäkringsrörelse, 
  
 – 
  
 skuldförbindelser med betryggande säkerhet, som t.ex. fastig- hetspant och livlån, 
  
 – 
  
 bankmedel, 
  
 – 
  
 aktier och andra jämförbara värdepapper som har getts ut av vissa angivna rättssubjekt, 
  
 – 
  
 fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i sådan egendom, 
  
 – 
  
 kassa, 
  
 – 
  
 andelar i värdepappersfonder enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, om fonden i huvudsak består av skuld- täckningsgilla tillgångar, 
  
 – 
  
 fordran på överskjutande skatt, samt 
  
 – 
  
 återförsäkringsgivares reservdeposition hos återförsäkringstagare. 
  
 Tillåtna utgivare av fondpapper är bl.a. stat och kommun och där- med jämförliga utländska subjekt, internationella organisationer, värde- pappersbolag samt svenska och utländska kreditinstitut. Aktiebolag, svenska och utländska, godkänns endast som utgivare under förut- sättning att de är publika. 
 Fondpapper får endast användas för skuldtäckning om de är kort- fristigt realiserbara eller noterade på en marknadsplats. Undantag görs dock om tillgångarna ägs av ett dotterföretag som har till uppgift att direkt eller indirekt äga ett försäkringsbolags skuld- täckningstillgångar. Aktier och jämförbara värdepapper som har getts ut av ett privat aktiebolag får endast användas om bolaget är ett sådant angivet dotterföretag. Även aktier och andelar i ett dotterbolag som är ett publikt försäkringsaktiebolag, ett publikt bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag eller fond- bolag eller ett utländskt företag av något av de uppräknade slagen är tillåtna. 
 Avseende utländska tillgångar har Finansinspektionen i enlighet med ett bemyndigande meddelat föreskrifter om tillåtna utgivare. 
 12  
 I 7 kap. 17 b § FRL slås en särskild regel fast beträffande använd- ningen av derivatinstrument. Sådana tillgångar får inte användas för 
  
 12  
 FFFS 2001:6. 
 98 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 skuldtäckning men är tillåtna i syfte att sänka den finansiella risken i ett försäkringsbolag och för att effektivisera förvaltningen av bolagets tillgångar. 
  
 Skälen för förslaget 
 : Syftet med den gällande regleringen är att begränsa risken i skuldtäckningstillgångarna. Enligt utredningens förslag skall risken i stället beaktas genom att ett säkerhetsavdrag görs vid värderingen av tillgångarna. Det finns därför skäl att se över de tillgångsslag som idag tillåts för skuldtäckning och vill- koren för användningen av tillgångsslagen. 
 Fondpapper 
 Med fondpapper avses enligt 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän om- sättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis). Begreppet finansiellt instrument avser förutom fond- papper även annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Utredningens val av begreppet fondpapper bedöms inte innebära någon ändring i sak gentemot nuvarande bestämmelser om vilka finansiella instrument som får användas för skuldtäckning. 
 13 
  
 Regleringen beträffande tillåtna utgivare har motiverats utifrån att de angivna rättssubjekten generellt sett får anses ha god eller i vart fall tillräcklig kreditvärdighet. Som skäl för inskränkningen till publika aktiebolag vad gäller aktier anfördes särskilt att det bör krävas att aktier som används för skuldtäckning skall ha god likviditet och kunna bli föremål för handel på en börs eller annan organiserad marknadsplats. 
 14 
  
 I förslaget omhändertas den kreditrisk som är sammanknippad med olika typer av fondpapper av säkerhetsavdraget. Försäkringsbolagen måste härutöver också beakta det övergripande kravet på tillfreds- ställande betalningsberedskap, vari ingår att en skuldtäcknings- tillgång för att anses lämplig skall ha ett värde som går att bestämma på ett tillförlitligt sätt och vara tillräckligt likvid i förhållande till det åtagande den motsvarar. 
  
 13 
  
 Jfr prop. 1994/95:184 s. 168 ff. 
  
 14 
  
 Se not 16. 
  
 99 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 Det finns därmed inte några skäl att behålla dagens inskränk- ningar beträffande tillåtna utgivare. Regleringen kan i stället för- enklas på så sätt att fondpapper tillåts generellt som skuldtäck- ningstillgång. Som tidigare skall dock gälla att fondpapper endast får användas om de är kortfristigt realiserbara eller är föremål för handel på en reglerad marknad. 
 Vidare bör Finansinspektionen även fortsättningsvis få meddela närmare föreskrifter avseende utländska utgivare eftersom dessa inte står under svensk tillsyn. 
 Dotterbolag behandlas särskilt nedan. 
 Skuldförbindelser som inte är fondpapper 
 Med skuldförbindelser som inte är fondpapper avses främst direkt- utlåning. Huvudregeln för att sådana skuldförbindelser skall tillåtas bör vara att gäldenären ställer någon typ av säkerhet. 
 Skuldförbindelser som idag inte behöver tryggas med annan säkerhet än gäldenärens kreditvärdighet, exempelvis förbindelser som stat och kommun, därmed jämförliga utländska subjekt och internationella organisationer svarar för, anser utredningen dock även fortsättningsvis skall kunna tillåtas för skuldtäckning. Finansinspektionen bör därför bemyndigas att utfärda föreskrifter om när kravet på ytterligare säkerhet kan frångås med hänvisning till gäldenärens kreditvärdig- het. 
 Terminspremiefordringar 
 I delbetänkandet föreslogs att terminspremiefordringar, dvs. försäk- ringsbolagets fordran på framtida premier från försäkringstagaren, skall tillåtas som skuldtäckningstillgångar även för livförsäkringsbolag. De nuvarande reglerna gör det enligt utredningens uppfattning svårt för utomstående att bilda sig en uppfattning om bolagets verkliga ställning eftersom fordringar i anledning av ingångna försäkrings- avtal inte syns i redovisningen. I genomlysningssyfte borde därför denna typ av fordran tillåtas som skuldtäckningstillgång även inom livförsäkring. 
 Övervägande skäl talar dock för att gällande  
 EG-rätt 
  för liv- försäkring får tolkas som att en sådan fordran måste avräknas från värdet på försäkringsåtagandena vid beräkningen av de försäkrings- 
 100 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 tekniska avsättningarna, eftersom avsättningarna enligt  
 EG-rätten 
  skall göras med hänsyn till framtida premieinkomster. 
 15  
 Terminspremie- fordringar bör därmed inte heller fortsättningsvis tillåtas som skuld- täckningstillgång för livförsäkring. 
 Fordran på återförsäkringsgivare 
 Enligt gällande rätt skall avgiven återförsäkring avräknas från de försäkringstekniska avsättningarna. Som en följd tillåts inte fordran på återförsäkringsgivare som skuldtäckningstillgång. 
 Ur genomlysningssynpunkt är det viktigt att även riskerna i ett försäkringsbolags återförsäkringsprogram tillåts slå igenom i det säkerhetsavdrag som utredningen föreslår. Utredningen har därför föreslagit att bolaget skall ha skuldtäckningstillgångar som mot- svarar de försäkringstekniska avsättningarna utan avdrag för avgiven återförsäkring. I och med detta bör även en fordran på åter- försäkrare få användas som skuldtäckningstillgång. 
 I enlighet med  
 EG-rätten 
  får fordringen inte ha varit förfallen till betalning i längre tid än tre månader. Härutöver bör fordringen högst få tas upp till ett belopp som motsvarar återförsäkringsdelen i avsättningen för det åtagande som återförsäkringen avser. 
 Som konstaterats ovan (avsnitt 4.3) blir konsekvensen av förslaget att värdet av sådan reservdeposition som återförsäkrings- givare ställt hos bolaget inte behöver skuldtäckas. 
  
 15  
 Dir. 2002/83/EG art. 20.1 A. i). 
 101 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 Återförsäkring och depositioner 
 Fordringar och skulder som uppkommer vid återförsäkring utan respektive med deponerade reserver illustreras nedan för en tänkt kvotåterförsäkring om 30 procent, dvs. återförsäkraren deltar till 30 procent i den försäkrade risken. 
 Återförsäkring utan depositioner 
 Direktförsäkringsbolag 
  
 Tillgångar 
  
 Skulder 
  
 Placeringstillgångar 
  
 70 
  
 Försäkringstekniska avsättningar 
  
 100 
  
 Återförsäkrares andel av 
  
 30 
  
 försäkringstekniska avsättningar 
  
 Summa 
  
 100 
  
 Summa 
  
 100 
  
 Belopp som skall skuldtäckas är 100, vilket täcks med fordran på återförsäkrare och övriga placeringstill- gångar. 
 Återförsäkringsbolag 
  
 Tillgångar 
  
 Skulder 
  
 Placeringstillgångar 
  
 30 
  
 Försäkringstekniska avsättningar 
  
 30 
  
 Summa 
  
 30 
  
 Summa 
  
 30 
  
 Belopp som skall skuldtäckas är 30, vilket täcks med placeringstillgångar. 
 Återförsäkring med avgiven deposition 
 Direktförsäkringsbolag 
  
 Tillgångar 
  
 Skulder 
  
 Placeringstillgångar 
  
 90 
  
 Försäkringstekniska avsättningar 
  
 100 
  
 Återförsäkrares andel av 
  
 30 
  
 Depåer från återförsäkrare 
  
 20 
  
 försäkringstekniska avsättningar 
  
 Summa 
  
 120 
  
 Summa 
  
 120 
  
 Belopp som skall skuldtäckas är 100, vilket täcks med fordran på återförsäkrare (30) efter avdrag för (skuldposten) depåer från återförsäkrare (20) samt med övriga placeringstillgångar (90). 
 Återförsäkringsbolag 
  
 Tillgångar 
  
 Skulder 
  
 Placeringstillgångar 
  
 10 
  
 Försäkringstekniska avsättningar 
  
 30 
  
 Depåer hos företag som 
  
 20 
  
 avgivit återförsäkring 
  
 Summa 
  
 30 
  
 Summa 
  
 30 
  
 Belopp som skall skuldtäckas är 30, vilket täcks med placeringstillgångar och depåer hos företag som avgivit återförsäkring. 
 102 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 Derivatinstrument 
 I den s.k. Placeringspromemorian föreslogs att derivatinstrument eller kombinationer av derivatinstrument skulle få användas för skuldtäckning om den ekonomiska innebörden av instrumentet motsvarar den hos en tillgång som får användas för skuldtäckning. 
 16  
 Regeringen var dock inte beredd att tillåta detta vid tiden för genomförandet av de  
 EG-rättsliga 
  placeringsreglerna. Användandet av derivatinstrument ansågs vara alltför sofistikerat och misstag konstaterades kunna få allvarliga konsekvenser för såväl försäkrings- bolag som försäkringstagare. Dessutom ifrågasattes om inte EG- rätten innebär att derivatinstrument endast får användas som hjälpmedel för att minska investeringsriskerna och underlätta en effektiv portföljförvaltning. 
 17  
 Resultatet blev att derivatinstrument inte tilläts som skuldtäckningstillgång. Däremot infördes den all- männa regeln om att derivatinstrument får användas i syfte att sänka den finansiella risken i ett försäkringsbolag och för att effektivisera förvaltningen av bolagets tillgångar. 
 Användandet av derivatinstrument är numera en integrerad del i en effektiv kapitalförvaltning. I ett försäkringsbolag kan instrumenten dessutom ses som ett medel för att förbättra möjligheterna att matcha skuldtäckningstillgångar mot försäkringsåtaganden. Bolagen får därmed bättre möjligheter att hantera riskerna i skuldtäcknings- tillgångarna. 
 Derivatinstrument bör därför tillåtas som skuldtäckningstill- gång.  
 EG-rätten 
  är dock oklar om i vilken utsträckning detta är möjligt. Derivatinstrument anges inte uttryckligen i reglerna för tillåtna tillgångsslag. Särskilda tillämpnings- och värderingsprinciper ställs däremot upp. Här pekas derivatinstrument ut som tillgångar  
 med anknytning till  
 tillgångar som motsvarar tekniska avsättningar. Vidare anges att sådana instrument får användas i den utsträckning som de bidrar till att minska investeringsriskerna eller underlättar en effektiv portföljförvaltning. De måste värderas försiktigt och får beaktas vid värderingen av den underliggande tillgången. 
 18 
  
 Den tolkning som tidigare har gjorts i Sverige beträffande möjlig- heten att använda derivatinstrument för skuldtäckning är också den förhärskande tolkningen inom EU. Övervägande skäl talar därför för att derivatinstrument i vart fall inte kan tillåtas som en själv- 
  
 16 
  
 Ds 1993:57 s. 91 ff. 
  
 17 
  
 Prop. 1994/95:184 s. 174. 
  
 18 
  
 Dir. 92/49/EEG art. 21.1 C. iv) och dir. 2002/83/EG art. 23.3 iv). 
  
 103 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 ständig skuldtäckningstillgång. Däremot bör ett derivatinstrument som har anknytning till en skuldtäckningstillgång som bolaget använder få användas för detta ändamål, under förutsättning att instrumentet bidrar till att minska riskerna i eller effektivisera förvaltningen av den underliggande skuldtäckningstillgången. 
 Derivatinstrument kan vara komplexa, vilket ställer krav på att bolagen har kunskap om vilka risker som är förenade med att använda sådana tillgångar. 
 19  
 Även Finansinspektionen måste kunna bedöma och vid behov ifrågasätta samt eventuellt underkänna att ett derivatinstrument nyttjas som skuldtäckningstillgång. 
 Vidare bör den gällande regeln för användande av derivatinstru- ment utmönstras ur FRL eftersom den även träffar fria tillgångar – något som inte står i överensstämmelse med  
 EG-rättens 
  principiella förbud mot reglering av sådana tillgångar. Som diskuteras i avsnitt 7.1 nedan kommer Finansinspektionen med hänsyn till stabilitets- principen ändå ha möjligheter att ingripa när så bedöms nödvändigt. 
 Aktier och andra andelar i dotterföretag 
 I gällande rätt görs i skuldtäckningshänseende åtskillnad mellan å ena sidan dotterbolag som har till uppgift att direkt eller indirekt äga moderbolagets skuldtäckningstillgångar och å andra sidan dotterbolag som är publika finansiella företag. 
 Beträffande den sistnämnda typen av dotterbolag kan det starkt ifrågasättas om tillgångar som främst innehas i organisatoriskt syfte bör få användas som skuldtäckningstillgång. Tillgångarna är förhållandevis illikvida och oftast inte heller avsedda att avyttras. Vad särskilt gäller dotterbolag som är försäkringsbolag finns vidare en betydande risk att en nedgång i moderbolagets verksamhet motsvaras av en nedgång även i dotterbolagets verksamhet. En annan svårighet är hur dotterbolagets tillgångar värderas. Det kan vara svårt för tillsynsmyndigheten och andra aktörer att genomlysa och ifrågasätta exempelvis en uppskrivning av aktierna. Kravet på att dotterbolaget skall vara publikt minskar inte de angivna problemen och utgör heller inte någon garanti för att tillgången då automatiskt skulle bli lämpligare som skuldtäckningstillgång. 
 Vid införandet av den nuvarande regleringen ansågs nackdelarna med användandet av aktier i dotterbolag som är försäkringsbolag 
  
 19  
 Exempelvis kan användandet av ett räntederivat leda till att bolaget i stället erhåller en lika stor kreditrisk. 
 104 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 eller finansiella företag för skuldtäckning uppvägas av bl.a. samordningsfördelar och reglerna om enhandsengagemang. 
 20  
 Utred- ningen instämmer inte i den bedömningen. Även om problemen kan omhändertas genom det föreslagna säkerhetsavdraget anser utredningen att tillgångsslaget i sig till sin karaktär och med beaktande av syftet med skuldtäckningsreglerna inte är lämplig som skuldtäckningstillgång. 
 Med aktier och andelar i dotterbolag som har till uppgift att äga skuldtäckningstillgångar förhåller det sig annorlunda. Sådana bolag har endast en förvaltningsuppgift, varför det finns en direkt koppling mellan dotterbolagets egna tillgångar och de aktier och andelar i dotterbolaget som moderbolaget använder för skuld- täckning. Aktier och andelar i denna typ av dotterbolag bör därför även fortsättningsvis tillåtas som skuldtäckningstillgång. 
 Det finns dock skäl att ställa vissa krav för användningen av tillgångsslaget. Före införlivandet av den tredje generationens försäkringsdirektiv fick aktier i dessa dotterföretag användas för skuldtäckning endast om företaget förvaltade fast egendom. I lag- stiftningsarbetet befanns det lämpligt att utvidga möjligheterna till nu gällande ordning men det ansågs samtidigt vara förenat med vissa risker om ett försäkringsbolag i för stor utsträckning avhänder sig bestämmanderätten över tillgångsförvaltningen till dotterbolag. Därför infördes ett krav på tillstånd från Finansinspektionen för att äga sådana dotterföretag. 
 21 
  
 Tillståndskravet infördes genom en justering i den numera upp- hävda s.k. femprocentsregeln i 7 kap. 17 § FRL. Regeln upphävdes sedan den visat sig vara oförenlig med  
 EG-rätten. 
 22 
  
 I lagstiftnings- ärendet berördes emellertid inte frågan huruvida försäkringsbolag bör få skuldtäcka med aktier och andelar i sådan företag. 
 Utredningen anser att ett försäkringsbolag inte utan vidare bör kunna ersätta ett direkt ägande av de egentliga skuldtäcknings- tillgångarna med ett indirekt ägande via ett dotterbolag. 
 Förutom vad som framgick i den tidigare bedömningen finns fler skäl för att någon typ av tillståndskrav återinförs. Dotterföretag behöver exempelvis inte vara helägda. Vidare finns inget direkt hinder i FRL för dotterföretag att ta upp lån. 
 23  
 Härtill kommer att en exekutiv åtgärd mot dotterföretaget till förmån för företagets 
  
 20 
  
 Prop. 1994/95:184 s. 171 f. 
  
 21 
  
 Prop. 1994/95:184 s. 170. 
  
 22 
  
 Prop. 1998/99:142. 
  
 23 
  
 Däremot har det i Finansinspektionens tillsyn vuxit fram en praxis innebärande att FRL:s regler avseende upplåning tillämpas även på dotterbolag. Uttryckligt lagstöd saknas dock. 
  
 105 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 borgenärer kan få konsekvenser för försäkringstagarnas förmåns- rätt. Sammantaget bör det därför införas ett krav på Finans- inspektionens tillstånd för att ett bolag skall få skuldtäcka med aktier och andelar i ett dotterföretag som har till uppgift att äga bolagets skuldtäckningstillgångar. 
 Vid tillståndsprövningen skall en bedömning göras av om försäk- ringstagarnas förmånsrätt kan påverkas av att skuldtäckningstill- gångarna ägs genom dotterbolag. Det skall på goda grunder kunna antas att försäkringstagarnas förmånsrätt inte försämras av att skuldtäckningstillgångarna ägs av någon annan än försäkringsbolaget. 
 Vidare bör det, till skillnad från idag, uttryckligen framgå av lagen att kravet på att fondpapper antingen skall vara kortfristigt realiserbara eller föremål för handel på en reglerad marknad som är öppen för allmänheten även är tillämpligt avseende de fondpapper som dotterföretaget äger. 
 Vad gäller försäkringsbolags innehav i förvaltningsdotterbolag som har till uppgift att för försäkringsbolagets räkning förvalta tillgångar utan att äga dem föreslås ingen ändring gentemot gällande rätt. Det betyder att sådana tillgångar inte heller fortsätt- ningsvis får användas för skuldtäckning. 
  
 4.4.3 
  
 Tillgångslimiter 
  
 Gällande rätt 
 : Begränsningarna för hur stor andel som får placeras i varje enskilt tillgångsslag (tillgångslimiter) vilar ytterst på EG- rätten. 
 24 
  
 I  
 EG-rätten 
  slås limiter fast beträffande tre typer av tillgångar: lån utan säkerhet, kontanta medel och onoterade värdepapper. Limiterna är relaterade till de försäkringstekniska avsättningarna utan hänsyn tagen till eventuell avgiven återförsäkring. 
 För lån utan säkerhet gäller, som huvudregel, att högst fem procent av avsättningarna får placeras i sådana tillgångar, varav en procent per lån. Undantag görs dock för lån till kreditinstitut, försäkringsföretag och investeringsföretag. Gränsen får vidare i enskilda fall höjas till åtta respektive två procent genom beslut av den behöriga myndigheten. Kontanta medel får motsvara högst tre procent av avsättningarna. Beträffande aktier, andra värdepapper som kan jämställas med aktier och skuldförbindelser som inte 
  
 24  
 Dir. 92/49/EEG art. 22 och dir. 2002/83/EG art. 24. 
 106 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 omsätts på någon reglerad marknad finns slutligen en limit på 10 procent av avsättningarna. 
 De kvantitativa reglerna kompletteras av en bestämmelse att medlemsstaterna skall fastställa mer detaljerade regler med villkor för användningen av tillgångarna, jämte vägledande principer för dessa villkor. 
 I svensk rätt är limiterna enligt 7 kap. 10 b § FRL bestämda till 
  
 – 
  
 75 procent avseende obligationer och andra skuldförbindelser, 
  
 – 
  
 25 procent avseende aktier och andra jämförbara värdepapper, 
  
 – 
  
 25 procent avseende fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i sådan egendom, 
  
 – 
  
 25 procent avseende skuldförbindelser med säkerhet i fastig- hetspant eller annan betryggande säkerhet, 
  
 – 
  
 75 procent avseende bankmedel, 
  
 – 
  
 tre procent avseende kassa samt 
  
 – 
  
 10 procent avseende onoterade fondpapper 
  
 25  
 som inte ingår i värdepappersfond eller omfattas av de särskilda reglerna avse- ende aktier och andelar i dotterföretag, där limit saknas. 
 För ej uppräknade tillåtna tillgångsslag saknas limiter. Detta gäller även livlån. Limiter saknas också för ovan angivna tillgångsslag i de fall utgivaren är ett särskilt kreditvärdigt subjekt som exempelvis en stat, kommun eller en utländsk motsvarighet eller en internationell organisation. 
 Beträffande andelar i värdepappersfonder gäller att dessa innehav måste beaktas inom ramen för limiterna för ett bolags direkta ägande av det tillgångsslag som ingår i fonden. Samma regel gäller för dotterföretag med uppgift att äga skuldtäckningstillgångar. I dessa fall skall i stället de underliggande tillgångarna i förvaltnings- bolaget behandlas som om de ägdes direkt av försäkringsbolaget. 
  
 Skälen för förslaget 
 : De svenska reglerna avseende tillgångslimiter är mycket långtgående jämfört med gällande  
 EG-rätt. 
  Som redan har konstaterats innebär förslaget om ett riskkänsligt säkerhets- avdrag att de nuvarande kvantitativa placeringsreglerna delvis har spelat ut sin roll. En naturlig konsekvens är därför att tillgångs- limiterna skall avskaffas i den utsträckning det är möjligt i för- hållande till  
 EG-rätten. 
  
 25  
 Dessa fondpapper måste dock vara utgivna av sådana subjekt som anges i 7 kap. 10 § första stycket FRL. Om utgivaren är exempelvis ett aktiebolag måste detta vara publikt. 
 107 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 EG-rätten 
  föreskriver även att medlemsstaterna skall fastställa den tillåtna procentsatsen för hur stor del de försäkringstekniska avsättningarna som får täckas av återförsäkringsfordringar. 
 26  
 Före införlivandet av det tredje livförsäkringsdirektivet gällde en mot- svarande regel för svenska livförsäkringsbolag, enligt vilken Finans- inspektionen hade att fastställa procentsatsen. Regeln utmönst- rades ur FRL i samband med övergången till redovisning av försäkringstekniska avsättningar för egen räkning, dvs. med avdrag för avgiven återförsäkring. Eftersom avsättningarna enligt utred- ningens förslag nu återigen skall beräknas utan avdrag för sådan återförsäkring och återförsäkringsfordringar därmed tillåts som skuldtäckningstillgång bör bemyndigandet i denna del återinföras. 
  
 4.4.4 
  
 Enhandsengagemang 
  
 Gällande rätt 
 : I de tidigare angivna  
 EG-reglerna 
  avseende tillgångs- limiter framgår även hur stor del av skuldtäckningstillgångarna som får härröra från samme utgivare (enhandsengagemang). Enligt bestämmelserna får högst fem procent av avsättningarna motsvaras av aktier, obligationer, skuldförbindelser och andra penning- och kapital- marknadsinstrument från samma emittent eller i lån till samma låntagare; allt sammantaget. Beträffande lån görs dock ett undantag för myndigheter och internationella organisationer. Vidare får gränsen höjas till 10 procent under förutsättning att de samman- lagda innehaven av tillgångar från samma emittent eller låntagare överstigande fem procent motsvarar högst 40 procent av skuldtäck- ningsbeloppet. För lån utan säkerhet gäller att varje lån får motsvara högst en procent av avsättningarna, med samma undantag för sär- skilda låntagare som beträffande tillgångslimiten för detta tillgångs- slag. Gränsen får i enskilda fall höjas till två procent. 
 Enligt reglerna för enhandsengagemang i 7 kap. 10 c § FRL får ett försäkringsbolag placera högst 
  
 – 
  
 10 procent i aktier och andra jämförbara värdepapper, eller obligationer och skuldförbindelser från samma emittent eller låntagare om emittenten eller låntagaren är ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag, det sammanlagda innehavet i dessa tillgångar inte uppgår till mer än 40 procent av skuld- täckningstillgångarna och andelen aktier och jämförbara värde- 
  
 26  
 Dir. 73/239/EEG art. 15, ändrad gm dir. 92/49/EEG art. 17, samt dir. 2002/83/EG art. 20.4. 
 108 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 papper från samma emittent inte överstiger fem procent av dessa tillgångar, 
  
 – 
  
 fem procent i aktier och andra jämförbara värdepapper, eller obligationer och skuldförbindelser från andra emittenter eller låntagare än de som avses ovan, 
  
 – 
  
 fem procent i en enskild fastighet, tomträtt eller byggnad eller en grupp av sådan egendom som kan betraktas som en investering samt 
  
 – 
  
 10 procent i andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma fondbolag eller fondföretag, om inte annat medges av Finansinspektionen. 
  
 Begränsningarna avseende aktier och andra jämförbara värde- papper, obligationer och skuldförbindelser gäller även i förhållande till grupper av emittenter och låntagare med inbördes anknytning. De gäller dock inte beträffande obligationer och skuldförbindelser som vissa angivna rättssubjekt svarar för, bl.a. staten och andra myndigheter samt internationella organisationer. Begränsningarna gäller heller inte för fordringar på premier eller andra fordringar på försäkringstagare som har samband med försäkringsavtal, om dessa särskilt angivna subjekt svarar för fordran. 
 Även vid tillämpning av reglerna om enhandsengagemang skall tillgångar som tillhör dotterföretag med uppgift att äga skuld- täckningstillgångar behandlas som om tillgångarna ägts direkt av försäkringsbolaget. 
  
 Skälen för förslaget 
 : Det av utredningen föreslagna säkerhetsavdraget beaktar inte risker hänförliga till för stora enhandsengagemang. Med hänsyn härtill måste regler om enhandsengagemang finnas kvar i någon form. 
 Utredningen anser att de gällande reglerna i FRL i huvudsak är väl avvägda. Begränsningen beträffande fondandelar förvaltade av samma fondbolag eller fondföretag bör dock avskaffas. Mot- svarande regel saknas i  
 EG-rätten 
  och framstår inte som motiverad av flera skäl. En värdepappersfond är i sig redan underkastad riskspridningsregler. Fondens tillgångar ägs av delägarna och kan inlösas omedelbart. Tillgångarna förvaras hos ett från fonden fristående förvaringsinstitut. Härtill kommer att fondverksamhet kräver Finansinspektionens tillstånd och att fonden sedan står under Finansinspektionens eller motsvarande utländsk tillsyn. Även förvaringsinstituten står under tillsyn. Vidare är en värde- pappersfond skyldig att regelbundet lämna information för bedöm- 
 109 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 ning av fondens utveckling och ställning. Till skillnad mot flertalet andra tillgångsslag som tillåts för skuldtäckning omgärdas värdepap- persfonder således av en sådan reglering i övrigt att några särskilda regler om enhandsengagemang inte är behövliga. 
 Tillgångsslaget fordran på återförsäkringsgivare är av den arten att det inte bör föreskrivas några generella regler om enhands- engagemang. Lämpligheten av att koncentrera respektive sprida återförsäkring till en eller flera återförsäkrare kan komma att bedömas olika beroende på den aktuella situationen. Bedömningen sker därför lämpligen inom ramen för Finansinspektionens löpande tillsyn. Finansinspektionen bör här kunna underkänna en fordran på återförsäkrare som skuldtäckningstillgång på samma grunder som avdrag idag i vissa fall inte medges för avgiven återförsäkring vid bestämmandet av vilket belopp som skall skuldtäckas. 
 Särskilt om säkerställda obligationer 
 Särskild lagstiftning om s.k. säkerställda obligationer kommer att träda ikraft den 1 juli 2004. 
 27  
 Lagstiftningen syftar till att ge svenska institut tillgång till en konkurrenskraftig finansieringsform som fått stor utbredning på den europeiska marknaden. 
 28 
  
 En säkerställd obligation karaktäriseras av att innehavarnas fordringar säkerställs på följande sätt. Utgivarna skall särskilja vissa tillgångar från sin övriga verksamhet (säkerhetsmassa) vars värde vid varje tidpunkt skall överstiga det nominella värdet av ford- ringarna (beloppsmatchning). Säkerhetsmassan skall i första hand bestå av krediter som lämnats mot säkerhet i viss egendom (hypoteks- krediter) eller krediter som beviljats vissa särskilt säkra låntagare som exempelvis svenska staten (offentliga krediter). Fastslagna belån- ingsgrader skall gälla för hypotekskrediterna. Förutom hypoteks- krediter och offentliga krediter får s.k. fyllnadssäkerheter till viss andel ingå i säkerhetsmassan. 
 Härtill införs en ny särskild förmånsrätt för innehavare av säker- ställda obligationer och derivatmotparter. Förmånsrätten uppkommer i och med att de utestående säkerställda obligationerna med till- hörande säkerhetsmassa införs i ett register. Finansinspektionen skall utse en oberoende granskare som har till uppgift att övervaka 
  
 27 
  
 Prop. 2002/03:107. 
  
 28 
  
 Prop. 2002/03:107 s. 45. 
  
 110 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 att registret förs på ett korrekt sätt. Granskaren har upplysnings- och rapporteringsskyldighet gentemot Finansinspektionen. 
 Enligt en undantagsregel i  
 EG-rätten 
  får medlemsländerna tillåta att enhandsengagemang i säkerställda obligationer uppgår till 40 procent av det belopp som skall skuldtäckas. 
 29  
 Frågan om undantagsregeln skall införas i svensk rätt har diskuterats vid flera tillfällen. 
 Enligt Placeringspromemorian kunde ett enhandsengagemang om 40 procent knappast ingå i en väldiversifierad portfölj och slut- satsen blev att undantagsregeln inte bör införas eftersom den där- med strider mot försäkringstagarnas intresse. 
 30  
 Vid genomförandet av den tredje generationens försäkringsdirektiv konstaterade regeringen att Sverige inte hade kreditinstitut som uppfyllde undantagsregelns krav om särskild tillsyn eller särskild förmånsrätt och att det därför redan av formella skäl saknades möjlighet att införa undantagsregeln i svensk rätt. 
 31  
 I betänkandet Säkrare obligationer ansåg däremot utredaren att det inte fanns några skäl att frångå den gräns på 40 procent som medges i direktiven med hänsyn till bl.a. att de grund- läggande principerna om lämplig matchning och diversifiering gäller oberoende av detaljerade gränsvärden för enhandsengagemang. 
 32  
 Remissinstanserna ansåg överlag att en höjning av gränsen för enhands- engagemangen var önskvärd men att en höjning till 40 procent var alltför hög med hänsyn till behovet av riskspridning. 
 Härefter utarbetades inom Finansdepartementet promemorian Säkerställda obligationer. 
 33  
 I promemorian anfördes att frågan om gränsen för enhandsengagemang bör höjas och i så fall i vilken utsträckning innehöll en rad komplicerade spörsmål och förutsatte en omsorgsfull och bred analys. Slutsatsen blev att frågan i första hand borde hanteras inom Placeringsutredningen. Trots detta ställningstagande föreslogs en viss höjning av gränsen för enhands- engagemang. Som skäl för denna höjning anfördes bl.a. de svenska försäkringsbolagens stabila situation. Med hänsyn härtill föreslogs 
 – i enlighet med Finansinspektionens remissvar – att gränsen lämp- ligen kunde höjas till 25 procent. Regeringen stannade dock vid att överlämna frågan till Placeringsutredningen, dvs. ingen lagändring föreslogs. 
 34 
  
 29 
  
 Dir. 92/49/EEG art. 22.4 och dir. 2002/83/EG art. 24.4. 
  
 30 
  
 Ds 1993:57 s. 102 f. 
  
 31 
  
 Prop. 1994/95:184 s. 189. 
  
 32 
  
 SOU 1997:110. 
  
 33 
  
 Ds 2001:38. 
  
 34 
  
 Prop. 2002/03:107 s. 99. 
  
 111 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 Utredningen anser att ett  
 40-procentigt 
  enhandsengagemang skulle innebära ett alltför kraftigt avsteg från kravet på risksprid- ning och att det därför är olämpligt ur skyddssynpunkt. Reglerna om registerföring och därmed sammanhängande förmånsrätt för säkerställda obligationer liknar visserligen dem som gäller för för- säkringsbolag och ger dessutom ytterligare skydd i och med kravet på en oberoende granskare. Likaså torde innehållet i ett register avseende säkerställda obligationer inte kunna förändras lika lätt som ett skuldtäckningsregister för försäkringsbolag där bl.a. aktier kan ingå. Med hänsyn härtill torde förmånsrätten i säkerhetsmassan vara säkrare än den som försäkringstagare har i tillgångarna i ett skuldtäckningsregister. 
 Trots dessa skyddsmekanismer går det inte att utesluta de risker som uppstår när ett företag på egen hand sköter registreringen av sina tillgångar; särskilt i krissituationer. Inte ens införandet av ett krav på en oberoende granskare torde kunna undanröja denna risk. 
 Sammantaget anser utredningen därför att det inte bör införas någon undantagsregel för säkerställda obligationer. 
  
 4.5 
  
 Förmånsrätt och registerföring 
  
 Utredningens förslag:  
 Försäkringsbolagen skall utse en person med ansvar för kontrollen av skuldtäckningsregistret (registerombud). Registerombudet skall uppfylla särskilda lämplighetskrav, meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Finansinspektionen), och anmälas till registreringsmyndigheten. Registerombudet skall även kunna bli skadeståndsskyldig enligt reglerna i 16 kap. FRL om kontrollen av registerskyldigheten inte upprätthålls. 
  
 Gällande rätt 
 : Enligt 7 kap. 11 § FRL skall ett försäkringsbolag föra ett särskilt register som vid varje tidpunkt utvisar de tillgångar som används för skuldtäckning samt tillgångarnas värde. Register- föringen ligger enligt 7 kap. 11 a § FRL till grund för försäkrings- tagarnas förmånsrätt i bolagets tillgångar i händelse av att bolaget försätts i konkurs eller utmätning äger rum. Den skall även ses som ett medel i Finansinspektionens löpande tillsyn över att placerings- reglerna för skuldtäckningstillgångarna efterlevs. 
 35 
  
 35  
 Prop. 1994/95:184 s. 200. 
 112 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 Enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) har försäkringstagarna särskild förmånsrätt i den aktuella egendomen. Förmånsrätten omfattar de tillgångar som motsvarar försäkringstekniska avsättningar dels för livförsäkring och skadeförsäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkringar skall tillämpas, dels annan skadeförsäkring som meddelats för längre tid än tio år, dels återförsäkring av angiven försäkring. 
 För andra än de i lagen upptagna försäkringsfordringarna gäller inte någon förmånsrätt. För närvarande pågår emellertid genom- förandet det s.k. försäkringsinsolvensdirektivet. 
 36  
 Enligt förslaget skall alla fordringar som grundas på försäkringsavtal medföra förmånsrätt, dvs. även fordringar i anledning av kort skadeförsäkring samt återförsäkring i allmänhet. Återförsäkringsfordran ersätts dock inte förrän övriga fordringar ersatts fullt ut. 
  
 Skälen till förslaget 
 : Frågan om försäkringstagarnas förmånsrätt har behandlats vid ett flertal tillfällen. Frågeställningarna har rört bl.a. hur förmånsrätten skall utformas och hur de tillgångar som svarar mot förmånsrätten skall säkerställas. I den s.k. Förmåns- rättspromemorian 
 37  
 presenterades två alternativa reformförslag. 
 Det första alternativet var att ersätta nu gällande konstruktion med särskild förmånsrätt i skuldtäckningstillgångarna med en allmän förmånsrätt i bolagets samtliga tillgångar. På så sätt skulle det bl.a. bli möjligt att undvika att försäkringstagare lider rätts- förluster när en försäkringsgivare inte fullgör sin registerplikt. 
 Som ett andra alternativ föreslogs en skyldighet för försäkrings- bolagen att utse en registeransvarig. Den registeransvarige skulle godkännas av Finansinspektionen och kunna bli skadeståndsskyldig enligt reglerna i 16 kap. FRL. 
 Med dagens system finns det risk för att ett försäkringsbolag som närmar sig en obeståndssituation inte fullgör sin register- skyldighet på grund av det oroliga läget i bolaget. Redan under normala affärsförhållanden är det svårt att föra ett ständigt upp- daterat skuldtäckningsregister, vilket FRL kräver. Med en allmän förmånsrätt skulle kopplingen till ett skuldtäckningsregister försvinna. Försäkringstagarna skulle i stället få förmånsrätt i bolagets hela egendomsmassa, vilket skulle stärka deras rättigheter. 
 38  
 Mycket 
  
 36 
  
 Dir. 2001/17/EG; se Ds 2002:59. 
  
 37 
  
 Ds 1993:101. 
  
 38 
  
 Frågan om allmän eller särskild förmånsrätt för försäkringsfordringar har fått extra aktualitet sedan Återförsäkrings AB Luap (tidigare Folksam International) blev försatt i konkurs den 22 maj 2002. Konkursförvaltaren har slagit fast att konkursbolaget tecknat bl.a. återförsäkringsrisker vilka omfattas av FRL:s regler om avsättningar, skuldtäckning, register- 
  
 113 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 SOU 2003:84 
  
 talar därför för att allmän förmånsrätt vore att föredra för försäkrings- fordringar. 
 Ett sådant förslag skulle emellertid kräva omfattande förändringar i hela förmånsrättsordningen, bl.a. med hänsyn till den inbördes före- trädesordningen mellan försäkringsbolagets olika borgenärer. Det kan heller inte uteslutas att en sådan förändring skulle kunna påverka bolagens allmänna kreditvärdighet. Frågan kräver därför ytterligare belysning innan en eventuell förändring bör komma till stånd. 
 Utredningen menar dock att skyddet för förmånsrätten bör stärkas i enlighet med det andra alternativ som föreslogs i Förmånsrätts- promemorian, dvs. genom införandet av en registeransvarig (register- ombud). Finansinspektionen bemyndigas att utfärda närmare före- skrifter avseende de kvalifikationer som registerombudet bör inne- ha. 
 39  
 Någon förhandsgodkännande från Finansinspektionen bedöms dock inte vara nödvändigt utan det bör vara tillräckligt att registerom- budet anmäls till registreringsmyndigheten (Patent- och registrerings- verket). 
 Registerombudet skall löpande kontrollera att ett register förs och att det förs på rätt sätt. Vid bristande kontroll kan registerombudet bli skadeståndsskyldigt gentemot den som lidit skada på grund av försummelsen. På så sätt understryks vikten av att registerfunktionen upprätthålls. 
 Förslaget om registerombud fritar givetvis inte försäkrings- bolagets ledning från det övergripande ansvaret för verksamheten. Försäkringsbolagens styrelser bör även utfärda instruktioner och riktlinjer för hur registerombudet skall arbeta och rapportera till styrelsen. 
  
 4.6 
  
 Lokalisering av skuldtäckningstillgångar 
  
 Enligt 7 kap. 10 d § FRL skall de tillgångar som används för skuld- täckning i skadeförsäkringsrörelse finnas inom EES om risken är belägen inom EES. För livförsäkringsrörelse gäller att tillgångarna 
 föring och förmånsrätt. Enligt konkursförvaltaren har konkursbolaget emellertid inte upp- rättat något skuldtäckningsregister varför eventuella förmånsberättigade borgenärer aldrig fått någon förmånsrätt. Förhållandet kan inte heller läkas i efterhand då sådant register måste finnas per dagen för konkursen för att förmånsrätt skall aktualiseras. Denna händelse utgör ett exempel på riskerna med en förmånsrätt som baseras på ett register fört av bolaget självt.  
 39  
 En sådan person bör ha dokumenterade kunskaper i både företagsekonomi och försäk- ringsmatematik samt erfarenhet som har betydelse för arbetsuppgiften. Det mest väsentliga är dock att personen besitter tillräckliga kunskaper för att kunna kontrollera hela skuldtäck- ningsregistret. 
 114 
  
 SOU 2003:84 
  
 Skuldtäckningstillgångar 
  
 skall finnas inom EES om bolagets verksamhet utövas inom detta område. För risker och verksamhet utanför EES skall de tillgångar som används för skuldtäckning finnas i Sverige. Undantag från lokaliseringsreglerna får göras om det inte kan antas försämra för- månsrätten och lokaliseringen även i övrigt är betryggande. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare före- skrifter om sådana undantag. 
 Lokaliseringsreglerna fick sin huvudsakliga utformning i samband med införlivandet av tredje generationens försäkringsdirektiv. 
 40  
 Undan- tagsreglerna infördes dock i samband med försäkringsrörelsere- formen. 
 41 
  
 Bestämmelserna om att tillgångarna skall vara lokaliserade inom EES om risken är belägen där respektive verksamheten bedrivs där vilar på tvingande  
 EG-rätt. 
 42 
  
 EG-rätten 
  innehåller däremot inte några lokaliseringskrav beträffande risker eller verksamheter utan- för EES. Skälet till den svenska huvudregeln att tillgångarna i dessa fall skall finnas i Sverige är främst att reglerna på det internationella konkursrättsliga området hittills inte ansetts tillräckligt harmoni- serade. Genom införandet av det s.k. försäkringsinsolvensdirektivet 
 43  
 bedöms dock en tillräcklig harmonisering komma till stånd vad beträffar EES. Därmed bör det inte längre krävas att skuldtäcknings- tillgångarna skall finnas i Sverige vad gäller risker eller verksamheter belägna utanför EES utan det är tillräckligt att dessa tillgångar finns inom EES. 
 En regeländring av det angivna slaget bör lämpligen företas inom ramen för genomförandet av försäkringsinsolvensdirektivet. 
  
 40 
  
 Prop. 1994/95:184 s. 192 ff. 
  
 41 
  
 Prop. 1998/99:87 s. 254 ff. 
  
 42 
  
 Dir. 73/239/EG art. 15, ändrad gm dir. 92/49/EEG art. 17.2, samt dir. 2002/83/EG art. 
  
 43 
  
 Dir. 2001/17/EG; se Ds 2002:59. 
  
 115