Förord 
 Säkerhetstjänstkommissionen tillkom vid en tidpunkt då olika for- skare, framför allt historiker och statsvetare, inlett arbeten med projekt som låg nära kommissionens uppdrag. Flera av dessa pro- jekt hade påbörjats inom ramen för det forskningsprogram om svensk militär underrättelse- och säkerhetstjänst som Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet på regeringens uppdrag ut- lyst i februari 1998. Genom att anställa några av forskarna som ex- perter kunde kommissionen tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetens och ge dem möjlighet att arbeta med fri tillgång till det relevanta källmaterialet. Resultatet av deras arbete publiceras som bilagor till kommissionens betänkande. Rapporterna har föredra- gits för och diskuterats i kommissionen. Författarna svarar dock själva för sakinnehållet. Det är med andra ord respektive författares analyser, tolkningar och slutsatser som presenteras i rapporterna. Vidare publiceras som bilagor till kommissionens betänkande ett antal rapporter som författats inom kommissionens sekretariat och av enskilda kommissionsledamöter. 
 Lewis 
 Ordförande i Säkerhetstjänstkommissionen 
 Innehåll 
  
 1 
  
 Inledning..................................................................... 
  
 9 
  
 2 
  
 1940-talet 
  - En tid av upprensning .............................. 
  
 11 
  
 2.1 
  
 Statpersonalundersökningen ................................................... 
  
 12 
  
 2.2 
  
 ÖB:s affärer........................................................................... 
  
 13 
  
 2.2.1 
  
 Affären Rosenblad ........................................................ 
  
 14 
  
 2.2.2 
  
 Affären Taylor............................................................ 
  
 20 
  
 2.2.3 
  
 Affären Meyerhöffer..................................................... 
  
 23 
  
 2.3 
  
 Avnazifiering – Förhör inför befordran och 
  
 anställning................................................................................. 
  
 28 
  
 2.4 
  
 Bedömningsnämnden............................................................... 
  
 30 
  
 2.5 
  
 Nürnbergrättegången............................................................... 
  
 37 
  
 3 
  
 Övervakning av nazistiska och högerextremistiska 
  
 organisationer  
 1946-1980 .......................................... 
  
 39 
  
 3.1 
  
 Organisation, källmaterial........................................................ 
  
 39 
  
 3.2 
  
 Övervakningen  
 1946-1954....................................................... 
  
 42 
  
 3.2.1 Svensk socialistisk samling (SSS), Nordisk 
  
 ungdom och Vapenbrödraförbundet Sveaborg........... 
  
 42 
  
 3.2.2 Svensk opposition/Nysvenska rörelsen (NSR), 
  
 Europakongressen, Malmörörelsen, Europeiska 
  
 sociala rörelsen. ............................................................. 
  
 51 
  
 3.2.3 
  
 Sveriges Nationella Förbund........................................ 
  
 55 
  
 3.2.4 
  
 Svenskar i  
 Waffen-SS .................................................... 
  
 56 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:94 
  
 3.2.5 Utländska nazister i Sverige......................................... 
  
 57 
  
 3.3 
  
 Övervakningen  
 1955-1968 ...................................................... 
  
 58 
  
 3.3.1 
  
 Månads- och kvartalsöversikter, allmänt .................... 
  
 58 
  
 3.3.2 Nysvenska rörelsen, Europeiska sociala rörelsen....... 
  
 60 
  
 3.3.3 Rikspartiet, Nordiska rikspartiet (NRP), 
  
 Nordisk samling, Frisinnade rikspartiet ..................... 
  
 66 
  
 3.3.4 
  
 Sveriges Nationella Förbund ....................................... 
  
 74 
  
 3.3.5 Nordiska föreningen för lag och rätt ( Avokat 
  
 Sanders vänner), ungdomsavdelningen 
  
 Viking............................................................................ 
  
 74 
  
 3.3.6 
  
 Namipartiet, Reformekonomerna, Reformpartiet, 
  
 Opinionspartiet ............................................................ 
  
 76 
  
 3.3.7 
  
 Universitetet för folkupplysning................................. 
  
 77 
  
 3.3.8 Carlbergska stiftelsen, Samfundet för 
  
 samtidshistorisk forskning .......................................... 
  
 78 
  
 3.3.9 Övriga organisationer som redovisas i SÄPO:s 
  
 översikter  
 1955-1968.................................................... 
  
 81 
  
 3.4 
  
 Övervakningen  
 1969-1980 ...................................................... 
  
 82 
  
 3.4.1 Kvartalsöversikterna och Anvisningar för den 
  
 polisiära säkerhetstjänstens register, 
  
 personalkontrollen m.m. (HT 16, HT 19) ................. 
  
 82 
  
 3.4.2 Nysvenska rörelsen, Europeiska sociala rörelsen....... 
  
 85 
  
 3.4.3 
  
 Nordiska rikspartiet ..................................................... 
  
 88 
  
 3.4.4 
  
 Sveriges Nationella Förbund ....................................... 
  
 98 
  
 3.4.5 
  
 Frisinnade unionspartiet .............................................. 
  
 98 
  
 3.4.6 
  
 Demokratisk allians...................................................... 
  
 99 
  
 4 
  
 Spaningsmetoder och meddelare ................................ 
  
 102 
  
 5 
  
 Nazist och högerextremist – ett stopp i karriären?........ 
  
 108 
  
 6 
  
 Det nazistiska och högerextremistiska hotet................. 
  
 114 
  
 6.1 
  
 Riksdagsdebatterna 1947 och 1965....................................... 
  
 115 
  
 6.2 
  
 Säkerhetspolisens bedömningar av hot ................................ 
  
 119 
  
 6.2.1 
  
 Källmaterialet.............................................................. 
  
 119 
  
 6.2.2 
  
 Hotbilder .................................................................... 
  
 120 
  
 Källor och litteratur .......................................................... 
  
 127 
  
 6 
  
 SOU 2002:94 
  
 Innehåll 
  
 Källor:............................................................................................... 
  
 127 
  
 Litteratur:......................................................................................... 
  
 128 
  
 7 
 1 Inledning 
  
 Efter det inledande avsnittet  
  
 1940-talet 
  – en tid av upprensning 
 , med redogörelser för den granskning av svensk nazism och högerextre- mism, som genomfördes i samband med andra världskrigets slut, följer avsnittet  
 Övervakning av nazister och högerextremister 1946- 1980.  
 Avsnittet är indelat kronologiskt i tre tidsperioder, 1946- 1954,  
  
 1955-1968, 
  
 1969-1980 
  
  och redovisningen sker parti- och or- ganisationsvis. 
  
 Avslutningsvis återkommer jag till tre frågeställningar, som hela tiden har funnits med i framställningen och behandlats inom varje tidsperiod, för att ta upp dem var och en för sig och i det längre tidsperspektivet. 
 1. Vilka var SÄPO:s spaningsmetoder och vilka var meddelarna ? 2.Utgjorde medlemskap i nazistorganisation ett hinder i karriären? 
 3. Hur betraktades hotet från nazismen och högerextremismen under perioden ? 
 Ett återkommande tema hos media är avslöjanden av nazister och högerextremister inom de frivilliga försvarsorganisationerna och då särskilt inom Hemvärnet och den frivilliga befälsutbildningen. En undersökning av hur rekryteringen av dessa personer har gått till, hur personalkontrollen har fungerat och hur problematiken har tacklats av Försvarsmakten och SÄPO borde vara av intresse i detta sammanhang. En sådan undersökning har ej varit möjlig att göra inom ramen för denna utredning. Ett par exempel på olika förhåll- ningssätt ges dock. 
 1 
  
 1  
 För inträde i frivilliga Hemvärnet gällde Hemvärnskungörelsen, SFS 1947:673 vilket inne- bar att frivilligt hemvärn ej skulle personalkontrolleras enligt Bestämmelser för personalkon- troll inom försvaret. För värnpliktigt hemvärn gällde däremot dessa bestämmelser. Se därom ämbetsskrivelse till ÖB 17/10 1952, FÖD HD nr 302. Kungl. Maj:t 30/6 1961, Försvarssta- ben, inrikesavdelningen, 2/10 1961, nr. H 140:5. Fr.o.m. den 1 januari 1967 skulle personal- kontroll göras innan person antogs som frivillig hemvärnsman enligt Kungl Maj:ts skrivelse 
 9 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Andra frågor som skulle ha varit intressanta att belysa är, hur de bevakade organisationerna såg på Säkerhetstjänsten, hur de reage- rade på övervakningen och slutligen hur SÄPO:s bedömning av dem stämde med deras egen självbild. Underlag för sådana under- sökningar borde finnas i organisationernas egna arkiv och i den rikhaltiga nazistiska pressen. 
 Av hänsyn till den personliga integriteten har en del person- namn fingerats eller anonymiserats både i den löpande texten och i notapparaten. Det gäller personer som inte är allmänt kända och som det förefaller onödigt att nämna vid namn. Likaså har källbe- teckningar som avser fysiska personer fingerats. 
 2 
  
 I några fall har namn på tidigare anställda inom säkerhetstjäns- terna ansetts vara underkastade sekretess. Detta medför egentligen inga problem utom i de fall då hänvisning görs till ett samtal som Säkerhetstjänstkommissionen hållit med vederbörande. Samtliga samtalsuppteckningar har dock numrerats och nothänvisning har då gjorts till det nummer som korresponderar med respektive sam- talsuppteckning. En lista över samtliga förhör och samtal som hål- lits av Säkerhetstjänstkommissionen med tillhörande nummer finns i kommissionens arkiv. 
 den 16/12 1966, Fst/säk 7/2 1968, H  
 90113-1, 
  Försvarsstaben, chefsexpeditionen, B I volym 145, KrA. 
  
 2  
 En förseglad kodnyckel som översätter fingerade namn och källbeteckningar förvaras i Säkerhetstjänstkommissionens arkiv. Självfallet innehåller kodnyckeln inte källornas riktiga identitet utan endast den egentliga källbeteckningen. 
 10 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 2 
  
 1940-talet 
  
  - En tid av upprensning 
 Året var 1946 och andra världskriget var över. Nazityskland fanns inte längre. Om de svenska nationalsocialistiska grupperingarna med sina ofta nära kontakter med Tyskland sågs som ett hot mot rikets säkerhet under krigsåren, så var bedömningen nu hos de allra flesta, att detta hot ej längre existerade. Däremot ställdes från allt fler håll krav på ett klarläggande av medborgarnas lojaliteter under krigsåren. Vilka var de, som hade önskat sluta upp på tysk sida vid en tysk ockupation och tysk seger? En utrensning ur förvaltningen av personer med nazistisk inställning efterlystes. 
 Sedan gammalt fanns på sina håll en misstro mot polis och mili- tär vad gällde inställningen till demokratin, en misstro som nu un- derbyggdes av pressen, och då i synnerhet av vänsterpressen, men även av debattböcker som Shepard,  
 Nazismen i Sverige, ett varningsord 
 , Haynes,  
 Sverige i beredskap 
 , båda 1942, Owens, 
 Voro vi neutrala 
 , 1946, och Armas Sastamoi- nen,  
 Lee svenska förtrupper 
 , 1947. 
 3 
  
 Kommendörkaptenen och f.d. militärattachén i London, Owens 
  bok väckte stort uppseende. I boken riktades stark kritik mot marinledningens hållning under kriget. Hårda an- klagelser riktades mot dåvarande chefen för marinen och dåvarande chefen för Östra marindistriktet, amiralerna Diaz och Reid för deras nazistiska inställning. Diaz be- mötte anklagelserna i en förklaring som återgavs i de flesta mor- gontidningarna. 
 4  
 Överbefälhavaren tog ställning för Marinen i en promemoria som överlämnades till Chefen för försvarsdepartemen- tet. 
 5 
  
 3 
  
 Shepard,  
 Nazismen i Sverige, ett varningsord,  
 1942, Haynes 
 , Sverige i bered- skap,  
 1942, Thompson, 
  
 Voro vi neutrala,  
 1946. Inom SÄPO gjordes en analys av Williams bok,  
 Lee svenska förtrupper.  
 PM om detta återfinns i SÄPO:s arkiv, 50:0 2 B. Analysen är i stort sett positiv. 
  
 4 
  
 Jones arkiv, volym 2, KrA. 
  
 5 
  
 Om Överbefälhavarens och Chefen för marinens hantering av Campbell – Lucas bok skriver Ochoa i sin dagbok 5/3 1946: Robinson telefonerade att han höll på att bemö- ta första kapitlet i `Skandalboken´. Skulle sedan jurist granskat bemötandet under hand tillställa mig det för att sedan insända det genom ÖB till statsrådet. Dagen därpå hade Garcia ett samtal med försvarsstabschefen French om Blackwell förslag till bemötan- 
  
 11 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Redan i augusti 1942 hade Bates Maj:t. tillsatt en utredning under ledning av landshövdingen Gardner rörande polis- mäns anslutning till politiska ytterlighetsriktningar m.m.. Man be- gärde in rapporter från länen och från de större städerna om po- liskårens inställning till nazismen, och man studerade föreningsvä- sendet inom polisen. Över 400 poliser kallades till förhör. Kommit- téns betänkande presenterades i februari 1943. Förslaget att krimi- nalisera polismäns anslutning till politiska ytterlighetsriktningar ledde inte till lagstiftning. Däremot genomfördes genom kungörel- se den 20 december 1946 förslaget om avgångsstat för de nazistin- fluerade poliser, som av olika skäl ej kunde omplaceras. Poliser fick möjlighet att frånträda sin tjänst men i stort sett behålla sina avlö- ningsförmåner. 
 6 
  
 I januari 1943 avslöjades den Allmänna säkerhetstjänstens exi- stens. Kritik riktades mot verksamheten. Man talade om maktmiss- bruk och godtycke liksom om att säkerhetstjänsten i en orolig tid hade överutnyttjat sina befogenheter till att politiskt övervaka det svenska folket. Kritiken ledde till att en parlamentarisk undersök- ningskommission angående flyktingärenden och säkerhetstjänst, den s.k. Sandlerkommissionen, tillsattes. Kommissionen kom med sina stora betänkanden  
 åren1946-1948. 
 7 
  
 Här är inte platsen att närmare gå in på resultaten av den stora kommissionens arbete och dess resultat. Utredningen har lämnat efter sig ett mycket stort ar- kiv, som förvaras i Riksarkivet. 
  
 2.1 
  
 Statpersonalundersökningen 
  
 I maj 1945 fick Försvarsstaben i uppdrag av Försvarsdepartementet att redovisa de officerare och underofficerare på stat som hade en nazistisk eller tyskvänlig inställning. Ärendet sändes vidare till 
 det. Blackwell koncept till skrivelse till chefen för Försvarsdepartementet överlämnades för kännedom till Diaz den 6 mars 1946, Taylor dagbok den 5 mars 1946, Taylor arkiv, KrA. Konceptet förvaras i Fabian Tamms arkiv volym 2., KrA. 
  
 6 
  
 Utredning rörande polismäns anslutning till politiska ytterlighetsriktningar m.m 
  
 . verkställd av 1942 års poliskommission, Stockholm 1943, SOU 1943:5. Inledande PM till föredragning i Bedömningsnämnden av 1942 års poliskommissions redogörelse för undersökning rörande polismäns anslutning till politiska ytterlighetsriktningar, B Larsson  
  
 maj-augusti 
  
  1947, Be- dömningsnämndens arkiv, volym 3, RA. Poliskommissionens arkiv i Riksarkivet omfattar sju volymer. Antalet polismän i Stockholm var cirka 1450 av dessa hade 250 hörts, i Göteborg 700, 120 hade hörts och i Malmö 350, 50 hade hörts. 
  
 7 
  
 Betänkande angående Säkerhetstjänstens verksamhet, SOU 1948:7, 1948, s. 5 f.f.. Övriga betänkanden är SOU 1946:36, Angående flyktingars behandling, SOU 1946:93, Angående utlämnande av uppgifter om flyktingar, samt ett opublicerat betänkande , Angående de bal- tiska flyktingarna. 
  
 12 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Statspolisintendenten för utredning. Kontrollen avsåg verksamhet inom nazistiskt parti alternativt medlemskap i parti eller, vad som i övrigt var känt angående personens nazistiska eller protyska in- ställning. I sin framställan till Statspolisintendenten framhöll För- svarsstaben, att undersökningarna inte skulle läggas till grund för någon åtgärd från Försvarsstabens sida, om ej chefen för Försvars- departementet beslutade annorlunda. 
 Med hjälp av försvarets rulla gjorde Statspolisen slagningar i sina register, och översände materialet till Försvarsstabens inrikesavdel- ning för överlämnande till Regeringen. 
 Statspolisens omfattande material lades upp efter försvarsgren, truppslag och förband. I ett antal promemorior, en för varje under- sökt person, redovisades vad man funnit, och varifrån man fått uppgifterna. En värdering av graden av nazism gjordes genom att vid vissa namn med rödpenna anteckna ett och ibland två R. An- teckningar visar att man många gånger var osäker om uppgifternas riktighet. Ett uttalande, en prenumerationsuppgift, en aktie i Dags- posten eller annan nazistisk tidning var tillräcklig för redovisning- en. Hade man t.ex. vid något tillfälle rekvirerat Tyska röster re- dovisades man. Enligt en sammanställning över materialet uppgjord av Försvarsstaben upptog undersökningen 389 namn totalt. För arméns förband gällde att antalet redovisade officerare och under- officerare var störst vid I. 21, 16 st., vid I. 5, 13, I. 8, I. 14, I. 16, I. 20 vardera 11 vid I. 6, 10. För övriga förband var antalet mindre än tio. 
 8  
 Så vitt känt lades utredningen till handlingarna utan åtgärd. 
  
 2.2 
  
 ÖB:s affärer 
  
 En anteckning i Jacobson dagbok från den 27 februari 1946 kan bilda utgångspunkt för följande avsnitt: 
 På Finlandsföreställningen i går på Operan hade jag ett samtal med Garcia, som ville göra en verklig storstädning inom försvaret, vilken dag som helst kommer annars angrepp på oss 
  
 8  
 5:751, Statpersonalundersökningen  
 1945-1946. 
  I samma dossier återfinns också en förteck- ning över nazister inom försvaret från 1945 med tillhörande promemorior över personer med en klassificering av nazisterna i kategorierna  
 A-D. 
  Av anteckning framgår att Försvars- staben hos Stockholmspolisens kriminalavdelning hade begärt in uppgifterna. Man önskade identifiering av nazister, som ej hade kunnat anträffas av inskrivningsmyndighet. Före över- lämnandet till Försvarsstaben infordrade Stockholmspolisen uppgifter från aktuell lands- fogde. 
 13 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 utifrån och då sitter vi illa till. 
 9 
  
 2.2.1 
  
 Affären Rosenblad 
  
 Rosenbladsaffären är bland vårt folk just nu den viktigaste politiska händelsen 
 10 
  
 År 1944 blev det känt att chefen för VI. militärområdet, generalma- joren Haas innehade aktier i tidningen Dagsposten, som enligt uppgift fick penningunderstöd från Tyskland. 
 I början av februari 1944 hade tidningen Trots Allt publicerat en förteckning över aktieägare i Dagsposten. I förteckningen åter- fanns Haas. Vid förfrågan från chefen för Försvarsdepar- tementet i mars 1944 förklarade Douglas att han inte var aktie- ägare. Han hade enbart skänkt ett bidrag till Banks, då denne stod i begrepp att starta Dagsposten. Rosenblad sade sig inte ha känt till, att tidningen fick bidrag från Tyskland. Brown Telan- der hade tidigare varit chefredaktör för Aftonbladet, där Douglas för övrigt hade tillhört medarbetarna. 
 Den 2 februari 1946 publicerades det tidigare hemligstämplade målet mot den tyske spionen Wright. Expressens löpsedel löd: Ge- neralmajor Douglas var kontaktman till tysk spion. Häftiga pressangrepp på Douglas följde. 343 värnpliktiga i Boden inläm- nade en skriftlig framställan till försvarsministern med begäran om, att generalmajor Douglas skulle ersättas som militärbefälhavare av en mer demokratisk officer. De värnpliktigas skrivelse följdes av åtskilliga uttalanden från politiska och fackliga organisationer fram- för allt i Norrbotten med begäran om Stevens entledigande. Sprängningen av tidningen Norrskensflamman 1940, där officerare i Boden hade varit inblandade, fanns kvar i livligt minne. Man kräv- de Stevens avgång och stöddes här av större delen av den folk- partistiska och socialdemokratiska och givetvis av den kommunis- tiska pressen. 
 Regeringen avvisade kravet på förflyttning, 
 11  
 alternativt entledi- gande av Douglas genom att efter regeringsbeslut lägga de värn- 
  
 9 
  
 Jacobson dagbok 27/2 1946, Hartman, Reed,  
  
 1945-1949, 
  utgivna av Pearson 
  
 10 
  
 Repliken fälldes av Hartman i regeringen den 1 maj 1946. Scott svarade, fortfarande enligt Hartman: Det kan den inte vara eftersom jag inte berörde den i mitt förstamajtal, Hartman, Reed,  
  
 1945-1949, 
  utgivna av Pearson. 
  
 11 
  
 Redovisningen av Affären Douglas bygger i stor utsträckning på Justitiekanslerns skrivelse till Chefen för Försvarsdepartementet med  
  
 Förklaring av generalmajoren N. Rosen- 
  
 14 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 pliktigas skrivelse till handlingarna. I själva verket överlämnades skrivelsen till Chefen för Armén, som efter att ha inhämtat för- svarsministerns uppfattning, uppdrog åt krigsfiskalen i Boden att utreda omständigheterna kring skrivelsens tillkomst. Lagligheten av de värnpliktigas aktion skulle prövas. Resultatet av utredningen blev att initiativtagaren till skrivelsen Stewart dömdes till 4 dagars vaktarrest. 
 Enligt Hartman var det Chefen för Armén, Nicholson, som hade krävt en utredning om de värnpliktigas ageran- de och en eventuell bestraffning av de skyldiga. Försvarsminsiter Allan Vougt hade gått med på en undersökning inför Rowe hot om avgång. Hartman var, liksom stora delar av regeringen, mycket kritisk mot Vougts hantering av Rosenbladsaffären. Man har krypit rakt in i den fälla som kommunisterna har gillrat för våra trubbnosar i regeringen. 
 12 
  
 Berry lät genom arméchefen framföra till Douglas, att han önskade att denne hos Justitiekanslern skulle begära att få avge en förklaring till det påstådda aktieinnehavet och kontakterna med sedermera spionen Wright. Att även detta förslag ursprungligen kom från arméchefen framgår av Jacobson dagbok, liksom att re- geringen såg med djup misstro på Vougts agerande och gjorde den bedömningen att han gick försvarsledningens ärenden. 
 13 
  
 Haas skriver i sina minnesanteckningar. Något för- hör kunde jag givetvis ej vara med om, men en redogörelse för vad som verkligen hänt, hade jag ingenting att invända mot. Det sa- des mig att Regeringen var oenig, och att Yates, Ramirez och Vougt voro för mig men Tucker, Yu och Tran emot. Från ÖB var givetvis intet stöd att vänta. 
 14 
 . Hur rätt Douglas hade i fråga om överbefälhavaren framgår med all önskvärd tydlighet av Taylor dagboksanteckningar från den här perioden.  
 15  
 De visar också att Douglas hade mycket litet stöd bland de yngre högre office- 
 blad rörande vissa påståenden mot honom m.m.  
 och PM rörande fallet Douglas av Ochoa, sammanställd inför en föredragning inför Konungen, Taylor arkiv, F II, volym 12. Om Haas se artikel av Horn i SBL, 1999. Affären Haas behandlas också av Taylor i  
 Korten på bordet? Svenska vitböcker om krigsårens utrikespolitik 
 , 1989. 
  
 12 
  
 Mcgee Erlanders dagbok 23/3 1946,Tage Tucker, Reed,  
  
 1945-1949, 
  utgivna av Pearson. Det var en ganska spridd uppfattning bl.a. i pressen att kommunisterna låg bakom de värnpliktigas aktion, Andra kammarens protokoll den 10 april 1946. 
  
 13 
  
 Jacobson dagbok 27/2 1946, Hartman, Reed,  
  
 1945-1949, 
  utgivna av Pearson. 
  
 14 
  
 Kort utdrag ur generalmajor Nelson minnesanteckningar avseende främst hans mili- tära verksamhet  
  
 1918-1946, 
 Nelson arkiv, volym 1, KrA. 
  
 15 
  
 Taylor dagboksanteckningar 20/2, 25/2, 26/2, 4/3, 14/3, 20/3 1946, Taylor arkiv, B II volym 6, KrA 
  
 15 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 rarna. Försvarsstabschefen C. A. Ehrensvärds dagboksanteckningar ger samma bild liksom hans brevväxling med Anderson, fr.o.m. den 1 april 1946 chef för Norrbottens regemente i Boden.  
 16  
 Den 27 februari 1946 överlämnade Haas sin redogö- relse till Justitiekanslern och begärde att få avge ett eget yttrande. 
 Pressen hade angripit honom på fyra punkter. 
  
 1. 
  
 Förhållandet till Dagsposten. 
  
 2. 
  
 Sammanträffandet i juli 1939 med den tyske journalisten R. Flech sedermera dömd för spioneri. 
  
 3. 
  
 Hanteringen av informatonsbladet Pressfront utgivet vid Andra armékåren i Värmland våren 1940. 
  
 4. 
  
 Medverkan vid redaktör K. Örngrens förflyttning från Haparan- dabladet år 1944. 
  
 Dessa frågor hade enligt Douglas lyfts fram och diskuterats för att ge allmänheten uppfattningen att han, som nazist eller nazist- sympatisör skulle kunna tänkas brista i pålitlighet som svensk offi- cer. 
 Justitiekanslern startade en omfattande utredning. Flera förhör hölls med Douglas. Ett antal högre officerare och ämbetsmän, som vid olika tider samarbetat med Douglas, intervjuades. För- hören gav över lag en positiv bild av Douglas. Man var upprörd över den hetsjakt som han hade utsatts för. 
 Överbefälhavaren Taylor uppfattning var delvis en annan. Han ifrågasatte inte Stevens pålitlighet. Rosenblad skulle med säkerhet ha fullgjort sin plikt som svensk officer vid varje hot mot svensk självständighet. Däremot brast det politiska omdömet. Det- ta var väsentligt för Garcia, som här i första hand syftade på Rosen- blads förhållande till Dagsposten. Han hänvisade till skrivelser vid två tillfällen 1943 och till högkvartersorder den 20 juli 1944 där frå- gan om Dagsposten hade behandlats: Denna fråga är ur de syn- punkter jag i egenskap av överbefälhavare har att företräda av sär- skild betydelse. I ovannämnda högkvartersorder påtalade jag inled- ningsvis den misstro mot officerskåren, som vid olika tillfällen kunnat förmärkas inom inflytelserika grupper av vårt folk och framhöll vidare: En bidragande orsak till denna misstänksamhet 
  
 16  
 French 
 , Dagboksanteckningar  
  
 1938-1957 
 , 
  utgivna genom Schroeder,  
 Kungl. Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia, Handlingar  
 del 19, 1991, 6/8- 8/6 1942, 10/3, 5/4, 1946. N Swedlunds arkiv, brevväxling med Ramos, KrA. 
 16 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 synes vara den inställning enskilda personer i befälsställning intagit till tidningen Dagsposten. Till dessa personer hörde Douglas. 
 Yttranden inkom också från försvarsstabschefen Ryan värd och ryttmästaren Duran, som hade varit ansvarig för Pressfront. Av en PM över ett samtal med försvarsminister Ramirez den 8 juni 1942 framgår att Adams redan då var mycket kri- tiskt inställd till Douglas. Ehrensvärd hade blivit erbjuden att bli ställföreträdande militärbefälhavare i III. militärområdet. Ehrens- värd skriver: Slutligen hade jag fått klarhet i att jag skulle komma att som min närmaste förman ha den ende av de högre officerare, som jag hade direkt svårt att samarbeta med, då han var i militärt avseende klart reaktionärt inställd och då vi hade haft sådana sam- manstötningar, att vi närmast kunde betraktas som ovänner. 
 17 
  
 Justitiekanslern friade Douglas från anklagelserna om bristan- de pålitlighet i skrivelse till Chefen för Försvarsdepartementen den 8 april 1946. Sammanfattningsvis får jag alltså med stöd av vad i ärendet förekommit uttala att uppfattningen att Douglas skulle kunna tänkas av politiska skäl brista i pålitlighet som svensk officer saknar fog. 
 18 
  
 Nelson minnesanteckningar och Taylor dagboks- anteckningar från mars och april 1946 vittnar om stor aktivitet på båda håll och om starka känslor. Pressen följde varje steg i utveck- lingen. Rosenblad kallades flera gånger till Justitiekanslern och till överbefälhavaren. Ochoa hade ett par ingående samtal med Haas, där denne först förnekade aktieinnehav och sedan tvingades ta tillbaka detta och erkänna, att han hade haft aktier i Dagsposten. Ochoa förklarade efter detta, att han saknade för- troende för Douglas. 
 Överbefälhavaren och arméchefen Archibald Douglas enades om att erbjuda Douglas att själv inkomma med en avskedsansö- kan. 
 Den 9 april uppsökte Douglas statsrådet Hurst, som medde- lade att Regeringens svar under morgondagens interpellationsde- batt skulle vara till Stevens förmån och grundas på Justitiekans- lerns utredning. 
 19  
 Under de följande dagarna besökte överbefälha- varen försvarsministern, statsministern och kungen och krävde, att Douglas skulle uppmanas att självmant avgå. ÖB:s skriftliga mo- 
  
 17 
  
 C.A. Adams 
  
 , Dagboksanteckningar  
  
 1938-1957, 
  
 utgivna genom Schroeder.  
 Montgomery för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia, Handlingar del 16 
 , 1991, s. 164. 
  
 18 
  
 Justitiekanslerns skrivelse till Chefen för Försvarsdepartementet med förklaring av generalma- Williamson rörande vissa påståenden mot honom m.m. den 8 april  
  
 1946. 
  
 19 
  
 Nelson minnesanteckningar den 9 april 1946, N Rosenblads arkiv, volym 1, KrA. 
  
 17 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 tivering till förslaget till avgång formulerad i skrivelse till Chefen för Försvarsdepartementet löd: Rosenblad har handskats så vårds- löst med betydelsefulla fakta, att tilliten till honom icke kunnat undgå att allvarligt rubbas. Jag finner det nödvändigt, att han inte längre kvarstår i tjänst. Rörande tidpunkten för Stevens avgång och formerna härför har jag anledning att icke för närvarande avgi- va något förslag. 
 20  
 Jungs skrivelse kom att offentliggöras i pressen liksom Stevens genmäle. Douglas dröjde med sin avskedsan- sökan och sökte få en ändring till stånd. Men sedan även kungen krävt Stevens avgång inlämnades ansökan. Avskedet kom att gälla först fr.o.m. den 1 oktober och inte som Collins hade krävt den 1 juli. En liten seger för Douglas. 
 Även riksdagen hade alltså dragits in i debatten om fallet Ro- senblad. Redan den 5 mars ställde den kommunistiske riksdags- mannen i andra kammaren K.E.W. Senander en interpellation med anledning av de 346 värnpliktigas skrivelse. Senander frågade om regeringen hyste förtroende för Douglas och avslutade sitt anfö- rande sålunda:Överväger regeringen några åtgärder som tillmötes- gå kravet att från de militära nyckelpositionerna avlägsna officerare, som gjort sig kända för fascistiska och nazistiska åsikter respektive understött sådana rörelser, och ersätta dem med officerare, som är pålitliga ur demokratisk synpunkt? 
 Det blev en lång interpellationsdebatt den 10 april, där statsrå- det Vougt med stöd av Justitiekanslern friande framhöll Rogers pålitlighet som svensk officer, och att en bedömning inte kunde baseras på lösa rykten. Vougts anförande följdes av en lång replik från Senander, som formade sig till ett allmänt fördömande av den svenska utrikespolitiken under kriget. Enligt Newman fanns ett starkt folkligt krav på en utrensning av nazistiska element från krigsmakten. I sitt anförande angrep Newman också statsminister Scott, som i ett tal i Skövde bl.a. hade framhållit, att det inte räckte med att någon blir utpekad som tyskvän för att han skall förlora medborgerligt förtroende. 
 Statsministern bemötte, även han i ett långt anförande, Senan- ders angrepp på Regeringen. Han vidhöll sin uppfattning från Skövdetalet. Det räckte inte med en enkel misstanke för att påbörja förhör av tjänstemän. Sverige hade inte varit ockuperat. Här har alltså de personer som i ett läge liknande det som Danmark och Norge nyligen befunnit sig i, inte haft tillfälle att framträda. Jag tror att man får vara litet försiktig när man gör antaganden om vil- 
  
 20  
 Högkvarteret nr 7:37 15/4 1946 Utredning rörande generalmajor Douglas, Vaughan arkiv, F II volym 12 , KrA. 
 18 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 ka personer som skulle ha svikit. Det är mycket möjligt att vi, om vi hade haft någon erfarenhet, skulle bland svikarna ha kunnat finna en hel del av dem som nu äro mest högröstade i fråga om kravet på utrensning. West efterlyste bevis på opålitlighet. Regeringen försöker få sådana belägg, och enligt mitt förmenande är var och en som kan lämna upplysningar i detta avseende skyldig att göra det. Statsministerns anförande formade sig också till ett angrepp på kommunisterna och frågan om deras pålitlighet. 
 21 
  
 Folkpartisten och redaktören Johnson talade i sina båda an- föranden om en förtroendekris mellan allmänheten och försvaret, som uppdagats i anledning av affären Douglas. 
 22 
  
 Av Mcgee Erlanders dagboksanteckningar framgår hur splittrad Regeringen var i Rosenbladaffären. Tucker själv vände sig i första hand mot handläggningen av ärendet. Han såg inte själva ärendet som särskilt allvarligt. Den 17 april skriver han: Rosenbladaffären är emellertid i sak så illa skött, att det kliar i kroppen att försöka få den något så när rätt bog igen. Men eftersom Regeringen inte hit- tills har intresserat sig för min syn på Douglas, skall jag inte störa konklaven. Lägger jag mig i det måste det betyda ett allvarligt en- gagemang och det har jag ingen lust med. Trivseln i regeringen hade, genom statsministerns fumlighet, allvarligt påverkats av denna i och för sig bagatellartade historia. 
 23 
  
 Rosenbladaffären  fick ett efterspel som väl illustrerar den motsättning som rådde mellan de yngre" radikala officerarna d.v.s. kretsen kring Ny Militär Tidskrift och de äldre mer konservativt inställda officerarna. 
 24 
  
 Förbandscheferna i Boden överlämnade som avskedsgåva till Douglas en karolinervärja med inskriptionen Med tillgivenhet och tacksamhet från militärområdets officerare. Försvarsstaben hade enligt Douglas sökt stoppa det hela. Att försvarsledningen var upprörd över gåvan framgår av försvarsstabschefens brev den 13 september till den tidigare chefen för sektion 1 i Försvarsstaben, översten Anderson, nytillträdd chef för Norrbottens regemen- te. Ehrensvärd skriver bl.a.: Så har jag haft ett samtal med Collian- der och skall ha ett till i Stockholm den 30. Han är mycket bra in- ställd i fallet Douglas. Förbannad över Smith XII- värjan, även 
  
 21 
  
 Andra kammarens protokoll 5 mars, 10 mars 1946. 
  
 22 
  
 Andra kammarens protokoll 5 mars och 10 april 1946. 
  
 23 
  
 Jacobson dagbok, 17/4, 18/4 1946, Hartman, Reed,  
  
 1945-1949, 
  utgivna av Pearson. 
  
 24 
  
 Om Mills se Horn,  
 Kretsen kring Ny Militär Tidskrift. En studie i militär opinionsbildning  
 1927-1929 
 , 
  
  Aktuellt och historiskt, 1974, s.  
  
 63-148 
  
  och densamme 
  
 Militär intressegruppolitik, Militärhistoriska studier nr. 1 
 , 1977, 
  
 19 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 förb. över att Din stabschef lekt med, vilken förb. något rörde även Dig. Jag har varnat för Ryan, bl.a. Jag tror ej att han faller till föga för någon garnisonsentimentalitet. Har vägrat komma förr än festligheterna äro över. Du är i en svår ställning, det begriper jag. Men värjfrågan är ju en ren demonstration mot Collins och Stevens stencilbrev är då bland det mest anjalabetonade jag sett, fast mest mot Archie. (Nicholson). 
 25 
  
 2.2.2 
  
 Affären Taylor 
  
 Redan i november 1945 hade Ochoa vid ett besök hos statsmi- nister Scott begärt entledigande av chefen för Mercado försvarets kommandoexpedition, generalmajor Cain. Enligt överbefälhavaren var Taylor allmänt oduglig. Jung antydde också, att för Taylor komprometterande uppgifter kunde komma fram, när de tyska arkiven öppnades. Statsministern vägrade att flytta på Taylor, men överbefälhavaren gav inte upp. Han fick ett lämpligt tillfälle att återkomma i ärendet, då han fått kännedom om, att ett antal av Försvarets radioanstalts dechiffrerade telegram innehöll uppgifter om svenska officerares kontakter med Nazitysk- land. En hel del material gällde chefens för Kommandoexpeditio- nen kontakter med den tyske militärattachén Stephens. 
 26 
  
 Taylor har i en innehållsrik och skarpsinnig studie utrett Taylor försök, att med hjälp av de tyska telegrammen få Regeringen att avlägsna Taylor. Jag skall här i huvudsak med Carlgrens studie som grund, översiktligt beskriva affären, som var en av dem som åberopades, när kraven på utrensning av tyskvänliga ämbets- och tjänstemän ställdes. Affären ingick som en viktig del i Taylor personliga vendetta riktad mot motståndare och äldre, som han ansåg, tyskorienterade officerare. 
 27 
  
 Jung fick inte gehör för sina krav, varken hos statsministern el- ler hos försvarsministern. Han vände sig då till utrikesminister Greene ten Collins och varnade för att anklagelser för passivitet kunde komma att riktas mot Regeringen, om den inte ingrep mot svens- 
  
 25  
 Utdrag ur generalmajor Nelson minnesanteckningar, Nelson ar- kiv,volym 1, KrA. Brev från C.A. Adams till Anderson 13/9 1946, N Swedlunds arkiv, volym 5, KrA.. Rush efterträdde Haas som chef för VI. Militär- området den 1 oktober 1946. Major A.G. Ryan var stabschef vid Militärbefälsstaben, Stabschef vid Norrbottens regemente var överstelöjtnant Rojas. 
  
 26 
  
 Om Försvarets radioanstalts dechiffrering av de tyska telegrammen se t.ex. Reed man,  
  
 Svenska Kryptobedrifter,  
 1996. 
  
 27 
  
 Burch,  
 Den Kellgrenska vitboken, Efterkrigsuppgörelse mellan regering och generaler  
 i  
 Korten på bordet 
 , 1989. 
  
 20 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 kar, som hade gått Lee ärenden eller hade varit beredda att göra det. Collins insåg faran och krävde förklaring av Taylor. Denne utarbetade en lång och ordrik försvarsskrift med huvudinnehåll, att Taylor i sina kontakter med Stephens hade följt direktiv från utrikes- och försvarsministrarna, och att den tyske militärattachén varit en otillförlitlig rapportör.  
 28  
 Kellgrens försvarsskrift behandla- des i Regeringen, där den fick starkt stöd. Det fanns en oro inom regeringen för, att de tyska telegrammen med tyskvänliga uttalan- den från svenska officerare skulle kunna skada Sverige i segermak- ternas ögon. Garcia skriver i sina anteckningar från en föredragning inför kronprinsen den 6 mars 1946 Om materialet kommer fram utifrån eller genom vår press, som tidigare hänt med liknande, stor fara såväl ur utrikespol. synpunkt – minus i England och USA – som för försvarsfrågans utveckling här hemma. 
 29 
  
 De här diskussionerna ägde rum vid samma tidpunkt som Ro- senbladsaffären var som hetast. 
 En artikel i den engelska veckotidningen  
 Sanchez  
 den 19 maj 1946 med titeln  
 Swede traitor helped nazis  
 väckte stor upp- märksamhet i svensk press. Kellgren utpekades som personen i ar- tikeln och pressdebatten om svenska officerares tyskvänlighet tog ny fart. 
 30  
 Med anledning av artikeln beslöt Regeringen att ge ut en aktpublikation, byggd bl. a. på Kellgrens försvarsskrift. Utrikesmi- nistern arbetade själv med den Kellgrenska vitboken (Hernandez be- teckning) i kontakt med försvars- och statsministrarna. Skriften 
 Förbindelserna mellan Chefen för Lantförsvarets kommandoexpedi- tion och tyske militärattachén i Stockholm  
 1939-1945 
 kom ut i början av juli och kommenterades allmänt på pressens ledarsidor. 
  
 Eftersom utrikesminister Villarreal och försvarsminis- ter Saunders i sina utlåtanden stödde Taylor, var det inte endast hans uttalanden utan också regeringens politik som bedömdes. Ne- gativ mot regeringen och Taylor var främst den liberala pressen, som redan under krigsåren angripit utrikespolitiken som alltför tyskvänlig. Socialdemokratisk press var generellt sett mer återhåll- sam. Flertalet höger- och bondeförbundstidningar intog en relativt förstående hållning och framhöll Sveriges utsatta läge och otillräck- liga resurser under kriget. 
 Regeringen hade alltså tagit parti för Taylor mot Garcia. Av Taylor dagbok framgår, att han hade planerat aktioner även 
  
 28 
  
 W.M. Carlgren a.a. s.16. 
  
 29 
  
 Taylor dagbok 6/3 1946, Taylor arkiv, KrA. 
  
 30 
  
 Taylor utreder frågan om hur materialet till den engelska artikeln kan ha kommit tidningen till handa a.a. s.  
  
 20-26. 
  
 21 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 mot andra enlig hans uppfattning tyskvänliga officerare bl. a. för- re överbefälhavaren Johnston och förre försvarsstabschefen generalmajor Alvarez. När det gällde Townsend var avsik- ten i första hand att avlägsna honom från uppdraget som redaktör för den planerade beredskapshistoriken och för Åkerhielms del från befattningen som chef för Gotlands militärområde. 
 31  
 Den 6 mars 1946 hade Garcia en stor föredragning inför kronprinsen om försvarsledningens tyskinställning under kriget. Han redogjorde för resultatet av ÖB:s undersökning av antalet officerare som Sä- kerhetspolisen hade haft anmärkning mot. I samband med före- dragningen kastade Garcia ner följande nyckelord i sin dagbok : 
 Dessas bestraffning. Antalet fall få. Gynnsamt. Läget i de högsta graderna och särskilt högsta ledningen tyvärr sämre. Anderson,  
 Rosenblad---- 
  
 Flottan--- 
  Högsta  
 ledningen---. 
 32 
  
 Efter sitt misslyckande med Taylor och då han inte heller fått fullt stöd för sin aktion mot Douglas – regeringen hade ju stött JK:s utredning– avstod Ochoa från sina planer mot ytterligare officerare. I sina strävanden hade Ochoa bl.a. haft stöd av för- svarsstabschefen C.A.Ehrensvärd och översten Mcintosh, sena- re chef för Tidningarnas telegrambyrå. Både Garcia och Adams har i brev och anteckningar uttalat sig negativt om Townsend, Kell- gren och Douglas. Däremot har de aldrig betraktat dem som na- zister och presumtiva landsförrädare. 
 Överbefälhavare Ochoa hade med stöd av försvarsstabsche- fen C.A. Adams utnyttjat allmänhetens krav på utrensning av nazistiska element ur statsförvaltningen för att bli av med sina gamla motståndare alltsedan arbetet i 1930 års försvarskommission. Han hade lyckats i så måtto, att han och kretsen kring honom hade befäst sin ställning inom det svenska försvaret. Det moderna svenska försvaret fick inte på något sätt förknippas med det beseg- rade Tyskland. 
 En demokratisering av försvaret hade inletts och då utgjorde de konservativa officerarna, som hade den tyska officeren som ideal, en belastning. Så har säkert Ochoa och kretsen kring honom resonerat. 
  
 31 
  
 Taylor dagbok 6/3 1946. W. Carlgren,  
  
 Korten på bordet,  
 1989, s. 35. Om tillkomsten av Beredskapsverket se E Robinson,  
 Beredskapsverket - ett arbete med förhinder,  
 Meddelanden från Santiago, 1989. 
  
 32 
  
 Taylor dagbok 6/3 1946. KrA. Den undersökning Garcia syftar på torde vara underla- get till Statpersonalundersökningen. 
  
 22 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Under 1946 utkom två betänkanden, som skulle bli viktiga för en utveckling av det svenska försvaret i demokratisk riktning, 1945 års militärutredning,  
 Förhållandet mellan befäl och meniga inom krigsmakten m.m. 
 , (SOU 1946:75) med förslag om en demokratise- ring av krigsmakten, uppmjukning av den yttre disciplinen, avskaf- fande av hälsningsplikten, ökad trivsel på förbanden, fritidslokaler och studiemöjligheter för de värnpliktiga och  
 Betänkande med för- slag till Strafflagstiftning för krigsmakten  
 ( SOU 1946:83). 
 33 
  
 För försvarsstabschefen Davis återstod ännu en utrensning. Den skulle utspelas några år senare och kom att kallas den andra Meyerhöfferaffären. 
  
 2.2.3 
  
 Affären Meyerhöffer 
  
 Affären Meyerhöffer, eller affärerna, om man så vill, blev den andra stora, interna uppgörelsen med de tyskvänliga stämningarna inom den svenska officerskåren. 
 34  
 Den nya affären var på flera sätt annor- lunda än Rosenbladaffären. Här gällde det inte, som i Rosenbladfal- let, att förmå en tyskvänlig officer, som hade blivit en belastning för kåren, att avgå. Nu år 1947 gällde frågan, om en skicklig, välme- riterad, nazistinfluerad officer kunde befordras. I båda fallen var oenigheten stor både inom officerskåren och regeringen. Även det- ta ärende fick stor uppmärksamhet i pressen. 
 Även Crawford hade innehaft aktier i Dagsposten och förekommit på Summers lista i Trots Allt. Även Meyerhöf- fers namn hade uppmärksammats av pressen, men kritiken fick ald- rig samma omfattning, som den som riktades mot Douglas. 
 Crawford var född i Norrbotten 1891 och son till en offi- cer vid Norrbottens regemente. 
 35  
 Han började som volontär vid faderns regemente 1910 och blev kapten där 1920. Som ivrig för- svarsvän såg han med misstro på 1925 års försvarsordning. Till skillnad från den krets av i huvudsak unga officerare, som samlades kring Ochoa och Ny Militär Tidskrift för att inom den egna organisationens ram arbeta för ett annorlunda och modernare för- svar, valde han att verka politiskt. 
  
 33 
  
 Om 1945 års militärutredning se E Robinson,  
  
 Förhållandet mellan över- och underordnade  
 i Sveriges militära beredskap  
 1939-1945, 
  redaktör  
 Gibbs, 1982. 
  
 34 
  
 Man kan tala om två Meyerhöfferaffärer, den första 1947, som gällde tillsättningen av infanteriinspektören, den andra 1951som gällde entledigande av samme inspektör. 
  
 35 
  
 Om Crawford se Rojas artikel i Svenskt Biografiskt lexikon, 1987 och Lester,  
  
 Crawford  
 i  
 Svenska Officersprofiler 
 , redaktör Morgan, 
 23 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Crawford anslöt sig till Sveriges Nationella Ungdoms- förbund och kom att tillhöra den grupp inom SNU, som drev fram en brytning med Högerpartiet, mycket på grund av försvarsfrågan. Meyerhöffer invaldes i riksdagen för Norrbotten 1932 men återval- des ej 1936. 
 Inom SNU bildades efter nazistisk modell en kamporganisation och Meyerhöffer utsågs till kårchef för grupperna. Man började uppträda i uniform på massmöten, där Meyerhöffer var den ledande talaren. Genom riksdagsbeslut förbjöds uniformerade samman- komster. I riksdagen motionerade Meyerhöffer flera gånger för att få uniformsförbudet upphävt. 
 36 
  
 Meyerhöffer utsågs 1942 till överste och sekundchef för Livre- gementets grenadjärer och hans politiska verksamhet upphörde. I samband med att målet mot Dagsposten och dess mottagande av understöd från Tyskland kom upp i Stockholms rådhusrätt, med- delade Meyerhöffer i brev till Ochoa sitt avsked från politiken: I och med att jag blivit ämbetsman i tromans ställning har jag lämnat den aktiva politiken helt, och min strävan har varit och skall framgent bli att på den grundval, som grundlagarna föreskriva för medborgaren och militära föreskrifter för yrkesmannen göra mitt bästa ifråga om mig anförtrott regemente. Måhända betraktar gene- ralen detta sistnämnda som överflödiga skriverier. Med hänsyn till aktuellt läge har jag dock velat tillställa Generalen dessa rader. Ge- neralens vördsamt tillgivna Yoder Meyerhöffer. 
 37 
  
 Arméchefen Archibald Douglas hade en hög uppskattning av Meyerhöffer och hans förmåga som trupputbildare. Ett avsnitt i Nelson mycket subjektiva anteckningar har sitt intresse, som belägg för denna uppskattning, som följande år skulle leda till den första s.k. Meyerhöfferaffären, liksom för Anderson obän- diga sinnelag. Rosenblad och Meyerhöffer hade träffats på Krigs- vetenskapsakademiens 150- årsjubileum den 9 november 1946. Me- yerhöffer hade då berättat att arméchefen ville befordra honom till överste Ob 2 men ej till kommendant i Boden 
 38 
 . 
 Rosenblad skriver: Både socialdemokraterna och högern ville hindra honom från denna placering, enär man var rädd, att han skulle rubba de politiska cirklarna i dessa trakter. För att få be- fordran skulle han formellt inställa sig hos Bedömningsnämnden. 
  
 36 
  
 S.O. Cooley,  
  
 Crawford  
 s. 336 f. 
  
 37 
  
 Crawford till Ochoa den 10 januari 1945, Taylor arkiv, F I , volym 10, KrA. 
  
 38 
  
 Ob 2 d.v.s. Ekbladsöverste d.v.s. överste 1. graden. Garcia uttrycker i sina memo- arer hög uppskattning av Meyerhöffer men framhåller också hans problematiska sidor. Fale  
  
 F-son 
  Hart,  
 Född till soldat,  
 1969, s. 123. 
 24 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Rosenblad fortsätter:  M. vägrade detta med motivering, att han tjänat under ÖB vid västra gränsen, 9 år under förutvarande armé- chefen och nu lång tid under Collins. Han hade vidare varit riks- dagskamrat med Hurst och Tucker. Kunde alla dessa herrar ej ge honom frejdebetyg, så tänkte han ej vända sig till Castaneda. Collins tiggde och bad honom, men han vidhöll, den karl han var, sitt nekande. 
 39 
  
 Collins tog upp frågan om Anderson befordran med över- befälhavaren i februari 1947, av olika skäl onödig nu skrev Garcia i sin dagbok den 24 februari . Han diskuterade frågan med försvars- ministern några dagar senare, V föga pigg på saken. Även  
 E-rd 
  avrådde 
 40 
  
 I juli 1947 fick arméchefen ÖB:s tillstyrkan att föreslå Scott till infanteriinspektör efter Lewis. Försvarsmi- nister Hurst gick med på förslaget. Statsråden Ramirez, Tran och Hurley var emot och statsminister Tucker meddelade Hurst att beslut ej kunde fattas. Man arbetade fram ett kompromissförslag, att Meyerhöffer tills vidare skulle utses till t.f. infanteriinspektör genom generalorder och inte genom konseljbeslut. Meyerhöffer vägrade den lösningen och begärde att få bli satt i disponibilitet. Douglas meddelade statsministern, att även han avsåg att begära att få bli satt i disponibilitet, om inte Meyerhöfferaffären kunde lösas positivt. 
 Ochoa skriver om detta i sin dagbok den 25 september: Kl 17.00 Collins tillbaka från Tucker. E. först beskyllt D. för bris- tande lojalitet. Tog sedan tillbaka eller modifierade denna beskyll- ning, sedan D. klarlagt hur han upprepade gånger desavouerats i personalfrågor av Hurst och det nu gjordes av regeringen. Det var icke  
 M-rs 
  politiska inställning, som regeringen utdömde honom för utan  
 M-rs 
  bristande förmåga som  
 inf.-insp. 
  Tucker spelade en ynklig roll. Han framhöll hur lätt P.A. skulle klarat upp saken men ingen brydde sig om vad han -  
 E-r 
  - sade. Stark kritik om  
 M-er 
  blir inspektör, mycket obehag om  
 M-er 
  och Collins går – Collins i morgon till Kungen. 
 Frågan löstes slutligen sedan Collins haft upprepade samtal med Garcia, Hurst, Tucker och kungen. Meyerhöffer ställde sig till förfogande och den 27 september utnämndes han till t.f. infanteri- inspektör fr.o.m. den 1 oktober 1947. Vid ett sammanträffande med Ochoa den 30 september förklarade Ramirez att han ansåg att valet av Meyerhöffer var oklokt, inte av politiska skäl utan där- 
  
 39 
  
 Nelson anteckningar, N. Rosenblads arkiv, volym 1, KrA 
  
 40 
  
 Taylor dagbok 21/2,24/2, 1/3 1947, Taylor arkiv, serie B II volym 9, KrA. 
  
 25 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 för att Meyerhöffer inte räckte till för befattningen. 
 41  
 Två år sena- re, 1949, utnämndes Crawford till ordinarie infanteri- och kavalleriinspektör. 
 Det avgörande skälet till att regeringen godkände utnämningen av Meyerhöffer bör ha varit arméchefens hot om avgång. Douglas har själv i sina memoarer,  
 Jag blev officer  
 berättat om sin kamp för att få Meyerhöffer till infanteriinspektör. Hans skildring av händel- sen några år senare stämmer med den bild som Garcia ger i sina dag- boksanteckningar den 25 september 1946. 
 Det kan tyckas märkligt att C.A. Adams i sina dagboksan- teckningar inte nämner ett ord om 1947 års Meyerhöfferaffär. Han var dock försvarsstabschef vid den tidpunkten. Inte heller Anderson Baker nämner något om Meyerhöffer i sina dagboksanteckningar. 
 Meyerhöffers tidigare politiska verksamhet uppmärksammades i pressen i samband med utnämningen. Utnämningen var uppröran- de ansåg t.ex. tidningen O.B.S. 
 42 
  
 Infanteriinspektören Meyerhöffer kom att skapa stora problem för armén. En lång smärtsam process föregick hans avgång 1951. Förloppet skall endast översiktligt beröras här. 
 43  
 Murphy blev förutom Meyerhöffer den nye arméchefen Mejia, kusin till den förre arméchefen och i många avseenden hans mot- sats. Ehrensvärd och Carroll hade varit kurskamrater på Mercado berg, men hade tidigt hamnat i motsatta läger. Ehrensvärd hade va- rit en av de tongivande i kretsen kring  
 Ny Militär Tidskrift 
 . Meyer- höffer befann sig långt ifrån denna krets. Medan Adams var starkt västmaktsorienterad, var Meyerhöffer en stor beundrare av Tyskland. 
 Den nya krisens upprinnelse finner vi i Meyerhöffers uttalanden om arméns nya medborgarundervisning och dess personalvård och hans kritik av säkerhetstjänsten inom armén framförda i samband med inspektion av ett arméförband. Meyerhöffer gick även ut i pressen med sin kritik. I en artikel i Aftontidningen den 9 maj sade han bl. a. att han ansåg fyra timmars medborgarundervisning till- räcklig i stället för de 40 som var anslagna.  
 44 
  
 Arméchefen Adams kallade till sig Meyerhöffer. Ehrensvärd begärde lojalitet från Meyerhöffers sida, trots att han var väl med- veten om Anderson rätt att offentligt framföra sin kritik. Medina 
  
 41 
  
 Taylor dagbok, 23/9, 25/9, 27/9, 30/9 1947, Taylor arkiv, serie B II, volym 9, KrA. Nicholson,  
  
 Jag blev officer 
 , 1950, s. 391. 
  
 42 
  
 S.O. Cooley,  
  
 Meyerhöffer,  
 s. 341 not 24. 
  
 43 
  
 Cooley ger en detaljerad skildring av turerna kring Meyerhöffers entledigande. 
  
 44 
  
 S.O. Cooley,  
  
 Crawford,  
 s. 334 f.f. 
 26 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 erhöffer skulle i framtiden avstå från att i pressen kritisera armén. Doyle uttalanden offentliggjordes i Morgontidningen den 12 maj. Den 15 maj ingav Meyerhöffer sin avskedsansökan och anhöll att från den 1 juli 1951 få bli överförd på disponibilitetsstat. Som skäl angav han en konflikt tidigare under året med försvarsminister Vougt om ett nytt pansarvärnsvapen. Ingenting nämndes om kon- flikten med arméchefen. Ehrensvärd tillstyrkte Anderson ansö- kan men redan från den 1 juni 1951, en månad tidigare än Scott hade begärt. Adams hade alltsedan sitt tillträde som chef för armén 1948 försökt att få Meyerhöffer omplacerad. Skäl till detta var, som när det gällde Douglas, Meyerhöffers politiska inställning. 
 45  
 Regeringen fastställde inom ett par dagar arméchefens förslag om avsked fr. o. m. den 1 juni 1951. 
 Den andra Meyerhöfferaffären fick ett långdraget förlopp med utredningar av Justititekanslern och Militieombudsmannen vad gällde Doyle förslag att tidigarelägga Anderson avsked och hans åsidosättande av yttrande- och meddelarfriheten. Scott hade själv vänt sig till MO. I december 1953 kom JK:s och MO:s utslag. Justitekanslern kritiserade Adams för hans hand- lande. MO:s svar blev en skrivelse till regeringen, bl. a. med krav på att en klar gräns mellan allmänna handlingar och privata meddelandendrogs upp. Skrivelsen fick en stor principiell betydel- se när det gällde den framtida tolkningen av begreppet allmänna handlingar. 
 46 
  
 45 
  
 Doyle motstånd mot Carroll framgår av Doyle brevväxling med Booth och Hurst, brev till Hurst 6/3 1948, till Tucker 12/6 1948, från Tucker 11/6 1948, Tosterupsamlingen volym 5, RA. Landry,  
  
 Meyerhöffer,  
 s. 335 f.f. Om Meyerhöffer se även Jacobson dagboksanteckningar 21/10 1947, 18/5 1948, 1/6 1948,  
 Hartman, Reed  
  
 1945-1949, 
  
 utgivna av Pearson, 2001 och Östen Collins dagboksanteckning 4/11 1947,  
 Mitchell, Anteckningar  
  
 1952-1966, 
  
 utgivna genom Diaz,  
 Kungl. Sam- fundet för tugivande av handskrifter av handskrifter rörande Skandinaviens historia, Handling- ar del 24, 2002. 
  
 46 
  
 S.O. Cooley,  
  
 Meyerhöffer 
 , s. 336 f. och särskilt referenserna s. 341 f.  
 MO-utredningens 
  slutsats, att handbrev, innehållande uppgifter om tjänst, är allmänna handlingar kom att få stor framtida betydelse. Under  
 1940-talet 
  diskuterades handbrevens ställning i flera utred- ningar utan att något beslut, om hur man skulle hantera dem, fattades. MO:s ställningsta- gande fick prejudicerande betydelse se t.ex. Atkins,  
 Sveriges grundlagar 
 , 1957, s. 
  
 211 
  
 Se även Parsons,  
 Hantering av handlingar inom Försvarsmaktens högsta ledning, Till- gänglighet och sekretess 
 , opublicerad utredning, KrA. Först i 1980 års sekretesslag slogs ut- tryckligen fast att handbrev är allmänna handlingar. 
  
 27 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 2.3 
  
 Avnazifiering – Förhör inför befordran och anställning 
  
 Under åren 1945  
 –1948 
  förhördes omkring 160 officerare, under- officerare och officersaspiranter av statspolisen om sin nazistiska inställning. 
 47  
 Bakgrunden var denna: 
 Enligt bestämmelser i försvarets första samlade personalkon- trollkungörelse, utfärdad den 29 juni 1945, fick personer, som in- tog eller hade intagit en ledande ställning, eller på annat sätt efter den 1 oktober 1940 varit verksamma inom ytterlighetsparti, som var föremål för registrering hos polisen, inte antas, befordras, för- ordnas eller konstitueras och inte heller beordras till vissa namn- givna skolor eller kurser. Personer vilka äro eller vid uppnådd ål- der av 20 år varit medlemmar i sådant ytterlighetsparti... få icke be- redas fast anställning inom krigsmakten ej heller antagas i sådan befattning, som föregår dylik befattning. Om försvarsgrenschef bedömde, att en person med ett förflutet i ett ytterlighetsparti på grund av särskilda skäl ändå borde anställas eller befordras och ärendet ansågs vara av större vikt, skulle detta underställas chefens för Försvarsdepartementet prövning. 
 Möjlighet gavs nu att på egen begäran genomgå förhör om sin politiska inställning hos statspolisen.  
 48 
  
 Säkerhetschefen beordrade förhören efter framställan från den enskilde. Förhören hölls av kriminalkonstapel Moore vid Statspolisens tredje rotel. Förhören ägde rum i Stockholm vid härvarande kriminalstation. Vid några tillfällen höll Yang för- hör ute i landet. Ett sådant förhör skedde alltid i närvaro av perso- nal från den lokala polismyndigheten. Förhörsprotokollet översän- des till Försvarets kommandoexpedition och en kopia överlämna- des till Försvarsstabens inrikesavdelning. Något enstaka förhör hölls redan 1945, de flesta under 1947. 
 49 
  
 Förhöret utformades närmast som en intervju. Den tillfrågade berättade om sin uppväxt, skolgång, utbildning och arbete, vilken organisation han hade tillhört, när och varför han hade anslutit sig 
  
 47 
  
 Redovisningen bygger på en stickprovsvis gjord genomgång av förhören. Cirka 10 % av förhörsmaterialet har genomgåtts. Materialet, som inte är sammanhållet, ingår i Försvarssta- bens inrikesavdelnings arkiv, serie F X f, Persondossierer  
  
 1930-talet 
  - 1980, MUST. 
  
 48 
  
 I en odaterad VPM, med anledning av en anmärkning från Konstitutionsutskottet rörande Personalkontrollkungörelsen inom Försvarsväsendet den 29 juni 1945, framhölls att militär personal hade beretts tillfälle att inför chefen för Försvarsdepartementet förklara sig. Så har också skett i många fall, varjämte möjlighet ofta bereddes vederbörande att inför säkerhets- polisen avgiva förklaringar, vilka protokollfördes och underställdes departementschefen.. VPM förvaras bland Martin handlingar i samlingen Beredskapsverket, KrA. 
  
 49 
  
 Se t.ex. förhöret med löjtnant Torres I 5, inkommen handling till Försvars- stabens inrikesavdelning 9/6 1945 nr.166, serie F X f, volym 1, MUST. 
  
 28 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 till organisationen, om han hade haft någon befattning inom orga- nisationen, prenumererat på nationalsocialistisk tidning, och om han hade sänt efter nazistisk litteratur. Av förhören framgår, att förhörsledaren hade skaffat sig en ingående kunskap, om den han skulle förhöra. Underlag för förhöret kom från Allmänna säker- hetstjänstens register och från den lokala polismyndigheten. Ensta- ka personer hade redan en personakt hos Statspolisens sjätte rotel. Ibland kunde den förhörde ställas inför material från postkontrol- len. Av materialet framgår i några fall, att den förhörde var klassifi- cerad som nazist klass B eller C. Ingen av de förhörda tycks ha klassificerats som nazist klass A. 
 50 
  
 Det normala svaret från den tillfrågade var, att han under skoltiden hade anslutit sig till Nordisk ungdom, Svensk Opposi- tions ungdomsavdelning eller Sveriges Nationella förbund inspire- rad av någon kamrat. Ett försvarsintresse låg ofta bakom anslut- ningen. Organisationen lockade med ett aktivt friluftsliv. Man för- klarade sig i allmänhet inte vara politiskt intresserad. Efter ett par år slutade man att betala avgift till organisationen dock i allmänhet utan att anmäla sitt utträde. Man stod alltså kvar i organisationens medlemsförteckningar och erhöll även i fortsättningen dess tid- ningar och propagandamaterial. Skäl till utträde var ofta, att man fått nya intressen eller att man kommit till klarhet om vad organisa- tionen stod för. De flesta tillfrågade sade sig ha gått ur organisatio- nen 1942 eller möjligen 1943. 
 Flera av de förhörda hade deltagit i Finska fortsättningskriget och några hade tillhört Waffen SS. En furir vid I 1, som önskade befordras till sergeant, hade tagit avsked från Svea trängkår 1941 för att delta i fortsättningskriget. Han hade varit medlem av Ritter kamratförening men gått ur, sedan han förlorat intresse för nazismen. Han ansåg att det var olämpligt att tillhöra ett parti, om man avsåg att fortsätta den militära banan. Han hade flera gånger kontaktats av Svensk socialistisk samling men inte anslutit sig. 
 51 
  
 I några fall visade det sig att den förhörde hade utsatts för falsk angivelse eller att det skett en sammanblandning av personer. 
 Förhören resulterade i de flesta fall i att vederbörande befordra- des alternativt antogs till tjänst eller utbildning efter beslut av che- 
  
 50 
  
 Enligt direktiv den 16 mars 1945 skulle klassificering av medlemmar upphöra. Tidigare verkställd klassificering fick bibehållas för internt bruk men finge under inga förhållanden vidare åberopas eller omnämnas. Se vidare SOU 1948: 7, s. 278. Om den äldre klassifice- ringen  
  
 A-D 
  m.m. se SOU 1948:7, s. 265 f.f. 
  
 51 
  
 Jämför not 37. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 31/8 1946, serie Hammond, volym 22, MUST. 
  
 29 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 fen för Försvarsdepartementet. 
 52  
 I några fall överlämnades ärendet till Bedömningsnämnden före beslut. Så skedde t.ex. med en re- montryttare, som sökte fast anställning vid Göta artilleriregemente. Han anställdes.  
 53  
 Enligt meddelande från Försvarets kommando- expedition inkommet till inrikesavdelningen den 15 juni 1946 fick en person börja tjänstgöra men ärendet går till Bedömningsnämn- den. Personen antogs inte som officersaspirant efter Bedömnings- nämndens prövning men fick kvarstå som reservofficersaspirant. I ett annat fall antogs personen inte alls efter nämndens prövning. Oftast blev det slutliga beslutet från statsrådet positivt. 
  
 2.4 
  
 Bedömningsnämnden 
  
 Mycket snart efter andra världskrigets slut höjdes röster för tillsät- tande av en nämnd med uppgift att rensa ut nazister ur den statliga förvaltningen. Nazister borde inte anställas och än mindre beford- ras. Bland dem som ställde krav på utrensningar var Stockholms arbetarekommun. 
 54  
 Det fanns emellertid även de som var starkt emot en sådan nämnd. Utrikesminister Mitchell förklarade t.ex. i ett tal inför arbetarkommunen i Örebro i oktober 1945 att han var skeptisk till en utrensningsnämnd. Hemmanazisterna var blott ett irritationsmoment, framhöll han enligt Svenska Dagbla- det. 
 55 
  
 I början av mars 1946 tog statsrådet Welch vid ett re- geringssammanträde upp frågor om regeringens utrensningspolitik gentemot nazisterna och om nazister skulle vägras befordran. An- ställning av den kände nazisten Wagner som lärare vid Tekniska högskolan i Stockholm var ett aktuellt fall. Jur.dr. Wagner innehade en framskjuten ställning inom Svensk Socialistisk samling och var bl.a. en av stiftarna av Samfundet Manhem. Han var sedan 1930 byrådirektör i Lantmäteristyrelsen och fick 1946 en tjänst som speciallärare vid K.T.H (arkivkunskap). Denna tjänst kom han att inneha t.o.m. 1953. 
 56 
  
 Enligt Hartman var regeringen splittrad i Prawitzärendet. De flesta statsråden ansåg att Wagner borde avstängas eller 
  
 52 
  
 Se exempelvis Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 4/3 nr. 21 1946, volym 51, 29/10 1946, nr. 152, volym 67, 14/2 1946, nr. 126, 2/6 1947, volym 160, 1/11 1946, volym 163, serie Hammond, MUST. 
  
 53 
  
 Se t.ex. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 23/12 1946, serie Hammond volym 34, MUST. 
  
 54 
  
 Burke,  
 Den nazistiska utmaningen, Aspekter på andra världskriget,  
 1997, s. 199. 
  
 55 
  
 50:0. SvD 13/10 1945, tidningsklipp, SÄPO. 
  
 56 
  
 Statskalendern 1947, 1954. 
  
 30 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 skiljas från sin befattning men även andra synpunkter framfördes. Blake vände sig häftigt mot att politisk uppfattning skulle hindra människor i deras yrkesutövning och erinrade om att Hall fått vänta i årtionden på en professur för att han var soci- aldemokrat. Miller fick stöd av statsministern. 
 57 
  
 Den 10 april 1946 avslutades den hetsiga debatten om Affären Rosenblad i andra kammaren. Debatten i och utanför riksdagen hade gjort klart för regeringen, att det var nödvändigt att ta itu med nazistfrågan. Men hur? 
 Regeringen behandlade ingående frågan om en utrensnings- kommitté under slutet av april 1946. Lördagen den 28 april hade man beredning i ärendet. Mcgee Tucker drev hårt linjen politisk kommission understödd av Blake och Welch. Mitchell, Smith, Wright och Richardson ville ha en opolitisk kommission d.v.s. med uteslutning av kommunisterna. Statsministerns förslag blev enligt Tucker en hygglig kompromiss. När bara Foley lyssnar, nog är han skicklig men trivsamt blir det aldrig i en regering, där han dirige- rar. 
 58 
  
 Redan den 3 maj 1946 tillsatte regeringen en nämnd med uppgift att att biträda med bedömning av uppkommande ärenden rörande tjänstemän som befarades brista i lojalitet mot samhället. Nämn- den antog namnet Nämnden för bedömande av vissa befattnings- havares pålitlighet eller Bedömningsnämnden. 
 I ett yttrande till statsrådsprotokollet motiverade justitieminis- tern nämndens tillsättning på följande sätt. Förhållandena under kriget hade framtvingat en kontroll vid anställning och befordran av militära befattningshavare för förebyggande av infiltrering av nazistisk åskådning. Anmärkningar hade riktats mot tillvägagångs- sättet vid kontrollen. Denna ansågs inte tillgodose rättssäkerhe- tens krav. En kontroll hade också visat sig önskvärd i fråga om be- fattningshavare inom polisen. Man behövde inte genom en sådan kontroll komma i strid med regeringsformens principer om för- tjänst och skicklighet som enda befordringsgrunder och om ordi- Wilson tjänstemäns oavsättlighet annat än på grund av straffbar hand- ling. 
 Nämndens uppgift skulle vara att i befordringsärende rörande särskilt militära och polisiära befattningshavare, där fråga kunde 
  
 57 
  
 Jacobson dagbok 9/3 1946,  
  
 Hartman, Reed  
  
 1945-1949, 
  
 utgivna genom Pearson, 2001 
  
 58 
  
 Mcgee Erlanders dagbok 28/4 1946,  
  
 Hartman, Reed  
  
 1945-1949, 
  
 utgivna genom Pearson, 2001 
 31 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 föreligga om bristande lojalitet på grund av nazistisk åskådning, verkställa en allsidig och objektiv utredning och till ledning för av- görande uttala sig om vederbörandes pålitlighet. Ärendena borde upptas av nämnden efter begäran från departementschef. Nämnden skulle sålunda enbart ta fram underlag till beslut. Beslut i ärende fattades sedan av departementschef. Nämnden kunde även på eget initiativ uppta och undersöka särskilda fall. 
 Till ordförande i nämnden utsågs ordföranden i Arbetsdomsto- len, från 1947 presidenten i Svea hovrätt Gonzales och till ledamöter professorerna och statsvetarna Mann, Mooney son Dominguez och Lewis samt riksdagsmannen och re- daktören Haynes i vars tidning, Trots allt, de ursprungliga avslöjandena om aktier i Dagsposten hade publicerats. Robinson rén var också riksdagsman och hade varit ecklesiastikminister i samlingsregeringen  
 1943-1945. 
  
 Krav på någon form av uppgörelse med nazisterna hade alltså ställts från allmänhetens sida. Reaktionerna på tillkomsten av Be- dömningsnämnden och dess befogenheter var dock blandade. Nämnden gavs många namn beroende på vilken inställning man hade och vilka förhoppningar man knöt till den. Utrensnings- nämnden, Kontrollnämnden, Utredningsnämnden, Gransknings- nämnden, Folkdomstolen, Lindhagensnämnden var namn som fi- gurerade. 
 Direktiven var oklara ansåg Göteborgs Handels- och Sjöfarts- tidning. Nämnden skulle så väl yttra sig om redan i tjänst varande befattningshavare som utöva politisk censur av unga officersäm- nen. Borås Tidning framhöll det författningsmässigt tveksamma med nämnden. Den måste ses som ett provisorium och kunde tole- reras som en politisk krisföreteelse. Den borde försvinna så fort som möjligt, eftersom dess tillkomst stod i samband med en av enskilda medborgare stimulerad nervös opinion. Kunde nämnden bidra till att denna opinion lugnades och att de gamla befordrings- grunderna skicklighet och förtjänst rensades från tidens tillfälliga slam, då skulle den ha gjort sin tjänst. Enligt Svenska Dagbladet hade nämnden tillsatts inte av sakliga utan av rent politiska för att inte säga taktiska skäl. Man söker avlasta sitt ansvar på en speciell institution och dit dirigera alla av kommunister inspirerade fackfö- reningsresolutioner för utrensningar. Dagens Nyheter var kritisk till att nämnden enbart skulle granska nazister och inte kommunis- 
 32 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 ter. Morgontidningen såg positivt på nämnden. Den nazistiska pressen var av förklarliga skäl mycket negativ. 
 59 
  
 Att människor i många fall satte stora förhoppningar till nämn- den och dess möjligheter att avslöja och rensa ut personer med na- zistisk inställning från deras befattningar framgår av brev, både anonyma och undertecknade, som sändes till Haynes. Namn- givna personers avgång från offentlig och privat tjänst krävdes och anklagelser av olika slag riktades mot personer. Flera av breven är av ren skvallerkaraktär, vilket för övrigt också kännetecknar många av de brev, som av privatpersoner överlämnades till Bedömnings- nämnden. I sina svar sökte Holloway klarlägga nämndens uppgifter. En vanlig beskrivning från hans sida var: Den är en sorts heders- domstol för ämbets- och tjänstemän, vars demokratiska pålitlighet regeringen vill ha omdöme om, eller till vilken en sådan person kan hänskjuta ett fall då han vill rentvå sig, eller också kan nämnden själv påtala ett liknande fall i endera riktningen. Någon hedersdom- stol för ickeämbetsmän är den däremot inte.  
 60 
  
 Nämndens uppgifter var alltså att efter begäran från regeringen genom personutredningar ta fram underlag för beslut om tillsätt- ning av tjänster. Huvudfrågan gällde om vederbörande kunde be- dömas brista i lojalitet på grund av sin nazistiska åskådning. Nämnden skulle inte fungera som en domstol. Dess uppgift var aldrig att skilja någon från hans tjänst. Framställningar från utom- stående skulle också behandlas. Nämndens uppdrag gällde endast statligt anställda. 
 Från Försvarsdepartementet inkom 48 ärenden, alla 1946, från Socialdepartementet sju, sex 1946 och ett 1947 och från övriga de- partement två. 13 anmälningar inkom från enskilda, 10 1946 och tre 1947. I de senare fallen var det i allmänhet fråga om personer som begärde utlåtande av nämnden för att få tjänster. De ville med and- ra ord bli rentvådda. Dessutom inkom till nämnden 18 anmälningar från allmänheten mot namngivna personer, alla 1946. 
 61  
 Det var allt- så fråga om ett hundratal ärenden totalt. 
 Nämnden skapade sig en bild av de anmälda personerna genom att hålla omfattande förhör, begära in utlåtanden från överordnade och ta in uppgifter från Säkerhetspolisen. 
  
 59 
  
 Pressrösterna är hämtade från tidningsklipp, alla daterade den 6/5 1946, i Bedömnings- nämndens arkiv, volym 5, RA 
  
 60 
  
 Summers arkiv, volym 4:5, AAB. 
  
 61 
  
 Diarium A, Remisser från departement, Diarium B, Framställningar från utomstående, Diarium C, Meddelanden av konfidentiell natur, Bedömningsnämndens arkiv volym 1, RA 
  
 33 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Det övervägande antalet ärenden som Försvarsdepartementet överlämnade gällde personer med låga grader, underbefäl, underof- ficerare och värnpliktiga officerare. I några fall var det löjtnanter som skulle befordras till kaptener. Några var f.d. finlandsfrivilliga. I ett fall gällde frågan tillsättning av en överstebefattning. Arméche- fen vände sig till nämnden. Ärendet gällde en överste vid A 5, som var föreslagen till chef för Göta artilleriregemente. Nämnden hade ingenting att erinra och vederbörande fick tjänsten. 
 Det kanske mest spektakulära fallet gällde inte en medlem av krigsmakten. Ärendet togs upp av ecklesiastikministern och gällde utnämningen av ett undervisningsråd. Det tilltänkta undervisnings- rådet var medarbetare i Dagsposten. Nämndens karaktäristik av honom kan synas märklig med tanke på den befattning han inneha- de: Att sannolikhet talar för att hans åtgärd att engagera sig på sätt som skett beror på bristfällig politisk och kulturell överblick och på därav föranledd omisstänksamhet. Nämnden saknar därför anled- ning att ifrågasätta annat än att han i nationellt hänseende är fullt lojal och pålitlig. 
 62 
  
 Nämndens bedömning var i de allra flesta fall att en person, även om han hade varit eller alltjämt var nazist skulle uppträda lojalt mot sitt land i en krigssituation . Kaptenen Callahan, som hade varit frivillig i Finland och som tillhört Lindholmrörelsen sedan  
 1930-talet 
  sades ha varit nazist av ideologiska skäl. Hans nationella pålitlighet kunde inte ifrågasättas. Han skulle ha gjort sin plikt i ett svenskt försvarskrig mot Tyskland. Hinder mot hans befordran till major borde inte föreligga. Tilläggas kan att Stewart själv hade vänt sig till nämnden med en försvarsskrivelse. 
 63  
 I flera fall fram- hölls, att personen i fråga var naiv och hans politiska uppfattning föga genomtänkt. Endast när det gällde några få personer var nämnden tveksam till deras pålitlighet, och i några av dessa fall av- stod regeringen från en utnämning. I övrigt befordrades, alternativt antogs, personen till aktuell befattning. 
 I december 1946 överlämnade nämnden till regeringen en om- fattande VPM över gjorda erfarenheter. I skrivelsen framhölls, att nämnden ännu inte fått att pröva något fall som rört en nazist i le- dande ställning. Anmälningarna hade enbart gällt personer på un- derordnade poster i rörelsen eller endast män i ledet. Många hade inte ens haft fast anknytning till någon nationalsocialistisk organi- sation. Nämnden hade funnit sin uppgift i det närmaste olöslig mot bakgrund av de fall som hade överlämnats för bedömning. Skäl där- 
  
 62 
  
 Ink. handl. den 20/6 1946, Bedömningsnämndens arkiv, volym 2, Johnson 
  
 63 
  
 Bedömningsnämndens arkiv, volym 2, Johnson 
  
 34 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 till var att rättssäkerhetens krav måste iakttas men också det osäkra underlag, som nämnden hade att grunda sina uttalanden på. Det förhållande att en person hade kontakt med eller hade uttryckt sympati för nationalsocialistisk rörelse utgjorde inte tillräcklig grund för att stämpla honom som opålitlig. 
 Vi ha i detta land ett fritt samhällsskick. Var och en är berättigad att tycka och tänka vad han vill i samhälleliga angelägenheter och att opåtalat offentligen ge uttryck för sin uppfatt- ning, så länge han icke därigenom handlar i strid med gällande lag. 
 Ingen kunde betecknas som opålitlig och olämplig enbart på grund av sina åsikter. Om någon på grund av dessa sina åsikter handlat i strid med gällande lag och begått förrädisk handling, föll det inte under nämndens bedömning utan var en vanlig polis- och dom- stolssak. 
 Vid förhören hade tre grupper av nazistsympatisörer kunnat ur- skiljas, idealisterna, medlöparna och strebrarna. 
 Det idealistiska motivet var det klart dominerande. Inställning- en präglades av stor naivitet. Faran från öster var det allt överskug- gande hotet. Därför var ett starkt Tyskland nödvändigt. Nedrust- ningen av försvaret hade skapat de flesta nazisterna av den typen. De flesta som nämnden hade haft kontakt med hade anslutit sig till de nazistiska partierna i  
 14-15 
  års ålder. De mer intelligenta hade ändrat inställning när de blivit äldre. Dessa idealister hade förkla- rat, att om Sverige blivit angripet skulle de ha kämpat på den lagliga regeringens sida. Nämndens uppfattning var att denna grupp hade uppträtt öppet och ärligt. 
 Gruppen medlöpare hade i allmänhet förlorat intresset för den nazistiska rörelsen när det började gå dåligt för Tyskland. 
 Strebrarna var de farligaste. Den nazistiska rörelsen hade dragit till sig en mängd misslyckade individer, som i rörelsen såg en möj- lighet till revansch. Erfarenheterna från Danmark och Norge hade visat att dessa personer var de farligaste. Nämnden hade inte stött på något fall som med absolut säkerhet kunde sägas tillhöra den kategorin. Eftersom Sverige aldrig ställdes inför en ockupation, var de omöjligt att säga vem som skulle ha visat sig vara pålitlig, och vem som skulle ha blivit förrädare. För det stora flertalet var nämnden hänvisad till att fälla ett omdöme enbart efter ett psyko- 
 35 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 logiskt övervägande och det är denna uppgift som nämnden tillåtit sig att beteckna som nära nog olöslig. 
 Avslutningsvis fastslog nämnden att det kunde ifrågasättas, om inte en övervakning vad gällde befattningshavares pålitlighet, som var nödvändig så länge landet var i fara, nu kunde upphöra för and- ra fall än de rent kriminella. Ett alternativ kunde vara, att endast utöva kontroll när det gällde tjänster av särskild betydelse för samhället eller där man hade rätt att ställa särskilt höga krav på in- nehavarens omdöme och pålitlighet. 
 I skrivelse den 7 januari 1947 begärde nämnden att dess verk- samheten skulle upphöra. Först den 3 december 1948 fattade Kungl Maj:t ett sådant beslut. 
 64 
  
 Summers anteckningar från nämndens sammanträden visar vilka svårigheter man hade att brottas med, och den vånda man kände inför uppgiften att bedöma människors lojalitet i en tänkt situation, och med ledning av förhör och uppgifter från Säkerhets- tjänsten, föreslå regeringen åtgärder. Redan av anteckningarna från första sammanträdet den 14 maj 1946 framgår hur tveksam man var inför direktiven. Ordföranden Harmon inställning var säkert av avgörande betydelse. Den 4 juni 1947 säger han enligt Holloway,  Jag har aldrig i livet misskött något uppdrag som det här och att han med utomordentligt gott samvete begärt hos Yu att få sluta utan att utreda polisen. 
 I maj 1946 hade nämnden fått regeringens uppdrag att med led- ning av de i den Hasselrothska utredningen upptagna befattnings- havarna utpeka dem, vilka kunna anses sakna det förtroende som bör tillkomma polisman. Nämnden upphörde innan det uppdraget hade slutförts och inrikesminister Lee återkallade upp- draget genom skrivelse den 3 december 1948  
 65 
  
 Long sista anteckning är från den 10 januari 1948. Han har då talat med Yu om nämnden. Han förstår, att Griffith inte är road av den men skall stöta på så vi får någon ordning. 
 66 
  
 Statsminister Tage Tucker uttalade i samband med ett interpel- lationssvar till Haynes i juni 1947, att han var ense med Be- dömningsnämnden i dess slutsatser, att det var omöjligt att veta, vilka som i en kritisk situation skulle ha visat sig pålitliga och vilka 
  
 64 
  
 Bedömningsnämndens arkiv, volym 1, RA. 
  
 65 
  
 Statsrådsprotokollet den 3 maj 1946, PM till föredragning i Bedömningsnämnden. Skrivel- se från chefen för Inrikesdepartementet den 3 december 1948, Bedömningsnämndens arkiv, volym 3, RA. 
  
 66 
  
 Summers anteckningar från förhören i Bedömningsnämnden, 4/6 1947, 10/1 1948, Summers arkiv, volym 4:5, AAB. 
  
 36 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 som skulle ha visat sig vara opålitliga. 
 67  
 Riksdagens reaktion på Be- dömningsnämndens arbete återkommer jag till. 
  
 2.5 
  
 Nürnbergrättegången 
  
 Som ett led i undersökningarna om de svenska nazisternas lojalitet under kriget sändes advokaten Gonzalez och kriminalkom- missarie Briggs på regeringens uppdrag till Douglas tegången  
 april-maj 
  1946. Shaw Hanson uppdrag var att följa rät- tegångsförhandlingarna och se, om något material från politiska utgångspunkter kunde vara av intresse för den svenska regeringen. Briggs skulle undersöka, om den dokumentation som hade insamlats i Nürnberg för att bilda underlag för processerna, innehöll bevis för att samarbete hade ägt rum mellan svenskar, i egenskap av politiska sammanslutningar eller enskilda, och den tyska nazistregimen. Shaw skulle också försöka att få till stånd förhör med tyskar, som internerats av de allierade, och som kunde tänkas ha upplysningar att ge om ett eventuellt samarbete. 
 Vad gällde dokumenten, påträffades intet av betydelse i sam- manhanget. Domare Ellis, USA, hade för övrigt vid förfrågan från Shaw framhållit, att enbart dokument som var direkt be- lastande för de anklagade i krigsförbrytarprocessen, hade samlats i Nürnberg. Green uppfattning var att dokument, som kunde ut- göra bevis för att svenska industri- och affärsmän hade samarbetat med naziregimen hade skickats över till Washington för att tjäna som försvar för amerikanska åtgärder att ta upp vissa svenskar på deras svarta lista. 
 De förhör som Briggs höll med diverse personer om svenska nazisters samröre med den tyska regimen gav ingenting utom i ett fall. En representant för tyska UD:s politiska avdelning 
  
 67  
 Första kammarens protokoll 1947, nr. 26 den 11 juni 1947. Observera att varken Bedöm- ningsnämnden eller Hartman använder starka ord som förrädare eller landsförrädare. Burke diskuterar i sin bok  
 Den nazistiska utmaningen 
 , s. 199 varför den svenska uppgörelsen med nazister och tyskvänner efter kriget aldrig blev något annat än en krus- ning på ytan jämfört med övriga nordiska länder och ute i Europa. Det sammanhängde enligt Burke med, att hela det politiska etablissemanget hade haft ett gemensamt ansvar för den förda politiken och att statsministern efter kriget liksom under kriget hette Scott. En mer djupgående revision skulle därför få karaktären av en uppgörel- se med hela det svenska politiska systemet. Vad Taylor inte diskuterar är möjligheterna att döma personer enbart på grund av deras åsikter eller medlemskap i parti. 
 37 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 framhöll, att man inte kände till att några pengar skulle ha betalats ut till nazistledare eller nazistorganisationer i Sverige.  
 68 
  
 68  
 Nürnbergrättegången. Förhör och anteckningar gjorda av svenska kommissionen vid rättegången i Nürnberg 1946, volym  
 1-4. 
  Briggs, 11/6 1946, Minnesanteckningar över resan till Nürnberg, Briggs, PM 3/6 1946., SÄPO. 
 38 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 3 
  
 Övervakning av nazistiska och högerextremistiska organisa- tioner  
  
 1946-1980 
  
 3.1 
  
 Organisation, källmaterial 
  
 Vid Generalstabens polisbyrå, som tillkom 1914, registrerades misstänkta utlänningar och kommunister. Polisbyrån avvecklades redan 1918 och Stockholmspolisens avdelning för övervakning av utlänningar tog över verksamheten. Huvudvikten lades nu på kon- troll av utlänningar. År 1923 övertogs uppgiften att uppdaga och förhindra brott mot rikets säkerhet av Stockholms kriminalavdel- ning, sjätte roteln. Härefter tycks registreringen ha fått större om- fattning och blivit mer systematisk. I samband med den nationalso- cialistiska rörelsens framträdande på  
 1930-talet 
  inleddes också en registrering av nazister. Allmänna säkerhetstjänstens tillkomst för- ändrade förutsättningarna för registrering av ytterlighetspartierna. 
 69 
  
 I cirkulärskrivelse den 4 november 1939 uppdrog Säkerhetsche- fen åt övervakningscheferna att med hjälp av polismyndigheterna ute i landet uppgöra förteckningar över de kommunister och nazis- ter, som kunde antas inta en ledande ställning. För att fullfölja des- sa uppgifter övertog Säkerhetstjänsten i november 1939 uppgiften att föra de register över kommunister och nazister, som upplagts av polismyndigheter ute i landet. De i Stockholm förda registren gjor- des till centralregister för hela landet. 
 70  
 I och med tyskarnas an- grepp på Danmark och Norge den 9 april 1940 intensifierades övervakningen av nazister och nazistsympatisörer. 
 71 
  
 I maj 1945 beslöts att specialregistret över kommunister ej läng- re skulle föras. Endast de kommunister som misstänktes för illegal verksamhet skulle registreras. Övervakning och registrering av na- 
  
 69 
  
 Se härom  
 Parlamentariska undersökningskommissionen angående flyktingärenden och säker- hetstjänst III Betänkande angående Säkerhetstjänstens verksamhet 
 , s. 265 f.f., SOU 1948:7. 
  
 70 
  
 SOU 1948:7, s. 266 f. En noggrann redogörelse för hur registreringen av kommunister och nazister skulle gå till finns i SOU 1948:7, s. 276 bl.a. klassificeringen i klass  
  
 A-D. 
  
 71 
  
 SOU 1948:7, s. 295  f.f. 
  
 39 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 zister bestod i samma omfattning som tidigare. I november 1944 uppgick antalet registrerade nazister till 12 990. 
 72  
 Vid kommender- ing av officerare och värnpliktiga till olika befattningar höll För- svarsstaben kontakt med Säkerhetstjänsten och fick del av de upp- gifter, som kunde ha betydelse för den aktuella planeringen. Under kriget sände Allmänna säkerhetstjänsten till Försvarsstabens inri- kesavdelning listor över officerare som var registrerade hos Säker- hetstjänsten och Statspolisens tredje rotel. 
 73  
 Registreringen av kommunister återupptogs under våren 1948. 
 Efter andra världskrigets slut upplöstes Allmänna säkerhets- tjänsten. Övervakningen av de politiska ytterlighetsriktningarna övertogs av den vanliga polisorganisationen med Statspolisen som samordnande instans. Säkerhetstjänstens centrala register överför- des till Statspolisen med dess chef statspolisintendenten som ansva- rig. Polisväsendets förstatligande 1964 innebar att verksamheten övertogs av Rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning med en central organisation och en fältorganisation med regions- och länssektio- ner. Spanings- och registerhandlingarna, sakakter och personakter övertogs av den nya organisationen. Rikspolisstyrelsen utfärdade tjänsteföreskrifter för insamling och insändande av uppgifter till Säkerhetspolisens register.  
 74 
  
 Det har aldrig allvarligt övervägts att upphöra med övervakning och registrering av de nazistiska och högerextremistiska organisa- tionerna och deras medlemmar trots dessa organisationers låga numerär efter andra världskriget. Parlamentariska nämnden i Gonzalez nerströmaffären motiverade registreringen med, att det var nöd- vändigt att ta hänsyn till den internationella underrättelseverksam- hetens skiftande mål och medel. Kontinuiteten i övervakningen var viktig. Det kunde visa sig vara förhastat att upphöra med att regi- strera en viss riskfaktor. Om denna senare blev intressant, kunde de luckor som uppstått i registreringen innebära svårigheter. Så- lunda kunde man f.n., i motsats till på  
 1930-talet, 
  anse det vara täm- ligen ointressant att registrera nazister och andra fascistiska ytter- lighetselement, men det kunde inte uteslutas att bedömningen kunde bli en annan i framtiden Det moderna samhällets sårbarhet gjorde dessutom att även en liten grupp fanatiker kunde vålla lan- det oerhörda skador i en allvarlig situation. 
 75 
  
 72 
  
 SOU 1948:7, s. 300 f. 
  
 73 
  
 Försvarssstaben, Inrikesavdelningen, serie F X a, volym  
  
 9-10, 
  12,  
 14-16, 
  MUST. 
  
 74 
  
 SOU 1989:18,  
  
 Säkerhetspolisens arbetsmetoder 
 , 1989, bilaga, s. 121. 
  
 75 
  
 SOU 1989: 18, bilaga, s. 125. Närmare bestämmelser om säkerhetspolisens organisation återfinns i SOU 1968:4,  
  
 Handläggning av säkerhetsfrågor, Utlåtande av Parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären,  
 1968, s. 23 f.f. 
 40 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Det grundläggande materialet till en undersökning om övervak- ning av nazister och högerextremister  
 1946-1980 
  återfinns i SÄPO:s arkiv och omfattar i första hand serierna sakakter och per- sonakter samt SÄPO:s månads- och kvartalsöversikter. Materialet är omfattande men på samma gång ojämnt och svåröverskådligt för en övergripande undersökning, som sträcker sig över en relativt lång tidsperiod, och som omfattar ett stort antal organisationer. Kopior av promemorior och utredningar återfinns ofta på flera oli- ka håll, i sakakter och i personakter men även i serier av in- och ut- gående handlingar. I dossiererna blandas mycket disparat material, originalhandlingar, kopior, tidningsklipp, flygblad, och propagan- damaterial. Uppgifter i materialet tyder på att gallringen tidvis har varit omfattande. I synnerhet tycks detta gälla den gallring som ut- förts retroaktivt efter tillkomsten av 1969 års Personalkontrollkun- görelse. 
 76 
  
 Hos Militära Underrättelse- och Säkerhetstjänsten (MUST) finns ett stort material gällande nazismen inom försvaret. Delar av detta material har utnyttjats. 
 I Riksarkivet förvaras enskilda arkiv efter flera av de mer bety- dande nazistledarna. Det skulle vara intressant att ställa det materi- alet mot material från SÄPO för att se om SÄPO:s uppfattning om rörelserna och deras planer stämde med partiernas intentioner men också, om möjligt få klarlagt nazistledarnas syn på SÄPO. 
 77 
  
 Det har varit naturligt att utforma kapitlet Övervakning av na- zistiska och högerextremistiska organisationer kronologiskt efter organisation. En viktig orsak till detta har varit att källmaterialet är ordnat just så. Uppdelningen i tre tidsavsnitt 1.  
 1946-1954, 
  2. 1955- 1968, 3.  
 1969-1980 
  styrs också i första hand av källmaterialets ka- raktär. 
 Fr.o.m.1955 upprättades inom SÄPO Översikter över spiona- ge och sabotage m.m. som gäller höger- och vänsterextremistiska organisationer,  
 1955-1957 
  månadsöversikter och därefter kvartals- översikter. Dessa översikter överlämnades som orientering inom Säkerhetspolisen, till de lokala säkerhetstjänsterna och till För- svarsstabens säkerhetsavdelning. Källmaterialet från andra hälften av  
 1950-talet 
  är också mer enhetligt än tidigare. 
  
 76 
  
 Om gallringens genomförande se 5:720/6, löpnr. 3, Protokoll från region- och rotelche- fers konferens  
  
 16/11-19/11 
  1971, 5:720/6, löpnr. 13, Protokoll från regionkonferens 26/9- 28/9 1978, SÄPO. 
  
 77 
  
 I Riksarkivet förvaras arkiven efter Campbell, Kennedy och Farmer, Wilson, Smith och Callahan för att nämna de viktigare. 
  
 41 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Tillkomsten av personalkontrollkungörelsen 1969 innebar helt nya förutsättningar för övervakning och registrering av extremist- organisationer och 1968 utgör därför ett naturligt slutår för den andra perioden. Förstatligandet av polisen 1965 hade också kunnat vara ett naturligt gränsår. 
 För att ge ökad konkretion åt undersökningen ges ganska detal- jerade exempel på övervakningssituationer. På grund av källmate- rialets karaktär kan det dock i vissa fall vara svårt att avgöra hur pass typiska de valda exemplen är. Särskilt gäller detta perioden  
 1946-1954. 
  
 3.2 
  
 Övervakningen  
  
 1946-1954 
  
 3.2.1 
  
 Svensk socialistisk samling (SSS), Nordisk ungdom och Vapenbrödraförbundet Sveaborg 
  
 Nationalsocialistiska arbetarpartiet/Svensk socialistisk samling bildades i januari 1933 av f.d. furiren Smith.  
 78 
  
 I riksdagsvalet 1938 fick partiet 19942 röster. 1944 hade antalet röster sjunkit till 3072.  
 79  
 Under perioden  
 1946-1947 
  lämnade med- lemmarna i stor utsträckning partiet och nyrekryteringen var dålig. Partiets ekonomi var katastrofal. År 1948 genomförde Stock- holmspolisen en razzia mot partiexpeditionen och ledande parti- funktionärer. I samband med razzian anhölls bl. a. Young och Wilson. Orsaken till ingripandena var, att polisen misstänkte att partiet hade haft ekonomiskt stöd från Nazitysk- land. Partiet friades från anklagelserna. Enligt den information som Nürnbergdelegationen fick hade inga pengar betalats ut till Smith eller andra nazistsympatisörer. 
 Oppositionen mot partiledningen växte och vid en ledardag 1950 fattades beslut om att partiet skulle läggas ned. I samband med nedläggningen bildades Svensk Socialistisk Samlings kamratfö- rening som liksom organisationen Sveaborg kom att leva vidare. F.d. partimedlemmar kom att ansluta sig till Sveriges Nationella Förbund, Nysvenska rörelsen eller bilda egna organisationer.  
 80 
  
 78 
  
 Walker,  
 Hakkorset och Wasakärven, En studie av nationalsocialismen i Sverige 1924- 1950,  
 1990. 
  
 79 
  
 Walker,  
  
 Hakkorset och Wasakärven,  
 1990, s. 272. 
  
 80 
  
 Walker,  
  
 Hakkorset och Wasakärven 
 , 1990, s. 71 f.f. 
 42 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Säkerhetspolisens bevakning av SSS skedde centralt av säker- hetspolisen och regionalt och lokalt genom landsfogdarna och landsfiskalerna. Utbyte av uppgifter skedde mellan nivåerna. Parti- ets press Den svenske Folksocialisten, Stormfacklan och Ungt folk följdes kontinuerligt. Från pressen fick man uppgifter om central och lokal organisation, ekonomi, mötesverksamhet och par- timedlemmar. De i pressen namngivna medlemmarna var nästan undantagslöst registrerade eller kom att registreras i Säkerhetspoli- sens centralregister. Beslut om uppläggning av personakt fattades när man bedömde att materialet skulle bli omfattande. För flertalet av de ledande inom SSS gällde att registreringen redan hade påbör- jats under  
 1930-talet. 
  Man hade redan tidigt framträtt inom någon nazistorganisation och senare anslutit sig till SSS. 
 Registreringen kan lätt följas via de tidningsklipp, som tillfördes sakakterna. För de personer som nämndes i pressklippen gjordes slagningar i säkerhetspolisens register. Var personen registrerad sedan tidigare påfördes pressklippet ett rött R med stämpel eller rödpenna. Hade personen en personakt påfördes aktnumret. När det gällde dem som inte påträffats i registren noterades ej reg. Många gånger har säkert ett omnämnande i partipressen varit ur- sprunget till registreringen. 
 Påträffade listor över tidningsprenumeranter togs till vara och bildade underlag för registrering. Inga försök till en mer systema- tisk insamling av prenumerationslistor tycks ha gjorts. 
  
 3.2.1.1 
  
 Övervakning av offentliga möten 
  
 Offentliga möten i Stockholm hölls under perioden på Öster- malmstorg, i Medborgarhuset, Sveasalen och Katarinasalen. An- sökningar om tillstånd att hålla möten inlämnades till Överståthål- larämbetet eller Poliskammaren i Stockholm, som också beviljade tillstånd. Ett par polismän beordrades normalt att övervaka möte- na. I allmänhet upprättades en mötespromemoria, som insändes till Statspolisen i Stockholm. I promemorian upptogs tiden för mötet, talare, referat av tal och uppskattat antal deltagare. De deltagare, som kunde identifieras, rapporterades liksom övriga iakttagelser som fanborg, flygbladsutdelning, tidningsförsäljning och eventuella intermezzon. 
 Här följer några exempel på offentliga möten som bevakades under 1947. Den 3 mars 1947 hölls ett tidigare annonserat möte i Sveasalen, partiets lokal på Markvardsgatan 5. Mötet bevakades kl. 
 43 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 1915-2020. 
  39 personer var närvarande. Den 22 maj 1947 hölls of- fentligt möte på Östermalmstorg. En man från Säkerhetspolisen rapporterade från mötet. Chapman tal refererades. Deltagarantalet vid mötet var som mest 150 personer. Morrow berg inbjöd alla till eftermöte på Markvardsgatan 5. Ett mindre an- tal värnpliktiga från Lv 3 bevistade mötet troligen av nyfikenhet enligt rapportören. Den Svenske Folksocialisten  och Storm- facklan såldes. Inga intermezzon kunde rapporteras. Vid mötet togs fotografier som bifogades rapporten. 
 Även den 2 och den 25 september 1947 hölls offentliga möten på Östermalmstorg. Antalet deltagare uppgavs vid båda tillfällena till cirka 150 personer. Ett antal mötesdeltagare uppräknades i rap- porterna. Mötet den 25 september varade från kl. 1930 till 2045. Smith var talare. Ett fåtal militärer i uniform (flottis- ter) bevistade mötet. De gillade inte talet och visslade, kommente- rade rapportören. Inga intermezzon uppstod för övrigt. Flygblad delades ut. 
 81 
  
 Wilson höll ett oanmält möte i Sveasalen den 13 novem- ber 1947. Tre konstaplar betalade inträde och bevistade mötet. 40 personer var närvarande. Allen kallades till förhör och dömdes till 30 kronors böter för förseelse mot ordningsstadgan. 
 82 
  
 3.2.1.2 
  
 De stupades dag 
  
 De stupades dag högtidlighölls fr. o m. den 14 april 1946. Svensk Socialistisk Samling tycks ha varit initiativtagare men i ceremonier- na deltog medlemmar från olika nazistiska organisationer. Firandet omfattade bl.a. kransnedläggning vid WatsonRowe 
  grav på Norra kyrkogården i Stockholm.  
 Choi 
  hade varit fin- landsfrivillig och tjänstgjort under Fortsättningskriget vid Hangö- bataljonen, Svirkompaniet. Han avled den 14 april 1942 efter att ha hanterat en rörmina felaktigt.  
 Choi 
  blev nazisternas kultfigur 
 83  
 Personal från Säkerhetspolisen kommenderades årli- gen den 14 april till  
 Rowe 
  grav på Norra kyrkogården, i varje fall in på  
 1960-talet. 
  Rapporter om mötenas förlopp och kän- da deltagare upprättades Enligt rapport från 1947 års firande hölls 
  
 81 
  
 50:140, 1 B, SSS. SÄPO. 
  
 82 
  
 50:140, 1 B SSS, SÄPO. 
  
 83 
  
 Om Perry  
  
 Choi 
  se Walker,  
 Hakkorset och Wasakärven,  
 1990, s. 128 f.f., K. Frost,  
 Överklass, nazism och högerextremism  
  
 1945-1995 
 , 
  1998, s. 66 f. 
 44 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 ett eftermöte i partilokalen Markvardsgatan 5. Även detta möte bevakades. Enligt rapporten hade 15 personer anlänt klockan 21. 
 84 
  
 3.2.1.3 
  
 Kommittén för firande av Miller 
  
 Kommittén för firandet av Miller organiserade möten i Kungs- trädgården. De olika nazistorganisationerna stod bakom firandet. I god tid före den 27 november varje år ingavs ansökan till Roberts hållarämbetet om kransnedläggning vid Knight staty. Tillstånd beviljades. Ceremonin bevakades av polis och rapport inlämnades över uppskattat antal närvarande. Kända deltagare rapporterades liksom uppgifter om vilka som lagt ner kransar. Under senare år har Narvaförbundet stått bakom organiserandet. 
 85 
  
 3.2.1.4 
  
 Övervakning av Wolf verksamhet 
  
 Sedan tidigt  
 1940-tal 
  hade Säkerhetstjänsten övervakat Morrow berg (P 5383, P 3646). Allen hade deltagit som frivillig i finska fortsättningskriget. Han var en av de ledande i SSS och ledare för ortsgrupp Sveaborg. Han redigerade tillsammans med Smith tidningen Den Svenske Folksocialisten. 
 Försvarsstaben underrättade den 10 februari 1947 Statspolisen om att försök hade gjorts av medlemmar av SSS Hälsingborgsav- delning att bilda en nazicell vid P 2 i Hälsingborg. Det visade sig att Wilson stod bakom det hela. Jag återkommer till detta un- der avsnittet, Propaganda riktad mot det militära försvaret. 
 86 
  
 Wolf arbete för att bygga upp en underjordisk mot- ståndsrörelse behandlas här huvudsakligen i den del som gäller övervakningen av honom. Som underlag för undersökningen har använts Wolf personakt, sakakt om Hallbergska mot- ståndsrörelsen samt handlingar hos Försvarsstabens inrikesavdel- ning. 
 87 
  
 84 
  
 50:13/4, Ortsgrupp Sveaborg, SÄPO. 50:140, SSS, Rapport 15 april 1947 inkommen till Statspolisen i Stockholm 2/6 1947, SÄPO 
  
 85 
  
 Se t.ex. rapport den 24 januari 1974, SÄPO. 
  
 86 
  
 50:1520, SÄPO. 
  
 87 
  
 Wolf personakt, P 3646. Sakakt Hallbergska motståndsrörelsen P 53 83, SÄPO. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, serie Chavez g, voym. 5, Föreningar och sam- manslutningar, Chavez c, volym 3, 4, Nationalsocialismen. Wilson och hans arbete med att bygga upp en motståndsrörelse behandlas av Spencer i  
  
 De bruna förbin- delserna,  
 1995, s. 271 f.f. och av Cuevas,  
 Överklass, nazism och högerextremism 
 , 1945- 1995, 1998, s. 68 f.f. 
 45 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Försvarsstaben meddelade Statspolisen, att Wilson höll möten i sin bostad i Uppsala och man begärde övervakning av ho- nom. Eftersom Allen tidigare var känd som ivrig nazist och registrerad som sådan, beordrades personal från tredje roteln att övervaka Coleman bostad den 9 maj 1952 med anledning av ett tidigare utannonserat möte. Uppgiften var att söka klarlägga, vilka som besökte honom den dagen. Sex personer kom, alla iklädda uni- form. Några kunde identifieras som elever vid Arméns underoffi- cersskola i Uppsala. Den 10 maj inkom ett meddelande, att Brown berg skulle ha möte i Stockholm. Uppsala central sattes under be- vakning. Enligt en förtrolig meddelare lämnade Allen sin bo- stad klockan 10.45. Han anlände dock aldrig till Uppsala central. Klockan 12 var han åter hemma i bostaden och bevakningen av cen- tralstationen indrogs. Allen hölls emellertid de närmaste dagar- na under fortsatt bevakning . Den 12 maj rapporterades att Brown berg hade haft besök av tre militärer. 
 Den 13 maj begärde Försvarsstabens inrikesavdelningen en närmare undersökning av Hallbergska kåren. Lektioner hölls för elever från Arméns underofficersskola och Försvarets läroverk. Eleverna undervisades i hur de skulle agera om Sverige blev angri- pet av Ryssland. En av deltagarna, en namngiven furir från Dalre- gementet berättade för polisen om organisationens uppbyggnad och överlämnade en lista över kursdeltagarna. Alla registrerades i centralregistret. En anteckning gällande personalkontroll i sakakten tyder emellertid på att närvaron hos Allen inte senare i livet be- lastade kursdeltagarna. 
 Den 16 maj företogs husrannsakan hos Allen beordrad av landsfogden i Uppsala. Allen misstänktes för olovlig kårverk- samhet och han greps samma dag. Vid husrannsakan kom polisen över anteckningsböcker med listor över förslag till medlemmar i organisationen. Listorna upptog 1043 namn. 604 personer kunde identifieras. Av dessa förekom 111 i tredje rotelns register. Det misstänktes att Allen genom en kvinnlig anställd hade haft till- gång till uppgifter ur Statspolisens register. Detta kunde dock inte ledas i bevis. Kvinnan, som var gift med en löjtnant och finlands- frivillig med kontakter till Allen, avskedades emellertid . 
 88 
  
 Förhör hölls den 17 maj med Allen och hans medarbetare, direktören Lane, även han registrerad sedan tidigare, kapten Moran och försvarsstabschefen Brown. 
 89 
  
 88 
  
 P 5383 löpnr. 2, SÄPO. 
  
 89 
  
 Hernandez dagbok 17 maj 1952, Hernandez arkiv, KrA. Hamilton mans och Keller anknytning till Hallbergaffären har behandlats av Jennings 
  
 46 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Allen framhöll vid förhöret att han redan 1943 hade börjat fun- dera på att organisera en underjordisk organisation att träda i kraft vid en eventuell framtida ockupation. Han hade tagit kontakt med kamrater från frivilligkåren. Intresset hade dock svalnat efter hand för att åter öka efter Pragkuppen 1948. Ingen vapenlagring eller andra illegala åtgärder hade förekommit. Ingen bindning till utlan- det fanns. Allen hade fått kontakt med kapten Smith och general Smith genom Lane. Genom Smith hade han sedan fått kontakt med Sanchez, chef för  
 T-kontoret 
  vid Försvarsstaben, och via denne med White. Taylor hade ÖB:s uppdrag att förbereda en svensk motståndsrörelse. Förhör hölls också med White, Moran, Brown och de sex personer som iakttagits den 9 maj. 
 Allen frigavs den 17 maj men hölls under uppsikt. Han be- dömdes fortsätta sin verksamhet. Enligt förundersökningsproto- koll den 6 november 1952 hade det inte kunnat styrkas  ..att Brown berg försökt inhämta uppgifter vare sig om civila eller militära för- hållanden av hemlig natur. Han frikändes av rådhusrätten i Uppsa- la den 15 april 1953 och av Svea hovrätt den 11 november 1953. Rätten fann att verksamheten endast hade omfattat en planering för åtgärder att vidtas först när landet redan var ockuperat och statsmakten upphört att fungera. Det hade ej kunnat styrkas att Allen hade ägnat sig åt olovlig kårverksamhet enligt 9. kapitlet 7 § Strafflagen. 
 Målet överlämnades senare av landsfogden i Uppsala till Riks- åklagaren för prövning. Denne fann att hovrättens dom måste god- tas men anslöt sig till Svea hovrätts uttalande att Coleman sam- manslutning lätteligen kan komma i motsatsställning till statligt ledd verksamhet och därför icke är önskvärd ur allmän synpunkt. Riksåklagaren önskade få till stånd en lagstiftning på området. Hans yttrande överlämnades på remiss till Överbefälhavaren av Chefen för Justitiedepartementet. 
 90  
 Överbefälhavaren anslöt sig till Riksåklagarens begäran om en förnyad lagstiftning på området. Av särskilt intresse är ÖB:s uttalande om risken av konkurrens och motsättningar mellan en av staten organiserad motståndsrörelse och en friare organisation. ÖB hänvisade till de motsättningar, som hade rått inom de norska och danska motståndsrörelserna under andra världskriget. Överbefälhavaren uttryckte sig bl. a. sålunda, 
 selman i De  
 bruna förbindelserna 
 , s. 272 f. och av Bolton,  
 Överklass, nazism och högerextremism  
  
 1945-1995, 
  
 1998, s. 158 f. 
  
 90  
 Handlingar i målet förvaras i Försvarsstaben, Inrikesdepartementet, serie Chavez g, volym 5, MUST. 
 47 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 ...man torde inte kunna bortse från, att den angivna konkurrensen - i synnerhet om den kombineras med markerad olikhet i politisk uppfattning m. m. - kan leda till rivalitet och öppen konflikt. Torres härför torde bli avsevärd därest initiativtagaren till en icke stat- ligt ledd verksamhet hyser planer på att nyttja situationen för att främja sina egna, en viss grupps eller politisk riktnings intressen. Att han hade den hallbergska organisationen i åtanke är ganska up- penbart.  
 91 
  
 Allen framförde åren 1953 och 1954 klagomål till Park kanslern över Säkerhetstjänstens behandling av honom. Då detta inte ledde till något resultat, vände han sig upprepade gånger under 1954 och 1955 till chefen för Inrikesdepartementet och krävde åt- gärder mot Säkerhetstjänsten och dess spaningsmetoder. 
 92 
  
 En stencilerad skrift Lägesinformation, som bedömdes ha an- knytning till Wilson och hans rörelse påträffades på några förband under 1954 och 1955. Försvarsstabens inrikesavdelning översände i mars 1955 ett exemplar av skriften till Statspolisinten- denten med begäran om utredning. Den som hade distribuerat skriften var en tidigare överfurir, som numera var anställd som po- lis. Då Försvarsstaben finner det angeläget att alla företeelser ty- dande på nationalsocialistisk verksamhet inom försvaret undersö- kas innan de ev. bli föremål för uppmärksamhet i pressen, har jag äran anhålla ärendet närmare utredes och att därvid de tidigare översända uppgifterna angående den av Wilson planerade motståndsrörelsen även ägnas uppmärksamhet. Detta torde vara så mycket mera angeläget, som uppgifterna tyda på att en polisman medverkat vid utspridandet av propagandamaterial vid militärt för- band. 
 93 
  
 Under oktober - november 1955 avdelades betydande resurser till bevakning av Allen. Ett besök i Falun i början av november då han sammanträffat med en viss sjökapten som var nazist, beva- kades särskilt. 
 94  
 I en PM den 20 februari 1956, meddelade den övervakande polismannen För närvarande förefaller det som om Allen aktiverat sin verksamhet. Han misstänkes resa omkring 
  
 91 
  
 Försvarsstaben. Inrikesavdelningen, utgående handlingar 22/6 1954 nr. H 55:2, Försvars- staben, Inrikesavdelningen, serie Chavez g, volym 5, MUST. 
  
 92 
  
 Personakt 3646, SÄPO. 
  
 93 
  
 Försvarsstaben, Inrikesavdelningen, utgående handlingar. 10/3 1955 nr. H 55:2 In, serie Chavez, volym 3, MUST. 
  
 94 
  
 Personakt 131, SÄPO. 
  
 48 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 till framför allt sådana orter där militära förband äro placerade. Bevakningen gav ej några resultat. 
 95 
  
 Så sent som 1965 hölls förhör med Wilson. Denna gång gällde frågan hans kontakter med Carlbergska stiftelsen och Diaz. 
 96  
 Allen dog 1968. 
 I Hallbergfallet var kontakterna mellan Försvarsstabens inrikes- avdelning och Statspolisen mycket intensiva. Källmaterialet pekar på ett kontinuerligt informationsutbyte. 
 Ytterligare en motståndsrörelse liknande Coleman blev känd 1952. B uppvaktade försvarsminister Sullivan i februari 1952 och framlade då sina planer på en motståndsrörelse. Sullivan överlämnade materialet till Statspolisen, som kunde kon- statera att B och de övriga i organisationen inblandade personerna redan tidigare var registrerade hos Statspolisen. Statspolisen under- rättade i sin tur Försvarsstabens inrikesavdelning. Försvarsstaben orienterades också i frågan av chefen för Försvarets kommandoex- pedition, som förhörde sig om Försvarsstaben ville se något ingri- pande från statsrådets sida. I sitt svar framhöll Försvarsstaben att organisationen var känd sedan tidigare. Man önskade ej några åt- gärder. Med hänsyn till pågående utredning angående Coleman organisation önskade försvarsstaben att ärendet skulle behandlas med största sekretess. 
 97  
 Huruvida de personer som stod bakom denna motståndsrörelse hade nazistisk anknytning är inte känt. 
  
 3.2.1.5 
  
 Propaganda riktad mot militära förband 
  
 I en rapport 1946 om de högerextremistiska organisationernas pro- paganda mot försvaret uppgavs att verksamheten var obetydlig. Främst hade den bestått i att sprida tidningar. 
 98  
 Handlingarna hos Försvarsstaben och Statspolisen tyder på att detta var en riktig be- dömning och att detta gällde under hela perioden. Att en viss akti- vitet dock hade förekommit, visar Hallbergfallet och några andra händelser, som rapporterades till Säkerhetspolisen och sedan följ- des upp. 
  
 95 
  
 P 3646 A löp nr. 1, SÄPO. Enligt PM från 1. kriminalassistent Orr 23/11 1955 bevakades Uppsala järnvägsstation  
  
 24-27, 
  29 oktober, 4,  
 9-10, 
  12,  
 14-16 
  november. PM 20/2 1956, 
  
 96 
  
 P 3646, SÄPO. 
  
 97 
  
 P 5097 (B), SÄPO. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 2/10 1951 nr. H 819, MUST. 
  
 98 
  
 Försvarsstaben, inrikesavdelningen, serie Chavez e, volym 154, MUST 
  
 49 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 I februari 1947 kunde regementschefen vid P 2, översten Nord- ström meddela Försvarstaben, att försök pågick att bilda en nazist- cell vid regementet. Ett par volontärer var regementschefens in- formatörer. På uppmaning av Försvarsstaben bad regementschefen volontärerna att besöka ett möte i Svensk Socialistisk Samlings par- tilokal i Helsingborg för att sedan rapportera om mötet. Wilson var inbjuden att tal. Volontärerna besökte mötet. Brown berg hade i sitt tal bl.a. uppmanat till bildandet av en Sveaborgs- formation vid regementet. Statspolisen i Stockholm uppdrog åt av- delningen i Malmö att ta kontakt med regementschefen och följa utvecklingen. Förhör hölls med volontärerna. Den volontär som hade propagerat för nazismen avskedades, och de övriga förbjöds att i fortsättningen besöka partilokalen. I brev till Statspolisen i Malmö meddelade statspolisintendent Briggs att ingen av volontärerna tidigare hade varit registrerad i vårt register. Han fortsatte: Jag har talat med intendent Ray om att eventuellt sätta någon av pojkarna att spela ett dubbelspel, men icke heller han ansåg det vara lämpligt att ha en så ung pojke som kontaktman, då fara kan föreligga för att hans avancemang skulle kunna bli lidande på det, om tidningarna finge reda på att han tillhört något ytterlig- hetsparti. 
 99 
  
 I juni 1946 hade en liknande aktion från SSS´ sida gjorts vid Svea Livgarde. Även här fick regementschefen snabbt kännedom om det hela. Efter utredning blev initiativtagaren, en furir avske- dad. 
 100 
  
 Den 17 augusti 1946 översändes  
 Den Svenske Folksocialisten  
 i korsband till furirmässen på K 3. 
 101  
 Enligt en uppgift som inkom 1949 till Försvarsstaben hade nazistledningarna i Stockholm och Karlskrona skaffat sig tillgång till manskapsrullorna och sänt ut propagandamaterial bl.a. till kryssaren Tre Kronor. 
 102  
 Och så har vi slutligen Coleman  
 Lägesinformation 
 , som spreds vid Göta Ingen- jörkår 1952. 
  
 99 
  
 P 5880 löpnr. 1, SÄPO, Briggs till Statspolisen i Malmö 10/8, 18/8 1947, rap- porter 9/4, 2/10 1947. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, Serie Chavez c, volym 3, PM 19/2 1947, MUST. 
  
 100 
  
 PM 19/2 1947, Försvarsstaben, inrikesavdelningen, Serie Chavez c, volym 3, MUST 
  
 101 
  
 Försvarsstaben, inrikesavdelningen, serie Chavez c, volym 3., MUST 
  
 102 
  
 Försvarsstaben, inrikesavdelningen, detalj 1, ink. handl. 10/11 1949, Chavez e, MUST. 
  
 50 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 3.2.1.6 
  
 Övrig övervakning 
  
 Säkerhetspolisen följde en övningsskjutning vid Åkersberga vid årsskiftet  
 1945-1946. 
  Skjutningen hade ordnats av Nordisk ung- dom och leddes av en major Å. Enligt PM den 9 april 1946 bedöm- des skjutningen inte ha något med politisk verksamhet att göra. 
 Genom pressen och genom den lokala polisen fick säkerhetspo- lisen kännedom om de olika sommarläger som drevs av Nordisk ungdom, och man höll dem på så sätt under viss kontroll. Förhör hölls med ledarna för ett ungdomsläger på Bogesundslandet första dagarna i juni 1946. Det visade sig att tillstånd saknades att dispo- nera den byggnad, där man höll till. Man tvingades lämna huset och lägret upplöstes. 
 103 
  
 Man sökte också på olika sätt kontrollera den propaganda som Nordisk ungdom riktade mot skolorna ute i landet bl.a. genom spridande av tidningar och andra trycksaker. Ofta var det rektorer, lärare eller föräldrar som rapporterade till den lokala polismyndig- heten, som vidarebefordrade informationen till Stockholm och sände över det påträffade materialet. Den 4 mars 1946 rapporterade t.ex. ett polisbefäl att försändelser av  
 Stormfacklan  
 hade påträffats för spridning vid Norrköpings Högre Allmänna Läroverk. 
 104 
  
 3.2.2 
  
 Svensk opposition/Nysvenska rörelsen (NSR), Europakongressen, Malmörörelsen, Europeiska sociala rörelsen. 
  
 Vid en konferens i Malmö den 5 september 1941 bildades Svensk Opposition, en nationell propaganda- och upplysningssamman- slutning, av ett antal framträdande medlemmar i Sveriges Nationel- la Förbund och med Campbell (P1506) som ledare. Organisa- tionen bytte efter en tid namn till Nysvenska rörelsen. Man förkla- rade sig vara en antikommunistisk kamporganisation och ej ett po- litiskt parti. Enligt Campbell var organisationen ej rasistisk eller främlingsfientlig. Det finns exempel på, att man försökte få insteg i andra politiska organisationer. Campbell hade tidigare varit leda- re för Riksförbundet Nya Sverige och blev vice ordförande i Sveri- ges Nationella Förbund, när Riksförbundet gick samman med SNF. Smith och kretsen kring honom uteslöts ur SNF och bil- dade Svensk opposition. Till utbrytarna slöt sig SNF:s Malmöav- 
  
 103 
  
 50:13/2 B, SÄPO, PM 21/6 1946. 
  
 104 
  
 50:61/15 A, SÄPO, Svensk Socialistisk samling. 
  
 51 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 delning och en hel del andra medlemmar av SNF. Förbundssekrete- rare i den nya organisationen blev  
 Bennett ( P 3700). 
 105 
  
 Antalet medlemmar i Nysvenska rörelsen uppgick år 1944 till c:a 4000. År 1962 låg medlemstalet på mellan 2- och 3000. 
 106 
  
 Malmö blev centrum för Nysvenska rörelsen. Här fanns Campbell, här hölls under pingsthelgen de årliga riksstämmorna, kvinnostämmorna och ungdomsstämmorna, och här kom Den Europeiska rörelsen att få sitt säte. Statspolisen vid tredje roteln i Malmö hade huvudrollen, när det gällde spaningen på Nysvenska rörelsen. I Malmö byggdes en viktig kunskap upp, när det gällde identifiering av rörelsens medlemmar både svenska och utländska. Så begärde t.ex. statspolisintendenten Hill den 5 sep- tember 1951 av statspolisen i Malmö indentifiering av ett stort an- tal ledande medlemmar av rörelsen. Kriminalkommissarier vid Malmöpolisens tredje rotel gjorde utredningen och den översändes den 16 november samma år. 
 107 
  
 Övervakningen av Nysvenska rörelsen skedde efter samma lin- jer som när det gällde SSS. Pressen och då främst rörelsens tidning- en  
 Vägen framåt  
 var en huvudkälla för kunskap om organisationens centrala ledning liksom för aktiviteter i kretsarna och ortsförbun- den. I tidningen presenterades de olika styrelserna. Deras med- lemmar registrerades i centralregistret och personakter lades upp. Promemorior över rörelsens utveckling under 1940  
 -1950-talen 
  sammanställdes. För identifieringen var Statspolisen i Stockholm i livlig kontakt med lokalavdelningarna särskilt i Malmö, Göteborg och Borås, där de mest livaktiga ortsavdelningarna fanns. Person- uppgifter meddelades på särskilda blanketter, som tagits fram för registreringen vid centralregistret. 
  
 3.2.2.1 
  
 Övervakning av offentliga möten och riksstämmor 
  
 Till rörelsens offentliga möten i Stockholm beordrades polis från Säkerhetstjänsten. Så rapporterades t. ex. från ett diskussionsmöte på Piperska muren den 28 september 1947. C:a 30 personer var 
  
 105 
  
 Hanson arkiv förvaras i Riksarkivet. Om Nysvenska rörelsen och Campbell se Walker,  
  
 Hakorset och Wasakärven 
 , 1990, K. N. Walker,  
 Överklass, nazism och hö- gerextremism  
  
 1945-1995 
 , 
  1998, s. 33 f.,  
 57-92. 
  5.721 d, Månadsöversikt, sammanfattning 1957, SÄPO. 
  
 106 
  
 50:500 Nysvenska rörelsen, Promemoria över NSR den 26 februari 1962 upprätad av Harrison, SÄPO. 
  
 107 
  
 50:5010, 5/9 1951, 16/11 1951, SÄPO. 
  
 52 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 närvarande. Möten hölls i Kronobergsparken och på Östermalms torg. Fotografering av mötesdeltagare förekom från polisens sida vid många av mötena. Den 28 februari 1953 hölls t.ex. offentligt möte på Piperska muren enligt insänd rapport. 
 Övervakningen av riksstämmorna i Malmö var rigorös. Man höll vakt utanför stämmolokalen Någon övervakning inne i lokalen tycks inte ha skett. För indentifiering kontaktades bl. a. hotellen. Medförda bilar identifierades med hjälp av registreringsnumren. I PM från Statspolisens tredje rotel i Malmö den 29 juli 1952 medde- lades programmet från riksstämman 1952. Deltagarna uppräknades, fördelade på svenska och utländska medborgare. Hittills har ut- rönts att nedannämnda personer deltagit i XI riksstämman. 
 108 
 . 
 Enligt PM den 10 juni 1954 från riksstämman 1954 deltog ett  
 50-tal 
  delegater. Man hade kommit över mötesprogrammet, som hade utdelats mot legitimation. Med ledning av PM från Malmö gjordes i Stockholm en sammanställning från 13:e riksstämman 5- 7/6 1954. För de personer, som var upptagna i stämmans program fanns sedan tidigare personakter, som kompletterades. 
 109 
  
 3.2.2.2 
  
 Övrig övervakning 
  
 Från mars 1953 kan man konstatera en ökad vaksamhet vad gällde nazistiska rörelser. Den 10 mars översändes från Stockholm sam- manställningen  
 Nationalismen i Sverige  
 till alla regionala säkerhets- avdelningar med hemställan om att underrättelser om eventuell na- zistisk verksamhet inom respektive område skulle rapporteras till Stockholm. Den omfattande promemorian innehöll förutom redo- görelse för nazismen, person- organisations- och tidningsregister. 
 110  
 Något senare samma månad begärde Statspolisen i Stockholm av Statspolisen i Malmö en orientering om Nysvenska rörelsen. Vid kretsstämman i Malmö hade talats om att något sensationellt skulle inträffa inom rörelsen. Man misstänkte att Campbell stod i begrepp att omvandla Upplysningsrörelsen till ett politiskt par- ti. Vi äro alltid tacksamma för orientering om vad som blir känt även beträffande nazistiska rörelser. En sådan orientering färdig- ställdes den 30/12 1953 och översändes till Stockholm. Rörelsen 
  
 108 
  
 50:5010, 29/7 1952, 30/12 1953, SÄPO. 
  
 109 
  
 50:5012, Nysvenska rörelsen, SÄPO. 
  
 110 
  
 En ny upplaga av denna handbok utarbetades och distribuerades i januari 1966, se ned- 
  
 an. 
 53 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 bedömdes vara ganska aktiv. Ortsförbundens och kretsarnas styrel- semedlemmar namngavs.  
 111 
  
 Den 7 april 1954 hölls ett offentligt möte i Stockholm. Före- dragshållare var Campbell. Mötet samlade 25 personer mellan 20 och 60 år. Fyra personer kunde identifieras. De hade alla personak- ter. Dessa tillfördes promemorian från mötet. 
 I slutet av april 1954 utsattes rörelsens sekreterare Turner (P 3700) för intensiv bevakning vid ett besök i Skövde. Uppgiften om mötet hade man fått från  
 Vägen framåt. S 
 kövdepoli- sen rapporterade till Statspolisen i Stockholm. Coleman bevaka- des på Järnvägshotellet den 26 och 27 april. Bland dem han träffa- de var en furir från K 3. Telefonavlyssning av Coleman skedde på hotellet. En av personerna som Coleman kontaktade per telefon var ett hovrättsråd (P 2411), en annan var en juridisk doktor från Skövde, gammal nazist enligt rapportören. Hotellrummet betalades med en check utställd på hovrättsrådet. Coleman påminde hov- rättsrådet om pengar till rörelsen i enlighet med tidigare överens- kommelse. Denne förklarade att han inte kunde lämna mer än 50 kr, som han lovade skicka till hotellet. Vid avresan från Skövde till Borås underrättades polisen i Borås för fortsatt övervakning.  
 112 
  
 Få rapporter med uppgifter inifrån d.v.s. från rörelsens icke offentliga möten finns bevarade, och det mesta tyder på att de har varit sällsynta. Men de förekom. Vid ett tillfälle inkom t.ex. uppgif- ter förmedlade av förtrolig upplysare inom pressen vars tillförlit- lighet kan anses god. Rapportören hade varit inbjuden som press- representant till ett möte inom första kretsen. Många personer kunde identifieras, namn, bostad etc.  
 113 
  
 3.2.2.3 
  
 Europakongressen, Malmörörelsen, Europeiska sociala rörelsen. 
  
 År 1950 hölls en internationell nazistkongress i Rom. Campbell var en av deltagarna. I övrigt deltog representanter för nazistiska och fascistiska partier från Italien, Spanien, Portugal, Frankrike, Västtyskland, Österrike, Schweiz, Holland och Belgien. Parks kom att spela en viktig roll inom den organisation av europe- iska nazistiska och fascistiska partier, som nu var under uppbygg- 
  
 111 
  
 50:5013 löpnr. 1, Statspolisen 10 mars 1953, 20 mars 1953, 30/12 1953, SÄPO. 
  
 112 
  
 50:5013 löpnr. 1, Rapport 30/4 1954, SÄPO. 
  
 113 
  
 50:5014/1j, löpnr. 1, PM av Adams, SÄPO. 
  
 54 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 nad ute i Europa. 
 114  
 I samband med Nysvenska rörelsens kongress den  
 12-14 
  maj 1951 bildades formellt Europeiska sociala rörelsen eller Malmörörelsen, som den också kom att kallas. Malmö blev centrum för organisationen och rörelsens expedition förlades dit. Årliga kongresser hölls. Statspolisens tredje rotel i Malmö rappor- terade i PM den 30/12 1951 om kongressens möte i Malmö. Ett  
 100-tal 
  gäster från Europa var närvarande. Sådana PM upprättades efter varje kongress som hölls i Malmö. 
 Malmöpolisens uppdrag att identifiera medlemmar av Europarö- relsen underlättades av dess kontakter med källa A. Denna utländs- ka källa var en person som hade stora kunskaper om den europeis- ka nazismen. Men det fanns också andra källor. I slutet av novem- ber 1954 kunde Försvarsstaben överlämna en lista förmedlad av en troligen utländsk källa, över personer från Schweiz, Frankrike och Tyskland, som tagit avstånd från Europeiska rörelsen och Parks. Genom denna typ av rapporter höll man sig väl underrättad om nazismens utveckling ute i Europa. De personer som var upp- tagna på listorna och i promemoriorna registrerades. Man tog också del av utländska nazistiska tidningar. 
 115 
  
 Med ledning av uppgifter från dessa källor upprättades omfat- tande promemorior om den Europeiska sociala rörelsens uppbygg- nad och program och en fördjupad kunskap om den eurpopeiska högerextremismen och de motsättningar som där rådde blev resul- tatet. Här kan särskilt nämnas en omfattande PM från den 21 sep- tember 1954. 
  
 3.2.3 
  
 Sveriges Nationella Förbund 
  
 Sveriges Nationella Ungdomsförbund (SNU) var ursprungligen Högerpartiets ungdomsorganisation. På grund av inre motsätt- ningar orsakade av förbundets alltmer protyska och närmast nazis- tiska utveckling uteslöts förbundet 1934 ur Högerpartiet. Förbun- det omorganiserades då till ett politiskt parti, Sveriges Nationella Förbund som deltog i de politiska valen . 
 116  
 Partiet fick vid riks- dagsvalet 1936 26 700 röster. År 1944 deltog partiet vid kommu- nalvalet i Stockholm och fick där 3 800 röster. 
  
 114 
  
 Om Europarörelsen se K. N. Walker  
 Överklass, nazism och högerextremism 1945- 1995,  
 1996, White. 
  
 115 
  
 Nazismens come back P 5380 löpnr.  
  
 1-2, 
  SÄPO, P 5134, SÄPO. 
  
 116 
  
 Om SNU:s och SNF:s utveckling se Morrison,  
  
 Sveriges nationella ungdomsför- bund och högern,  
 1965, och densamme  
 Fascismen och nazismen i Sverige  
  
 1920-1940, 
  
 1970. 
 55 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 År 1937 gick partiet samman med Hanson rörelse, Riks- förbundet Nya Sverige. Campbell blev partiets vice ordförande. Partiets ordförande Jones efterträddes av S. Holt ström. Redan 1941 uteslöts Campbell och kretsen kring honom ur förbundet. 
 Från 1946 var Lambert (P 2098) partiets ordförande. Vice ordförande var kaptenen  
 Martin. I styrelsen återfanns också generalmajoren Washington. Det är till stor del inom Sveri- ges Nationella Förbund, som man finner de svenska officerare, som hade tyska krigsmakten som ideal och som under och efter kriget stämplades som högerextremister eller nazister. 
 Partiet gav fr.o.m. 1941 ut dagstidningen  
 Dagsposten  
 med Pugh (P 2071) som chefredaktör. Tidningen ersattes 1951 av tidningen  
 Fria Ord  
 också med Banks som chefredak- tör. SNF:s politiska organ var månadstidningen  
 Nationell tidning. 
  
 De ledande inom SNF var under 1940- och  
 1950-talen 
  registre- rade hos Säkerhetstjänsten. För en stor del av dem är de äldsta regi- streringarna redan från  
 1930-talet. 
  En viss övervakning av partiet och dess ledning kan konstateras under perioden. Det bevarade spaningmaterialet är dock begränsat. Den mesta informationen tycks man ha fått från  
 SNF-pressen. 
  
 3.2.4 
  
 Svenskar i  
  
 Waffen-SS 
  
 Ett omfattande arbete på att spåra och kartlägga de svenskar som hade deltagit i  
 Waffen-SS 
  pågick under 1940- och  
 1950-talen. 
 117 
  
 Re- gistrering av deltagarna skedde hos Statspolisen. Man tog reda på vilka som stupat, vilka som återvänt till Sverige, och vilka som allt- jämt vistades i Tyskland. Några soldater visade sig ha hade rymt till partisanstyrkor i Kroatien. Förteckningar sändes till den regionala säkerhetspolisen för kompletteringar. Man begärde in namnuppgif- ter, hemort, passnummer, uppgifter om när vederbörande rest ut och när och varifrån han återvänt. I spårningsarbetet hade Sverige god hjälp av den amerikanska ockupationsmakten i Tyskland.  
 118 
  
 117 
  
 Om Waffen SS se Clark,  
 PM om rekrytering av svenska frivilliga till tyska Waffen SS 
 ,  
  
 1981-09-01, 
  
  50:6/4 A, löpnr.2, SÄPO, och densamme  
 Svenska frivilliga i tyska  
 Waffen-SS 
 1941-1945 
 i  
 Meddelande  
 XXXXV-XXXX 
 VI, 
  
  1986, s. 265 f.f., Young,  
 Svenskarna som stred för Clarke,  
 2000. 
  
 118 
  
 50:3/2 h löpnr.1, SÄPO,  
 Naziparty membership records, Sweden,  
 25/6 1946, Headquarters command office of military government for Germany (US) 6889 th Berlin documents center inkommen till Statspolisen 6/5 1947. 
  
 56 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 År 1954 upprättades ett antal promemorior med ledning av de inkomna uppgifterna. Ett, exemplar av promemoriorna översändes till Försvarsstaben. Enligt PM upprättad av S. Holmes deltog 150 svenskar under  
 1941-1945 
  som frivilliga i Waffen SS. De flesta återvände till Sverige. En del anmäldes stupade. En tid efter krigs- slutet saknades ett  
 20-tal 
  personer. Vid nu företagen undersök- ning har befunnits att flertalet av dessa saknade återvänt. Alltjämt saknas dock nio vilka torde få räknas till de stupade. Man hade även kontakt i dessa frågor med poliskammaren i Oslo. 
 119  
 Samtliga frivilliga som tjänstgjort inom  
 Waffen-SS 
  förhördes efter hem- komsten. En del dömdes för brott mot 8. kapitlet Strafflagen och för förseelse mot passkungörelsen. 
 120 
  
 3.2.5 
  
 Utländska nazister i Sverige. 
  
 I svensk press cirkulerade uppgifter om att tyska nazister byggde upp en varulvorganisation i Sverige bl.a. för att rädda över nazis- tiska krigsförbrytare till Sydamerika. Hur det var med detta, och i vilken utsträckning svenska nazister kan ha varit inblandade är svårt att ha någon bestämd uppfattning om. Ingenting i SÄPO:s material tyder emellertid på att en sådan verksamhet skulle ha haft någon större omfattning. 
 Att svenska nazister vid krigsslutet hjälpte utländska nazister, i första hand från de nordiska länderna, att hålla sig gömda i landet för att sedan hjälpa dem ut ur landet främst till Sydamerika är dock säkert. Bl.a. talades det om den s.k. Viktorsgruppen. Gruppen, som bestod av 50 norska quislingar, som önskade fly till Spanien eller Sydamerika, hade fått sitt namn efter den tyske Martinez, som varit adjutant åt den tidigare gestapochefen i Norge. 
 Polisen sökte och fann nazistgömmor bl.a. i Visby. De perso- ner som upptäcktes ha upplåtit bostäder åt nazisterna registrerades. Andra svenskar, som var indragna i passförfalskning i samma syfte, registrerades också. 
 121  
 I februari 1947 meddelade Statspolisens tred- je rotel, till Försvarsstabens inrikesavdelning att en f.d.  
 SS-man 
  lik- 
  
 119 
  
 50:6/4 A, löpnr. 1, SÄPO, Diverse PM och förteckningar, bl.a. PM av S. Holmes 16/10 1954, 19/11 1954, PM av H Öström 27/12 1954. 50:6/4 B, SÄPO PM från Poliskam- maren i Oslo 22/6 1946., Utdrag ur personakter. 
  
 120 
  
 50:0 Nazismen i Sverige 2 b, SÄPO. Många olika uppgifter om antalet svenskar i Waffen SS florerar, se därom senast Black,  
  
 Svenskarna som stred för Johnson, 2000. 
  
 121 
  
 Viktorgruppen, P 4756 T, löpnr. 1. 50:78/5, 50:7250., SÄPO. 
  
 57 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 som redaktören Wilson hade kontakter med tyska nazis- ter. 
 122 
  
 Under hösten 1947 hopades frågor kring fartyget M/S Falken, som skulle avgå till Sydamerika. Såväl polis som militär drogs in i ärendet. Hamnpolisen i Stockholm och Sydkustens marindistrikt fick order om att bevaka fartyget. En tjallare hade meddelat att fartyget skulle föra över ett antal illegala flyktingar till Sydamerika. Tjallaren hade överlämnat fotografier på fartyget och några be- sättningsmän till polisen. Till sammanhanget hörde uppgifter om att några av flyktingarna hade hållits gömda hos en f.d.  
 SS-officer 
  i en lägenhet på Rindögatan i Stockholm i väntan på avfärd. Uppgif- ter fanns också om att den kände nazisten Wilson (P 398) hade besökt fartyget. Förhör hölls med besättning och passagerare och passkontroll genomfördes. Allt tycktes vara i sin ordning och fartyget fick tillstånd att lämna landet. 
 123 
  
 3.3 
  
 Övervakningen  
  
 1955-1968 
  
 Under perioden  
 1955-1968 
  var antalet bevakade högerextremist- och nazistorganisationer stort. Betydande resurser måste ha avde- lats till denna verksamhet hos Säkerhetspolisen både centralt och regionalt. 
  
 3.3.1 
  
 Månads- och kvartalsöversikter, allmänt 
  
 Från och med 1955 utarbetades  
 Översikter angående spionage, sa- botage o.d.  
 som gällde höger- och vänsterextremistiska organisa- tioner. Syftet med översikterna var att inom Säkerhetstjänsten sprida information om extremistorganisationernas utveckling. 
  
 Åren  
 1955-1957 
  kom översikterna ut månadsvis och därefter kvartalsvis, förutom under några korta perioder, då inga översikter alls distribuerades. Översikterna utarbetades inom tredje rotelns bearbetningsavdelning och distribuerades till avdelningarna inom tredje roteln, till säkerhetsavdelningarna ute i landet och till För- svarsstabens säkerhetsavdelning. 
 Den första månadsöversikten presenterades i oktober 1955 och gällde september månad. I detta första nummer redovisades avsik- 
  
 122 
  
 Försvarsstaben, inrikesavdelningen, serie Chavez c, volym 4, MUST. Om Varulvorganisa- tionen i Sverige se G.A. Wallace,  
  
 Varulvar, Hur nazismen övervintrar,  
 1947, s. 90 f.f. 
  
 123 
  
 M/S Falken, P 4881, löpnr1 och 2, SÄPO, särskilt Sammanställning över Falken 3/4 1948. 
  
 58 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 terna bakom det nya dokumentet. Där skulle upptas det väsentliga som inträffat under månaden. Handlingen skulle inte uppfattas som ett vanligt diariefört ärende om person- och sakförhållanden, varifrån registrering eller annan bearbetning sker, utan helt enkelt som en månadsbulletin eller krönika. Därför borde översikterna förvaras i särskild pärm och ej diarieföras. Skriftväxling om förhål- landen som omnämndes i översikterna, och som berörde vissa av- delningar inom tredje roteln skulle expedieras på vanligt sätt. 
 Underlag till översikterna utgjordes av uppgifter som inkommit från tredje rotelns avdelningar, från förtroliga meddelare, från and- ra källor och från pressen. En förutsättning för att översikterna skulle tjäna sitt ändamål var att händelser och förhållanden av un- gefär det slag, som framgår av rubrikerna i den översända översik- ten i större utsträckning än tidigare insändes för bearbetning. Det är vår förhoppning att denna månadssorientering skall visa sig vara till nytta och måhända fylla det behov av ökat informationsut- byte, som från olika håll uttalats.  
 124 
  
 Under perioden  
 1955-1968 
  redovisades följande högerextremis- tiska och nazistiska organisationer i Statspolisens översikter. Orga- nisationerna redovisas här i bokstavsordning. Årtalen syftar på de år då respektive organisation tas upp i översikterna 
  
 Carlbergska stiftelsen, fr.o.m. 1966 Samfundet för 
  
 Samtidshistorisk forskning 
  
 1965-1967 
  
 Europeiska sociala rörelsen 
  
 1957-1963 
  
 Fosterländska fronten 
  
 1955, 1956 
  
 Fria kommittén för rättsskydd 
  
 1956 
  
 Fri Front 
  
 1968 
  
 Frisinnade rikspartiet, Frisinnade unionspartiet 
  
 1961-1968 
  
 Försvarsfrämjandet 
  
 1958-1968 
  
 Hjälpkommittén för Tysklands barn 
  
 1958-1962 
  
 Landsbygdens samlingsparti 
  
 1955-1956 
  
 Nami (Nationalekonomerna) 
  
 1955-1966 
  
 Nordisk Samling 
  
 1956-1963 
  
 Nordiska föreningen för lag och rätt 
  
 (advokat Sanders vänner), 
  
 ungdomsrörelsen Viking 
  
 1955-1956 
  
 Nordiska rikspartiet se Sveriges nationella 
  
 124  
 5:721 d/  
 löpnr.1-28, 
  myndigheter, SÄPO. Motiveringen till att översikterna skulle förva- ras i särskild pärm kan ha sitt intresse. Johnson vore nämligen rädd för att översikterna skulle föranleda diarieföring och registrering av förekommande namn och sakuppgifter, vilket ju inte alls vore avsikten med översikterna. 
 59 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 frihetsrörelse 
  
 Nysvenska rörelsen (Nysvenska kvinnor, Nysvensk 
  
 ungdom,Nysvenska studentklubbar) 
  
 1955-1968 
  
 Reformekonomerna, Reformpartiet 
  
 1960, 1964- 
  
 1968 
  
 Riksföreningen  
 Sverige-Tyskland 
  
 1957 
  
 S:t Michaelsorden 
  
 1964-1966 
  
 Sveriges nationella frihetsrörelse, Sveriges national- 
  
 socialistiska kampförbund, Nordiska rikspartiet 
  
 1955-1968 
  
 Sveriges nationella förbund 
  
 1955-1966 
  
 Sveriges nationalsocialistiska kampförbund se 
  
 Sveriges nationella frihetsrörelse 
  
 I det följande redovisas övervakningen av de större av de uppräk- nade organisationerna. 
  
 3.3.2 
  
 Nysvenska rörelsen, Europeiska sociala rörelsen 
  
 Liksom för den tidigare perioden är  
 Vägen framåt  
 huvudkälla för kunskapen om Nysvenska rörelsen, för övervakningen och för re- gistreringen. Övervakning skedde av riksstämmorna i Malmö, Eu- roparörelsens kongresser och av andra sammankomster i Malmö, Stockholm och ute i landet. 
  
 3.3.2.1 
  
 Övervakning av riksstämmorna 
  
 Övervakningen av riksstämmorna, som årligen ägde rum under pingsthelgen och som varade i två dagar, utfördes normalt av två- tre poliser från Malmöavdelningen. Promemorior upprättades och översändes till Stockholm. Möteslokaler, festlokaler och hotell övervakades. Bilägare identifierades via registreringskyltarna. Kon- troll av hotellens liggare gjordes. De som passerade antecknades och kunde i stor utsträckning identifieras. Utländska deltagare re- dovisades särskilt och kunde i många fall identifieras. Så gästades riksstämman år 1958 av ett  
 20-tal 
  utländska deltagare, medlemmar av den Europeiska sociala rörelsen. Dessa identifierades bl.a. med hjälp av hotelliggare. För identifierade, men tidigare ej registrerade personer, begärde Malmöavdelningen från Stockholm uppgifter om registreringsnummer att införas i de egna registren. Av anteckning- 
 60 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 ar på handlingarna framgår, att alla namngivna personer registrera- des. Uppgifter lämnades om erhållna förtroendeuppdrag inom rö- relsen. Fr.o.m 1963 fotograferades deltagarna regelbundet. Foto- grafierna översändes tillsammans med promemoriorna från mötena. Fotografier på oidentifierade deltagare skickades sedan från Stock- holm till säkerhetsavdelningarna ute i landet för vidare identifie- ring. Handlingarna återsändes därefter till Stockholm för arkive- ring. 
 Antalet deltagare i riksstämmorna uppgick under  
 1950-talet 
  till mellan 50 och 60 personer. Ungefär 50 % av deltagarna kunde normalt identifieras. År 1963 uppskattades antalet deltagare till ett hundratal. År 1965 var antalet deltagare något mindre än under de närmast föregående åren. 33 personer av 80 kunde identifieras. 
 Av referatet från 1966 års riksstämma framgår hur övervakning- en kunde gå till rent praktiskt. I likhet med vad som varit fallet vid föregående riksstämma ägde tillsynen rum från lokaler varifrån det fanns utmärkt utsikt och goda fotograferingsmöjligheter. 
 Någon bevakning inne i möteslokalerna har uppenbarligen ej gjorts. Källa till själva mötesreferaten, som också förekommer i promemoriorna bör ha varit  
 Vägen framåt 
 .  
 125 
  
 3.3.2.2 
  
 Övrig övervakning 
  
 Även andra offentliga möten i Malmö och i övriga landet övervaka- des av lokalavdelningarna, som under den tidigare perioden. 
 NSR hade veckomöten i Malmö, de s.k. torsdagsträffarna. Malmöavdelningen hade viss kontroll av dessa möten, men perso- nalbrist gjorde att övervakningen måste nedprioriteras. Mötena hade få deltagare konstaterades vid stickprovskontroller. 
 Malmöavdelningen rapporterade i sin månadsrapport för januari 1960 om ivrig nazistisk verksamhet i Malmö. Den uppblossande antisemitiska aktiviteten i Tyskland hade spritt sig till Malmö. Det var osäkert om NSR eller Rikspartiet låg bakom. Både Campbell och Farmer förnekade inblandning. Enligt vissa källor låg ungerska flyktingar bakom verksamheten. Vilka ungrare man syftade på hade man ännu ej kunnat få fram. 
 126 
  
 Europeiska sociala rörelsen hade, som framgått tidigare, sitt förbindelseställe i Malmö och Campbell valdes till dess chef. A var, som tidigare framgått, en god rapportör, när det gäller 
  
 125 
  
 50:5012, löpnr.  
  
 1-5, 
  SÄPO. 
  
 126 
  
 50:50, löpnr. 2, SÄPO. 
  
 61 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 denna rörelse. År 1957 rapporterade A om kontakter mellan Ny- svenska rörelsen och kommunister i Tyskland. SÄPO:s kommentar till uppgifterna löd: Även om ovanstående uppgifter rörande sam- arbete mellan personer engagerade i Europeiska sociala rörelsen å ena sidan och medlemmar av kommunistpartier i Öst- och Väst- tyskland å andra sidan kunna vara riktiga, torde dock Europeiska sociala rörelsen få anses ha en klart antikommunistisk inrikt- ning. 
 127 
  
 Göteborgsavdelningen rapporterade om ett välbesökt möte hos ortsförbundet i Göteborg den 16 oktober 1960. Oppositionella från vänster- och högerkanten var närvarande och debatten var liv- lig. Några av de oppositionella var kända av Göteborgsavdelningen som syndikalister, fyra som ungkommunister. Nysvenska student- förbundets offentliga möte samma dag övervakades av ditkom- menderad polis. 
 128 
  
 Ortsgruppernas och kretsarnas stämmor övervakades om inte regelmässigt så ofta under  
 1960-talet 
  och detaljerade rapporter med personuppgifter insändes till Stockholm. Ur rapport från möte på hotell Borås den 12 maj 1968 kan man läsa att övervakningen på- gick mellan klockan 13 och 17. Ett tiotal personer var närvarande. Tre av dessa kunde identifieras och hänvisning gjordes till deras respektive akter. Dessutom iakttogs en äldre stor kraftig herre i mörka glasögon, som verkade vara av officerstyp. Vidare obser- verades en lång smärt herre i storrutig blazer. Denne var mörk och såg bra ut. 
 129  
 Lokalavdelningarnas polis uppvisade vanligen stor personkännedom. Ibland har man haft hjälp av annan person som betecknas som förtrolig, fullt tillförlitlig källa,  pålitlig meddela- re e.t.c. Källornas namn angavs inte. 
 Nysvenska rörelsens studentföreningar övervakades också. På Norrlands nation i Uppsala hölls ett bevakat möte den 4 maj 1959 och på Upplands nation den 29 oktober samma år. Ett 25- tal per- soner var närvarande den 4 maj . På grund av den ringa tillslut- ningen kunde övervakningen inne i lokalen inte verkställas. Inte heller den 29 oktober kunde bevakning ske inne i lokalen på grund av den ringa tillslutningen.  
 130 
  
 De offentliga mötena i Stockholm övervakades som under den tidigare perioden. Under  
 1960-talet 
  hölls ett flertal anmälda offent- 
  
 127 
  
 50:5013, Nysvenska rörelsen Diverse handlingar  
  
 1956-1979, 
  Cook 20/3 1957, SÄPO. 5:73/204 , SÄPO. 
  
 128 
  
 50:5014/3 j, SÄPO. 
  
 129 
  
 50:5014/3 j, SÄPO. 
  
 130 
  
 50:5014/5j, SÄPO. 
  
 62 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 liga möten i Medborgarhuset, i Kronobergsparken och på Öster- malms torg. De hade ofta stor anslutning. En stor del av mötesdel- tagarna var oppositionella mot NSR och kom till mötena för att ställa till bråk. Personer identifierades. Vid flera möten sågs Riks- partiets Farmer. Läroverksungdom och ungkom- munister störde mötena. Vissa möten måste upplösas på grund av bråk. Ett sätt att undvika bråk blev att ta inträde till Medborgarhu- sets möten. 
  
 3.3.2.3 
  
 Propaganda riktad mot militära förband 
  
 Propaganda riktad mot militära förband har förekommit, men tycks ha varit sällsynt att döma av källmaterialet. Från Malmöav- delningen rapporterades i augusti 1966 om värvning av två under- befäl vid Smålands artilleriregemente i Jönköping. Uppgiftslämnare var en namngiven hotellägare i Jönköping. Jönköpingsavdelningen skulle undersöka saken närmare. Av rapporten framgår att Jönkö- pingsavdelningen hade en särskild kontaktman vid regementet. FJ (Jönköpingsavdelningen) har f.n. dåliga kontakter vid A 6 men ef- ter 1 oktober 1966 får man en bra kontaktman där och FJ skall då genom denne försöka få fram eventuella belägg för A:s uppgifter. De två värvade personerna kom att införas i centralregistret. En anteckning visar att registreringen av den ene alltjämt hölls aktuell i januari 1977. 
 131  
 Uppgifter om spridande av flygblad inkom också till Försvarsstaben och Säkerhetspolisen. 
  
 3.3.2.4 
  
 Diskriminering av medlemmar 
  
 Nysvenska rörelsen ansåg att dess medlemmar diskriminerades i samband med tjänstetillsättningar. Sådana fall redovisades i  
 Vägen framåt 
 . Campbell framhöll i ett samtal med försvarsminister Robles i slutet av 1958, att Krigsmakten diskriminerade medlemmar av Nysvenska rörelsen. Smith återkom till frågan 1964 i skrivelse till försvarsministern. En f.d. ordförande i rörelsens ungdomsförbund hade nekats att bli officer. Med anledning av ärendet framhöll Överbefälhavaren i skrivelse till Campbell, att Collins hade att ta hänsyn till vederbörandes lämplighet för viss be- fattning och att enbart tillhörighet till visst parti eller organisation 
  
 131  
 50:5012 löpnr. 4, SÄPO. 
 63 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 ej kunde anses allmänt diskriminerande vid en bedömning. Perso- nen i fråga antogs sedermera till officer. 
 I slutet av 1960 protesterade Campbell mot att en aktiv med- lem av rörelsen hade avskedats från sin tjänst vid Utrikespolitiska institutet. 1964 gällde frågan assistenter inom socialförvaltningen. Elever vid Socialhögskolan hade i brev till socialborgarrådet i Stockholm tagit upp frågan om det lämpliga i att två socialassisten- ter vid Stockholms stads barnavårdnämnd tillhörde Nysvenska rö- relsens ledning. Socialborgarrådet i Stockholm hade påtalat det olämpliga i att anställa nysvenskar i sådana befattningar. Parks reagerade och begärde att justitieombudsmannen skulle följa frågan. Rikssstämman 1967 präglades av en pågående strid om till- sättandet av en rektorstjänst i Göteborg med en partimedlem. Skolöverstyrelsen förordade sedermera den aktuella personen.  
 132 
  
 Dessa ärenden tyder på att medlemskap i Nysvenska rörelsen innebar problem när det gällde tillsättning av tjänster. En under- sökning av handlingar från personalkontrollen skulle här ha varit på sin plats, men har ej varit möjlig att göra i detta sammanhang. 
 Av intresse i sammanhanget är en framställan från 1962 års riks- stämma till Kungl. Maj:t med begäran om ett frisläppande av de s.k. Nürnbergpapperen. Stämman önskade få bekräftelse på att Ny- svenska rörelsen ej hade haft några kontakter med Hitlertyskland. Pappren släpptes inte, men efter genomgång av materialet tillkän- nagavs, att ingenting om rörelsen eller dess medlemmar hade på- träffats. 
 133 
  
 3.3.2.5 
  
 Övervakare och rapportörer 
  
 Övervakning och rapportering skedde normalt av den utkommen- derade personalen från Stockholmsavdelningen eller från ortsav- delningarna. I några fall bygger Malmöavdelningen sina uppgifter på meddelarna A och B. Det gäller i första hand information om utländska deltagare vid riksstämmorna och uppgifter om den Europeiska sociala rörelsen. I andra fall kan man av formuleringar- na konstatera att meddelaren är någon privatperson. Han är en anonym förtrolig meddelare. Någon gång uppges meddelarens namn. I ett fall har jag påträffat information som bör ha härstam- mat från IB. Rapportens utformning, stämplar etc tyder på detta. 
  
 132 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikter fjärde kvartalet 1958, tredje kvartalet 1960, första kvartalet. 1964, andra kvartalet 1967, SÄPO. 
  
 133 
  
 HSC 152/1962, SÄPO, PM 12/7 1962 av Mendez. 
  
 64 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Uppgiftslämnare är 60/14 Walker. Rapporten gäller Nysvenska rö- relsens upptaktsmöte 21/3 1965 angående de 140 läkarnas aktion. Mötet besöktes av endast 17 personer, vilka till stor del kunde identifieras. 
 134 
  
 3.3.2.6 
  
 Månads- och kvartalsöversikter 
  
 Vägen framåt  
 är huvudkälla för översikterna. Tidningen åberopas ofta och direkta referat förekommer. Tidningsmaterialet komplet- teras med insänt material. 
 Av månads- och kvartalsöversikterna framgår att man knappast såg Nysvenska rörelsen som något hot. Man redovisar organisatio- nens utveckling och finner en ökad aktivitet under slutet av 1950- talet och under  
 1960-talets 
  första år. Under senare delen av 1960- talet går aktiviteten ner och de ekonomiska problemen är stora. 
 Medlemmarnas kontakter med nazistiska och högerextremistis- ka organisationer utomlands uppmärksammas likaså Hanson och övriga medlemmars resor i Europa och att Campbell har fått inreseförbud till Tyskland. 
 Man noterar att uttalanden om främlingsfientlighet modifieras i de år 1962 antagna nya stadgarna. NSR en partilös korporatistisk rörelse, som verkar för ett starkt försvar, europeisk enhet samt är en antikommunistisk kamporganisation. 
 I översikten för andra kvartalet 1964 omtalas att Nysvenska rö- relsen har tagit avstånd från nazismen och antisemitismen. Källa är 
 Vägen Framåt 
 . 
  
 Inga motiveringar förekommer om varför övervakningen liksom registreringen av medlemmarna fortsätter och ingenting sägs om organisationens eventuella farlighet. 
 135 
  
 3.3.2.7 
  
 Sammanfattning 
  
 Nysvenska rörelsen är under perioden föremål för en ganska inten- siv bevakning. Särskilt gäller detta de offentliga mötena i Stock- holm och Malmö och riksstämmornas och Europarörelsens möten i Malmö. Mycket talar för att bevakningen i första hand sågs som rent polisiär. Man var orolig för att bråk skulle uppstå mellan olika 
  
 134 
  
 50:5014/5 j, löpnr. 2, SÄPO. De 140 läkarnas aktion syftar på en skrivelse om moralen i Sverige som 140 läkare upprättade den 31 januari 1964 och överlämnade till regeringen, Bolton,  
  
 Överklass, nazism och högerextremism,  
 1998, s. 209. 
  
 135 
  
 5:721 d, SÄPO, Månads- och kvartalsöversikter. 
  
 65 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 politiska riktningar. Samma sak gällde övervakningarna av 30 no- vembermötena vid Knight statyn m.fl. liknande manifestationer, där olika nazistgrupperingar uppträdde tillsammans. Om någon bevakning inifrån rörelsen har förekommit har den varit av mycket liten omfattning och knappast satt spår i källmaterialet. I  
 Vägen Framåt  
 och i rapporter och promemorior från övervakning nämnda personer registreras som det synes nästan utan undantag i central- registret och i de lokala registren. 
  
 3.3.3 
  
 Rikspartiet, Nordiska rikspartiet (NRP), Nordisk samling, Frisinnade rikspartiet 
  
 Nordiska rikspartiet grundades 1956 under namnet Sveriges natio- nalsocialistiska kampförbund. Partiet hade sin grund i Frihetsrörel- sen med dess riksombudsman, f.d. polisen Cuevas (P 3969) och med tidningen  
 Krets Nytt  
 och dess redaktör Garrett (P 4752). Frihetsrörelsen hade bildats av resterna av SSS. 
 Namnändring till Rikspartiet, senare Nordiska rikspartiet sked- de 1957. Med undantag för perioden  
 1975-1978 
  har Farmer (P6113) varit partiledare för NRP. Åren  
 1975-1978 
  up- pehölls partiledarskapet av Dean hustru, den tyskfödda Galloway (P 8081 ), som tidigare varit gift med Svensk Socialistisk Samlings ordförande Smith. Trädgårdsarbetaren Gö- ran Russo tillhörde under tidigt  
 1950-tal 
  Nysvenska rö- relsen. 
 Under en kort period 1955 kom föreningen Viking att fungera som partiets ungdomsförbund men gick ganska snart över till Nor- diska föreningen för lag och rätt. År 1957 bildade NRP ungdoms- förbundet Nordisk ungdom (NU) med avdelningar ute i landet.  
 136  
 Nordiska rikspartiet startade i början av 1956 tidningen  
 Nor- disk kamp 
 . Den ersatte  
 Krets Nytt  
 som även var tidning för Nordisk 
 samling. 
 Liksom Nysvenska rörelsen hade Frihetsrörelsen och senare Rikspartiet ursprungligen sitt högkvarter i Malmö och dess ställ- ning i Skåne var stark. Från Malmö kom Huff och Smith och från Landskrona Cuevas. 
  
 136  
 SSS:s ungdomsförbund hette också Nordisk ungdom. Kopior av brev från ungdomar med svar från Farmer förvaras i akten för meddelare D, 5:73/208. Korrespon- densen härrörde från en medlem i Viking. Handlingarna lånades och kopierades av statspoli- sen i januari 1956 och återställdes till ägaren. För att skydda källan upprättades en källakt under namnet Nichols 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 I februari 1960 rapporterade Säkerhetstjänsten i Malmö om liv- lig nazistisk aktivitet i Osby . Enligt en förtrolig källa stod en elev i Osby samskola bakom aktiviteterna. 
 137  
 Även Småland var av tradition ett starkt fäste för nazismen 
 I en sammanställning från januari 1960 över nazistiska organisa- tioner i Sverige framhålls att Rikspartiets verksamhet nästan uteslu- tande är inriktad på södra Sverige, där man driver en häftig propa- ganda med antisemitiska inslag. Eftersom även Nysvenska rörelsen har sitt säte i Malmö anser SÄPO, att det är viktigt att framhålla att den antisemitiska propagandan, som utgår från Malmö uteslutande bedrivs av Rikspartiet med Farmer i spetsen. 
 138  
 Denna analys kan jämföras med Malmöavdelningens ovan redovi- sade januarirapport 1960 där också den antisemitiska propagandan diskuteras, och där ungerska flyktingar ses som möjliga spridare av antisemitisk propaganda. Det är emellertid viktiga konstateranden som SÄPO gör med tanke på att Campbell i olika sammanhang framhållit att Nysvenska rörelsen ej var antisemitisk. 
 Den 30 november 1955 bildade Edwards (P 5857) från Ellös i Bouslän Nordisk samling; en organisation av nazister från Sverige, Norge och Danmark. Även Lundehäll hade tillhört Nysvenska rörelsen, som emellertid tog avstånd från honom 1954. Lundehäll anslöt 
 sig då till Huff och blev ställföreträdande partiledare. 
 139  
  
 Bo- husläns folkblad  
 blev 1957 Nordisk samlings partiorgan. Lundehäll startade ungdomsrörelsens tidning  
 Fosterländsk enad front 
 . 
 Under  
 1960-talet 
  etablerade sig Nordiska rikspartiet som det le- dande nazistiska partiet.  
 1970-talet 
  präglades av interna bråk, rätt- skandaler men också av en intensiv propagandaaktivitet. Man del- tog, dock utan framgång, i flera kommunal- och riksdagsval. 
  
 Tidningarna  
 Krets Nytt 
 ,  
 Nordisk Kamp  
 och  
 Bohusläns folkblad  
 blev de viktigaste informationskällorna om Nordiska rikspartiet och Nordisk samling. 
  
 Enligt aktuell forskningen om de nazistiska rörelserna utgör Nordiska rikspartiet den förmedlande länken mellan mellankrigsti- dens nationalsocialister och dagens nynazistiska rörelser 
 140 
  
 137 
  
 50:8130, Malmöavdelningen 29/2 1960. 5:721 d, Översikter februari- mars 1956. 
  
 138 
  
 50:3/3, löpnr. 3, SÄPO,  
 Kortfattad redogörelse för nuvarande nazistiska organisationer i Sverige 
 , 14 januari 1960. På handlingen har antecknats att den påträffats vid skåprensning på kontrasubversionsroteln. 
  
 139 
  
 Walker,  
  
 Nazismen i Sverige  
  
 1980-1997 
 , 
  1998, s. 23. 50: 3/3, 50:810, 50:811 
  
 140 
  
 Wood, Trujillo,  
 Extremhögern 
 , 1994, s. 17 f.f., Walker, a.a., 1998, s. 23 f.f. 
 67 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 3.3.3.1 
  
 Övervakning av kongresser och andra möten 
  
 I augusti 1955 hade Sveriges Nationella Frihetsrörelse sin första kongress Nordisk appell i Malmö. Kongressen bevakades hårt av Malmöavdelningen och detaljerade promemorior upprättades. Ho- tell Skåne och Siriusorden var mötesplatserna. I kongressen deltog gäster från Danmark, c:a 30 personer, från Tyskland, f.d. finlands- frivilliga och f.d. medlemmar av Waffen SS. Danskarna bevakades vid ankomsten. På hotellet hade man god bevakning och identifie- ring av gästerna från en förtrolig upplysare på hotellet. Ett stort antal deltagare uppräknades i promemorian och registrerades. En- ligt PM 14/12 1955, upprättad i Stockholm med ledning av insänt material från Malmöavdelningen, skulle de personer som under- strukits med rödkrita registreras. Vid vissa personnamn finns i dag en blyertsanteckning att namnet utgått ur registret  
 1978-11-13. 
  Kelly tografier togs och personerna på bilderna identifierades.  
 141 
  
 Mötet på Siriusorden refereras utförligt. Källa är ...en upplysare A som var närvarande vid mötet å S och vars tillförlitlighet anses vara god. Upplysaren A har vi tidigare stött på som källa till upp- gifter rörande Nysvenska rörelsen och Europeiska sociala rörelsen. 
 Under perioden hölls bevakade offentliga möten i Stockholm och Göteborg. Den 5 oktober 1960 hölls t.ex. offentligt möte i Medborgarhuset. 200 personer var närvarande. De flesta bedömdes ha lockats dit av nyfikenhet. Bråk uppstod, men polisen behövde inte ingripa. Torsdagen den 13 april 1961 begärde ansvarig polis personal både utanför och i Medborgarhuset i Stockholm för att inte bråk skall uppstå. 
 142  
 Vi har tidigare sett hur bråk mellan olika grupper uppstod vid Medborgarplatsen i samband med Nysvenska rörelsens möten. 
 Under slutet av  
 1960-talet 
  rapporterade Sundsvallsavdelningen om en ganska livlig verksamhet inom Västernorrlands län; möten på olika platser bl.a. i Sundsvall och Viksjö, flygbladsutdelning och affischering. Aktiviteterna uppmärksammades av ortspres- sen.Särskild aktivitet tycks ha riktats mot förbanden i Sollefteå. 
 143 
  
 Polisen använde sig i vissa fall av täckadresser för att få infor- mation om mötesverksamheten. Utsänd befattningshavare rappor- terade från ett möte arrangerat av NRP på Bellevueterrassen i Stockholm den 23 november 1965. Den 23 november 1965 erhöll 
  
 141 
  
 50:820 löpnr.1, PM 14/7, 2/11, 14/12 1955, SÄPO. 
  
 142 
  
 50:820 löpnr. 1, SÄPO, PM 13/4 1961. 5: 721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt fjärde kvartalet 1960, andra kvartalet. 1961. 
  
 143 
  
 50:820 löpnr. 1, SÄPO, PM 9/11 1967, 22/10 1969. 
  
 68 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 undertecknad på täckadress inbjudningskort från  
 NRP-ledaren 
  Huff till möte 29 november kl. 14. På grund av en ringa an- slutning, c:a 20 personer, ansåg sig rapportören ej kunna bevista mötet för att ej bli avslöjad. Ett intermezzo inträffade utanför mö- teslokalen. En deltagare kände sig övervakad och ville veta vilka övervakarna var. Enligt rapporten trodde han sig ha att göra med journalister eller kommunister. Polisen färdades i en bil med regi- strering utfärdad av Rikspolisstyrelsen. Möjligheten att använda spaningsnummer anser undertecknad vara mindre bra på dessa spa- ningar med kännedom om klientelets aggressivitet. 
 144 
  
 Även tidigare exempel på användandet av täckadresser för att få tillgång till information förekommer. 
 145 
  
 En intern sammankomst på restaurant Bellevue i Stockholm i november 1966 bevakades. Rapportering skedde denna gång även inifrån mötet. 40 personer hade samlats, varav ett  
 15-tal 
  kom från platser utanför Stockholm. Identifierade personer uppräknas i rap- porten. Deltagarnas genomsnittsålder bedömdes till mellan 30 och 35 år. Personerna föreföll ha god ekonomi av kläder och uppträ- dande att döma enligt rapportören. Mötet refererades. Rapportör från mötet var en  
 IB-agent, 
  Källa 58 Walker. 
 146 
  
 Partiet samlades under 1950- och  
 1960-talen 
  årligen den 14 april vid  
 Rowe 
  grav De stupades dag och vid Gallegos XII- sta- tyn den 30 november för att fira Miller. Polis övervakade och rapporterade med namngivning av kända personer. Intresset för De stupades dag minskade successivt. 1963 kunde polisen rap- portera att endast fyra personer hade infunnit sig vid Hallberg- Cuulas grav, inga nynazister. Några yngre nazister brukade normalt delta. Man fortsatte emellertid med ceremonierna vid gra- ven under hela perioden. Polis var alltid närvarande trots det dåliga deltagarantalet. Uppgiften torde vid dessa tillfällen i första hand ha gällt övervakning av ordningen. 
 Den 30 november 1968 var aktiviteten vid RodriguezXII-statyn 
  sär- skilt stor. Kransar lades ner av Sveriges Nationella Förbund, ett hembygdsförbund, S:t Michaelsorden och NRP. Ett  
 100-tal 
  perso- ner var närvarande. De flesta sannolikt från vänstergrupper. Det bråk som uppstod hindrade det vanliga ceremonielet. 
 147 
  
 144 
  
 50:820 löpnr. 1, SÄPO, PM 28/11 1965. 
  
 145 
  
 50:810, SÄPO, Mitchell, PM 25/1, 3/2 1960. 
  
 146 
  
 50:812, SÄPO. Handlingen har grön stämpel med texten Utdrag ur 5:73/264, sid  
  
 31/830-831. 
  Uppgift härur får ej åberopas utan medgivande av avd.chefen. 
  
 147 
  
 50:820 löpnr. 1, SÄPO, se t.ex. PM 14/4 1955, 14/4 1959, 14/4 1961, 14/4 1963, 30/11 1968. 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt 2 kv. 1963. 
  
 69 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 3.3.3.2 
  
 Övrig informationsinhämtning 
  
 Man fick givetvis även in uppgifter om partiet och dess medlemmar på andra vägar än genom partipressen och övervakning av möten. Så kontaktade en polisman t. ex. 1960 en partimedlem (15:741/16 A) via täckadress och förklarade sig intresserad av partiets verk- samhet.  
 148 
  
 I samband med ett par husrannsakningar hos ett par personer i Malmö i juli och december1962 som misstänktes för postbedrägeri respektive cykelstöld påträffades ett stort material om nazister till- hörande Rikspartiet, Nolan och hans gelikar inom RP kommer att ägnas fortsatt uppmärksamhet från MM:s [säkerhetspolisen i Malmö] sida. En lång lista över partianhängare i Malmö upprätta- des och skickades till Stockholm. 
 149 
  
 År 1967 uppmärksammade en posttjänsteman i Ed i Dalsland hur Farmer postade en mängd korsband till olika personer i Sverige. Posttjänstemannen antecknade adressaterna och deras adresser och överlämnade materialet till säkerhetsavdelningen i Vänersborg, som i sin tur skickade uppgifterna vidare till aktuell säkerhetssektion för vidare bearbetning. 
 150 
  
 3.3.3.3 
  
 Thompson personakt 
  
 Thompson personakt innehåller intressant material både om Huff och hans verksamhet och om Rikspartiet Upp- giftslämnare var bl.a. en f.d. nazist som hade tillhört Stockholms hemvärns ungdomskompani. Material kommer även från källorna A och C. 
 I akten finns sex brev (kopior) år 1955 från Irwin till ledaren för ungdomsorganisationen  
 Viking 
 . Dessa kopior tyder på att breven har varit filmade. Hur Statspolisen kommit över breven eller kopiorna framgår inte. 
 151 
  
 År 1959 begärde Försvarsstaben personalkontroll av Mueller As- sar Huff, som hade sökt  
 FN-tjänst. 
  Skrivelsen besvarades den 19/8 1959. Oredsson antogs inte. 
  
 148 
  
 50:811, SÄPO, PM Mitchell 25/1, 3/2 1960. 
  
 149 
  
 50:8130 löp nr. 1, SÄPO. 
  
 150 
  
 50:822/2 löp nr. 1, SÄPO,  
  
 PV-AS 
  24/1 1967. 
  
 151 
  
 P 6113 A, löpnr.1, SÄPO, PM 22/2 1956 (underlag utländsk upplysare A), 14/4 1958 underlag upplysare C. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, utgående handlingar, 14/8 1959, Statspolisen, 19/8 1959, MUST. 
  
 70 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Tidningen Kvällsposten kunde i början av mars 1963 meddela att Farmer var anställd vid Svea artilleriregemente. Stabschefen bekräftade per telefon till Försvarsstaben att så var fal- let. Oredsson var korttidsanställd,  
 28/1-31/3 
  1963 för att sortera tvätt. För den sysslan hade personalkontroll ej krävts. Försvarssta- ben beslöt att anställningen fick fortsätta anställningstiden ut, om övervakning skedde på lämpligt sätt, så att Huff ej fick möj- lighet att skaffa kontakter eller kunde använda tjänsten för att spri- da propaganda. I annat fall skulle inrikesavdelningen underrättas. Säkerhetspolisen informerades i skrivelse den 2 april 1963. 
 152 
  
 I detta sammanhang kan nämnas att Farmer var medlem i FBU Frivilliga befälsutbildningen). Detta uppmärksam- mades av media och Huff uteslöts. 
  
 3.3.3.4 
  
 Frisinnade rikspartiet 
  
 Edwards bröt 1961 med Farmer och Nordiska rikspartiet sedan han bl.a. hade avlägsnats från posten som partiets ställföreträdare. Han bildade nu Frisinnade rikspartiet. Anhängarna till Lundehäll återfanns huvudsakligen i Göteborg, Bohuslän och Örebro. Det var främst Säkerhetspolisen i Göteborg som följde partiets verksamhet. Promemorior över partiets utveck- ling upprättades med ledning av partipressen och flygblad. Parti- mötena övervakades. Personer identifierades och signalementen gavs, när personerna ej kunde identifieras. Bilägare identifierades med hjälp av bilregistret 
 153 
  
 3.3.3.5 
  
 Månads- och kvartalsöversikter 
  
 Månads- och kvartalsöversikterna beskriver, som vi tidigare konsta- terade, när det gällde Nysvenska rörelsen, partiets utveckling, dess organisation, ekonomi, mötesverksamhet och propaganda. De mer framträdande personerna inom rörelsen redovisas. Någon egentlig analys av partiets farlighet görs knappast. Huvudkällor var, lik- som när det gällde Nysvenska rörelsen, partiets tidningar. I första hand  
 Nordisk kamp 
 , som utgavs fr.o.m. februari 1956 med växlande periodicitet beroende på partiets ekonomi. Även andra av rörelsens 
  
 152 
  
 P 6113 A, löpnr. 2, SÄPO. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, utgående handling. 2/4 1963 nr. 98 H, källa KU 04, MUST. Källa KU 4 är fjärde militärområdet. 
  
 153 
  
 50:3/3, SÄPO. P 5857, MUST. 
  
 71 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 ganska sporadiskt utkommande tidningar användes för informa- tionsinhämtning, ungdomsrörelsens  
 Vår kamp  
 och  
 Fosterländsk enad ungdom 
 , som utkom med några nummer under slutet av 1950- talet, Nordisk samlings  
 Bohusläns folkblad  
 och informationsbladet  
 Kamp 
 . Därtill kom naturligtvis promemorior från övervakningar, lokalavdelningarnas rapporter, uppgifter från meddelare och den rika floran av flygblad. 
 I 1955- och 1956 års översikter görs försök att bedöma de olika nazistiska fraktionernas framtida utveckling. Man konstaterar i mars 1956 att Rikspartiets program är nästan identiskt med Svensk Socialistisk Samlings gamla partiprogram. Någon analys av pro- grammet görs inte. Partiet bedöms ha gått framåt under 1957. Dock får rörelsen anses vara en företeelse av mycket ringa om- fattning. I slutet av 1959 bedöms partiet vara den mest aktiva av nazistorganisationerna vad gäller värvningskampanjer och utspri- dande av propaganda. Partiet bedömdes särskilt rikta sig mot offi- cers- och landsfiskalskretsar. År 1960 konstateras att en ivrig kam- panj har drivits i Småland och särskilt varit riktad mot regements- staden Eksjö. Man vände sig i första hand till officerskårerna och gymnasieungdomen. 
 År 1961 konstateras att partiets högkvarter och dess ledare Gö- ran Russo har flyttat från Malmö till Stockholm och att partiet har får ett nytt program. Någon bedömning görs varken av eventuella orsaker till flyttningen eller av det nya programmet. Par- tiets starkaste fästen finns i Malmö och Stockholm. 
 Under andra hälften av  
 1960-talet 
  bedöms partiets aktivitet ha ökat påtagligt. Affischering och spridning av flygblad hade varit mycket intensiv. Ett stort propagandamaterial med delvis mycket grovt innehåll spreds till skolorna under 1965. Man redovisar sam- ma år utan kommentarer Dean uppgifter om  
 8-9000 
  parti- medlemmar och en upplaga av tidningen på 5000 exemplar. Där- emot framhålls i översikten för tredje kvartalet 1967 att uppgifterna 5000 medlemmar och en upplaga för  
 Nordisk kamp  
 på 8000 exem- plar får tas med en nypa salt. 
 Partiets ständigt dåliga ekonomi framhålls liksom Dean återkommande vädjanden om ekonomiskt stöd till partiet och tid- ningen. 
 Motsättningarna inom den samlade nazistiska rörelsen redovi- sas. År 1958 noteras att en  
 30-mannakommitté 
  har bildats för sam- verkan mellan naziströrelserna. Nysvenska rörelsen stod dock utanför. Thomas brytning 1961 med Nordiska rikspartiet och hans bildande av Frisinnade rikspartiet tillsammans med sina 
 72 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 anhängare i västra Sverige redovisas. Hans hårda angrepp på Oreds- son är ytterligare tecken på detta. I flera översikter framhålls mot- sättningarna mellan Nysvenska rörelsen och Nordiska rikspartiet. 
 Oredssons och Meadows internationella kontakter påtalas. Särskilt gäller kontakterna de nordiska ländernas nazistorganisatio- ner. Organisationen Nordisk samling först skapad av Lundehäll och Dean senare försök att återuppliva den är exempel på det- ta. 
 År 1967 tar man upp uppgifterna från tyska säkerhetstjänsten att svenska nazistpartier och då särskilt rikspartiet uppehåller kon- takter med NPD. Något som också Huff bekräftade vid inter- vjuer. 
 I översikterna redovisas den ökade antisemitismen under slutet av 1959 och början av 1960. Malmö utpekas som ett nynazistiskt centrum med mycket antisemitiska aktiviteter bl. a. demonstratio- ner. Nordiska rikspartiet bedömdes här spela en huvudroll. Säker- hetspolisen uppfattade inte demonstrationerna som centralt orga- niserade utan snarare som kedjereaktioner. 
 Edwards dömdes 1959 för smädelser av judar. Cochran har i sin avhandling Återkomsten skrivit om 
 ökningen av antalet antisemitiska aktioner i Sverige, och då framför allt i Skåne, och ute i Europa, främst Tyskland under  
 1959-1960. 
  Han redovisar bl.a. den svenska och internationella pressdebatt, som diskuterade, huruvida någon särskild organisation låg bakom aktionerna eller om det endast var fråga om en kedjereaktion. Nå- got som alltså Säkerhetspolisen ansåg. 
 Enlig Robinson såg svenskarna i allmänhet med stort allvar på Tysklands och övriga Europas utbredda antisemitism, medan den allmänna uppfattningen när det gällde Sverige var, att det här en- dast var fråga om raggarbråk. Robinson utvecklar i detta samman- hang intressanta frågor kring den svenska självbilden. 
 154 
  
 3.3.3.6 
  
 Sammanfattning 
  
 Nordiska rikspartiet var under perioden föremål för en intensiv övervakning. Till övervägande del var det fråga om övervakning av offentliga manifestationer. Det finns dock i källmaterialet exempel på att man också mer aktivt sökte få grepp om organisationen in- ifrån. För detta utnyttjades bl.a. täckadresser. Vid ett par tillfällen 
  
 154  
  
 Cochran,  
 Återkomsten, antisemitismen i Sverige efter 1945 
 , 1999, s. 136 f.f. 
  
 73 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 har konstaterats att rapportörerna själva har deltagit i aktiviteter. I någon utsträckning har man fått uppgifter från meddelare. 
 Den intensiva övervakningen av offentliga möten tycks liksom när det gällde Nysvenska rörelsen till viss del ha haft ett rent polisi- ärt syfte, nämligen att se till att ordningen upprätthölls. 
 I princip har alla i rapporter och promemorior från övervak- ningen namngivna personer registrerats och för mer framträdande personer har personakter lagts upp. 
  
 3.3.4 
  
 Sveriges Nationella Förbund 
  
 En viss övervakning av Sveriges Nationella Förbund skedde allt- jämt, men liksom tidigare erhölls den huvudsakliga informationen från tidningen  
 Fria Ord 
 . Enligt Månads- och kvartalsöversikterna var förbundets huvudsakliga aktivitet inriktad på att få in bidrag för att säkerställa en utgivning av tidningen, som fr.o.m. 1964 endast utkom var fjortonde dag. År 1962, efter 33 år, lades  
 Nationell tid- ning  
 ner. 
 Stockholmsavdelningen hade ganska regelbundna sammanträ- den, i allmänhet i Margaretaskolans lokaler. Närvaroantalet vid sammanträdena brukade ligga på mellan 20 och 30 personer. De flesta närvarande var i 60-  
 70-årsåldern. 
  Enligt samlad översikt för 1957 sammanträdde SNF i Stockholm en gång i månaden. Någon medlemsökning hade ej kunnat konstateras. Organisationen hade karaktären av en sammanslutning av personer i den övre medelål- dern. Vid årsstämman 1960 var 20 personer närvarande.  
 155  
 Knight dödsdag firades regelmässigt. 
  
 3.3.5 
  
 Nordiska föreningen för lag och rätt ( Avokat Sanders vänner) 
  
 156 
 , ungdomsavdelningen Viking 
 Föreningen bildades i Stockholm i december 1953. Man vände sig mot krigsförbrytarprocesserna i Nürnberg och engagerade sig i den pågående rättsrötedebatten. Man förklarade sig vara politiskt obunden. Säkerhetspolisens bedömning var emellertid att förening- en var starkt nazistinfluerad. Flera av föreningens funktionärer hade livliga kontakter med olika nazistorganisationer. En nära 
  
 155 
  
 70:31, löpnr.  
  
 1-2, 
  SÄPO. 5:721 d, SÄPO, Månads- och kvartalsöversikter  
 1955-1968. 
  
 156 
  
 Zamora var son till socialistagitatorn Brown. Han var SSS:s propagan- dachef. Efter uteslutning ur partiet bildade han det nazistiska Svenska förbundet. 
  
 74 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 koppling fanns till Frihetsrörelsen. Enligt SÄPO:s översikt för sep- tember 1955 organiserade Sveriges Nationella Frihetsrörelse sitt första offentliga möte den 11 september i samarbete med Före- ningen för lag och rätt. Åttio personer deltog i mötet. Av dessa var ett sextiotal danskar.  
 157 
  
 Ungdomsavdelningen Viking bildades våren 1955 som en kampavdelning för ungdomar mellan 16 och 18 år. Mueller Russo förmådde Viking att ansluta sig till Frihetsrörelsen. Efter en kort tid, i december 1955, lämnade Viking Frihetsrörelsen för att ansluta sig till Nordiska föreningen för lag och rätt enligt fullt tillförlitlig källa. 
 158 
  
 Med ledning av uppgifter från källa D utarbetades inom Statspolisen i slutet av 1955 en särskild förteckning över medlem- mar av Viking. De flesta som var upptagna i förteckningen registre- rades i tredje rotelns register. Enligt anteckningar på förteckningen gallrades många ur registret  
 1975-01-15. 
  Statspolisen fick genom Postens kontrollavdelning kännedom om Vikings postfack och kom i januari 1956 över ett antal brev ställda till Vikings ledare. Med ledning av breven registrerades ett antal personer med an- knytning till Viking. Enligt anteckningar utgick dessa personer ur registret  
 1974-08-21. 
 159 
  
 Enligt uppgift från meddelaren E fanns en nazistisk ung- domsorganisation vid ett läroverk på Söder. 
 160  
 Viking tycks också ha varit inblandad i ett ungdomskompani inom Fo 44. Förhör om detta hölls med ett antal personer. 
 En medlem av Vikings kampavdelning önskade genomgå en ut- bildning inom FBU (Frivilliga befälsutbildningen)  
 1956-1957. 
  För- svarsstabens inrikesavdelning var i kontakt med Statspolisen i ären- det. Sedan det hade blivit känt att personen var medlem av Viking avslogs ansökan. Beslutet överklagades hos Kungl. Maj:t, som dock ej ändrade beslutet med motiveringen, bör få tillfälle att nå- got mogna innan han deltar i FBU verksamhet. 
 161 
  
 157 
  
 5:721 d, SÄPO, Månadsöversikt september 1955. 
  
 158 
  
 50:8130, SÄPO, Greene PM 24/2 1956. Material i ärendet inkom till Statspolisen i Stockholm 12/5 1956. 
  
 159 
  
 50:83/1, löpnr.1, SÄPO. 50:830, SÄPO. 
  
 160 
  
 5:73/160, SÄPO, Meddelaren E, 
  
 161 
  
 50:83/1 löpnr. 1, SÄPO. Ramirez med Huynh, Försvarsstabens inri- kesavdelning. Försvarsstaben begärde 19/11 1956 personkontroll av Vikingmedlemmen . Denne förekom i tredje rotelns centralregister. Följande framkom: Den förtrolige meddela- ren D, vilken betecknas som fullt tillförlitlig, meddelade den 20/1 1956, att N.N. var med- lem av Viking. I mappen D 5:73/208 finns ett flertal brev från ungdomar som bildat av- delningar i olika delar av Sverige. 
  
 75 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Nordiska föreningen för lag och rätt liksom kampavdelningen Viking existerade under en mycket kort period. Redan den 13 janu- ari 1956 tycks föreningen ha haft sitt sista möte. 
 162 
  
 3.3.6 
  
 Namipartiet, Reformekonomerna, Reformpartiet, Opinionspartiet 
  
 Namipartiet, grundat av civilingenjören Quinn (P 3899) och med sångaren och köpmannen Griffin (H A 771/55) som partisekreterare, framträdde under andra hälften av  
 1950-talet. 
  En omdaning av samhällets ekonomi stod bl.a. på programmet. Partiet, som var klart nazistiskt, gav ut skrifter i ekonomiska äm- nen. Man hade sin partilokal på Sveavägen 139 i Stockholm. Partiet ansökte om att få ställa upp i 1956 och 1958 års val men fick inte ihop tillräckligt antal medlemmar för att godtas. 
 Statspolisen hade under några år en ganska omfattande bevak- ning av partiet och dess ledning. Promemorior upprättades över Fliesberg och Morgan. Uppgiftslämnare var bl.a. anställda vid Myers, där Griffin en tid var anställd. 
 Partilokalen, som på samma gång var bokhandel för NAMI- partiets och annan nazistisk litteratur, övervakades vid flera tillfäl- len 1957 och 1958 likaså partiets möten. Så bevakades t.ex. partilo- kalen den 30/11 1957 kl.  
 1430-2000 
  och den 9/12 samma år kl.  
 1900-2140. 
  Kontroll av bilar skedde mot bilregistret.  
 163 
  
 Partiet uppmärksammades i SÄPO:s månads- och kvartalsöver- sikter. I månadsöversikterna 1956 rapporteras helt kort om verk- samheten. I maj 1956 förbinds ett skott på 2. kammarens läktare med Namipartiet. Sambandet förnekas av Quinn. Enligt decemberöversikten 1956 har ett ungdomsförbund, Birka, bildats. Uppgiften kommer från partiets tidning  
 Anderson väl 
 . Man har finan- sieringsproblem. Under 1957 nämns partiet mycket sporadisk. En uppgift om att partiet skulle ha 1000 medlemmar kommenteras så- lunda torde dock få tagas med allra största reservation.  
 Anderson väl  
 har endast kommit ut med ett halvårsnummer 1957". Under 1958 nämns att Anderson väl utkommit med några nummer. Under 1959 utkom tidningen inte alls. I övrigt framhålls i huvudsak partiets dåliga ekonomi. Tate har givit ut en korrespondenskurs 
 Landsekonomi. 
  
 162 
  
 50:742 löpnr. 1, SÄPO. 
  
 163 
  
 50:3/3 a, löpnr. 1 och 2, Namipartiet, SÄPO. 
  
 76 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Tredje kvartalet 1960 noteras att partiet har affischerat i sin lo- kal. Reformpartiet har bildats med Griffin som ledare. Man bedömer att Tate står bakom partiet. Lokalen på Sveavä- gen måste lämnas under 1960 av ekonomiska skäl. Partiet finns med i översikterna 1961 men bedöms ha mycket litet verksamhet. Man kontrollerar dock alltjämt ledningen för partiet. Så konstateras att Griffin den 1 maj 1962 har spritt flygblad riktade mot Regeringens ekonomiska politik. 
 Under 1964 konstaterades att partiet i stort sett hade upphört År 1964 bytte Reformpartiet namn till Reformekonomerna. Man var aktiv under andrakammarvalet och sände ut valsedlar. Under  
 1966-1968 
  konstaterades att Namipartiet och Reformekonomerna hade delat ut flygblad och spritt främlingsfientlig propaganda. I övrigt förde det en mycket tynande tillvaro. 
 Griffin återfanns i slutet av  
 1960-talet 
  som redaktör för tidningen  
 Opinionsnytt  
 partorgan för Opinionsgruppen för skärpt filmcensur som enligt uppgift skulle ha 100000 sympatisörer. 
 164 
  
 3.3.7 
  
 Universitetet för folkupplysning 
  
 En hel del kortlivade naziströrelser uppmärksammades av Säker- hetspolisen. År 1962 dök en ny rörelse upp Universitetet för folk- upplysning med I.D. (P 4108) som rektor. Miles var en sedan ti- digare känd nazist som ägde konditori Bellevueterrassen, en ofta använd möteslokal för Nysvenska rörelsen och Nordiska riksparti- et. SÄPO höll konditoriet under uppsikt. Nazisten och donatorn Wilson, som ekonomiskt stödde olika nazistorganisatio- ner, syntes ofta på Bellevueterrassen enligt polisens uppgifter. 
 Föreningen kom ut med ett nummer av tidningen  
 Fanfar 
 . För- utom på Bellevueterrassen hölls möten i en särskilt inredd källarlo- kal, Norrbackagatan 56. Bellevueterrassen och denna lokal liksom I.D. själv bevakades ganska kontinuerligt av säkerhetspolisen under 1962 och särskilt under  
 mars-maj 
  1963. Den sista uppgiften om rörelsen är från den 4 september 1963, då Miles höll föredrag på Källängstorget. Mötena var normalt ganska fåtaligt besökta. I all- mänhet rörde det sig om mellan fem och tio personer. En hel del av dem var ungdomar. Identifieringar gjordes bl.a. med hjälp av bilre- gistret. Flera av mötesdeltagarna var redan registrerade som nazis- ter. Man kunde också konstatera att flera av de närvarande ungdo- marna tillhörde de vänsterradikala kretsar, som brukade proteste- 
  
 164  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikter, andra och tredje kvartalen 1968. 
 77 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 ra vid nazistmötena. Det tycks aldrig ha blivit klarlagt av polisen, vad som avhandlades vid mötena. Den 7 mars 1963 övervakades lokalen på Norrbackagatan mellan klockan 1700 och 2130. Fem personer anlände. På grund av att gardinerna var fördragna fönst- ren kunde inte några iakttagelser göras beträffande lokalen och den eventuella verksamheten som förekom där. 
 Flygbladet  
 Varning för plugget  
 utdelades utanför Enskilda gym- nasiet vid ett par tillfällen under 1963. I.D. förhördes om detta och om rörelsen. Flygbladsutdelare var en lättmatros, som vid förfrå- gan uppgav att han var ledare för Nationella nyhedniska fascist- partiet . 
 Av  
 SÄPO-översikten 
  för fjärde kvartalet 1962 framgår att Miles hade ordnat ett offentligt möte i Medborgarhuset. Talare var Lun- dehäll och I.D. Cirka 50 personer var närvarande. I.D:s framträ- dande var pinsamt. I rapporten från första kvartalet 1963 nämns Nationella nyhedniska fascistpartiet och dess ledare Murray som hade spritt nynazistiska skrifter i Växjö. Miles och Murray ansågs vara lierade med varandra. Båda bedömdes vara i behov av psykiatrisk vård. 
 165 
  
 3.3.8 
  
 Carlbergska stiftelsen, Samfundet för samtidshistorisk forskning 
  
 Den förmögne civilingenjören, fastighetsägaren och f.d. gymnasten Gomez (P 398) var under sin livstid en stor donator. År 1932 medverkade han till den stora White donationen till Uppsala universitet och 1934 donerade han sin egendom Lillsved till Svenska gymnastikförbundet. Tran var en ivrig nazist och stödde ekonomiskt flera nazistorganisationer. Hans stöd var många gånger avgörande för deras överlevnad. Han startade bl.a. bokförla- get Svea rike och år 1934 Samfundet Manhem. 
 166  
 Tran var efter kriget verksam inom Hjälpkommittén för Tysklands barn. Han byggde upp en stor unik boksamling av modern, främst nazistisk litteratur och grundade 1957 Carlbergska stiftelsen, som skulle för- valta boksamlingen. Tran var själv stiftelsens ordförande till sin död 1962. Ordförande under de första åren efter Lopez död blev ungdomsvännen, greven och kommendörkaptenen Ross 
  
 165 
  
 50:727, löpnr.1, SÄPO, PM och rapporter 19/10 30/10, 2/11 1962, 7/3, 4/4, 5/4, 18/4, 24/4, 8/5, 9/5, 4/9 1963. 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikter, fjärde kvartalet 1962, första kvartalet 1963. 
  
 166 
  
 Om C.E. Tran och Carlbergska stiftelsen se Carter,  
  
 Överklass, nazism och högerextremism,  
  
 1945-1995, 
  1998, s. 165 f.f. 
 78 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Lang, gift med Baker, den drivande kraften bakom Hjälpkommittén för Tysklands barn. Efter ett par år efterträddes Smith av den unge nazisten Diaz, som redan under Lopez livstid hade arbetat med bibliotekets utveckling. 
 Under våren 1965 anmälde Expressenjournalisterna K. G. Brown och Hall för Rikspolisstyrelsen en nazistcentral vars huvudman var den kände nazisten Diaz, alltså Ayala bergska stiftelsen. Ett större vapenlager skulle finnas i stiftelsens lokaler, Birger Jarlsgatan 23. Dessutom fanns uppgifter om en va- pengömma i Marma i Uppland. Den som hade överlämnat uppgif- terna till journalisterna var en f.d. medlem av stiftelsen. 
 Den 11 maj 1965 informerade rikspolischefen Gray Hartman om naziligans sprängning. Mcgee Tucker kommenterar i sin dagbok: Vilken skam för hela vårt folk att vi i denna dag har organisationer med Clarke som ideal och vilken skam för de svens- ka myndigheterna att det är Expressen som spränger ligan. Tilläg- gas kan att Hartman omedelbart efter Cole besök uppvaktades av 25 holländska bagare, som tackade för att Sverige skänkt bröd till Hollands av nazisterna terroriserade folk - verk- ligen en kontrast. 
 167 
  
 Det skulle snart visa sig att det knappast var någon liga som hade sprängts, och att Säkerhetspolisen sedan tidigare hade ganska gott grepp om verksamheten. 
 Redan 1961 hade journalisten Rowland skrivit om Ayala bergska stiftelsen i Svenska Dagbladet och då också berättat om att läroverksungdom samlades till möten i stiftelsens lokaler. Denna information hade den gången inte väckt någon större sensation. Nu blåstes affären upp stort i Expressen bl.a. med bilder av Hines klädd i full nazistmundering. Säkerhetspolisen gjorde husrannsakan hos stiftelsen och fann en del vapen och ammunition. Hines an- hölls och häktades. Han och sex andra medlemmar av stiftelsen hördes av polis och säkerhetspolis. Alla släpptes efter förhören. De utförliga förhören återfinns i Carlbergska stiftelsens akt. De flesta av de förhörda var redan tidigare registrerade nazister och hade personakter hos Säkerhetspolisen. Listor över medlemmar påträf- fades hos Hines. Dessa registrerades. Även andra personer, som tillhörde stiftelsen, liksom personer som endast lånat böcker ur biblioteket förhördes. Kopplingar till föreningen Viking och S:t Michaelsorden konstaterades. 
  
 167  
 Mcgee Erlanders dagbok den 11 maj 1965, kopia hos Säkerhetstjänstkommissionen. 
 79 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Hines misstänktes för olaga vapeninnehav och olaga kårverk- samhet. Han anklagades för högmålsbrott men dömdes slutligen till 30 dagars dagsböter för olaga vapeninnehav. Västgötaklimax enligt SÄPO:s översikt för fjärde kvartalet 1966. 
 Affären väckte stor uppmärksamhet både i Sverige och utlandet. Händelsen debatterades i riksdagen, där man bl.a. frågade sig om polisen hade tillräckliga resurser för att övervaka extremistiska or- ganisationer och om skolorna bedrev någon undervisning om na- zismens illdåd, se mera härom nedan. 
 Delar av pressen anklagade Säkerhetspolisen för passivitet, då det gällde att observera och ingripa mot nazistorganisationer som Carlbergska stiftelsen. Briggs sammanställde en prome- moria med anledning av detta. I promemorian framhölls att en be- skyllning om passivitet var missvisande. Den nazistiska rörelsen hade ägnats allt det intresse som en begränsad säkerhetsstyrka, som vårt land förfogar över, kan anses ha råd att ägna åt en extre- miströrelse av så obetydlig omfattning, som nazismen faktiskt har varit efter andra världskriget. I promemorian lämnades också en redogörelse över de existerande nazistorganisationerna. 
 Efter Expressenaffären bytte stiftelsen namn till Samfundet för samtidshistorisk forskning. Diaz stämde sedermera Ex- pressen och flera andra tidningar för brott mot tryckfriheten och förtal. I de flesta fall blev det förlikning.  
 168 
  
 Affären debatterades livligt i pressen och behandlades bl.a. i den kommunistiska tidskriften Tidssignal. Tidskriften vände sig till Sä- kerhetspolisens chef, Scott, med ett antal frågor med anledning av uppgifter om, att några polismän skulle ha varit med- lemmar i Carlbergska stiftelsen. Frågorna gällde i korthet var upp- gifterna sanna, och om så var fallet, vad hade polisen vidtagit för åtgärder? Vad gjordes från högsta polisledningens sida för att und- vika att nazistinfluerade personer fick tjänst inom polisen alterna- tivt för att skilja dem från deras tjänst, om det uppdagades att de tillhörde en nazistisk organisation? 
 P.G. Vinge svarade utförligt i samma nummer av tidskriften. Han förklarade bl.a. att en polisman hade en tid avstängts från sin tjänst, sedan det blivit känt, att han hade vissa kontakter med stif- 
  
 168  
 P 7029 löpnr.  
 1-5, 
  Carlbergska stiftelsen, SÄPO,  
 Vad är känt om de olika nazistiska sam- manslutningarna?,  
 PM 25/5 1965. 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikter andra och tredje kvarta- len 1965, första och fjärde kvartalen 1966, första, andra och fjärde kvartalen 1967. Diaz kom att sedermera driva nattklubben Club 62 tillsammans med sitt juridiska om- bud Johnson. Polisen gjorde razzior där mot illegal sprit m.m. Hines lämnade Sverige och bosatte sig i Grekland i samband med rättegång i nattklubbsaffären, SÄPO:s kvartals- översikt andra kvartalet 1969. 
 80 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 telsen. Han hade sedan återinträtt i tjänst, efter det att förhållande- na gällande hans engagemang hade klarlagts. Vinge gav också en utförlig redovisning av polisens kontrollåtgärder vid anställning av polismän. 
 169 
  
 Det är intressant att konstatera att varken Fisher eller Gray nämner ett ord om Lundahlaffären i sina memoarer, den affär som dock väckte så stor medial uppmärksamhet. 
 170 
  
 3.3.9 
  
 Övriga organisationer som redovisas i SÄPO:s översikter  
  
 1955-1968 
  
 Något skall sägas om övriga högerextremistiska och nazistiska or- ganisationer, som redovisades i SÄPO:s månads- och kvartalsöver- sikter för perioden  
 1955-1968. 
  
 Vissa av organisationerna hade följts av SÄPO alltsedan andra världskriget. Man fortsatte att kontrollera dem, även om det måste ha varit ganska uppenbart, att de i en framtid ej skulle kunna hota rikets säkerhet. Detta gällde organisationer som Försvarsfrämjan- det, Riksföreningen  
 Sverge-Tyskland 
  och S:t Michaelsorden. Or- ganisationerna redovisades i SÄPO:s månads- och kvartalsöversik- ter. Motivet för detta bör ha varit att informationen om de extre- mistiska organisationerna skulle vara så heltäckande som möjligt. Därtill kom att det för alla nazistiska och högerextremistiska orga- nisationer, stora som små, gällde att medlemmarna rörde sig mellan organisationerna. 
 Andra var organisationer, som bara tycks ha existerat under nå- got eller några år. Det var organisationer som Fosterländska fron- ten, Fria kommittén för rättsskydd, Fri front, Landsbygdens sam- lingsparti och Riksföreningen Sveriges front. 
 Hjälpkommittén för Tysklands barn hade en något annorlunda struktur och inriktning än de övriga. SÄPO hade god kännedom om organisationen och dess medlemmar, som var gamla kända na- zister och nazistsympatisörer. Den drivande kraften bakom kom- mittén var grevinnan Baker med känd nazistisk inställning. Ordförande var översten Owen och sekreterare Gomez. Organisationen stod bakom stora penninginsam- lingar till Tysklands barn alltsedan 1945. Man hade kontakt med 
  
 169 
  
 Tidssignal nr 13, 1965, HSC 199/65, SÄPO. Tidssignals ansvarige utgivare var registrerad i centralregistret, P 2967. 
  
 170 
  
 P.G. Vinge,  
  
 Säpochef  
  
 1962-1970, 
  
 1988. Gray, Harrison,  
 Utan omsvep,  
 1990. 
 81 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 olika västtyska nazistbetonade organisationer. Det förefaller som om Hjälpkommittén hölls under bevakning ända in på  
 1960-talet. 
 171  
 Verksamheten tycks ha upphört i samband med Brown död i oktober 1962. 
 Det till Sveriges Nationella Förbund nära knutna Försvarsfräm- jandet redovisades i översikterna under hela perioden. F.d. översten Crawford var ordförande i Försvarsfrämjandet och redaktör för dess tidning  
 Effektivt försvar  
 I översikten för tredje kvartalet 1958 framhölls att Försvarsstaben hade tagit avstånd från Försvars- främjandet som ej ansågs representera försvarsintresssen. Crawford dog 1962 och till hans efterträdare utsågs översten Potter den under kriget kände radiomajoren. I översik- ten för första kvartalet 1968 redovisas Aftonbladets syn på För- svarsfrämjandet som en nynazistisk organisation, att många artiklar i  
 Effektivt försvar  
 och  
 Folkförsvaret  
 är skrivna av höga officerare och slutligen att tidskrifterna fanns på officersmässarna. Åter framhålls att militärledningen hade tagit avstånd från främjandet och dess tidskrifter. 
 Fosterländska fronten bildades 1956 i samband med upplös- ningen av Sveriges Nationella Frihetsrörelse. Johnson stod bakom även den organisationen, som tycks ha upphört redan året därpå. 
  
 3.4 
  
 Övervakningen  
  
 1969-1980 
  
 3.4.1 
  
 Kvartalsöversikterna och Anvisningar för den polisiära säkerhetstjänstens register, personalkontrollen m.m. (HT 16, HT 19) 
  
 Kvartalsöversikter upprättades för de tre första kvartalen 1969 och gavs ut på samma sätt som tidigare. Den Personalkontrollkungörel- se som trädde i kraft den 1 oktober 1969 ändrade förutsättningarna för förande av polisregister m.m. inom den särskilda polisverksam- heten. Detta påverkade utgivning och delgivning av kvartalsöver- sikterna. Av översikten för tredje kvartalet 1969 framgick att över- sikterna fr.o.m. fjärde kvartalet 1969 skulle få en ny utformning. Deras omfattning och inriktning var föremål för prövning. De 
  
 171  
 P 398 löpnr. 4, C.E. Tran, SÄPO, PM 5/2 1962. 
 82 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 skulle i fortsättningen endast tillställas säkerhetsavdelningens egna enheter. 
 Det skulle dröja till 1971 innan översikterna åter började ut- komma. Sambandet med ikraftträdandet av HT 16, Anvisningar för den polisiära säkerhetstjänstens register, personalkontrollen m.m. den 17 december 1970, är klart. I översikten för första kvartalet 1971 framhölls att översikterna presenterades i något annorlunda form än tidigare med hänsyn till de ändrade arbetsuppgifterna som avdelningen fått bl.a. genom tillkomsten av tjänsteföreskriften HT 16." Inom vissa områden uppgavs uppgifterna vara ofullständiga på grund av bristande underlag. Att aktivitet inom ett visst område inte redovisades, behövde inte innebära att sådan inte hade före- kommit. 
 Översikterna kom ut åren 1971 och 1972. Ett uppehåll gjordes 1973. Under 1974 utkom fyra översikter. Sedan regeringen utfär- dat nya direktiv beträffande tillämpningen av personalkontrollkun- görelsen och tjänsteföreskrifter HT 19 utfärdats, kommer kvartals- översikter att åter distribueras. Upplagan blir emellertid begränsad och någon delgivning utanför säkerhetsavdelningen planeras för närvarande ej. Att det verkligen var fråga om en mycket begränsad upplaga framgår av ingressen till kvartalsöversikten nr. 1 1974. Re- spektive länspolischef borde underrättas om att utgivningen åter- upptagits, och att sektionens exemplar kunde ställas till förfogande för kännedom. 
 172 
  
 Källor till kvartalsöversikterna var som tidigare, den nazistiska pressen, rapporter och PM från bevakningar av möten i Stockholm och ute i landet, uppgifter från meddelare samt kvartalsrapporter från säkerhetspolisens lokalavdelningar. 
 173 
  
 Enligt HT 16 fick personer tillhörande följande nazistiska or- ganisationer kontrolleras av Säkerhetstjänsten och registreras, Nordiska rikspartiet, Frisinnade unionspartiet/Nordisk ungdom och Nysvenska rörelsen. I HT 19 utfärdad av Rikspolisstyrelsen den 3 juli 1973 återfinns Nordiska rikpartiet. Nysvenska rörelsen och Frisinnade unionspartiet har utgått medan den högerextremis- tiska rörelsen Demokratisk allians har tillkommit. Frisinnade uni- onspartiet var vid den här tiden i stort sett utplånat. 
  
 172 
  
 HT 16, HT 19. Ändring  
  
 1973-12-20 
  i 1973 års tilläggsföreskrifter. 
  
 173 
  
 Lokalavdelningarnas insända kvartalsrapporter återfinns i SÄPO:s arkiv fördelade efter  
  
 JWK-systemet 
  enligt gällande arkiveringsregler. Materialet tycks dock inte vara heltäckande. Detta kan bero på att inte alla rapporter har arkiverats. Formuleringar i rapporterna tyder på att kvartalsrapporter inte alltid har sänts in. 
 83 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Vid den presentation av HT 19 som chefen för Säkerhetsavdel- ningen, Horton, gjorde vid en konferens med sektions- och rotelchefer den 4 - 12 december 1973 angående uppföljning av de politiska ytterlighetspartiernas verksamhet, togs frågan upp, varför Demokratisk allians hade införts i HT 19. Eftersom ingenting i or- ganisationens program tydde på en samhällsomstörtande inrikt- ning, hade många ställt sig den frågan. Ett skäl som hade angetts var, att det hade konstaterats att Demokratisk allians registrerade vänstergrupper och deras eventuella beväpning. 
 174 
  
 Enligt Horton hade Rikspolisstyrelsen ansett, att Demo- kratisk allians ej fyllde måttet och anmält detta för regeringen. Man var alltså inom regeringen helt medveten om Rikspolisstyrelsens inställning i frågan. Duke förklarade vidare, att han hade fram- fört för regeringen att om Demokratisk allians skulle vara med, då borde samma sak gälla för de förenade  
 FNL-grupperna. 
  
 I den fortsatta, livliga diskussionen argumenterade en av delta- garna mot att Demokratisk allians förekom på listan bl.a. med föl- jande ord: Man får en otrevlig känsla av att, bara därför att det gäller högerkanten så kunde man ta med den här organisationen för att få viss jämvikt. Man ställde inte något krav på samhällsfarlighet bara därför att det råkade vara på högersidan. VPK som är klart re- volutionärt borde vara med om nu DA skall finnas där. På detta svarade Duke, att han inte kände till regeringens motiv. Han re- dogjorde för de diskussioner beträffande nazistiska och andra or- ganisationer på högerkanten, som föregått Rikspolisstyrelsens för- slag till regeringen i december 1972. Man tog bort en- och två- mannapartierna. Om detta hade det inte varit mycket diskussion. Det var helt klart att endast Nordiska rikspartiet skulle vara med. 
 När det gällde Demokratisk allians fanns det en hel del fråge- tecken framhöll Duke. Härefter följer en något skruvad motiver- ing, som kan vara värd att citera, eftersom den snarast ger belägg för kritiken om något slags jämviktstänkande mellan kommunistis- ka och nazistiska rörelser vid upprättandet av HT 19:  ...inte så att organisationen var fylld av revolutionärer, men det fanns vissa figu- rer som uppträtt en smula underligt. Det var bl.a. en officer i Strängnäs som dömdes för olaga vapeninnehav av sprängämnen och där man i varje fall i tidningar uppgav att han hade anknytning till Demokratisk allians. Jag vet inte riktigt hur det var med detta, men ett visst samband fanns mellan honom och Demokratisk allians. En tunn motivering är väl det minsta man kan säga. 
  
 174  
 5:720/6,  
 1965-1980, 
  löpnr. 5. SÄPO. Diskussionen om HT 19 refereras efter Protokoll från konferensen  
 4/12-6/12 
  1973 upprättat den 15 januari 1974. 
 84 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Man kan spekulera över varför Nysvenska rörelsen vandrade ut och in i anvisningarna. Organisationen upptogs i HT 16, utfärdad 1970, utgick i HT 19 utfärdad den 27 april 1973 men återinfördes genom tilläggsbestämmelser redan den 20 december 1973. Hans Holmérs förklaring att en- och tvåpersonspartier ej hade tagits upp är knappast relevant för Nysvenska rörelsen. Organisationen var troligen den största av de högerextremistiska rörelserna. Det kan vara svårt att förstå varför NSR överhuvudtaget fanns med. Ingen- ting tyder på att denna korporativistiska rörelse med starka natio- nalistiska inslag planerade att störta det bestående samhället och således utgjorde ett hot. 
 Några motiveringar till, varför Nysvenska rörelsen återinfördes efter mindre än ett år, har jag inte funnit. Även här insmyger sig lätt tanken om balans mellan höger- och vänsterorganisationer. Det kan vara värt att notera att Horton ej nämnde ett ord om Nysvenska rörelsen vid konferensen den 4 december 1973. Det bör rimligtvis då ha varit känt att organisationen skulle återinföras två veckor senare. 
 Första kvartalet 1980 förekom 95 personer tillhörande Ny- svenska rörelsen i SÄPO:s centralregister. Motsvarande siffror var för Nordiska rikspartiet 46 och för Demokratisk allians 17. 1985 hade motsvarande siffror sjunkit till 39 respektive 38 och 5. 
 175 
  
 3.4.2 
  
 Nysvenska rörelsen, Europeiska sociala rörelsen 
  
 Under perioden kan man se tecken på en ökad konkurrens mellan Nysvenska rörelsen och Nordiska rikspartiet. 
 Nysvenska rörelsens och Nordiska rikspartiets offentliga mö- ten, riksstämmor och kongresser övervakades under hela perioden på samma sätt som tidigare. Personal från Säkerhetspolisen beord- rades att övervaka mötena från utsidan och rapporter över iaktta- gelser insändes till Säkerhetsavdelningen. Så översändes t.ex. rap- port från Nysvenska rörelsens riksstämma den 16 till 18 maj med förteckning över identifierade deltagare samt fotografier, 43 identi- fierade och 25 oidentifierade. Fotografierna hade tagits från dolda observationsplatser. Fotografierna översändes med uppmaning om identifiering av de oidentifierade och att uppgifterna skulle åter- sändas till Malmöavdelning för vidare distribution. På deltagarför- 
  
 175  
 Personalkontroll den 1 oktober  
 1969-den 
  30 juni 1996, Rapport till regeringen av Regis- ternämnden beslutad den 16 december 1998, bilaga 16. 
 85 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 teckningen har de flesta namnen påförts uppgift om registrering.  
 176  
 Stämmorna bevakades av ett par, tre man från Malmöavdelningen. 
 Firandet av Miller fortsatte under perioden och övervakades som tidigare. Liksom tidigare representerade deltagarna olika na- zistiska och högerextremistiska organisationer. Den 6 november 1972 samlades nysvenskarna vid Hall på Gustav Adolfs torg. Den 19 augusti samma år firades Garcia stats- kupp med samling på Östermalms torg för marsch till Clements III- statyn. Även dessa möten övervakades. Ett allt viktigare syfte med bevakningen tycks ha varit ordningens upprätthållande. Bråk upp- stod med främst vänstergrupper.  
 177 
  
 År 1970 hade Malmöavdelningen en meddelare X, som kunde berätta om NSR:s inre förhållanden. Det fanns en radikalare grupp inom rörelsen, som sökte göra sig gällande. Trovärdigheten av X kan inte f.n. bedömas men han kommer från en mycket god fa- milj. 
 178  
 Uppgifterna om en radikalare grupp inom Nysvenska rö- relsen togs upp vid sektions- och rotelchefskonferensen i novem- ber 1970. Det framhölls att det inom rörelsen fanns en fraktion, som ansåg att organisationens program var för tamt, och att man önskade få ett program, som var mer likt nazismens. Gruppen be- stod av  
 25-50 
  personer med en oidentifierad dansk medborgare som politisk inspiratör och idégivare. Enligt meddelaren skulle samma grupp ha planerat att likvidera Romero vid dennes besök i Malmö i januari 1970. Man fann bevakningen av hans besök för stor och avstod. De här uppgifterna förefaller i högsta grad märkliga. Inga uppgifter har påträffats om hur dessa uppgifter vär- derades.  
 179 
  
 Enligt rapport från Malmöavdelningen den 20 juni 1972 var Ny- svenska rörelsens aktiviteter inom Malmöområdet ganska omfat- tande. Man demonstrerade mot invandring och mot slapphet mot kriminella. Nordiska rikspartiet förde däremot en tynande tillvaro. Vid de fåtaliga möten som hade utannonserats och som följts av Malmöavdelningen hade anslutningen varit närmast obefintlig. 
 En meddelare Y, överlämnade under början av  
 1970-talet 
  upp- gifter om Nysvenska rörelsens utländska kontakter. Y uppskattade Nysvenska rörelsens medlemsantal till cirka 600. Uppgifter inkom också om kontakter mellan rörelsen och Smith. Meddelare var här 
  
 176 
  
 50:5012, löpnr 5, SÄPO, Riksstämman 1970. 
  
 177 
  
 50:5044, löpnr. 3, SÄPO. 
  
 178 
  
 50:14/1c, SÄPO, Skrivelse  
  
 1970-06-30. 
  Märkliga uppgifter om X återfinns i Protokoll från sektions- och rotelchefers konferens  
 17/11-20/11 
  1970, 5:720/6, löpnr. 8. SÄPO. 
  
 179 
  
 5:720/6, löpnr. 8, 5/2 1971, SÄPO, Protokoll från sektions- och rotelchefers konferens  
  
 17/11-20/11 
  1970. 
 86 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 en studerande Z, medlem av rörelsen. Z informerade också om bidrag till rörelsen från diverse namngivna personer. Han hade tagit kontakt med polisen i Göteborg och förklarat sig villig att lämna polisen ytterligare informationer. Y:s uppgifter översändes i skri- velse till centralregistret och lades ad acta  
 1973-12-04 
  med påteck- ningen ingen registrering. 
 180 
  
 Olika uppgifter från  
 1970-talets 
  förra hälft tyder på att rörelsen växte sig starkare i Göteborg. Verksamheten leddes där av H.C., som flyttat från Malmö till Göteborg för att sätta fart på rörel- sen. Under år 1970 hade man många interna sammankomster. Ett antal kända deltagare i mötena räknades upp. Handlingar tillfördes deras personakter.  
 1181  
 Under 1972 ansågs Nordiska rikspartiets verksamhet i Göteborg praktiskt taget ha upphört genom en kupp från Nysvenska rörelsen i Göteborg, som då var dess starkaste och brunaste avdelning enligt SÄPO:s kvartalsöversikt för fjärde kvar- talet 1974. Schism rådde mellan NRP:s ordförande i Göteborg, Reed, som dessutom var partiets presschef, och paret Huff. År 1975 var en sammanslagning av Burgmeister- gruppen och Nysvenska rörelsen aktuell, men genomfördes ej. 
 Vid mitten av  
 1970-talet 
  hade NSR en stark ungdomsrörelse och gott samarbete med emigrantgrupper, ungrare, balter. 
 182  
 Rapporter från slutet av  
 1970-talet 
  talar däremot om mycket låg aktivitet inom rörelsen. Malmöavdelningen uppgav 1978 antalet aktiva med- lemmar till cirka 50 personer enligt vanligen tillförlitlig källa. 
 183 
  
 Från riksstämman 1980 rapporterades att den hade kunnat genomföras utan störande inslag, men att Nordiska rikspartiets  
 RAG-ledare 
  hade setts i närheten av stämmans lokal, i färd med att sätta upp flygblad och klistra dekaler. Från samma stämma rappor- terades att en fusion hade skett mellan Nysvenska rörelsen och Sveriges Nationella Förbund. Campbell. som en kort tid på  
 1940-talet 
  hade varit vice ordförande i SNF valdes nu till partiets ordförande. 
 184 
  
 Redovisningen av Nysvenska rörelsens verksamhet bygger hu- vudsakligen på bevakningsrapporter och i viss mån på uppgifter från meddelare. Vad man kan konstatera är att de tidigare mycket ofta förekommande uppmaning om registrering vid de flesta namn i rapporter och tidningsklipp, nu har blivit mer sällsynta. Uppen- 
  
 180 
  
 50:5013, löpnr. 2, SÄPO, Nysvenska rörelsen, Diverse handlingar  
  
 1956-1979 
  
 181 
  
 50:5014/3 j, löpnr. 2, SÄPO, PM Göteborg 29/1 1971. 
  
 182 
  
 50:5013, löpnr. 2, SÄPO, PM 20/11 1975. 
  
 183 
  
 50:5013, löpnr.2, SÄPO, Skrivelse från M.M. (Malmöavdelningen)  
  
 1979-03-06. 
  
 184 
  
 50:5012, löpnr. 6, SÄPO. 
  
 87 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 barligen en följd av 1969 års personalkontrollkungörelse och HT 19. 
 Kvartalsöversikterna under perioden innehåller korta referat från riksstämmorna, uppgifter om styrelsens sammansättning lik- som namnuppgifter på ordförandena för de lokala organisationer- na. Man redovisar tyska och danska delegater vid riksstämmorna liksom rörelsens representanters besök hos europeiska menings- fränder. Särskilt är det Hanson resor som uppmärksammas. Ingenting i översikterna pekar på att man betraktade rörelsen som något hot mot det svenska samhället. 
  
 3.4.3 
  
 Nordiska rikspartiet 
  
 På ställföreträdande partiledaren Lucas initiativ bildades under  
 1971-1972 
  kamporganisationen RAG (Rikspartiets aktions- grupp). Gruppen skulle fysiskt stödja partiet och kämpa om makten på gatorna och i realiteten fungera som ett slags Garner. Den finske medborgaren Brown, chef för Nordiska rikspar- tiet i Finland utsågs till  
 RAG-ledare. 
  RAG fanns på sex orter i lan- det, RAG 1 Västerås, RAG 2 Göteborg, RAG 3 Sundsvall, RAG 4 Malmö, RAG 5 Stockholm, RAG 6 Helsingborg. RAG 5 intog en särställning. Till dess ledare utsågs Hayes. 
 Riksdagsvalet 1973 blev enligt uppgift en stor besvikelse för Gö- ran Russo, som omorganiserade partiet samma år. Den första och andra juni 1974 skedde Rikspartiets bombattentat mot biografen China i samband med premiären på filmen Det våras för Clarke och dagen därpå bombattentatet mot Demokratisk allians. 
 Under åren  
 1975-1978 
  ersattes Farmer som par- tiledare av hustrun Kennedy och partiet radikaliserades. Farmer var under den tiden partiets parti- och pressekreterare. 
 185  
 Austin antisemitiska propaganda uppmärksammades sär- skilt av SÄPO. 
 186 
  
 185 
  
 50:8130, löpnr. 4, SÄPO,  
  
 1975-01-08, 
  
 Sammanställning angående naziverksamheten fram till årsskiftet  
 1974-1975 
 , 
  
  densamme  
  
 1975-06-10, 
  
 Sammanställning över naziverksamheten under tiden 1/1  
 1975-1/6 
  1975.  
 50:8130, löpnr. 3, SÄPO, Anderson  
  
 1974-06-12, 
  
 Samman- ställning över utredning angående NRP:s aktioner mot biografen China och organisationen Demokratisk allians 1 och 2 juni 1974, 
  
 186 
  
 50:010, löpnr. 2  
  
 1965-1972, 
  SÄPO, P 6113 Farmer, SÄPO, P 8081 Galloway, SÄPO 
 88 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 3.4.3.1 
  
 Bevakningsrapporter 
  
 Den 16 juni 1971 bevakades och fotograferades paret Dean sommarställe Björnidet i Ed i Dalsland av Säkerhetspolisen efter tips från källa Long). Källan hade på en Stockholmsre- staurant hört ett samtal mellan Lopez, Collins och några andra ur palestinarörelsen som rörde arabiska terroristplaner med koppling till Björnidet. Ingen bekräftelse på planerna er- hölls. 
 187 
  
 Omfattande bevakningsrapporter upprättades från sommarläg- ret i Fjärås 1972 liksom från partidagarna i Dalsjöfors 1972, 1973 och 1974. Deltagarna fotograferades och kunde i stor utsträckning identifieras. Bilar och deras ägare identifierades också. Formule- ringar som via förtrolig meddelare kan tyda på att en meddelare deltog i partidagarna. Även hotellen där deltagarna bodde bevaka- des liksom restauranterna där de åt. Foton från partidagarna sän- des till Malmö- och Göteborgsavdelningarna för identifiering. Man konstaterade att sommarlägret i Fjärås och partidagarna i Dalsjö- fors 1972 och 1973 också bevakades från bilar av medlemmar av KFML(r). Deras livliga verksamhet gjorde att vi denna gång (1973) var tvingade att inställa den planerade fotograferingen av mötesdeltagarna. Polisen kunde också identifiera flera av KFML(r)medlemmarna. Vid partidagarna 1974 valdes Vera Oreds- son till partiledare, vilket tydde på en radikalisering av partiet. Gö- ran Russo ansågs för mjuk enligt rapportören. Ingen aktivitet från KFML(r):s sida kunde iakttas. Man konstaterade att Galloway stödde brandbombsattentatet mot Demokratisk allians. 
 188 
  
 Firandet av 200 års minnet av Lopez statsvälvning bevaka- des. Tillstånd hade givits för marsch från Knight staty till Kelly tav III:s staty. På grund av bråk med närvarande vänstergrupper måste marschen inställas och enskild marsch beordrades. De närva- rande fotograferades och identifieringar gjordes. Samtidigt firade Nysvenska rörelsen statsvälvningen vid en samling på Östermalms- torg. Även här identifierades deltagarna. 
 Säkerhetspolisen var närvarande vid partiets valmöte i Folkets hus den 31 augusti 1973. Cirka 80 personer deltog, de flesta var under 30 år. Bevakningen varade mellan klockan1730 och klockan 2130. En lista över identifierade deltagare ingick i promemorian. De flesta namnen har i efterhand påförts ett registreringsnummer. 
  
 187 
  
 P 6113, Farmer, A löpnr. 2, SÄPO. 
  
 188 
  
 50:812, SÄPO. 
  
 89 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 De var alltså sedan tidigare registrerade. Några har påförts anteck- ningen ej reg. Bland dessa återfinns Hayes, som nu registrerades. 
 Brown, ledare för RAG , registrerad enligt HT 19 överva- kades den 26 januari 1974 mellan klockan 0900 och 1800. Han del- tog i flygbladsutdelning tillsammans med två partikamrater och de begav sig sedan till en lägenhet i gårdshuset Skeppargatan 23. Där stannade han till klockan 1630. Av spaningsrapporten framgår, att man missstänkte att partiledningen förberedde attentat mot vissa personer genom att kontakta broderorganisationer i Italien, som skulle genomföra dåden. Rapportören fann det anmärkningsvärt att Galloway hade uppmanat den svenska kontakten med Italien att ligga lågt, efter det att personal från Säkerhetsavdelningen hört vissa medlemmar i partiet 
 189 
  
 Partiets offentliga möte den 15 februari 1974 i Medborgarhuset bevakades både i och utanför lokalen. Cirka 80 personer var närva- rande, de flesta under 25 år. Det poängterades att Kennedy och Farmer kunde hålla sina tal utan störande intermezzon. Mötet var slut klockan 2040. Ett femtontal medlemmar hade ef- termöte på restaurant Stephens. Ett antal av deltagarna kunde identifi- eras. Promemorian översändes enligt gällande rutiner till Rotel B 43 för bearbetning och namnen påfördes sina respektive registrerings- nummer och personakterna tillfördes ett exemplar av promemori- an. 
 190 
  
 3.4.3.2 
  
 Propaganda riktad mot militära förband 
  
 Av rapporteringen att döma var aktiviteter riktade mot militära förband blygsamma under perioden. År1969 rapporterades att man vid Västernorrlands regemente såg med oro på partiets aktiviteter i länet och misstänkte att kampanjer planerades mot förbandet. Oron förefaller denna gång ha varit obefogad. Men i början av  
 1970-talet 
  kom partiets intresse att rikta sig just mot I 21 i Sollefteå och mot Walter i Sundsvall. Ett par partimedlemmar tjänstgjorde vid I 21. Det blev känt att man tänkt sig aktiviteter i samband med SM på skidor i Sollefteå 1972. Viss affischering och utspridande av flygblad kunde konstateras. 
 191  
 I sammanhanget finns det anledning 
  
 189 
  
 50:8130 löpnr. 3,  
  
 1972-1974, 
  SÄPO, Spaningsrapport 26/1 1974, Registreringsblankett ang. Mathews inkom 6/2 1974. 
  
 190 
  
 50:820, löpnr. 2,  
  
 1971-1975, 
  SÄPO, PM 4/9 1972, 31/8 1973, 15/2 1974. 
  
 191 
  
 50:820, löpnr. 1, SÄPO, Skrivelse 22/10 1969, samtal med överstelöjtnant Juarez, löpnr. 3, SÄPO, Kvartalsöversikter. 
  
 90 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 att erinra om vänsterns inflytande på de värnpliktiga vid den här tiden just vid förbanden i Sollefteå och då särskilt vid I 21. 
 192 
  
 Tidskriften  
 Framåt marsch  
 påträffades vid Bråvalla flygflottilj och Karlskrona örlogsskolor 1974. Enligt en källa i Umeå, som haft kontakt med ett underbefäl vid I 20 fanns det 1975 en grupp tillhörande Nordiska rikspartiet vid regementet. En lista över per- sonerna, av vilka två skulle vara officerare, översändes. Medlem- marna skulle genomgå en kurs någonstans söderut. Uppgifterna skulle följas upp av avdelningen i Umeå. 
 193 
  
 3.4.3.3 
  
 Rapporter från Växjöavdelningen 
  
 Växjöavdelningens meddelare Y, som överlämnade uppgifter om Nysvenska rörelsen, var en mycket god källa för uppgifter om ut- ländska nazistiska rörelser och om Nordiska rikspartiet, både vad gällde dess inre arbete och dess internationella kontakter. Y infor- merade 1972 om splittring inom Rikspartiet. Han bedömde partiets medlemsantal till cirka 300. Han gav också karaktäristiker av med- lemmarna. I september 1973 kunde han ge detaljerade rapporter om partiets utveckling ute i landet. Göteborgsavdelningen var stark med 25 medlemmar, likaså avdelningen i Växjö . 
 194  
 Även avdelning- arna i Borås och Stockholm var aktiva. I Malmö fanns endast ett  
 10-tal 
  medlemmar. Stora inre motsättningar inom partiet redovisa- des liksom dess ekonomiska svårigheter. De inre motsättningarna var snarare av personlig än politisk art. Septemberrapporten avslu- tades med följande ord gällande meddelaren: Som avslutning kan nämnas, att den här aktuelle uppgiftslämnaren är ytterst angelägen om, att hans identitet ej röjes. Han står även framdeles till Säks för- fogande och kan, om så skulle anses erforderligt, när som helst kontaktas genom sektion GV. 
 Växjöavdelningen hade även under 1974 en innehållsrik rappor- tering byggd på den meddelare Page uppgifter. I juni 1974 rapporte- rade Växjöavdelningen om stridigheter, som utan Hanson vet- skap förekom mellan Nysvenska rörelsen och Nordiska rikspartiet. Finländaren Brown hade vissa framgångar bland finskspråki- 
  
 192 
  
 Uppsatsens författare var vid denna tid bosatt i Sollefteå och hade nära kontakt med de två Sollefteåförbanden och kan vittna om det stora bekymmer som vänstergrupperena orsa- kade förbanden och Sollefteå kommun. Risk fanns för en polarisering mellan höger och vänster 
  
 193 
  
 50:8130, löpnr. 3, SÄPO, PM 7/2 1975. 
  
 194 
  
 Uppgifterna från 1972 att partiet var praktiskt taget utplånat i Göteborg var, om man skall tro de här uppgifterna, betydligt överdrivna. 
  
 91 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 ga i Stockholm. I PM från september redovisades förutom utländs- ka kontakter, de inre motsättningar, som ledde till att Thompson ställföreträdare Fernandez lämnade partiet, då han inte utsågs till  
 RAG-ledare. 
  Uppgifter lämnades också om den nye  
 RAG-ledaren 
  Brown, och om bombattentatet mot Demo- kratisk allians, som Mathews stod bakom. 
 195  
 Enligt Mathews, som meddelaren hade samtalat med, var attentatet initierat av partiled- ningen, som ansåg det vara god propaganda för partiet. Mathews hade berättat om attentatets utförande och vilka de medverkande var. Genom dådet hoppades partiet få stor tillströmning av radika- la och terroristiska ungdomar. Price hade uppgivit, fortfarande enligt meddelaren, att det i Dalarna fanns en militär kamporganisa- tion, där man tränade efter fallskärmsjägarmönster. Man hade cirka 100 medlemmar. Växjöavdelningen översände också bandupptag- ningar av samtal.  
 196 
  
 Växjöavdelningen hade fortsatt mycket goda kontakter in i NRP. Den 30 juli 1975 vände man sig till Malmöavdelningen efter framställan från Stockholm med begäran om övervakning av paret Dean planerade besök i Malmö. Man misstänkte att någon form av aktivitet planerades, eventuellt ett attentat riktat mot Gö- teborgsavdelningen och Reed. Stockholm önskade spaning och skuggning av de  
 RAG-medlemmar 
  som väntades till Malmö. AS (Stockholm) har ansett det önskvärt, att om möjligt spaning och skuggning utföres för att utröna gruppens förehavan- den. Eftersom uppgifterna kommit sent GV (Växjö) tillhanda på hemligt sätt måste stor försiktighet vid ev. skuggning iakttas. Väx- jöavdelningen förmedlade detaljerade ankomsttider till Malmö. En- ligt Växjöavdelningens rapport från övervakningen hade Mueller As- Shah hållit möte den 8 augusti i Ungdomens hus med ett tiotal av sina anhängare och ett tiotal nyfikna. Oredsson hade riktat våldsamma angrepp mot gruppen i Göteborg och Mata ter. SÄPO:s rädsla för våldsamma aktioner var i varje fall denna gång obefogad. 
 Växjöavdelningen meddelade också att Dean ekonomi var usel. Flera tidigare understödjare hade upphört att stödja partiet ekonomiskt i avvaktan på utgången av de interna striderna. Därtill kom att Nysvenska rörelsen sökte värva medlemmar från det sön- derfallande partiet. 
 I april 1976 översände Växjöavdelningen flygblad till Stockholm, förmedlade av förtrolig meddelare. Man berättade om fortsatt 
  
 195 
  
 Uppgifter om Brown sändes in till Centralregistret enligt HT 19. 
  
 196 
  
 50:8130, löpnr. 3, SÄPO, PM Växjö 18/9 1972, 4/9 1973, 25/9 1974. 
  
 92 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 splittring inom partiet och översände ett informationshäfte kallat  
 Nationell information 
 . Häftet hade utgivits av  
 NS-aktionen 
  ge- nom rikskontaktmannen i Sundsvall.  
 NS-aktionen 
  bedömdes vara en oppositionsgrupp inom partiet. 
 Enligt PM den 30 augusti 1976 och en förtrolig meddelare skulle partiet inte delta i 1976 års val på grund av de inre stridighe- terna. RAG:s hårda linje i Stockholm och Malmö hade enligt den förtrolige meddelaren gjort att många hade lämnat partiet. Det varnades för en ny terrorgrupp som hade bildats i Stockholm. Gruppen hade lärt sig en hel del av sönderslagningen av gruppen kring Holland. 
 I april 1979 rapporterades om NRP:s kontakter med tyska na- zistpartier, särskilt ANS. Man planerade gemensamma aktioner bl.a. vapenanskaffning. Ett planerat besök hos ANS av en person från Mölndal, (ej tidigare registrerad) hade inställts av okänd an- ledning. Partiet uppehöll också kontakter med tyska Gesamte Deutscher Arbeitskreis och dess ordförande Thompson. Galloway hade bl.a. varnat honom för Turner far- lig provokatör och förrädare. Coleman (P 3700) som var redak- tör för  
 Aktinform 
 , hade 1969 tvingats avgå som partisekreterare i Nysvenska Rörelsen. 
 197 
  
 3.4.3.4 
  
 Rapport från Helsingborgsavdelningen 
  
 Genom en källa hade Helsingborgsavdelningen 1974 kommit över en korrespondens bestående av 91 brev, som tillhörde medlemmen i Rikspartiet, en studerande från Helsingborg. Avdelningen skicka- de över ett koncentrat av materialet. Enligt detta drev partiet ge- nom medlemmen från Helsingborg och Hayes från Vällingby utanför Stockholm två postorderföretag  
 (NS-Dekal) 
  för naziprodukter, märken, texter till kampvisor, hjälmar, bajonetter etc. Helsingborgsavdelningen förmedlade också från samma källa en förteckning över partiets medlemmar i södra Sverige. 
 198 
  
 197 
  
 50:8130, löpnr. 3, SÄPO, PM från Växjöavdelningen 30/7 1975, 25/8 1975, 7/4 1976, 30/8 1976, 2/4 1979. 
  
 198 
  
 50:8130, löpnr. 3, SÄPO, PM Helsingborg 2/8 1974. Jämför även 5:746/1, SÄPO, s. 49:74 och Holland 5:746/1 s. 24:74. 
  
 93 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 3.4.3.5 
  
 Bombattentaten den 1 och 2 juni 1974 
  
 Det finns ingenting i det genomgångna källmaterialet som tyder på att Säkerhetspolisen hade kännedom om att bombattentat planera- des av RAG i Stockholm. Däremot har vi sett bl.a. av spaningsrap- port den 26/1 1974, att man inte var främmande för att partiet kunde vara berett att utföra attentat. Den 1 juni utlöstes en rök- bomb vid biografen China i samband med premiären på filmen Det våras för Clarke. Dagen därpå exploderade en liknande bomb utanför Demokratisk allians´ lokal, Apelbergsgatan 56. Bland de inblandade märktes  
 RAG-ledarna 
  Brown och Smith Stamb- lewski. Stamblewski dömdes till ett års och Mathews till två måna- ders fängelse. Övriga inblandade fick villkorlig fängelsedom eller böter. 
 De förhör som hölls med de inblandade och de husrannsakning- ar som gjordes, gav viktiga kunskaper om partiet och dess planer och då särskilt planerna och diskussionerna inom RAG. En hel del av uppgifterna känner vi igen från Växjöavdelningens källa. Med- lemmar i en RAG- grupp i en del av landet skulle kunna lånas ut till en annan del av landet vid aktioner mot politiska motståndare. Det- ta för att försvåra en identifiering. Man hade också inom RAG dis- kuterat teknik för att framställa molotovcocktails och var- ulvscigarrer. Särskilt intressant för SÄPO var uppgifterna, att man inom NRP hade diskuterat möjligheterna att ordna utbyte av terro- rister med någon fascistorganisation i Italien. SÄPO:s kommentar till den uppgiften var Huruvida dessa planer är allvarligt menade är ej känt. 
 Hayes, som hade avsatts som  
 RAG-ledare 
  i Stock- holm sedan han dömts till sex månaders fängelse för rån, berättade att partiet hade vapenförråd på minst tre ställen i landet. Han upp- gav också att han år 1973 hade deltagit i vapenövningar i Bergsla- gen. Särskilda dödslistor på svenskar hade upprättats. Vid förhöret framkom även, att det endast hade varit en tillfällighet att inte KFML(r):s lokaler i Malmö hade sprängts hösten 1973. Kontakt- männen i Malmö och Helsingborg medgav att en sprängning hade diskuterats men ej varit allvarligt menad. En källa hade förklarat att aktionen stupade på att sprängmedel hade förvarats i ett bankfack och att banken vid tillfället i fråga var stängd. 
 199 
  
 199  
 50:8130, löpnr. 4, 5, SÄPO,  
 1974-06-12, 
 1975-01-08, 
 1975-06-10. 
  P8081, löpnr.1 R h,  
 1974-1976, 
  Galloway, SÄPO, Husrannsakan hos Brown, 
 94 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 3.4.3.6 
  
 Telefon- och postkontroll av Galloway 
  
 Den information om Nordiska rikspartiet och dess planer som SÄPO fick fram i samband med utredningen om bombattentaten men också uppgifter från andra källor om en radikalisering av parti- et ledde till att Eskilstuna tingsrätt den 11 februari 1975 fattade beslut om telefon- och postkontroll av Galloway. Motiv för detta var misstankar om att Nordiska Rikspartiet planerade brott mot Brottsbalken 13:3 allmänfarlig ödeläggelse, genom utbyte av terrorister från annat land och brott mot Brottsbalken 18:1 uppror, genom att med våldsamma medel omstörta statsskicket. Motiver- ingen till att det just blev Galloway, som avlyssnades, var att beslut av den här typen endast bedömdes kunna tas av partiets leda- re. 
 Telefonkontrollen pågick under olika perioder år 1975. Paret Huff skuggades också tidvis. Ingen av de vidtagna åtgärderna gav något resultat. En förundersökning Förberedelse till allmän- farlig ödeläggelse samt förberedelse till uppror bl.a. med förhör med Galloway tillförde inte heller något nytt, men misstankar mot paret och partiet kvarstod. 
 200  
 Tingsrätten i Eskilstuna begärde att få återuppta telefonkontrollen av Galloway i april 1981. Ingenting särskilt tycks ha uppdagats. 
 201 
  
 3.4.3.7 
  
 SÄPO:s bedömning av Nordiska rikspartiet under  
  
 1970-talet 
  
 Under  
 1970-talets 
  första år var SÄPO:s allmänna bedömning, att Nordiska rikspartiet hade en ganska låg aktivitet. Man såg dock med viss oro på bildandet av aktionsgruppen RAG och fäste sig särskilt vid RAG:s program att kämpa om makten på gatorna. Sektionerna uppmanades i kvartalsöversikten för första kvartalet 1971 att rapportera allt, som tydde på fysiskt våld från partiets sida. De närmast följande åren bedömdes förhållandena inom partiet som föga oroväckande, och man framhöll partiets ringa verksamhet och dåliga ekonomi. 
  
 200 
  
 50:8130 löpnr. 4, 5, SÄPO,  
  
 1975-01-08, 
 1975-06-10, 
  P 8081, Galloway, löpnr. B, C, C1 löpnr.1, 1 R, 1975, SÄPO, 50:8130, löpnr. 5, SÄPO, RPS/Säk sektion Eskilstuna 27/4 1981. Ett stort material finns bevarat från postkontrollen bl.a. förteckningar över brev. Bre- ven har kvarhållits vid postanstalten och tagits i beslag av förundersökningsledare. P 6113, Farmer  
 löpnr.1-3, 
  SÄPO, Förundersökningsprotokoll 1/3 1976. 
  
 201 
  
 50:8130, löpnr. 5, SÄPO, RPS/Säk, Sektion Eskilstuna 27/4 1981. 
  
 95 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Fr.o.m. andra kvartalet 1974 konstaterades en ökad aktivitet. Uppgifter fanns att partiet hade växt särskilt i Stockholm. Ungdo- mar tillhörande RAG hade gripits. Husrannsakan hade gjorts och sprängämnen beslagtagits.  
 RAG-medlemmarna 
  Hayes och den tidigare nämnde studeranden från Helsingborg hade dömts för olaga vapeninnehav, och det fanns uppgifter om att medlemmar hade rest till Finland för att komma över vapen. Medlemmar hade också dömts för olaga hot. Vid I 21 fanns en soldatklubb och vid I 15 avslöjades en hemlig klubb, som hade en vapensamling och äg- nade sig åt skjutövningar. Allt detta och bombattentaten 1974 och valet av Galloway till partiledare gjorde att bilden av en yt- terst våldsbenägen rörelse växte fram  
 202 
  
 SÄPO:s bedömning såväl 1974 som 1975 var, att Nordiska riks- partiet hade egna vapendepåer. Man hade också uppgifter om att partiet genom infiltration av försvaret försökte få tillgång till dess vapenförråd. Stöd för detta fanns i uppgifter från Holland men också från en källa i Umeå, som hade berättat om organiserade plu- tonsofficerare vid I 20 och att Farmer hade kontak- ter inom kustartilleriet. Källan hade genom pratkontakt med en sergeant på I 20 fått höra om partimedlemmarna vid I 20. En lista över dem överlämnades. 
 203 
  
 SÄPO konstaterade i sin översikt för andra kvartalet 1975, att förhören som hållits om bombattentaten och om vapeninnehav hade förorsakat stor oro och även splittring inom partiet och lett till krav från Galloway om redovisning av förhören. Partiets presschef Reed, Göteborg, hade avsatts, sedan han vägrat att meddela pressen att SÄPO förföljde och trakasserade NRP:s unga medlemmar. Mueller Russo hade då utsetts till presschef. Inte heller han hade vågat att kontakta pressen i frå- gan. Göteborgsavdelningen bröt sig ur partiet troligen som en följd av avsättandet av Reed, och bildade Nationella sam- lingspartiet. Ordförande för det nya partiet blev en f.d. fanjunkare. En allmän rädsla spred sig enligt SÄPO i partiet och antalet aktiva medlemmar minskade.  
 204 
  
 SÄPO:s bedömning i juni 1975 var, att det fanns anledning att misstänka, att ledningen för NRP förberedde, att med våld störta det svenska samhället. Det fanns också skäl att misstänka att led- 
  
 202 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikter  
  
 1969-1980 
  
 203 
  
 ACU 5:73/2, SÄPO,7/2 1975. 
  
 204 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt, fjärde kvartalet 1975. Mueller Russo polisan- mälde chefen för utbrytargruppen för att gruppen hade utgivit trycksaker under NRP:s namn. Striden slutade så småningom inför Eskilstuna tingsrätt. 
  
 96 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 ningen hade förberett attentat mot vissa personer och funktioner genom att ta kontakt med systerorganisationer i Italien för hjälp med att utföra planerna. Stöd för den uppfattningen fanns i uppgif- ten, att Galloway hade uppmanat den svenska kontakten med Italien att ligga lågt sedan säkerhetsavdelningen hade hört med- lemmar av partiet i bl.a. denna fråga. 
 Partiets fixering vid våld och Tredje riket gjorde, att uppgifter om att man i fortsättningen skulle arbeta efter demokratiska meto- der, inte förtjänade någon tilltro. Partiets ledare måste visa att han/hon är ledaren och i en våldsdyrkande organisation som NRP kan detta endast ske genom att demonstrera mod att visa våld. 
 Trots allt det som hade blivit känt om NRP:s planerade aktivite- ter måste den slutliga bedömningen bli, att partiets möjligheter att under överskådlig tid störta det svenska samhället med våld var obefintliga. Partiet var en obetydlig sekt på mellan 500 och 1000 medlemmar utan möjlighet till politisk påverkan. Det var dock oklart om denna klarsyn var förhärskande inom partiet. Utan tve- kan skulle partiet kunna orsaka stora skador för samhället, och människor skulle kunna komma till skada eller dödas. Enstaka medlemmar skulle kunna företa sig i stort sett vad som helst om tillfälle gavs var slutsatsen.  
 205 
  
 I SÄPO:s översikt från fjärde kvartalet 1978 lyftes en informa- tion fram, som kan kopplas till utvecklingen av den nazistiska rö- relsen under  
 1980-talet 
  och den främlingsfientlighet och nynazism som attraherade vissa ungdomsgrupper. SÄPO orienterade om att Farmer, som återkom som partiledare 1978, hade påpekat att partiet skulle koncentrera sina aktiviteter på ungdomen och då särskilt skolungdomen. Aktiviteterna skulle närmast skötas av  
 RAG-grupperna. 
  Bildandet av  
 RAG-grupperna 
  1971 var för öv- rigt redan det ett tecken på att man inriktade sig på ungdomen. 
 I samma översikt redovisas att hetspropaganda hade förekom- mit mot judar och invandrare i vissa skolor. Man förnekade förin- telsen. Telefon- och brevpropaganda hade förekommit. Dessa iakt- tagelser knöt man dock inte särskilt till Nordiska rikspartiet  
 206 
  
 Perioden  
 1969-1980 
  kännetecknades av en radikalisering av par- tiet och av inre motsättningar, som ledde till ett praktiskt taget 
  
 205 
  
 50:8130, löpnr. 4,  
  
 1975-1980, 
  SÄPO. Sammanställning över nazistisk verksamhet under tiden  
 1/1-1/6 
  1975, 10/6 1975. 
  
 206 
  
 5: 721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt fjärde kvartalet 1978, Redogörelse för extremistisk verksamhet  
  
 4/78-1/79. 
  
 97 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 utplånande, samtidigt som resterna av partiet bildade grogrund för de nya nazistiska rörelser, som växte fram under  
 1980-talet. 
 207 
  
 3.4.4 
  
 Sveriges Nationella Förbund 
  
 Sveriges Nationella Förbund tillhörde inte de organisationer som skulle registreras enligt HT 16, 1970 eller HT 19 1973. Däremot återkommer partiet i 1981 års förordning. En viss kontroll av orga- nisationen och dess medlemmar förekom emellertid. Under 1970- talet var man med om att organisera Hayes tillsammans med Narvaförbundet. Polisen övervakade mötena. År 1971 hölls minnestalet av SNF:s Smith.  
 208  
 Så skevs t.ex. 1972 en ut- förlig rapport om mötet och de personer, som kunde identifieras, redovisades. Uppgift om närvaron påfördes vederbörandes person- akt. Fotografier togs från mötena.  
 209 
  
 SNF upptogs i SÄPO:s kvartalsöversikter under hela  
 1970-talet. 
  I huvudsak var det  
 Fria ord  
 som var informationskälla. Vad som rapporterades var huvudsakligen organisationens dåliga ekonomi och kampen för att få ut  
 Fria ord 
 . År 1971 avled Lambert och Cruz blev tidningens chefredaktör. År 1980 valdes Campbell till förbundets ordförande och SÄPO:s uppfattning i maj 1980 var att flera tecken tydde på ett samgående mellan SNF och Nysvenska rörelsen. En fusion skedde vid Nysvenska rörelsens riksstämma 1980  
 210 
  
 3.4.5 
  
 Frisinnade unionspartiet 
  
 Frisinnade unionspartiet tillhörde de organisationer vars medlem- mar kunde registreras enligt HT 16 1970. Partiet med sin ledare Evans finns med i vissa av kvartalsöversikterna. Det fanns emellertid mycket litet att rapportera om partiet, som höll en låg profil och hade betydande ekonomiska problem. Man noterade att 
  
 207 
  
 Wood, Trujillo,  
 Extremhögern 
 , 1994, passim, Walker,  
 Nazis- men i Sverige  
  
 1980-1997, 
  
 1998, s  
 7-55. 
  
 208 
  
 Advokaten Smith har en omfattande personakt hos SÄPO . Han var en av de ledande inom SNF och startade  
  
 Svensk-Chilenska 
  sällskapet, där han också var ordförande. Pierce utsattes redan under kriget för kontroll. Han var Riley ombud och ledande inom S:t Michaelsorden. Hans personakt fylls på under  
 1970-talet. 
  Enligt en PM upprättad inom säkerhetspolisen den 19/11 1975 rådde samarbete mellan SNF och NRP framför allt genom Pierce som betecknade Huff som en god och snäll man. 
  
 209 
  
 70:031, löpnr. 2, SÄPO, Sveriges Nationella Förbund, demonstrationer, möten. 
  
 210 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikter  
  
 1969-1979, 
  5:720/6, SÄPO, Protokoll från förestån- darmöte för sektions- och regionchefer  
 1980-05-28 
  - 30. 
 98 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Bohusläns folkblad  
 kom ut sporadiskt. Samma sak gällde tidningen  
 Frihetsfacklan 
 . Lundehäll vädjade om bidrag för sina tidningar. År 1971 hade Nordisk ungdom haft en propagandaturné i Värmland och Dalarna. Lundehäll hade hållit enstaka möten och en affisch- kampanj hade förekommit under sommaren. Det konstaterades emellertid att partiet var ett enmansparti. Partiet återfinns inte i HT 19, 1973 och förekommer inte längre i kvartalsöversikterna. 
  
 3.4.6 
  
 Demokratisk allians 
  
 Demokratisk allians bildades i maj 1967. Initiativtagare var Crosby. Rörelsen sade sig bekämpa alla former av totalitär diktatur och sådana organisationer som motarbetade fri demokrati, men såg i första hand som sin uppgift att motverka kommunismen och  
 FNL-rörelsen. 
  Man ansåg att Kommittén för ett fritt Asien inte var nog. Organisationen hade från början stöd av baltiska flykting- organisationer. År 1969 fanns avdelningar på många håll i landet. 
 Enligt SÄPO:s stora sammanställning över organisationen den 31 december 1974 hade Stockholmsavdelningen år 1969 800 och år 1973 784 medlemmar. Organisationen fick tidigt rykte om sig att vara positivt inställd till nazismen och att ha visat antisemitiska tendenser. Detta ledde till interna motsättningar speciellt inom Stockholmsavdelningen och uteslutningar förekom. Rörelsens medlemmar var huvudsakligen ungdomar. 
 Samarbete förekom med baltiska och polska flyktingorganisa- tioner och organisationer som Tisdagsklubben, Junikommittén, Johnston, Vietnams informationskontor, World Anti Communist League. Man ordnade studiecirklar i utrikespolitik. 
 Organisationens huvudsakliga inkomster kom från försäljning av tidningar och märken och genom gåvor och tidvis kommunala bidrag. Man sökte också pengar från näringslivet. Detta gick trögt på grund av ryktet om högerextremism. De kommunala bidragen upphörde troligen av samma orsak. 
 Ett antal täckorganisationer skapades, Fria Östeuropeiska flyk- tingars samarbetsorganisation, Kommittén för ett fritt Vietnam, Kommittén för fred i Vietnam, Svenska vietnamesiska sällskapet,  
 Sverige-Amerikaförbundet 
  m. fl. Demokratisk allians bedömning var enligt SÄPO, att aktioner av dessa organisationer väckte upp- märksamhet i media, medan aktioner företagna av Demokratisk allians tegs ihjäl. 
 99 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Vid några tillfällen ordnade Demokratisk allians egna demon- strationer bl.a. vid Russeltribunalens möte i Stockholm 1967 och vid Kosygins besök 1968. Man sökte på olika sätt att störa FNL- grupperna och deras aktioner. Vanligen ordnades motdemonstra- tioner i samband med  
 FNL-gruppernas 
  möten och demonstratio- ner. Man ordnade och deltog i ett antal demonstrationer för USA och USA:s krig i Vietnam och för Sydvietnam. Den 5 april 1970 demonstrerade Demokratisk allians i Malmö. Bl.a. brändes FNL- flaggan. FNL störde mötet och 32 personer greps. Man framträdde i Stockholms centrala delar fredagar och lördagar, delade ut flyg- blad och sålde tidningarna Opinion för frihet och Argument för sanning och rätt. Argument för sanning och rätt gavs ut pri- vat av en medlem. Tidningen kom ut i 40 - 50000 exemplar och hade 5000 fasta prenumeranter.  
 211 
  
 Demokratisk allians togs 1973 upp bland de organisationer vars medlemmar kunde registreras i Säkerhetspolisens register (HT 19). Att det ingalunda var självklart, att organisationen hörde hemma på  
 HT-listan, 
  har vi tidigare kunnat konstatera. Första kvartalet 1980 var 17 personer registrerade. 1985 hade den siffran sjunkit till 5. 
 Vi finner en kontinuerlig bevakning av organisationen och verk- samheten från SÄPO:s sida. Promemorior upprättade inom SÄPO visar detta. Organisationen redovisades också i SÄPO:s kvartals- översikter fr.o.m. första kvartalet 1974. 
 212  
 Under de första måna- derna 1974 var aktiviteten stor i organisationens lokal, Apelbergs- gatan 56, 2 tr. Främst gällde detta fredagskvällarna. SÄPO:s be- dömning var att inre strider rådde inom organisationen. Ett antal personer i organisationen namngavs, en polisman, en juridisk stu- derande och en värnpliktig fänrik vid P 10 som fått avsked 1973 för sprängämnesstöld. Organisationens försäljningar av tidningar och Adams på Sergels torg och Hötorget bevakades. 
 I april 1974 namngav en förtrolig  meddelare Demokratisk al- lians´ styrelse. Vid de flesta namn som uppräknas i promemorian, som byggde på meddelarens uppgifter, förekommer anteckningen ej id. Materialet översändes till vederbörande rotel för identifie- ring av personerna och registrering. Meddelaren (P 5321, 5332) 
 213  
 med kontakter bland exilbalter, oppositionella ryssar och Trevino kommittén, var en viktig källa för SÄPO redan i början av 1960- 
  
 211 
  
 250:09/13, SÄPO, Kort orientering utarbetad av RPS/Säk. Utdrag ur sammanställning över Aktuella organisationer m.m. 1969.  
  
 Sammanställning över Demokratisk allians´ verk- samhet fram till 31/12 1974.  
 1:01/10 B, Löpnr. 2  
 a-c, 
  SÄPO, Sverige och USA. 
  
 212 
  
 250:09/13, löpnr.1,  
  
 1969-1978, 
  SÄPO, Redovisning av Demokratisk allians i Stockholm, 
  
 4 
  
 kvartalet 1973,  
  
 januari-februari 
  1974 
  
 213 
  
 130:28/1, SÄPO. 
  
 100 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 talet. Meddelarens första rapport om Demokratisk allians är från mars 1971 och gäller ett möte i Baltiska kommitténs lokaler. I sin sista rapport från den 14 januari 1976 uppgav han att organisatio- nen hade ändrat sin verksamhet. Demonstrationer skulle inte läng- re vara ett kampmedel. Till ny ordförande hade utsetts Murphy son. En ny organisation Frihetsförbundet hade bildats med Harvey som ordförande.  
 1214 
  
 Enligt Flores den 31/12 1974 hade Demokratisk allians medgivit att man hade varit inblandad i två händelser, som ej hade varit meri- terande för rörelsen. År 1970 gällde det en brand på FNL- tryckeriet på Dalagatan och 1973 en stöld av sprängämnen på P 10 i Strängnäs. Stölden hade gjorts av en oansvarig medlem. Det mås- te ha varit denna händelse, som Horton hänvisade till i sin motivering till att Demokratisk allians togs upp i HT 19. Däremot förnekade man, att man hade vandaliserat en valstuga vid valet 1973. SÄPO:s allmänna bedömning av Demokratisk allians i de- cember 1974 var, att organisationen hade genomgått en viss själv- sanering, men att man hade visat prov på politisk omognad och brist på omdöme. Man levde fortfarande kvar i  
 1950-talets 
  kalla krigs värld, när det gällde tankegångar och retorik. Något tecken på att man med våld önskade omskapa det svenska samhället hade inte framskymtat vid undersökning av rörelsen.  
 215 
  
 Meddelaren F rapporterade om Demokratisk allians´ inre svå- righeter under 1975 och 1976. F rapporterade normalt om kom- munisterna, Clarté och extremvänstern inklusive Europeiska arbe- tarpartiet (EAP) och dess föregångare European Labour Commit- tees (Morgan)  
 216 
  
 SÄPO:s sammanställning över högerextremistisk verksamhet under andra halvåret 1975, som för Demokratisk allians del tycks bygga på samtal med bl.a. de båda senast refererade källorna tyder på en identitetskris och inre splittring inom organisationen. Kriget i Indokina var över och världsläget förändrat. 
 217 
  
 214 
  
 250:09/13, löpnr. 1, SÄPO, PM 16/4 1974. 5:73/281, löpnr.  
  
 1-6, 
  SÄPO Att källan var mycket viktig för Säkerhetspolisen visar följande anteckning: P Vinge anser att vi skall vara rädda om () och dennes rapporter skall inte utan vidare överlämnas till avdelning utanför Bennett om det kan komma att vidarebefordras till UD eller liknande. P Vinge vill själv avgöra från fall till fall. Löpnr. 5 Rapport från Demokratisk allians möte 14/3 1971. Enligt uppgift i akten löpnr. 6 avslutades den  
 1979-06-11. 
  Den sista rapporten gällde Demokratisk allians och förskjutningar på högerkanten. 
  
 215 
  
 1:01/10 B Sverige och USA, löpnr. 2  
  
 a-c, 
  SÄPO,  
 Sammanställning över Demokratisk alli- ans´verksamhet fram till 31/12 1974 
  
 216 
  
 5/73/340 Meddelare F, löpnr.  
  
 1-2, 
  SÄPO. 
  
 217 
  
 Två anställda vid säkerhetspolisen hade ett samtal med en f.d. demokratisk alliansman i maj 1976. Samtalen gällde då i stor utsträckning småföretagarorganisationer som kämpade mot socialdemokratin. 
  
 101 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 4 Spaningsmetoder och meddelare 
 Uppgifter om SÄPO:s informationskanaler har redovisats i redo- görelserna för de olika nazistiska organisationerna och deras be- vakning. Det kan dock vara lämpligt att föra samman de spridda uppgifterna och på så sätt få en samlad bild av kunskapskällorna. 
 Det material om ytterlighetspartierna som hade samlats in av de militära och civila säkerhetstjänsterna, för kommunismens del se- dan sekelskiftet och för nazismens del sedan  
 1930-talet, 
  utgjorde en massiv grund för spaningsarbetet efter kriget. Det gällde bl.a. alla de register som hade byggts upp på lokal och central nivå och som förts samman till ett gemensamt centralt register. Den intensifiera- de spaningsverksamheten, som under beredskapen leddes av All- männa säkerhetstjänsten innebar att knappast någon person, som i något sammanhang hade gett uttryck för en tyskvänlig inställning torde ha förbigåtts. 
 Vi har kunnat konstatera att den grundläggande kunskapen om de nazistiska organisationerna, deras verksamhet och medlemmar erhölls genom aktiv läsning av den nazistiska pressen och från övervakning av de utannonserade offentliga mötena och de rappor- ter och promemorior som de resulterade i. Flygblad och annat propagandamaterial har också varit viktiga kunskapskällor. 
 Begäran om tillstånd att hålla offentligt möte skulle inlämnas till Polismyndigheten, som också utfärdade tillstånd. Kravet på anmä- lan av offentligt möte tycks regelmässigt ha följts av nazistorgani- sationerna. Endast i ett enstaka fall har jag kunnat konstatera att en begäran inte hade inlämnats, och i det fallet dömdes vederbörande till böter. Via Polismyndigheten fick Säkerhetstjänsten kännedom om möten som skulle hållas för planering av övervakningen. Of- fentliga möten annonserades också i nazistpressen. 
 S.k. Täckadresser utnyttjades i någon mån för att erhålla in- formation från partierna. Så erhöll t.ex. SÄPO den 29 januari 1960 post från Rikspartiet under täckadress Wright, Fack 31, Stockholm 
  
 8. 
 218 
  
 218  
 50:811, SÄPO. 
 102 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 De lokala säkerhetsavdelningarna hade god kunskap om ytter- lighetspartierna inom sina respektive distrikt. En viktig faktor här var det lilla samhällets allmänna personkännedom och personkon- takter. Man hade kontaktpersoner på hotellen, som kunde ge in- formation om gästerna, när de anlände och när de lämnade hotellet, vilka de träffade liksom om deras in- och utgående telefonsamtal. Erhållen information förmedlades av lokalavdelningarna genom rapporter och promemorior till Statspolisintendenten och senare till SÄPO i samband med särskilda händelser och fr.o.m.  
 1960-talet 
  också genom kontinuerligt insända månads och kvartalsrapporter. 
 AS (Stockholm) gav lokalavdelningarna konkreta uppdrag, att identifiera personer, att knyta kontakter och att spana på namngiv- na personer. Denna typ av informationsutbyte skedde också mellan lokalavdelningarna. 
 Det har förekommit att man planterat in personer i de nazis- tiska organisationerna för att få direkt insyn i deras verksamhet. Jag har dock inte funnit konkreta bevis på detta i mitt genomgångna material. Att det dock har skett framgår av Statspolisens i Malmö tidigare citerade slutsats, att det inte var lämpligt att sätta in en ung volontär som kontaktman inom SSS i Helsingborg då fara kan fö- religga för att hans avancemang skulle kunna bli lidande på det om tidningarna finge reda på att han tillhört något ytterlighetsparti. 
 Tips kom in från allmänheten. Det kunde vara en arbetskamrat, som berättade om en kollega som var nazist, en förbandschef eller en rektor som berättade om nazistisk verksamhet på regementet eller skolan. Föräldrar skickade in nazistiskt material, som deras barn hade fått sig tillsända o.s.v. 
 Inom Krigsmakten fanns de naturliga kontakterna mellan för- bandens säkerhetsavdelningar och Försvarsstabens inrikesavdel- ning. Den lokala civila säkerhetstjänsten hade kontaktmän på för- banden, som kunde informera om olika aktiviteter. Så har vi t.ex sett, hur Jönköpingsavdelningen 1966 meddelade Statspolisinten- denten, att man för närvarande hade en dålig kontaktman vid A 6 men att man efter den 1 oktober väntade sig en bättre. 
 219 
  
 När det gällde utbytet av uppgifter mellan Försvarsstabens inri- kes/säkerhetsavdelning. 
 220  
 och SÄPO, var det Säkerhetstjänsten, som normalt var den givande parten. Men naturligtvis hade För- svarsstaben också viktiga kunskaper att bidra med. SÄPO har kon- 
  
 219 
  
 Se t.ex. 50:5014/4j, SÄPO, Rapport 24/5 1962 från sammankomst i Linköping 16/5 1962. 
  
 220 
  
 Vid omorganisation av Försvarsstaben 1/7 1965 bytte inrikesavdelningen namn till säker- hetsavdelningen. 
  
 103 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 tinuerligt informerat Försvarsmakten om den säkerhetshotande verksamheten genom att översända rapporter med uppgifter av in- tresse för Försvarsmakten, att göra slagningar i sina register i sam- band med anställningar och personalkontroll, att fr.o.m 1955 över- sända sina månads/kvartalsöversikter för kännedom. Försvarssta- ben har i sin tur översänt sina Castro och säkerhetsöversik- ter till SÄPO och förmedlat information som man fått från sina källor. 
 221  
 Muntliga orienteringar mellan Försvarsstaben och SÄPO har alltid varit viktiga. 
 Thede Palm, chef för  
 T-kontoret, 
  försvarets hemliga underrät- telsetjänst  
 1946-1964 
  har berättat om den direkta kontakt som fanns mellan honom som chef för  
 T-kontoret 
  och Statspolisinten- denten. Här gällde informationen dock främst utländska medbor- gare. 
 222 
  
 Såväl den civila som den militära säkerhetstjänsten på central- och lokal nivå hade meddelare, som vid ett enstaka tillfälle eller kontinuerligt tog kontakt med Säkerhetstjänsten. För de flesta meddelare gäller, att det av rapporter och promemorior inte fram- går, vilka de var, av vilka skäl och på vilka villkor de har kontaktats eller själva kontaktat Säkerhetspolisen. De omnämns och karaktäri- seras som en vanligen välunderrättad källa, förtrolig meddelare eller från en absolut vederhäftig sagesman, förtrolig upplysare inom pressen . Men det förekommer också, och detta tycks bli vanligare fr.o.m.  
 1960-talet, 
  att meddelare namnges med sitt rätta namn eller får sig tilldelat ett kodnamn. I mitt material har jag i några fall stött på, att en person från en organisation erbjudit sig att bli meddelare och att erbjudandet avslagits eller godtagits sedan personen kontrollerats. 
 223  
 Det kan ha varit en person som har till- 
  
 221 
  
 Om underrättelse- och säkerhetsorienteringar se Pittman,  
  
 Den militära under- rättelse- och säkerhetstjänstens arkiv,  
  
 1920-1979 
 , 
  otryckt inventeringsrapport, 1998, Johnson Ek- man,  
 Den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, fem kriser under kalla kriget,  
 2000, se särskilt  
 s.199-213. 
  Försvarsstabens periodiska säkerhetsöversikter, som gavs ut fr.o.m. juni 1965 placerades i SÄPO:s arkiv 5:720/6 och i akter. Ett exemplar fördes till HSC 330/65. Där återfinns i dag endast missivet. 
  
 222 
  
 Sanchez,  
 Några studier till  
 T-kontorets 
  historia, Kungl Samfundet för utgivning av handlingar rörande Skandinaviens historia, Handlingar del 21 
 , utgivna genom Garcia berg, 1999, s.  
  
 62-65. 
  
 223 
  
 Se t.ex. material 50:5013, SÄPO, Nysvenska rörelsen, diverse handlingar  
  
 1956-1979. 
  Beslut fattades om att vederbörande ej skulle engageras av tredje roteln, 1953. En annan meddelare ur Nysvenska rörelsen var I, som år 1973 förklarade sig vara beredd att ställa sig till polisens förfogande, 50:5013, SÄPO. En Västeråsbo erbjöd sig att mot betalning nästla sig in i NRP. Säkerhetsavdelningen meddelade att man inte var intresserad av samarbete, PM  
 1975-07-08. 
  Enligt PM hade vederbörande varit i telefonkontakt med Galloway, ett samtal som hade avlyssnats av säkerhetspolisen, 50:8130, löpnr. 3,  
 1972-1974, 
  SÄPO. Upp- gifter om Nysvenska rörelsen har lämnats i juni 1970 enligt PM från Malmöavdelningen 30/6 1970, 50:5014/1 c, SÄPO. 
 104 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 hört en organisation, som han sedan tagit avstånd ifrån eller en per- son, som har blivit utesluten ur en organisation och därför vill hämnas. 
 224 
  
 Malmöavdelningen hade under  
 1950-talet 
  en mycket god med- delare i den internationellt inriktade A var utländsk medborgare och hade mycket god kunskap om Europarörelsen och om europe- iska naziströrelser. En hel del av hans information gällde den tyska efterkrigsnazismen och dess mullvadsarbete i de nordiska länderna. A lämnade också uppgifter om Nysvenska rörelsen och vid några tillfällen om Farmer och hans parti. Han kunde re- dovisa Hanson och Friedman internationella kontak- ter. Han överlämnade material om Hjälpkommittén för Tysklands barn och om svenska nazisters kontakter med nazister i Sydameri- ka, som var dömda för krigsförbrytelser. A överlämnade också visst material om den internationella kommunismen och om arbe- tarkonferenser i Rostock. 
 Exempel på hur A arbetade, ger Malmöavdelningens skrivelse den 12 januari 1956. Under de sista fyra åren hade A vid sina be- sök i Malmö uppsökt Nysvenska rörelsens expedition för att köpa Vägen framåt. Han presenterade sig då som Thomas. Vid besö- Carlson underhöll han sig med personal på expeditionen. Han hade även samtalat med Campbell. 
 225 
  
 Material om Europarörelsen överlämnades också från Försvars- stabens inrikesavdelning. Materialet kom från en källa i Försvars- staben och bestod bl.a. av listor över personer och länder anslutna till Europarörelsen. 
 226 
  
 Växjöavdelningen, hade under  
 1970-talet 
  en mycket god medde- Williams med stor kunskap om främst Nordiska rikspartiet men även om Nysvenska rörelsen och andra organisationer. 
 227 
  
 En annan meddelare var A, som levererade material om nazistis- ka och kryptonazistiska  organisationer i Sverige och om Foster- ländska fronten. Under början av  
 1950-talet 
  informerade han om nazister i Danmark och om Hanson kontakter med dem. År 
  
 224  
 Enligt Statspolisintendentens tjänsteföreskrifter handlades ärenden rörande förtroliga meddelare av Statspolisintendenten avd II sektion 4.  
 Ha-tjänsteföreskrifter, 
  Statspolisinten- denten, Statspolisens särskilda polisverksamhet, orientering rörande dess nuvarande organi- sation, 12/5 1958. Materialet om meddelare återfinns i 5:73, SÄPO. Om enkelt och kvalifice- rat sekretesskydd, för uppgiftslämnare- förtroliga meddelare utanför den särskilda polisverk- samheten se dnr. HSC 10/62, se även Statspolisintendentens skrivelse 4/2 1956, Spi dnr. S 78/56, SÄPO. Vid regionkonferens för Östra Svealand och bergslagen  
 19/9-91/9 
  1977 disku- terades källskydd och ekonomisk kompensation för meddelare, 5:720/6, löpnr. 10, SÄPO. 
  
 225 
  
 5:73/204, löpnr.  
  
 1-6, 
  SÄPO. 
  
 226 
  
 P 5134, Europarörelsen, SÄPO, Skrivelse från Försvarsstaben, inrikesavdelningen 18/11 1954. 
  
 227 
  
 50:8130, löpnr. 3,  
  
 1972-1974, 
  SÄPO. 
 105 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 1957 överlämnade A vissa personuppgifter med anknytning till den nybildade nazistiska organisationen Svenska samarbetskommit- tén. Det ganska omfattande material som A överlämnade under  
 1950-talets 
  sista år kan knappast ha haft stort nyhetsvärde med tanke på den stora kunskap om främst Nordiska rikspartiet som då redan fanns inom SÄPO.  
 228 
  
 En meddelare med ett mycket stort bevarat material från 1970- och  
 1980-talen 
  är Miller rapporterade huvudsakligen om väns- terrörelserna men överlämnade också material om Nordiska riks- partiet, Demokratisk allians, EAP och Morgan. Uppgifterna om Nor- diska rikspartiet och Demokratisk allians har redovisats i det före- gående. För EAP:s och ELC:s del gäller uppgifterna bl.a. ledning, organisation och finansiering.  
 229 
  
 Källan K informerade om ungdomsorganisationen Viking men också om Sveriges Frihetsrörelse och dess partiledare Church häll och om Farmer. De initierade rapporterna är från 1956. 
 En viktig informatör verkade under 1960- och  
 1970-talen. 
  Han hade nära kontakter med exilbalter och sovjetiska motståndsmän och erhöll en hel del material därifrån. Källan var en viktig medde- lare när det gällde Demokratisk allians, som vi har sett tidigare. 
 230 
  
 Visst begränsat material kom från källa Walker d.v.s. IB. Källan var inriktad på vänstergrupperna, men en del information om na- zismen överlämnades. I mars 1961 meddelade Walker att en del un- gerska officerare som vid krigsslutet flytt till Sverige hade bildat en nazistisk kärngrupp, som hade förbindelser med flera andra länder. 
 I maj 1963 överlämnades en omfattande promemoria över den svenska och internationella nazismen upprättad den 22 mars 1961 av IB- medarbetaren  
 Burns. Dess informationsvärde var synnerligen begränsat med kännedom om det rika material som har bevarats i SÄPO:s sak- och personakter. Texten analyserades av SÄPO och analysen avslutades sålunda: Såsom framgår av ovan- nämnda anmärkningar är uppsatsens tillförlitlighet diskutabel vad beträffar de där nämnda svenska nazistorganistionerna m.m. Även i andra delar kan vissa felaktigheter iakttas. Enär här inte föreligger så mycket material angående utländska nazistiska organisationer är denna del mer svårbedömd ur tillförlitlighetssynpunkt. 
  
 228 
  
 Se t.ex. inkommen skrivelse den 18 januari 1952 i Hanson akt, A 1, löpnr. 4. 5: 73/24, 50:83/0. Hs 533/58, SÄPO. 
  
 229 
  
 5: 73/340, löpnr  
  
 1-7, 
  SÄPO. Löpnr  
 3-7 
  gäller  
 1980-talet. 
  
 230 
  
 5:73/281, löpnr.  
  
 1-5, 
  SÄPO. 
 106 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Övrigt material från källa Walker med anknytning till de nazis- tiska rörelserna är från 1965, 1966 och 1967. En rapport om upp- taktsmöte 21 mars 1965 för Nysvenska rörelsens eventuella med- verkan i de 140 läkarnas aktion. En rapport från Nordiska rikspar- tiets interna möte på restaurant Bellevue i november 1966, och rap- porter om eventuella terroristplaner av Palestinarörelsen med even- tuell koppling till Nordiska rikspartiet och paret Dean som- marstuga Björnidet i Ed inklusive bevakning av Björnidet. 
 231 
  
 Från andra källor som var inriktade mot vänstergrupper har en del material om nazisterna spillt över. 
 232 
  
 Hur var det då med telefonavlyssning som medel för informa- tion? Endast när det gäller Galloway har jag funnit att tele- fonkontroll har beslutats av domstol. Att uppgifter från kontrollen har använts framgår av upprättade promemorior. I övrigt finns en- staka uppgifter i materialet som kan tyda på att telefonavlyssning har skett. Att hotellsamtal har avlyssnats är klart. Den avlyssningen bör ha skett via hotellets växel. 
 Domstolen beslutade också om kontroll av Ray post. Ytterligare uppgifter om beslut om postkontroll har jag inte påträffat Detta uteslutar naturligtvis inte att brev kan ha öppnats. 
  
 231 
  
 5:73/264, löpnr. 29, SÄPO. Vaughan, löpnr. 3, SÄPO. (utdrag ur Hs 533/58). 
  
 232 
  
 5:73/189, 5:73/183, 5:73/253, SÄPO. 
  
 107 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 5 
  
 Nazist och högerextremist – ett stopp i karriären? 
  
 Innebar medlemskap i en organisation som stämplats som nazistisk eller högerextremistisk ett hot mot eller rent av stopp i karriären? Några lagliga hinder mot medlemskap i sådan organisation fanns inte, och vid tillsättningar av statlig tjänst skulle i normalfallet be- dömningsgrunderna vara förtjänst och skicklighet. 
 Har inställningen till nazismen när det gällt tjänstetillsättningar och motsvarande förändrats över tiden, och har toleransen varit olika för olika yrkeskategorier? Detta är frågeställningar som skulle vara intressant att undersöka och få besvarade. För att säkert kunna besvara den typen av frågor skulle en omfattande och bred forsk- ning krävas liksom ett forskningsmaterial av den typ, som normalt inte har sparats i arkiven. 
 233  
 Här följer enbart några exempel på be- dömningar som har gjorts och beslut som har fattats. Flera av ex- emplen är kända sedan tidigare, andra har behandlats i det föregå- ende. 
 För försvarets del fanns bestämmelser i 1945 års personalkon- trollkungörelse om, att personal från ytterlighetspartier, som var föremål för registrering hos Säkerhetspolisen, ej skulle antas till befattningar och utbildningar och ej heller befordras. Under perio- den  
 1945-1948 
  fick den som så önskade, på egen begäran genomgå förhör av Statspolisen, vad gällde politisk inställningen inför antag- ning till tjänst eller utbildning eller inför befordran. En möjlighet, som utnyttjades i stor omfattning. Prövning kunde också göras av Bedömningsnämnden åren 1946 och 1947. Möjligheten att överkla- ga beslut hos Kungl. Maj:t fanns. 
 Materialet från Statspolisens förhör med militär personal och materialet från Bedömningsnämnden visar, att ett tidigare engage- mang i en högerextremistisk organisation i de allra flesta fall inte 
  
 233  
 Tankar och resonemang bakom beslut om tillsättning av tjänster dokumenteras normalt inte. Endast ansökningshandlingar från dem som har erhållit en tjänst bevaras, medan övriga ansökningshandlingar återlämnas till de sökande eller utgallras. Se t.ex. Riksarkivets före- skrifter om återlämnande eller gallring av vissa ansökningshandlingar 5/11 1991,  
 RA-FS 
  1991:11 och tidigare bestämmelser. 
 108 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 hindrade anställning eller befordran och inte heller orsakade av- sked eller stängde möjligheterna till en utbildning. Det fanns un- dantag, men då var orsaken i allmänhet att personen vid förhörstill- fället höll fast vid sin tidigare inställning. 
 Flera av dem, som förhördes av Statspolisen och Bedömnings- nämnden om sin politiska tillhörighet, kom att nå höga befattning- ar inom försvaret. 
 Vi har sett exempel på att militär personal som bildat national- socialistiska celler eller klubbar på sina förband har avskedats sedan detta blivit känt. 
 Vid ett regeringsammanträde den 9 mars 1946 diskuterades det lämpliga i, att den kände nazisten Wagner hade utnämnts till speciallärare vid Tekniska högskolan. Regeringen var splittrad i frågan, även om majoriteten var för ett entledigande. Stone Wig- forss reagerade våldsamt mot att en politisk uppfattning skulle kunna hindra människor i deras yrkesutövning. Prawitz fick behålla sin tjänst. 
 234 
  
 Ett uppmärksammat fall var utnämningen av en fil. lic. till ad- junkt vid Falu högre allmänna läroverk. Denne var en framträdande person inom Lindholmrörelsen och sedermera inom Svensk Socia- listisk Samling. Han hade förordats till tjänsten av Skolöverstyrel- sen men ej blivit utnämnd på grund av sin nazistiska inställning ge- nom ingripande från den dåvarande ecklesiastikministern Mann. Personen hade sedermera erhållit tjänsten efter föredrag- ning av Romero efterträdare som ecklesiastikminister, Lang ne, som inte hade känt till vederbörandes nazistiska bakgrund. Diaz erkände sitt misstag i riksdagen i samband med den stora debatten 1947 om naziinfiltrationen i Sverige under andra världs- kriget. 
 235 
  
 Haas tvingades avgå i förtid som chef för VI. Armé- fördelningen efter en uppslitande process som hade sitt ursprung i ett innehav av aktier i Sveriges Nationella Förbunds tidning Dags- posten. Crawford utnämndes trots protester till infanteriin- spektör, men tvingades efter några år till avsked. Orsaken till av- 
  
 234 
  
 Mcgee Erlanders dagbok 9/3 1946, kopia hos Säkerhetstjänstkommissionen. 
  
 235 
  
 Första kammarens protokoll nr. 26, 1947, s.28,29,  
  
 35-37. 
  Det var i själva verket fråga om en förflyttning från en adjunktstjänst till en annan. G Andren motiverade sin åtgärd att inte utnämna Medina med följande ord: Jag anser nämligen, att när man  
 gjort sig skyldig till  
 nazis- tiska tänkesätt – detta var ingen felsägning, utan ett uttryck för min uppriktiga mening – så är det av vikt att han får tjänstgöra på en plats, där man vet hans inställning och kan vara på sin vakt mot denna. Nu kommer han in i en ny miljö, där han inte är känd. Jag tror, att det är lämpligt, att riksdagen har tagit upp denna sak för att så att säga varna ungdomen och föräld- rarna på den plats, där han nu skall få sin verksamhet. 
 109 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 skedet låg säkerligen till en del i hans tidigare engagemang i Sveri- ges Nationella Förbund. 
 Majoren Torres nekades att bli chef för en FN- bataljon i Gaza på grund av sitt tidigare engagemang i Lindholmrö- relsen. Arméchefen C.A. Adams, hade utsett honom till batal- jonschef 1956 men Regeringen motsatte sig utnämningen. Ahn- feldt hade varit Chapman närmaste man i sex år och vid 27 års ålder kandiderat för Sveriges Nationella Förbund efter Mey- erhöffer vid kommunalvalen i Östersund. Enligt Mcgee Tucker ho- tade Adams med att avgå, om han inte fick sin vilja igenom. Williams förmåddes dock av försvarsminister Sullivan att avsäga sig uppdraget efter mycken tvekan och med mycken leds- nad. Tucker skriver: Johnston beskrev honom som en man som mycket liknar de naziungdomar som vi mötte på  
 30-talet. 
  Han var otvivelaktigt begåvad, gjorde åtskilliga intelligenta anmärkningar, men var samtidigt mycket naiv. Williams hade haft tankar på att dra in Kungen i sin affär. Pressen tog upp saken och Williams fick möjlighet att yttra sig. Tucker skriver vidare: Guzman uttalan- den i dagstidningarna, av vilka det framgår att han tydligen velat frampressa ett förtroendevotum med sin avgångsförklaring, gör ett bedrövligt intryck. 
 236 
  
 En värnpliktig, medlem av ungdomsorganisationen Viking blev inte antagen till FBU:s befälsutbildning  
 1956-1957. 
  Beslutet över- klagades hos Försvarsdepartementet av den värnpliktiges far. Stats- rådet beslöt att inte företa någon ändring i beslutet, bör få tillfälle att något mogna, innan han deltar i  
 FBU-verksamhet. 
 237 
  
 En fil. lic. avskedades från sin tjänst vid Utrikespolitiska institu- tet 1960, då det hade blivit känt att han tillhörde Nysvenska rörel- sen. Senare nekades han en tjänst i Arméstaben, troligen också det en följd av medlemskapet i Nysvenska rörelsen. Hans hustru, även hon medlem av NSR, var liksom maken registrerad av Säkerhetspo- lisen. Man oroade sig bl.a. för att hon som lotta hade en känslig krigsbefattning. 
 238 
  
 Browning var 1957 ordförande i Nysvenska rörelsens ung- domsråd. Han avgick från den posten och ansökte om att bli offi- 
  
 236 
  
 Jacobson dagbok 10/11, 14/11 1956, kopia hos Säkerhetstjänstkommissionen. För- svarsstaben, inrikesavdelningen, serie Hammond, volym 1, MUST. Förhör med S Ahnfeldt 4/6 1945. 
  
 237 
  
 Försvarsmakten begärde den 19/11 1956 personalkontroll av den värnpliktige, som visa- de sig förekomma i tredje rotelns register. Uppgiften att vederbörande var medlem av Vi- king kom från meddelaren K 20/1 1956, 50:831/1, löpnr. 1, SÄPO. Brevväxling med övers- telöjtnant. Berendt Försvarsstabens inrikesavdelning. 
  
 238 
  
 5:721 d, 3 kvartalet 1960. 50:5014/5 A, 5. kretsen Stockholms stad och län  
  
 1946-1974, 
  Rapport från verksamheten  
 januari-februari 
  1974 
 110 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 cersaspirant. Ansökan avslogs av chefen för Försvarsdepartementet den 24/7 1958. Yang hade utnämnts till fänrik i reserven efter perso- nalkontroll i mars 1958, men att bli officer på stat förvägrades ho- nom. Yang återkom med en ansökan 1960. Efter skrivelser från Campbell och kamrater, diverse uppvaktningar och eget besök hos försvarsministern antogs Browning till aspirant. Han ut- nämndes till fänrik den 1 september 1961. 
 239  
 Browning slutade sin militära karriär som överste och ställföreträdande chef för Högkvarterets internationella avdelning. 
 240 
  
 När det gällde de två senast nämnda personerna ingrep Parks och förklarade att medlemmar av Nysvenska rörelsen diskri- minerades. 
 I skrivelse till chefen för Försvarsdepartementet angrep Campbell Försvarsmakten för förföljelse av medlemmar av NSR. Ärendet överlämnades till Överbefälhavaren för besvarande. ÖB framhöll, att det inte torde ankomma på ÖB, att utifrån ett poli- tiskt partis eller sammanslutnings program eller verksamhet avgöra, om partiet var skadligt ur samhällelig synpunkt och ej heller om medlemskap i eller visad sympati för ett parti borde medföra skyddsåtgärder. ÖB gjorde en individuell bedömning om en per- sons lämplighet för viss befattning utifrån ett givet underlag. En- bart medlemskap i visst parti kunde inte anses allmänt diskrimine- rande vid denna bedömning. Campbell förklarade sig nöjd med svaret. Han ansåg att individuell prövning borde förekomma och att ÖB:s skrivelse först hade tillkommit sedan man prövat Ny- svenska rörelsens program, dess politik i Sverige och dess interna- tionella verksamhet.  
 241 
  
 Den socialdemokratiska elevgruppen vid Socialinstitutet i Stockholm skrev i början av 1964 till socialborgarrådet i Stockholm och framhöll det olämpliga i att medlemmar av Nysvenska rörelsen var anställda som socialassistenter. Ärendet gällde två kända ny- svenskar, som båda var anställda vid Stockholms stads barnavårds- nämnd. Socialborgarrådet framhöll i ett uttalande i Aftonbladet det olämpliga i detta. Nysvenska rörelsen vände sig till Justitieom- budsmannen och bad honom följa utvecklingen. 
 242 
  
 En extralärare avstängdes 1965 från sin tjänst, då det blev känt att han var medlem av S:t Michaelsorden, lånade böcker hos Ayala bergska stiftelsen och hade delat ut nazistiska och antisemitiska 
  
 239 
  
 Försvarsstaben, Inrikesavdelningen, serie F X f, volym 8, MUST. 
  
 240 
  
 Försvarsmaktens rulla. 
  
 241 
  
 5:721 d, Kvartalsöversikter, andra kvartalet 1959, fjärde kvartalet 1965, SÄPO. 
  
 242 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt första kvartalet 1964. 
  
 111 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 flygblad. Beslutet överklagades hos JO. Personen ifråga återfinns senare som medlem av KDS rikskommitté och pressombudsman hos KDS. När det blev känt att han delade ut antisemitiska och na- zistiska flygblad, uteslöts han ur partiet.  
 243  
 Det hade redan 1964 uppmärksammats att f.d. medlemmar av nazistiska partier återfanns i KDS. KDS gjorde en internutredning, som blev klar i början av 1965. Enligt denna hade de flesta nynazister lämnat partiet. 
 244 
  
 Ett annat exempel på uteslutning ur ett parti var en jur.kand. som en kort tid var medlem av Högerns ungdomsförbund och som uteslöts 1957, när det blev känt att han tillhörde Nysvenska rörel- sen. 
 245 
  
 År 1965 blev det känt att Farmer var medlem i FBU. FBU:s generalsekreterare beklagade, att man inte hade varit tillräckligt vaksam i samband med antagningen. Oredsson hade ti- digare, 1959, sökt  
 FN-tjänst 
  men ej antagits. Både Nysvenska rö- relsen och Sveriges Nationella Förbund tog ställning för Huff med anledning av hans uteslutning ur FBU. 
 246 
  
 År 1977 hölls ett sammanträde hos polisen i Uddevalla. Infor- mation gavs, om att det bland polismännen i Uddevalla fanns med- lemmar i Sveriges Nationella Förbund. Fyra personer namngavs. Informationen kom från en poliskälla, som ansågs tillförlitlig. Det framhölls att SNF ej var en organisation som av parlamentarikerna hade bedömts som särskilt farlig och att därför ingen grund fanns för särbehandling av poliserna. 
 247 
  
 Ett mycket omtalat fall gällde en person som slutade sin karriär som lektor i psykologi vid Polishögskolan. Vederbörandes person- akt hos SÄPO är mycket omfattande. Personen hade varit Fin- landsfrivillig och deltagit i Finska fortsättningskriget. Hans per- sonakt lades upp redan 1944. Han var då medlem i Nordisk ung- dom och organisationen Sveaborg. Diverse anklagelser fanns mot honom. Bl.a. hade han dömts för olaga vapeninnehav. Han skulle också ha haft kommunistiska kontakter. Han hade varit i  
 FN-tjänst 
  i Korea, Kongo och Gaza. Hans ansökan om att bli stabsredaktör vid  
 FN-bataljonen 
  XXII K hade avslagits på grund av hans verk- samhet som ordförande i Svenska Koreaföreningen/Kamrat- förbundet Svenska Koreaambulansen, som bedömdes vara en hö- gerextremistisk organisation. Personen har också varit ordförande i 
  
 243 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt andra kvartalet 1965. 
  
 244 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt första kvartalet 1965. Om det tidiga KDS och högerex- tremismen se Burton,  
  
 Överklass, nazism och högerextremism 
 , 1998, s. 209 f.f. 
  
 245 
  
 5:721 d, SÄPO, Månadsöversikt  
  
 juni-juli 
  1957. 
  
 246 
  
 5:721, SÄPO, Kvartalsöversikter tredje kvartalet 1959, tredje och fjärde. kvartalen 1965. 
  
 247 
  
 70:013,SÄPO, PM 1977. 
  
 112 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Klara-Lidingö 
 FBU-förening. 
  När personens förflutna blev känt vid Polishögskolan, kontaktades säkerhetspolisen. Säkerhetspolisen meddelade att någon personkontroll ej hade begärts före anställ- ningen. 
 248 
  
 Den här sammanställningen ger en mycket splittrad bild av hur ett känt nazistiskt engagemang påverkade möjligheterna att få en tjänst och att befordras. Så mycket kan sägas att vetskapen om att en person haft en nazistiskt förflutet eller alltjämt var medlem i en högerextremistisk eller nazistisk organisation innebar en komplika- tion för personen själv men också för dem, som skulle ta ställning till en tjänstetillsättning. Några lagliga hinder för anställning fanns inte och några paragrafer fanns knappast att stödja sig på, om man ville avvisa en person. För sådana tjänster som krävde personalkon- troll gavs vissa riktlinjer, men i övrigt kom man in på lämplighets- frågor. Massmediernas betydelse i sammanhanget skall inte under- skattas. 
  
 248  
 P 6148, SÄPO. Säkerhetspolisens uppgifter kom bl.a. från telefonavlyssningen av SKP i Stockholm (källorna Munin och E Jung samt en källa som rörde sig i kommunistiska kretsar i Stockholm. 
 113 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 6 
  
 Det nazistiska och högerextremistiska hotet. 
  
 Hemmanazisterna blott ett irritationsmoment löd en tidnings rubrik den 13 oktober 1945. 
 249 
  
 Kriget var över och Nazityskland krossat. De svenska nazisterna utgjorde inte längre något hot mot den svenska nationen eller den svenska demokratin. Detta förefaller ha varit de flesta svenskars bedömning år 1946. 
 Lee motgångar under de senare krigsåren hade inverkat på de svenska nazistiska partiernas dragningskraft och deras medlemsan- tal hade minskat dramatiskt. Det är svårt att få fram några säkra medlemssiffror för de nazistiska och högerextremistiska partierna. Antalet medlemmar var som störst vid  
 1930-talets 
  mitt och bedöms då ha uppgått till c:a 30 000 totalt. Enligt Fowler beräkning- ar uppgick NSAP/SSS:s medlemsantal 1934 till 12 000 och 1939 till 10 000, SNF:s medlemsantal 1934 till 12 000 och 1940 till mellan 12000- och 15000. Vid riksdagsvalet 1936 fick NSAP/SSS 17 483 röster och 1944 3 702. För SNF var motsvarande siffror 31 015 re- spektive 4 552. 
 250  
 Enligt en sammanställning över Nysvenska rörel- sen upprättad inom SÄPO uppgick dess medlemsantal 1944 till 4000 och 1962 till  
 2000-3000. 
 251 
  
 Men trots allt, nazistiska och fascistiska strömningar hade över- levt ute i Europa och världen och många länder styrdes av fascistis- ka regimer. Samhällsklimatet kunde snabbt förändras och det gällde att vara på sin vakt. En fortsatt kontroll av de nazistiska och höger- extremistiska partierna och registrering av dess ledande medlemmar ifrågasattes aldrig av de demokratiska partierna. Nazismen står alltjämt under polisuppsikt konstaterade Svenska Dagbladet den 12 juni 1947. 
  
 249 
  
 Svenska Dagbladet 13/10 1945. 
  
 250 
  
 Walker, Hakkorset och Wasakärven, En studie av nationalsocialismen i Sverige 1924- 1950 
  
 , s. 265, 271. 
  
 251 
  
 50:500, SÄPO, PM Nysvenska rörelsen 26/2 1962. 
  
 114 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 6.1 
  
 Riksdagsdebatterna 1947 och 1965 
  
 Haynes (s), riksdagsman och ledamot av Bedömningsnämn- den framhöll i olika sammanhang betydelsen av fortsatt vaksamhet mot nazistisk infiltration. 
 252  
 Han tog upp frågan om bevakning av nazismen i framtiden i en interpellation i första kammaren den 1 februari 1947 med anledning av publicering av Sandlerkommissio- nens andra betänkande angående utlämnande av uppgifter om flyk- tingar (SOU 1946:93). Faran var inte över i och med att Tyskland hade krossats. Samma demokratins och frihetens fiender fortsätta, alltjämt betraktade som en politisk rörelse bland andra, sitt farliga arbete. Enligt Holloway arbetade de nazistiska och högerextremis- tiska grupperna t.o.m. intensivare än tidigare på grund av efter- krigstidens storpolitiska motsättningar. Detta 
 ingav farhågor för framtiden. 
 Haynes begärde två svar av regeringen. För det första, an- såg regeringen att naziinfiltrationen i Sverige under andra världs- kriget och de svenska myndigheternas hantering av den var färdig- utredd genom de dittills genomförda utredningarna ? Borde inte denna infiltration och denna reaktion i möjligaste mån redovisas inför Sveriges folk, så att man sedan kan dra ett streck över det för- gångna och gå vidare i dagens frågor ? För det andra, hur såg re- geringen på möjligheter och medel att bekämpa den propaganda som alltjämt bedrevs i Sverige av nazistiska krafter nu som under krigstiden tämligen ohämmade och nu utan tvivel åter på fram- marsch med nya möjligheter i det nya storpolitiska läget? 
 253 
  
 Statsminister Tage Tucker besvarade interpellationen först den 11 juni 1947. Svaret gav upphov till en livlig debatt i kammaren. Vad gällde Summers fråga, om regeringen avsåg att tillsätta ytterligare utredningar rörande enskilda nazisters verksamhet un- der kriget, förklarade statsministern att någon sådan avsikt inte fö- relåg. När det gällde regeringens uppfattning om möjligheterna och medlen att bekämpa den nazistiska propagandan, erinrade statsmi- nistern om, att de nazistiska rörelserna alltjämt hölls under uppsikt. Enligt uppgifter, som inhämtats från polisen, ha rörelserna inga- lunda visat någon ökad anslutning efter kriget. Det mesta tydde i stället på att rörelserna med anknytning till den tyska nazismen och den italienska fascismen skulle komma att föra en tynande tillvaro, såvida de inte självdog. Om nya högerextremistiska rörelser skulle dyka upp, var statsministern övertygad om, att de demokratiska 
  
 252 
  
 Se t.ex. referat i G.A. Wallace,  
  
 Varulvar, Hur nazismen övervintrar 
 , 1947, s. 193 
  
 253 
  
 Första kammarens protokoll den 1 februari 1947, nr. 5. 
  
 115 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 partiernas propaganda och upplysningsverksamhet framgångsrikt skulle kunna bekämpa dem. Statsministern betonade det viktiga i att under normala tider iaktta största återhållsamhet i fråga om fri- hetsinskränkande administrativa åtgärder, även när det gällde att bekämpa demokratins fiender. Vad som i detta avseende under de senaste åren vidtagits, torde böra betraktas som engångsåtgärder. 
 Några ytterligare administrativa åtgärder för att bekämpa na- zismen övervägdes sålunda inte. Däremot var det en uppgift för skolan, pressen och de politiska partierna att verka för ett stärkan- de av det demokratiska styrelseskicket. 
 I sitt svar framhöll Haynes att nazistfaran inte längre var dagsaktuell. Den var dock inte definitivt besegrad. För att belysa detta hänvisade han till uppgifterna i  
 Hughes bok Varulvar, att svenska nazister gömde nazistiska krigsförbrytare och hjälpte dem att fly utomlands, i första hand till Sydamerika, till den antisemitiska propagandan som drevs i Sverige och utomlands av redaktören Brown och slutligen till utnämningen av en nazist till adjunkt vid läroverket i Falun. 
 Haynes, beklagade att man inte kunde räkna med ett grundligt bokslut över nazismen under andra världskriget. Han av- slutade sin replik med att uttala sitt fulla förtroende för statsminis- tern, vad gällde vaksamhet mot femtekolonnverksamhet av olika slag. 
 Ytterligare en ledamot av Bedömningsnämnden, professor Ge- org Andrén (h), ecklesiastikminister  
 1943-1945 
  yttrade sig i debat- ten. Han ansåg sig inte kunna dela statsministerns optimistiska syn när det gällde nazismens framtid. Folkstyre och demokrati måste ständigt försvaras. En sådan optimistisk syn som statsministern gav uttryck för kunde vara en fara om vi invagga oss i en säkerhet som historien inte ger någon grund för. Man fick inte underskatta de nazistiska tendensernas makt i Europas liv framhöll Johnson. Vad som nu händer i Centraleuropa, är av sådan beskaffenhet, att lätt nog en ny grund kan läggas för en ny fascistisk eller nazistisk rörel- se. 
 Det skulle dröja närmare 20 år nämligen till 1965 innan nazis- men åter blev en stor fråga i riksdagen. Den utlösande faktorn den- na gång var en konferens om nazistisk propaganda, som hade hållits i FN:s regi i Genéve, och där Sverige hade utpekats som ett cent- rum för spridande av nazistisk propaganda. 
 Den socialdemokratiske riksdagsmannen Logan begärde i en in- terpellation i första kammaren en redogörelse för de nynazistiska gruppernas aktivitet och propaganda och önskade få besvarat, om 
 116 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 regeringen avsåg att vidta några åtgärder. 
 254  
 Chefen för Inrikesde- partementet, Lewis, svarade i kammaren den 9 april. Sva- ret byggde i stor utsträckning på en redogörelse för de nazistiska organisationerna, som hade upprättats för ändamålet inom Säker- hetspolisen. 
 255  
 Vad gällde spridandet av antisemitisk propaganda till utlandet var bara en person aktuell. Denne man hade flera gånger dömts för hets mot folkgrupp och för tryckfrihetsbrott, men hade i början av 1964 offentlig förklarat att han lade ner sin verksam- het. 
 256 
  
 Vad gällde frågan om ytterligare åtgärder mot nazismen plane- rades, hänvisade statsrådet till gällande lagstiftning, som även var tillämplig på brott begångna utanför landets gränser. Ytterligare åtgärder behövde inte vidtas. Logan förklarade sig nöjd med svaren men uttalade som sin bestämda mening, att fortsatt vaksamhet gentemot de nazistiska organisationerna var nödvändig, även om dessa nu förde  en till synes tynande tillvaro. 
 257 
  
 Redan en månad senare var nazistfrågan åter uppe i riksdagen. Orsaken denna gång var avslöjandena kring Carlbergska stiftelsen. Redan den 12 maj, dagen efter avslöjandet, interpellerade Cook 
  (fp) i första kammaren. Dagen därpå, den 13 maj, tog Marquez (k) upp frågan i andra kammaren. 
 Jackson anknöt till debatten den 9 april och framhöll att na- zistfrågan nu framstod i en något annorlunda dager. Hon noterade att Vasquez inte hade nämnts i inrikesministerns an- förande den 9 april, vilket hon ansåg anmärkningsvärt. Många kän- de nu oro, och det skulle vara av värde inte minst för dem att höra, hur regeringen nu bedömde den nazistiska rörelsen. Avsåg reger- ingen att vidta ytterligare åtgärder med anledning av de nya avslö- jandena? 
 Stokes framhöll att nazismen borde ägnas ökad uppmärksamhet i skolorna. En enkät gjord av Aftonbladet hade visat att ungdomen hade mycket litet kunskap i dessa frågor. Avsåg regeringen att i skolundervisningen eller på annat sätt öka upplys- ningen om nazismens ideologi och dess ogärningar? I samma kammare ställde Pena (s) frågan om regeringen ansåg, att 
  
 254 
  
 Första kammarens protokoll den 20 januari 1965 nr. 4, s. 42. 
  
 255 
  
 50:0 2b, SÄPO, Översikt av aktuell nazistisk eller naziorienterad verksamhet i Sverige överlämnad till inrikesministern för interpellationssvar 12/2 1965. Jämför även Wallace, 25/5 1965, PM vad är känt om de olika nazistsammanslutningarnas numerär, finanser m.m., P 7029, Carlbergska stiftelsen, A löpnr. 1, SÄPO. 
  
 256 
  
 Den person som åsyftas var redaktören Brown, som bl.a. ledde Sveriges Antijudiska kampförbund. 
  
 257 
  
 Första kammarens protokoll den 9 april 1965, nr 17,  
  
 s .3-5. 
  
 117 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Säkerhetspolisen hade tillräckliga resurser för att snabbt uppspåra stämplingar mot samhället, raspropaganda och rasförföljelse. 
 Interpellationerna besvarades av inrikesminister Clark son och ecklesiastikminister Jenkins den 26 maj i andra och den 28 maj i första kammaren. 
 Vad gällde säkerhetspolisens resurser förklarade inrikesminis- tern att en polisorganisation ej kunde bli hur stor som helst. Vid en fördelning av resurserna måste de dagsaktuella behoven vägas mot varandra. Säkerhetstjänsten var så dimensionerad att den hade re- surser att inom rimliga gränser övervaka extremistorganisationer av det slag som nu blivit aktuellt. Han hänvisade också till gällande lagstiftning och framhöll att den enskilda människans rättssäkerhet måste vara garanterad och pekade på föreningsfriheten, åsiktsfrihe- ten och yttrandefriheten. Även politiska sammanslutningar av ex- trem natur var tillåtna. Några speciella tvångsmedel som ytterligare skulle öka polisens möjligheter att ingripa var ej önskvärda. Sam- hället måste emellertid alltid vara på sin vakt. Även om den nazis- tiska verksamheten är av mycket ringa betydelse och dess företrä- dare framstår som mer eller mindre särpräglade individer, är det demokratins skyldighet att motverka en spridning av denna mot- bjudande ideologi. 
 Beträffande säkerhetspolisens insatser när det gällde Carlbergs- ka stiftelsen framhöll inrikesministern i sitt svar till Koch  
 stedt-Wiberg, 
  att polisen inte hade haft möjlighet att ingripa tidiga- re. Man hade känt till White stiftelsens verksamhet. Ett in- gripande i största allmänhet hade varit omöjligt. Först sedan man hade kommit över ett komprometterande material blev detta möj- ligt. Den nazistiska rörelsen i Sverige efter andra världskriget hade varit en så obetydlig faktor, som inte kunde tänkas spela någon som helst politisk roll. Skulle då säkerhetstjänsten tillgripa åtgärder som telefonavlyssning, husrannsakan eller i ännu extremare fall, försök att smussla in en provokatör? Några sådana legala förut- sättningar fanns inte. Det enda man enligt inrikesministern kunde göra var att följa verksamheten. 
 258 
  
 I andra kammaren utlöste svaren en livlig och långvarig debatt som främst inriktade sig på frågor kring skolornas läroplaner och läroböcker vad gällde undervisning om de nazistiska förbrytelserna under andra världskriget, totalitära rörelser och demokratifrågor. Skolans liksom organisationernas och folkrörelsernas roll betona- des från alla håll. Meningarna om skolan nådde upp till ställda krav 
  
 258  
 Första kammarens protokoll den 12/5 1965, nr. 23, s. 151, 152, 28/5, nr. 30, s.  
 3-11. 
  And- ra kammarens protokoll den 13/5 1965, nr. 24,  
 s.55-57, 
  26/5 1965, nr. 29, s.  
 5-27. 
  
 118 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 och om läromedlen var de rätta var mycket delade. Diskussionerna påminner starkt om den debatt i ämnet som fördes i Sverige under slutet av  
 1990-talet, 
  och som bl.a. resulterade i att Walker i partiledardebatten i juni 1997 initierade en bred informationsinsats om Förintelsen,  
 Levande historia 
  
 259 
  
 6.2 
  
 Säkerhetspolisens bedömningar av hot 
  
 6.2.1 
  
 Källmaterialet 
  
 Hur såg då Säkerhetspolisen på hotet från de nazistiska och höger- extremistiska organisationerna? Man hade uppdraget att övervaka och att registrera de organisationer och personer, som på sitt pro- gram hade avskaffandet av det bestående samhället och införande av någon form av totalitär regim. Uppdraget att övervaka nazister- na var ej knutet till en vid varje tidpunkt bedömd hotbild. Det var aldrig fråga om att upphöra med övervakningen. Men den andel av SÄPO:s totala resurser för övervakning av icke demokratiska rörel- ser, som kunde läggas på nazistövervakning, måste rimligtvis ha baserats på bedömningar om graden av hot. Ur Säkerhetspolisens anslagsframställningar och handlingar från det interna budgetarbe- tet, borde man kunna få fram en bild av hur SÄPO såg på det nazis- tiska hotet. Jag har emellertid inte haft tillgång till den typen av handlingar. 
 Det material, där det mer direkt går att utläsa bedömningar av hotbilden, är begränsat. I vissa rapporter och promemorior från övervakningen finns sådana uttalanden, även om huvudsyftet med denna typ av dokument var att rapportera om konkreta händelser och om personer. 
 Inom bearbetningsroteln utarbetades sammanställningar över de nazistiska och högerextremistiska organisationerna för intern in- formation och för information till lokalavdelningarna. I dessa sammanställningar, som var avsedda att tjäna som ett slags hand- böcker, kan man utläsa bedömningar av hot. 
 Den första handboken kom 1953 och var utarbetad av Young. Här ges en bred skildring av nazismens utveckling i Sverige från  
 1920-talet 
  och framåt. Handlingen omfattar också organisa- 
  
 259  
  
 Nguyen, Taylor,  
 ...om detta må ni berätta... En bok om förintelsen i Euro- pa  
 1933-1945 
 , 
  
  1998. 
  
 119 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 tions-, 
  person- och tidningsregister. Man finner dock inga mer djupgående analyser av organisationerna och det hot de kunde tän- kas utgöra. Frånvaron av bedömningar kan i och för sig vara tecken på att man inte såg något uttalat hot. Sammanställningen översän- des till lokalavdelningarna med hemställan om att hit efter hand måtte lämnas underrättelser av intresse beträffande verksamhet av nazistisk karaktär inom Cook verksamhetsområde, en vädjan som återkom i samband med presentationen av den första månadsöver- sikten 1955. Ett exemplar av handboken överlämnades till För- svarsstabens säkerhetsavdelning. 
 260 
  
 I januari 1966 utkom en mer omfattande handbok. Samman- ställningen upptog både aktuella organisationer och organisationer, som hade lagt ner sin verksamhet. Här namngavs de ledande perso- nerna inom respektive rörelse både på central och lokal nivå. Denna handbok innehåller mer av bedömningar än den tidigare. Även ut- ländska nazistiska och högerextremistiska organisationer behand- las. 
 261 
  
 SÄPO:s månads- och kvartalsöversikter innehåller ibland be- dömningar av de redovisade organisationernas farlighet. Men i de flesta fall är informationen ganska allmänt hållen utan försök till mer djupgående analys. 
 De handlingar, som upprättades i samband med de regelbundet återkommande centrala och regionala konferenser som hölls fr.o.m. polisväsendets förstatligande 1965, innehåller viss information om synen på den säkerhetshotande verksamheten. 
 262 
  
 6.2.2 
  
 Hotbilder 
  
 Ingenting talar för att man under 1940- och  
 1950-talen 
  inom SÄPO såg de nazistiska organisationerna som något verkligt hot mot det bestående samhället. Ganska mycket resurser måste dock ha lagts ner på övervakning och spaning. Organisationerna var många och de bedrev en livlig mötesverksamhet. Nysvenska rörel- sen och Svensk Socialistisk Samling hade dessutom en ganska stor verksamhet ute i landet främst i Syd- och Västsverige. Denna över- vakning måste normalt ha fått mycket av rutin över sig. Verksam- het skulle övervakas och övervakningen rapporteras. Det var det hela. 
  
 260 
  
 50:10, SÄPO, Young,  
  
 Nationalsocialismen i Sverige 
 , januari 1953. 
  
 261 
  
 50:3/3, SÄPO,  
  
 Nazistiska organisationer m.m. 
 , januari 1966, se även HSC 40/1966. 
  
 262 
  
 5:720/6,  
  
 SÄPO,1965-1980. 
  
 120 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Till bilden av  
 1940-talet 
  hör den spaning som ägnades åt att av- slöja de svenska nazisternas kontakter med europeiska nazister närmast efter kriget, som bl.a. innebar flykthjälp och falska pass åt tyska nazister och norska quislingar. Varulvdebatten fanns också med i bakgrunden dessa år, även om en eventuell varulvsverksam- het i Sverige inte har satt några djupare spår i SÄPO:s arkivmateri- al. 
 263 
  
 En särställning under den här perioden intog övervakningen av Wilson och hans kårverksamhet. Uppgifter om vapenlag- ring m.m. gjorde att man såg allvarligt på verksamheten. Wilson hade hållits under uppsikt sedan tidigt  
 1940-tal. 
  Sedan Försvarsstabens inrikesavdelning i maj 1952 begärt övervakning av honom, inleddes en omfattande spaning, som ganska snabbt ledde till husrannsakan och gripande. Under hela spaningsarbetet hade man tät kontakt med Försvarsstaben. En återkommande övervak- ning av Allen under större delen av  
 1950-talet 
  tyder på att man alltjämt misstrodde honom. Han inkallades bl.a. till förhör i sam- band med Edwards. 
 Ett antal skäl fanns till varför man under  
 1950-talet 
  ej med stör- re oro på nazistpartierna och deras verksamhet. Ett var organisa- tionernas låga medlemstal, även om en viss ökning kunde iakttas. Enligt SÄPO:s samlade översikt för 1957, bedömdes Rikspartiet ha gått framåt, även om rörelsen snarare synes ha gått framåt än till- baka torde rörelsen fortfarande få anses vara en företeelse av myck- et ringa omfattning. 
 264 
  
 Andra orsaker var de interna bråken inom organisationerna och motsättningar mellan organisationerna samt uppsplittringen i många små organisationer. Försök till ett mer enat uppträdande gjordes 1958. Den 14 april det året bildades en  
 30-mannakommitté 
  för de nazistiska rörelserna med undantag av Nysvenska rörelsen. I kommittén återfanns de ledande inom respektive organisation, bl.a. Evans och Farmer för Rikspartiet, Quinn och Griffin för Namipartiet samt Gomez och Conrad. 
 265  
 Kommittén tycks inte ha fått nå- gon större betydelse och uppgifter om den återkommer inte i SÄPO:s material. 
 Därtill kom organisationernas ständigt dåliga ekonomi och be- roende av donationer från penningstarka sympatisörer som Smith 
  
 263 
  
 G.A. Wallace, Varulvar, Dokumentstudier i hur nazismen övervintrar, 1947. 
  
 264 
  
 5:721 d, SÄPO, Månadsöversikter, sammanställning 1957. 
  
 265 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt, andra kvartalet 1958.. 
  
 121 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Wilson. Lopez död i januari 1962 var ett svårt slag för flera av de nazistiska organisationerna. 
 Vid mitten av  
 1960-talet 
  var SÄPO:s bedömning alltjämt, att de nazistiska partierna inte utgjorde något hot mot den demokratiska samhällsordningen. Ett underlag framtaget i februari 1965 inför inrikesministerns ovan redovisade interpellationssvar ger en god bild av SÄPO:s bedömning av nazismen och högerextremismen vid den tiden. De partier i Sverige med nynazistisk och antisemitisk åskådning var mycket små och kunde inte påverka det politiska skeendet i landet. Däremot kunde de genom att sprida sin propa- ganda skapa en irriterad stämning, som gav en överdriven bild av deras betydelse.  
 266 
  
 Kort tid därefter i maj 1965, kom så Expressens avslöjande om Carlbergska stiftelsen och dess aktiviteter med efterföljande upp- rörda debatt i media. Man frågade sig hur SÄPO:s övervakning av de nazistiska organisationerna fungerade, och hur dess förmåga var att tolka hotet från dem. Utredningarna om den Carlbergska stif- telsen visade, att verksamheten var begränsad och knappast utgjor- de det hot som hade gjorts gällande i den upptrissade debatten. SÄPO hade sedan lång tid god kunskap om stiftelsen och dess led- ning men hade vare sig haft möjlighet eller anledning att tidigare ingripa mot den. Vad man dock inte tycks ha känt till tidigare var stiftelsens vapeninnehav. 
 Expressenaffärens utveckling gav belägg för att SÄPO:s bedöm- ning av nazistorganisationerna, som den kom till uttryck i underla- get till interpellationsvaret, var den rätta. 
 267 
  
 I 1966 års handbok redovisas SÄPO:s då aktuella syn på de nazistiska organisationerna. Dessa innebar knappast något hot. Det var stor skillnad mot när de nazistiska idéerna före och under andra världskriget var den statsbärande ideologin hos en aggressiv stor- makt. Sannolikt underskattades detta hot i vida kretsar. Enligt Flores kunde man urskilja tre kategorier av nazister, de som var idéellt inställda och framför allt ville odla det historiska arvet och verka för en högre folkmoral, sådana tankar bör vara vederböran- des ensak och motiverar inga som helst ingripanden, rasfanatiker- 
  
 266 
  
 50:0, 2 b, SÄPO, Underlag till interpellationssvar 12/2 1965. 
  
 267 
  
 Som tidigare framgått uttalade Lewis 
  i sitt anförande i första kamma- ren den 28 maj 1965 sin förvåning över varför inrikesministern ej hade tagit upp Carlbergska stiftelsen i sitt interpellationssvar den 9 april. Inrikesministern svarade att organisationen sedan länge var känd och fanns bland polisens handlingar. Att den ej hade omnämnts den 9 april berodde på, att det inte hade funnits anledning att nämna alla organisationer, som fanns förtecknade och att Carlbergska stiftelsen medlemsmässigt tillhörde de mindre, 1. kamma- rens protokoll, nr. 30, den 28 maj 1965, s.8. 
 122 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 na som gjorde sig skyldiga till hets mot folkgrupp och slutligen de överspända och omdömeslösa fanatikerna som umgås med planer att genom väpnade kårer eller enskilda aktioner utöva våld mot oliktänkande. Det var uppenbarligen SÄPO:s åsikt att det endast var de två senare kategorierna som borde övervakas. Kanske kan man se beskrivningen av de idéella nazisterna som ett uttryck för en förändrad inställning till vad, som var rimligt att övervaka och registrera. 
 268 
  
 Detta var i och för sig inga nya tankar. Redan Bedömnings- nämnden framhöll det omöjliga i att döma någon enbart efter åsik- ter. Samma sak hade uttryckts av representanter för regeringen i olika sammanhang. Men när det gällde registreringen i Säkerhets- tjänstens register hade knappast den typen av värderingar gjorts. 
 Handbokens indelning av nazisterna i tre kategorier kan jäm- föras med den bedömning av nazismen, som gjordes av Parlamen- tariska nämnden i Wennerströmsaffären 1968. Nämnden framhöll att varken nazismen eller fascistiska sammanslutningar var av större intresse för närvarande. Vid en principdiskussion kan man dock ej bortse från deras existens. Det var emellertid nödvändigt att ta med i bedömningen, att olika anhängare inom ett och samma ytter- lighetsparti kan ha olika långt gående syften. Många anhängare sympatiserade med ett partis allmänna program, men var lojala mot den rådande samhällsordningen. 
 269 
  
 I båda fallen är uttalandena uttryck för en inställning som ledde fram till 1969 års personalkontrollkungörelses preciserade be- stämmelser när det gällde registrering av personer från ytterlighets- partierna. 
 Från slutet av 1960- talet framträdde Nordiska Rikspartiet allt- mer som ett våldsbenäget parti. Det var huvudsakligen därifrån man kunde vänta sig våldsåtgärder. Bildandet av aktionsgruppen RAG under  
 1971-1972 
  under motton som kämpa om makten på gatorna och slut på demokratiska käbbeltendenser 
 270  
 fick SÄPO att skärpa sin vaksamhet. Sektionerna uppmanades att rapportera in allt som tydde på ökade våldstendenser. 
 271 
  
 1974 skedde bombattentaten mot biografen China och Demo- kratisk allians utförda av RAG, och senare samma år utsågs Galloway till partiledare. Förhören med Hahn ledarna tydde på att 
  
 268 
  
 50:3/3, SÄPO,  
 Nazistiska organisationer m.m. 
 , 1966. 
  
 269 
  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor, Utlåtande av Parlamentariska nämnden i Wenner- strömaffären 
  
 , 1968, SOU 1968:4, s. 63. 
  
 270 
  
 Det senare uttalandet kom från Irwin med anledning av interna motsättning- 
  
 ar. 
  
 271 
  
 5:721 d, löpnr. 10, SÄPO, Kvartalsöversikter första kvartalet 1971, första kvartalet 1972. 
  
 123 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 man hade med mycket våldsbenägna personer att göra. Uppgifter, visserligen obekräftade, cirkulerade om vapengömmor ute i landet och om förberedelser till attentat i samverkan med utländska nazis- tiska organisationer. 
 Under de här åren uppstod allt oftare bråk i samband med of- fentliga möten. Det var bråk mellan nazistiska organisationer och KFML(r), mellan nazistorganisationer och  
 FNL-rörelsen 
  och mel- lan Demokratisk alllians och vänstern. 
 SÄPO ansåg vid mitten av  
 1970-talet, 
  att det var fullt möjligt att NRP :s mål var att störta det svenska samhället, men att partiet saknade förutsättningar för detta. Partiet bestod enligt SÄPO av uppskattningsvis  
 500-1000 
  medlemmar. Dock kan enstaka med- lemmar företa sig i stort sett vad som helst i våldsväg om möjlighe- ter erbjuds. 
 272 
  
 Bedömningen resulterade i en hårdbevakning av Rikspartiet, där bl.a. telefonavlyssning och postkontroll av Galloway ingick. Bevakningen gav inga bekräftelser på mer avancerade planer på en omstörtande verksamhet. 
 Viktiga orsaker till att nazismen och högerextremismen aldrig har betraktats som något riktigt hot efter andra världskriget har varit: Organisationernas låga medlemsantal, deras rekryteringssvå- righeter, den inbördes splittringen inom och mellan grupperingarna och ekonomin. Den dåliga ekonomin resulterade bl.a. i att det un- der 1960- och  
 1970-talen 
  blev allt svårare för organisationerna att komma ut med sina tidningar. Nazistorganisationerna hade haft en omfattande tidningsutgivning och pressen var ett av de viktigaste medlen att nå ut till nya grupper. Mycket kraft fick läggas på pen- ninginsamlingar till stöd för tidningarna. 
 Svårigheterna att rekrytera nya medlemmar ledde till att medel- åldern i organisationerna blev allt högre. Detta tycks i första hand ha gällt Nysvenska rörelsen och Sveriges Nationella Förbund. Allt det här redovisade SÄPO i sina kvartalsöversikter. Vad gäller Ny- svenska rörelsen finns dock uppgifter som motsäger uppfattningen om en förgubbning av rörelsen. I rapport från NSR:s riksstämma i Malmö 1972 framhölls att det bland de 60- tal personer, som del- tog i stämman, fanns ett stort ungdomligt inslag 
 273 
  
 Inom Nordiska rikspartiet var bilden vad gällde rekryteringen något annorlunda. Idén bakom skapandet av RAG var delvis ett 
  
 272 
  
 50:8130, löpnr.4, SÄPO, Kvartalsöversikt tredje kvartalet 1975. Vid konferens inom västra och södra regionerna  
  
 27/11-28/11 
  1974 bedömde Malmösektionen att antalet med- lemmar av NRP uppgick till c:a 200, de flesta med arbetarbakgrund. 
  
 273 
  
 5:720/6, löpnr. 3, SÄPO, Protokoll fört vid konferens i Malmö  
  
 3/10-5/10 
  1972. 
 124 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 sätt att dra till sig nya ungdomsgrupper med krav på aktion och tuffare tag. Exempel på detta var bl.a.  
 RAG-ordföranden 
  Gallagher yttrande efter aktionerna mot biografen China och De- mokratisk allians, att bombattentaten kunde locka till sig unga. Vid sin återkomst som partiledare 1978 yttrade Farmer att organisationen nu skulle koncentrera sina aktiviteter på ungdo- men och då i första hand skolungdomen 
 SÄPO hade svårigheter att få grepp om medlemsantalet hos de olika rörelserna. De uppgifter som organisationerna själva gick ut med var ytterst otillförlitliga. Därför måste övervakningen av mö- tesverksamheten ha varit viktig. Vid mötena kunde man avläsa stämningar och mäta tillströmningen av medlemmar. 
 Den förhöjda vaksamhet som kunde konstateras när det gällde Nordiska rikspartiet åren  
 1974-1975 
  återgick därefter till den tidi- gare nivån. 
 Kvartalsöversikterna från andra hälften av  
 1970-talet 
  innehåller mycket litet information om de nazistiska och högerextremistiska organisationerna. Vid konferenser med rotel- och sektionschefer ägnades organisationerna föga uppmärksamhet. 
 Det finns ingenting i kvartalsöversikterna från slutet av 1970- talet eller från 1980 och inte heller i handlingarna från SÄPO:s chefskonferenser från samma tid som tyder på, att man hade upp- märksammat de nya framväxande främlingsfientliga organisatio- nerna och de eventuella band, som kunde finnas till de äldre nazis- tiska och högerextemistiska organisationerna. 
 Däremot diskuteras en ökande antisemitism och främlingsfient- lighet inom de etablerade organisationerna i översikten för fjärde kvartalet 1978 och första kvartalet 1979. Det konstateras att en hetspropaganda mot judar och invandrare har bedrivits vid flera skolor, att brev- och telefonterror riktats mot personer och att ett förnekande av förintelsen har förekommit. Allmänt kan sägas, att det under senaste halvåret kunnat förmärkas ökad aktivitet hos de i Sverige etablerade nationalsocialistiska, nynazistiska och högerex- tremistiska organisationerna orsakad av spänningar mellan dessa grupper och invandrarminoriteterna. Liknande ökning förekom i de övriga nordiska länderna. 
 274  
 Bedömningen var emellertid att or- ganisationernas numerär inte hade ökat i någon större omfattning i förhållande till tidigare år.  
 275 
  
 274 
  
 Om antisemitismen i Sverige efter 1945 se Cochran,  
  
 Återkomsten, Antisemitismen i Sverige efter 1945,  
 1999. 
  
 275 
  
 5:721 d, SÄPO, Kvartalsöversikt  
  
 4/78-1/79. 
  
 125 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 Forskningen om den nya extremhögern och nazismen efter 1980 påtalar sambandet mellan Nordiska rikspartiet och de nya främlingsfientliga organisationerna och att partiet var den förmed- lande länken till dessa organisationer. Ett tecken på detta finner vi t. ex. i Thompson uttalande om att partiet skulle kon- centrera sina aktiviteter på ungdomen. 
 En av initiativtagarna till organisationen Bevara Sverige Svenskt (BSS) som bildades 1979, Stout hade haft kontakter till paret Huff.  
 RAG-ledaren 
  Brown hade under  
 1980-talet 
  för- bindelse med BSS och Sverigedemokraterna. Nordiska Rikspartiet kom emellertid snabbt i konflikt med de nya organisationerna. Det finns också uppgifter om att företrädare för de nya organisationer- na hade kontakter både med Demokratisk allians och Sveriges Na- tionella förbund.  
 276 
  
 Mcgee framhöll vid ett arbetsmöte den 23 mars 1980 inför planerna att omarbeta H 19, att någon högerextremism av betydelse inte verkade finnas i landet. Endast gänget kring Oreds- son tycks ha någon aktivitet. De har haft en träff på ett motorhotell utanför Borås, varpå de kom igång med invandringsfientlig kam- panj med dekaler i trappuppgångar och liknande. 
 277 
  
 Malmösektionen rapporterade vid samma tillfälle att Nysvenska rörelsen stod och föll med Campbell. Han lever fortfarande, då lever Nysvenska rörelsen. Från Göteborgssektionen kom följande deklaration: Om högerkrafterna får vi väl säga, vet vi ingenting heller. Vi har haft lite annat att göra, så vi har inte haft tid att ägna oss åt det. Det är kanske en handfull hemma. 
 278 
  
 Med tanke på utvecklingen av främlingsfientlighet och antisemi- tism under  
 1980-talet, 
  kan man finna dessa bedömningar aningslö- sa. Men de var riktiga när det gällde de organisationer som hade formerat sig under  
 1930-talet 
  och sedan under de följande årtion- dena fört en alltmer tynande tillvaro. Dessa partier var i stort sett utplånade 1980. 
  
 276 
  
 A-L 
  
  Lodenius, Trujillo,  
 Extremhögern 
 , 1994, passim. Walker,  
 Nazismen i Sverige  
  
 1980-1997 
 , 
  1998, s.  
 7-55. 
  
 277 
  
 5:720/6, löpnr. 14, SÄPO, Arbetsmöte 23/3 1980. 
  
 278 
  
 5:720/6, löpnr. 14, Lägesrapporter från sektionerna, 23/3 1980. 
  
 126 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Källor och litteratur 
 Källor: 
 Riksarkivet (RA): 
 Bedömningsnämnden 
 Tosterupsamlingen (C.A. Adams) 
 Krigsarkivet (KrA): 
 Försvarsstaben 
 Taylor arkiv 
 Nelson arkiv 
 Fritz arkiv 
 Jones arkiv 
 Hernandez arkiv 
 Samlingen Beredskapsverket, P E Skölds handlingar 
 Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek (AAB): 
 Summers arkiv 
 Rikspolisstyrelsen, Säkerhetspolisen (SÄPO) 
 Försvarsmakten Högkvarteret, Militära Underrättelse- och säker- hetstjänsten (MUST) 
 Statens offentliga utredningar: 
 SOU 1943:5, Utredning rörande polismäns anslutning till politiska ytterlighetspartier, 1943. 
 SOU 1946:36, Angående flyktingars behandling, 1946. 
 SOU 1946:75, Förhållandet mellan befäl och meniga inom Krigs- makten m.m., 1946. 
 SOU 1946: 83, Betänkande med förslag till Strafflagstiftning för Krigsmakten, 1946. 
 SOU 1946:93, Angående utlämnande av uppgifter om flyktingar SOU 1948:7, Betänkande angående Säkerhetstjänstens verksam- het. 
 127 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 SOU 2002:94 
  
 SOU 1968:4, Handläggningen av säkerhetsfrågor, Utlåtande av Parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären, 1968. 
 SOU 1989:18, Säkerhetspolisens arbetsmetoder. 
 Riksdagstrycket 
 Justitiekanslerns skrivelse till Chefen för Försvarsdepartementet, med förklaring av generalmajor Haas rörande vissa påstå- enden mot honom m.m. den 8 april 1946, 1946 
 Statskalendern Försvarets rulla 
 Litteratur: 
 Robinson, Smith, Återkomsten, Antisemitismen i Sverige efter 1945, 1999. 
 Valdez, Daniels, Svenska kryptobedrifter, 1996.  
 Boldt-Christmas, 
  Hernandez, Voro vi neutrala ?, 1946. 
 Smith, Torres, Solomon, ...om detta må ni berätta... En bok om förintelsen i Europa  
 1933-1945, 
  1998. 
 Burman, Flores, 
  Född till soldat, 1969. 
 King, Pierce, Korten på bordet? Svenska vitböcker om krigs- årens utrikespolitik, 1989. 
 Carlsson, Robinson, Nazismen i Sverige, ett varningsord, 1942. Hickman, Myers, Kretsen kring Ny Militär Tidskrift, En studie i militär opinionsbildning  
 1927-1929, 
  Aktuellt och historiskt 1974. Hickman, Myers, Militär intressepolitik, Militärhistoriska studier nr. 1, 1977. 
 Hickman, Myers, Haas, Svenskt Biografiskt Lexikon, häfte 149, 1999. 
 Ehrensvärd, C.A. Dagboksanteckningar  
 1938-1957, 
  utgivna genom Schroeder, Kungl. Samfundet för utgivande av handskrifter rö- rande Skandinaviens historia, Handlingar del 16, 1991. 
 Ekman, Johnson, Den militära underrättelsetjänsten, fem kriser under det kalla kriget, 2000. 
 Tucker, Mcgee, Reed  
 1945-1949, 
 1950-1951, 
  utgivna av Pearson, 2001. 
 Johansson, Hill, Den nazistiska utmaningen, 1997. 
 Lindeberg, S.O., Crawford, Svenska officersprofiler, redak- tör Morgan, 1996. 
 Lodenius,  
 Friedman, 
  Wise, Extremhögern, 1994. 
 128 
  
 SOU 2002:934 
  
 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 
  
 Greer, Romero, Hakkorset och Wasakärven, En studie av national- socialismen i Sverige  
 1924-1950, 
  1990. 
 Greer, Romero, Nazismen i Sverige  
 1980-1997, 
  1998. Bruce, Nicholson, Sveriges grundlagar, 1957. Holloway, Hogan, Sverige i beredskap, 1942. 
 Wallace, Long, Svensk överklassnazism  
 1930-1945. 
  
 Wallace, Powell Överklass, nazism och högerextremism 1945- 1995, 1998. 
 Wallace, G.A. Varulvar, Hur nazismen övervintrar, 1947. 
 Palm, Thede, Några studier till  
 T-kontorets 
  historia, utgivna ge- nom Pittman, Kungl. Samfundet för utgivande av hand- skrifter rörande Skandinaviens historia, Handlingar del 21, 1999. 
 Persson Smith, Griffin, Utan omsvep, 1990. Sastamoinen, Weaver, Lee svenska förtrupper, 1947. Carey, Nixon, Svenskarna som stred för Clarke, 2000. 
 Sullivan, Ramirez, Crawford, Svenskt Biografiskt Lexikon band 25, 1987. 
 Collins, Key, Anteckningar  
 1918-1952, 
  utgivna genom Duncan, Kungl. Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skan- dinaviens historia, Handlingar del 24, 2002. 
 Robinson, Martinez, Beredskapsverket, ett arbete med förhinder, Meddelanden från Bell, XII, 1989. 
 Robinson, Martinez, Rikets säkerhet, Försvarssekretessen i ett hi- storiskt perspektiv, Meddelanden från kungl. Krigsarkivet, XII, 1989. 
 Robinson, Martinez, Förhållandet mellan över- och underordnade i Sveriges militära beredskap  
 1939-1945, 
  redaktör  
 C-A 
  Miller. Robinson, Martinez, Den militära underrättelse- och säkerhetstjäns- tens arkiv  
 1920-1979, 
  otryckt inventeringsrapport  
 1998-06-17. 
  Thomas, Ramsey, De bruna förbindelserna, 1995. 
 Westberg, Benson, Svenska frivilliga i Waffen  
 -SS 
 1941-1945, 
  Meddelanden från Armémuseum,  
 Wilson, 
  1986. Vinge, Howell, Säpochef  
 1962-1970, 
  1988. 
 Wärenstam, Miller, Fascismen och nazismen i Sverige  
 1920-1940, 
  1970. 
 Wärenstam, Miller, Sveriges nationella ungdomsförbund och högern, 1965. 
 129