Till statsrådet och chefen för 
 Justitiedepartementet 
 Genom beslut den 8 augusti 2002 bemyndigade regeringen chefen för Justitiedepartementet att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att överväga de frågor som Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder ger upphov till och att besluta om sakkunniga, experter och sekreterare för utredningen. 
 Med stöd av detta bemyndigande förordnades chefsrådmannen Lucero att fr.o.m. den 1 september 2002 vara särskild utredare. Sakkunniga, experter och sekreterare förordnades fr.o.m. den 1 oktober 2002 (med något undantag, se nästa sida). 
 Utredningen har antagit namnet  
 IAS-utredningen. 
  
 Utredningen överlämnar härmed betänkandet Internationell redovisning i svenska företag (SOU 2003:71). 
 Stockholm den 31 juli 2003 
 Lucero 
 Hodge 
 SOU 2003:71 
 Förteckning över sakkunniga, experter och sekreterare i  
 IAS-utredningen 
  
 Sakkunniga 
 Kanslirådet Nicholson 
 Departementssekreteraren Baxter 
 Kanslirådet Mendoza 
 Hovrättsassessorn CoxAuktoriserade revisorn Riddle Redovisningsexperten Acosta Kanslichefen Martinez Civilekonomen  
 CarpenterBurén Redovisningsexperten Murray Administrative chefen Foley 
 Redovisningsexperten  
 Reed 
  Aktuarien Maria Lindbergson 
 Auktoriserade revisorn Davis 
 Redovisningskonsulten Hughes (fr.o.m. 5 november 2002) Auktoriserade revisorn Gay (fr.o.m. 5 november 2002) Skattedirektören Boyd 
 Sekreterare 
 Kammarrättsassessorn Soto 
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 11 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 13 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 17 
  
 1. 
  
 Förslag till lag om tidpunkt för tillämpning av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av 
  
 internationella redovisningsstandarder, för vissa företag...... 
  
 17 
  
 2. 
  
 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen 
  
 (1995:1554)............................................................................... 
  
 18 
  
 3. 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om 
  
 årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.......... 
  
 32 
  
 4. 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om 
  
 årsredovisning i försäkringsföretag......................................... 
  
 39 
  
 5. 
  
 Förslag till lag om ändring i bokföringslagen 
  
 (1999:1078)............................................................................... 
  
 56 
  
 I UTREDNINGENS UPPDRAG 
  
 1 
  
 Bakgrund .................................................................. 
  
 59 
  
 2 
  
 Våra direktiv .............................................................. 
  
 61 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:71 
  
 II ALLMÄN MOTIVERING 
  
 1 
  
 Redovisningsnormgivningens struktur 
  
 ...........................65 
  
 1.1 
  
 EG:s redovisningsdirektiv........................................................ 
  
 65 
  
 1.2 
  
 Svensk redovisningslagstiftning .............................................. 
  
 67 
  
 1.3 
  
 Svensk kompletterande normgivning ..................................... 
  
 67 
  
 1.4 
  
 Internationella redovisningsstandarder................................... 
  
 68 
  
 2 
  
 IAS-förordningen ........................................................ 
  
 71 
  
 2.1 
  
 En förordning om tillämpning av internationella 
  
 redovisningsstandarder ............................................................ 
  
 71 
  
 2.2 
  
 Syftet med  
 IAS-förordningen.................................................. 
  
 73 
  
 2.3 
  
 Vilka företag måste redovisa i enlighet med IAS?.................. 
  
 74 
  
 2.4 
  
 Vad avses med redovisning i enlighet med IAS ?................ 
  
 75 
  
 3 
  
 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  
 redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning ............ 
  
 77 
  
 3.1 
  
 Moderniseringsdirektivet......................................................... 
  
 77 
  
 3.2 
  
 Samspelet mellan  
  
 IAS-förordningen 
  och nationell 
  
 lagstiftning ................................................................................ 
  
 78 
  
 3.3 
  
 Skillnader mellan IAS och svensk 
  
 redovisningslagstiftning........................................................... 
  
 79 
  
 3.4 
  
 Beskattningsmässiga konsekvenser av  
 IAS-redovisning........ 
  
 80 
  
 4 
  
 Överväganden i de nordiska länderna ............................ 
  
 85 
  
 4.1 
  
 Finland ...................................................................................... 
  
 85 
  
 4.2 
  
 Norge ........................................................................................ 
  
 86 
  
 4.3 
  
 Danmark ................................................................................... 
  
 88 
  
 6 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:71 
  
 5 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag ............................ 
  
 91 
  
 5.1 
  
 Bör möjligheterna att tillämpa IAS utökas ?.......................... 
  
 91 
  
 5.2 
  
 Bör IAS tillämpas med stöd av  
  
 IAS-förordningen 
  eller 
  
 på annat sätt?............................................................................ 
  
 94 
  
 5.2.1 IAS inom ramen för ÅRL ............................................ 
  
 94 
  
 5.2.2 IAS med stöd av  
 IAS-förordningen ............................ 
  
 97 
  
 5.2.3 Bör det införas en avstegsregel?................................... 
  
 99 
  
 5.2.4 Två regelverk: IAS respektive ÅRL och god 
  
 redovisningssed........................................................... 
  
 103 
  
 5.3 Bör det uppställas ett krav på tillämpning av IAS? .............. 
  
 105 
  
 5.3.1 Är IAS lämpligt som underlag för beskattning?....... 
  
 106 
  
 5.3.2 Inget krav på  
 IAS-tillämpning ................................... 
  
 111 
  
 5.4 
  
 Vilka regler i ÅRL skall tillämpas av företag som 
  
 redovisar enligt IAS?.............................................................. 
  
 112 
  
 5.4.1 
  
 Inledning och sammanfattning .................................. 
  
 112 
  
 5.4.2 
  
 Koncerndefinitionen .................................................. 
  
 114 
  
 5.4.3 
  
 Undantag från koncernredovisningsskyldighet........ 
  
 119 
  
 5.4.4 
  
 Innehållet i koncernredovisningen ............................ 
  
 120 
  
 5.4.5 
  
 Definitionen av intresseföretag ................................. 
  
 121 
  
 5.4.6 
  
 Val av valuta i redovisningen...................................... 
  
 122 
  
 5.4.7 
  
 Förvaltningsberättelse ................................................ 
  
 126 
  
 5.4.8 
  
 Svenska upplysningskrav............................................ 
  
 127 
  
 5.4.9 
  
 Placeringen av nationella tilläggsupplysningar ...... 
  
 130 
  
 5.4.10 Olika principer i årsredovisningen respektive 
  
 koncernredovisningen ................................................ 
  
 132 
  
 5.4.11 Delårsrapport .............................................................. 
  
 133 
  
 5.5 Vilka ändringar bör göras i ÅRL? ......................................... 
  
 134 
  
 5.6 Vidgad lagstiftning ökar kraven på normgivande organ...... 
  
 136 
  
 5.6.1 
  
 Inledning ..................................................................... 
  
 136 
  
 5.6.2 
  
 God redovisningssed .................................................. 
  
 137 
  
 5.6.3 Behovet av kompletterande normgivning samt 
  
 dess möjligheter och begränsningar .......................... 
  
 139 
  
 5.7 Finansiella företag.................................................................. 
  
 145 
  
 5.7.1 Konflikter mellan IAS och ÅRKL/ÅRFL ................ 
  
 145 
  
 5.7.2 
  
 Konsekvenser för kapitaltäcknings- och 
  
 solvensregler................................................................ 
  
 146 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:71 
  
 5.7.3 Våra slutsatser och förslag.......................................... 
  
 149 
  
 6 
  
 Bör  
 IAS-förordningen 
  gälla fr.o.m. år 2005 för alla 
  
 företag? ................................................................... 
  
 161 
  
 6.1 
  
 Artikel 9 i  
 IAS-förordningen................................................. 
  
 161 
  
 6.1.1 Företag som endast har skuldebrev noterade 
  
 ............162 
  
 6.1.2 Företag som är noterade utanför EU och 
  
 tillämpar US GAAP.................................................... 
  
 163 
  
 6.2 
  
 Våra slutsatser och förslag ..................................................... 
  
 165 
  
 7 
  
 Effekter på det svenska normgivningssystemet............. 
  
 167 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 167 
  
 7.2 
  
 Redovisningsrådets framtida roll........................................... 
  
 168 
  
 7.3 
  
 Bokföringsnämndens framtida roll ....................................... 
  
 171 
  
 7.4 
  
 Finansinspektionens framtida roll......................................... 
  
 173 
  
 7.5 
  
 Våra slutsatser och förslag ..................................................... 
  
 176 
  
 8 
  
 Effekter på andra rättsområden än redovisning ............ 
  
 177 
  
 8.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 177 
  
 8.2 
  
 Utdelningsreglerna och Aktiebolagskommitténs förslag 
  
 (SOU 1997:168) ..................................................................... 
  
 178 
  
 8.3 
  
 Justitiedepartementets promemoria Vinstutdelningsreglerna och utvecklingen på 
  
 redovisningsområdet (oktober 2002) ................................... 
  
 179 
  
 8.4 
  
 Likvidationsbestämmelserna ................................................. 
  
 181 
  
 8.5 
  
 Våra slutsatser och förslag ..................................................... 
  
 182 
  
 9 
  
 Effekter för kommuner och landsting .......................... 
  
 185 
  
 9.1 
  
 Kommuner och landsting ...................................................... 
  
 185 
  
 9.2 
  
 Kommunala företag................................................................ 
  
 188 
  
 8 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:71 
  
 10 
  
 Ikraftträdande.......................................................... 
  
 191 
  
 11 
  
 Konsekvenser av  
 IAS-förordningen 
  och våra förslag ...... 
  
 193 
  
 11.1 
  
 Konsekvenser för små företag............................................... 
  
 193 
  
 11.2 
  
 Offentligfinansiella konsekvenser ........................................ 
  
 195 
  
 III FÖRFATTNINGSKOMMENTAR 
  
 1. 
  
 Förslaget till lag om tidpunkt för tillämpning av 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 
  
 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av 
  
 internationella redovisningsstandarder, för vissa företag.... 199 
  
 2. 
  
 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen 
  
 (1995:1554)............................................................................. 
  
 200 
  
 3. 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om 
  
 årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag........ 
  
 220 
  
 4. 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1560) om 
  
 årsredovisning i försäkringsföretag....................................... 
  
 229 
  
 5. 
  
 Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen 
  
 (1999:1078)............................................................................. 
  
 247 
  
 Särskilda yttranden .......................................................... 
  
 249 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv.............................................................. 
  
 255 
  
 Bilaga 2 
  
 Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 
  
 1606/2002.......................................................................... 
  
 263 
  
 Bilaga 3 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/../EG 
  
 (moderniseringsdirektivet) .............................................. 
  
 273 
  
 Bilaga 4 
  
 Undersökning av konflikter mellan IAS och ÅRL ......... 
  
 291 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:71 
  
 Bilaga 5 
  
 Undersökning av konflikter mellan IAS och 
  
 ÅRKL/ÅRFL .................................................................... 
  
 329 
  
 Bilaga 6 
  
 Undersökning av de områden där redovisning enligt 
  
 IAS kan få effekt vid beskattningen................................. 
  
 359 
  
 10 
 Förkortningar 
  
 ABL 
  
 Aktiebolagslagen (1975:1385) 
  
 ARC 
  
 Accounting Regulatory Committee 
  
 BFL 
  
 Bokföringslagen (1999:1078) 
  
 BFN 
  
 Bokföringsnämnden 
  
 CESR 
  
 Committee of European Securities Regulators 
  
 Ds 
  
 Departementsserien 
  
 EES 
  
 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
  
 EFRAG 
  
 European Financial Reporting Advisory Group 
  
 EG 
  
 Europeiska gemenskaperna 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 FASB 
  
 Financial Accounting Standards Board 
  
 FFFS 
  
 Finansinspektionens författningssamling 
  
 FI 
  
 Finansinspektionen 
  
 IAS 
  
 International Accounting Standard 
  
 IASB 
  
 International Accounting Standards Board 
  
 IASC 
  
 International Accounting Standards Committee 
  
 IFRIC 
  
 International Financial Reporting Interpretations 
  
 Committee 
  
 IFRS 
  
 International Financial Reporting Standard 
  
 IL 
  
 Inkomstskattelagen (1999:1229) 
  
 KL 
  
 Kommunalskattelagen (1928:370) 
  
 NNR 
  
 Näringslivets nämnd för Regelgranskning 
  
 Prop. 
  
 Proposition 
  
 Conrad 
  
 Rådet för kommunal redovisning 
  
 RR 
  
 Redovisningsrådets rekommendationer 
  
 RSV 
  
 Riksskatteverket 
  
 SABO 
  
 Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag 
  
 SIC 
  
 Standing Interpretations Committee 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 ÅRFL 
  
 Lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkrings- 
  
 företag 
  
 ÅRKL 
  
 Lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinsti- 
  
 tut och värdepappersföretag 
  
 ÅRL 
  
 Årsredovisningslagen (1995:1554) 
  
 11 
  
 Sammanfattning 
 Europaparlamentet och rådet utfärdade den 19 juli 2002 en förord- ning om tillämpning av internationella redovisningsstandarder  
 (IAS-förordningen). 
  Syftet med förordningen är att den, genom dess krav på enhetliga redovisningsprinciper inom EU, skall bidra till att skapa en ändamålsenlig, kostnadseffektiv och fungerande kapitalmarknad. Förordningen förstärker den fria rörligheten för kapital på den inre marknaden och skapar förutsättningar för före- tag i gemenskapen att konkurrera på lika villkor om de tillgängliga finansiella resurserna på såväl gemenskapens kapitalmarknader som de globala marknaderna. 
 Enligt  
 IAS-förordningen 
  skall noterade företag fr.o.m. år 2005 upprätta koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som antagits och kommer att antas av EG- kommissionen för tillämpning inom gemenskapen. Detta krav gäller direkt i medlemsstaterna, utan att några ytterligare nationella lagstiftningsåtgärder behöver eller ens får vidtas. De internationella redovisningsstandarder som avses är International Accounting Standards (IAS) och International Financial Reporting Standards (IFRS), med tillhörande tolkningar från Standing Interpretations Committee (SIC) respektive International Financial Reporting Interpretations Committee (IFRIC). Med IAS avses i det följande samtliga dessa standarder och tolkningar i den utsträckning de har antagits av  
 EG-kommissionen. 
  
 Enligt  
 IAS-förordningen 
  får medlemsstaterna tillåta eller kräva att noterade företag utarbetar sina årsredovisningar och att icke- noterade företag utarbetar sina koncernredovisningar och/eller sina årsredovisningar i enlighet med IAS. 
 Det finns som vi ser det ett klart värde i att det så långt möjligt etableras  
 en  
 uppsättning redovisningsregler som kan accepteras av börser och andra finansiella aktörer världen över. Med ett alltmer internationaliserat svenskt näringsliv med företag som verkar på en 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:71 
  
 global marknad kan inte Sverige skapa egna redovisningslösningar utan måste i stället följa den internationella utvecklingen. Vad som nu sagts leder till slutsatsen att svenska företag måste ges ökade möjligheter att tillämpa IAS redovisningsprinciper och att en över- gång till en fullständig  
 IAS-redovisning 
  i främst större företag bör underlättas. På så sätt främjas den önskvärda utvecklingen mot en enda världsomspännande redovisningsreglering för internationellt verksamma företag. 
 Vi föreslår  
 för det första  
 att alla företag, såväl noterade som icke- noterade, skall ha möjlighet att upprätta sina redovisningshand- lingar i enlighet med IAS. Ett företag som väljer att gå över till  
 IAS-redovisning 
  måste i så fall upprätta sin redovisning enligt IAS fullt ut i alla relevanta avseenden. Detta innebär att företaget inte kan välja att tillämpa bara vissa IAS och tillämpa ÅRL och god redovisningssed i övrigt eller att bara tillämpa IAS värderingsregler men inte dess krav på tilläggsupplysningar. 
 För ett företag som övergår till  
 IAS-redovisning 
  upphör mer- parten av ÅRL:s bestämmelser att gälla. Vad som återstår för dessa företag att tillämpa är de bestämmelser i ÅRL som reglerar skyl- digheten att upprätta års- och koncernredovisning, om undantag från koncernredovisningsskyldighet, om förvaltningsberättelse, om delårsrapport och om offentlighet och revision. Därtill kommer bestämmelser av formaliakaraktär (om språk och form och om undertecknande) samt en del krav på tilläggsupplysningar som sak- nar motvarighet i IAS och av det skälet alltjämt bör tillämpas. 
  
 För det andra  
 föreslår vi att möjligheterna att tillämpa IAS redo- visningsprinciper inom ramen för ÅRL förbättras väsentligt. Detta förslag är tänkt att genomföras på så sätt att ÅRL:s ramar vidgas och alla hinder mot en direkt tillämpning av IAS undanröjs. Den viktigaste förändringen är att det införs regler om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde i enlighet med de omvärderingsmodel- ler som beskrivs i IAS 16 (materiella tillgångar), IAS 38 (immateri- ella tillgångar), IAS 40 (förvaltningsfastigheter) och IAS 41 (biolo- giska tillgångar). 
 Våra förslag om ändringar i ÅRL i syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS redovisningsprinciper innebär att företagen i större utsträckning än idag kommer att erbjudas alternativa redo- visningsmetoder. Våra lagförslag kan i förstone ge intryck av att företagen har ett mycket stort handlingsutrymme. Så är givetvis inte fallet utan handlingsutrymmet begränsas av kravet på att god redovisningssed skall iakttas. Syftet med förslagen är att möjliggöra 
 14 
  
 SOU 2003:71 
  
 Sammanfattning 
  
 för svenska företag att tillämpa samma principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för. Detta syfte måste beaktas i den praktiska tillämpningen. 
 Våra förslag innebär sammanfattningsvis att det utkristalliseras två alternativa regelverk för företagens redovisning. Det ena är ÅRL och god redovisningssed – med större eller mindre inslag av IAS redovisningsprinciper – och det andra är IAS. 
  
 IAS-förordningens 
  krav på tillämpning av IAS i koncernredovis- ningen gäller fr.o.m. den 1 januari 2005. I förordningen ges dock medlemsstaterna möjlighet att skjuta på tillämpningen av förord- ningen till januari 2007 för vissa kategorier av företag. Vi föreslår att denna möjlighet utnyttjas för moderföretag som endast är note- rade för skuldebrev. Förslaget innebär att ett sådant företag får, men behöver inte, vänta med att gå över till  
 IAS-redovisning 
  till år 2007. 
 Även när det gäller de finansiella företagen föreslår vi att det blir möjligt att upprätta års- och koncernredovisning med tillämpning av IAS. Vidare föreslås att IAS redovisningsprinciper, på samma sätt som föreslås för företag i allmänhet, skall kunna tillämpas inom ÅRKL:s och ÅRFL:s ramar genom att ÅRKL:s och ÅRFL:s ramar vidgas och alla hinder mot en direkt tillämpning av IAS undanröjs. På en punkt går vi dock ett steg längre än vad som gäller de all- männa företagen, nämligen vad avser redovisningen av finansiella instrument. I likhet med vad som i annat sammanhang föreslås för kreditinstitut och värdepappersbolag föreslår vi att försäkrings- företag skall värdera finansiella instrument till verkligt värde. 
 I vårt uppdrag har även ingått att göra en bedömning av vilka konsekvenser  
 IAS-förordningen 
  får för det svenska normgivnings- systemet. Våra slutsatser är att Redovisningsrådet med all sanno- likhet kommer att upphöra med sin rekommendationsutgivning vilket kommer att leda till en ökad arbetsbelastning, och ett ökat resursbehov, för i första hand Bokföringsnämnden men även för Finansinspektionen Vi vill i sammanhanget framhålla att för fram- för allt små och medelstora företag kommer behovet av vägledning i det praktiska redovisningsarbetet att öka i framtiden i takt med att komplexiteten och de internationella inslagen i det samlade regelverket på redovisningsområdet ökar. Ju fler alternativ som lag- stiftaren tillhandahåller – alternativ som framöver oftast kommer att ha sitt ursprung i IAS – desto större blir behovet av hjälp och stöd vid valet av alternativ i det enskilda företaget. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:71 
  
 Lagändringarna föreslås träda ikraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 16 
 Författningsförslag 
 1. Förslag till 
 lag om tidpunkt för tillämpning av Europaparlamentets 
  
 och rådets förordning (EG) nr 
  
 1606/2002 av den 
  
 19 juli 2002 om tillämpning 
  
 av internationella 
  
 redovisningsstandarder, för vissa företag 
 Enligt riksdagens beslut föreskrivs följande. 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder och som endast har skuldebrev upptagna till handel på en sådan reglerad marknad som avses i artikeln, behöver inte uppfylla de villkor som anges i artikeln förrän för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2007 eller senare. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 17 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 2. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om årsredovisningslagen (1995:1554),  
 dels  
 att 7 kap. 24 § skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 1 kap. 4 §, 2 kap. 4 §, 3 kap. 3 §, 4 kap. 3, 4, 6, 9 och 11 §§ samt 7 kap. 2, 3, 8, 18 och 22 §§ skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas sex nya bestämmelser, 1 kap. 2 a – 2 c §§, 4 kap. 3 a och 14 f §§ och 6 kap. 4 a §, samt närmast före 4 kap. 14 f § en ny rubrik av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 2 a § 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internatio- nella redovisningsstandarder skall inte tillämpa andra bestämmelser i 7 kap. än 
 1.  
 1–3 
  §§ om skyldighet att upprätta koncernredovisning och om undantag från denna skyldig- het, 
 2. 4 § första stycket 4 om för- valtningsberättelse och 31 § vad gäller hänvisningen till 6 kap. 1,  
 3–4 
  a §§ om förvaltningsberättel- se, 
 3. 7 § vad gäller hänvisning- arna till 2 kap. 5 § om språk och form samt 2 kap. 7 § om undertecknande, 
 4. 14 § vad gäller hänvisning- arna till följande bestämmelser i 5 kap.: 
 4 § om uppgifter om taxerings- värden, 
 18 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 12 § om lån till ledande befatt- ningshavare, 
 14 § första stycket om aktie- bolags eget kapital, 
 15 § första och tredje styckena om ekonomisk förenings eget kapital, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 20 § första stycket 1 och andra 
 stycket samt 
 21 § om löner, andra ersätt- ningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och lik- nande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör och 
 25 § om avtal om avgångs- vederlag. 
 Om moderföretaget tillämpar andra principer för värderingen av tillgångar, avsättningar och skulder i årsredovisningen än i koncernredovisningen skall före- taget lämna upplysning om detta och om skälen för avvikelsen. 
 2 b § 
 Andra företag än sådana som avses i artikel 4 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 får upprätta koncernredovisning med tillämp- ning av de internationella redo- visningsstandarder som avses i förordningen. I sådant fall gäller 2 a §. 
 19 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 2 c § 
 Ett företag får upprätta års- redovisning med tillämpning av de internationella redovisnings- standarder som avses i Europa- parlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 1606/2002. Ett sådant företag skall inte tillämpa 3 och 4 kap. i denna lag och inte heller andra bestämmelser i 
 1. 2 kap. än 1 § första stycket 4 om förvaltningsberättelse, 5 § om språk och form, samt 7 § om undertecknande, 
 2. 5 kap. än 
 4 § om uppgifter om taxerings- värden, 
 8 och 9 §§ om dotterföretag och vissa andra företag, 
 12 § om lån till ledande befatt- ningshavare, 
 14 § första stycket om aktie- bolags eget kapital, 
 15 § första och tredje styckena om ekonomisk förenings eget kapital, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 a § om sjukfrånvaro, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 20 § första stycket 1 och andra 
 stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och lik- nande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
 20 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 25 § om avtal om avgångs- vederlag, samt 
 26 § om moderföretag, 
 3. 6 kap. än  
 1–4 
  a §§ om för- valtningsberättelse. 
 4 § 
 Ett företag är moderföretag och en juridisk person är dot- terföretag, om företaget 
  
 1. 
  
 innehar mer än hälften av rösterna för samtliga andelar i den juridiska personen, 
  
 2. 
  
 äger andelar i den juridiska personen och på grund av avtal med andra delägare i denna för- fogar över mer än hälften av rös- terna för samtliga andelar, 
  
 3. 
  
 äger andelar i den juridiska personen och har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av leda- möterna i dess styrelse eller mot- svarande ledningsorgan, eller 
  
 4. 
  
 äger andelar i den juridiska personen och har rätt att ensamt utöva ett bestämmande inflytande över denna på grund av avtal med den juridiska personen eller på grund av föreskrift i dess bolagsordning, bolagsavtal eller därmed jämförbara stadgar. 
  
 Vidare är en juridisk person dotterföretag till moderföreta- get, om ett annat dotterföretag till moderföretaget eller moder- företaget tillsammans med ett eller flera andra dotterföretag eller flera andra dotterföretag tillsammans 
  
 1. 
  
 innehar mer än hälften av rösterna för samtliga andelar i 
  
 Ett företag är moderföretag och en juridisk person är dot- terföretag, om företaget  
 har rätt att utöva eller faktiskt utövar ett ensamt bestämmande inflytande över den juridiska personen. 
  
 Innehar ett företag mer än hälften av rösterna i en juridisk person, skall det anses ha ett sådant inflytande över den andra juridiska personen som avses i första stycket, om inte annat framgår av omständigheterna. 
 Vidare är en juridisk person dotterföretag till moderföreta- get, om ett annat dotterföretag till moderföretaget eller moder- företaget tillsammans med ett eller flera andra dotterföretag eller flera andra dotterföretag tillsammans  
 har ett sådant infly- tande som avses i första stycket. 
  
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 den juridiska personen, 
  
 2. 
  
 äger andelar i den juridiska personen och på grund av avtal med andra delägare i denna för- fogar över mer än hälften av rös- terna för samtliga andelar, eller 
  
 3. 
  
 äger andelar i den juridiska personen och har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av leda- möterna i dess styrelse eller mot- svarande ledningsorgan. 
  
 Om ett dotterföretag äger an- delar i en juridisk person och på grund av avtal med den juridiska personen eller på grund av före- skrift i dess bolagsordning, bolagsavtal eller därmed jämför- bara stadgar har rätt att ensamt utöva ett bestämmande inflytande över den juridiska personen, är även denna dotterföretag till moderföretaget. 
 Moderföretag och dotterföretag utgör tillsammans en koncern. Med koncernföretag avses i denna lag företag i samma koncern. 
  
 2 
  
 kap. 
  
 4 § 
 Vid upprättandet av balansräkningen, resultaträkningen och noterna skall följande iakttas: 
  
 1. 
  
 Företaget skall förutsättas fortsätta sin verksamhet. 
  
 2. 
  
 Samma principer för värdering, klassificering och indelning av de olika posterna och, i förekommande fall, delposterna skall konsekvent tillämpas från ett räkenskapsår till ett annat. 
  
 3. 
  
 Värderingen av de olika posterna och, i förekommande fall, delposterna skall göras med iakttagande av rimlig försiktighet. Detta innebär särskilt att 
  
 a) endast under räkenskapsåret konstaterade intäkter får tas med 
  
 i 
  
 resultaträkningen, 
  
 b) hänsyn skall tas till alla 
  
 b) hänsyn skall tas till alla 
  
 förutsebara och möjliga förluster 
  
 ekonomiska förpliktelser som är 
  
 och  
 ekonomiska förpliktelser 
  
 hänförliga till räkenskapsåret 
  
 22 
  
 SOU 2003:71 Författningsförslag 
  
 som är hänförliga till räken- 
  
 eller tidigare räkenskapsår, även 
  
 skapsåret eller tidigare räken- 
  
 om dessa förpliktelser blir kända 
  
 skapsår, även om dessa  
 förluster 
  
 först efter räkenskapsårets ut- 
  
 eller  
 förpliktelser blir kända 
  
 gång men före upprättandet av 
  
 först efter räkenskapsårets ut- 
  
 årsredovisningen, och att 
  
 gång men före upprättandet av 
  
 årsredovisningen, och att 
  
 c) hänsyn skall tas till värdenedgångar oavsett om resultatet för räkenskapsåret är en vinst eller en förlust. 
  
 4. 
  
 Intäkter och kostnader som är hänförliga till räkenskapsåret skall tas med oavsett tidpunkten för betalningen. 
  
 5. 
  
 De olika beståndsdelar som balansräkningens poster och, i förekommande fall, delposter består av skall värderas var för sig. 
  
 6. 
  
 Tillgångar och avsättningar eller skulder får inte kvittas mot varandra. Inte heller får intäkter och kostnader kvittas mot var- andra. 
  
 7. 
  
 Den ingående balansen för ett räkenskapsår skall stämma överens med den utgående balansen för det närmast föregående räkenskapsåret. 
  
 Om det finns särskilda skäl och det är förenligt med 2 och 3 §§, får avvikelse göras från vad som föreskrivs i första stycket. I så fall skall upplysning om skälen för avvikelsen och en bedömning av dess effekt på företagets ställning och resultat lämnas i en not. 
  
 3 
  
 kap. 
  
 3 § 
 Balansräkningen skall upprättas enligt den uppställningsform som anges i bilaga 1 till denna lag. Resultaträkningen skall upprät- tas enligt någon av de uppställningsformer som anges i bilagorna 2 och 3. 
 Med avvikelse från den upp- ställningsform som anges i bilaga 1 får ett företag dela upp till- gångar, avsättningar och skulder i kortfristiga och långfristiga poster om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. 
 Byte av uppställningsform för resultaträkningen får ske endast om det finns särskilda skäl och är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. Vid sådant byte skall upplysning om skälen för bytet lämnas i en not. 
 23 
 Författningsförslag SOU 2003:71 
 4 kap. 
 3 § 
 1 
  
 Anläggningstillgångar 
  
 skall 
  
 Anläggningstillgångar 
  
 skall 
  
 tas upp till belopp motsvarande 
  
 tas upp till belopp motsvarande 
  
 utgifterna för tillgångens för- 
  
 utgifterna för tillgångens för- 
  
 värv eller tillverkning (anskaff- 
  
 värv eller tillverkning (anskaff- 
  
 ningsvärdet), om inte 
  
 annat 
  
 ningsvärdet), om inte 
  
 annat 
  
 följer av 4 – 6 §§, 12 §, 14 a § 
  
 följer av 4 – 6 §, 12 §, 14 a §, 14 
  
 eller  
 14 e §. 
  
 e §  
 eller 14 f §. 
  
 I anskaffningsvärdet för en förvärvad tillgång skall räknas in, utöver inköpspriset, utgifter som är direkt hänförliga till förvärvet. 
 I anskaffningsvärdet för en tillverkad tillgång skall räknas in, utöver sådana kostnader som direkt kan hänföras till produktionen av tillgången, en skälig andel av indirekta tillverkningskostnader. 
 Ränta på kapital som har lånats för att finansiera tillverkningen av en tillgång får räknas in i anskaffningsvärdet till den del räntan hänför sig till tillverkningsperioden. Om ränta har räknats in I anskaffningsvärdet, skall upplysning om detta och det belopp som har räknats in lämnas i en not. 
 Utgifter för värdehöjande förbättringar av en tillgång får räknas in i anskaffningsvärdet, om de har lagts ned under räkenskapsåret eller balanserats från tidigare år. 
 3 a § 
 Aktier och andelar i intresse- företag får redovisas i balansräk- ningen och resultaträkningen med tillämpning av bestämmelserna i 7 kap.  
 25–29 
  §§ om det är fören- ligt med 2 kap. 2 och 3 §§. 
 4 § 
 Anläggningstillgångar med begränsad  
 ekonomisk livslängd  
 skall skrivas av systematiskt över denna  
 livslängd 
 . 
 Den ekonomiska livslängden  
 för en immateriell anläggningstillgång som avses i 
  
 Anläggningstillgångar 
  
 med 
  
 begränsad 
  
 nyttjandeperiod 
  
 skall 
  
 skrivas av 
  
 systematiskt 
  
 över 
  
 denna  
 period. 
 Nyttjandeperioden  
 för en im- materiell anläggningstillgång som avses i 2 § skall anses uppgå 
  
 1  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121. 
 24 
 SOU 2003:71 Författningsförslag 
  
 2 § skall anses uppgå till högst 
  
 till högst fem år, om inte en 
  
 fem år, om inte en annan längre 
  
 annan längre tid med rimlig grad 
  
 tid med rimlig grad av säkerhet 
  
 av säkerhet kan fastställas. Om 
  
 kan fastställas. Om en sådan 
  
 en sådan längre avskrivningstid 
  
 längre avskrivningstid tillämpas, 
  
 tillämpas, skall det i en not läm- 
  
 skall det i en not lämnas upplys- 
  
 nas upplysning om detta. I 
  
 ning om detta. I noten skall i så 
  
 noten skall i så fall också anges 
  
 fall också anges skälen för den 
  
 skälen för den längre avskriv- 
  
 längre avskrivningstiden. 
  
 ningstiden. 
  
 Avskrivningar skall redovisas i 
  
 resultaträkningen. 
  
 6 § 
  
 Ett aktiebolags eller en eko- 
  
 Ett aktiebolags eller en eko- 
  
 nomisk förenings  
 materiella eller 
  
 nomisk förenings anläggnings- 
  
 finansiella 
  
 anläggningstillgångar 
  
 tillgångar som har ett tillförlit- 
  
 som har ett tillförlitligt och 
  
 ligt och bestående värde som 
  
 bestående 
  
 värde 
  
 som väsentligt 
  
 väsentligt överstiger bokfört 
  
 överstiger bokfört värde enligt 3 
  
 värde enligt 3 §, 4 § första 
  
 §, 4 § första stycket, 5 § första- 
  
 stycket, 5 §  
 första-tredje 
  styck- 
  
 tredje styckena och 12 § får 
  
 ena och 12 § får skrivas upp till 
  
 skrivas upp till högst detta 
  
 högst detta värde. Uppskrivning 
  
 värde. Uppskrivning får dock 
  
 får dock ske endast om upp- 
  
 ske endast om uppskrivnings- 
  
 skrivningsbeloppet används för 
  
 beloppet används för avsättning 
  
 avsättning till en uppskriv- 
  
 till en uppskrivningsfond eller, i 
  
 ningsfond eller, i aktiebolag, för 
  
 aktiebolag, för ökning av aktie- 
  
 ökning av aktiekapitalet genom 
  
 kapitalet 
  
 genom 
  
 fondemission 
  
 fondemission eller nyemission. 
  
 eller nyemission. 
 I samband med uppskrivningar skall det i en not lämnas upplys- ning om hur uppskrivningsbeloppet har behandlats skattemässigt. 
 Avskrivningar och nedskrivningar av den tillgång som har skri- vits upp skall efter uppskrivningen beräknas med utgångspunkt i det uppskrivna värdet. 
 9 § 
 2 
  
 Omsättningstillgångar skall, 
  
 Omsättningstillgångar skall, 
  
 om inte annat följer av 10 §, 
  
 om inte annat följer av 10 §, 
  
 12 §, 14 a §  
 eller  
 14 e §, tas upp 
  
 12 §, 14 a §, 14 e §  
 eller 14 f §, 
  
 2  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121. 
 25 
 Författningsförslag SOU 2003:71 
  
 till det lägsta av anskaffnings- 
  
 tas upp till det lägsta av anskaff- 
  
 värdet och nettoförsäljningsvär- 
  
 ningsvärdet och nettoförsälj- 
  
 det på balansdagen. 
  
 ningsvärdet på balansdagen. 
  
 Med anskaffningsvärde förstås, om inte annat följer av 11 §, utgifterna för tillgångens förvärv eller tillverkning. Vid bestäm- mandet av anskaffningsvärdet tillämpas 3 §  
 andra-fjärde 
  styckena. 
 Med nettoförsäljningsvärde avses försäljningsvärdet efter avdrag för beräknad försäljningskostnad. Om det finns särskilda skäl, får återanskaffningsvärdet, i förekommande fall med avdrag för inku- rans, eller något annat värde som är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§ användas i stället för nettoförsäljningsvärdet. 
 Med återanskaffningsvärde avses det belopp som motsvarar den utgift för anskaffandet som företaget skulle ha haft, om tillgången anskaffats på balansdagen. 
 Om företaget drivs av en fysisk person eller ett dödsbo, får djur i jordbruk eller renskötsel värderas till det värde som fastställs av Riksskatteverket. 
 11 § 
 3 
  
 Anskaffningsvärdet för varu- lager av likartade tillgångar får beräknas enligt  
 först-in-först- 
 ut-principen, 
  enligt vägda genomsnittspriser eller enligt någon annan liknande princip. 
 Anskaffningsvärdet för varu- lager av likartade tillgångar får beräknas enligt  
 först-in-först- 
 ut-principen, 
  enligt vägda genomsnittspriser eller enligt någon annan liknande princip. 
  
 Sist-in-först-ut-principen 
  får inte tillämpas. 
 Om det värde som framkommer vid en sådan beräkning väsent- ligt avviker från varulagrets nettoförsäljningsvärde på balansdagen, skall skillnadsbeloppet anges i en not med fördelning på de i balansräkningen upptagna posterna. Nettoförsäljningsvärdet skall därvid beräknas enligt 9 § tredje stycket första meningen. 
 Bestämmelsen i andra stycket gäller inte företag som avses i 3 kap. 8 § andra stycket. 
  
 3  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121. 
 26 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 Värdering av vissa tillgångar till verkligt värde 
 14 f § 
 Biologiska tillgångar, förvalt- ningsfastigheter och andra mate- riella tillgångar samt immateri- ella tillgångar får värderas till verkligt värde om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. Det verk- liga värdet skall bestämmas på grundval av tillgångens mark- nadsvärde. 
 Om en biologisk tillgång eller förvaltningsfastighet värderas till verkligt värde, skall värdeför- ändringen sedan föregående balansdag redovisas i resultaträk- ningen. Bestämmelserna i 4 och 5 §§ skall inte tillämpas. 
 Om en annan materiell till- gång än som avses i andra stycket eller en immateriell tillgång vär- deras till verkligt värde, skall ett belopp motsvarande värdeför- ändringen redovisas i en fond för verkligt värde. En värdeökning skall i stället redovisas i resultat- räkningen om den utgör en åter- föring av en tidigare resultatförd nedskrivning av tillgången. Om en värdeminskning överstiger en i fonden för verkligt värde tidigare redovisad värdeökning av samma tillgång, skall överskjutande belopp redovisas i resultaträk- ningen i stället för i fonden för verkligt värde. 
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 6 kap. 
 4 a § 
 Upplysningar enligt  
 1–4 
  §§ behöver inte lämnas av ett företag som upprättar års- eller koncern- redovisning med tillämpning av de internationella redovisnings- standarder som avses i Europa- parlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstan- darder, om upplysningarna läm- nas på annan plats i redovis- ningen. I sådant fall skall uppgift om detta förhållande lämnas i förvaltningsberättelsen. 
 7 kap. 
 2 § 
 Ett moderföretag som är dotterföretag behöver inte upprätta koncernredovisning, om 
  
 1. 
  
 företaget och dess samtliga dotterföretag omfattas av en koncernredovisning som upprättas av ett överordnat moderföretag, 
  
 2. 
  
 det överordnade moderföretaget lyder under lagstiftningen i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, och 
  
 3. 
  
 det överordnade moderföretagets koncernredovisning har upprättats och reviderats enligt den lagstiftning som i den staten har tillkommit i enlighet med Europeiska gemenskapernas direktiv av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning (83/349/EEG). 
  
 Första stycket gäller även om något dotterföretag av skäl som anges i 5 § andra eller tredje stycket inte omfattas av den upprät- tade koncernredovisningen. 
 Ett moderföretag som med stöd av första stycket inte självt har upprättat någon koncernredovisning skall ge in det överordnade moderföretagets koncernredovisning och koncernrevisionsberät- telse till registreringsmyndigheten enligt bestämmelserna i 8 kap. 3 §. Registreringsmyndigheten skall på det sätt som anges i 8 kap. 4 § kungöra att handlingarna har getts in. Om handlingarna inte är avfattade på svenska, får registreringsmyndigheten förelägga 
 28 
 SOU 2003:71 Författningsförslag 
 moderföretaget att ge in en bestyrkt översättning till svenska. Sådant föreläggande skall utfärdas om någon begär det. Om moderföretaget, i fall det hade upprättat en koncernredovisning, enligt 8 kap. 3 och 16 §§ inte skulle ha varit skyldigt att ge in denna och koncernrevisionsberättelsen till registreringsmyndigheten, skall vad som i nämnda paragrafer sägs om att handlingarna skall hållas tillgängliga i stället tillämpas på det överordnade moderföre- tagets koncernredovisning och koncernrevisionsberättelse. 
 Första stycket gäller inte, 
 1. om delägare som har en kapitalandel i moderföretaget på minst tio procent senast sex månader före räkenskapsårets utgång hos moderföretagets styrelse eller motsvarande ledningsorgan har krävt att koncernredovisning skall upprättas, eller 
  
 2. om andelarna i moderföre- 
  
 2. om andelarna i moderföre- 
  
 taget eller 
  
 skuldebrev 
  
 som 
  
 taget 
  
 eller skuldebrev som 
  
 moderföretaget har utfärdat är 
  
 moderföretaget har utfärdat är 
  
 inregistrerade på en börs  
 inom 
  
 upptagna till handel på en regle- 
  
 Europeiska 
  
 ekonomiska 
  
 sam- 
  
 rad marknad  
 inom det Europe- 
  
 arbetsområdet. 
  
 iska 
  
 ekonomiska samarbetsom- 
  
 rådet  
 i enlighet med definitionen 
  
 i artikel 1.13 i rådets direktiv 
  
 93/22/EEG. 
  
 Den som enligt första stycket inte upprättar någon koncern- redovisning skall upplysa om detta i en not till årsredovisningen samt lämna uppgift om namn, organisationsnummer eller, i före- kommande fall, personnummer samt säte för det överordnade moderföretag som upprättar den i stycket nämnda koncernredo- visningen. 
 3 § 
 Ett moderföretag behöver inte upprätta koncernredovisning, om 
  
 1. 
  
 antalet anställda hos koncernföretagen under de två senaste räkenskapsåren i medeltal har uppgått till högst tio, och 
  
 2. 
  
 nettovärdet av koncernföretagens tillgångar, enligt balansräk- ningarna för koncernföretagens senaste räkenskapsår, på moder- företagets balansdag uppgår till högst 24 miljoner kronor. 
  
 Första stycket gäller inte om andelar i moderföretaget eller något av dotterföretagen eller skuldebrev som moderföretaget eller något av dotterföretagen 
 Första stycket gäller inte om andelar i moderföretaget eller något av dotterföretagen eller skuldebrev som moderföretaget eller något av dotterföretagen 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 har utfärdat är  
 inregistrerade vid en börs  
 inom Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet. 
  
 har utfärdat är  
 upptagna till han- del på en reglerad marknad  
 inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet  
 i enlighet med defi- nitionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG. 
  
 8 § 
  
 Koncernbalansräkningen 
  
 och 
  
 Koncernbalansräkningen 
  
 och 
  
 koncernresultaträkningen 
  
 skall 
  
 koncernresultaträkningen 
  
 skall 
  
 var för sig utgöra en samman- 
  
 var för sig utgöra en samman- 
  
 ställning 
  
 av balansräkningarna 
  
 ställning 
  
 av balansräkningarna 
  
 respektive 
  
 resultaträkningarna 
  
 respektive 
  
 resultaträkningarna 
  
 för moderföretaget och de dot- 
  
 för moderföretaget och de dot- 
  
 terföretag 
  
 som omfattas av 
  
 terföretag 
  
 som omfattas av 
  
 koncernredovisningen. 
  
 Sam- 
  
 koncernredovisningen. 
  
 Sam- 
  
 manställningen skall göras med 
  
 manställningen skall göras med 
  
 tillämpning av  
 9–13 
  §§ och 18– 
  
 tillämpning av  
 9–13 
  §§ och 18– 
  
 24  
 §§. Vid redovisningen av an- 
  
 23  
 §§. Vid redovisningen av an- 
  
 delar i andra företag än dotter- 
  
 delar i andra företag än dotter- 
  
 företag skall  
 25–30 
  §§ beaktas. I 
  
 företag skall  
 25–30 
  §§ beaktas. I 
  
 övrigt tillämpas 3 kap. 
  
 övrigt tillämpas 3 kap. 
  
 Vad som i ett aktiebolag har avsatts till kapitalandelsfonden enligt 28 § andra stycket skall redovisas som en särskild post under Andra fonder i koncernbalansräkningen. Sådant belopp skall anses som bundet eget kapital. 
 När 3 kap. 8 § andra stycket tillämpas skall vad som där sagts om antalet anställda och tillgångarnas nettovärde avse koncernen som helhet. 
 Bestämmelsen i 3 kap. 11 § gäller inte om koncernen är en sådan koncern som avses i 4 § andra stycket. 
 18 § 
 4 
  
 Sammanställning avseende moderföretag och dotterföretag skall göras enligt någon av de metoder som anges i  
 19–22 
  a §§, 23  
 eller 24  
 §. 
 Sammanställning avseende moderföretag och dotterföretag skall göras enligt någon av de metoder som anges i  
 19–22 
  a §§  
 eller  
 23 §. 
  
 4  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121. 
 30 
 SOU 2003:71 Författningsförslag 
 22 § 
 Om det efter en avräkning enligt 21 § föreligger ett positivt skillnadsbelopp, skall detta redovisas som goodwill i koncern- balansräkningen. Bestämmelserna i 4 kap. 4 och 5 §§ gäller även för 
  
 sådan goodwill. 
  
 Om det efter en avräkning 
  
 Om det efter en avräkning 
  
 enligt 21 § föreligger ett nega- 
  
 enligt 21 § föreligger ett nega- 
  
 tivt skillnadsbelopp som mot- 
  
 tivt skillnadsbelopp som mot- 
  
 svarar en vid förvärvstidpunkten 
  
 svarar en vid förvärvstidpunkten 
  
 förväntad ogynnsam resultatut- 
  
 förväntad 
  
 ogynnsam 
  
 resultat- 
  
 veckling eller förväntade utgif- 
  
 utveckling eller förväntade ut- 
  
 ter i dotterföretaget, skall detta 
  
 gifter 
  
 i 
  
 dotterföretaget, 
  
 skall 
  
 skillnadsbelopp 
  
 redovisas  
 som 
  
 detta skillnadsbelopp redovisas i 
  
 en avsättning  
 i koncernbalans- 
  
 koncernbalansräkningen. 
  
 Om 
  
 räkningen. En sådan avsättning 
  
 skillnadsbeloppet 
  
 redovisas 
  
 som 
  
 får upplösas och intäktsföras i 
  
 en avsättning får denna upplösas 
  
 takt med att 
  
 förväntningarna 
  
 och intäktsföras i takt med att 
  
 infrias. 
  
 förväntningarna infrias. 
  
 Om 
  
 positiva 
  
 och 
  
 negativa 
  
 skillnadsbelopp 
  
 avräknas 
  
 mot 
  
 varandra 
  
 skall 
  
 upplysning 
  
 om 
  
 skillnadsbeloppen 
  
 lämnas 
  
 i en 
  
 not. 
  
 _________________________ 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 3. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1559) om årsredovis- ning i kreditinstitut och värdepappersbolag, 
  
 dels  
 att 3 kap. 1 §, 4 kap. 1 §, 6 kap. 1 §, 7 kap. 2 och 3 §§ skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas tre nya bestämmelser, 1 kap. 1 a, 1 b och 1 c §§. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 1 a § 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internatio- nella redovisningsstandarder skall inte tillämpa andra bestämmelser i 7 kap. än 
 1. 1 § om koncernredovisning- ens upprättande, 
 2. 2 § vad gäller hänvisningen till 7 kap. 4 § första stycket 4 års- redovisningslagen (1995:1554) om förvaltningsberättelse, 
 3. 4 § vad gäller hänvisning- arna till 
 a) 2 kap. 2 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till års- redovisningslagens bestämmelser i 2 kap. 5 § om språk och form samt 2 kap. 7 § om underteck- nande, 
 b) 5 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till föl- jande bestämmelser i 5 kap. års- redovisningslagen: 
 32 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 4 § om uppgifter om taxerings- värden, 
 12 § om lån till ledande befatt- ningshavare, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 20 § första stycket 1 och andra 
 stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och lik- nande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör och 
 25 § om avtal om avgångs- vederlag, 
  
 c) 
  
 5 kap. 2 § 2 och 3 denna lag med särskilda regler om tilläggs- upplysningar, 
  
 d) 
  
 5 kap. 4 §  
  
 3–5 
  denna lag om skulder och indelning av eget kapital, 
  
 e) 
  
 5 kap. 6 § denna lag om intresse- och koncernföretag, 
  
 f) 
  
 6 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till 6 kap. 1 § första – tredje styckena och 4 a § årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens innehåll, samt 
  
 4. 5 och 6 §§ om när koncern- redovisning inte behöver upprät- tas. 
 Om moderföretaget tillämpar andra principer för värderingen av tillgångar, avsättningar och skulder i årsredovisningen än i 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 koncernredovisningen skall före- taget lämna upplysning om detta och om skälen för avvikelsen. 
 1 b § 
 Andra företag än sådana som avses i artikel 4 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 får upprätta koncernredovisning med tillämp- ning av de internationella redo- visningsstandarder som avses i förordningen. I sådant fall gäller 1 a §. 
 1 c § 
 Ett företag får upprätta års- redovisning med tillämpning av de internationella redovisnings- standarder som avses i Europa- parlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 1606/2002. Ett sådant företag skall inte tillämpa 3 och 4 kap. i denna lag och inte heller andra bestämmelser i 
 1. 2 kap. denna lag än 1 § andra stycket om årsredovisning- ens upprättande och 2 §, vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i 2 kap. årsredovis- ningslagen: 
 1 § första stycket 4 om förvalt- ningsberättelse, 
 5 § om språk och form, samt 
 7 § om undertecknande, 
 2. 5 kap. denna lag än 2 § 2 och 3 med särskilda regler om tilläggsupplysningar, 6 § om intresse- och koncernföretag samt 1 §, vad gäller hänvisningarna till 
 34 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 följande bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen: 
 4 § om uppgifter om taxerings- värden, 
 8 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag, 
 12 § om lån till ledande befatt- ningshavare, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 a § om sjukfrånvaro, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 20 § första stycket 1 och andra 
 stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och lik- nande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
 25 § om avtal om avgångs- vederlag, samt 
 26 § om uppgift om moder- företag, 
 3. 6 kap. denna lag än 1 §, vad gäller hänvisningarna till 6 kap.  
 1–3 
  och 4 a §§ årsredovisnings- lagen, 2 § om förvaltningsberät- telse samt 3 § om kapitaltäck- ningsanalys. 
  
 3 
  
 kap. 
  
 1 § 
 Balansräkningen skall upprättas enligt den uppställningsform som anges i bilaga 1 till denna lag. Resultaträkningen skall upprät- tas enligt den uppställningsform som anges i bilaga 2. Hänvisningar 
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 i denna lag till poster gäller poster i dessa uppställningsformer, om inte annat framgår. 
 Med avvikelse från den upp- ställningsform som anges i bilaga 1 får posterna i balansräkningen ställas upp på grundval av deras beskaffenhet och rangordnas efter deras relativa likviditet om det är förenligt med 2 kap. 2 och 3 §§. 
 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finans- inspektionen får meddela föreskrifter om avvikande uppställ- ningsformer för balansräkningen och resultaträkningen för värde- pappersbolag, om avvikelserna är nödvändiga med hänsyn till dessa bolags särskilda verksamhetsinriktning. 
 4 kap. 
 1 § 
 5 
  
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 2 § skall följande bestämmelser om värderingen i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas: 
 1 § första stycket och 2 § om vad som är anläggningstillgångar och omsättningstillgångar, 
 3 § om anskaffningsvärde för anläggningstillgångar, 
 3 a § om aktier och andelar i intresseföretag, 
 4 § om avskrivning av anläggningstillgångar, 
 5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,  
 6–8 
  §§ om uppskrivning av anläggningstillgångar, 
 9 §  
 första-fjärde 
  styckena om värdering av omsättningstillgångar, 10 § om värdering av pågående arbeten, 
 11 § första och andra styckena om varulagrets anskaffningsvärde, 12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde, 
 14 § om egna aktier, 
 14  
 a–14 
  d §§ om värdering av finansiella instrument, 
 14 e § om värdering av säkrade poster, 
 14 f § om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde, 
 15 § om periodisering av vissa belopp vid upptagande av lån, samt 
  
 5  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121. 
 36 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 16 § om omräkning av förlagsinsatser. 
 6 kap. 
 1 § 
 6 
  
 Följande 
  
 bestämmelser 
  
 i 
  
 6 kap. 
  
 årsredovisningslagen 
  
 (1995:1554) skall tillämpas: 
  
 1 §  
 första-fjärde 
  styckena om 
  
 förvaltningsberättelsens 
  
 inne- 
  
 håll, 
  
 2 § om förslag till dispositio- ner av vinst eller förlust m.m., 
 3 § första stycket om vissa upplysningar om ekonomiska föreningar,  
 samt 
  
 5 § om finansieringsanalys. 
  
 Följande 
  
 bestämmelser 
  
 i 
  
 6 kap. 
  
 årsredovisningslagen 
  
 (1995:1554) skall tillämpas: 
  
 1 §  
 första-fjärde 
  styckena om 
  
 förvaltningsberättelsens 
  
 inne- 
  
 håll, 
  
 2 § om förslag till dispositio- ner av vinst eller förlust m.m., 
 3 § första stycket om vissa upplysningar om ekonomiska föreningar, 
 4 a § om utelämnande av upp- gifter i förvaltningsberättelsen, samt 
 5 § om finansieringsanalys. 
  
 7 
  
 kap. 
  
 2 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tilllämpas: 
 4 § första stycket om koncernredovisningens delar, 
 5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovis- ningen, 
 6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild, 
 7 § andra stycket om valuta, 
 8 § första stycket första meningen om allmänna krav på koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen, 
 9 § om minoritetsandelar, 
 10 § om balansdag, 
 12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och års- redovisningen, 
 13 § om elimineringar mellan koncernföretag, 
 15 § om förändringar i koncernens sammansättning, 
  
 6  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121 
 37 
 Författningsförslag SOU 2003:71 
 16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra 
  
 företag, 
  
 18– 
 24 
  
 §§ om hur dotterföre- 
  
 18– 
 23 
  
 §§ om hur dotterföre- 
  
 tag skall räknas in i koncern- 
  
 tag skall räknas in i koncern- 
  
 redovisningen, samt 
  
 redovisningen, samt 
  
 25–30 
  §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall räknas in i koncernredovisningen. 
 3 § 
 De i 2 § angivna bestämmelserna i 7 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas med följande avvikelser: 
  
 1. 
  
 Tillämpas 5 § tredje stycket 3 om utelämnande av vissa dot- terföretag för andelar som innehas som ett led i en finansiell stöd- aktion för en rekonstruktion eller räddning av ett dotterföretag som är ett kreditinstitut eller värdepappersbolag, skall moderföre- taget 
  
 – i en not upplysa om arten av och villkoren för den finansiella stödaktionen, samt 
 – till sin koncernredovisning foga dotterföretagets årsredovis- ning. 
  
 2. 
  
 Fråga om tillstånd enligt 17 § att utelämna uppgifter om dot- terföretag och vissa andra företag prövas av Finansinspektionen. 
  
 3. 
  
 Vad som sägs i 24 § första 
  
 stycket om tillämpningen av kapitalandelsmetoden gäller inte dotterföretag vars verksamhet har direkt samband med ett kredit- instituts eller värdepappersbolags verksamhet eller avser tjänster knutna till sådan verksamhet. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 38 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 4. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1560) om årsredovis- ning i försäkringsföretag, 
  
 dels  
 att 4 kap. 5 § skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att rubriken närmast före 4 kap. 5 § skall utgå, 
  
 dels  
 att nuvarande 4 kap. 6 och 7 §§ skall betecknas 4 kap. 5 och 6 §§, 
  
 dels  
 att 2 kap. 1 §, 4 kap. 1, 2, 3, 4, nya 5 och nya 6 §§, 5 kap. 1 och 4 §§, 6 kap. 1 §, 7 kap. 2 § och bilaga 1 samt att rubriken närmast före nya 4 kap. 5 § skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att rubriken närmast före 4 kap. 7 § skall sättas närmast före nya 4 kap. 6 §, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas tre nya bestämmelser, 1 kap. 1 a, 1 b och 1 c §§. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 1 a § 
 Ett sådant företag som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internatio- nella redovisningsstandarder skall inte tillämpa andra bestämmelser i 7 kap. än 
  
 1. 
  
 1 § om koncernredovisning- ens upprättande, 
  
 2. 
  
 2 § vad gäller hänvisning- arna till 7 kap. 2 § årsredovis- ningslagen (1995:1554) om när koncernredovisning inte behöver upprättas och till 7 kap. 4 § första stycket 4 samma lag om förvalt- ningsberättelse, 
  
 3. 
  
 3 § 1 a) och b) med sär- skilda regler om när koncern- 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 redovisning inte behöver upp- rättas, 
 4. 4 § vad gäller hänvisning- arna till 
 a) 2 kap. 2 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till års- redovisningslagens bestämmelser i 2 kap. 5 § om språk och form samt 2 kap. 7 § om underteck- nande, 
 b) 5 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till föl- jande bestämmelser i 5 kap. års- redovisningslagen: 
 4 § om uppgifter om taxerings- värden, 
 12 § om lån till ledande befatt- ningshavare, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 20 § första stycket 1 och andra 
 stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och lik- nande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, samt 
 25 § om avtal om avgångs- vederlag, 
 c) 5 kap. 2 § 2 och 6 med sär- skilda regler om tilläggsupplys- ningar, 
 d) 5 kap. 4 §  
 1–3 
  och  
 8–9 
  om eget kapital och avsättningar, 
 e) 5 kap. 6 § om koncern- och intresseföretag, 
 40 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 f) 
  
 6 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till 6 kap. 1 § första – tredje styckena och 4 a § årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens innehåll, samt 
  
 g) 
  
 6 kap. 2 § om särskilda upplysningar i förvaltningsberät- telsen. 
  
 Om moderföretaget tillämpar andra principer för värderingen av tillgångar, avsättningar och skulder i årsredovisningen än i koncernredovisningen skall före- taget lämna upplysning om detta och om skälen för avvikelsen. 
 1 b § 
 Andra företag än sådana som avses i artikel 4 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 får upprätta koncernredovisning med tillämp- ning av de internationella redo- visningsstandarder som avses i förordningen. I sådant fall gäller 1 a §. 
 1 c § 
 Ett företag får upprätta års- redovisning i enlighet med de internationella redovisningsstan- darder som avses i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002. Ett sådant företag skall inte tillämpa 3 och 4 kap. i denna lag och inte heller andra bestämmelser i 
 1. 2 kap. denna lag än 1 § om årsredovisningens upprättande 
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 och 2 §, vad gäller hänvisning- arna till följande bestämmelser i 2 kap. årsredovisningslagen: 
 1 § första stycket 4 om förvalt- ningsberättelse, 
 5 § om språk och form, samt 
 7 § om undertecknande, 
 2. 5 kap. denna lag än 2 § 2 och 6 med särskilda regler om tilläggsupplysningar, 4 § om eget kapital och avsättningar, 5 § om resultaträkningens poster, 6 § om koncern- och intresseföretag samt 1 §, vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen: 
 4 § om uppgifter om taxerings- värden, 
 8 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag, 
 12 § om lån till ledande befatt- ningshavare, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 a § om sjukfrånvaro, 
 18 b § om könsfördelningen bland ledande befattningshavare, 20 § första stycket 1 och andra 
 stycket samt 
 21 § om löner, ersättningar och sociala kostnader, 
 22 § om pensioner och lik- nande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
 25 § om avtal om avgångs- vederlag, samt 
 26 § om uppgift om moder- 
 42 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 företag, 
 3. 6 kap. denna lag än 1 §, vad gäller hänvisningarna till 6 kap.  
 1–2 
  och 4 a §§ årsredovisnings- lagen, 2 § om förvaltningsberät- telse och 3 § om resultatanalys. 
  
 2 
  
 kap. 
  
 1 § 
 Om rörelsen i ett försäkringsaktiebolag eller ett ömsesidigt för- säkringsbolag omfattar flera försäkringsgrenar eller om rörelsen i en understödsförening omfattar flera rörelsegrenar, skall även en resultatanalys ingå i årsredovisningen. 
 Ett företag som upprättar års- eller koncernredovisning med tillämpning av de internationella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämp- ning av internationella redovis- ningsstandarder behöver inte upprätta resultatanalys enligt första stycket, om de upplysningar som skall lämnas i resultatanaly- sen lämnas på annan plats i redo- visningen. 
  
 4 
  
 kap. 
  
 1 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 2 § skall följande bestämmelser om värderingen i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas: 
 2 § om immateriella anläggningstillgångar, 
 3 § om anskaffningsvärde för anläggningstillgångar, 
 3 a § om aktier och andelar i intresseföretag, 
 4 § om avskrivning av anläggningstillgångar, 
 5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,  
 6–8 
  §§ om uppskrivning av anläggningstillgångar, 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 9 §  
 första-fjärde 
  styckena om värdering av omsättningstillgångar, 10 § om värdering av pågående arbeten, 
 11 § första och andra styckena om varulagrets anskaffningsvärde, 12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde, 
 14 § om egna aktier, 
 14  
 a–14 
  d §§ om värdering av finansiella instrument, 
 14 e § om värdering av säk- rade poster, 
 14 f § om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde, samt 
 15 § om periodisering av vissa belopp vid upptagande av lån. 
 2 § 
 7 
  
 De i 1 § angivna bestämmel- serna i 4 kap. årsredovisnings- lagen (1995:1554) skall tillämpas med följande avvikelser: 
  
 1. 
  
 2 § tillämpas på immateri- ella tillgångar (B). 
  
 2. 
  
 3 § skall  
 med undantag för 
  
 hänvisningarna till 
  
 14 a och 
  
 14 e §§  
 tillämpas på 
  
 samtliga 
  
 tillgångar, om inte annat följer av detta kapitel. 
  
 3. 
  
 4 § skall tillämpas på dels immateriella tillgångar (B), dels placeringstillgångar (C) –  
  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt 5 § i detta kapitel  
 – samt dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.III) som stadig- varande skall brukas eller inne- has. 
  
 4. 
  
 a) 5 § skall tillämpas på dels immateriella tillgångar (B), dels placeringstillgångar (C) –  
 utom när de värderas till verkligt värde 
 De i 1 § angivna bestämmel- serna i 4 kap. årsredovisnings- lagen (1995:1554) skall tillämpas med följande avvikelser: 
  
 1. 
  
 2 § tillämpas på immateri- ella tillgångar (B). 
  
 2. 
  
 3 § skall tillämpas på samt- liga tillgångar, om inte annat följer av detta kapitel. 
  
 3. 
  
 4 § skall tillämpas på dels immateriella tillgångar (B), dels placeringstillgångar (C) samt dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.III) som stadig- varande skall brukas eller inne- has –  
  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
  
 4. 
  
 a) 5 § skall tillämpas på dels immateriella tillgångar (B), dels placeringstillgångar (C) samt dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.II) som stadig- varande skall brukas eller inne- 
  
 7  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121 
 44 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 enligt 5 § i detta kapitel  
 – samt dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.II) som stadig- varande skall brukas eller inne- has. 
  
 b) 
  
 5 § andra stycket skall tillämpas endast på placeringar i koncernföretag och intresse- företag (C.II), andra finansiella placeringstillgångar  
  
 än aktier och andelar  
  
 (C.III.2-7) 
  samt depåer hos företag som avgivit återför- säkring (C.IV) – utom när till- gångarna värderas till verkligt värde enligt 5 § i detta kapitel. 
  
 c) 
  
 Sådana andra finansiella placeringstillgångar som utgörs av aktier och andelar (C.III.1) skall skrivas ned till det lägre värde som tillgången har på balans- dagen även om det inte kan antas att värdenedgången är varaktig. 
  
 5. a) 6 och 8 §§ gäller endast skadeförsäkringsbolag och skall tillämpas på placeringstillgångar 
  
 (C) 
  
 –  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt 5 § i detta kapitel  
 – samt på sådana till- gångar hänförliga till materiella tillgångar och varulager (G.I) som stadigvarande skall innehas eller brukas. 
  
 b) 
  
 Aktier och andelar i kon- cernföretag och intresseföretag får inte skrivas upp till högre värde än vad som medges av Finansinspektionen. 
  
 6. Uppskrivningsbelopp en- ligt 6 § får endast användas för ökning av aktiekapitalet genom 
  
 has –  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
  
 b) 
  
 5 § andra stycket skall tillämpas endast på placeringar i koncernföretag och intresse- företag (C.II), andra finansiella placeringstillgångar  
  
 (C.III.1-7) 
  samt depåer hos företag som avgivit återförsäkring (C.IV) – utom när tillgångarna värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
 5. a) 6 och 8 §§ gäller endast skadeförsäkringsbolag och skall tillämpas på placeringstillgångar 
  
 (C) 
  
 samt på sådana tillgångar hänförliga till materiella till- gångar och varulager (G.I) som stadigvarande skall innehas eller brukas –  
  
 utom när de värderas till verkligt värde enligt detta kapitel. 
  
 b) 
  
 Aktier och andelar i kon- cernföretag och intresseföretag får inte skrivas upp till högre värde än vad som medges av Finansinspektionen. 
  
 6. Uppskrivningsbelopp en- ligt 6 § får endast användas för ökning av aktiekapitalet genom fondemission eller för avsätt- ning till en uppskrivningsfond (AA.III). 
 7. 7 § första stycket 2 och andra stycket om användning av uppskrivningsfonden för att täcka förlust får inte tillämpas. 
 8. 9 § skall tillämpas på dels fordringar (F), dels kassa och bank (G.II), dels sådana materi- ella tillgångar och varulager 
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 fondemission eller för avsätt- ning till en uppskrivningsfond (AA.III). 
  
 7. 
  
 7 § första stycket 2 och andra stycket om användning av uppskrivningsfonden för att täcka förlust får inte tillämpas. 
  
 8. 
  
 9 § skall  
 med undantag för 
  
 hänvisningarna 
  
 till 
  
 14 a 
  
 och 
  
 14 e §§  
 tillämpas 
  
 på 
  
 dels 
  
 ford- 
  
 ringar (F), dels kassa och bank (G.II), dels sådana materiella tillgångar och varulager (G.I) och övriga tillgångar (G.III) som inte stadigvarande skall brukas eller innehas. 
 9. 12 § skall tillämpas på ma- teriella tillgångar och varulager (G.I). 
 (G.I) och övriga tillgångar (G.III) som inte stadigvarande skall brukas eller innehas. 
  
 9. 
  
 12 § skall tillämpas på materiella tillgångar och varu- lager (G.I). 
  
 10. 
  
 Finansiella instrument skall tas upp till sitt verkliga värde om det är förenligt med 14 a §. 
  
 11. 
  
 Placeringstillgångar för vilka livförsäkringstagaren bär placeringsrisken (D) skall alltid tas upp till sitt verkliga värde. 
  
 3 § 
 Samma värderingsprincip skall tillämpas på alla placeringstill- gångar (C) som ingår i en och samma post som föregås av en ara- bisk siffra eller som tas upp under Byggnader och mark (C.I). 
  
 Undantag från vad som före- 
  
 skrivs i första stycket får göras om 
  
 någon tillgång som ingår i posten 
  
 värderas till verkligt värde enligt 
  
 4 kap. 14 a, 14 e eller 14 f §§ års- 
  
 redovisningslagen (1995:1554). 
  
 4 § 
  
 Om  
 det  
 belopp  
 som erlagts  
 för 
  
 Om  
 erlagt  
 belopp för räntebä- 
  
 räntebärande 
  
 värdepapper 
  
 eller 
  
 rande värdepapper eller låne- 
  
 lånefordringar 
  
 överskrider 
  
 eller 
  
 fordringar  
 som inte tas upp till 
  
 underskrider 
  
 det 
  
 belopp 
  
 som 
  
 sitt verkliga värde enligt 4 kap. 
  
 skall 
  
 erhållas 
  
 på 
  
 förfallodagen 
  
 14 a § 
  
 årsredovisningslagen 
  
 (överkurs respektive under- 
  
 (1995:1554) 
  
 överskrider 
  
 eller 
  
 kurs), 
  
 skall 
  
 mellanskillnaden 
  
 underskrider 
  
 det 
  
 belopp 
  
 som 
  
 periodiseras. 
  
 skall 
  
 erhållas 
  
 på 
  
 förfallodagen 
  
 46 
  
 SOU 2003:71 Författningsförslag 
 (överkurs respektive under- kurs), skall mellanskillnaden periodiseras. 
 Vid beräkning av anskaffningsvärdet för räntebärande värdepap- per och lånefordringar skall sådan periodisering av över- eller 
  
 underkurs som avses i första stycket beaktas. 
  
 En periodisering enligt första 
  
 En periodisering enligt första 
  
 stycket 
  
 får underlåtas 
  
 under 
  
 stycket 
  
 får underlåtas 
  
 under 
  
 samma 
  
 förutsättningar 
  
 som de 
  
 samma 
  
 förutsättningar 
  
 som de 
  
 som anges i 4 kap. 15 § andra 
  
 som anges i 4 kap. 15 § andra 
  
 meningen årsredovisningslagen 
  
 meningen årsredovisningslagen. 
  
 (1995:1554).  
 Om en periodise- 
  
 Om en 
  
 periodisering underlåts 
  
 ring underlåts skall upplysning 
  
 skall upplysning om förhållan- 
  
 om förhållandet lämnas i en not. 
  
 det lämnas i en not. 
  
 6 § 
 Vinster eller förluster som uppkommer när tillgångar vär- deras till verkligt värde enligt  
 5 §  
 skall redovisas som särskilda poster i resultaträkningen. 
 Vinst som uppkommer vid tillämpning av 5 § till följd av att det bokförda värdet överstiger anskaffningsvärdet skall i balansräkningen sättas av till en fond för orealiserade vinster. 
 Om summan av orealiserade vinster vid utgången av ett räkenskapsår är mindre än vid utgången av det föregående räkenskapsåret, skall fonden för orealiserade vinster sättas ned i samma mån. 
 Värdering av vissa tillgångar till verkligt värde 
 5 § 
 Vinster eller förluster som uppkommer när tillgångar vär- deras till verkligt värde enligt  
 bestämmelserna i 4 kap. 14 a, 14 e eller 14 f §§ årsredovis- ningslagen  
 skall redovisas som särskilda poster i resultaträk- ningen,  
 om de inte skall redovisas i en fond för verkligt värde enligt 4 kap. 14 d § andra stycket eller 14 f § tredje stycket samma lag. 
  
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 7 § 
 Om placeringstillgångar (C) i balansräkningen värderas med utgångspunkt i anskaffningsvär- det, skall upplysningar om en värdering till verkligt värde läm- nas i en not. Upplysningarna skall lämnas fördelade på de i balansräkningen enligt bilaga 1 upptagna tillgångsposterna. När placeringstillgångar (C eller D) i balansräkningen värderas till verkligt värde enligt  
 5 §,  
 skall på samma sätt upplysningar om en värdering med utgångspunkt i anskaffningsvärdet lämnas i en not. 
 6 § 
 Om placeringstillgångar (C) i balansräkningen värderas med utgångspunkt i anskaffningsvär- det, skall upplysningar om en värdering till verkligt värde läm- nas i en not. Upplysningarna skall lämnas fördelade på de i balansräkningen enligt bilaga 1 upptagna tillgångsposterna. När placeringstillgångar (C eller D) i balansräkningen värderas till verkligt värde enligt  
 bestämmel- serna i 4 kap. 14 a, 14 e eller 14 f §§ årsredovisningslagen,  
 skall på samma sätt upplysningar om en värdering med utgångspunkt i anskaffningsvärdet lämnas i en not. 
  
 5 
  
 kap. 
  
 1 § 
 Utöver vad som följer av övriga bestämmelser i denna lag skall årsredovisningen innehålla de upplysningar som anges i  
 3–6 
  §§ nedan. Upplysningarna skall lämnas i noter. Om det inte står i strid med kravet på överskådlighet, får upplysningarna i stället lämnas i balansräkningen eller resultaträkningen. Vidare skall, med beak- tande av vad som föreskrivs i 2 §, följande bestämmelser om tilläggsupplysningar i 5 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas: 
 1 § andra stycket om hänvisningar till noter, 
 2 § om värderings- och omräkningsprinciper, 
 3 § om anläggningstillgångar, 
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden, 
  
 4  
 Weaverc §§ om finansiella in- 
  
 strument, 
  
 5 § om uppskrivningsfond, 
  
 5 § om uppskrivningsfond  
 och 
  
 fond för verkligt värde, 
 7 § om inköp och försäljning mellan koncernföretag, 
 48 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 8 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra före- tag, 
 10 § andra stycket om kort- och långfristiga balansposter, 11 § om ställda säkerheter, 
 12 § om lån till ledande befattningshavare, 
 13 § om konvertibla lån, 
 14 § andra och tredje styckena om förändringar i eget kapital m.m., 
 16 § första stycket och 17 § första stycket om upplysningar om skatt, 
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret, 
 18 a § om sjukfrånvaro, 
  
 19–21 
  §§ om löner, andra ersättningar och sociala kostnader, 22 § om pensioner och liknande förmåner, 
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör, 
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, 
 25 § om avtal om avgångsvederlag, samt 
 26 § om uppgift om moderföretag. 
 4 § 
 Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om eget kapital och avsättningar: 
  
 1. 
  
 I livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst skall som bundet eget kapital tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Konsoliderings- fond 
  
 , Fond för orealiserade vinster  
 och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. 
  
 2. 
  
 I skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp 
  
 Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om eget kapital och avsättningar: 
  
 1. 
  
 I livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst skall som bundet eget kapital tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Konsoliderings- fond och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. 
  
 2. 
  
 I skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp Aktiekapital, Garantikapital, 
  
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Uppskrivnings- fond, Reservfond  
 och Fond för orealiserade vinster 
 . Under fritt eget kapital eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter. 
 3. I understödsföreningar skall som eget kapital tas upp 
 Fond för orealiserade vinster, 
 Övriga fonder och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. 
 Överkursfond, Uppskrivnings- fond  
 och  
 Reservfond. Under fritt eget kapital eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter. 
 3. I understödsföreningar skall som eget kapital tas upp Övriga fonder och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. 
  
 4. 
  
 Om avsättningen för kvardröjande risker i posten Ej intjänade premier och kvardröjande risker (DD.1) uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges. 
  
 5. 
  
 Om garanterad återbäring i posten Livförsäkringsavsättning (DD.2) uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges. 
  
 6. 
  
 Om avvecklingsresultat uppgår till väsentligt belopp skall det anges i en not med fördelning på kategori av skada och belopp. Med avvecklingsresultat avses skillnaden mellan å ena sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets ingång, efter avdrag för under räkenskapsåret gjorda utbetalningar av ersättningar för skador från föregående år, och å andra sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets slut. 
  
 7. 
  
 Villkorad återbäring (EE.1) skall delas upp på avsättningar för vilka försäkringstagaren direkt respektive indirekt bär risk. 
  
 8. 
  
 Skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall lämna närmare upplysningar om det belopp av fritt eget kapital som inte kan anses utdelningsbart med hänsyn till bestämmelserna i 1 kap. 1 a § första stycket och 12 kap. 2 § tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:713) och om de förhållanden som motiverar bedömningen. 
  
 50 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 9. 
  
 Livförsäkringsaktiebolag och ömsesidiga livförsäkringsbolag skall lämna upplysning om belopp som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen. 
  
 10. 
  
 Om ett ömsesidigt försäkringsbolag har garantikapital i annan valuta än redovisningsvalutan, skall detta räknas om enligt växelkursen på balansdagen. Skillnaden mellan det omräknade beloppet och motsvarande belopp vid räkenskapsårets ingång skall 
  
 – i ömsesidiga skadeförsäkringsbolag och ömsesidiga liv- försäkringsbolag som får dela ut vinst, föras mot Balanserad vinst eller förlust, och 
 – i ömsesidiga livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst föras mot Andra fonder. 
 6 kap. 
 1 § 
 8 
  
 Följande bestämmelser i 6 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas: 
 1 § första, andra och fjärde styckena om förvaltningsberät- telsens innehåll,  
 samt 
  
 2 § om förslag till dispositio- ner av vinst eller förlust m.m. 
 Följande bestämmelser i 6 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas: 
 1 §  
 första- 
 fjärde 
  
 styckena om förvaltningsberättelsens inne- håll, 
 2 § om förslag till dispositio- ner av vinst eller förlust m.m.,  
 samt 
  
 4 a § om utelämnande av upp- gifter i förvaltningsberättelsen. 
 2 § 
 Utöver vad som följer av 1 § skall i förvaltningsberättelsen upplysningar lämnas om 
  
 1. 
  
 skade- respektive livförsäk- ringsrörelsens tekniska resultat för vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren,  
  
 och 
  
 2. 
  
 företagets konsolidering med avseende på kapitalstyrka vid utgången av vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren. 
  
 Utöver vad som följer av 1 § skall i förvaltningsberättelsen upplysningar lämnas om 
  
 1. 
  
 skade- respektive livförsäk- ringsrörelsens tekniska resultat för vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren, 
  
 2. 
  
 företagets konsolidering med avseende på kapitalstyrka vid utgången av vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren, 
  
 8  
 Lydelse enligt prop. 2002/03:121. 
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 och 
 3. att företaget med stöd av 2 kap. 1 § andra stycket denna lag inte har upprättat någon resultat- analys och om på vilken annan plats i redovisningen upplysning- arna i stället har lämnats. 
  
 7 
  
 kap. 
  
 2 § 
 Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen 
  
 (1995:1554) tillämpas: 
  
 2 
  
 § om när koncernredovisning inte behöver upprättas, 
  
 4 
  
 § första stycket om koncernredovisningens delar, 
  
 5 
  
 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovis- 
  
 ningen, 
  
 6 
  
 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild, 
  
 7 
  
 § andra stycket om valuta, 
  
 8 
  
 § första stycket första meningen om allmänna krav på kon- 
  
 cernbalansräkningen och koncernresultaträkningen, 
  
 9 
  
 § om minoritetsandelar, 
  
 10 
  
 § om balansdag, 
  
 12 
  
 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och års- 
  
 redovisningen, 
  
 13 
  
 § om elimineringar mellan koncernföretag, 
  
 15 
  
 § om förändringar i koncernens sammansättning, 
  
 16 
  
 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra 
  
 företag, 
  
 18– 
 24 
  
 §§ om hur dotterföre- 
  
 18– 
 23 
  
 §§ om hur dotterföre- 
  
 tag 
  
 skall räknas in i koncern- 
  
 tag skall räknas in i koncern- 
  
 redovisningen, samt 
  
 redovisningen, samt 
  
 25–30 
  §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall räknas in i koncernredovisningen. 
 52 
  
 SOU 2003:71 
  
 Författningsförslag 
  
 Bilaga 1 
 Uppställningsform för balansräkning 
 TILLGÅNGAR 
  
 A. 
  
 Tecknat ej inbetalt kapital 
  
 B. 
  
 Immateriella tillgångar 
  
 I 
  
 Goodwill 
  
 II 
  
 Andra immateriella tillgångar 
  
 C. 
  
 Placeringstillgångar 
  
 I 
  
 Byggnader och mark 
  
 II 
  
 Placeringar i koncernföretag och intresseföretag 
  
 1. 
  
 Aktier och andelar i koncernföretag 
  
 2. 
  
 Räntebärande värdepapper emitterade av, och lån till, kon- cernföretag 
  
 3. 
  
 Aktier och andelar i intresseföretag 
  
 4. 
  
 Räntebärande värdepapper emitterade av, och lån till, intresse- företag 
  
 III Andra finansiella placeringstillgångar 
  
 1. 
  
 Aktier och andelar 
  
 2. 
  
 Obligationer och andra räntebärande värdepapper 
  
 3. 
  
 Andelar i investeringspooler 
  
 4. 
  
 Lån med säkerhet i fast egendom 
  
 5. 
  
 Övriga lån 
  
 6. 
  
 Utlåning till kreditinstitut 
  
 7. 
  
 Övriga finansiella placeringstillgångar 
  
 IV Depåer hos företag som avgivit återförsäkring 
  
 D. 
  
 Placeringstillgångar för vilka livförsäkringstagaren bär placer- 
  
 ingsrisk 
  
 1. 
  
 Tillgångar för villkorad återbäring 
  
 2. 
  
 Fondförsäkringstillgångar 
  
 E. 
  
 Återförsäkrares andel av Försäkringstekniska avsättningar 
  
 1. 
  
 Ej intjänade premier och kvardröjande risker 
  
 2. 
  
 Livförsäkringsavsättning 
  
 3. 
  
 Oreglerade skador 
  
 4. 
  
 Återbäring och rabatter 
  
 5. 
  
 Övriga försäkringstekniska avsättningar 
  
 6. 
  
 Avsättning för livförsäkringar för vilka försäkringstagaren bär risk 
  
 a) Villkorad återbäring 
 53 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 b) Fondförsäkringsåtaganden 
  
 F. 
  
 Fordringar 
  
 I Fordringar avseende direkt försäkring 
 II Fordringar avseende återförsäkring 
 III Övriga fordringar 
  
 G. 
  
 Andra tillgångar 
  
 I Materiella tillgångar och varulager 
 II Kassa och bank 
 III Övriga tillgångar 
 H. Förutbetalda kostnader och upplupna intäkter 
 I Upplupna ränte- och hyresintäkter 
 II Förutbetalda anskaffningskostnader 
 III Övriga förutbetalda kostnader och upplupna intäkter 
 EGET KAPITAL, AVSÄTTNINGAR OCH SKULDER 
  
 AA. 
  
 Eget kapital 
  
 I 
  
 Aktiekapital eller Garantikapital 
  
 II 
  
 Överkursfond 
  
 III 
  
 Uppskrivningsfond 
  
 IV 
  
 Konsolideringsfond 
  
 V 
  
 Andra fonder 
  
 1. 
  
 Reservfond 
  
 2. 
  
 Fond för orealiserade vinster 
  
 2. Fond för verkligt värde 
  
 3. 
  
 Övriga fonder 
  
 VI 
  
 Balanserad vinst eller förlust 
  
 VII 
  
 Årets resultat 
  
 BB. 
  
 Obeskattade reserver 
  
 CC. 
  
 Efterställda skulder 
  
 DD. 
  
 Försäkringstekniska avsättningar (före avgiven återförsäk- ring) 
  
 1. 
  
 Ej intjänade premier och kvardröjande risker 
  
 2. 
  
 Livförsäkringsavsättning 
  
 3. 
  
 Oreglerade skador 
  
 4. 
  
 Återbäring och rabatter 
  
 5. 
  
 Utjämningsavsättning 
  
 6. 
  
 Övriga försäkringstekniska avsättningar 
  
 EE. 
  
 Försäkringsteknisk avsättning för livförsäkringar för vilka försäkringstagaren bär risk (före avgiven återförsäkring) 
  
 1. 
  
 Villkorad återbäring 
  
 2. 
  
 Fondförsäkringsåtaganden 
  
 54 
 SOU 2003:71 Författningsförslag 
  
 FF. Avsättningar för andra risker 
  
 FF. Andra avsättningar 
  
 och kostnader 
  
 1. 
  
 Pensioner och liknande förpliktelser 
  
 2. 
  
 Skatter 
  
 3. 
  
 Övriga avsättningar 
  
 GG. 
  
 Depåer från återförsäkrare 
  
 HH. 
  
 Skulder 
  
 I 
  
 Skulder avseende direkt försäkring 
  
 II 
  
 Skulder avseende återförsäkring 
  
 III 
  
 Obligationslån 
  
 IV 
  
 Skulder till kreditinstitut 
  
 V 
  
 Övriga skulder 
  
 II. 
  
 Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 
  
 I Återförsäkrares andel av Förutbetalda anskaffningskostnader II Övriga upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 
 POSTER INOM LINJEN 
 I Panter och därmed jämförliga säkerheter ställda för egna skul- der och för såsom avsättningar redovisade förpliktelser, varje slag för sig 
 II Övriga ställda panter och jämförliga säkerheter, varje slag för sig 
 III Ansvarsförbindelser 
  
 1. 
  
 Garantier 
  
 2. 
  
 Pensionsförpliktelser som ej upptagits bland avsättningar och ej har täckning i pensionsstiftelses förmögenhet 
  
 3. 
  
 Övriga ansvarsförbindelser 
  
 IV Åtaganden 
  
 1. 
  
 Åtaganden till följd av återköpstransaktioner 
  
 2. 
  
 Övriga åtaganden 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 55 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:71 
  
 5. 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om bokföringslagen (1999:1078), att 6 kap. 2 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 6 
  
 kap. 
  
 2 § 
 En årsredovisning skall upp- rättas och offentliggöras enligt bestämmelserna i årsredovis- ningslagen (1995:1554) eller, i förekommande fall, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värde- pappersbolag  
 eller  
 lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. 
 En årsredovisning skall upp- rättas och offentliggöras enligt bestämmelserna i årsredovis- ningslagen (1995:1554) eller, i förekommande fall, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepap- persbolag, lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkrings- företag  
 eller med tillämpning av de internationella redovisnings- standarder som avses i Europa- parlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstan- darder. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller senare. 
 56 
 I UTREDNINGENS UPPDRAG 
 1 Bakgrund 
 Under de senaste åren har det internationella samarbetet i syfte att harmonisera reglerna på redovisningsområdet intensifierats. Bl.a. har det privaträttsliga internationella organet International Accounting Standards Board (IASB) med säte i London utökat sitt samarbete med det amerikanska Financial Accounting Standards Board (FASB). 
 I Europa antog  
 EG-kommissionen 
  i november 1995 en ny stra- tegi för redovisningsharmonisering, vari underströks unionens behov av att bidra till den internationella standardiseringsprocessen som ansågs erbjuda den mest effektiva och snabbaste lösningen på de problem som företag med en världsomspännande verksamhet ställs inför. I juni 2000 föreslog kommissionen att alla företag hemmahörande i EU som är noterade på en reglerad marknad inom unionen senast från och med år 2005 bör bli skyldiga att utarbeta sina koncernredovisningar i enlighet med en enda uppsättning redovisningsstandarder, nämligen International Accounting Standards (IAS) vilka utfärdas av International Accounting Standards Committee, IASC (numera IASB; B står för Brown). Antagandet av enhetliga regler av hög kvalitet för finansiell rapportering på kapitalmarknaderna i EU ansågs komma att stärka marknadseffektiviteten och därigenom minska företagens kapitalkostnader. Europaparlamentet och rådet antog därför den 19 juli 2002 en förordning om tillämpning av internationella redovisningsstandarder inom EU  
 (IAS-förordningen). 
  
 59 
 2 Våra direktiv 
 Regeringen beslutade den 8 augusti 2002 att en särskild utredare skulle tillsättas i syfte att överväga de frågor som  
 IAS-förordningen 
  ger upphov till. Utredaren samt sakkunniga och experter förordna- des under september och oktober 2002. Utredningen, som antog namnet  
 IAS-utredningen, 
  höll sitt första sammanträde den 22 oktober 2002. 
 Enligt direktiven (se bilaga 1) skall utredaren särskilt överväga om de i förordningen angivna redovisningsstandarderna skall tillämpas även av andra företag än de som utan vidare omfattas av förordningen samt om de skall tillämpas även i fråga om upprät- tande av årsredovisning. Om utredaren skulle finna att de aktuella redovisningsstandarderna skall eller får tillämpas även i fråga om årsredovisningen skall hon vidare utreda konsekvenserna av detta på skatteområdet. Om utgången skulle bli den motsatta, dvs. att de inte skall tillämpas när årsredovisningen upprättas, skall hon sär- skilt analysera vilka problem som kan följa av att koncernredovis- ning och årsredovisning upprättas enligt skilda redovisningsprinci- per. I båda fallen gäller att utredaren skall lämna förslag till respek- tive ta ställning till de kompletterande bestämmelser som detta kan ge anledning till. 
 Vidare skall utredaren överväga vilket behov svenska företag kan ha av en sådan extra övergångstid som artikel 9 
 1  
 i  
 IAS-förordningen 
  ger utrymme för i fråga om särskilda slag av företag. Finner utreda- ren att Sverige bör utnyttja detta utrymme, skall hon lämna förslag till hur bestämmelser om en sådan övergångstid skall vara utfor- made. 
 Utredaren skall också särskilt överväga om den svenska redovis- ningslagstiftningen bör ändras dels för att på annat sätt ge svenska företag ökade möjligheter att upprätta sina redovisningar enligt internationellt accepterade redovisningsnormer, dels för att und- 
  
 1  
 Enligt direktiven artikel 8 a. 
 61 
  
 Våra direktiv 
  
 SOU 2003:71 
  
 vika konflikter mellan  
 IAS-förordningen 
  och den svenska lagstift- ningen. Vidare skall utredaren särskilt överväga vilka effekter för- ordningen kan antas få för det svenska systemet för normgivning på redovisningsområdet. I dessa delar skall utredaren utarbeta de författningsförslag som hon anser vara påkallade. 
 Vidare ingår det i utredarens uppdrag att analysera i vilken utsträckning övergången till  
 IAS-redovisning 
  gör det nödvändigt med ytterligare ändringar i den associationsrättsliga lagstiftningen. 
 Utredaren skall beakta pågående lagstiftningsarbete av intresse i Sverige och inom EU. Vidare skall hon beakta och redovisa vilka konsekvenser införandet av  
 IAS-redovisning 
  kan få för kommuner och landsting och av dem ägda företag. Vid den konsekvensanalys av små företags villkor som skall göras skall utredaren ha kontakt med Näringslivets nämnd för regelgranskning. 
 Enligt direktiven skall uppdraget vara avslutat den 31 juli 2003. 
 62 
 II ALLMÄN MOTIVERING 
  
 1 
  
 Redovisningsnormgivningens struktur 
  
 1.1 
  
 EG:s redovisningsdirektiv 
  
 Sverige är sedan den 1 januari 1995 medlem av EU. Medlemskapet innebär bl.a. att det särskilda regelverk som utvecklats inom EG skall tillämpas i Sverige. Inom  
 EG-rätten 
  skiljer man mellan primär och sekundär  
 EG-rätt. 
  Den primära  
 EG-rätten 
  består av de grund- läggande gemenskapsfördragen. Den sekundära  
 EG-rätten 
  utgörs av de rättsakter som har utfärdats av EG:s institutioner på grundval av de grundläggande fördragen, nämligen förordningar, direktiv, beslut samt yttranden och rekommendationer. 
 Förordningar är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i medlemsstaterna och varken kan eller får transformeras till natio- nell lagstiftning. Direktiv däremot riktar sig till medlemsstaterna och anger ett visst resultat som skall uppnås inom en bestämd tid men överlåter åt medlemsstaterna att själva bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. Beslut är bindande för dem de är riktade till, medan yttranden och rekommendationer inte alls är bindande. 
 Inom EG har det utfärdats flera direktiv som behandlar redovis- ningsfrågor, nämligen tre direktiv på bolagsrättens område, ett bankredovisningsdirektiv och ett försäkringsredovisningsdirektiv. De bolagsrättsliga direktiven har till syfte att i medlemsstaterna skapa en minsta gemensam skyddsnivå för delägare, borgenärer och andra som träder i förbindelse med företag. Det fjärde bolagsrätts- liga direktivet 
 1  
 antogs 1978 och behandlar skyldigheten att upprätta årsbokslut och förvaltningsberättelse i aktiebolag och vissa han- delsbolag och kommanditbolag. Det sjunde bolagsrättsliga direkti- vet 
 2  
 antogs 1983 och behandlar skyldigheten att upprätta en sammanställd redovisning och en sammanställd förvaltningsberät- telse, dvs. i stort sett vad som enligt svensk rätt utgör en koncern- 
  
 1 
  
 Rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 28 juli 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag. 
  
 2 
  
 Rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om sammanställd redovisning. 
  
 65 
  
 Redovisningsnormgivningens struktur 
  
 SOU 2003:71 
  
 redovisning. Det elfte bolagsrättsliga direktivet 
 3  
 antogs 1989 och innehåller bestämmelser om redovisning vid innehav av filial i annan medlemsstat. För redovisning i banker och andra finansiella institut och försäkringsbolag finns särskilda direktiv. År 1986 antogs ett bankredovisningsdirektiv 
 4  
 och 1991 ett försäkringsredo- visningsdirektiv 
 5  
 vilka hänvisar till de fjärde och sjunde bolagsrätts- liga direktiven och endast innehåller sådana avvikelser från dessa direktiv som har bedömts vara motiverade av de särdrag som utmärker dessa företags verksamheter. Även för kreditinstitut och finansiella institut finns bestämmelser om redovisning vid innehav av filialer i andra medlemsstater, i det s.k. bankfilialdirektivet. 
 6 
  
 Innehållet i redovisningsdirektiven har ändrats vid ett flertal tillfällen. Bl.a. har genom det s.k. fair  
 value-direktivet 
 7 
  
 de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven samt bankredovisningsdirektivet ändrats så att vissa finansiella tillgångar och skulder kan värderas till verkligt värde. Syftet med direktivet var att möjliggöra en tillämpning av IAS 39 Financial Instruments: Recognition and Measurement. I Sverige har en proposition 
 8  
 med förslag till lagänd- ringar för genomförandet av fair  
 value-direktivet 
  nyligen överläm- nats till riksdagen. Förslaget innebär bl.a. att det i ÅRL införs bestämmelser av innebörd att derivatinstrument och vissa andra finansiella instrument får tas upp till verkligt värde. För kredit- institut och värdepappersbolag har motsvarande värderingsregel i stället utformats som ett krav. 
 Den 6 maj i år har Europaparlamentet och rådet även antagit det s.k. moderniseringsdirektivet, vilket syftar till att dels undanröja alla oförenligheter mellan redovisningsdirektiven och IAS, dels uppdatera den grundläggande strukturen i direktiven. Modernise- ringsdirektivet kommenteras nedan i avsnitt 3.1. 
  
 3 
  
 Rådets elfte direktiv 89/666/EEG av den 21 december 1989 om krav på offentlighet i filialer som har öppnats i en medlemsstat av vissa bolagsformer som lyder under lagstiftningen i en annan stat. 
  
 4 
  
 Rådets direktiv 86/635/EEG av den 8 december 1986 om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut. 
  
 5 
  
 Rådets direktiv 91/674/EEG av den 19 december 1991 om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag. 
  
 6 
  
 Rådets direktiv 89/117/EEG av den 13 februari 1989 om skyldigheter angående offentliggörande av årsredovisningshandlingar för i en medlemsstat inrättade filialer till kreditinstitut och finansiella institut med huvudkontor i en annan medlemsstat. 
  
 7 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG av den 27 september 2001 om ändring av direktiven 78/660/EEG, 83/349/EEG och 86/635/EEG med avseende på värderingsreglerna för årsbokslut och sammanställd redovisning i vissa typer av bolag samt i banker och andra finansiella institut. 
  
 8 
  
 Prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument. 
  
 66 
  
 SOU 2003:71 
  
 Redovisningsnormgivningens struktur 
  
 1.2 
  
 Svensk redovisningslagstiftning 
  
 I syfte att anpassa den svenska lagstiftningen på redovisningsområ- det till  
 EG-direktiven 
  infördes den 1 januari 1996 tre nya lagar, års- redovisningslagen /1995:1554/ (ÅRL), lagen (1995:1559) om års- redovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag (ÅRKL) samt lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL). ÅRL skall, med undantag för finansiella företag som skall tillämpa ÅRKL respektive Gray, tillämpas av samtliga företag som är skyl- diga att avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning. ÅRL innehåller bestämmelser angående företagens offentliga redo- visning, dvs. om årsredovisning, koncernredovisning och delårs- rapporter m.m. Bestämmelser om företagens  
 icke-offentliga 
  redo- visning, dvs. om löpande bokföring och arkivering, finns i bok- föringslagen /1999:1078/ (BFL). BFL skall tillämpas av alla näringsidkare oavsett i vilken form verksamheten bedrivs och oavsett verksamhetens art. 
  
 1.3 
  
 Svensk kompletterande normgivning 
  
 Såväl BFL som de tre årsredovisningslagarna är ramlagar och skall, inom de ramar som lagreglerna anger, kompletteras med annan normgivning. Detta kommer till uttryck genom bestämmelser om att den bokföringsskyldige har att iaktta god redovisningssed (se 4 kap. 2 § BFL och 2 kap. 2 § ÅRL). God redovisningssed har i förarbetena till BFL (se prop. 1998/99:130 s. 178) beskrivits som de normer som grundas på – utöver lag och föreskrifter – redovis- ningspraxis och rekommendationer och uttalanden från vissa myn- digheter och organisationer, framförallt Bokföringsnämnden, Finansinspektionen och Redovisningsrådet. 
 Bokföringsnämnden är en statlig myndighet som ansvarar för utvecklandet av god redovisningssed i företagens bokföring och offentliga redovisning. Det sker bl.a. genom att nämnden meddelar allmänna råd om tillämpningen av framförallt BFL och ÅRL. De allmänna råden, som under perioden januari 1987 till och med augusti 1999 benämndes rekommendationer och uttalanden, utgör inte formellt bindande föreskrifter. Förutom de allmänna råden ger Bokföringsnämnden ut vägledningar och uttalanden. Bokförings- nämndens arbete inriktas mot frågor om löpande bokföring och arkivering samt redovisningsfrågor beträffande bokföringsskyldiga 
 67 
  
 Redovisningsnormgivningens struktur 
  
 SOU 2003:71 
  
 som inte ingår i Redovisningsrådets målgrupp, främst mindre och medelstora företag samt stiftelser och föreningar. 
 Finansinspektionen är i likhet med Bokföringsnämnden en stat- lig myndighet. Finansinspektionen ansvarar för utvecklandet av god redovisningssed i sådana företag som omfattas av Olsen och Gray i den utsträckning det är påkallat av dessa företags särart (se 8 kap. 1 § BFL). Finansinspektionen utfärdar såväl allmänna råd som bindande föreskrifter. 
 Redovisningsrådet är ett privaträttsligt organ, bildat av en stif- telse (numera ersatt av en ideell förening, Föreningen för utveck- lande av god redovisningssed) med ändamål att främja utvecklandet av god redovisningssed i publika företag. Redovisningsrådet utfär- dar rekommendationer som i första hand riktar sig till företag vars aktier är föremål för offentlig handel och företag som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse. Rekommendationerna utfor- mas med utgångspunkt i de internationella redovisningsstandarder som ges ut av International Accounting Standards Board (IASB) och som gavs ut av dess föregångare International Accounting Standards Committee (IASC). De standarder som utarbetas av IASB benämns International Financial Reporting Standards (IFRS) och de som tidigare utarbetades av IASC benämns International Accounting Standards (IAS). Redovisningsrådets rekommendatio- ner behandlar främst frågor om företagens års- och koncernredo- visningar, dvs. företagens offentliga redovisning. Redovisnings- rådets Akutgrupp gör uttalanden som anger hur rådets rekommen- dationer skall tolkas i de fall olika tolkningar förekommer. Akut- gruppen har vidare uppgiften att göra uttalanden i redovisningsfrå- gor som inte behandlas vare sig i befintliga rekommendationer eller i rekommendationer som är under utarbetande. 
  
 1.4 
  
 Internationella redovisningsstandarder 
  
 På områden där det saknas svenska rekommendationer kan vägled- ning hämtas bl.a. från de rekommendationer som utfärdas av IASB (tidigare IASC). IASB:s uppdrag är att verka för en internationell harmonisering av de redovisningsprinciper som används i olika län- der världen över. Rekommendationerna baseras på en föreställ- ningsram som beskrivs i IASC:s Framework for the Preparation and Presentation of Financial Statements. Uppgiften att tolka IASB:s och IASC:s rekommendationer, IFRS respektive IAS, har 
 68 
  
 SOU 2003:71 
  
 Redovisningsnormgivningens struktur 
  
 givits till International Financial Reporting Interpretations Committee (IFRIC), tidigare benämnd Standing Interpretations Committee (SIC). 
 Vägledning kan även hämtas från rekommendationer utfärdade i andra ledande länder inom redovisningsområdet, exempelvis av amerikanska Financial Accounting Standards Board (FASB) vars rekommendationer (FAS) beskriver amerikanska redovisningsprin- ciper (US GAAP). 
 69 
 2  
 IAS-förordningen 
  
 2.1 
  
 En förordning om tillämpning av internationella redovisningsstandarder 
  
 Europaparlamentet och rådet utfärdade den 19 juli 2002 en förord- ning om tillämpning av internationella redovisningsstandarder, (EG) nr 1606/2002 (se bilaga 2). Enligt artikel 4 i förordningen (härefter kallad  
 IAS-förordningen) 
  skall alla noterade företag 
 1  
 vara skyldiga att upprätta sina koncernredovisningar i enlighet med de IAS/IFRS och tillhörande  
 SIC/IFRIC-tolkningar 
  som utfärdats eller antagits av IASC/IASB och som antas av kommissionen för tillämpning inom gemenskapen. När vi i det följande hänvisar till IAS avses, om inte annat framgår av sammanhanget, samtliga dessa av kommissionen antagna standarder och tolkningar. 
 Enligt förordningen får kommissionen anta en viss standard endast om den inte strider mot den princip som fastställts i de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven om att redovisningen skall ge en rättvisande bild av företagens resultat och ställning, om den bidrar till det europeiska gemensamma bästa samt uppfyller kriterierna för begriplighet, relevans, tillförlitlighet och jämförbarhet. En redovisningsteknisk kommitté, European Financial Reporting Advisory Group (EFRAG), kommer att bistå kommissionen med stöd och expertkunskaper vid bedömningen av de internationella redovisningsstandarderna. Vid beslutsfattandet skall dock kommissionen följa ett särskilt angivet kommittéförfarande, enligt vilket kommissionen skall lägga fram sina förslag till beslut inför en föreskrivande kommitté för redovisningsfrågor, Accounting Regulatory Committee (ARC), vilken består av företrädare för medlemsstaterna med kommissionens företrädare som ordförande. ARC skall därvid 
  
 1  
 Med noterade företag avses företag vars värdepapper är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat i enlighet med de villkor som fastställs i artikel 1.13 i det s.k. investeringsdirektivet (93/22/EEG). 
 71 
  
 IAS-förordningen 
  
 SOU 2003:71 
  
 yttra sig över förslaget och om förslaget är förenligt med ARC:s yttrande kan kommissionen anta beslutet men om det inte är förenligt med kommitténs yttrande kan kommissionen inte själv fatta beslut i frågan, utan frågan skall då hänskjutas till rådet, varvid en särskild procedur skall följas innan beslutet kan antas. 
 2  
 De antagna standarderna skall sedan i sin helhet offentliggöras på vart och ett av gemenskapens officiella språk i form av en förordning från kommissionen. 
 Kommissionen har i maj 2003 lagt fram ett förslag till förordning angående antagandet av alla de IAS med tillhörande  
 SIC-tolkningar 
  som existerade den 14 september 2002 förutom IAS 32 Financial Instruments: Disclosure and Presentation och IAS 39 Financial Instruments: Recognition and Measurement samt tillhörande SIC 5, SIC 16 och SIC 17. De undantagna standarderna är föremål för omfattande omarbetningar av IASB och föreslås komma under övervägande för att antas av kommissionen så snart IASB har slut- fört sitt arbete. 
 Som huvudregel gäller att de företag som omfattas av förord- ningen måste tillämpa de aktuella redovisningsstandarderna fr.o.m. det första räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller därefter. Medlemsstaterna får dock besluta att vissa noterade företag inte behöver tillämpa de aktuella redovisningsstandarderna i koncern- redovisningen förrän fr.o.m. januari 2007, nämligen dels företag som endast har skuldebrev noterade, dels företag som är noterade både i gemenskapen och på en reglerad marknad utanför gemen- skapen och som redan då  
 IAS-förordningen 
  offentliggjordes 
 3  
 tillämpade andra internationellt godkända standarder som grundval för sin koncernredovisning, t.ex. US GAAP. 
 Förordningen lämnar också en möjlighet för medlemsstaterna att besluta om att utsträcka tillämpningsområdet för antagna redo- visningsstandarder genom att tillåta eller kräva dels att noterade företag upprättar sina årsredovisningar i enlighet med IAS, dels att  
 icke-noterade 
  företag upprättar sina års- eller koncernredovisningar (eller båda) i enlighet med IAS (se artikel 5). 
 I förordningen anges även att medlemsstaterna är förpliktade 
 4  
 att vidta de åtgärder som krävs för att garantera efterlevnaden av de 
  
 2 
  
 Se artiklarna 5, 7 och 8 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juli 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter. 
  
 3 
  
 IAS-förordningen 
  
  offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, EGT, den 11 september 2002. 
  
 4 
  
 Denna skyldighet grundar sig på artikel 10 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. 
  
 72 
  
 SOU 2003:71 
  
 IAS-förordningen 
  
 internationella redovisningsstandarderna. Ett gemensamt system för denna tillsyn skall därför utvecklas tillsammans med medlems- staterna, främst genom Europeiska värdepapperstillsynskommittén (Committee of European Securities Regulators, CESR). 
  
 2.2 
  
 Syftet med  
  
 IAS-förordningen 
  
 Syftet med  
 IAS-förordningen, 
  såsom det anges i inledningen i för- ordningen, uppges dels vara att bidra till att skapa en ändamålsenlig och kostnadseffektiv kapitalmarknad, dels vara att förstärka den fria rörligheten för kapital på den inre marknaden och skapa förut- sättningar för företag i gemenskapen att konkurrera på lika villkor om tillgängliga finansiella resurser på såväl gemenskapens kapital- marknader som de globala kapitalmarknaderna. 
 Enligt uppgifter grundade på en enkätundersökning bland 700  
 EU-företag 
  anges i kommissionens förslag till det s.k. modernise- ringsdirektivet 
 5  
 att intresset bland företagen för en övergång till IAS framför allt har väckts genom affärsstrategiska och ekono- miska överväganden, snarare än av strikt redovisningsmässiga skäl. Övervägandena gäller bl.a. möjligheterna till marknadsföring, fusioner och förvärv över nationsgränserna, dialogen med aktie- ägarna och finansieringsmöjligheterna. 
 En ökad internationell spridning av IAS skulle framförallt bidra till att öka jämförbarheten mellan redovisningshandlingar från företag i olika länder. För svensk del skulle en övergång till IAS innebära att redovisningen i svenska företag i större utsträckning skulle anpassas till den internationella utvecklingen på redovis- ningsområdet. Eftersom investerare från olika länder kan förmodas ha lättare att förstå och acceptera en redovisningshandling upprät- tad enligt IAS än enligt exempelvis ÅRL underlättas för svenska företag att söka notering på utländska börser och marknadsplatser vilket leder till minskade kostnader för företagens kapitalanskaff- ning. En anpassning till IAS leder därmed till konkurrensfördelar för svenska och övriga europeiska företag sett ur ett globalt per- spektiv, men även till att göra EU:s kapitalmarknader mer attraktiva för utomeuropeiska investerare. 
  
 5  
 Se Kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 78/660/EEG, 83/349/EEG och 91/674/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning i vissa typer av bolag och försäkringsföretag, KOM(2002)259, vilket numera har antagits av Europaparlamentet och rådet. Mer om detta i avsnitt 3.1. 
 73 
  
 IAS-förordningen 
  
 SOU 2003:71 
  
 2.3 
  
 Vilka företag måste redovisa i enlighet med IAS? 
  
 Enligt artikel 4 i förordningen gäller det tvingande kravet på att koncernredovisningen skall upprättas i enlighet med IAS företag som är underställda en medlemsstats lagstiftning och vars värde- papper på balansdagen är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat i enlighet med de villkor som fastställs i artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster på värdepappersområ- det. 
 I flera artiklar i förordningen (se artiklarna 4, 5 och 9) används begreppet företag, i den engelska versionen companies. Kommissionen har i ett arbetsdokument med frågor och svar angå- ende  
 IAS-förordningen 
 6 
  
 inför ett möte med representanter för medlemsstaterna i Kontaktkommittén 
 7  
 anfört dels att förordningen endast tar sikte på företag hemmahörande inom EU, dels att defi- nitionen av companies är hämtad från artikel 48 i Romfördraget enligt vilken companies or firms means companies or firms con- stituted under civil or commercial law, including cooperative socie- ties, and other legal persons governed by public or private law, save for those which are  
 non-profit-making. 
  Enligt den svenska versio- nen av artikel 48 innefattas i begreppet bolag även kooperativa sammanslutningar samt andra offentligrättsliga eller privaträttsliga juridiska personer, med undantag av sådana som inte drivs i vinst- syfte. Vi har inte funnit någon anledning att tolka begreppet företag i förordningen på något annat sätt än det som kommis- sionen inofficiellt förordar. Detta betyder att förordningen omfat- tar företag som bedriver någon form av affärs- eller näringsverk- samhet. Ur svenskt perspektiv skulle därmed avses i vart fall vanliga aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar samt banker och försäkringsföretag, men exempelvis inte kommuner och lands- ting, som i och för sig kan ha (och har) skuldebrev noterade (se även kapitel 9). Däremot kan naturligtvis företag som ägs av kom- muner och landsting omfattas av förordningen. 
 I artikel 1.13 i direktivet om investeringstjänster inom värdepap- persområdet (93/22/EEG) anges att med reglerad marknad avses en marknad som förekommer i den förteckning som avses i artikel 16 i samma direktiv. I artikel 16 anges att varje medlemsstat skall 
  
 6 
  
 Dokumentet kommer att offentliggöras på kommissionens hemsida,  
  
 Davis, under rubriken Brady asked Campos and the Accounting Directives. 
  
 7 
  
 Kontaktkommittén är en rådgivande kommitté ansluten till  
  
 EG-kommissionen. 
  Kontaktkommittén har tillsatts med stöd av artikel 52 i det fjärde bolagsrättsliga direktivet (se även artikel 47 i det sjunde bolagsrättsliga direktivet). 
 74 
  
 SOU 2003:71 
  
 IAS-förordningen 
  
 upprätta en förteckning över de reglerade marknader för vilka det är hemland och skicka denna förteckning till kommissionen. Av en förteckning upprättad av Finansinspektionen den 22 april 2002 framgår att det i Sverige rör sig om Stockholmsbörsen AB, Nordic Growth Market NGM AB och Aktietorget AB. 
  
 Sammanfattningsvis  
 är artikel 4 således i ett svenskt perspektiv tillämplig på svenska moderföretag vars aktier eller skuldebrev är noterade vid Stockholmsbörsen AB, Nordic Growth Market AB eller Aktietorget AB. Ett utländskt företag hemmahörande utanför EU och som är noterat på exempelvis Stockholmsbörsen AB omfattas däremot inte av  
 IAS-förordningen 
  eftersom företaget inte är underställt en medlemsstats lagstiftning. 
  
 2.4 
  
 Vad avses med redovisning i enlighet med IAS ? 
  
 Enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  skall noterade företag fr.o.m. år 2005 upprätta sina koncernredovisningar i enlighet med av kom- missionen antagna IAS. Vidare ges medlemsstaterna möjlighet att tillåta eller kräva dels att noterade företag upprättar sina årsredo- visningar i enlighet med antagna IAS, dels att  
 icke-noterade 
  företag upprättar sina års- eller koncernredovisningar i enlighet med antagna IAS. En fråga som inställer sig är då vad som avses med uttryckssättet i enlighet med IAS. Enligt vår mening måste uttrycket tolkas med ledning av IAS 1, Presentation of Financial Statements. I punkt 11 i IAS 1 sägs att finansiella rapporter inte skall uppges stämma överens med IAS om de inte uppfyller samt- liga krav i alla tillämpliga standarder samt i varje tillämpligt tolk- ningsuttalande från SIC. 
 8  
 Alla tillämpliga standarder, liksom samt- liga tillämpliga tolkningsuttalanden från SIC måste således beaktas fullt ut för att ett företag skall kunna hävda att dess redovisning överensstämmer med IAS. En rimlig slutsats är därför att en redo- visning också för att anses upprättad i enlighet med IAS i den mening som avses i  
 IAS-förordningen 
  måste uppfylla de krav på full compliance som beskrivs i punkt 11 i IAS 1, dock med den reservationen att  
 IAS-förordningen 
  endast gäller av kommissionen antagna IAS. 
  
 8  
 En standard som inte är obligatorisk måste dock inte tillämpas för att kravet på full compliance skall vara uppfyllt. Om ett företag väljer att tillämpa en sådan standard måste standarden dock tillämpas fullt ut (jfr IAS 34 p. 2 och 3). 
 75 
  
 IAS-förordningen 
  
 SOU 2003:71 
  
 I det fall en medlemsstat väljer att med stöd av artikel 5 i IAS- förordningen utsträcka tillämpningsområdet för antagna IAS till att omfatta års- eller koncernredovisningar för  
 icke-noterade 
  företag respektive årsredovisningar i noterade företag, innebär det således att de aktuella företagen skall tillämpa IAS fullt ut i alla avseenden på samma sätt som gäller för de företag som omfattas av artikel 4 (dvs. enligt principen om full compliance). Företagen kan då inte välja att exempelvis tillämpa värderingsreglerna i en IAS men avstå från att tillämpa bestämmelserna i samma IAS om tilläggsupplysningar eller välja att enbart tillämpa vissa IAS men inte andra. Det regelverk som skall följas består av hela  
 IAS-paketet 
  med tillhörande  
 SIC-tolkningar. 
  
 76 
  
 3 
  
 Samspelet mellan  
  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
  
 3.1 
  
 Moderniseringsdirektivet 
  
 Enligt  
 IAS-förordningen 
  spelar redovisningsdirektiven en viktig roll vid antagandet av de IAS som skall gälla inom EU. Dessutom kommer redovisningsdirektiven även fortsättningsvis att gälla för de företag som inte kommer att tillämpa IAS. Redovisningsdirekti- ven måste därför uppdateras så att de ger rum för och är förenliga med innehållet i nuvarande och framtida IAS. Kommissionen har därför utarbetat ett direktiv med ändringar i redovisningsdirekti- ven, det s.k. moderniseringsdirektivet. 
 1  
 Direktivet syftar till att avlägsna alla föreliggande oförenligheter mellan redovisningsdirek- tiven och IAS, att säkerställa att de alternativa redovisningsmetoder som nu är tillåtna enligt IAS kan utnyttjas av de  
 EU-företag 
  som inte kommer att omfattas av  
 IAS-förordningen 
  samt att uppdatera den grundläggande strukturen i redovisningsdirektiven. De vikti- gaste förändringarna i det fjärde bolagsrättsliga direktivet som moderniseringsdirektivet innebär är dels att det blir möjligt att skriva upp immateriella tillgångar, dels att det införs bestämmelser om värdering till verkligt värde. Huvudregeln enligt det fjärde bolagsrättsliga direktivet är alltjämt att värdering skall ske till historiska anskaffningsvärden med möjlighet till uppskrivning av vissa tillgångar. Denna uppskrivningsregel utsträcks nu till att om- fatta även immateriella tillgångar och syftet med den ändringen är att möjliggöra en löpande omvärdering till verkligt värde i enlighet med IAS 38 Intangible Assets. Genom moderniseringsdirektivet införs även en möjlighet för medlemsstaterna att tillåta eller kräva att vissa, av respektive medlemsstat särskilt angivna, tillgångar (utom finansiella instrument som omfattas av det s.k. fair value- direktivet 
 2 
 ) värderas till verkligt värde. Syftet med den bestämmel- sen är att möjliggöra en tillämpning av de omvärderingsmodeller 
  
 1 
  
 Direktivet finns intaget i bilaga 3 till betänkandet. 
  
 2 
  
 Se avsnitt 1.1. 
  
 77 
  
 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
  
 SOU 2003:71 
  
 som beskrivs i IAS 40 Investment Property och IAS 41 Agri- culture. 
 I  
 EG-kommissionens 
  ursprungliga förslag omfattade modernise- ringsdirektivet endast ändringar i de fjärde och sjunde bolagsrätts- liga direktiven samt i försäkringsredovisningsdirektivet. Inför den första beredningen i parlamentet föreslogs dock även ändringar i bankredovisningsdirektivet vilka ansågs nödvändiga för att elimi- nera alla konflikter mellan det direktivet och IAS. Kommissionens förslag godkändes och moderniseringsdirektivet antogs av Europa- parlamentet och rådet den 6 maj 2003. 
  
 3.2 
  
 Samspelet mellan  
  
 IAS-förordningen 
  och nationell lagstiftning 
 Genom ÅRL har EG:s fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiv införlivats i svensk lagstiftning och skall, i den utformning bestämmelserna fått i ÅRL, tillämpas av svenska företag. Den nya  
 IAS-förordningen 
  är, till skillnad från direktiven, direkt tillämplig för de företag som omfattas av den och kommer således att gälla som lag i Sverige. Samspelet mellan ÅRL och  
 IAS-förordningen 
  måste därför belysas. 
 Konflikter mellan ÅRL och  
 IAS-förordningen 
  kan endast upp- komma i den mån ÅRL behandlar en fråga som även tillhör IAS- förordningens tillämpningsområde. Ett företag som omfattas av  
 IAS-förordningen 
  skall, i den mån samma fråga behandlas i en antagen IAS och i ÅRL, tillämpa bestämmelserna i IAS. Vissa bestämmelser i ÅRL (baserade på EG:s redovisningsdirektiv) behandlar dock frågor som inte behandlas i IAS; exempelvis bestämmelserna om förvaltningsberättelse, offentlighet och revi- sion samt vissa krav på tilläggsupplysningar. Sådana nationella direktivbaserade bestämmelser skall enligt kommissionen 
 3  
 fortsätt- ningsvis gälla vid sidan av IAS. Ett företag som omfattas av IAS- förordningen, dvs. i vart fall noterade företag som avlämnar kon- cernredovisning, har således att tillämpa dels vad som föreskrivs i antagna IAS, dels vissa bestämmelser i ÅRL av formell natur samt en del krav på tilläggsupplysningar som saknar motsvarighet i IAS. Bestämmelserna i IAS har givetvis också företräde före en sådan 
  
 3  
 Uttalandet görs av kommissionen i ett inofficiellt dokument om samspelet mellan nationell rätt och EG:s förordning om  
 IAS-redovisning. 
  Dokumentet har diskuterats vid möte i Kontaktkommittén (en rådgivande kommitté ansluten till  
 EG-kommissionen 
  vari även ingår representanter för de olika medlemsstaterna). 
 78 
 SOU 2003:71 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
 icke direktivbaserad bestämmelse i ÅRL som hindrar ett företag att följa en antagen IAS. 
 Vissa IAS innehåller två alternativa redovisningsmetoder att välja mellan. Den nationella lagstiftaren kan enligt kommissionen 
 4  
 i sådana fall inte välja ut en av de angivna redovisningsmetoderna och förbjuda en redovisning enligt den andra metoden. Detta skulle hindra företagen från att utnyttja den valfrihet som reglerna i IAS medger. 
 I avsnitt 5.4 behandlas närmare frågan om vilka regler i ÅRL som även framgent skall tillämpas av ett företag som upprättar koncern- redovisning i enlighet med IAS. 
  
 3.3 
  
 Skillnader mellan IAS och svensk redovisningslagstiftning 
  
 En års- respektive koncernredovisning riktar sig till företagens externa intressenter. Svensk redovisningslagstiftning är utformad för att tillgodose alla intressenters behov av information, dvs. bland andra ägarnas, investerarnas, de anställdas, borgenärernas, leveran- törernas, kundernas och de fiskala myndigheternas. Den externa redovisningens innehåll påverkas av till vem redovisningen i första hand riktar sig. Kraven på information varierar därför avsevärt mellan olika företag beroende på företagens storlek. Intressent- gruppen hos riktigt små företag består oftast bara av skattemyn- digheterna och långivarna, hos lite större företag även av anställda och leverantörer och i riktigt stora företag är det investerarna som är den främsta målgruppen. Med hänsyn till att den externa redo- visningen i ett litet företag riktar sig till helt andra intressenter än i till exempel ett stort börsnoterat företag uppställer det svenska regelverket i vissa fall lägre och förenklade krav på redovisningen i små företag än i exempelvis börsnoterade företag. 
 IAS (numera IFRS) är internationella redovisningsstandarder som syftar till att tillgodose det internationella näringslivets behov. Bestämmelserna i IAS är därför i praktiken huvudsakligen inriktade på noterade företags koncernredovisning och tillgodoser det behov av information som ägare och andra investerare har. Eftersom stan- darderna saknar koppling till någon specifik ekonomisk eller rätts- lig miljö har de i allmänhet utformats utan hänsyn till överväganden beträffande exempelvis skydd för borgenärer, vinstutdelning och 
  
 4  
 Se föregående not. 
 79 
  
 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
  
 SOU 2003:71 
  
 beskattning. IAS har således en helt annan utgångspunkt än den svenska redovisningslagstiftningen och de skillnader som upp- kommer till följd därav måste beaktas för att kunna bedöma om IAS är ett lämpligt regelverk för noterade företags årsredovisningar och för  
 icke-noterade 
  företags koncern- eller årsredovisningar. 
 Ur redovisningsmässigt perspektiv innebär en övergång till IAS bl.a. att värderingen av tillgångar oftare än vad som gäller enligt ÅRL sker till verkliga värden än till historiska anskaffningsvärden. Vidare är  
 IAS-regelverket 
  mer detaljerat och innehåller fler krav på tilläggsupplysningar än vad ÅRL gör. På ett antal punkter före- kommer konflikter mellan de båda regelverken i fråga om hur en viss post exempelvis skall klassificeras, värderas eller periodiseras. Som nyss antytts (avsnitt 3.2) innebär dessa konflikter inte något problem i fråga om de noterade företagens koncernredovisning eftersom  
 IAS-förordningen 
  i detta avseende tar över bestäm- melserna i ÅRL. Ett förslag om att utnyttja artikel 5 i IAS- förordningen så att det blir möjligt att tillämpa IAS i alla företag innebär inte heller några bekymmer eftersom antagna IAS även i det fallet tar över ÅRL. Däremot måste, för det fall ett företag även inom ramen för ÅRL skall kunna tillämpa de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för, alla konflikter identifieras och undanröjas. En närmare undersökning av dessa konflikter redovisas i bilaga 4. 
  
 3.4 
  
 Beskattningsmässiga konsekvenser av IAS- redovisning 
  
 För att kunna ta ställning till om noterade företag bör vara skyldiga att upprätta årsredovisning med tillämpning av IAS, liksom frågan om och i så fall på vilket sätt artikel 5 bör utnyttjas, måste de kon- sekvenser från beskattnings- och taxeringssynpunkt som sådana förslag skulle få redovisas. 
 Från strikt redovisningsmässiga utgångspunkter förefaller det mest logiskt att ett företag som upprättar sin koncernredovisning enligt IAS också skall upprätta sin årsredovisning enligt detta regelverk. Att tillåta skilda principer på koncern- respektive bolagsnivå kan bara förekomma om det finns mycket starka skäl som talar för en sådan ordning. Ett sådant skäl kan dock vara att en redovisning enligt IAS får beskattnings- och taxeringsmässiga kon- sekvenser som för såväl de skattskyldiga som det allmänna framstår 
 80 
 SOU 2003:71 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
 som mindre lämpliga. Med det allmänna avses främst staten i egen- skap av beskattare men i sammanhanget måste även beaktas de praktiska konsekvenserna för de myndigheter och domstolar som har att tillämpa redovisningsreglerna. 
 Det nuvarande sambandet mellan redovisning och beskattning 
 I Sverige föreligger ett starkt samband mellan företagens redovis- ning och beskattning på så sätt att redovisningen utan större korri- geringar skall kunna ligga till grund för beskattningen. Det är främst i periodiseringsfrågor men även i vissa värderingsfrågor som sambandet gör sig gällande. 
 Som huvudregel gäller att den skattemässiga inkomstberäk- ningen skall ske enligt bokföringsmässiga grunder, dvs. på grundval av den skattskyldiges bokföring (det s.k. materiella sambandet). Redovisningsreglerna blir här styrande för utfallet vid beskatt- ningen. Undantag görs dock i de fall det finns särskilda skatteregler beträffande en viss transaktion. Då föreligger inget samband med redovisningen utan skattereglerna är helt styrande för hur transak- tionen beskattas. Även det s.k. formella sambandet mellan redovis- ning och beskattning kan sägas utgöra ett undantag från huvud- regeln att redovisningen styr utfallet vid beskattningen. Det for- mella sambandet tar sig uttryck i att skattelagstiftningen i vissa fall dels kräver att avdrag gjorts i räkenskaperna för att avdrag skall medges vid taxeringen, dels föreskriver att samma värdering av till- gångar skall ha företagits i räkenskaperna som vid taxeringen för att godtas skattemässigt. Skattelagstiftningen kan här bli styrande både för beskattningen och för redovisningen av en viss transaktion. 
 Som exempel på områden där det råder samband mellan redovis- ning och beskattning (det kopplade området) kan nämnas avdrag för värdeminskning av maskiner och andra inventarier enligt reg- lerna för räkenskapsenlig avskrivning, värderingsreglerna för varu- lager och pågående arbeten samt avdrag för avsättning till periodi- seringsfond. Som exempel på områden där det finns särskilda skat- teregler (det frikopplade området) kan nämnas restvärdeavskriv- ning av inventarier, värdeminskningsavdrag på byggnader och markanläggningar samt kapitalvinstberäkning vid avyttring av fas- tigheter och värdepapper. 
 I inkomstskattelagen /1999:1229/ (IL) finns möjligheter till skattemässig resultatreglering genom ett antal bokslutsdispositio- 
 81 
  
 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
  
 SOU 2003:71 
  
 ner. De två främsta är avsättning till periodiseringsfond och räken- skapsenlig avskrivning av inventarier. Även reglerna för värdering av lager och redovisning av pågående arbeten innefattar ett visst mått av resultatreglering som ger upphov till bokslutsdispositioner (den s.k.  
 97-procentsregeln). 
  Därutöver kan systemet med ersätt- ningsfonder, avsättning för framtida garantiutgifter samt avsättning för framtida substansminskning innebära en resultatreglering och ge upphov till bokslutsdispositioner. Samtliga dessa områden omfattas av ett förslag från Redovisningskommittén (SOU 1995:43 s. 96 ff.) om frikoppling från redovisningen. 
 Även Riksskatteverket har på senare år föreslagit en ökad fri- koppling mellan redovisning och inkomstbeskattning på ett antal områden. I en hemställan om lagändringar till Finansdepartementet år 1999 föreslog Riksskatteverket frikoppling (dvs. slopande av det formella sambandet) bl.a. beträffande värdeminskningsavdrag avse- ende inventarier och immateriella rättigheter, beräknade egen- avgifter, avdrag (med högst tre procent) vid redovisning av varu- lager, avdrag för avsättning till periodiseringsfond och ersätt- ningsfond samt avdrag för koncernbidrag. Den rapport (RSV Rapport 1998:6) som låg till grund för Riksskatteverkets hemstäl- lan om frikoppling var remissbehandlad och remissinstanserna var i allmänhet positiva till förslaget om frikoppling. Så sent som i februari 2002 upprepade Riksskatteverket sitt förslag om ökad fri- koppling. Varken Redovisningskommitténs eller Riksskatteverkets nu nämnda förslag har föranlett någon ändring av lagstiftningen. 
 Fördelar och nackdelar med sambandet 
 Fördelarna med ett starkt samband mellan redovisning och beskattning består främst i att det förenklar för företagen genom att årsbokslutet utan större korrigeringar kan läggas till grund för beskattningen. Vidare förenklas statens (skattemyndighetens) behov av kontroll vid taxeringen. Även skatteförmågeprincipen, dvs. att skattebasen så nära som möjligt skall ansluta till företagets verkliga vinst, har ansetts tala för ett starkt samband. Sambandet mellan redovisning och beskattning har även ansetts bidra till att redovisningen genomgående håller en hög kvalitet eftersom såväl redovisningen som deklarationen blir föremål för revision/gransk- ning. Även det faktum att sambandet mellan redovisning och beskattning leder till ett samband mellan beskattningsbar inkomst 
 82 
 SOU 2003:71 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
 och utdelningsbara medel i aktiebolag kan anses som en fördel med systemet. Vidare undviker man att någon form av särskild gransk- ning, revision eller särskilt revisionsuttalande kommer att krävas även för skatteredovisningen. 
 En nackdel med sambandet mellan redovisning och beskattning är att en externredovisning som är inriktad på att ligga till grund för beskattning kan medföra att företaget endast lämnar de upp- gifter som bedöms som de allra nödvändigaste och att resultat och ställning medvetet underskattas. En sådan redovisning rimmar illa med kravet på att redovisningen skall lämna en rättvisande bild av företagets resultat och ställning. Sambandet verkar således häm- mande på utvecklingen av god redovisningssed. 
 Sambandet mellan redovisning och beskattning har också en koppling till vinstutdelningen eftersom ett aktiebolag som vill hålla sitt utdelningsbara resultat på en viss nivå kan tvingas avstå från att fullt ut utnyttja möjligheterna till skattemässig resultatreglering på grund av att varje sådant utnyttjande medför att utdelningskapaci- teten minskar i motsvarande mån. Ett starkt samband kan därmed leda till inlåsningseffekter på det utdelningsbara kapitalet i aktie- bolag genom att företagen utnyttjar de skattemässiga reserverings- möjligheter som erbjuds i stället för att dela ut vinsten. Detta är en följd av dubbelbeskattningssystemet. 
 Ett argument som förr brukade lyftas fram var att systemet med bokslutsdispositioner och obeskattade reserver gjorde redovis- ningen svårbegriplig för utländska läsare. Detta argument torde ha minskat väsentligt i styrka i och med att dessa dispositioner och reserver har utmönstrats ur koncernredovisningen och det är denna handling som tilldrar sig de internationella investerarnas intresse. 
 Den snabba internationella utvecklingen på redovisningsområdet talar också emot ett fortsatt samband mellan redovisning och beskattning. Redovisningsreglerna och god sed på området utfor- mas alltmer på internationell nivå utan möjlighet till påverkan från svensk sida. Regleringen tar främst sikte på koncernredovisningen i internationellt verksamma koncerner vilket är naturligt eftersom denna redovisningshandling har en internationell läsekrets medan årsredovisningen i detta avseende är av underordnad betydelse. 
 83 
  
 Samspelet mellan  
 IAS-förordningen, 
  redovisningsdirektiven och nationell lagstiftning 
  
 SOU 2003:71 
  
 IAS som grund för beskattning 
 Givet den koppling som för närvarande finns mellan redovisning och beskattning skulle ett förslag att göra IAS tvingande för note- rade företags årsredovisningar få till följd att företagen också, i vart fall delvis, beskattas enligt IAS. Ett argument för att beskattningen också skall ske utifrån en redovisning upprättad enligt IAS är att en tillämpning av IAS resulterar i ett vinstmått som är det mest rätt- visande som sannolikt går att få fram. 
 Mot ett krav på IAS vid beskattningen talar främst följande skäl (se även avsnitt 5.3.2). En redovisning enligt IAS skulle med nuva- rande koppling mellan redovisning och beskattning bl.a. få till följd att beskattningen ibland tidigareläggs. Detta torde dock vara ett mindre problem i sammanhanget. En viktigare konsekvens är att risken för tvister mellan företagen och skattemyndigheten kommer att öka beroende på att värderingen av tillgångar enligt IAS i större utsträckning sker genom en löpande omvärdering till verkliga vär- den än till historiska anskaffningsvärden. En värdering till verkligt värde grundas ofta på uppskattningar av framtida kassaflöden vilket kan leda till kontrollsvårigheter. En redovisning enligt IAS skulle vidare innebära att även orealiserade vinster läggs till grund för beskattningen. Det kan på goda grunder hävdas att endast realise- rade vinster borde bli föremål för beskattning och endast realise- rade förluster medföra rätt till avdrag. Det lämpliga i att använda en redovisning upprättad enligt IAS som underlag för beskattningen kan mot denna bakgrund ifrågasättas. En annan konsekvens av att redovisningen upprättas enligt IAS, givet ett fortsatt samband mellan redovisning och beskattning, är att utformningen av under- laget för beskattningen då indirekt men i praktiken kommer att bestämmas av ett privaträttsligt organ i London och inte av Sveriges Riksdag. 
 Redovisning enligt IAS kan endast få genomslag vid beskatt- ningen inom det s.k. kopplade området, dvs. där det råder ett mate- riellt eller formellt samband mellan redovisning och beskattning. Inom det frikopplade området styrs beskattningen i stället av sär- skilda skatteregler. I bilaga 6 redovisas en undersökning av de områden inom vilka en redovisning upprättad enligt IAS kan få skattemässiga konsekvenser. Undersökningen visar bl.a. att en  
 IAS-redovisning, 
  med nuvarande utformning av skattereglerna och med dess koppling till redovisningen, skulle leda till ett tidigarelagt eller högre skatteuttag än enligt nuvarande redovisningsregler. 
 84 
  
 5 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 5.1 
  
 Bör möjligheterna att tillämpa IAS utökas ? 
  
 Vårt förslag: Företagen bör ges bättre möjligheter att upprätta sina redovisningshandlingar med tillämpning av IAS redovis- ningsprinciper. 
 Av artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  följer att medlemsstaterna själva kan besluta om förordningen skall utnyttjas för att möjliggöra eller kräva en ökad tillämpning av internationella redovisningsstandarder vid upprättande av företagens redovisningshandlingar. Med inter- nationella redovisningsstandarder avses International Accounting Standards (IAS) och International Financial Reporting Standards (IFRS), med tillhörande tolkningar från Standing Interpretations Committee (SIC) respektive International Financial Reporting Interpretations Committee (IFRIC). När vi i det följande hänvisar till IAS avses, om inte annat framgår av sammanhanget, samtliga dessa standarder och tolkningar under förutsättning att de har antagits av  
 EG-kommissionen 
  för tillämpning inom gemenskapen. I det fall förordningen inte utnyttjas på sätt som framgår av artikel 5 finns anledning att överväga om det på annat sätt är önskvärt att uppmuntra en ökad användning av IAS. 
 Sedan några år tillbaka arbetar internationella IASB och ameri- kanska FASB för att uppnå en ökad internationell harmonisering av redovisningsstandarderna. IASB:s redovisningsstandarder tillämpas i stora delar av världen. Inom EU har diskussioner förts om att harmonisera regelverken i medlemsstaterna genom att utveckla gemensamma  
 EG-standarder 
  för redovisning. I stället har nu valts att ansluta sig till de redan utvecklade och väl spridda IAS/IFRS som utfärdas av IASC/IASB. Enhetliga redovisningsprinciper för europeiska företag ses som en förutsättning för att den inre mark- naden skall kunna förverkligas fullt ut. Målet på lite längre sikt är 
 91 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 att det skall finnas en uppsättning redovisningsregler som kan accepteras av börser och andra aktörer på de finansiella markna- derna världen över. Genom att ansluta sig till IASB:s redovisnings- reglering blir inte bara medlemsstaternas redovisningsregler har- moniserade, utan det leder även till en ökad jämförbarhet mellan redovisningshandlingar från å ena sidan europeiska företag och å andra sidan företag från länder utanför Europa. På så sätt under- lättas för europeiska företag att söka etablering och att anskaffa kapital på marknader utanför Europa. En anpassning till IAS leder därmed till konkurrensfördelar för de europeiska företagen i ett globalt perspektiv. En annan eftersträvad effekt är att göra EU:s kapitalmarknader mer attraktiva för utomeuropeiska investerare. Det övergripande syftet med  
 IAS-förordningen 
  är att den skall bidra till att skapa en ändamålsenlig och kostnadseffektiv kapital- marknad. Förordningen förstärker den fria rörligheten för kapital på den inre marknaden och skapar förutsättningar för företag i gemenskapen att konkurrera på lika villkor om de tillgängliga finansiella resurserna på såväl gemenskapens kapitalmarknader som de globala kapitalmarknaderna. 
 Sett i ett europeiskt perspektiv är de svenska redovisningsreg- lerna för noterade företag redan väl anpassade till IASB:s regelverk, genom att såväl allmänna som finansiella noterade företag tillämpar Redovisningsrådets rekommendationer vilka huvudsakligen baseras på IAS. Det finns dock vissa skillnader mellan en direkt tillämpning av IAS och en tillämpning av Redovisningsrådets rekommendatio- ner. Rekommendationerna innehåller bl.a. avsteg från IAS när så är påkallat av hänsyn till svensk redovisnings- eller skattelagstiftning. Ett sådant avsteg är att de möjligheter att värdera tillgångar till verkligt värde som IAS ger utrymme för inte har införts i Redovis- ningsrådets rekommendationer eftersom en sådan värdering för närvarande skulle strida mot svensk lagstiftning. I Sverige och enligt  
 EG-direktiven 
  sker i stället värdering av tillgångar i huvudsak till historiska anskaffningsvärden. Den internationella trenden är dock att värdering alltmer sker till verkligt värde eftersom en sådan värdering anses ge en mer rättvisande bild av företagets tillgångar än en värdering till historiska anskaffningsvärden. Ett sätt att följa med denna utveckling är att utöka möjligheterna för svenska företag att tillämpa samma principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för. Genom artikel 4 i IAS- förordningen kommer nu IAS att tillämpas direkt och fullt ut av noterade företag vid upprättande av koncernredovisningen. Men 
 92 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 även för noterade företags årsredovisning och för  
 icke-noterade 
  företags års- och koncernredovisning kan det vara av värde att kunna följa och anpassa sig till den internationella utvecklingen av god redovisningssed. Av den undersökning av konflikter mellan ÅRL och IAS som redovisas i bilaga 4 kan konstateras att synen på vissa redovisningsfrågor internationellt sett håller på att förändras och att de svenska redovisningsreglerna och  
 EG-direktiven 
  inte har följt med i denna utveckling. 
 Slutsatser 
 Det finns som vi ser det ett klart värde i att det så långt möjligt etableras en uppsättning redovisningsregler som kan accepteras av börser och andra finansiella aktörer världen över. Med ett alltmer internationaliserat svenskt näringsliv med företag som verkar på en global marknad kan inte Sverige skapa egna redovisningslösningar utan måste i stället följa den internationella utvecklingen. Även om det i enskildheter kan finnas anledning att kritisera de lösningar som IASB väljer anser vi därför att möjligheterna att tillämpa IAS bör utökas i möjligaste mån. På så sätt underlättas den önskvärda utvecklingen mot en enda världsomspännande redovisningsregle- ring för internationellt verksamma företag. Vidare leder det till att svenska företag ges samma konkurrensmöjligheter som företag hemmahörande i andra länder. Slutligen ökar jämförbarheten mel- lan redovisningshandlingar från företag hemmahörande i olika delar av världen vilket i sin tur främjar förtroendet för publicerade redo- visningshandlingar vilket förtroende är en förutsättning för en fun- gerande kapitalmarknad. Vad nu sagts leder till slutsatsen att svenska företag måste ges ökade möjligheter att tillämpa IAS redo- visningsprinciper och att en övergång till en fullständig  
 IAS-redo- 
  visning i större företag bör underlättas. Detta kan åstadkommas på följande sätt. För det första kan ÅRL ändras så att lagen inte lägger några hinder i vägen för en tillämpning av IAS redovisningsprinci- per. Ett närmande till IAS skulle enligt denna modell ske inom ramen för ÅRL och god redovisningssed. För det andra kan artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  utnyttjas så att företagen ges möjlighet, alternativt åläggs skyldighet, att upprätta sina redovisningshand- lingar med tillämpning av IAS. Denna modell skulle innebära att ÅRL och god redovisningssed sätts åt sidan och att IAS regelverk tar över. 
 93 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 5.2 
  
 Bör IAS tillämpas med stöd av  
  
 IAS-förordningen 
  eller på annat sätt? 
  
 IAS-förordningen: 
  Noterade företag skall upprätta koncern- redovisning med tillämpning av IAS. 
 Våra förslag: Alla företag bör ges möjlighet att tillämpa IAS redovisningsprinciper inom ramen för ÅRL och god redovis- ningssed. Vidare bör artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  utnyttjas för att ge noterade företag möjlighet att upprätta årsredovisning och för att ge  
 icke-noterade 
  företag möjlighet att upprätta års- eller koncernredovisning med fullständig tillämpning av IAS. 
  
 5.2.1 
  
 IAS inom ramen för ÅRL 
  
 För många, särskilt mindre, företag torde en möjlighet att följa med i den internationella utvecklingen genom att tillämpa exem- pelvis IAS regler om värdering och periodisering men inte dess krav på tilläggsupplysningar framstå som mer praktiskt och ändamåls- enligt än en möjlighet att tillämpa IAS fullt ut i alla avseenden. Än mer intressant torde det kunna framstå som om det var möjligt att upprätta en redovisning enligt ÅRL i vilken det också var möjligt att t.ex. redovisa bara vissa tillgångar, t.ex. företagets förvaltnings- fastigheter, med tillämpning av IAS. 
 En sådan ordning skulle enligt vår mening kunna åstadkommas genom att lagstiftningsvis vidga ÅRL:s ramar och, så långt gällande  
 EG-direktiv 
  tillåter det, eliminera de konflikter som för närvarande finns mellan IAS och ÅRL. Med de begränsningar som må följa av god redovisningssed (och  
 EG-direktiven) 
  skulle ett företag därefter kunna tillämpa alla eller endast vissa IAS. De principer för värde- ring och periodisering som IAS ger uttryck för skulle då tillämpas med stöd av ÅRL och god redovisningssed och inte med stöd av  
 IAS-förordningen, 
  varför något krav på att redovisningen skall vara upprättad enligt IAS fullt ut i alla avseenden inte skulle behöva upprätthållas. 
 Genom att de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för på detta sätt tillämpas inom ramen för ÅRL och inte med stöd av  
 IAS-förordningen 
  kan anpassningar av redovis- ningskraven för mindre företag genomföras inom ramen för den kompletterande normgivningen (främst av Bokföringsnämnden). Om lagstiftningen på detta sätt öppnar för nya redovisningsprinci- 
 94 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 per och än mer får karaktär av ramlagstiftning, kompletterad av utfyllande normgivning från bl.a. Bokföringsnämnden, ökar också möjligheterna att hålla jämna steg med den internationella utveck- lingen på redovisningsområdet. 
 Det finns emellertid även svårigheter med att införa en sådan begränsad IAS. I takt med att IASB ger ut nya eller ändrar befintliga IAS/IFRS krävs en översyn av om detta leder till nya konflikter med ÅRL som måste elimineras för att möjliggöra en tillämpning av IAS. Vidare kan en sådan eliminering av konflikter med ÅRL endast ske inom ramen för  
 EG-direktiven. 
  I den mån även  
 EG-direktiven 
  måste ändras kan företagens möjligheter att tillämpa en ny eller ändrad IAS begränsas av att både ändringen av  
 EG-direktiven 
  och den svenska lagstiftningsprocessen drar ut på tiden. En annan konsekvens av att ÅRL vidgas för att möjliggöra en tillämpning av IAS redovisningsprinciper är att det medför ökade krav på den kompletterande normgivningen. Det kan inte uteslutas att det för riktigt små företag kanske inte ens är lämpligt eller önskvärt att de redovisar enligt IAS – detta blir en fråga som måste lösas inom ramen för den kompletterande normgivningen (se mera om detta i avsnitt 5.6). 
 Slutsatser 
 För de noterade företagen finns ingen valmöjlighet när det gäller upprättandet av koncernredovisning; denna handling skall enligt artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  upprättas med tillämpning av IAS fullt ut. När det gäller noterade företags årsredovisningar och  
 icke-note- 
  rade företags års- och koncernredovisningar anser vi att det i vart fall bör vara möjligt 
 1  
 att upprätta dessa med tillämpning av IAS. Detta i syfte att stimulera utvecklingen av god redovisningssed, förbättra jämförbarheten samt öka företagens konkurrensmöjlig- heter ur ett internationellt perspektiv. Ett önskvärt scenario är i och för sig att de noterade företagen också upprättar sina årsredo- visningar med tillämpning av IAS. Från redovisningssynpunkt talar övervägande skäl för att skilda principer på bolags- respektive koncernnivå så långt möjligt bör undvikas. Vi är dock medvetna om att bl.a. skattelagstiftningen liksom andra nationella regelverk lägger praktiska hinder i vägen för en sådan utveckling. Vi anser 
  
 1  
 Frågan om det t.o.m. bör uppställas ett krav på tillämpning av IAS behandlas nedan i avsnitt 5.3. 
 95 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 därför att det inte räcker att utnyttja artikel 5 eftersom innebörden av denna artikel ju är att redovisningen måste upprättas med tillämpning av IAS fullt ut i alla avseenden. Enligt vår mening måste lagstiftningen därutöver möjliggöra för företagen att anpassa sig till IAS utan att tillämpa regelverket fullt ut. Det kan t.ex. handla om att företaget i fråga strävar efter en övergång till IAS samtidigt som det inte vill förlora t.ex. rätten till räkenskapsenlig avskrivning av sina inventarier vilket sannolikt skulle bli följden om företaget fullt ut tillämpade IAS 16. Ett annat exempel är att mäng- den tilläggsupplysningar i IAS sannolikt många gånger kan förefalla onödigt långtgående för mindre och medelstora företag. Ett alter- nativ skulle då kunna vara att företaget i och för sig tillämpade de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för men att det kunde slippa en del tilläggsupplysningar. 
 För att stimulera utvecklingen av god redovisningssed i både noterade företags årsredovisning och i övriga företag anser vi att företagen bör ges möjlighet att tillämpa IAS redovisningsprinciper inom ramen för ÅRL. På så sätt kommer alla företag att kunna suc- cessivt anpassa sig till IAS när de upprättar års- eller koncern- redovisningen utan att tvingas till en fullständig  
 IAS-tillämpning. 
  ÅRL:s ramar bör därför vidgas och alla konflikter meStewart och ÅRL identifieras och undanröjas. 
 2  
 De i sammanhanget viktigaste åtgärderna är att justera uppskrivningsreglerna och att införa bestämmelser om värdering till verkligt värde av vissa materiella och immateriella tillgångar för att möjliggöra de omvärderings- modeller som IASB beskriver i olika standarder (t.ex. IAS 16, IAS 38, IAS 40 och IAS 41). En sådan utvidgning av ÅRL:s ramar som innebär väsentligt ökade handlingsalternativ för företagen kan i förstone ge intryck av att företagen kan välja och vraka bland befintliga IAS och att tillämpa dem helt eller delvis efter eget gott- finnande. Så är givetvis inte fallet utan frågan om på vilket sätt och i vilken omfattning ett närmande till IAS kan och bör ske i det enskilda företaget måste avgöras inom ramen för vad som kan betraktas som god redovisningssed varvid den kompletterande normgivningen spelar en mycket viktig roll. Vi återkommer till dessa frågor i avsnitt 5.6 nedan. 
  
 2  
 Se undersökningen av konflikter mellan IAS och ÅRL i bilaga 4. 
 96 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 5.2.2 
  
 IAS med stöd av  
  
 IAS-förordningen 
  
 Som nämnts i avsnitt 2.4 måste det företag som skall tillämpa IAS med stöd av  
 IAS-förordningen 
  tillämpa IAS fullt ut i alla relevanta avseenden (jfr IAS 1 p. 11). Detta gäller både de noterade företag som enligt det tvingande kravet i förordningen måste tillämpa IAS i koncernredovisningen och de företag som medlemsstaterna själva – med stöd av artikel 5 i förordningen – bestämmer skall få möjlighet eller vara tvingade att upprätta års- eller koncernredovisningen (eller båda) enligt IAS. 
 Innan vi går in på frågan om artikel 5 bör utnyttjas vill vi något uppehålla oss kring  
 IAS-förordningens 
  företagsdefinition. Som framgår av avsnitt 2.3 är denna definition inte helt klar. Vad som komplicerar bilden är att det sannolikt krävs någon form av vinst- syfte för att det skall vara fråga om ett företag i förordningens mening. Det är därmed inte säkert att t.ex. stiftelser och ideella föreningar utgör sådana företag. Av detta skulle den slutsatsen kunna dras att artikel 5 inte kan läggas till grund för ett beslut att tillåta  
 IAS-redovisning 
  i sådana företag. Slutsatsen ifråga är sanno- likt korrekt men inte på den grunden att företagen ifråga inte drivs i vinstsyfte utan av den anledningen att redovisningen i sådana företagsformer inte är reglerad av EG. 
 3  
 Vad EG inte har reglerat har den svenska lagstiftaren full frihet att besluta om och det finns därmed inte något inom  
 EG-rätten 
  som hindrar att även svenska stiftelser och ideella föreningar, samt övriga av EG ej reglerade svenska företagsformer, tillåts redovisa enligt av kommissionen antagna IAS. Med företag avses därför i det följande sådana företag som avses i 6 kap. 1 § bokföringslagen (jfr 1 kap. 1 § 1 ÅRL) även om begreppet därmed blir något vidare än vad som följer av IAS- förordningen. 
 I det fall artikel 5 i förordningen skulle utnyttjas för att utsträcka tillämpningsområdet för redovisning enligt IAS till noterade före- tags årsredovisningar och  
 icke-noterade 
  företags års- och koncern- redovisningar skulle detta få en rad positiva konsekvenser. Den kanske viktigaste effekten är att jämförbarheten mellan redovis- ningshandlingarna skulle öka. En utländsk läsare skulle exempelvis lättare kunna förstå en redovisningshandling upprättad enligt IAS än enligt ÅRL och svensk god redovisningssed. En annan fördel 
  
 3  
 Definitionen av företag i  
 IAS-förordningen 
  grundas på artikel 48 i Romfördraget och är densamma som används bl.a. i de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven.  
 EG-direktiven 
  innehåller dock inga regler om redovisning i ideella föreningar och stiftelser. 
 97 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 med att redovisa enligt IAS är att det skulle bli lättare för svenska företag att ansöka om notering på utländska börser, då företagen inte skulle behöva göra om eller komplettera sin redovisning för detta ändamål vilket idag är fallet t.ex. när företag söker notering i USA. För noterade företag, som redan omfattas av  
 IAS-förord- 
  ningens krav på upprättande av koncernredovisning i enlighet med IAS, gör sig även ett annat argument gällande, nämligen att års- och koncernredovisningarna bör upprättas enligt samma redovisnings- principer. 
 Å andra sidan skulle ett införande av redovisning enligt IAS med stöd av  
 IAS-förordningen 
  för alla företag, oavsett företagets branschtillhörighet, intressentkretsens storlek och sammansättning eller företagets storlek, frånta den svenska lagstiftaren och andra normgivare möjligheten att föreskriva särskilda bestämmelser av hänsyn vare sig till företagens storlek eller verksamhetsart eller till svenska förhållanden. Vidare skulle IAS omfattande krav på tilläggsupplysningar och regelverkets komplexitet kräva stora administrativa och finansiella resurser. Till detta kommer de kon- sekvenser från beskattnings- och taxeringssynpunkt som företagen och det allmänna skulle komma att drabbas av (se avsnitt 5.3.2 samt bilaga 6) vid en tillämpning av IAS i årsredovisningen. 
 Slutsatser 
 Som framgår av föregående avsnitt föreslår vi att ÅRL:s ramar vid- gas så att det blir möjligt att tillämpa de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för inom lagens ramar. En på detta sätt vidgad ÅRL kommer dock inte att kunna säkerställa att ett företag kan upprätta en fullständig  
 IAS-redovisning 
  i alla situa- tioner. Det kan inträffa att våra förslag till ändringar i ÅRL senare visar sig vara otillräckliga eller att ett beslut av  
 EG-kommissionen 
  om att anta en viss, ändrad eller ny, IAS i och för sig ryms inom ramen för  
 EG-direktiven 
  men förutsätter en lagändring här i Sverige innan den kan få genomslag i svenska företag. En sådan lag- stiftningsprocess kan dra ut på tiden. Det kan också förekomma, som nyss antytts, att Bokföringsnämnden, genom kompletterande normgivning, inskränker de  
 icke-noterade 
  företagens möjligheter att inom ÅRL:s ramar tillämpa IAS redovisningsprinciper (se avsnitt 5.6). För företag som har ett stort intresse av att kunna tillämpa IAS fullt ut, exempelvis större  
 icke-noterade 
  företag och 
 98 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 företag som står i begrepp att söka notering, kan det därför framstå som det enda alternativet att den svenska lagstiftaren utnyttjar möjligheten i artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  att tillåta eller kräva en tillämpning av IAS. Inte minst med hänsyn till önskemålet om jämförbarhet mellan olika företag och till omsorgen om utveck- lingen av god sed anser vi att  
 icke-noterade 
  moderföretag alltid bör ha möjlighet att tillämpa IAS fullt ut, utan hinder av eftersläpande svensk lagstiftning. Artikel 5 bör därför i vart fall utnyttjas såvitt gäller koncernredovisningen i  
 icke-noterade 
  moderföretag. 
 När det gäller årsredovisningen i noterade och  
 icke-noterade 
  före- tag kan det förmodas att intresset av att kunna tillämpa IAS fullt ut är mer begränsat med hänsyn till de effekter i framförallt skatte- hänseende som en sådan tillämpning kan innebära, men också med tanke på den mängd tilläggsupplysningar som följer av en fullstän- dig  
 IAS-tillämpning. 
  Ett företag torde när det gäller årsredovis- ningen hellre utnyttja de möjligheter som den vidgade ÅRL ger att 
 – inom ramen för god redovisningssed – så långt möjligt och utan skattekonsekvenser eller onödiga upplysningskrav följa IAS. Ett företag som tillämpar IAS fullt ut i koncernredovisningen bör dock enligt vår mening alltid ha möjlighet att utan hinder av efterslä- pande svensk lagstiftning tillämpa samma principer för klassifice- ring, värdering och periodisering i årsredovisningen som i koncern- redovisningen. Sammanfattningsvis föreslår vi därför att artikel 5 utnyttjas för att möjliggöra en fullständig  
 IAS-tillämpning 
  i note- rade och  
 icke-noterade 
  företags årsredovisningar. 
  
 5.2.3 
  
 Bör det införas en avstegsregel? 
  
 Vi har i det föregående stannat för att föreslå att noterade företag skall ha möjlighet att tillämpa IAS även på årsredovisningen och att alla  
 icke-noterade 
  företag skall ha möjlighet att tillämpa IAS både på årsredovisningen och på koncernredovisningen. Dessa förslag är tänkta att genomföras dels genom att utnyttja artikel 5 i IAS- förordningen, dels genom att vidga ÅRL:s ramar för att möjliggöra en tillämpning av de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för. Utvidgningen av ÅRL innebär att alla kon- flikter mellan ÅRL och IAS – varmed avses regler i ÅRL som utgör ett direkt hinder mot en tillämpning av IAS – elimineras. Om det finns behov av att snäva in ramarna för vissa företag (t.ex. företag som utan att vara noterade är av stort allmänt intresse) eller på 
 99 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 annat sätt inskränka de valmöjligheter som en utvidgning av ÅRL:s ramar ger upphov till är detta en uppgift för normgivande organ (närmast Bokföringsnämnden, Finansinspektionen och Redovisnings- rådet) och inte en fråga för lagstiftaren. 
 Förslaget till utvidgning av ÅRL innebär att en mängd ändringar, stora som små, måste göras i lagtexten (se bilaga 4, undersökning av konflikter mellan ÅRL och IAS). Det är alltid förenat med vissa risker att göra denna typ av punktinsatser. Även om vi har ansträngt oss för att identifiera alla konflikter mellan IAS och ÅRL kan vi givetvis ha missat att göra någon smärre men nödvändig änd- ring. Vissa förslag kan senare i den praktiska tillämpningen komma att visa sig otillräckliga eller inte till fullo ha täckt det fall som varit åsyftat. Risken för brister i våra förslag sammanhänger givetvis med att IAS är ett detaljerat och komplicerat regelverk och att en del konflikter med det svenska regelverket kanske ännu inte har visat sig i den praktiska tillämpningen utan först på sikt kommer att uppenbaras. Till detta kommer att IAS/IFRS är ett levande regel- verk som fortlöpande kommer att förändras och kompletteras med tolkningsuttalanden. I takt med detta kommer EG att fortlöpande anta dels nya IFRS, dels ändringar i befintliga IAS men även nya  
 IFRIC-uttalanden. 
  Varje sådant antagande kommer sannolikt inte att föregås av någon lagstiftningsprocedur inom EG utan det får förmodas att en hel del beslut kommer att anses vara förenliga med EG:s fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiv som de är. Det är dock inte säkert att en ny IAS, eller en ändrad sådan, också är fullt ut förenlig med ÅRL utan det får antas dyka upp fall i framtiden där ÅRL först måste ändras för att en antagen IAS eller IAS- ändring skall bli möjlig att tillämpa i Sverige. 
 Vi anser att det för sådana moderföretag som tillämpar IAS fullt ut i koncernredovisningen (med stöd av artikel 4 eller 5 i IAS- förordningen) inte får förekomma att det uppstår tvekan om huru- vida ÅRL verkligen medger en fullständig redovisning i den juri- diska enheten enligt de IAS som antagits av kommissionen. Ett sådant moderföretag måste känna sig säkert på att samma principer för värdering och periodisering som tillämpas i koncernredovis- ningen också får tillämpas i årsredovisningen. För att säkerställa detta finns, som vi ser det, två möjliga lösningar. Det ena alternati- vet är att, i enlighet med vårt förslag ovan, utnyttja artikel 5 i IAS- förordningen även beträffande årsredovisningen. En nackdel med det alternativet är att företaget då måste tillämpa IAS fullt ut i alla 
 100 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 avseenden i årsredovisningen, vilket för med sig både skattekonse- kvenser och omfattande krav på tilläggsupplysningar. 
 Ett annat alternativ, som har diskuterats inom utredningen, är att införa en avstegsregel liknande den som finns i såväl det fjärde som det sjunde bolagsrättsliga direktivet. Regeln skulle kunna utformas enligt följande: 
 Ett företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av de internationella redovisningsstandarder som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder får vid upprät- tandet av årsredovisningen avvika från bestämmelser i denna lag om en avvikelse är nödvändig för att företaget skall kunna tillämpa samma redovisningsprinciper i årsredovisningen som i koncernredovisningen. 
 Ett företag som skulle välja att tillämpa avstegsregeln skulle kunna göra det bara i vissa avseenden, t.ex. värdering av förvaltnings- fastigheter eller finansiella instrument, medan det i övrigt tilläm- pade principer som avvek från IAS. En tillämpning av regeln skulle alltså inte innebära att företaget ifråga måste upprätta sin årsredo- visning enligt IAS fullt ut i alla avseenden till skillnad mot vad som gäller om artikel 5 utnyttjas. Regeln skulle inte vara tvingande utan ligga i det enskilda företagets hand att tillämpa. Det främsta syftet med en sådan avstegsregel skulle vara att ett moderföretag som upprättar koncernredovisning enligt IAS fullt ut, skulle kunna utforma sin årsredovisning på samma sätt som koncernredovis- ningen utan att gå förlustig de dispositionsmöjligheter som skatte- lagstiftaren tillhandahåller. Vad vi ser framför oss är alltså ett före- tag som i princip vill gå över till IAS – en förutsättning för att avstegsregeln skall bli tillämplig är ju att företaget ifråga upprättar sin koncernredovisning enligt IAS – men som av t.ex. skatteskäl anser sig förhindrat att göra så fullt ut, t.ex. vad gäller avskrivningar av inventarier eller redovisning av pensioner. Det finns goda skäl som talar för att redovisningslagstiftningen inte bör lägga några hinder i vägen för en fullständig  
 IAS-tillämpning 
  även om skatte- och eventuellt annan lagstiftning gör det. 
 Regeln skulle huvudsakligen fånga upp den situationen att IASB t.ex. har gjort en ändring i en IAS, en ändring som visserligen inte fordrar någon ändring av  
 EG-direktiven 
  men som fordrar en änd- ring av ÅRL. Under den tid som förflyter mellan  
 EG-kommissio- 
  nens beslut om att anta den ändrade standarden och den dag då ändringen i ÅRL träder ikraft skulle ett företag som tillämpar IAS fullt ut i koncernredovisningen (och därmed även den av kommis- 
 101 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 sionen antagna ändringen i aktuell IAS) med åberopande av avstegsregeln kunna tillämpa den ändrade IAS:en även i årsredovis- ningen. Under denna övergångstid skulle regeln kunna ha ett värde. 
 Avstegsregeln skulle bara vara avsedd att undanröja varje hinder mot en tillämpning av IAS. Detta innebär att svenska regler som inte utgör något sådant hinder alltjämt skulle gälla, t.ex. en del krav på tilläggsupplysningar. Ett företag skulle alltså inte med stöd av avstegsregeln kunna underlåta att lämna de tilläggsupplysningar som föreskrivs i 5 kap. ÅRL. Däremot skulle företaget när det gäller sättet att presentera dem i årsredovisningen kunna ansluta sig till IAS systematik. 
 Det kan hävdas att en avstegsregel bara skulle kunna möjliggöra avsteg från den nationella lagen och inte från  
 EG-direktiven. 
  Ett noterat företag skulle med detta synsätt alltid ytterst vara bundet av  
 EG-direktiven 
  när årsredovisningen upprättas. Mot detta kan dock följande två synpunkter anföras. För det första innehåller även  
 EG-direktiven 
  en avstegsregel. EG är alltså inte främmande för att avsteg i undantagsfall kan göras även från direktiven. För det andra påstås i det s.k. moderniseringsdirektivet att ändringarna i det kommer att avlägsna alla de oförenligheter mellan  
 direktiven /---/ 
  (bl.a. de fjärde och sjunde; vår anm.) som förelåg den 1 maj 2002. Ett avsteg från ÅRL som sker p.g.a. innehållet i befintliga (och antagna) IAS ligger alltså inom ramen för  
 EG-direktiven 
  efter de ändringar som gjorts i och med moderniseringsdirektivet. 
 En avstegsregel av den innebörd som skisserats ovan har alltså diskuterats inom utredningen. Meningarna har dock varit delade vad gäller lämpligheten i att införa en sådan bestämmelse. Det har framkommit farhågor för att regeln skulle göra det möjligt för företagen att hoppa mellan IAS och ÅRL enligt eget gottfinnande, s.k. shopping. Behovet av en avstegsregel, mot bakgrund av de änd- ringar i övrigt som nu föreslås i ÅRL, har också ifrågasatts. Det skall emellertid poängteras att även om en avstegsregel i nuläget saknar intresse kan det inte uteslutas att den fortsatta utvecklingen inom IASB snabbt kan aktualisera ett behov. Lagstiftningsproces- sen är långsam och det är knappast troligt att lagstiftaren kommer att kunna hålla jämna steg med IASB. En avstegsregel med de begränsningar som påpekats ovan, dvs. att företaget upprättar kon- cernredovisning enligt IAS och att ett avsteg är nödvändigt för att företaget skall kunna tillämpa samma redovisningsprinciper i års- redovisningen som i koncernredovisningen, förefaller därmed täm- ligen harmlös. I brist på enighet i frågan inom utredningen har vi 
 102 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 dock stannat för att avstå från att lämna något förslag till avstegs- regel men vi ser gärna att remissinstanserna tar upp och diskuterar frågan. 
  
 5.2.4 
  
 Två regelverk: IAS respektive ÅRL och god redovisningssed 
  
 Med våra förslag kommer det i framtiden att allt tydligare utkris- talliseras två parallella regelverk för redovisningen. Å ena sidan har vi IAS som kommer att tillämpas av i första hand de noterade företagen och sannolikt även av en del andra större företag. IAS- tillämpningen kommer sannolikt att ske både i koncernredovis- ningen och i årsredovisningen dock, såvitt gäller sistnämnda redo- visningshandling, med de begränsningar som må följa av skattelag- stiftning och annan nationell lagstiftning. Å andra sidan har vi ett regelverk som utgår från ÅRL, med dess krav på god redovisnings- sed, och kompletteras av annan normgivning, i första hand från Bokföringsnämnden. Den fråga som därmed inställer sig är om ett företag kan byta regelverk. De flesta torde vara ense om att ett företag alltid kan s.a.s. byta upp sig, dvs. gå från ÅRL och god redovisningssed till IAS men däremot inte tvärtom. Låt oss dock ta följande exempel. Ett noterat företag som enligt  
 IAS-förordningen 
  är tvunget att tillämpa IAS på koncernredovisningen avnoteras. Det kanske köps upp och blir helägt dotterföretag till ett annat (inte nödvändigtvis noterat) företag. Vissa verksamheter i företaget kan- ske dessutom säljs ut eller flyttas till något annat företag inom koncernen. Skall detta företag även fortsättningsvis tillämpa IAS?  
 IAS-förordningen 
  ställer inget sådant krav utan frågan måste prö- vas mot bakgrund av de regler som finns om byte av redovisnings- princip. 
 Enligt 2 kap. 4 § ÅRL skall som huvudregel samma redovis- ningsprinciper tillämpas konsekvent från år till år. Om det finns särskilda skäl och är förenligt med god redovisningssed och kravet på rättvisande bild får ett företag dock göra avsteg från denna huvudregel och alltså byta princip. Redovisningsrådet behandlar i RR 5 frågan om byte av redovisningsprincip men bortsett från denna rekommendation finns ingen svensk normgivning i frågan. 
 103 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 Slutsatser 
 Rådets rekommendation RR 5 utgår från IASB:s motsvarande reg- ler (IAS 8) och lämpligheten i att för den nyss beskrivna situatio- nen hämta vägledning från IAS kan ifrågasättas. IAS tar ju inte sikte på ett sådant fall, som ju handlar om ett företag som i och med avnoteringen lämnar IASB:s målgrupp. IAS tar ju bara sikte på företag som ingår i dess målgrupp, före och efter det tänkta prin- cipbytet. Det är därmed inte givet att IAS regler för byte av redo- visningsprincip kan ligga till grund för prövningen. Tvärtom anser vi att den restriktivitet som präglar IAS regler för byte av redovis- ningsprincip talar mot en alltför strikt tillämpning. Man måste beakta att företaget i fråga har ändrat skepnad i väsentliga avseen- den och frågan om vilket regelverk som företaget efter avnote- ringen bör tillämpa måste avgöras med utgångspunkt i företagets ekonomiska förhållanden, dess storlek och intressentkrets, efter avnoteringen. Även för ett företag som på frivillig väg har upprättat sin redovisning enligt IAS måste enligt vår mening en mer liberal syn på byte av redovisningsprincip anläggas än den som IASB ger uttryck för i IAS 8 i det fall företaget vill byta till ÅRL och god redovisningssed. 
 Vi anser inte att det finns anledning att lagreglera frågan om byte av regelverk utan överlämnar den till den kompletterande normgiv- ningen att ta ställning till. Slutsatsen måste dock enligt vår mening bli att frågan om i vilken utsträckning IAS redovisningsprinciper bör få genomslag även i andra företag än de noterade aktiebolagen alltid, och därmed även i frågan om byte av regelverk, måste bli föremål för noggranna överväganden där hänsyn tas till såväl före- tagets storlek och verksamhetsart som företagets intressentkrets och syfte med verksamheten. I det sammanhanget måste beaktas i vilken miljö och för vilka syften och ändamål som IASB:s regler har skrivits. 
 Våra förslag innebär alltså att ett företag självt avgör om det på grundval av artikel 5 skall tillämpa IAS fullt ut i årsredovisningen. Samma förhållande gäller i fråga om upprättande av koncernredo- visningen i  
 icke-noterade 
  företag. Endast en redovisning som upp- rättats med fullständig tillämpning av IAS kan anses upprättad enligt IAS. Valet av redovisningsprinciper i ett företag är en fråga för styrelsen eller motsvarande ledningsorgan att avgöra. Det är viktigt att styrelsen engagerar sig i detta val och noggrant överväger för- och nackdelar med olika alternativ. Särskilt betydelsefullt blir 
 104 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 detta i framtiden då det som ovan beskrivits allt tydligare kommer att utkristalliseras två alternativa uppsättningar med redovisnings- regler. För att skilja mellan de företag som tillämpar IAS fullt ut på grundval av artikel 5 och de som tillämpar ÅRL och god redovis- ningssed med större eller mindre inslag av IAS redovisningsprinci- per, anser vi att styrelsen bör fatta ett uttryckligt beslut om vilket regelverk företaget tillämpar och dokumentera det på lämpligt sätt. Något lagförslag i denna fråga anser vi inte erforderligt. 
  
 5.3 
  
 Bör det uppställas ett krav på tillämpning av IAS? 
  
 Vårt förslag: Det bör inte uppställas något krav på fullständig tillämpning av IAS vid upprättande av årsredovisning i noterade företag och inte heller vid upprättande av vare sig års- eller kon- cernredovisning i  
 icke-noterade 
  företag. 
 Enligt artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  kan medlemsstaterna själva välja om de skall tillåta eller kräva en tillämpning av IAS i årsredovis- ningen i noterade företag och/eller i års- eller koncernredovis- ningen i  
 icke-noterade 
  företag. Medlemsstaterna får således själva bestämma om en tillämpning av IAS skall utformas som ett krav eller som en möjlighet. Även om den svenska lagstiftaren inte väljer att utnyttja denna option i  
 IAS-förordningen 
  utan stannar för att anpassa ÅRL till IAS måste frågan om en eventuell  
 IAS-tillämpning 
  i stället bör utformas som ett krav övervägas. 
 Eftersom de noterade företagen enligt artikel 4 i  
 IAS-förord- 
  ningen blir skyldiga att upprätta koncernredovisningen med tillämpning av IAS, förefaller det från strikt redovisningsmässiga utgångspunkter mest logiskt att de också skall upprätta sin års- redovisning enligt detta regelverk. Att tillåta skilda principer på koncern- respektive bolagsnivå kan bara förekomma om det finns mycket starka skäl som talar för en sådan ordning. Ett sådant skäl kan vara att en redovisning enligt IAS får beskattnings- och taxe- ringsmässiga konsekvenser som för såväl de skattskyldiga som det allmänna framstår som mindre lämpliga. Denna fråga behandlas nedan i avsnitt 5.3.2. 
 Ett krav på fullständig  
 IAS-tillämpning 
  väcker emellertid även en del frågor av konstitutionell karaktär. Frågan är närmast om regeringsformen lägger några hinder i vägen för ett sådant krav som ju i praktiken innebär att det blir IASB som utfärdar bestämmelser 
 105 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 för redovisning och indirekt, i någon mån, beskattning. Strikt juri- diskt och formellt förhåller det sig i och för sig på det sättet att det är  
 EG-kommissionen, 
  genom sin antagningsprocedur, som beslutar reglerna och om detta kan sägas innebära en delegation av norm- givningsmakt till kommissionen är ingen enkel fråga att besvara. Som framgår av det följande har vi emellertid av lämplighetsskäl stannat för att inte föreslå något krav på  
 IAS-redovisning 
  ens i noterade företag, utöver vad som följer av artikel 4 i förordningen. Vid sådant förhållande har vi inte funnit det ändamålsenligt att ägna tid åt att utreda grundlagsfrågan. Men vi vill för fullständighetens skull påpeka att för det fall frågan om ett krav på  
 IAS-redovisning 
  skulle aktualiseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet måste grund- lagsenligheten i ett sådant krav analyseras närmare. 
 4 
  
 5.3.1 
  
 Är IAS lämpligt som underlag för beskattning? 
  
 Såsom anförts tidigare (avsnitt 3.4) finns ett antal skäl som talar emot ett krav på IAS vid beskattningen. Bl.a. kan man från konsti- tutionell synpunkt ifrågasätta en sådan ordning. Även om det inte finns några absoluta hinder från grundlagssynpunkt mot ett krav på att noterade företag skall tillämpa av kommissionen antagna IAS i sin årsredovisning väcker en sådan ordning ändå starka betänklig- heter. Ett sådant krav innebär ju – även om EU genom antagnings- proceduren formellt har sista ordet – i praktiken att det blir IASB som dikterar våra  
 redovisnings-, 
  och därmed i någon mån, skatte- regler. Beskattningen kommer därmed i vart fall delvis att ske enligt ett regelverk som beslutas av ett internationellt, privaträtts- ligt organ som Sverige inte har någon insyn i och knappast heller något inflytande över. Till detta kommer att även av kommissionen antagna uttalanden från SIC/IFRIC blir bindande vilket sannolikt inger än större betänkligheter. 
 Vidare riktar sig IAS till den internationella kapitalmarknadens aktörer och reglerna präglas av ett investerarperspektiv. Redovis- ningsinformationen skall utformas med utgångspunkt i investerar- nas behov och intressen. Svenska (och andra länders) beskatt- ningsintressen saknar av naturliga skäl helt betydelse och beaktas 
  
 4  
 För en närmare genomgång av regeringsformens regler om normgivningsmaktens fördelning och om redovisningsreglernas konsitutionella karaktär, se SOU 1996:157, Översyn av redovisningslagstiftningen. 
 106 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 inte i något avseende. Regelverket är inte avsett att ligga till grund för beskattning eller för domstolsprövning. 
 Utvecklingen på redovisningsområdet innebär att tillgångar och skulder i en allt större omfattning löpande omvärderas till verkligt värde i stället för att de tas upp till historiska anskaffningsvärden. Dessa verkliga värden bestäms ofta med utgångspunkt i företags- ledningens bästa bedömning om framtida ekonomiska förhållanden och bygger på uppskattningar och prognoser om framtida, dis- konterade betalningsflöden. Även om företagsledningens bedöm- ning görs med utgångspunkt i de metoder som anges i IAS innebär detta ett visst mått av subjektivitet i redovisningen vilket kan leda till kontrollsvårigheter till skillnad mot om man använder histo- riska anskaffningsvärden som för en skattetjänsteman eller skatte- domare är lätta att kontrollera. Värden som räknas fram med led- ning av prognoser och uppskattningar utgör måhända ett vanskligt underlag för beskattning. 
 En tillämpning av IAS innebär också att intäktsredovisningen tidigareläggs i en del fall, t.ex. beträffande pågående arbeten. Att detta s.a.s. kostar skatt och frestar på likviditeten är i sig ett mindre problem (även om man bör ha respekt för det argumentet). Men en tidigareläggning innebär en ökad osäkerhet vid resultatmätningen och det kan hävdas att den skattemässiga intäktsredovisningen bör vila på fastare grund. Vidare kan det faktum att intäktsredovis- ningen utlöser beskattning (medan en senare förlust inte leder till skatteåterbäring) verka hämmande på företagsledningens vilja att ta fram orealiserade vinster och medföra en alltför försiktig värdering. 
 Vid redovisning enligt IAS kan vidare det faktum att värderingen bygger på uppskattningar och bedömningar ibland leda till osäker- het i den siffermässiga redovisningen i balans- och resultaträkning- arna. Denna osäkerhet kan i redovisningen balanseras eller justeras genom tilläggsupplysningar. En utomstående användare av redovis- ningen kan därmed själv bilda sig en uppfattning om trovärdigheten i ett visst värde och sannolikheten för att det kommer att återvin- nas i framtiden. I IAS värld har tilläggsupplysningarna lika hög dignitet som den information som lämnas i balans- och resultat- räkningarna. Den information som lämnas i noterna är lika viktig som den som lämnas i balans- och resultaträkningarna. Vid beskattningen kan man av naturliga skäl knappast ta hänsyn till tilläggsupplysningarna för att justera ett alltför optimis- tiskt/pessimistiskt värde eller vinstmått som redovisas i balans- och resultaträkningarna. 
 107 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 IAS är många gånger synnerligen komplicerade och svårbegripliga. 
 Även redovisningsexperter som är väl insatta i dem och de frågor och företeelser de behandlar kan komma till olika slutsatser. I ett sådant läge är det måhända mycket begärt att en enskild skatte- tjänsteman skall kunna bedöma hur regelverket skall tillämpas. 
 På grund av den höga grad av komplexitet och de inslag av upp- skattningar och bedömningar som präglar IAS är risken överhäng- ande för att en ökad användning av IAS för beskattningsändamål kommer att leda till långdragna och komplicerade tvister mellan de skattskyldiga och skattemyndigheterna. Detta leder till stora kost- nader både för det allmänna och för företagen. Dessutom måste beaktas att de tjänstemän och domare som skall pröva och avgöra enskilda redovisningsfrågor måste ha tillgång till ett regelverk som är begripligt och användbart i den praktiska tillämpningen. Detta torde förutsätta en användning av verifierbara värden och schablo- ner i stället för uppskattningar och prognoser. 
 Det är inte ovanligt att skattedomstolarna i mål som rör redovis- ningsfrågor begär in yttrande från Bokföringsnämnden och ber nämnden att uttala sig om vad som kan anses utgöra god redovis- ningssed i det aktuella fallet. Det får förmodas att Bokförings- nämnden kommer att anse sig förhindrad att avge auktoritativa uttalanden i frågor som rör tolkningen och tillämpningen av IAS, denna uppgift är förbehållen SIC/IFRIC. Genom ett krav på IAS i årsredovisningen skulle domstolarna därmed eventuellt förlora denna möjlighet att på ett smidigt sätt komplettera utredningen i komplicerade skattemål. 
 Slutsatser 
 Även om det på enstaka områden kan anses godtagbart att en redo- visning upprättad enligt IAS får genomslag vid beskattningen (exempelvis aktivering av låne- och utvecklingskostnader), talar enligt vår mening de skäl som redovisats ovan starkt emot en ökad användning av IAS för beskattningsändamål. Samtidigt är det naturligtvis önskvärt att IAS får ett ökat genomslag i redovis- ningen, särskilt i årsredovisningen för noterade och andra större företag. Ett sätt att åstadkomma detta är att minska kopplingen mellan redovisning och beskattning. På så sätt skulle redovisningen kunna utvecklas i rätt riktning och vi skulle slippa den hämsko som beskattningen sätter på utvecklingen av god redovisningssed. 
 108 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 För de små företagen skulle dock ett system med särskilda, från redovisningen frikopplade, skatteregler få kännbara administrativa och ekonomiska konsekvenser. Övervägande skäl talar också mot ett införande av två skilda skattesystem, ett för stora och ett för små företag, dels p.g.a. neutralitetsprincipen, dvs. att alla företag oavsett storlek skall behandlas lika ur beskattningssynpunkt, dels mot bakgrund av de tillämpningssvårigheter ett sådant tudelat system skulle medföra för skattemyndigheter och domstolar. Å andra sidan bör inte alla företag tvingas in i ett system med sär- skilda skatteregler, med de konsekvenser detta skulle få för små företag, endast i syfte att bereda stora företag möjlighet att tillämpa IAS i redovisningen. Den bästa lösningen för närvarande är därför enligt vår mening att införa en partiell och för företagen frivillig frikoppling. 
 En inventering av områden där en frikoppling skulle vara önsk- värd har på senare år gjorts av Redovisningskommittén (se SOU 1995:43) och Riksskatteverket. Resultatet av dessa arbeten kan antagligen ligga till grund för fortsatta överväganden. Det för- tjänar påpekas att Justitiedepartementet i Ds 2002:42, Redovisning och värdering av finansiella instrument, föreslår en frikoppling (med s.k. utdelningsspärr) vad gäller lager av värdepapper som innehas för handelsändamål. 
 5  
 Finansdepartementets förslag om beskattningsregler för leasade tillgångar innebär också en viss fri- koppling. Lagstiftaren är alltså inte främmande för tanken på ökad frikoppling. 
 Omfattningen av en eventuell frikoppling kan givetvis diskute- ras. Sådana skattemässiga avdrag som uteslutande är betingade av skatteskäl och inte utgör kostnader i företagsekonomisk mening borde utan vidare överväganden kunna frikopplas. Hit hör avdrag för räkenskapsenlig avskrivning, till den del de överstiger bok- föringsmässiga avskrivningar, avsättning till periodiseringsfond, avdrag enligt  
 97-procentsregeln 
  samt avdrag för koncernbidrag. En konsekvens av en sådan frikopplig är givetvis att företagen i stället redovisar uppskjuten skatt. 
 Redovisning av pågående arbeten är ett område som redan idag är mycket komplicerat och som ger upphov till tvister vid skatte- myndigheter och i domstolar. Svårigheterna att på ett korrekt och tillförlitligt sätt mäta den upparbetade uppdragsinkomsten liksom det faktum att en senare förlust inte kan utnyttjas bakåt (genom 
  
 5  
 Det skall emellertid påpekas att detta förslag har utmönstrats ur den efterföljande propositionen för att utredas i annan ordning. 
 109 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 s.k. carry back) utgör starka skäl att överväga särskilda skatteregler. När det gäller pensionsredovisning förefaller en frikoppling närmast ofrånkomlig eftersom skattereglerna utgår från tryggan- delagen och Finansinspektionens föreskrifter vilket IAS 19 av naturliga skäl inte gör. Två områden där en tillämpning av IAS där- emot borde få fullt genomslag vid beskattningen är aktivering av räntor och utgifter för immateriella tillgångar (se vidare bilaga 6). 
 Enligt direktiven skall utredningens förslag vara statsfinansiellt neutrala. Detta tolkar vi på så sätt att eventuella förslag helst inte skall medföra vare sig högre eller lägre skatteuttag. I denna fråga gör vi följande bedömningar. 
 Ett argument som brukar föras fram i debatten är att en ökad frikoppling skulle leda till minskade skatteintäkter eftersom företa- gen då i större utsträckning än idag skulle utnyttja möjligheterna till skattedispositioner. Argumentet bygger på föreställningen att företagen i dag inte fullt utnyttjar de dispositionsmöjligheter som står till buds eftersom varje sådant utnyttjande reducerar utdel- ningsutrymmet i motsvarande mån. Styrkan i detta argument är omöjligt att ha någon uppfattning om. För att motverka det even- tuella skattebortfall som kan uppkomma finns det dock skäl att överväga någon typ av utdelningsspärr, exempelvis i enlighet med Riksskatteverkets eller Redovisningskommitténs förslag. Syftet med Redovisningskommitténs spärr var just att kommitténs förslag till frikoppling inte skulle leda till en förändring av skattebasen och därmed inte heller påverka statens skatteintäkter. Sammanfatt- ningsvis drog Redovisningskommittén den slutsatsen att kommit- téns förslag till ökad frikoppling tillsammans med förslaget om utdelningsspärr var statsfinansiellt neutrala. 
 När det gäller merkostnader av administrativt slag för företagen och berörda myndigheter och domstolar vill vi återigen hänvisa till Redovisningskommittén som gjorde bedömningen att den av kommittén föreslagna utdelningsspärren kunde förmodas, i vart fall initialt, ge upphov till en del merarbete och därmed ökade kostna- der. Samtidigt uppgavs den ökade frikopplingen i sig medföra lätt- nader i deklarations- och taxeringsarbetet. Sammantaget drog kommittén slutsatsen att något behov av ökade administrativa resurser inte följde med kommitténs förslag. Till detta kan läggas följande argument. En ökad användning av IAS vid beskattningen kan förmodas leda till långa och komplicerade processer vid skat- temyndigheter och domstolar och därmed ökade kostnader såväl för det allmänna som för företagen. Om man kan begränsa använd- 
 110 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 ningen av IAS vid beskattningen kan även dessa kostnader reduce- ras, till nytta för alla inblandade parter. 
  
 5.3.2 
  
 Inget krav på  
  
 IAS-tillämpning 
  
 Såsom anförts ovan skulle ett krav på tillämpning av IAS väcka en del frågor av grundlagskaraktär. Vi har dock inte närmare utrett dessa frågor eftersom vi mot bakgrund av de beskattnings- och taxeringsmässiga konsekvenser som redovisats ovan 
 6  
 anser att det i nuläget inte är lämpligt att uppställa ett krav på tillämpning av IAS vid upprättande av årsredovisningen ens i noterade företag. Om det inte går att åstadkomma en ökad frikoppling återstår som vi ser det ingen annan lösning än att även fortsättningsvis tillåta skilda redo- visningsprinciper på koncern- respektive bolagsnivå. Från redovis- ningssynpunkt är detta en trist lösning men de betänkligheter som en användning av IAS väcker vid beskattningen väger sannolikt tyngre. Det skall påpekas att EG:s sjunde bolagsrättsliga direktiv medger olika principer på bolags- respektive koncernnivå. Skälet är just att olika länder i EU har olika stark koppling till beskatt- ningen. Vidare överväger även Finland, av samma skäl som vi nu anför, en sådan frikoppling mellan års- och koncernredovisningen (se avsnitt 4.1). Frågan om olika redovisningsprinciper i års- och koncernredovisningen behandlas även i avsnitt 5.4.9 nedan. 
 När det gäller noterade företag som inte samtidigt är moder- företag, och därmed inte upprättar någon koncernredovisning, kan det av jämförbarhetsskäl hävdas att det i stället borde uppställas ett krav på tillämpning av IAS i årsredovisningen. Vi avstår dock från att lägga något sådant förslag eftersom frågan, i vart fall för när- varande, synes vara av liten (om ens någon) praktisk betydelse och ett krav på IAS i årsredovisningen dessutom skulle medföra nega- tiva effekter från beskattnings- och taxeringssynpunkt. För det fall frågan har någon praktisk betydelse från synpunkten av jämförbar- het mellan olika noterade företag torde den lämpligen hanteras inom ramen för börsernas och andra marknadsplatsers noterings- avtal. 
 Slutligen bör frågan om koncernredovisning i större  
 icke-note- 
  rade företag något beröras. Det kan anföras goda skäl för att före- tag som tillhör den kategori  
 icke-noterade 
  företag som idag omfattas av Redovisningsrådets rekommendationer (dvs. företag 
  
 6  
 Se även genomgången i bilaga 6. 
 111 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse, jfr. rådets för- ord) också bör underkastas ett krav på IAS i sin koncernredovis- ning. En sådan lagbestämmelse skulle dock kunna leda till svåra gränsdragningsproblem och vi anser därför att frågan bör lösas i den praktiska tillämpningen och inom ramen för god redovisnings- sed. 
  
 5.4 
  
 Vilka regler i ÅRL skall tillämpas av företag som redovisar enligt IAS? 
  
 Våra förslag: De företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS bör fortsättningsvis tillämpa de bestämmelser i ÅRL som rör: 
  
 årsredovisningen 
  
 7 
 , 
  
 delårsrapporten, 
  
 koncernredovisningen, om reglerna är av formaliakaraktär, samt 
  
 koncernredovisningen, om reglerna är av materiell natur och sak- nar motsvarighet i IAS eller utgör tillkommande upplysningskrav. 
  
 På motsvarande sätt bör de företag som upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS tillämpa de bestämmelser som rör: 
  
 delårsrapporten, 
  
 koncernredovisningen 
  
 8 
 , 
  
 årsredovisningen, om reglerna är av formaliakaraktär, 
  
 årsredovisningen, om reglerna är av materiell natur och saknar motsvarighet i IAS eller utgör tillkommande upplysningskrav. 
  
 5.4.1 
  
 Inledning och sammanfattning 
  
 I våra direktiv står att samspelet mellan det svenska regelverket och IAS kommer att bli mycket komplicerat och att det finns risk för oklarheter och missuppfattningar. I vissa fall kan det råda osäker- het om i vilken mån svenska lagregler kommer att kunna fortsätta gälla vid sidan av de internationella redovisningsstandarderna. Vad nu sagts väcker ett antal frågor bl.a. frågan om vilka regler i ÅRL 
  
 7 
  
 I vissa fall får dock årsredovisningen upprättas med tillämpning av IAS. 
  
 8 
  
 Ett företag som upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS torde dock normalt även upprätta koncernredovisning enligt samma regelverk. 
  
 112 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 som även framgent skall gälla för de företag som upprättar års- eller koncernredovisningen med stöd av  
 IAS-förordningen. 
  
 När det gäller de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS skall för det första givetvis samtliga bestämmel- ser, såväl formella som materiella, som rör årsredovisningen och delårsrapporten (se om denna nedan) gälla framöver. Endast i det fall ett företag utnyttjar den möjlighet som vi föreslår skall införas att tillämpa IAS fullt ut även i årsredovisningen sätts merparten av ÅRL:s regler om årsredovisningen åt sidan. I övrigt innebär vårt förslag endast att ÅRL:s ramar utvidgas för att möjliggöra en tillämpning av IAS principer för värdering och periodisering bl.a. på årsredovisningen och därmed även på delårsrapporten. 
 För det andra bör utgångspunkten vara att regler i ÅRL som kan sägas vara av formaliakaraktär även framgent skall tillämpas av ett noterat företag vid upprättandet av koncernredovisningen. I vart fall följande regler bedöms tillhöra denna grupp: 
  
 Krav på upprättande av koncernredovisning (7 kap.  
  
 1-3 
  §§), dvs. vilka företag som skall upprätta sådan handling och vilka som är undantagna från skyldigheten. Dessa regler är dock nära förknip- pade med koncerndefinitionen i 1 kap. 4 § som möjligen är av mer materiell natur. 
  
 Regler om språk och form och om undertecknande (7 kap. 7 §). 
  
 Krav på avlämnande till revisor och offentliggörande samt regler om publicering (8 kap.). 
  
 ÅRL:s bestämmelser om vilka delar som en koncernredovisning skall bestå av kan möjligen också hävdas vara av formaliakaraktär (7 kap. 4 §), se nedan om förvaltningsberättelsen. 
 När det gäller regler av materiell natur, dvs. bestämmelser som avser själva innehållet i koncernredovisningen bör ÅRL så långt möjligt upphöra att gälla. Enskilda bestämmelser i ÅRL kommer dock även framgent att vara tillämpliga. Detta gäller dels beträf- fande företeelser som saknar motvarighet i IAS, dels en del till- kommande upplysningskrav. 
 För de företag som upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS bör motsvarande utgångspunkter gälla i fråga om vilka regler i ÅRL som skall tillämpas framöver. 
 113 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 5.4.2 
  
 Koncerndefinitionen 
  
 Enligt  
 IAS-förordningen 
  skall noterade företag upprätta koncern- redovisning med tillämpning av IAS. Förordningen tar emellertid inte ställning till om det är IAS eller nationella bestämmelser som skall vara styrande vid prövningen av frågan om ett visst företag är moderföretag och därmed, som huvudregel, skyldigt att upprätta koncernredovisningen. Vår slutsats är att det är koncerndefinitio- nen i ÅRL som skall tillämpas vid denna prövning. Denna slutsats stöds också av  
 EG-kommissionen. 
 9 
  
 Enligt koncerndefinitionen i 1 kap. 4 § första stycket ÅRL är ett företag moderföretag till ett annat företag om det; 
  
 1. 
  
 innehar mer än hälften av rösterna för samtliga andelar i det andra företaget, 
  
 2. 
  
 äger andelar i det andra företaget och på grund av avtal med andra delägare i det förfogar över mer än hälften av rösterna för samtliga andelar, 
  
 3. 
  
 äger andelar i det andra företaget och har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i dess styrelse eller motsvarande ledningsorgan, eller 
  
 4. 
  
 äger andelar i det andra företaget och har rätt att ensamt utöva ett betydande inflytande över det på grund av avtal med det eller på grund av föreskrift i dess bolagsordning, bolagsavtal eller därmed jämförbara stadgar. 
  
 Definitionen grundar sig på bestämmelserna i artiklarna 1.1 a), 1.1 b), 1.1 c) samt 1.1 d) bb) i det sjunde bolagsrättsliga direktivet. 
 Enligt IAS 27 p. 6 skall ett företag anses som moderföretag till ett annat företag om det har kontroll (på engelska control) över detta andra företag, oavsett om det äger andelar i det. Med kontroll avses rätten att utforma ett företags finansiella och operativa strategier i syfte att erhålla fördelar (benefits) från verk- samheten. IAS koncerndefinition har införts i Redovisningsrådets rekommendation RR 1:00, Koncernredovisning. I stället för kontroll använder rådet begreppet bestämmande inflytande varmed avses en rätt att utforma ett företags strategier i syfte att erhålla ekonomiska fördelar. I bilaga 1 till rekommendationen förklarar rådet att IAS beskrivning av control eller 
  
 9  
 Uttalandet görs i ett arbetsdokument som kommer att publiceras på kommissionens hemsida,  
 Davis, under rubriken Brady asked Campos and the Accounting Directives. 
 114 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 bestämmande inflytande och ÅRL:s definition av koncern- begreppet stämmer väl överens. Av det skälet har rådet valt att i RR 1:00 ta in en beskrivning av koncernbegreppet med utgångspunkt i de karaktäristika och den förklarande text som finns i IAS 
 10 
 . Det krävs inte att moderföretaget faktiskt utövar ett bestämmande inflytande utan det är tillräckligt att det har rätt till sådant in- flytande. Det skulle t.o.m. kunna hävdas att det enligt IAS räcker att moderföretaget har möjlighet till sådant inflytande. Enligt SIC- 33 kan nämligen även innehav av optioner i vissa fall ha betydelse för huruvida kontroll (bestämmande inflytande) föreligger. 
 Det har i den praktiska tillämpningen uppstått tvekan om kon- cerndefinitionen i det sjunde bolagsrättsliga direktivet respektive IAS överensstämmer med varandra eller om det finns några sakliga skillnader mellan dem. Det har från en del håll gjorts gällande att direktivet uppställer ett krav på att ett företag måste äga andelar i ett annat företag för att det över huvud taget skall kunna klassificeras som moderföretag. Att företaget i fråga faktiskt har (rätt till) ett bestämmande inflytande är med detta synsätt inte tillräckligt. För att säkerställa att även sådana situationer omfattas av koncerndefinitionen har genom det s.k. moderniserings- direktivet artikel 1.2 i det sjunde bolagsrättsliga direktivet ändrats på så sätt att kravet i artikeln på att moderföretaget skall äga aktier i ett annat företag för att det skall klassificeras som dotterföretag tagits bort. Förslaget syftar till att skapa överensstämmelse mellan direktivets definition och IAS regelverk och tydliggör att en medlemsstat har rätt att kräva att ett företag skall upprätta koncernredovisning om företaget har rätt att utöva eller faktiskt utövar ett bestämmande inflytande över ett annat företag oavsett om det är delägare i detta andra företag. Det krävs alltså inte att det bestämmande inflytandet faktiskt utövas utan det är tillräckligt att moderföretaget har rätt att utöva ett bestämmande inflytande. 
 För det noterade bolag som skall upprätta koncernredovisning enligt IAS kan det nog te sig naturligt att även frågan om vilka företag som ingår i koncernen, och som därmed skall omfattas av redovisningen, skall bedömas med ledning av IAS och inte enligt ÅRL. Om koncerndefinitionerna i respektive regelverk skulle skilja sig åt i något avseende skulle en annan ordning medföra att ett företag som utgör dotterföretag enligt ÅRL men som inte är det enligt IAS skulle omfattas av koncernredovisningen trots att det 
  
 10  
 IAS 22 och IAS 27 innehåller likalydande koncerndefinitioner och Redovisningsrådets rekommendation RR 1:00 baserar sig på båda dessa rekommendationer. 
 115 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 alltså inte är ett dotterföretag enligt IAS. Ett företag som är dot- terföretag enligt IAS, men inte enligt ÅRL, skulle å andra sidan med detta resonemang utelämnas ur koncernredovisningen i strid med IAS. En sådan ordning är givetvis oacceptabel. Definitionerna i de båda regelverken måste således överensstämma. 
 En annan fråga är vad som gäller övriga företag i gruppen. Ett onoterat dotterföretag, som alltså inte omfattas av  
 IAS-förord- 
  ningens krav på tillämpning av IAS, skall ju tillämpa ÅRL fullt ut, inklusive ÅRL:s koncerndefinition. Om detta företag samtidigt är moderföretag i en underkoncern skulle teoretiskt den situationen kunna uppstå att vissa dotterföretag i underkoncernen (bestämd enligt ÅRL) utelämnas ur koncernredovisningen för moderbolaget i toppen av det skälet att de inte är dotterföretag till detta enligt IAS. Även denna ordning framstår som oacceptabel. En rimlig slut- sats måste därmed vara att en korrekt tillämpning av de olika defi- nitionerna i ÅRL respektive IAS leder till samma resultat. Något förtydligande i ÅRL att samma koncerndefinition skall tillämpas av alla företag i en grupp som leds av ett noterat bolag torde där- med inte vara nödvändigt. Möjligen kan ett klargörande från den kompletterande normgivningen vara på sin plats. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att en rimlig slutsats måste vara att en korrekt tillämpning av de olika definitionerna i ÅRL respektive IAS leder till samma resultat och att de eventuella oklar- heter som formuleringen av koncerndefinitionen i 1 kap. 4 § ÅRL ger upphov till bör undanröjas. Frågan är, vilket vi strax återkom- mer till, på vilket sätt denna anpassning av ÅRL till IAS bör genomföras. Vi vill poängtera att ovanstående resonemang i första hand har bäring på redovisningen. Om det i andra sammanhang förekommer koncerndefinitioner som inte till fullo överensstäm- mer med IAS är det inte säkert att de bör tolkas i enlighet med  
 IAS-definitionen. 
  Frågan måste övervägas särskilt i varje enskilt fall med utgångspunkt i regleringens syften och ändamål. 
 Det finns, som vi ser det, två tänkbara lösningar på hur koncern- defintionen i ÅRL skulle kunna ändras i syfte att nå överensstäm- melse med motsvarande definition i IAS. Såsom framgår nedan har vi stannat för att föreslå att det andra alternativet genomförs i ÅRL. 
 Det första alternativet skulle innebära ett mycket litet ingrepp i ÅRL vilket är i linje med våra övriga förslag till lagändringar. Arti- kel 1.2 i det sjunde bolagsrättsliga direktivet har inte genomförts i ÅRL och genom moderniseringsdirektivet utmönstras kravet i 
 116 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 artikel 1.2 på att ett ägarintresse skall föreligga. Vidare ändras lydelsen av led a) i artikeln till företaget (moderföretaget) har befogenhet att utöva, eller faktiskt utövar ett ensamt bestämmande inflytande eller kontroll över ett annat företag (dotterföretaget). En möjlighet är därför att med stöd av artikel 1.2 i det sjunde bolagsrättsliga direktivet i dess ändrade lydelse ändra den svenska definitionen. För fullständighetens skull bör noteras att ägarkravet i 1 kap. 4 § första stycket 4 ovan skulle kunna utmönstras även utan moderniseringsdirektivet. Enligt artikel 1.1 c), som ligger till grund för bestämmelsen, behöver en medlemsstat i detta fall inte före- skriva att moderföretaget skall vara delägare i dotterföretaget. Genom en sådan åtgärd skulle en del oklarheter sannolikt undanröjas men eftersom artikel 1.2 har ett vidare tillämpnings- område än nuvarande 1 kap. 4 § första stycket 4 vore det att föredra att artikel 1.2 i dess ändrade lydelse genomförs i ÅRL. 1 kap. 4 § första stycket 4 skulle förslagsvis kunna omformuleras på följande sätt: 
 4. Har rätt att utöva eller faktiskt utövar ett bestämmande inflytande över den juridiska personen. 
 Ett annat alternativ är att helt skriva om koncerndefinitionen i 1 kap. 4 § ÅRL efter mönster av IAS definition och formulera defi- nitionen så nära IAS som möjligt. I så fall skulle de fyra alternativa koncerngrunderna i första stycket utmönstras och i stället skulle slås fast att ett företag är moderföretag om det har rätt att utöva ett ensamt bestämmande inflytande över ett annat företag. Även om en sådan åtgärd i förstone förefaller något radikal mot bakgrund av direktivets och ÅRL:s långa formuleringar finner man vid en jäm- förelse mellan den förklarande texten i RR 1:00 om hur man defini- erar ett bestämmande inflytande (se punkterna 20 och 21) å ena sidan och ÅRL och det sjunde bolagsrättsliga direktivet å den andra att definitionerna sakligt sett ligger väldigt nära varandra. Sålunda framgår det av punkten 20 att ett företag som har rösträttsmajoritet i ett annat företag antas ha ett bestämmande inflytande över detta (jfr 4 § första stycket 1). Av punkten 21 framgår vidare att faktorer som talar för att ett bestämmande inflytande föreligger är att företaget har rätt till mer än hälften av rösterna i det andra företaget genom avtal med andra delägare (jfr 4 § första stycket 2) och att företaget har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av styrelseledamöterna i det andra företaget (jfr 4 § första stycket 3). Mot denna bakgrund är det ytterligt svårt att se att det skulle finnas 
 117 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 några sakliga skillnader mellan IAS å ena sidan och ÅRL, efter den ovan föreslagna ändringen, å den andra. Det sjunde bolagsrättsliga direktivet torde därmed inte lägga några hinder i vägen för ett förslag som går ut på att IAS koncerndefinition införs i ÅRL. 
 När det gäller den närmare utformningen av en ny koncerndefi- nition anser vi att det har ett värde för framför allt små och medel- stora företag att det klart framgår av lagtexten att rösträttsmajoritet normalt konstituerar ett koncernförhållande. Detta bör även fram- gent framstå som en huvudregel som kan sättas åt sidan om det finns skäl som talar för att någon annan de facto har ett ensamt bestämmande inflytande. För att tydliggöra detta föreslår vi att koncerndefinitionen formuleras efter mönster av intresseföretags- definitionen i 1 kap. 5 § ÅRL. I definitionen skulle i så fall slås fast att; 
  
 ett företag som har rätt att utöva eller faktiskt utövar ett ensamt bestämmande inflytande över ett annat företag är moderföretag och det andra företaget är dotterföretag, 
  
 ett företag som innehar mer än hälften av rösterna i ett annat före- tag skall anses ha sådant inflytande över det andra företaget om inte annat framgår av omständigheterna. 
  
 Vid valet mellan de två alternativen måste beaktas att med ÅRL likalydande koncerndefinitioner finns på en rad ställen i lagstift- ningen, t.ex. i aktiebolagslagen. Det ligger inte inom ramen för vår utredning att ta ställning till om även dessa bör ändras men våra förslag nödvändiggör en översyn även av dessa regler. Vi har ändå stannat för att det senare alternativet, i vart fall för redovisnings- ändamål, är att föredra och vi föreslår därför att koncerndefinitio- nen skrivs om enligt den modell som redovisas i det andra alterna- tivet. Den närmare innebörden i begreppet bestämmande infly- tande bör inte anges i lagtexten utan definitionen måste tolkas mot bakgrund av bakomliggande syften och ändamål varvid inne- hållet i IAS 22 och IAS 27 givetvis är av särskild betydelse. Ett bestämmande inflytande i koncerndefinitionens mening torde alltså normalt förutsätta att det föreligger ett syfte att erhålla ekono- miska fördelar. 
 118 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 5.4.3 
  
 Undantag från koncernredovisningsskyldighet 
  
 I 7 kap. 2 § ÅRL anges att ett moderföretag som är dotterföretag under vissa förutsättningar inte behöver upprätta koncernredovis- ning. En av förutsättningarna är att det moderföretag som upprät- tar koncernredovisningen skall lyda under lagstiftningen i en stat inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Bestämmelsen har sin grund främst i artikel 7 i det sjunde bolags- rättsliga direktivet, men även i artiklarna 8 och 11 i samma direktiv. 
 Även IAS 27 (p. 8) innehåller en bestämmelse som medger undantag från kravet att upprätta koncernredovisning, nämligen för moderföretag som i sin helhet eller i det närmaste i sin helhet ägs av ett annat moderföretag. Någon begränsning till att endast gälla moderföretag inom ett visst geografiskt område anges dock inte. Detta är också fullt förståeligt eftersom IAS är avsedda för en internationell marknad. Grunden för IAS undantag torde vara den- samma som för undantagsregeln i direktivet och ÅRL. Om det överordnade moderföretaget upprättar sin koncernredovisning enligt ett regelverk som accepteras i mellanmoderföretagets hem- land så räcker det. I EG:s värld är (eller var) direktiven det regel- verk som på så sätt var accepterat medan det i IASB:s värld är IAS. 
 Enligt det s.k. moderniseringsdirektivet ändras artikel 7, som gäller företag vars moderföretag är hemmahörande inom EU, på så sätt att undantaget från koncernredovisningsskyldighet inte längre får tillämpas på företag vilkas finansiella instrument är upptagna till handel i någon medlemsstat på en reglerad marknad enligt defi- nitionen i artikel 1.13 i rådets direktiv 93/22/EEG". Tidigare läm- nade direktivet till medlemsstaterna att avgöra om undantaget från koncernredovisningsskyldighet skulle gälla även noterade företag eller inte. I motiven till artikeländringen anförs att det i överens- stämmelse med kommissionens förslag beträffande användningen av IAS i börsnoterade  
 EU-bolag 
  anses det nu att sådana undantag inte bör komma ifråga för börsnoterade  
 bolag /---/ 
  oberoende av dessas ekonomiska volym. Detta hänger samman med att den offentliga handeln med företagsaktier är av allt överskuggande betydelse. Motsvarande ändring görs inte i artikel 11, som avser företag vars moderföretag hör hemma utanför EU, trots att samma argument borde göra sig gällande i det fallet. Artikel 6, som medger undantag från koncernredovisningsskyldighet i mindre koncerner, får inte heller tillämpas om företaget eller något av dess dotter- företag är noterat inom EU. Så var fallet redan före modernise- 
 119 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 ringsdirektivet men i och med detta har bestämmelsen omformule- rats något. 
 För det fall IAS 27 skulle ta över direktivet och ÅRL i detta hän- seende skulle följden bli att undantaget från koncernredovisnings- skyldighet utsträcktes till att omfatta även moderföretag vars översta moderföretag har sitt säte utanför EES så länge detta översta moderföretag tillämpar IAS i koncernredovisningen. Ett sådant undantag förefaller alltför långtgående och det är svårt att överblicka konsekvenserna av det. De ändringar som genomförs i och med moderniseringsdirektivet innebär också, med största sannolikhet, att det är direktivets undantagsregler som skall tilläm- pas vid bedömningen av om en koncernredovisningen måste upp- rättas eller inte, och inte IAS. 
 11 
  
 Sammanfattningsvis bör enligt vår mening frågan huruvida ett företag är att klassificera som moderföretag liksom frågan om vilka moderföretag som skall upprätta koncernredovisning och vilka som är undantagna från denna skyldighet även i framtiden bedömas med utgångspunkt i ÅRL (och  
 EG-direktiven). 
  Det betyder att undan- tagsregeln i 7 kap. 2 § ÅRL även framgent skall gälla de företag som avses i artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  liksom för de som på grundval av artikel 5 i förordningen väljer att övergå till  
 IAS-redovisning. 
  Detsamma bör gälla undantaget i 7 kap. 3 § som saknar motsvarig- het i IAS. 
  
 5.4.4 
  
 Innehållet i koncernredovisningen 
  
 Så långt har konstaterats att ÅRL:s regler i 1 kap. 4 § (koncerndefi- nitionen) och i 7 kap.  
 1-3 
  §§ (om skyldighet att upprätta koncern- redovisning och om undantag från denna skyldighet) alltjämt skall tillämpas av de företag som avses i artiklarna 4 och 5 i  
 IAS-förord- 
  ningen. Nästa fråga som uppkommer är vilket regelverk som skall tillämpas vid bedömningen av vilka dotterföretag som skall omfat- tas av koncernredovisningen. Av  
 IAS-förordningen 
  framgår uttryckligen att koncernredovisningen skall upprättas med tillämp- ning av IAS. Härav följer att även frågan om vilka dotterföretag som skall konsolideras i redovisningen och vilka metoder som skall tillämpas vid konsolideringen skall bedömas med utgångspunkt i 
  
 11  
 Denna uppfattning stöds av  
 EG-kommissionen 
  i ett arbetsdokument som kommer att publiceras på kommissionens hemsida,  
 Davis, under rubriken Brady asked Campos and the Accounting Directives. 
 120 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 IAS. Bestämmelsen i 7 kap. 5 § ÅRL skall således inte gälla fram- gent för dessa företag. 
  
 5.4.5 
  
 Definitionen av intresseföretag 
  
 Även när det gäller definitionen av intresseföretag i 1 kap. 5 och 6 §§ ÅRL uppkommer frågan om dessa bestämmelser sätts åt sidan av IAS. 
 I tidigare avsnitt har konstaterats att för de noterade företag som omfattas av  
 IAS-förordningen 
  skall frågan om vilka företag som ingår i koncernen, och som därmed skall omfattas av redovis- ningen, bedömas med ledning av IAS och inte enligt ÅRL. Vidare har konstaterats att samma koncerndefinition skall tillämpas av alla företag i en grupp som leds av ett noterat företag. 
 Motsvarande resonemang bör föras beträffande definitionen av intresseföretag och redovisningen av sådana företag. Det torde i och för sig stå klart att definitionerna skiljer sig åt om man utgår från ordalydelsen. Den svenska intresseföretagsdefinitionen omfattar ju även joint ventures (samriskföretag) vilka inte är intresseföretag enligt IAS. Redovisningsreglerna är dock så utfor- made i respektive regelverk att slutresultatet blir detsamma, dvs. företagen konsolideras på samma sätt enligt ÅRL som enligt IAS. 
 Det noterade företag som har att upprätta koncernredovisning enligt IAS måste enligt vår mening även tillämpa IAS vad gäller sättet att definiera vad som är ett intresseföretag respektive joint venture. Frågan är dock hur det enskilda intresseföretaget/joint venture skall gå tillväga. Om definitionerna skiljer sig åt kan den märkliga situationen uppstå att ett företag som är intresseföre- tag/joint venture i förhållande till ett noterat företag (enligt IAS- definitionen) och som står i samma förhållande även till ett icke noterat företag i sistnämnda relation inte betraktas som ett intres- seföretag/joint venture p.g.a. reglerna i ÅRL. Motsvarande situa- tion kan av naturliga skäl inte uppkomma beträffande dotterföretag eftersom ett företag knappast kan vara dotterföretag till mer än ett moderföretag. En rimlig slutsats måste, även beträffande intresse- företag/joint venture, vara att en korrekt tillämpning av de olika definitionerna i ÅRL respektive IAS leder till samma resultat. Det bör ankomma på den kompletterande normgivningen att, om det finns behov av det, förtydliga och klargöra detta förhållande. 
 121 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 Redovisningen av intresseföretag i ägarföretagets egen årsredo- visning skall enligt ÅRL alltid ske till anskaffningsvärde. Detta krav, som alltså innebär att kapitalandelsmetoden inte får tillämpas i årsredovisningen, är i strid med IAS. I linje med vad som präglar våra förslag i övrigt, nämligen att det inte skall finnas några hinder i ÅRL mot en tillämpning av IAS, föreslår vi att värderingsreglerna ändras så att det blir möjligt att tillämpa även kapitalandelsmetoden i ägarföretagets årsredovisning. 
  
 5.4.6 
  
 Val av valuta i redovisningen 
  
 Enligt 2 kap. 6 § ÅRL skall beloppen i årsredovisningen anges i företagets redovisningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:1078). Enligt sistnämnda lagrum skall redovisningsvalutan vara svenska kronor. I bl.a. aktiebolag och finansiella företag får dock redovisningsvalutan vara euro. Av 7 kap. 7 § ÅRL framgår dels att bestämmelserna om redovisningsvaluta även gäller för kon- cernredovisningen, dels att redovisningsvalutan i koncernredovis- ningen skall vara densamma som den som moderföretaget använder i sin årsredovisning. Valutareglerna saknar motsvarighet i EG:s redovisningsdirektiv. 
 Sammanfattningsvis gäller alltså att ett svenskt företag bara får använda svenska kronor, och i vissa fall euro, som redovisnings- valuta och detta gäller både årsredovisningen och koncernredovis- ningen. Frågan är om detta förbud mot andra valutor kan innebära ett hinder mot en fullständig tillämpning av IAS och om valutakra- vet i ÅRL i så fall inte bör gälla för de företag som omfattas av arti- kel 4 i  
 IAS-förordningen. 
  
 I IAS regelverk finns inga uttryckliga regler om vilken valuta som års- och koncernredovisningen skall upprättas i. I IAS 21, The Effects of Changes in Foreign Exchange Rates, och SIC 19, Reporting Currency – Measurement and Presentation of Financial Statements Under IAS 21 och IAS 29, berörs dock vissa frågor med anknytning till valet av redovisningsvaluta. Av de svenska motsva- righeterna RR 8, Effekter av ändrade valutakurser, och URA 27, Val av rapportvaluta i RR 8, Redovisning av effekter av ändrade valutakurser, framgår bl.a. följande. 
 I RR 8 avses med rapportvaluta den valuta i vilken de finansi- ella rapporterna upprättas medan "utländsk valuta" är annan valuta än rapportvalutan. Rekommendationen gavs ut i oktober 1998 och i 
 122 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 bilaga 1 till den påpekas att svenska kronor alltid är rapportvaluta i svenska företag samt att frågan om redovisning i euro är föremål för utredning. Mot denna bakgrund är det naturligt att RR 8 inte innehåller någon vägledning i frågan om hur ett företag fastställer vilken valuta som är rapportvaluta. Men värt att notera är att inte heller IAS 21 innehåller något resonemang i denna fråga. 
 Enligt URA 27 skiljer man mellan värderingsvaluta och rapport- valuta. Med värderingsvaluta avses den valuta som används vid värderingen av olika poster i de finansiella rapporterna. Med rap- portvaluta avses, precis som i RR 8, den valuta i vilken de finansi- ella rapporterna upprättas. Normalt överensstämmer rapportvalu- tan med värderingsvalutan som i sin tur normalt sammanfaller med det lands valuta i vilket företaget är verksamt. I uttalandet påpekas att värderings- och rapportvalutan för bl.a. svenska aktiebolag endast kan utgöras av svenska kronor och euro. 
 Av URA 27 framgår att värderingsvalutan skall ge information om företaget som är användbar och som återspeglar den ekono- miska innebörden av de bakomliggande händelser och förhållanden som är av vikt för företaget. Om en viss valuta används i en bety- dande omfattning i, eller har en betydande inverkan på, företaget kan den valutan vara en lämplig värderingsvaluta. Omständigheter som pekar mot att en viss valuta används i en betydande omfatt- ning eller har stor betydelse för företaget och därför kan vara en lämplig värderingsvaluta är att (se bilaga 1 till URA 27); 
  
 inköp finansieras huvudsakligen med valutan i fråga och den har erhållits genom finansiella transaktioner (t.ex. upplåning eller emission av värdepapper), 
  
 löpande intäkter förvaltas i, eller omvandlas till, valutan i fråga, 
  
 försäljningspriser för varor och tjänster anges och erläggs i valutan 
  
 i 
  
 fråga eller fastställs med utgångspunkt i konkurrensförhållanden 
  
 i 
  
 det land vars valuta är i fråga, 
  
 kostnader för arbetskraft, insatsvaror och annat anges och erläggs i valutan i fråga. 
  
 I IASB:s Improvements project föreslås bl.a. ändringar i IAS 21. Bl.a. föreslås att begreppet rapportvaluta skall ersättas av två nya begrepp, funktionell valuta (vilket motsvarar värderingsvaluta i  
 SIC-19) 
  och presentationsvaluta (vilket motsvarar vad som för närvarande betecknas som rapportvaluta). Den funktionella valutan skall vara den valuta som används vid värdering av de poster 
 123 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 som ingår i redovisningen, medan presentationsvalutan skall vara den valuta i vilken redovisningen presenteras/upprättas. Ett företag skall fastställa sin funktionella valuta och värdera sitt resultat och sin finansiella ställning i den valutan. Den funktionella valutan definieras som the currency of the primary economic environment in which the entity operates. En del av den vägledning som ges i  
 SIC-19 
  avseende hur man fastställer värderingsvalutan föreslås bli inarbetad i IAS 21. Som ett resultat av förslaget kommer enligt IASB ett företag inte att kunna fritt välja sin funktionella valuta. 
 På Justitiedepartementets uppdrag utreddes i början av år 2000 frågan om möjligheten att använda annan valuta som redovisnings- valuta, både i den löpande bokföringen och i den externa redovis- ningen, än svenska kronor och euro borde utvidgas. Arbetet utmynnade i en departementspromemoria, Ds 2000:15, Redovis- ning i utländsk valuta. I promemorian föreslogs att sådana företag som har möjlighet att välja mellan svenska kronor och euro som redovisningsvaluta i stället skulle få välja någon annan valuta förut- satt att den är att betrakta som företagets funktionella valuta. Med funktionell valuta avses, något förenklat, den valuta som företaget primärt bedriver sin verksamhet i. Vad som utgör ett företags funktionella valuta skulle enligt förslaget avgöras genom en samlad bedömning av ett antal olika omständigheter såsom verksamhetens art och inriktning, förekommande finansieringslösningar samt rele- vanta marknadsaspekter. Skälet till att utvidga antalet tillåtna redo- visningsvalutor var att en sådan reform skulle leda till en bättre externredovisning. I promemorian sägs i den delen bl.a. följande: 
 För att en användning av utländsk valuta skall leda till en kvalitetshöj- ning i redovisningen krävs att den valuta som väljs i en eller annan mening kan sägas dominera företagets verksamhet. Om ett företag får bokföra och upprätta års- och koncernredovisning i den valuta som verksamheten primärt bedrivs i så ger redovisningen helt enkelt en mer korrekt och tillförlitlig bild av företagets resultat och ställning. Valu- taomräkningarna blir färre, kursdifferenserna mindre och resultatmät- ningen därmed mer rättvisande. 
 Förslagen i promemorian har ännu inte lett till lagstiftning. 
 Som framgått ovan innehåller IAS 21 inte någon vägledning i frå- gan om hur ett företag fastställer sin rapportvaluta eller några krite- rier för denna bedömning. Härav kan den slutsatsen dras att IASB (ännu så länge) har valt att avstå från att reglera frågan och i stället ansett att den ankommer på nationella normgivare att ta ställning till. 
 124 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 Å andra sidan framgår det av SIC 19 att valet av värderings- och rapportvaluta skall avgöras med utgångspunkt i att de finansiella rapporterna skall återspegla den ekonomiska innebörden av de bakomliggande händelser och förhållanden som redovisas i rap- porterna. Härav kan den slutsatsen dras att IASB, utan att uttryck- ligen reglera frågan, förutsätter att ett företag har möjlighet att välja rapportvaluta efter vad som är mest ändamålsenligt i det enskilda fallet och som ger den mest rättvisande bilden av företa- gets resultat och ställning. Ett förbud mot att använda annan valuta än svenska kronor eller euro skulle mot den bakgrunden kunna stå i strid med IAS och vi skulle därmed vara förhindrade att upprätt- hålla det nuvarande valutakravet såvitt gäller koncernredovisningen i noterade företag. 
 Ett förbud mot att använda annan valuta som redovisningsvaluta än svenska kronor och euro rimmar enligt vår mening illa med IASB:s regelverk och externredovisningens syften och ändamål. Vi delar vidare den bedömning som gjordes i Justitiedepartementets promemoria Ds 2000:15, Redovisning i utländsk valuta, att ökade möjligheter att tillämpa vad som närmast kan betecknas som före- tagets funktionella valuta skulle höja externredovisningens kvalitet. Mot denna bakgrund anser vi att även om det nuvarande valutakra- vet inte direkt strider mot IAS i dagsläget talar övervägande skäl för att redan nu utmönstra kravet i vart fall såvitt gäller koncernredo- visningen i noterade företag, dvs. sådana företag som avses i artikel 4 i  
 IAS-förordningen. 
  Vi vill samtidigt poängtera att när de förslag till ändringar i IAS 21 som ingår i IASB:s Improvements project genomförs kommer valutakravet i ÅRL inte att kunna upprätthållas vare sig beträffande årsredovisningen eller koncernredovisningen för de företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS. 
 En av de allvarligaste invändningarna som restes mot förslagen i departementspromemorian var att de skulle försvåra skattemyn- digheternas kontrollverksamhet. En inskränkning av reformen till att bara gälla koncernredovisningen skulle inte väcka denna typ av betänkligheter. En sådan inskränkning är dock som nyss nämnts inte möjlig om vårt förslag om att utnyttja artikel 5 och tillåta full- ständig  
 IAS-tillämpning 
  i årsredovisningen genomförs. Vidare kan möjligen den invändningen resas att olika valutor i moderföretagets årsredovisning respektive dess koncernredovisning kan föranleda problem vid prövningen av vad som är utdelningsbara medel i kon- cernen. Eftersom det ligger flera förslag på Justitiedepartementets 
 125 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 bord som går ut på att upphäva den nuvarande kopplingen mellan koncernredovisningen och moderföretagets utdelning (se avsnitt 8.2) utgår vi dock från att denna invändning inte har någon särskild bärkraft. 
 Sammanfattningsvis bör ÅRL:s regler om valuta inte gälla för de företag som upprättar års- eller koncernredovisning enligt IAS. Däremot torde IAS inte lägga några hinder i vägen för ett krav på svenska kronor eller euro i den löpande bokföringen även om ett sådant krav innebär onödiga komplikationer och ökade kostnader för ett företag som övergår till  
 IAS-redovisning. 
  Det mest naturliga är givetvis att även den löpande bokföringen måste få ske i företa- gets funktionella valuta. En utmönstring av valutakravet, såvitt gäller års- och koncernredovisningen, väcker en del följdfrågor, t.ex. beträffande aktiekapitalets denominering och omräkning för beskattningsändamål samt, som nyss antytts, frågan om val av valuta i den löpande bokföringen, som redan utretts i den ovan nämnda departementspromemorian om redovisning i utländsk valuta. Vi har därför inte funnit det ändamålsenligt att lägga fram några konkreta lagförslag i dessa frågor utan hänvisar till den pro- memorian. De överväganden och förslag som presenteras där bör läggas till grund för fortsatt beredning inom Regeringskansliet. 
  
 5.4.7 
  
 Förvaltningsberättelse 
  
 Enligt ÅRL skall koncernredovisningen bestå av bl.a. en förvalt- ningsberättelse (se 7 kap. 4 §). Detta dokument saknar motsvarig- het i IAS 1 som föreskriver att Financial Statements skall bestå av balansräkning, resultaträkning, noter, kassaflödesanalys samt upp- ställning över förändringar av eget kapital. Merparten av den information som skall lämnas i förvaltningsberättelsen skall emel- lertid lämnas även enligt IAS, men i något annat dokument. Ett företag som upprättar redovisning enligt IAS borde vara befriat från skyldigheten att upprätta en (svensk) förvaltningsberättelse. Skälet är att företaget skall upprätta Financial Statements enligt IAS och en sådan uppsättning dokument ersätter koncernredovis- ningen såsom denna beskrivs i 7 kap. 4 § ÅRL. Enligt det sjunde bolagsrättsliga direktivet är dock förvaltningsberättelsen inte en del av koncernredovisningen utan en egen, separat rapport. Detta talar för att rapporten i fråga faller utanför IAS begrepp Financial Statements. Financial Statements må ersätta koncernredovis- 
 126 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 ningen enligt det sjunde bolagsrättsliga direktivet men eftersom förvaltningsberättelsen inte ingår i denna så ersätts den inte av Financial Statements och inte heller av någon annan  
 IAS-rapport. 
  Vår slutsats är därför att de företag som upprättar koncernredovis- ning med tillämpning av IAS, p.g.a. det sjunde bolagsrättsliga direktivet, även måste lämna en förvaltningsberättelse. Vi anser emellertid, vilket vi återkommer till i avsnitt 5.4.8, att ett företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS och som därigenom lämnar en del av den information som enligt ÅRL skall lämnas i förvaltningsberättelsen på annan plats i redovisningen, inte skall behöva lämna samma information även i förvaltnings- berättelsen. 
  
 5.4.8 
  
 Svenska upplysningskrav 
  
 En naturlig utgångspunkt är att företag som upprättar sin redovis- ning med tillämpning av IAS bara skall behöva lämna de tilläggs- upplysningar som krävs enligt IAS. IAS innehåller omfattande och i de allra flesta fall heltäckande krav på tilläggsupplysningar. När det gäller frågan om i vilken utsträckning som nationella, eventuellt direktivbaserade, krav på tilläggsupplysningar bör behållas vid sidan av IAS, finns det anledning att dela in kraven i tre grupper nämligen motstridiga krav, sammanfallande krav och tillkommande krav. 
 Med motstridiga krav menas nationella krav som står i strid med IAS. Sådana upplysningskrav skall naturligtvis inte fortsätta att gälla för de företag som upprättar sin redovisning enligt IAS. Frå- gan synes dock vara av liten praktisk betydelse eftersom det, såvitt vi kunnat finna, i dagsläget inte finns några svenska motstridiga krav på tilläggsupplysningar. 
 Med sammanfallande krav avses sådana upplysningskrav som framgår av både ÅRL och IAS. Även i detta fall bör IAS ta över och det företag som tillämpar IAS bör alltså bara behöva uppfylla kra- ven i IAS. Det kan dock i vissa fall vara svårt att avgöra om de upplysningskrav som uppställs i IAS kan anses sammanfalla med och därför kan ersätta de som anges i ÅRL. En lämplig utgångs- punkt är enligt vår mening att sådana upplysningskrav i ÅRL som hänför sig till ett ämnesområde som IASB också har reglerat får anses vara av detta slag. IASB får ju antas ha gjort ett välgrundat ställningstagande i frågan om vilka tilläggsupplysningar som bedöms som nödvändiga för en utomstående intressent. Detta 
 127 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 innebär att vi anser att bara sådana nationella krav på tilläggsupp- lysningar som hänför sig till något ämnesområde som IASB inte har reglerat skall fortsätta att gälla för de företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS, se vidare nedan om tillkom- mande krav. 
 Ett undantag från denna princip är dock den information som lämnas i förvaltningsberättelsen ett exempel på. Denna handling saknar motsvarighet i  
 IAS-miljö 
  och kommer därmed även fort- sättningsvis att ingå i redovisningen för svenska företag, även de som tillämpar IAS. En del av den information som lämnas i för- valtningsberättelsen krävs dock även enligt IAS men då med pla- cering på annan plats i redovisningen. Exempel på detta är viss information om verksamheter under avveckling (jfr RR 19, Verk- samheter under avveckling, p. 36), samt information om egna aktier och om vinstdisposition (jfr RR 22, Utformning av finansiella rapporter, p. 67 och 69). I den förvaltningsberättelse som ingår i årsredovisningen skall dessutom uppgift om vinstdisposition läm- nas (jfr RR 22 p. 67). Enligt vår mening måste det vara tillräckligt att den efterfrågade informationen lämnas på ett ställe i redovis- ningen. Ett företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS bör därför i förvaltningsberättelsen kunna utelämna sådan information som enligt ÅRL skall lämnas där förutsatt att samma information lämnas någon annanstans i redovisningen och upplys- ning om detta förhållande lämnas i förvaltningsberättelsen. 
 ÅRL innehåller även en del tillkommande krav, dvs. sådana upp- lysningskrav som saknar motsvarighet i IAS. Kommissionen har gett uttryck för uppfattningen att de företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS måste uppfylla vissa upplys- ningskrav i medlemsstaternas lagstiftning, oavsett om de är natio- nella eller baseras på  
 EG-direktiven, 
  som saknar motsvarighet i IAS. Kommissionen har identifierat vilka artiklar innehållande upplysningskrav i de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven som enligt kommissionens mening alltjämt bör tillämpas av de företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS. 
 12  
 De angivna artiklarna i de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven har införlivats i ÅRL och innehåller bl.a. krav på upplysningar om dotterföretag och vissa andra företag, om lån samt löner och andra ersättningar till ledande befattningshavare, om medelantalet 
  
 12  
 Uttalandet görs i ett dokument som kommer att publiceras på  
 EG-kommissionens 
  hemsida,  
 Davis, under rubriken Brady asked Campos and the Accounting Directives. 
 128 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 anställda under räkenskapsåret samt om moderföretag. Utöver dessa upplysningskrav, vilka kommissionen alltså anser bör kvarstå, tillkommer ett antal nationella upplysningskrav som saknar mot- svarighet såväl i IAS som i  
 EG-direktiven. 
  Dessa avser uppgifter om taxeringsvärden, om inköp och försäljning mellan koncern- företag, om uppdelning i bundet och fritt eget kapital, om medel- antalet anställda fördelat på kvinnor och män, om könsfördel- ningen bland ledande befattningshavare samt om sjukfrånvaro och om ersättning till bolagets revisor. 
 Vi har tidigare, i fråga om sammanfallande krav, hävdat att i de fall IAS har reglerat ett visst ämne, t.ex. redovisning av ersättningar till anställda (IAS 19), bör de upplysningskrav som uppställs i IAS anses tillräckliga för de företag som skall upprätta sin redovisning enligt IAS även om de svenska kraven i något avseende skulle gå längre. Mot denna bakgrund kan kommissionens slutsatser samt lämpligheten i att behålla de direktivbaserade upplysningskrav som kommissionen har bedömt sakna motsvarighet i IAS i vart fall del- vis ifrågasättas. Även Redovisningsrådet har dock bedömt att fler- talet av de av kommissionen uppräknade upplysningskraven saknar motsvarighet i IAS (se t.ex. RR 29, Ersättningar till anställda, p, 158, och RR 23, Upplysningar om närstående, p.  
 26-33). 
  Med anledning härav har vi ändå valt att i detta skede behålla flertalet av de av kommissionen uppräknade upplysningskraven. Ett annat ställningstagande skulle förutsätta en mer grundlig genomgång och detaljgranskning av olika upplysningskrav vilket vi inte har haft tid till. En sådan granskning bör dock lämpligen genomföras i det fort- satta lagstiftningsarbetet. 
 När det gäller tillkommande nationella, ej direktivbaserade, upplysningskrav anser vi att det starkt kan ifrågasättas om sådana upplysningskrav som gäller t.ex. uppgifter om taxeringsvärden, om könsfördelning samt om ersättning till revisorerna bör avkrävas ett företag som upprättar sin redovisning enligt IAS. Informationen saknar emellertid motsvarighet i IAS och vi har inte ansett att det ankommer på oss att i detta sammanhang göra någon överprövning av lagstiftarens tidigare motiv för dessa upplysningskrav. Såsom anförts i tidigare avsnitt syftar ÅRL inte bara till att tillgodose kapitalmarknadens behov av information utan riktar sig till ett flertal andra intressentgrupper såsom företagets borgenärer och olika myndigheter. Vi är därför inte beredda att i detta skede före- slå att dessa upplysningskrav utmönstras. Frågan bör dock bli 
 129 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 föremål för ytterligare överväganden i den fortsatta lagstiftnings- processen. 
 De bestämmelser i 5 kap. ÅRL som vi föreslår alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med stöd av IAS- förordningen gäller sammanfattningsvis uppgifter om taxeringsvär- den (4 §), om lån till ledande befattningshavare (12 §), om uppdel- ning av aktiebolags och ekonomiska föreningars eget kapital i fritt och bundet kapital (14 § första stycket och 15 § första och tredje styckena), om medelantalet anställda fördelat på män och kvinnor (18 §), om könsfördelningen bland ledande befattningshavare (18 b §) samt om avgångsvederlag, pensioner och andra ersätt- ningar till personer i företagets ledning samt till företagets revisorer (20 § första stycket 1 och andra stycket, samt  
 21-25 
  §§). Samma upplysningskrav föreslås gälla även framgent för årsredo- visningen i det fall denna upprättas med tillämpning av IAS. I års- redovisningen skall dessutom uppgift om dotterföretag och vissa andra företag  
 (8-9 
  §§), om sjukfrånvaro (18 a §) och om moder- företag (26 §) lämnas. 
 Som antytts ovan anser vi att det borde vara möjligt att ytterli- gare rensa bland upplysningskraven men att vi, med hänsyn till den korta utredningstid som stått till vårt förfogande, har sett oss nödsakade att lämna denna fråga med de förslag som beskrivits i det föregående. Vi ser dock gärna att berörda departement i det fortsatta lagstiftningsarbetet närmare granskar de angivna upplys- ningskraven och gör ett aktivt ställningstagande i frågan om de kan avvaras eller inte. Vi hoppas att lagstiftaren nu tar tillfället i akt och gallrar i upplysningsfloran. Detta förutsätter dock att även remiss- instanserna är aktiva och påpekar fall av t.ex. dubbelreglering (i ÅRL och IAS) eller om det förekommer krav som bedöms som förlegade eller avser uppgifter med ringa eller inget informations- värde. 
  
 5.4.9 
  
 Placeringen av nationella tilläggsupplysningar 
  
 Enligt 5 kap. 1 § och 7 kap. 14 § ÅRL skall ett företag normalt lämna tilläggsupplysningar i noter. Om det inte står i strid med kravet på överskådlighet i 2 kap. 2 § får upplysningarna lämnas i balansräkningen eller resultaträkningen. Om upplysningarna läm- nas i noter skall hänvisning göras vid de poster i balansräkningen och resultaträkningen till vilka de hänför sig. Såsom vårt förslag är 
 130 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 utformat kommer dessa bestämmelser i 5 kap. 1 § inte att automa- tiskt gälla för de företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS. Vi anser inte att det finns något behov av en uttrycklig anvisning i lagen beträffande frågan om var i redovis- ningen olika tilläggsupplysningar skall lämnas. Enligt IAS systema- tik förekommer tilläggsupplysningar dels i noter, dels direkt i balansräkningen och resultaträkningen. Upplysningar om föränd- ringar i eget kapital lämnas däremot i en särskild rapport. Enligt vår mening bör det enskilda företaget med ledning av IAS systematik självt avgöra var i redovisningen enskilda tilläggsupplysningar lämpligen hör hemma. Ett företag som upprättar sin redovisning med tillämpning av IAS bör vidare i förvaltningsberättelsen kunna utelämna sådan information som enligt ÅRL skall lämnas där, för- utsatt att samma information lämnas någon annanstans i redovis- ningen och upplysning om detta förhållande lämnas i förvaltnings- berättelsen. 
 För att inte i onödan störa jämförbarheten mellan koncernredo- visningar upprättade enligt IAS men av företag hemmahörande i olika länder talar mycket för att sådana tilläggsupplysningar som lämnas med stöd av ÅRL och som saknar motsvarighet i IAS, exempelvis i fråga om taxeringsvärden och könsfördelning, bör lämnas i förvaltningsberättelsen om inte uppgiften ifråga har ett naturligt samband med information som lämnas någon annanstans i redovisningen. Som exempel kan nämnas uppgift om uppdelning i bundet och fritt eget kapital som har ett naturligt samband med övriga uppgifter om eget kapital vilka enligt IAS 1 skall lämnas i en särskild rapport. Kommissionen har också gett uttryck för uppfatt- ningen 
 13  
 att av de upplysningskrav som saknar motsvarighet i IAS kan endast de som är av högsta vikt för att uppnå jämförbara redo- visningshandlingar (t.ex. uppgifter om ersättning till ledningen och annan information av corporate  
 governance-karaktär) 
  lämnas i den redovisningshandling som omfattas av  
 IAS-förordningen. 
  Övriga nationella eller direktivbaserade upplysningskrav som saknar mot- svarighet i IAS bör enligt kommissionen, om de skall behållas, läm- nas i en annan handling, t.ex. i förvaltningsberättelsen. Någon lag- reglering av placeringsfrågan har vi, som nyss sagts, inte bedömt som nödvändig. 
  
 13  
 Uttalandet görs i ett dokument som kommer att finnas tillgängligt på kommissionens hemsida,  
 Davis, under rubriken Thomas asked Campos and the Accounting Directives. 
 131 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 5.4.10 
  
 Olika principer i årsredovisningen respektive koncernredovisningen 
  
 Som framgår av avsnitt 5.3.2 anser vi att det idag inte kan komma på fråga att kräva ens av de noterade företagen att de skall upprätta sin årsredovisning med tillämpning av IAS trots att företaget ju skall upprätta sin koncernredovisning enligt detta regelverk. En följd av detta blir att olika principer för värdering och periodisering kan komma att tillämpas på bolagsnivå respektive koncernnivå. 
 Huvudregeln i 7 kap. 12 § ÅRL är att samma principer normalt skall tillämpas i koncernredovisningen som i moderföretagets års- redovisning. Som huvudregel torde den väl i och för sig ha en framtid, även i noterade koncerner. Det finns emellertid anledning att anta att sådana särskilda skäl som kan motivera skilda principer kommer att bli mer och mer vanliga i framtiden i takt med att IAS får ökat genomslag i koncernredovisningen. Inte minst de argu- ment som i annat sammanhang förts fram emot ett krav på tillämp- ning av IAS i årsredovisningen (se avsnitt 5.3) talar för denna slut- sats. 
 Redovisningskommittén behandlade i sitt slutbetänkande (SOU 1996:157 s. 437 ff) bl.a. frågan om lämpligheten (och nöd- vändigheten) i att tillåta skilda principer på bolags- respektive kon- cernnivå. Kommittén kom fram till att huvudregeln borde vara att ett moderföretag skall tillämpa samma principer i koncernredovis- ningen som i årsredovisningen men att det var nödvändigt att tillåta skilda principer i vissa fall. Kommittén ansåg dessutom att det fanns klara fördelar med att tillåta skilda principer eftersom god redovisningssed på så sätt gavs möjlighet att utvecklas på ett från redovisningssynpunkt positivt sätt – låt vara med begränsning till koncernredovisningen – utan hänsynstagande till eventuella skat- temässiga effekter. Kommittén ansåg att en frikoppling mellan års- redovisning och koncernredovisning kunde fylla samma syften som en frikoppling mellan redovisning och beskattning. När det gällde (det alltjämt gällande) kravet på särskilda skäl för att olika princi- per skall få tillämpas ansåg kommittén att det kunde upphävas eftersom det ansågs sakna självständig betydelse. Det var i stort sett bara i de fall årsredovisningen påverkats av beskattningsreg- lerna som ett företag åberopade sådana särskilda skäl och i dessa fall ansågs kravet vara uppfyllt. För att markera huvudregelns fortsatta existens ansåg kommittén att ett moderföretag som tillämpar olika principer borde upplysa om detta och om skälen för avvikelsen i not. 
 132 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 Av regeringens proposition 1998/99:130, Ny bokföringslag m.m., framgår att flertalet remissinstanser som yttrade sig över Redovisningskommitténs förslag tillstyrkte detsamma. Flera av dem uttryckte emellertid uppfattningen att det vore mer önskvärt med en frikoppling mellan redovisning och beskattning. Regeringen valde dock att inte föreslå någon ändring och anförde bl.a. följande: 
 Redan idag ger lagen ett visst utrymme för att använda andra värde- ringsprinciper i koncernredovisningen än i årsredovisningen. Skilda värderingsprinciper får sålunda användas om det finns särskilda skäl. I förarbetena anges att denna bestämmelse torde få störst betydelse i de fall då skattemässiga skäl har påverkat årsredovisningen i moderbolaget (se prop. 1995/96:10 del II s. 243 och SOU 1994:17 del I s.  
 314). /---/ 
  Frågan är därför om årsredovisningslagens bestämmelser i någon egentlig omfattning begränsar en utveckling av god redovisningssed. Enligt vår mening är så inte fallet. De situationer där det finns legitima skäl att välja olika principer kan omhändertas inom ramen för nu gäl- lande regler. 
 Vi anser att de skäl som Redovisningskommittén framförde för ett slopande av kravet på särskilda skäl i nuvarande 7 kap. 12 § allt- jämt har bäring och snarast har förstärkts, och kan komma att för- stärkas ytterligare med tiden. Av den anledningen föreslår vi att bestämmelsen i 7 kap. 12 § inte görs tillämplig på sådana företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS. I stället föreslår vi ett upplysningskrav motsvarande det som Redovisnings- kommittén föreslog på sin tid. 
  
 5.4.11 
  
 Delårsrapport 
  
 Artikel 4 i  
 IAS-förordningen 
  omfattar bara koncernredovisningen i noterade företag och inte vare sig årsredovisningen eller delårsrap- porten. Såvitt gäller årsredovisningen har vi stannat för att inte föreslå något absolut krav på tillämpning av IAS, bl.a. av konstitu- tionella och skattemässiga skäl. När det gäller delårsrapporteringen bör ett noterat moderföretag däremot enligt vår mening tillämpa IAS regelverk (IAS 34) såvitt gäller information om koncernen. 
 14  
 Denna fråga bör dock behandlas inom ramen för den komplette- 
  
 14  
 I förarbetena till ändringar i årsredovisningslagen (prop. 1997/98:118 s. 21 f) uttalas bl.a. följande: Det finns inte någon skyldighet att upprätta särskilda delårsrapporter för koncernen. Däremot är moderbolag i större koncerner skyldiga att i sina delårsrapporter lämna samma upplysningar om koncernen som de har lämnat om bolaget självt (se 9 kap. 3 § andra stycket). Även om lagen inte uttryckligen fordrar det, är det naturligt att koncernupplysningarna lämnas med analog tillämpning av de regler som gäller för upprättande av koncernredovisning. 
 133 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 rande normgivningen och bör inte föranleda några ändringar i lag- stiftningen. 
 Vidare kan nämnas att  
 EG-kommissionen 
  i ett förslag till direk- tiv om öppenhetskrav för emittenter vars värdepapper upptagits till handel på en reglerad marknad vill öka kraven på information från dessa bolag. Bl.a. föreslås att alla värdepappersemittenter årligen skall offentliggöra dels en reviderad koncernredovisning upprättad enligt IAS, dels en halvårsrapport upprättad med tillämpning av internationella redovisningsstandarder för finansiell delårsrapporte- ring (IAS 34). Vidare föreslås att en emittent vars aktier är föremål för handel på en reglerad marknad skall offentliggöra kvartals- rapporter. Något krav på att kvartalsrapporterna skall upprättas enligt IAS uppställs dock inte. 
  
 5.5 
  
 Vilka ändringar bör göras i ÅRL? 
  
 Samtliga åtgärder som vi föreslår i ÅRL syftar till att undanröja de hinder i lagen som finns mot en tillämpning av IAS. Endast nu gäl- lande IAS har beaktats. Några av åtgärderna är föranledda av det s.k. moderniseringsdirektivet, medan andra grundas på den kon- fliktinventering som redovisas i bilaga 4. Denna uppdelning har sin grund i att vissa konflikter mellan ÅRL och IAS även utgör en konflikt med  
 EG-direktiven, 
  medan andra konflikter bara före- kommer på nationell nivå p.g.a. den svenska lagstiftarens utform- ning av bestämmelserna. 
 Moderniseringsdirektivet innehåller ändringar i  
 EG-direktiven 
  varav de flesta föreslås med anledning av  
 IAS-förordningen 
  medan andra vidtas i syfte att uppdatera den grundläggande strukturen i redovisningsdirektiven. I vårt uppdrag har inte ingått att lämna för- slag till åtgärder i syfte att genomföra moderniseringsdirektivet i svensk rätt. Vår befattning med moderniseringsdirektivet har inskränkt sig till de artiklar som syftar till att möjliggöra en tillämpning av IAS. I övrigt får moderniseringsdirektivet införlivas i svensk lagstiftning i annan ordning. 
 Nedan sammanfattas i korthet de ändringar som vi föreslår i ÅRL. För kommentarer till de föreslagna ändringarna hänvisas till författningskommentaren samt till konfliktinventeringen i bilaga 4. Flera av punkterna har kommenterats i avsnitt 5.4 ovan. 
 134 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 Föreslagna åtgärder i ÅRL: 
  
 det införs en hänvisning till  
  
 IAS-förordningen 
  i fråga om noterade företags koncernredovisning. I samma bestämmelse anges vilka bestämmelser i ÅRL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS, 
  
 det införs en bestämmelse av innebörd att  
  
 icke-noterade 
  företag får upprätta koncernredovisning enligt IAS samt en hänvisning till föregående bestämmelse om vilka regler i ÅRL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS, 
  
 det införs en bestämmelse av innebörd att alla företag får upprätta årsredovisning enligt IAS. Vidare anges vilka bestämmelser i ÅRL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar årsredovis- ning med tillämpning av IAS, 
  
 koncerndefinitionen skrivs om så att det inte längre krävs att moderföretaget äger andelar i den juridiska personen för att det skall betraktas som en koncern. I stället uppställs ett krav på att moderföretaget har rätt att utöva eller faktiskt utövar ett ensamt bestämmande inflytande över den juridiska personen, 
  
 i den bestämmelse som ger uttryck för försiktighetsprincipen görs en terminologisk ändring på så sätt att ledet hänsyn skall tas till alla förutsebara och möjliga förluster och ekonomiska förpliktel- ser ersätts av hänsyn skall tas till alla ekonomiska förpliktelser, 
  
 en bestämmelse införs som gör det möjligt att dela upp omsätt- ningstillgångar och anläggningstillgångar samt skulder och avsätt- ningar i kortfristiga och långfristiga poster, 
  
 en bestämmelse införs som gör det möjligt att i årsredovisningen redovisa aktier och andelar i intresseföretag enligt kapitalandels- metoden, 
  
 kravet på att avskrivningar måste redovisas som en kostnad i resul- taträkningen tas bort i syfte att klargöra att avskrivningar som inräknas i anskaffningsvärdet för en tillgång inte skall kostnads- föras utan skall belasta resultatet först i takt med att tillgången förbrukas eller säljs, 
  
 tillämpningsområdet för uppskrivningsregeln vidgas till att avse samtliga anläggningstillgångar, även immateriella, 
  
 förbudet mot att tillämpa  
  
 LIFO-metoden 
  vid beräkning av an- skaffningsvärdet för varulager av likartade tillgångar tas bort, 
  
 en bestämmelse införs som innebär att det blir möjligt att värdera vissa andra tillgångar än finansiella instrument till verkligt värde. Förslaget syftar till att möjliggöra en tillämpning av de omvärde- ringsmodeller som beskrivs i IAS 16, IAS 38, IAS 40 och IAS 41, 
  
 135 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 en bestämmelse införs som innebär att ett företag som tillämpar IAS inte behöver lämna vissa upplysningar i förvaltningsberättelsen om den information som skall lämnas däri i stället lämnas på annan plats i redovisningen, 
  
 bestämmelserna om vilka företag som omfattas av undantaget från koncernredovisningsskyldighet omformuleras, 
  
 negativ goodwill måste inte längre redovisas som en avsättning utan kan även redovisas som en avdragspost på tillgångssidan i koncernbalansräkningen, samt 
  
 möjligheten att i koncernredovisningen i vissa fall redovisa dotter- företag enligt kapitalandelsmetoden tas bort. 
  
 5.6 
  
 Vidgad lagstiftning ökar kraven på normgivande organ 
  
 Vårt förslag: En vidgad lagstiftning ställer högre krav på att normgivande organ utnyttjar sina möjligheter att ge uttryck för god redovisningssed genom att precisera på vilket sätt de val- möjligheter som våra förslag ger upphov till kan och får utnytt- jas av företagen med hänsyn till bl.a. branschtillhörighet, storlek och intressentkrets. 
  
 5.6.1 
  
 Inledning 
  
 Årsredovisningslagen (ÅRL) 
 15  
 är konstruerad som en ramlag som fylls ut av dels kompletterande normgivning, dels sådan redovis- ningspraxis som utan att komma till uttryck i kompletterande normgivning kan sägas utgöra god redovisningssed. God redovis- ningssed 
 16  
 är en rättslig standard och skall alltid iakttas när redovis- ningen upprättas. Den valda konstruktionen närmast förutsätter att det finns olika organ vid sidan av lagstiftaren som vid behov tolkar 
  
 15 
  
 De särskilda årsredovisningslagarna för finansiella företag är också konstruerade som ramlagar varför resonemanget i det följande har bäring även på dem och på Finansinspektionens normgivningsverksamhet. Av presentationstekniska skäl talas i det följande dock bara om ÅRL och den normgivningsverksamhet som Bokföringsnämnden och Redovisningsrådet bedriver. 
  
 16 
  
 Genom anpassningen av den svenska redovisningslagstiftningen till EG:s redovisnings- direktiv (de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven) har begreppet rättvisande bild införts vid sidan av god redovisningssed. Från tid till annan diskuteras frågan om det är någon skillnad mellan god redovisningssed och rättvisande bild men idag torde de flesta vara eniga om att en tillämpning av god redovisningssed leder till att företaget i fråga ger en rättvisande bild av verksamhetens förlopp och ställning. Frågan om eventuella skillnader mellan de båda begreppen torde därmed närmast vara av akademisk karaktär. 
  
 136 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 och fyller ut lagstiftningens bestämmelser och preciserar vad som från tid till annan innefattas i god redovisningssed. En av den kom- pletterande normgivningens kanske viktigaste uppgifter är att minska de valmöjligheter som en lagstiftning av ramlagskaraktär ger upphov till. 
 17  
 För närvarande är det främst tre organ som är verksamma som normgivare, nämligen Redovisningsrådet, Bok- föringsnämnden och, såvitt gäller de finansiella företagen, Finans- inspektionen. 
 18 
  
 Vi har stannat för att föreslå att noterade företag skall ha möjlig- het att tillämpa IAS även på årsredovisningen och att alla  
 icke-note- 
  rade företag skall ha möjlighet att tillämpa IAS både på årsredovis- ningen och på koncernredovisningen. Dessa förslag är, såvitt nu är av intresse, 
 19  
 tänkta att genomföras på så sätt att ÅRL:s ramar vid- gas för att möjliggöra en tillämpning av de principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för. Förslagen innebär alltså inledningsvis en ökad valfrihet för företagen och därmed kommer högre krav att ställas på de organ som ansvarar för den komplette- rande normgivningen. 
 Genom den kompletterande normgivningen kan bestämmelserna i ÅRL fyllas ut och anpassas av hänsyn till bl.a. företagens storlek, intressentkrets och verksamhetsart. Behovet av att kunna göra sådana anpassningar kommer naturligtvis att finnas även i fram- tiden och kommer sannolikt att öka eftersom  
 IAS-regelverket 
  är mycket detaljerat och för främst mindre företag torde framstå som ytterst komplicerat. Utrymmet för de normgivande organen att begränsa de valmöjligheter som våra förslag kommer att erbjuda företagen måste därför belysas. 
  
 5.6.2 
  
 God redovisningssed 
  
 Av förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del II s. 181) framgår att bestämmelsen i 2 kap. 2 § om att årsredovisningen skall upprättas i enlighet med god redovisningssed har hämtats från 1976 års bok- föringslag. I specialmotiveringen till 1976 års bokföringslag (prop. 1975:104 s. 205) anges bl.a. följande: 
 Departementsförslaget är uppbyggt så att det finns ett betydande ut- rymme för praxis att närmare precisera vad de i lagen angivna kraven 
  
 17 
  
 Se Redovisningskommitténs slutbetänkande SOU 1996:157 s. 181. 
  
 18 
  
 Se vidare avsnitt 7. 
  
 19 
  
 Vi föreslår även att artikel 5 i  
  
 IAS-förordningen 
  utnyttjas (se avsnitt 5.2.2) men detta förslag saknar i stort sett intresse för den fortsatta framställningen. 
 137 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 kan innebära för olika redovisningssituationer. Detta medför för den bokföringsskyldige att han har att iaktta dels olika lagbestämmelser på redovisningsområdet, dels regler som följer av god redovisningssed. Jag vill i detta sammanhang framhålla att praxis kan ge besked om vad ett allmänt avfattat krav i lagen kan anses innebära i en praktisk situation. Undantagsvis kan det också vara en uppgift för praxis att ge direktiv, utformade efter lagens syfte, i något spörsmål som inte besvaras i lagen. Däremot kan det inte komma i fråga att en uttrycklig lagbestämmelse sätts åt sidan av en mot bestämmelsen stridande praxis. När det särskilda organet för redovisningsfrågor har inrättats kommer praxis i stor utsträckning att utvecklas genom anvisningar och uttalanden från expertorganet. 
 I förarbetena till ÅRL (prop. 1995/96:10 del I s. 188) anges vidare att det i vissa fall inte har varit möjligt att behålla lagstift- ningens karaktär av ramlagstiftning fullt ut eftersom en anpassning till EG:s bolagsdirektiv om redovisning gjort det nödvändigt att reglera en del detaljfrågor i lag, antingen så att en särskild lösning gjorts obligatorisk eller så att lagen anvisar ett antal godtagbara lösningar. Vidare anges att det i båda fallen givetvis skulle strida mot direktiven och mot lagen ifall någon annan, i direktiven inte omnämnd lösning, kom till användning i det enskilda företagets redovisning. 
 Bestämmelsen om god redovisningssed i den gamla bokförings- lagen har även förts över till den nuvarande bokföringslagen (1999:1078; BFL). I förarbetena till den lagen redogörs för vad som avses med begreppet god redovisningssed. Vad som utgör god redovisningssed måste enligt förarbetena så långt möjligt bestäm- mas genom en traditionell tolkning av föreskrifter i lag och andra författningar på området. När en sådan lagtolkning inte räcker för att besvara en fråga, måste en utfyllande tolkning göras. Vid en sådan utfyllande tolkning bör betydelse tillmätas dels faktiskt före- kommande praxis inom bokföring och redovisning, dels sådana bokförings- och redovisningsmetoder som ännu inte har fått genomslag i praxis men som utgör en vidareutveckling av redovis- ningsprinciper som anges i lag eller som godtas i praxis. Vidare anges i förarbetena att en på detta sätt definierad redovisningssed även måste bli föremål för allmänna överväganden för att kunna användas för att fylla ut lagens regler. Sådana allmänna övervägan- den rör inte bara bokförings- och redovisningsaspekter utan också civilrättsliga och skattemässiga aspekter samt den internationella utvecklingen på redovisningsområdet. I många fall kan det därför enligt förarbetena behövas ett eller flera normgivande organ som 
 138 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 kan identifiera de normer som bör användas när lagens regler fylls ut. 
  
 5.6.3 
  
 Behovet av kompletterande normgivning samt dess möjligheter och begränsningar 
  
 Vi vill inledningsvis slå fast att själva vitsen med en lagstiftning av ramkaraktär är att den skall kunna fortleva utan hinder av föränd- ringar av ekonomisk, social eller politisk natur i omvärlden. I vilken utsträckning och på vilket sätt sådana förändringar bör komma till uttryck i företagens redovisning är en fråga som främst bör avgöras inom ramen för god redovisningssed och för denna seds utveckling spelar normgivande organ en avgörande roll. Uppgiften för norm- givande organ inskränker sig alltså inte till att bara tolka lagstift- ningen och lagstiftarens intentioner utan normgivande organ måste kunna gå ett steg längre och utforma egna regler för redovisningen i frågor som lagstiftaren har lämnat obehandlade eller ofullständigt behandlade. På så sätt kan det samlade regelverket på redovisnings- området hålla jämna steg med utvecklingen i affärslivet och omvärlden i övrigt. 
 Ett förslag om att vidga ÅRL:s ramar i syfte att möjliggöra en tillämpning av IAS redovisningsprinciper innebär att företagen i större utsträckning än idag kommer att erbjudas alternativa redo- visningsmetoder. Det kanske viktigaste exemplet är de föreslagna reglerna om värdering av visa särskilt angivna tillgångar till verkligt värde som ett alternativ till värdering till anskaffningsvärde. Våra lagförslag kan i förstone ge intryck av att företagen har ett mycket stort handlingsutrymme. Så är givetvis inte fallet utan handlings- utrymmet begränsas av kravet på att god redovisningssed skall iakttas. Vår avsikt och förhoppning är att främst Bokförings- nämnden genom kompletterande normgivning närmare skall preci- sera tillämpningen av värderingsreglerna. Syftet med förslagen är att möjliggöra för svenska företag att tillämpa samma principer för värdering och periodisering som IAS ger uttryck för. Detta syfte måste vara vägledande för Bokföringsnämnden i dess arbete med att ta fram kompletterande normgivning och måste givetvis beaktas även av företagen i avvaktan på sådan normgivning. 
 Vi vill poängtera att det nu beskrivna läget inte är något nytt som följer av våra förslag utan detta är situationen redan idag. Det finns många väsentliga redovisningsfrågor som är ofullständigt (eller inte 
 139 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 alls) behandlade i lagstiftningen som Bokföringsnämnden ännu inte har tagit sig an och som därmed i stort sett är oreglerade, såvitt gäller  
 icke-noterade 
  företag. 
 Det är inte heller givet att företagen skall ha en ovillkorlig rätt att fritt bestämma hur en eventuell  
 IAS-tillämpning 
  skall komma till uttryck i redovisningen bara för att lagen i förstone ger intryck av att så är fallet. Det är enligt våra förslag i och för sig bara de företag som väljer att övergå till  
 IAS-redovisning 
  på grundval av artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  som underkastas ett absolut krav på fullständig efterlevnad av IAS regelverk. Övriga företag har ju, som förslagen är konstruerade, i utgångsläget valfrihet att ansluta till IAS regelverk på vissa områden, helt eller delvis, samtidigt som det väljer bort IAS på andra. I vilken utsträckning ett företag i prakti- Dominguez bör kunna anpassa  
 IAS-tillämpningen 
  efter sina egna behov och önskemål anser vi är en fråga som måste avgöras inom ramen för god redovisningssed varvid kravet på att redovisningen i det enskilda fallet skall ge en rättvisande bild av företagets resultat och ställning är av central betydelse. Här menar vi att den komplette- rande normgivningen har en mycket viktig funktion att fylla. Vi ser framför oss tre typer av situationer som kan inträffa. Ett fall är att ett företag vill tillämpa en eller några IAS men inte alla. Ett annat fall är att företaget i fråga vill tillämpa IAS principer för värdering och periodisering men inte lämna samtliga tilläggsupplysningar. Det tredje fallet är att ett företag vill tillämpa en viss IAS men inte på alla transaktioner eller poster som i och för sig omfattas av den valda standarden utan bara på en del av dem. 
 Enligt vår mening är det inte självklart att ett företag skall kunna tillämpa en viss IAS medan det avstår från andra IAS. En del IAS har ett så nära samband med varandra (t.ex. de om nedskrivningar, immateriella tillgångar och redovisning av koncernmässig goodwill) att det skulle kunna framstå som olämpligt att inte tillämpa dem tillsammans (jfr punkt 107 i RR1:00, Koncernredovisning och punkt 106 i RR 15, Immateriella tillgångar). Det är inte heller klart att ett företag skall kunna välja att tillämpa IAS vad gäller värdering och periodisering men avstå från att lämna de tilläggsupplysningar som följer med värderingsmetoden. Tilläggsupplysningarna kan vara av avgörande betydelse för att läsaren skall kunna förstå hur företaget har gått till väga vid värderingen och bilda sig en egen uppfattning av tillförlitligheten av det värde som räknats fram. Det gäller alltså att rensa i upplysningsfloran med förnuft och omdöme. Vidare medför kravet på konsekvens att en vald standard normalt 
 140 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 skall tillämpas på samtliga företeelser som omfattas av den och inte bara på vissa. Ett företag som t.ex. tillämpar IAS 40 på sina förvalt- ningsfastigheter måste alltså göra det konsekvent på samtliga för- valtningsfastigheter och inte bara på en del. Att avsteg givetvis kan ske beträffande oväsentliga poster behöver knappast påpekas. 
 När det gäller frågan om i vilken omfattning den kompletterande normgivningen kan snäva in lagens ramar finns det enligt vår mening anledning att skilja mellan i vart fall tre typer av lag- bestämmelser. 
 För det första finns det för företagen tvingande regler, t.ex. reg- lerna om att årsredovisningen skall bestå av en balansräkning och en resultaträkning och om vad dessa skall innehålla. Sådana tving- ande regler kan knappast sättas åt sidan genom kompletterande normgivning. 
 20  
 Hur långt normgivande organ kan gå vad gäller utfyllnad av regelverket är beroende av hur pass detaljerat det är från början. Ju mer detaljerad lagstiftning, desto mindre utrymme för komplettering. 
 För det andra finns det regler av för företagen fakultativ karak- tär, t.ex. reglerna om uppskrivning av anläggningstillgångar. Denna typ av regler är svårare att bedöma. Å ena sidan torde det stå klart att normgivande organ närmare kan precisera förutsättningarna för att reglerna skall få tillämpas, t.ex. vad som menas med en tillförlit- lig, bestående och väsentlig värdeuppgång, liksom vilka tilläggs- upplysningar som bör lämnas för att utomstående läsare av års- redovisningen skall kunna bilda sig en egen välgrundad uppfattning om värdet. Däremot är det mer tveksamt om normgivande organ genom kompletterande normgivning skulle kunna förbjuda tillämpningen av regler av denna karaktär. Å andra sidan torde det kunna inträffa att normgivande organ genom det sätt på vilket för- utsättningarna preciseras i praktiken kommer att inskränka möjlig- heterna till uppskrivning på ett sådant sätt att det i vissa situationer närmast blir att likna vid ett förbud mot uppskrivning. En annan situation där ett förbud mot uppskrivning skulle kunna bli aktu- ellt är den då ett företag har valt att tillämpa IAS 40 på sina förvalt- ningsfastigheter. Det borde inte vara förenligt med god redovis- ningssed att blanda löpande omvärdering av fastigheter med redovisning av värdeförändringar i resultaträkningen enligt IAS- 
  
 20  
 Jfr dock BFN U 88:8 om årsbokslut och årsredovisning i kommissionärsbolag. Enligt Bokföringsnämnden behöver ett kommissionärsföretag inte upprätta någon resultaträkning om det i bolaget inte har förekommit någon verksamhet som påverkar bolagets resultat. 
 141 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 modell och uppskrivning av samma fastigheter med redovisning av uppskrivningsbeloppet mot eget kapital à la ÅRL. 
 Ett (i sammanhanget något udda) exempel på normgivande organs möjligheter att utesluta ett av flera i lagen tillåtna alternativ är reglerna om gemensam verifikation i 5 kap. 6 § tredje stycket BFL och BFNAR 2 p.  
 20-22. 
  Enligt BFL får gemensam verifikation utgöras av uppgifter från en kassaapparat, kassarapport eller annan uppgift som anger summan av mottagna betalningar. Bokförings- nämnden har preciserat denna bestämmelse på ett sätt som de facto innebär att samtliga alternativ inte tillåts. Detta sätt att genom den kompletterande normgivningen uppställa krav som inte framgår av lagtextens lydelse kan tyckas strida mot uttalandet i förarbetena till 1976 års bokföringslag att praxis inte kan sätta en uttrycklig lag- bestämmelse åt sidan. Enligt vår mening är det dock i det aktuella exemplet inte fråga om ett åsidosättande av lagbestämmelsen utan om en precisering av de krav som måste vara uppfyllda för att de i lagtexten tillåtna alternativen skall kunna utnyttjas, en uppgift som till följd av själva ramlagstiftningens karaktär får anses åvila de normgivande organen. 
 En annan fråga är om normgivande organ kan göra en fakultativ bestämmelse tvingande. Detta sker idag och vi tror inte att någon ifrågasätter lagligheten i detta. Ett par exempel är RR:s rekommen- dationer RR 8, Redovisning av effekter av ändrade valutakurser samt RR 10, Entreprenader och liknande uppdrag, och RR 11, Intäkter. I förstnämnda rekommendation (RR 8) uppställs krav på att fordringar och skulder i utländsk valuta skall värderas till balansdagens kurs trots att ÅRL inte innehåller något sådant krav men väl en möjlighet till sådan värdering (4 kap. 13 §). I de två sist- nämnda rekommendationerna (RR 10 och RR 11) anges som huvudregel att pågående arbeten skall intäktsredovisas enligt prin- cipen om successiv vinstavräkning trots att ÅRL inte heller i detta fall uppställer något sådant krav men väl en sådan möjlighet (4 kap. 10 §). 
 Lagregler av fakultativ karaktär förutsätter oftast för sin tillämp- ning att vissa villkor är uppfyllda (se t.ex. uppskrivningsreglerna med krav på tillförlitlig, bestående och väsentlig värdeuppgång). Det kan knappast vara tillåtet för normgivande organ att genom kompletterande normgivning dispensera från sådana krav om inte sådan dispensmöjlighet uttryckligen framgår av regelverket. Även om regeln i sig är av fakultativ karaktär är villkoren ju tvingande och kan därmed bara sättas åt sidan genom ny lagstiftning. 
 142 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 Den tredje typen av regler är sådana som innebär uttryckliga lättnader för vissa företag. Till denna kategori hör bestämmelserna om förkortad resultaträkning (3 kap. 11 § ÅRL) och om undantag från skyldighet att upprätta koncernredovisning (7 kap. 2 och 3 §§) samt bestämmelser om undantag från vissa specifikationskrav (t.ex. 3 kap. 8, 10 och 13 §§) och krav på tilläggsupplysningar (t.ex. 5 kap. 6, 16 och 17 §§). Det kan knappast komma på fråga att norm- givande organ i sådana fall snävar in och på så sätt skärper regelver- ket. I de fall lagstiftaren uttryckligen har tagit ställning för att företag av viss storlek eller juridisk art eller som bedriver viss typ av verksamhet skall vara undantagna från vissa krav bör föränd- ringar av regelverket på nytt beslutas av riksdagen. 
 Ovanstående resonemang har enligt vår mening bäring både på den normgivning som emanerar från statliga myndigheter, Bokföringsnämnden och Finansinspektionen, och på Redovisnings- rådets verksamhet. När det gäller Redovisningsrådets verksamhet tillkommer emellertid den skillnaden i förhållande till Bokförings- nämndens och Finansinspektionens verksamhet att de noterade bolagen genom noteringsavtalet med Stockholmsbörsen har för- bundit sig att följa rådets rekommendationer. Även om rådet på någon punkt skull anses ha gått för långt med sin utfyllande norm- givning torde det inte råda något tvivel om att bolagen på avtals- rättslig grund är bundna av den. 
 Från legalitetssynpunkt kan vissa invändningar resas mot den nuvarande ordningen med en ramlagstiftning i botten som fylls ut med kompletterande normgivning av varierande konstitutionell karaktär. Eftersom ansvar för bokföringsbrott kan komma i fråga vid försummelser hänförliga till årsredovisningen (se 11 kap. 5 § brottsbalken) gäller legalitetsprincipens krav på förutsebarhet, dvs. att strafföreskrifter inte får vara så vaga eller obestämda att de inte ger någon ledning. Ju mer en lag får karaktär av ramlag som kom- pletteras av allmänna råd och andra  
 icke-bindande 
  anvisningar, desto större betänkligheter kan sägas uppkomma från legalitets- synpunkt. 
 21  
 De argument från legalitetssynpunkt som kan anföras mot våra förslag om en förhållandevis begränsad utvidgning av ÅRL väger dock enligt vår mening lättare än de skäl som vid till- komsten av såväl ÅRL som den nuvarande BFL anfördes för att 
  
 21  
 Se en studie av jur.dr. Williams, Bokföringsbrott och legalitet, BFN Rapport 1998:1, vari denne konstaterade att legalitetsprincipen inte lägger några absoluta hinder i vägen mot införandet av den nya bokföringslagen. 
 143 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 lagarna borde ha karaktär av ramlagstiftning. 
 22  
 I dagens föränderliga värld torde argumenten för en ramlagstiftning kunna sägas väga ännu tyngre eftersom utvecklingen på redovisningsområdet i Sverige är starkt påverkad av vad som händer internationellt och dessutom sker snabbt. Det är viktigt att det befintliga regelverket på redovisningsområdet håller jämna steg med denna utveckling. Detta förefaller omöjligt att åstadkomma inom ramen för den för- hållandevis långsamma lagstiftningsprocessen, utan måste bli en uppgift för den kompletterande normgivningen. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att våra förslag om att vidga årsredovisningslagarnas ramar förutsätter att Bokföringsnämnden och Finansinspektionen har oförändrade möjligheter att ge uttryck för god redovisningssed genom att precisera på vilket sätt de val- möjligheter som våra förslag ger upphov till kan, får eller skall utnyttjas av företagen med hänsyn till bl.a. branschtillhörighet, intressentkretsens storlek och sammansättning samt företagets storlek. Vi vill här påpeka att för framför allt små och medelstora företag kommer behovet av vägledning i det praktiska redovis- ningsarbetet att öka i framtiden i takt med att komplexiteten och de internationella inslagen i det samlade regelverket på redovis- ningsområdet ökar. Ju fler alternativ som lagstiftaren tillhandahål- ler – alternativ som framöver oftast kommer att ha sitt ursprung i IAS – desto större blir naturligtvis behovet av hjälp och stöd vid valet av alternativ i det enskilda företaget. 
 Som en avslutande synpunkt vill vi också framhålla att den i vissa delar oklara strukturen i normgivningshierarkin – med IAS- för- ordningen, och av kommissionen antagna IAS, i toppen och däref- ter  
 EG-direktiv, 
  svensk lagstiftning och kompletterande normgiv- ning av olika och ibland oklar status – i kombination med den ökade komplexiteten i det samlade regelverket aktualiserar frågan om inte normgivningssystemet snart borde bli föremål för en över- syn. En utgångspunkt för en sådan översyn måste enligt vår mening vara att de regler som ett enskilt företag har att tillämpa framstår som relevanta och adekvata samt att regelverket är lättillgängligt och användarvänligt och det oavsett reglernas ursprung. Ett alter- nativ kan därvid vara att öka detaljeringsgraden i lagstiftningen så att behovet av kompletterande normgivning för de allra flesta företagen minskar eller helt faller bort. En annan lösning kan vara att reducera lagstiftningen väsentligt så att den bara innehåller 
  
 22  
 Se prop. 1995/96:10 del I s. 187 f. respektive prop. 1998/99:130 s. 180. 
 144 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 bestämmelser av formaliakaraktär och överlåta till Bokförings- nämnden att, på motsvarande sätt som gäller för Finansinspektio- nen, via föreskrifter fylla ut lagstiftningen med materiella regler. En sådan ordning förutsätter att regeringsformen ändras men en klar fördel med den vore att  
 EG-direktiven, 
  liksom av kommissionen antagna IAS, skulle kunna genomföras genom föreskrifter av nämnden i stället för genom lagstiftning som är en betydligt lång- sammare process. 
  
 5.7 
  
 Finansiella företag 
  
 IAS-förordningen 
  tar sikte på företag inom alla branscher, således även på finansiella företag. Detta innebär att de överväganden vi har gjort ovan beträffande företag i allmänhet också måste göras i fråga om finansiella företag. En naturlig utgångspunkt är därvid att samma redovisningsprinciper bör tillämpas av finansiella företag som av företag i allmänhet, om det inte finns särskilda skäl för avvikelser av hänsyn till de finansiella företagens särart. 
 Våra överväganden beträffande de finansiella företagen grundas bl.a. på en undersökning av vilka skattemässiga effekter en över- gång till IAS i årsredovisningen skulle medföra (bilaga 6) samt på en undersökning av konflikter mellan IAS och Olsen eller Gray (bilaga 5). Vidare beaktas de konsekvenser en frivillig tillämpning av IAS inom ramarna för Olsen och Gray skulle få för exempelvis kapitaltäckningregler och solvensregler. 
  
 5.7.1 
  
 Konflikter mellan IAS och Olsen/ÅRFL 
  
 För att det skall bli möjligt att tillämpa IAS redovisningsprinciper inom ramarna för Olsen och Gray måste lagarnas ramar vidgas och alla hinder mot en tillämpning av IAS undanröjas. På ett antal punkter förekommer konflikter mellan hur en viss post skall klassi- ficeras, värderas eller periodiseras enligt bestämmelserna i IAS och Olsen eller Gray. Olsen och Gray hänvisar i stora delar till bestämmelserna i ÅRL. I den mån en konflikt mellan IAS och Olsen eller Gray även utgör en konflikt mellan IAS och ÅRL kommer våra förslag till lagstiftningsåtgärder i ÅRL att få genom- slag även för de finansiella företagen, utan att reglerna i ÅRKL eller Gray kräver några särskilda överväganden. Det finns dock även 
 145 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 konflikter mellan IAS och Olsen eller Gray som saknar mot- svarighet för de allmänna företagen, eftersom konflikterna avser bestämmelser som är specifika för just ÅRKL eller Gray. En närmare undersökning av konflikterna redovisas i bilaga 5. 
  
 5.7.2 
  
 Konsekvenser för kapitaltäcknings- och solvensregler 
  
 Vilka områden bör bli föremål för en ytterligare översyn? 
 Förändrade redovisningsprinciper får betydelse för finansiella företag bl.a. genom kopplingen till bestämmelserna om kapital- täckning i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora expone- ringar samt bestämmelserna om solvensmarginal i lagen (1982:713) om försäkringsrörelse. Reglerna ställer krav på att företagen vid varje tidpunkt skall ha ett buffertkapital av viss storlek (kapitalbas). I kapitalbasen får inräknas eget kapital efter vissa justeringar, samt vissa efterställda skulder. Kapitalbasen skall för livförsäkringsföre- tag täcka ett minsta krav, solvensmarginal, beräknat som en viss procent av företagens försäkringsåtaganden. I skadeförsäkrings- företag beräknas solvensmarginalen utifrån premieindex och ska- deindex. Kapitalkravet i kreditinstitut och värdepappersbolag är formulerat som en viss andel av företagens riskviktade tillgångar och åtaganden. Utöver de individuella kapitalkraven finns även kapitalkrav på aggregerad nivå för försäkringsgrupper respektive finansiella företagsgrupper. För de senare skall kapitalkravet och kapitalbasen beräknas med utgångspunkt i gruppens konsoliderade räkenskaper, medan det för försäkringsföretagen som huvudregel baseras på de ingående juridiska enheternas redovisning. Redovis- ningsreglerna är således tätt sammanflätade med solvens- och kapitaltäckningsreglerna genom direkta hänvisningar. Därutöver används en rad förutsatta begrepp – t.ex. eget kapital – som får sitt innehåll via redovisningsreglerna. Även bruket av snarlika eller samma definitioner i redovisnings- och andra lagar medför att en ändring av redovisningsreglerna kan få följder på andra områden, t.ex. torde vårt förslag om ändrad koncerndefinition i ÅRL troligen få till följd att en översyn av koncerndefinitionen i bl.a. 1 kap. 2 § kapitaltäckningslagen bör göras. 
 I försäkringsföretag kan förändrade redovisningsprinciper påverka solvenskravet genom både storleken på och innehållet i kapitalbasen samt genom värderingen av de försäkringstekniska 
 146 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 avsättningarna. Kreditinstitut och värdepappersbolag kan påverkas genom värderingen av de tillgångar och åtaganden som ligger till grund för beräkningen av kapitalkravet, samt genom förändrade värderingsprinciper och omklassificering av de poster som får ingå i kapitalbasen. 
 IAS skiljer sig i vissa avseenden från traditionella svenska redo- visningsprinciper genom att försiktighet i t.ex. värderingar tenderar att frångås till förmån för rättvisande bild. De nya standarderna kan på så sätt leda till en generösare värdering av det egna kapitalet vil- ket innebär en potentiell lättnad av kapitalkravet. Ett exempel på när regelverken skiljer sig åt är uppskrivning av anläggningstill- gångar som enligt 4 kap. 2 § 5 ÅRFL i dagsläget är förbjuden i svenska livförsäkringsföretag. 
 IAS regler om redovisning och värdering av finansiella instru- ment får särskild innebörd för försäkringsföretag. Exempelvis skall finansiella instrument redovisas till verkligt värde och värdeföränd- ringarna som huvudregel föras över resultaträkningen. Därmed kommer de automatiskt att ingå i kapitalbasen. I dagsläget skall orealiserade vinster redovisas i en särskild fond för orealiserade vinster som först räknas med i kapitalbasen efter medgivande från Finansinspektionen. Vidare torde vissa försäkringskontrakt där den överförda risken i huvudsak är finansiell omfattas av IAS definition av finansiellt instrument. Detta innebär att de inte skall redovisas som försäkring, alternativt delas upp och särredovisas i försäk- ringsdel respektive finansiellt instrument. IAS definition av finansi- ellt instrument torde främst påverka klassificeringen av finansiella återförsäkringsavtal och vissa fond- och livförsäkringsavtal. Efter- som solvenskravet är formulerat med utgångspunkt från försäk- ringstekniska avsättningar kan detta innebära ett slopat solvenskrav för nämnda försäkringsavtal. En tredje fråga som bör uppmärk- sammas och som rör IAS regler om redovisning av finansiella instrument gäller sådana instrument som emitterats av företaget. Dessa skall enligt IAS redovisas som skuld eller eget kapital med hänsyn till dess ekonomiska innebörd. Detta innebär att exempelvis preferensaktier med obligatorisk rätt till inlösen, skall redovisas som skuld. I förekommande fall kan detta betyda att preferens- aktier undantas från kapitalbasen. 
 Ytterligare konsekvenser beträffande försäkringsföretag uppstår i fråga om obeskattade reserver (t.ex. säkerhetsreserv) och utjäm- ningsavsättning. Det är bland annat tveksamt om utjämnings- 
 147 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 avsättning som idag ingår i försäkringstekniska avsättningar upp- fyller kraven på avsättning i IAS 37. 
 Hur bör dessa konsekvenser påverka innehållet i redovisningsreg- lerna? 
 I ett lagförslag om redovisning och värdering av finansiella instru- ment (prop. 2002/03:121 s. 62) anges bl.a. följande angående kapi- taltäckningslagen: 
 Kapitaltäckningsreglerna har efterhand kommit att bli alltmer tekniska och detaljerade. Ett antal nya direktiv på området har nyligen i stor utsträckning genomförts genom att nya bemyndiganden förts in i kapitaltäckningslagen (se prop. 1999/2000:94) och som möjliggjort att hantera detaljer genom föreskrifter meddelade av Finansinspektionen. En förändring av kapitaltäckningsreglerna är även att vänta inom några år med anledning av pågående arbete inom EG och Baselkommittén. Den kommande anpassningen till internationella redovisningsstandar- der från IASB kommer vidare att medföra ytterligare förändringar av redovisningsreglerna i riktning mot en mer analytisk men en mindre försiktig redovisning. Mot denna bakgrund bör konsekvenserna av de nya reglerna för redovisning och värdering av finansiella instrument lämpligast tas om hand inom ramen för de myndighetsföreskrifter som kompletterar bestämmelserna i kapitaltäckningslagen. Därigenom till- godoses också att regler om stora exponeringar och andra rörelse- begränsningar relaterade till kapitalbasens storlek inte kommer att för- svagas på grund av en mindre försiktig redovisning. 
 I linje med den bedömning som görs i propositionen bör de nya redovisningsreglernas eventuella konsekvenser för kapitaltäckning och solvens tas om hand inom ramen för myndighetsföreskrifter till kapitaltäckningslagen respektive försäkringsrörelselagen. Kopplingen till kapitaltäcknings- och solvensreglerna bör enligt vår mening inte användas som argument för att hindra den fortsatta utvecklingen på redovisningsområdet. Såvida de ändringar som vi föreslår i Olsen och Gray får konsekvenser för kapitaltäcknings- och solvensreglerna bör problemet lösas genom ändringar i de senare. En närmare översyn av kopplingen mellan regelverken bör därför göras. 
 148 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 5.7.3 
  
 Våra slutsatser och förslag 
  
 IAS-förordningen: 
  Noterade finansiella företag skall upprätta koncernredovisning med tillämpning av IAS. 
 Våra förslag: Alla finansiella företag bör ges möjlighet att tillämpa IAS redovisningsprinciper inom ramen för ÅRKL/ÅRFL och god redovisningssed. Vidare bör artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  utnyttjas för att ge noterade finansiella före- tag möjlighet att upprätta årsredovisning och för att ge icke- noterade finansiella företag möjlighet att upprätta års- eller koncernredovisning med fullständig tillämpning av IAS. 
 För försäkringsföretagens del bör reglerna om värdering av finansiella instrument till verkligt värde vara tvingande. Vidare bör (den bundna) fonden för orealiserade vinster tas bort. 
 I fråga om vilka upplysningskrav som alltjämt skall gälla för de finansiella företag som upprättar sin redovisning med full- ständig tillämpning av IAS är utgångspunkten, i likhet med vad som gäller för företag i allmänhet, att endast sådana upplys- ningskrav som saknar motsvarighet i IAS bör få fortsätta att gälla vid sidan av IAS. Detta innebär för försäkringsföretagens del bl.a. att kravet på klassanalys i koncernredovisningen tas bort samt att kravet på resultatanalys i årsredovisningen tas bort, förutsatt att den information som skall lämnas i resultat- analysen i stället lämnas på annan plats i redovisningen och att uppgift om detta förhållande lämnas i förvaltningsberättelsen. För de kreditinstitut och värdepappersbolag som upprättar sin redovisning i enlighet med IAS kvarstår dock kravet på kapital- täckningsanalys. 
 En naturlig utgångspunkt för våra överväganden beträffande tillämpningen av IAS i finansiella företag är att samma redovis- ningsprinciper så långt möjligt bör tillämpas av finansiella företag som av företag i övrigt. Avvikande redovisningsprinciper bör bara förekomma om så är motiverat av de finansiella företagens särart. Ett exempel på detta är uppställningsformerna för balans- och resultaträkning. För de allmänna företagen har vi föreslagit att alla företag skall ha möjlighet att inom ramen för ÅRL upprätta års- redovisningen och  
 icke-noterade 
  företag även koncernredovis- ningen med tillämpning av IAS redovisningsprinciper – givetvis med de begränsningar som må följa av god redovisningssed. Vidare 
 149 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 skall  
 icke-noterade 
  företag ha möjlighet att med stöd av artikel 5 i  
 IAS-förordningen 
  upprätta en fullständig  
 IAS-redovisning 
  i såväl juridisk person som i koncernen. Även noterade företag skall ha möjlighet att med stöd av  
 IAS-förordningen 
  tillämpa IAS fullt ut i årsredovisningen. Att vi har stannat för att  
 IAS-redovisningen 
  bör vara frivillig har främst skattemässiga orsaker. 
 Bör möjligheten att tillämpa IAS i finansiella företag utökas och, om så är fallet, bör den utformas som en möjlighet eller som ett tvång? 
 För de finansiella företagen gör sig samma argument gällande som för företag i allmänhet. Vi anser således att möjligheterna att tillämpa IAS redovisningsprinciper bör utökas i möjligaste mån. Farhågor har dock framförts om att en frivillig tillämpning kan komma att leda till oönskade konsekvenser på främst kapitaltäck- ningsområdet. Enligt vår mening har det dock så långt inte fram- kommit sådana konsekvenser på andra rättsområden att en tillämp- ning av hela  
 IAS-regelverket 
  för finansiella företag inte bör möjlig- göras alls eller bör göras tvingande. De konsekvenser som fram- kommit torde kunna hanteras inom ramen för de lagar som berörs, t.ex. kapitaltäckningslagen, alternativt genom Finansinspektionens föreskrifter om bl.a. kapitaltäckning. Enligt vår mening framstår det som alltför långtgående att i dagsläget uppställa ett krav på tillämpning av hela  
 IAS-regelverket, 
  särskilt med beaktande av att det ännu inte finns någon  
 IAS-standard 
  för redovisning av försäk- ringskontrakt. Ett sådant förslag skulle kräva djupare överväganden än vad som ryms inom ramen för denna utredning. Vi föreslår därför att de förslag vi har lagt för företag i allmänhet även bör gälla för finansiella företag. 
 När det gäller värdering av finansiella instrument föreslås dock i en proposition om redovisning och värdering av finansiella instru- ment (prop. 2002/03:121) bl.a. att kreditinstitut och värdepappers- bolag, till skillnad från vad som föreslås i fråga om företag i allmän- het, skall vara skyldiga att värdera finansiella instrument (med några få undantag) till verkligt värde. Av konsekvensskäl skulle det därför kunna hävdas att det även för försäkringsföretagen borde uppställas ett krav på värdering av finansiella instrument till verk- ligt värde. 
 Försäkringsföretagen har idag möjlighet att värdera placerings- tillgångar till verkligt värde (nettoförsäljningsvärdet) även när detta 
 150 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 överstiger anskaffningsvärdet (se 4 kap. 5 § ÅRFL och försäkrings- redovisningsdirektivet 91/674/EEG). Försäkringsföretagens pla- ceringstillgångar utgörs av fastigheter och värdepapper (aktier, obligationer och lån) 
 23  
 som har karaktär av kapitalplacering och därmed inte är avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i verksamheten. 
 Genom det nyligen antagna moderniseringsdirektivet ges EU:s medlemsstater möjlighet att tillåta eller kräva att försäkringsföretag redovisar finansiella instrument till verkligt värde i enlighet med de standarder som utfärdats av IASB. Ändringarna har anpassat för- säkringsdirektivet i linje med övriga redovisningsdirektiv som innehåller motsvarande bestämmelser för icke finansiella företag respektive kreditinstitut och värdepappersbolag. 
 I propositionen 2002/03:121, Redovisning och värdering av finansiella instrument, förslås, som nämnts, att kreditinstitut och värdepappersbolag skall vara skyldiga att värdera finansiella instru- ment (med några få undantag) till verkligt värde vid upprättandet av årsredovisning och koncernredovisning. Som skäl för en tving- ande bestämmelse anförs att finansiella instrument utgör det domi- nerande inslaget i företagens balansräkningar och att enhetliga vär- deringsprinciper leder till den bästa jämförbarheten. 
 Dessa argument har också stor bärighet på försäkringsföretagen. Ett försäkringsföretags tillgångssida i balansräkningen domineras av finansiella tillgångar och utöver premierna är kapitalavkast- ningen den viktigaste posten i resultaträkningen (åtminstone vad gäller livförsäkringsrörelse). 
 Vid införandet av nuvarande regel i 4 kap. 5 § ÅRFL om värde- ring av placeringstillgångar till verkligt värde (nettoförsäljnings- värdet) fanns ingen principiell erinran mot en sådan värdering. Tvärtom framhöll flertalet remissinstanser att en värdering till verkligt värde är erforderlig för att ge en rättvisande bild av försäk- ringsföretagens ställning och resultat. Det har också visat sig att denna värderingsprincip fått stort genomslag i försäkringsföreta- gens externredovisningar. Det finns därför – i likhet med regering- ens bedömning för kreditinstitut och värdepappersbolag i prop. 2002/03:121 – starka skäl för att föreslå en tvingande bestämmelse om redovisning av finansiella instrument till verkligt värde i försäk- ringsföretagen. 
  
 23  
 I försäkringsföretagens placeringstillgångar ingår även derivat och  
 (kontant-) 
  depositioner hos företag som avgivit återförsäkring (cedent). 
 151 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 Finansiella instrument i försäkringsföretag bör därför (i motsva- rande utsträckning som i andra finansiella företag) värderas till vad som enligt moderniseringsdirektivet beskrivs som verkligt värde (i princip marknadsvärdet), vilket baseras på IAS 39. Denna värdering skiljer sig något från nuvarande alternativa värdering till nettoför- säljningsvärdet i 4 kap 5 § ÅRFL. Genom  
 IAS-förordningen 
  kommer dock noterade försäkringsbolag att fr.o.m. år 2005 behöva värdera finansiella instrument enligt IAS 39 i koncernredovis- ningen. Det är således en nödvändighet att ta in nya bestämmelser om verkligt värde som inte förhindrar en tillämpning av IAS 39. Nuvarande innebörd av värdering till verkligt värde i 4 kap 5 § ÅRFL bör därför utmönstras såvitt avser finansiella instrument som kan värderas till verkligt värde enligt 4 kap. 14 a § ÅRL. 
 En särskild fråga är dock om försäkringsföretagens möjligheter att värdera finansiella instrument till verkligt värde inskränks om 4 kap. 5 § ÅRFL utgår och ersätts av 4 kap. 14 a §. De senare reg- lerna gör nämligen undantag för finansiella instrument som hålls till förfall och egna lånefordringar. En sådan inskränkning torde dock enligt vår mening kunna godtas. 
 Möjligheten i 4 kap. 5 § ÅRFL att värdera placeringstillgångar till verkligt värde innefattar för övrigt inte bara finansiella instrument utan även byggnader och mark. Vårt förslag innebär dock att bygg- nader och mark framgent skall kunna värderas till verkligt värde, om än utan avdrag för beräknade försäljningskostnader, genom att en hänvisning till 4 kap. 14 f § ÅRL införs i ÅRFL. Försäkrings- företagens innehav av byggnader och mark torde omfattas av begreppet förvaltningsfastigheter, även i den mån bolaget själva disponerar lokalerna. Byggnader och mark kan i sådana fall ändå värderas till verkligt värde även om 4 kap. 5 § ÅRFL tas bort. 
 I likhet med vad som gäller enligt 4 kap. 5 § ÅRFL skulle en tillämpning av 4 kap. 14 a § ÅRL med dess hänvisningar till 14 b § samma kapitel utesluta aktier och andelar i dotter- och intresse- företag från värdering till verkligt värde. Vårt förslag innebär dock att aktier och andelar i intresseföretag får värderas enligt kapital- andelsmetoden (genom en hänvisning till 4 kap. 3 a § ÅRL). 
 I fråga om placeringstillgångar för vilka livförsäkringstagaren själv bär placeringsrisken saknar direktivet alternativa värderingar. Dessa måste värderas till verkligt värde och bör då värderas enligt de nya bestämmelserna som baseras på IAS 39. 
 152 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 Sammanfattningsvis innebär vårt förslag att bestämmelserna om värdering av finansiella instrument för försäkringsföretagens del blir tvingande. 
 Bör anpassningen till IAS genomföras i ÅRKL respektive Gray eller bör den ske genom föreskrifter från Finansinspektionen? 
 Under utredningsarbetet har framförts förslag om att anpassningen till IAS för de finansiella företagens del borde åstadkommas genom föreskrifter från Finansinspektionen i stället för att göra ändringar i ÅRKL och Gray motsvarande dem som vi föreslår i ÅRL. Vid tillkomsten av årsredovisningslagarna ansågs det dock ur jämför- barhetssynpunkt viktigt med så gemensamma regler som möjligt för olika typer av företag. Olsen och Gray borde därför i möjli- gaste mån bara innehålla bestämmelser av betydelse för de finansi- ella företagens särart. Ett förslag om att moderniseringsdirektivet för de finansiella företagens del i sin helhet skall införas genom föreskrifter i stället för i lag skulle få till följd att lagarna inte längre ger uttryck för gemensamma regler eller en gemensam systematik. Det kan enligt vår mening inte heller anses lämpligt att t.ex. en så viktig bestämmelse som den om värdering till verkligt värde av vissa andra tillgångar än finansiella instrument införs på annan rättslig nivå än lag. Vi anser därför att ÅRKL:s och ÅRFL:s ramar bör vidgas och moderniseringsdirektivet införas i dessa lagar på motsvarande sätt som i ÅRL. Vi anser dock, såsom anförts i avsnitt 5.6.3, att normgivningssystemet snart bör bli föremål för en över- syn, bl.a. mot bakgrund av den i vissa delar oklara strukturen i normgivningshierarkin och den ökade komplexiteten i det samlade regelverket. 
 Vilka upplysningskrav i ÅRKL och Gray bör alltjämt gälla för de företag som upprättar redovisningen med stöd av  
 IAS-förordningen? 
  
 Företag som upprättar års- eller koncernredovisning med stöd av  
 IAS-förordningen 
  skall utöver de tilläggsupplysningar som krävs enligt IAS lämna sådana upplysningar enligt Olsen och Gray som saknar motsvarighet i IAS. Såsom anges ovan i avsnitt 5.4.9 bör dock endast sådana tillkommande upplysningar som antingen är nationella och har ett naturligt samband med information som 
 153 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 lämnas någon annanstans i redovisningen eller är av högsta vikt för att uppnå jämförbara redovisningshandlingar (t.ex. uppgifter av corporate  
 governance-karaktär) 
  få lämnas i den redovisningshand- ling som upprättas med stöd av  
 IAS-förordningen. 
  Övriga upplys- ningskrav som saknar motsvarighet i IAS får, om de skall behållas, lämnas i en annan handling, t.ex. i förvaltningsberättelsen. 
 Det kan konstateras att det finns ett antal upplysningar som måste lämnas enligt Olsen och Gray som borde kunna utmönst- ras för de företag som med stöd av  
 IAS-förordningen 
  upprättar redovisningen enligt IAS. Exempelvis sammanfaller enligt vår mening de upplysningskrav som uppställs i 5 kap.  
 3-5 
  §§ ÅRKL, med undantag för kraven i 5 kap. 4 § första stycket  
 3-5, 
  med inne- hållet i IAS 1, IAS 30 och IAS 32 i sådan grad att det bör vara till- räckligt att upplysningarna lämnas enligt IAS. Under utrednings- arbetet har det inte heller framkommit några skäl som talar för att dessa krav även framgent bör gälla för dessa företag. Vi föreslår därför att bestämmelserna i 5 kap. 3 §, 4 § första stycket  
 1-2 
  och 6 och andra stycket samt 5 § ÅRKL inte bör gälla för de kreditinsti- tut och värdepappersbolag som upprättar års- eller koncernredo- visning i enlighet med IAS. Vi har även övervägt om det i 2 kap. 1 § och 7 kap. 1 § ÅRKL stadgade nationella kravet på kapitaltäck- ningsanalys skulle kunna utmönstras för dessa företag, men har stannat för att det för närvarande bör vara kvar (en utförlig moti- vering lämnas i bilaga 5, avsnitt 3.1). 
 För försäkringsföretagens del kan på motsvarande sätt ifrågasät- tas om kravet på upplysningar om resultaträkningens poster (klassanalys) i 5 kap. 5 § ÅRFL bör behållas i koncern- redovisningen, särskilt med beaktande av att  
 EG-direktiven 
  endast uppställer ett sådant krav i fråga om årsredovisningen. Även de nationella krav på upplysningar som uppställs i 5 kap. 2 § första stycket punkterna 8 och 9 kan tyckas sakna relevans vid upprät- tande av en  
 IAS-redovisning. 
  Eftersom vår, och  
 EG-kommissio- 
  nens, utgångspunkt är att endast sådana tillkommande upplys- ningskrav som är av stor vikt för att uppnå jämförbara redovis- ningshandlingar bör kvarstå utöver de omfattande krav på tilläggs- upplysningar som uppställs i IAS föreslår vi att även dessa utmönstras. Även bestämmelsen i 3 § samma kapitel kan tyckas sakna relevans. Innehållet i denna paragraf överensstämmer även till viss del med innehållet i 5 kap. 3 § ÅRKL vilken vi föreslår skall undantas från tillämpning för de aktuella företagen. Vi föreslår 
 154 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 därför att inte heller 5 kap. 3 § ÅRFL skall gälla framgent för de försäkringsföretag som omfattas av  
 IAS-förordningen. 
  
 Även resultatanalysen (6 kap. 3 § ÅRFL) innehåller huvudsakli- gen sådan information som de företag som upprättar redovisning enligt IAS ändå måste lämna enligt IASB:s regelverk, närmare bestämt IAS 14, Segment Reporting. Detta talar för att ett sådant företag bör kunna undantas från kravet på resultatanalys. Finans- inspektionen har emellertid under utredningens gång motsatt sig ett sådant förslag och vi föreslår därför i stället att ett företag inte skall behöva upprätta en särskild resultatanalys förutsatt att den information som skall lämnas i analysen i stället lämnas på annan plats i årsredovisningen. En förutsättning är dock att företaget lämnar uppgift i förvaltningsberättelsen om var i redovisningen upplysningarna återfinns. Om det i den praktiska tillämpningen visar sig att IAS 14 innehåller samma informationskrav som resul- tatanalysen, eller om den tillkommande information som analysen innehåller bedöms som oväsentlig och kan undvaras, bör lagstifta- ren överväga att uttryckligen upphäva kravet på resultatanalys i vart fall för de företag som upprättar årsredovisning med tillämpning av IAS fullt ut. 
 De bestämmelser i 5 kap. ÅRKL som vi föreslår alltjämt skall gälla för de företag som upprättar års- eller koncernredovisning med stöd av  
 IAS-förordningen 
  gäller sammanfattningsvis bl.a. hän- visningarna till ÅRL:s krav på uppgifter om taxeringsvärden (4 §), om lån till ledande befattningshavare (12 §), om medelantalet anställda fördelat på män och kvinnor (18 §), om könsfördelningen bland ledande befattningshavare (18 b §) samt om avgångsvederlag, pensioner och andra ersättningar till personer i företagets ledning samt till företagets revisorer (20 § första stycket 1och andra stycket,  
 21-25 
  §§) samt bestämmelserna i 5 kap. ÅRKL om särskilda regler om tilläggsupplysningar (2 § 2 och 3), om skulder och indelning av eget kapital (4 §  
 3-5) 
  samt om intresse- och koncernföretag (6 §). Samma upplysningskrav kommer även framgent att gälla för årsredovisningen i det fall denna upprättas med tillämpning av IAS. I årsredovisningen skall dessutom genom hänvisningar till 5 kap. ÅRL uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag  
 (8-9 
  §§), om sjukfrånvaro (18 a §) och om moderföretag (26 §) lämnas. 
 De bestämmelser i 5 kap. ÅRFL som vi föreslår alltjämt skall gälla för de företag som upprättar års- eller koncernredovisning med stöd av  
 IAS-förordningen 
  gäller sammanfattningsvis bl.a. 
 155 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 hänvisningarna till ÅRL:s krav på uppgifter om taxeringsvärden (4 §), om lån till ledande befattningshavare (12 §), om medelantalet anställda fördelat på män och kvinnor (18 §), om könsfördelningen bland ledande befattningshavare (18 b §) samt om avgångsvederlag, pensioner och andra ersättningar till personer i företagets ledning samt till företagets revisorer (20 § första stycket 1och andra stycket,  
 21-25 
  §§) samt bestämmelserna i 5 kap. ÅRFL om särskilda regler om tilläggsupplysningar (2 § 2 och 6), om eget kapital och avsättningar (4 §  
 1-3 
  och  
 8-9) 
  samt om koncern- och intresseföretag (6 §). Samma upplysningskrav kommer även framgent att gälla för årsredovisningen i det fall denna upprättas med tillämpning av IAS. I årsredovisningen skall dessutom lämnas en klassanalys (5 §) samt, genom hänvisningar till 5 kap. ÅRL, uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag  
 (8-9 
  §§), om sjukfrånvaro (18 a §) och om moderföretag (26 §). 
 Vad som har framkommit under utredningsarbetet, nämligen att upplysningskraven i ÅRKL och Gray å ena sidan och IAS å den andra sidan delvis överlappar varandra medför att de svenska kraven bör bli föremål för en noggrann översyn, och om möjligt gallring, i det fortsatta lagstiftningsarbetet och Finansinspektionens före- skriftsarbete. 
 24  
 Särskilt kraven på resultatanalys och klassanalys för försäkringsföretag bör ses över mot bakgrund av de krav på rörel- segrensrapportering som följer av IAS 14. En utgångspunkt i det fortsatta arbetet bör vara att den externa redovisningen bara skall innehålla sådan information som är väsentlig från investerarsyn- punkt. Sådan information som bedöms som betydelsefull i ett till- synsperspektiv bör Finansinspektionen införskaffa på annat sätt. 
 Vilka ändringar bör göras i ÅRKL och ÅRFL? 
 De förslag till åtgärder i ÅRKL och Gray som vi lämnar syftar till att undanröja de hinder som föreligger mot en direkt tillämpning av IAS. Våra förslag tar endast sikte på att undanröja konflikter som är föranledda av nu gällande IAS. Några av åtgärderna är föranledda av det s.k. moderniseringsdirektivet, medan andra grundas på den konfliktinventering som redovisas i bilaga 5. Det kan enligt vår mening inte anses ingå i vårt uppdrag att vidta andra ändringar till följd av moderniseringsdirektivet än som kan anses nödvändiga för 
  
 24  
 En sådan översyn torde till följd av upplysningskravens komplexitet och omfattning vara mycket resurskrävande. 
 156 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 att vidga ÅRKL:s och ÅRFL:s ramar för en tillämpning av IAS. Såsom anförts ovan har vi dock i ett avseende gått ett steg längre och föreslagit att det införs en tvingande regel om värdering av finansiella instrument till verkligt värde för försäkringsföretagen. En annan därmed sammanhängande fråga är huruvida den nuva- rande skyldigheten för försäkringsföretag att sätta av vissa orealise- rade vinster till en särskild fond för orealiserade vinster under bun- det eget kapital bör vara kvar. I denna fråga gör vi följande bedöm- ning. 
 Enligt gällande bestämmelser i ÅRFL skall orealiserade vinster och förluster redovisas i resultaträkningen. I samband med att för- säkringsdirektivet genomfördes i svensk lag gjordes bedömningen att orealiserade vinster skulle behandlas på samma sätt som upp- skrivningsfond, nämligen att sådana skulle sättas av till en bunden fond och därmed inte bli föremål för utdelning. Således skall enligt 4 kap 6 § ÅRFL vinst som uppkommer till följd av att det bokförda värdet överstiger anskaffningsvärdet vid en värdering till verkligt värde sättas av till en bunden fond (Fond för orealiserade vinster) genom en omföring inom eget kapital. 
 Enligt moderniseringsdirektivet skall orealiserade vinster och förluster som uppkommer vid en värdering till verkligt värde som huvudregel redovisas i resultaträkningen. Vissa slag av värdeföränd- ringar på säkringsinstrument (kassaflödessäkringar) och på netto- investeringar i en utländsk enhet skall dock redovisas direkt mot eget kapital i en fond för verkligt värde. Vidare får värdeföränd- ringar på finansiella instrument som inte innehas för handelsända- mål (tradingverksamhet) och som inte är ett derivatinstrument redovisas antingen i resultaträkningen eller direkt mot fonden för verkligt värde. Flertalet orealiserade vinster som enligt gällande bestämmelser förs till bundet eget kapital skall enligt de nya värde- ringsreglerna i direktivet, som baseras på IAS 39, redovisas som fritt eget kapital. 
 Den nuvarande fonden för orealiserade vinster är svår att förena med moderniseringsdirektivets fond för verkligt värde. Någon motsvarande fond under bundet eget kapital har heller inte införts i andra  
 EU-länder. 
  Eventuella verksamhetsspecifika konsekvenser kan dessutom tas om hand inom ramen för de särskilda solvens- regler som gäller för försäkringsföretag. Mot denna bakgrund finns det knappast några särskilda skäl som motiverar en annan lösning för försäkringsföretagen än vad som föreslås gälla för övriga finan- siella företag (se prop. 2002/03:121, Redovisning och värdering av 
 157 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 finansiella instrument). Fonden för orealiserade vinster i 4 kap 6 § ÅRFL bör därmed utmönstras i samband med att de nya värde- ringsreglerna om finansiella instrument införs i ÅRFL. 
 Nedan sammanfattas i korthet de ändringar som vi föreslår i Olsen och ÅRFL. För kommentarer till de förslagna ändringarna hänvisas till författningskommentaren och till konfliktinventer- ingen i bilaga 5. 
 Föreslagna åtgärder i ÅRKL: 
  
 det införs en hänvisning till  
  
 IAS-förordningen 
  i fråga om noterade företags koncernredovisning. I samma bestämmelse anges vilka bestämmelser i ÅRKL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS, 
  
 det införs en bestämmelse av innebörd att  
  
 icke-noterade 
  företag får upprätta koncernredovisning enligt IAS samt en hänvisning till föregående bestämmelse om vilka regler i ÅRKL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS, 
  
 det införs en bestämmelse av innebörd att alla företag får upprätta årsredovisning enligt IAS. Vidare anges vilka bestämmelser i ÅRKL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar årsredovis- ning med tillämpning av IAS, 
  
 en bestämmelse införs som gör det möjligt att, som alternativ till nuvarande uppställningsform för balansräkningen, ställa upp posterna på grundval av deras beskaffenhet och rangordnade efter deras relativa likviditet, 
  
 en hänvisning införs till en ny bestämmelse i ÅRL som gör det möjligt att i årsredovisningen redovisa aktier och andelar i in- tresseföretag enligt kapitalandelsmetoden, 
  
 en hänvisning införs till en ny bestämmelse i ÅRL som innebär att det blir möjligt att värdera andra tillgångar än finansiella instru- ment till verkligt värde, 
  
 en hänvisning införs till en ny bestämmelse i ÅRL som innebär att ett företag som tillämpar IAS inte behöver lämna vissa upplys- ningar i förvaltningsberättelsen om den information som skall läm- nas däri i stället lämnas på annan plats i redovisningen, samt 
  
 möjligheten att i koncernredovisningen i vissa fall redovisa förvärv av dotterföretag enligt kapitalandelsmetoden tas bort. 
  
 158 
  
 SOU 2003:71 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 Föreslagna åtgärder i ÅRFL: 
  
 det införs en hänvisning till  
  
 IAS-förordningen 
  i fråga om noterade företags koncernredovisning. I samma bestämmelse anges vilka bestämmelser i ÅRFL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS, 
  
 det införs en bestämmelse av innebörd att  
  
 icke-noterade 
  företag får upprätta koncernredovisning enligt IAS samt en hänvisning till föregående bestämmelse om vilka regler i ÅRFL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar koncernredovisning med tillämpning av IAS, 
  
 det införs en bestämmelse av innebörd att alla företag får upprätta årsredovisning enligt IAS. Vidare anges vilka bestämmelser i ÅRFL som alltjämt skall gälla för de företag som upprättar årsredovis- ning med tillämpning av IAS, 
  
 ett företag behöver inte upprätta resultatanalys om den informa- tion som skall lämnas i analysen i stället lämnas på annan plats i årsredovisningen, 
  
 en hänvisning införs till en ny bestämmelse i ÅRL som gör det möjligt att i årsredovisningen redovisa aktier och andelar i in- tresseföretag enligt kapitalandelsmetoden, 
  
 en hänvisning införs till de föreslagna bestämmelserna i ÅRL om värdering av finansiella instrument till verkligt värde och om vär- dering av säkrade poster, med tillägget att bestämmelsen om värde- ring till verkligt värde är tvingande, 
  
 en hänvisning införs till en ny bestämmelse i ÅRL som innebär att det blir möjligt att värdera vissa andra tillgångar än finansiella instrument till verkligt värde, 
  
 en bestämmelse införs av innebörd att, vid tillämpning av nämnda bestämmelser i ÅRL om värdering till verkligt värde, placeringstill- gångar för vilka livförsäkringstagaren bär placeringsrisken alltid skall värderas till verkligt värde, 
  
 en bestämmelse införs av innebörd att det skall bli möjligt att göra undantag från kravet att samma värderingsprincip skall tillämpas på alla placeringstillgångar som ingår i en och samma post under C I i balansräkningen eller som föregås av en arabisk siffra, under förut- sättning att någon tillgång som ingår i posten värderas till verkligt värde enligt bestämmelserna i ÅRL, 
  
 fonden för orealiserade vinster upphävs, 
  
 hänvisningar införs till föreslagna bestämmelser i ÅRL om tilläggs- upplysningar avseende innehav av finansiella instrument, derivat- 
  
 159 
  
 Tillämpning av IAS i svenska företag 
  
 SOU 2003:71 
  
 instrument, vissa finansiella anläggningstillgångar samt om fond för verkligt värde, 
  
 en hänvisning införs till en ny bestämmelse i ÅRL som innebär att ett företag som tillämpar IAS inte behöver lämna vissa upplys- ningar i förvaltningsberättelsen om den information som skall läm- nas däri i stället lämnas på annan plats i redovisningen, samt 
  
 möjligheten att i koncernredovisningen i vissa fall redovisa förvärv av dotterföretag enligt kapitalandelsmetoden tas bort. 
  
 160