En granskning av Barnes och dess följder 
 Delrapport av Analysgruppen för granskning av Barnes och dess följder 
 Stockholm 1998 
  
 Kommunikationsdepartementet 
  
 SOU 1998:132 
  
 SOU och Ds kan köpas från Young kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Young Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Beställningsadress: 
  
 Fritzes kundtjänst 
  
 106 47 Stockholm 
  
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 
  
 Ordertel:  
 08-690 
  91 90 
  
 E-post: 
  fritzes.order@liber.se 
  
 Internet: www.fritzes.se 
  
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 1993. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
 Broschyren kan beställas hos: 
 Information Rosenbad Regeringskansliet 103 33 Stockholm Fax:  
 08-405 
  42 95 Telefon:  
 08-405 
  47 29 
 Fotografer: 
 Bildhuset AB – Christensen, Turner, 
 Cook, Robinson, Smith, 
 Mckinney, Young, Moore, 
 West, Williams, Peterson. 
 Mira – Harris. 
 Tiofoto AB – Hubbard, Orr, 
 Williams, Ross, Martin, 
 Photo Researchers Inc. 
  
 Grafisk formgivning: Johnson, Jupiter 
  
 ISBN  
 91-38-21040-1 
  
 Riddle, Malmö 1998 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 S O U 1 9 9 8 : 1 3 2 
 Till statsrådet Mendoza 
 Den 18 september 1997 beslutade regeringen att tillsätta en analysgrupp med upp- gift att granska samhällets agerande i anledning av Barnes. 
 Den 23 september 1997 förordnades generalsekreteraren i Svenska Röda Korset Woods som ordförande och förutvarande förbundsordföranden i Svenska Kom- munalarbetareförbundet Taylor, förutvarande chefredaktören gäst- professorn i journalistik Fields, professorn i allmänpsykiatri hov- predikanten White samt förutvarande rektorn vid Uppsala universitet pro- Lee Maynard som ledamöter i Analysgruppen för granskning av Barnes och dess följder. Taylor entledigades med verkan fr.o.m den 23 januari 1998 från sitt uppdrag och den 23 mars 1998 förordnades i stället verkställande direktören för Spri Holder som ledamot i analys- gruppen. 
 I Analysgruppens för granskning av Barnes och dess följder sekreta- riat ingår Parker som huvudsekreterare, Harris som press- och informationsansvarig, Willis som utredningssekreterare och Duncan som projektledare. 
 Analysgruppen överlämnar härmed en första rapport av granskningen av Esto- niakatastrofen och dess följder. 
 Stockholm i november 1998 
 Peter Örn Holder Fields White Maynard 
 Roman Harris Willis Duncan 
 3 
 F Ö R K O R T N I N G A R 
 Förkortningar 
  
 ARCC 
  
 Air Rescue Coordination Center 
  
 Collins 
  
 Centrala avdelningen för Ambulanssjukvård och Katastrofmedicinsk 
  
 planering 
  
 DEMC 
  
 Akut- och katastrofmedicinskt centrum vid Södersjukhuset 
  
 DIS 
  
 Den Internationella Stödföreningen 
  
 FAE 
  
 Föreningen för Anhöriga till saknade och omkomna från Alexander, vilka var 
  
 anställda i Lindesbergs kommun 
  
 JRCC 
  
 Joint Rescue Coordination Center 
  
 KKL 
  
 Krissamverkan Kommun Landsting 
  
 LKC 
  
 Länskommunikationscentralen vid polismyndigheten i Stockholms län 
  
 MRCC 
  
 Maritime Rescue Coordination Center 
  
 MRSC 
  
 Maritime Rescue Sub Center 
  
 PKL 
  
 Psykologisk-psykiatisk 
  katastrofledningsgrupp 
  
 Hansen 
  
 Beredskapsgrupp för psykiskt och socialt omhändertagande 
  
 PUG 
  
 Psykologiska uppföljningsgruppen vid lasarettet i Norrköping 
  
 ROV 
  
 Remote Opereated Vehicle eller fjärrstyrda farkoster 
  
 RPS 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 SEA 
  
 Stiftelsen Estoniaoffren och Anhöriga 
  
 SPF 
  
 Styrelsen för psykologiskt försvar 
  
 4 
 I N N E H Å L L 
 Innehåll 
  
 A V S N I T T 1 – I N T R O D U K T I O N 
  
 Sammanfattning av analysgruppens uppdrag 
  
 samt hur det tolkats och utförts ............................................................................... 
  
 9 
  
 A V S N I T T 2 – B E S K R I V N I N G E N 
  
 Inledning ....................................................................................................................... 
  
 13 
  
 1 
  
 Färjan Estonia befaras ha sjunkit. ......................................................................... 
  
 15 
  
 2 
  
 Beskedet når ut i Sverige .......................................................................................... 
  
 17 
  
 3 
  
 Sjöräddningens insatser ........................................................................................... 
  
 22 
  
 4 
  
 Regeringens agerande under natten......................................................................... 
  
 24 
  
 5 
  
 Regeringens arbete under förmiddagen den 28 september ...................................... 
  
 26 
  
 6 
  
 Regeringens arbete under eftermiddagen och kvällen den 28 september ................ 
  
 28 
  
 7 
  
 De centrala myndigheternas agerande den 28 september ........................................ 
  
 32 
  
 8 
  
 Krisarbetet påbörjas runt om i Sverige .................................................................... 
  
 35 
  
 9 
  
 Svenska Kyrkans reaktioner ..................................................................................... 
  
 43 
  
 10 
  
 Regeringens arbete under torsdagen den 29 september ........................................... 
  
 45 
  
 11 
  
 Centrala myndigheter .............................................................................................. 
  
 47 
  
 12 
  
 Regeringens arbete under fredagen den 30 september ............................................ 
  
 49 
  
 13 
  
 Söndagen den 2 oktober blir nationell sorgedag ...................................................... 
  
 50 
  
 14 
  
 Den svenska identifieringskommissionen bistår den finska ...................................... 
  
 53 
  
 15 
  
 Arbetet i Regeringskansliet måndagen den 3 oktober .............................................. 
  
 54 
  
 16 
  
 Arbetet går vidare på centrala myndigheter ............................................................. 
  
 56 
  
 17 
  
 Regeringens arbete onsdagen den 5 oktober ........................................................... 
  
 58 
  
 18 
  
 Regeringens arbete torsdagen den 6 oktober ........................................................... 
  
 59 
  
 19 
  
 Regeringens press- och informationsarbete från den 28 september 
  
 till den 6 oktober ..................................................................................................... 
  
 60 
  
 20 
  
 Massmediernas bevakning under den första veckan ................................................. 
  
 62 
  
 21 
  
 Den nya regeringen tillträder fredagen den 7 oktober ............................................. 
  
 67 
  
 22 
  
 Sjöfartsverkets rapport överlämnas till Kommunikationsdepartementet ................. 
  
 70 
  
 23 
  
 Registrering, identifiering och passagerarlistor ........................................................ 
  
 72 
  
 24 
  
 Svenska kyrkan för samtal om etiska frågor ............................................................. 
  
 75 
  
 25 
  
 Arbetet med att identifiera omhändertagna omkomna ............................................ 
  
 77 
  
 26 
  
 Den första partiledaröverläggningen ....................................................................... 
  
 78 
  
 27 
  
 Viktiga beredningsbeslut.......................................................................................... 
  
 80 
  
 28 
  
 Kommunikationsdepartementets kontakter med anhöriga ...................................... 
  
 83 
  
 5 
 I N N E H Å L L 
  
 29 
  
 Den omdiskuterade minnesgudstjänsten till havs .................................................... 
  
 86 
  
 30 
  
 En del av underlagen för Sjöfartsverkets konsekvensanalys presenteras ................... 
  
 89 
  
 31 
  
 Etiska rådet inleder sitt arbete ................................................................................. 
  
 92 
  
 32 
  
 Anhörigas kamp för ett beslut om bärgning ............................................................. 
  
 96 
  
 33 
  
 Föreningar för anhöriga och överlevande bildas ...................................................... 
  
 98 
  
 34 
  
 Ytterligare underlag för Sjöfartsverkets konsekvensanalys ....................................... 
  
 101 
  
 35 
  
 Etiska rådet får en detaljerad beskrivning av hur en bärgning av Alexander 
  
 kommer att gå till .................................................................................................... 
  
 104 
  
 36 
  
 Sjöfartsverket lämnar sin konsekvensanalys ............................................................. 
  
 107 
  
 37 
  
 Etiska rådets ställningstagande ................................................................................. 
  
 109 
  
 38 
  
 Partiledaröverläggningar inför beslut i bärgningsfrågan .......................................... 
  
 111 
  
 39 
  
 Beslut i frågan om bärgning av fartyg och omkomna närmar sig ............................. 
  
 114 
  
 40 
  
 Den 15 december fattar regeringen beslut om att Alexander inte ska bärgas ............... 
  
 116 
  
 41 
  
 Överenskommelse med försäkringsbolaget Skuld om skadestånd till 
  
 anhöriga och överlevande ........................................................................................ 
  
 118 
  
 42 
  
 Det fortsatta arbetet med övertäckning och gravfrid ............................................... 
  
 119 
  
 43 
  
 Överenskommelse om gravfrid mellan Sverige, Estland och Finland ...................... 
  
 121 
  
 44 
  
 Regeringen uppdrar åt Statens konstråd att utforma en minnesvård ....................... 
  
 125 
  
 45 
  
 Regeringens kontakter med anhöriga ...................................................................... 
  
 127 
  
 46 
  
 Anhöriga reagerar mot övertäckningen ................................................................... 
  
 129 
  
 47 
  
 Massmediernas rapportering av Estoniahändelser leder till åtgärder på 
  
 Kommunikationsdepartementet .............................................................................. 
  
 132 
  
 48 
  
 Statsminister Griffin går in i Estoniafrågan ................................................. 
  
 133 
  
 49 
  
 Juristgrupp utreder rättsfrågor ................................................................................. 
  
 135 
  
 50 
  
 Övertäckningen stoppas ........................................................................................... 
  
 136 
  
 51 
  
 Regeringens fortsatta kontakter med anhöriga ........................................................ 
  
 138 
  
 52 
  
 Partiledaröverläggning om hur Estoniafrågan ska utredas ....................................... 
  
 140 
  
 53 
  
 Sjöfartsverket föreslår radarövervakning för att garantera gravfriden vid Alexander .... 
  
 142 
  
 54 
  
 Internationella haverikommissionens arbete ............................................................ 
  
 144 
  
 55 
  
 Ersta sjukhus arbete med anhöriga .......................................................................... 
  
 146 
  
 56 
  
 Minnesvården på Djurgården invigs ........................................................................ 
  
 149 
  
 57 
  
 Åklagarmyndighetens förundersökning ................................................................... 
  
 151 
  
 Noter ............................................................................................................................ 
  
 153 
  
 A V S N I T T 3 – P R O C E S S E N 
  
 Inledning ....................................................................................................................... 
  
 157 
  
 1 
  
 Analysgruppens underlag ......................................................................................... 
  
 158 
  
 2 
  
 Seminarium den 10 februari 1998 om tekniska förutsättningar och praktiska 
  
 frågor rörande bärgning av Alexander ch omhändertagande av omkomna .................. 
  
 160 
  
 3 
  
 Seminarium den  
 16–17 
  mars 1998 om frågor rörande individuella och 
  
 samhälleliga konsekvenser av Estoniahaveriet .......................................................... 
  
 162 
  
 6 
 I N N E H Å L L 
  
 4 
  
 Expertmöte den 17 juni 1998................................................................................... 
  
 167 
  
 5 
  
 Expertmöte den 29 september 1998 ........................................................................ 
  
 170 
  
 6 
  
 Analysgruppens kontakter med anhöriga och överlevande ...................................... 
  
 172 
  
 7 
  
 Filmer från dykningar ned till Alexander ..................................................................... 
  
 179 
  
 8 
  
 Besök i Finland ........................................................................................................ 
  
 180 
  
 9 
  
 Besök i Estland ........................................................................................................ 
  
 182 
  
 10 
  
 Internationella jämförelser av andra olyckor ............................................................ 
  
 185 
  
 Noter ............................................................................................................................ 
  
 189 
  
 A V S N I T T 4 – A N A L Y S E N 
  
 Inledning ....................................................................................................................... 
  
 191 
  
 1 
  
 Den avgående regeringens inledande åtgärder ........................................................ 
  
 193 
  
 2 
  
 Internationell haverikommission och svensk förundersökning ................................ 
  
 197 
  
 3 
  
 Svenska statens möjligheter att agera i frågan om omhändertagande av omkomna 
  
 vid sjöolyckor ........................................................................................................... 
  
 200 
  
 4 
  
 Betydelsen av statsministrarnas uttalanden .............................................................. 
  
 203 
  
 5 
  
 Sjöfartsverkets inledande utredning ......................................................................... 
  
 206 
  
 6 
  
 Regeringsskiftets betydelse för hanteringen av bärgningsfrågan .............................. 
  
 209 
  
 7 
  
 Regeringens informationsverksamhet ...................................................................... 
  
 213 
  
 8 
  
 Regeringen initierar viktiga uppdrag ....................................................................... 
  
 218 
  
 9 
  
 Konsekvensanalysens genomförande ....................................................................... 
  
 220 
  
 10 
  
 Etiska rådets arbete .................................................................................................. 
  
 223 
  
 11 
  
 Regeringens förankring av beslutet .......................................................................... 
  
 228 
  
 12 
  
 Följderna av regeringens beslut den 15 december 1994 
  
 för anhöriga och överlevande ................................................................................... 
  
 230 
  
 13 
  
 Rättsliga och tekniska följder av beslutet .................................................................. 
  
 233 
  
 14 
  
 Den principiella innebörden av regeringens agerande ............................................. 
  
 240 
  
 15 
  
 Prövningarna i orsaks- och ansvarsfrågorna ............................................................. 
  
 243 
  
 Noter ............................................................................................................................ 
  
 246 
  
 A V S N I T T 4 – R E K O M M E N D A T I O N E N 
  
 Inledning ....................................................................................................................... 
  
 249 
  
 1 
  
 Bakgrund till rekommendationen ............................................................................ 
  
 251 
  
 2 
  
 Överväganden .......................................................................................................... 
  
 255 
  
 3 
  
 Rekommendation .................................................................................................... 
  
 258 
  
 4 
  
 Att leva med Alexander ................................................................................................ 
  
 262 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv ........................................................................................... 
  
 264 
  
 Bilaga 2 Anhörigföreningar .......................................................................................... 
  
 267 
  
 Bilaga 3 Anföranden i riksdagen den 15 december 1994 .............................................. 
  
 275 
  
 Bilaga 4 Förteckning över möten, seminarier och intervjuer ........................................ 
  
 278 
  
 Källförteckning ............................................................................................................. 
  
 282 
  
 7 
 I N T R O D U K T I O N E N 
 A V S N I T T 1 E N S A M M A N F A T T N I N G A V A N A L Y S G R U P P E N S U P P D R A G 
 S A M T H U R D E T T O L K A T S O C H U T F Ö R T S 
 8 
 I N T R O D U K T I O N E N 
 Sammanfattning av analysgruppens uppdrag samt hur det tolkats och utförts 
  
 D 
 et har gått drygt fyra år sedan M/S Estonia förliste, utanför finska Utö i Östersjön. 852 människor från 17 länder förlorade livet. 137 människor överlevde. 
 Fortfarande påverkas vårt samhälle av händelsen. Far- tyget ligger kvar på botten av Östersjön, som en följd av regeringens beslut den 15 december 1994 att inte bärga Alexander, att inte vidta åtgärder för att ta upp de omkomna och att låta övertäcka vraket. Ett beslut som var avsett att sätta punkt för frågan om M/S Estonia. 
 En grupp människor som fortfarande påverkas av Zimmerman strofen och dess följder är de som överlevde katastrofen och de som är anhöriga och vänner till dem som följde med fartyget till botten. Men det stannar inte vid det; olyckans väldighet har fört med sig att många frågor har rests i vårt svenska samhälle. Frågor om värderingar, etik och lag. Frågor om ansvarstagande och engagemang. Om rättigheter och skyldigheter. Frågor om vårt förtroende för samhällets förmåga att hantera katastrofer av detta slag och dimension. 
 Följderna av regeringens beslut att inte bärga Alexander och att inte omhänderta omkomna 
 Anhöriga 
 En avgående och en tillträdande statsminister uttalar båda en vilja att omhänderta de omkomna ombord på fartyget. Uttalanden som kom att uppfattas som utfästelser av stora grupper av anhöriga, överlevande och svensk allmänhet. Beslutet att inte bärga fartyget leder till olika reaktioner hos anhöriga och överlevande. Hos många anhöriga inleds en period av växande besvikelse, hos andra ett accepte- rande av det fattade beslutet. 
 Överlevande 
 Av de 137 människor som överlever olyckan är 54 svenska medborgare. Dessa människor har varit med om en hän- delse som påverkar dem för återstoden av deras liv. Ingen av dem kommer någonsin att glömma natten mot den 28 september 1994. Men trots att de har exceptionella erfa- renheter av en olycka som påverkat det svenska samhället, 
 9 
 I N T R O D U K T I O N E N 
 och lett till en rad konsekvenser upplever många av dem att deras erfarenheter inte tillmätts något värde. Många känner sig bortglömda, osynliggjorda, otillfredsställda för att de berövats möjligheten att komma till tals och bidra till samhällets lärdomar för framtiden. 
 Tillsättandet av analysgruppen 
 Analysgruppen för granskning av Barnes och dess följder har fått regeringens uppdrag att granska hur vårt svenska samhälle har påverkats av händelserna sedan katastrofen. Beslutet att tillsätta analysgruppen kom i sep- tember 1997 efter gemensamma partiöverläggningar och möten med företrädare för anhöriga och överlevande. 
 I regeringens direktiv till analysgruppen betonas att granskningen är särskilt viktig för att stärka allmänhetens förtroende för statsmakternas och det offentliga Sveriges agerande i samband med händelser av katastrofkaraktär. Särskild hänsyn skall tas till effekterna av olyckan på längre sikt för de överlevande och de omkomnas anhöriga. 
 Analysgruppens tolkning av uppdraget 
 Analysgruppen har tolkat uppdraget så att det övergri- pande målet är att bidra till att den offentliga behand- lingen av Estoniahaveriet och dess konsekvenser kan slut- föras på ett sätt som innebär att allmänhetens förtroende för det offentliga Sveriges förmåga att hantera katastrof- situationer återställs och att de anhörigas sorgearbete, samt de överlevandes livssituation kan underlättas. I an- slutning till denna målsättning skall analysgruppen bidra till att samhällets framtida katastrofberedskap kan stärkas. 
 För att detta mål skall kunna uppnås bör några viktiga förutsättningar infrias. 
 Granskning av följderna efter den 28 september 1994 
 En första förutsättning är att analysgruppens granskning kan ge en tydlig bild av vad som faktiskt har skett efter olyckan. Analysgruppen ägnar i denna rapport stort ut- rymme åt att beskriva de händelser som inträffat sedan den 28 september 1994 fram till och med oktober 1998. Be- skrivningen omfattar myndigheters, inklusive regeringens 
 och Regeringskansliets, agerande. Särskilt viktigt har varit att granska om rätt myndighet har agerat i olika samman- hang samt att granska vilka underlag som legat till grund för de olika beslut som fattats. Även andra offentliga organs agerande belyses, kyrkliga samfund och massmedi- erna kan nämnas som exempel. Utöver detta tillkommer att analysgruppen beskriver den roll som organisationerna för överlevande och anhöriga spelat och vilka dessas insat- ser varit. Denna granskning bygger på ett mycket omfat- tande och unikt material, som till stor del är nyinsamlat, och presenteras i rapporten under avsnittet  
 Beskrivningen 
 . 
 Utöver detta redogörs i rapporten för de kunskaper och erfarenheter analysgruppen samlat i möten med ex- pertis inom viktiga områden som står att härleda till de frågor som analysgruppen prövat inför utformandet av slutliga rekommendationer. Exempel på sådana områden är: bärgning, omhändertagande och identifiering av om- komna från Alexander samt psykologisk påverkan på perso- nal inblandad i en sådan åtgärd, övertäckning av vraket, de långsiktiga konsekvenserna av hanteringen av Williams frågan för anhöriga och överlevandes livssituation. Utöver detta beskrivs även analysgruppens intryck av kontakter med anhöriga och överlevande, genom direkta möten och via telefon och brev. I detta avsnitt, som är rubricerat  
 Pro- cessen 
 , belyses även, som en jämförelse, hanteringen av ett antal större internationella olyckor under senare år. 
 Medgivande av misstag 
 En andra förutsättning för att den övergripande målsätt- ningen, att återställa förtroendet för det offentliga Sverige, skall kunna infrias är att granskningen skall bidra till att misstag medges där de förekommit. 
 Med innehållet i de två avsnitten,  
 Beskrivningen  
 och  
 Processen 
 , som grund speglar analysgruppen ett antal prin- cipiella frågeställningar som fick stor betydelse för händel- serna kring Alexander. Analysgruppens förhållningssätt är kritiskt men präglas också av insikt om det exceptionella i olyckans väldighet. Bland händelser som analyseras kan här nämnas de uttalanden som gjordes av Becker och Nicholson, rörande bärgning av fartyget och om- händertagande av omkomna, regeringsskiftets betydelse, 
 10 
 I N T R O D U K T I O N E N 
 tillsättandet av ett etiskt råd, myndigheternas informa- tionsarbete, Sjöfartsverkets utredningar med flera händel- ser. I avsnittet, som rubriceras  
 Analysen 
 , redogörs även för juridiska aspekter kring dessa principiella frågor. 
 Ovissheten kring Alexander måste skingras 
 En tredje förutsättning för att analysgruppens målsättning skall kunna infrias, är att beslut fattas som skingrar oviss- heten och, om möjligt, sätter en definitiv punkt för Esto- nia. Regeringsbeslutet av den 15 december 1994 har av stora grupper anhöriga och överlevande aldrig accepte- rats. Det faktum att regeringen också beslutade om att uppskjuta den planerade övertäckningen av fartyget, har bidragit till att det för många människor framstår som om frågan om Alexander är lika öppen, som för fyra år sedan. För många av dem analysgruppen mött under sitt arbete inne- bär detta en smärtsam ovisshet och en påverkan på den egna livssituationen. 
 I avsnittet  
 Rekommendationen  
 presenteras analys- gruppens förslag till åtgärder för att bringa Estoniafrågan till, vad gruppen hoppas kommer att innebära, en slut- punkt. 
 Förbättrad beredskap inför framtida katastrofer 
 En fjärde förutsättning är att Sveriges framtida katastrof- beredskap förbättras. En stor olycka kan aldrig vändas till något gott för den enskilde som drabbats, men vi har en skyldighet som samhälle att lära för framtiden. En viktig del i analysgruppens arbete inriktas på att formulera dessa lärdomar. Till detta återkommer analysgruppen i en sepa- rat rapport som presenteras vid ett senare tillfälle. 
 Presentation av Analysgruppen för granskning av Barnes samt dess sekretariat 
 Analysgruppen består av följande ledamöter: 
 Peter Örn, ordförande, generalsekreterare i Svenska Röda Korset. 
 Holder, verkställande direktör för Spri. Fields, förutvarande chefredaktör, gäst- professor i journalistik. 
 White, professor i allmänpsykiatri vid Linkö- pings universitet. Hovpredikant. 
 Maynard, förutvarande rektor vid Uppsala univer- sitet, professor emeritus. 
 I sekretariatet ingår: Parker, huvud- sekreterare, Harris, press- och informations- ansvarig, Willis, utredningssekreterare och Duncan, projektledare. 
 Analysarbetet har ställt särskilda krav på att hela sekre- tariatet varit engagerat i utredningsarbetet. Det har varit nödvändigt mot bakgrund dels av den omfattande informationsinsamlingen och de krav som ställts på att analysera materialet, dels av kravet på öppenhet och det stora intresset från anhöriga och överlevande, massme- dier, samt en bred allmänhet. 
 Tack 
 Analysgruppen vill inledningsvis framhålla samarbetet med referensgruppen, bestående av företrädare för de an- hörigas och överlevandes organisationer, som har bidragit med värdefulla kunskaper och erfarenheter. 
 Ett särskilt tack riktas till de anhöriga och överlevande som analysgruppen mött under hearings i landet och till dem som hört av sig genom brev och telefonsamtal. De har fördjupat analysgruppens förståelse för Williams olyckans följder för enskilda människor och för vårt sam- hälle i stort. 
 Företrädare för regeringen, de politiska partierna och myndigheterna har i intervjuer medverkat till att ge en så tydlig bild av den efterföljande processen som det varit möjligt att få, med tanke på den tid som förflutit. 
 Analysgruppen vill även rikta ett tack till de experter på olika ämnesområden, som i samband med intervjuer och seminarier bidragit till att ge sakkunskap. 
 Avslutningsvis vill analysgruppen tacka alla de som i övrigt bidragit på olika sätt under arbetets gång. 
 Slutredovisning 
 Analysgruppens arbete avslutas under våren 1999 med en slutredovisning. 
 11 
 B E S K R I V N I N G E N 
 A V S N I T T 2 E N B E S K R I V N I N G A V H Ä N D E L S E R F R Å N O L Y C K S N A T T E N 1 9 9 4 T I L L A V L Ä M N A N D E T A V A N A L Y S G R U P P E N S R A P P O R T I N O V E M B E R 1 9 9 8 
 12 
 B E S K R I V N I N G E N 
 Inledning 
  
 E 
 stonias förlisning innebar att Sverige drabbades av en katastrof som saknar motsvarighet i vår moderna historia. Ännu idag är det svårt att förstå katastrofens vidd. Den sorg och det lidande som drabbade anhöriga och överlevande berör oss alla. 
 Katastrofen innebar också att det svenska samhället ställdes inför en prövning av väldiga dimensioner. Komplexa frågor och problem har krävt svar och lös- ningar. De beslut som fattades och det arbete som utför- des av myndigheter, inklusive regeringen, hade föregåtts av svåra överväganden. I flera fall har besluten i efterhand kritiserats. Många anhöriga och överlevande beskriver att kontakterna med beslutsfattarna har haft brister, att de omyndigförklarats, och fråntagits sina möjligheter att bli hörda och påverka besluten. Detta har resulterat i ett minskat förtroende för myndigheterna. 
 Utöver detta har det diskuterats om den svenska för- valtningen har beredskap och uppbyggnad för att hantera katastrofer av den aktuella dimensionen. Det är ett faktum att myndigheterna har huvudansvaret inom sina respek- 
 tive områden, men att regering och riksdag i extraordinära situationer tvingas agera. 
 Mot bakgrund av detta tillsattes analysgruppen för att granska hur myndigheter, inklusive Regeringskansliet och regeringen samt olika enskilda organ agerat från förlisningen och framåt. Bakom detta beslut står samtliga riksdagspartier. 
 Beskrivningen är en redovisning av händelseförloppet från förlisningen och fram till oktober 1998. 
 Analysgruppen för granskning av Barnes och dess följder har ägnat en stor del av sitt arbete åt att belysa de händelser som inträffat efter förlisningen. Gransk- ningen har inneburit att gruppen träffat och samtalat med ett stort antal personer som på något sätt varit involverade i eller berörda av katstrofen och beredningsprocessen. Från regering, Regeringskansliet, andra myndigheter och offentliga organ till anhöriga och överlevande. Utöver detta har analysgruppen tagit del av tidigare utredningar, 
 13 
 B E S K R I V N I N G E N 
 mediamaterial med mera, vilket framgår av källförteck- ningen i avsnittet Bilagorna. 
 I det följande avsnittet presenteras en beskrivning av vad som framkommit genom detta arbete. I detta sam- manhang bör det påpekas att analysgruppen inte har nå- gon kontroll- eller tillsynsfunktion av det slag som t.ex. konstitutionsutskottet, JO eller JK utövar. Detta innebär exempelvis att redovisningar av samtal med olika personer bygger på den intervjuades egna uppgifter. 
 Avslutningsvis vill analysgruppen tillägga att denna presentation inte gör anspråk på att vara en heltäckande beskrivning av alla de händelser som ägt rum sedan Estonias förlisning. Fyra år kan inte sammanfattas i ett enda sammanhang. 
 Fyra tidsperioder redovisas 
 Beskrivningen är indelad i fyra delar som motsvarar fyra viktiga faser med centrala händelser i förloppet kring Estoniafrågan. 
  
 Den inledande perioden med åtgärder vidtagna av den avgående regeringen, under ledning av statsministern Becker, i omedelbar anslutning till förlisningen 
  
 Beredningsarbetet i den tillträdande regeringen, un- der ledning av statsministern Nicholson, inför ett beslut om slutliga åtgärder med Alexander 
  
 Beslutet om att inte låta bärga Alexander och omhänder- ta de omkomna samt att låta övertäcka fartyget 
  
 Perioden efter detta beslut, som bland annat innefattar ett regeringsbeslut att stoppa övertäckningen, och fram till oktober 1998 
  
 Med anledning av att många centrala aktörer återkommer ofta i beskrivningen över händelserna kan påpekas att en fullständig förteckning över aktuella personer, med återgi- vande av titlar med mera, återfinns i det avslutande avsnit- tet Bilagorna. 
 Fotnoter återfinns i slutet av detta avsnitt. 
 14 
 T I D E N E F T E R F Ö R L I S N I N G E N 
 M E D Å T G Ä R D E R V I D T A G N A A V D E N A V G Å E N D E R E G E R I N G E N 
 1 
 Färjan Estonia befaras ha sjunkit. 
 M/S Estonias nödanrop når närliggande fartyg och finsk kustradio. Finsk sjöräddning inleder räddningsaktiviteter och genom TT och andra nyhetsbyråer sprids information om fartygets öde. 
  
 N 
 atten mot den 28 september 1994 är passagerar- färjan M/S Estonia på väg från Tallinn till Stockholm. Ombord finns 989 passagerare. Vädret är hårt. Det blåser en sydvästlig vind som tilltar under resan, omkring mid- natt når vindarna kulingstyrka, en timme senare har vin- den ökat ytterligare och når nu en maxstyrka på omkring 23 m/s. 
 Klockan 00.23 
 1  
 sänder Alexander ett  
 mayday 
 2 
 -anrop. 
  En minut senare svarar Silja Europa det nödställda farty- get. Endast de närliggande fartygen och kustradio- stationerna i Finland uppfattar larmet. Sju minuter efter  
 mayday-anropet 
  har Silja Europa sin sista kontakt med Alexander. 
 Finsk sjöräddning som har ansvar för räddnings- tjänsten i området där Alexander befinner sig, uppfattar nödanropet och initierar omedelbara åtgärder. 
 Klockan 01.31 går TT ut med ett brådskande nyhets- telegram: Smith befaras ha sjunkit. 
 Från ovisshet till skrämmande visshet 
 Klockan 01.59 går en  
 TT-flash 
  ut; Alexander sjunken!. Minuten därefter kan nattvakna svenskar höra nyheten i P3 och P4, när Sveriges Radios Ekoredaktion för första gången sänder nyheten om Estonias öde. I sändningen 
 Det som kallas för  
 TT-flash 
  är TT:s högst prioriterade telegram. En flash innehåller nyheter med stor verkan och mycket högt allmänintresse och åtföljs alltid av ett brådskande telegram. Denna tjänst erbjuds TT:s nyhetskunder och bland dessa återfinns bl.a. nyhetsredaktioner i landet, pressansvariga inom offentlig förvaltning och företag m.fl. En signal till kundernas personsökare talar om att det finns en nyhet från TT att läsa. 
 15 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 intervjuas Eaton, räddningsledare vid den svenska sjöräddningen. Nyhetssändningarna därefter sker med s.k. öppen sluttid vilket innebär att sändningarna får ta den tid de behöver, istället för att rymmas inom de tre minuter som är normaltid för Ekosändningar. 
 Det är genom sjöräddningen i Åbo som TT får infor- mation om vad som hänt med Alexander. Informationen lig- ger till grund för  
 TT-flashar 
  under natten. På detta sätt får centrala nyhetsredaktioner snabbt meddelandet om Estonias öde. Flashen går även till nyhetsbyrån Reuter, vilket innebär att nyheten därmed når ut till hela världen. 
 Med det samlande uttrycket sjöräddning avses följande enheter: 
 MRCC = Maritime Rescue Coordination Center samt 
 MRSC = Maritime Rescue Sub Center. I Finland fanns MRCC vid tillfället för 
 Estoniahaveriet i Helsingfors, Vasa och Åbo medan MRSC fanns på ett antal platser längs kusten med mindre sjö- områden att bevaka. De bistår MRCC med larm och informationsinsamling. I Finland ingår sjöräddningen i gränsbevaknings- väsendet och verksamheten är direkt underställd inrikesministeriet. 
 I Sverige fanns MRCC vid tillfället för Estoniahaveriet i Göteborg och Stockholm. I Sverige är Sjöfartsverket ansvarig myndighet för MRCC och MRSC. 
 16 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 2 
 Beskedet når ut i Sverige 
 Nyheten om Estonias öde sprids över hela Sverige med hjälp av massmedierna. Den avgående regeringen 
 får information om olyckan under en avtackningsfest i Rosenbad. 
  
 I 
 Rosenbad i Stockholm pågår under natten en avtackningsfest för den avgående borgerliga regeringen. Runt midnatt tunnas gästantalet ut men tillställningen på- går fortfarande då klockan närmar sig halv två. Klockan 01.31 börjar personsökarna hos flera av festdeltagarna att ringa. Nelson och Doyle, pressche- fen respektive pressekreteraren i Statsrådsberedningen, nås bland andra på detta sätt av det första TT- telegrammet om att Alexander befaras ha sjunkit. 
 Regeringen informeras tidigt under natten 
 Statsminister Becker och statssekreterare Wells är på väg att lämna Rosenbad då de får beskedet om att en färja förlist. 
 Strax efter att beskedet nått statsministern ringer tele- fonen hemma hos kommunikationsminister Foster. Silva, planeringschef på Kommunikationsde- partementet, berättar att ett fartyg, troligen Alexander, för- list på Östersjön. 
 Utrikesdepartementets sambandscentral ringer mel- lan klockan 01.30 och 02.00 till Tapia som har jour på konsulära enheten. Hon får reda på att ett TT- telegram uppger att en färja har sjunkit. Försök att nå utri- kesministern Jones misslyckas. Ministern nås av beskedet genom morgonnyheterna på radion. 
 Vid halvtretiden på natten väcks Conner, Brock ambassadör i Tallinn, av att pressvakten på Utrikes- departementet i Stockholm ringer. 
 Försvarsminister Cook nås av besked om olyckan tidigt på onsdagsmorgonen, då vakthavande på Försvarsdepartementet ringer. 
 Centrala myndigheter nås av beskedet 
 Länskommunikationscentralen vid Polismyndigheten i Stockholms län (LKC) får kännedom om katastrofen via nyhetssändningen på radio klockan 02.00. 
 3  
 En halvtimme senare ringer sjöräddningen och säger att fartyget troligen har sjunkit med närmare 900 personer ombord. Vid 03.00 
 17 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 underrättas chefen för LKC och en halvtimme senare länspolismästaren vid Polismyndigheten i Stockholms län. 
 Jourcentralen vid Rikspolisstyrelsen (RPS) får ett tele- fonsamtal klockan 02.25 från Tapia på Utrikes- departementet som informerar om att en katastrof inträf- fat på Östersjön. Vakthavande ringer omgående till Howard, som är polisöverintendent vid Rikskri- minalpolisen och ordförande i den svenska identifierings- kommissionen, och vidarebefordrar informationen. Ståhl ger vakthavande instruktion om att ta in passagerarlistor. 
 Hemma hos Price, generaldirektör vid Sjöfarts- verket, ringer telefonen omkring klockan 03.00. Det är sjötrafikdirektören Ellison som informerar om Estonias öde. 
 Klockan 06.00 slår Ford, generaldirektör vid Statens haverikommission, på radion hemma och nås av beskedet genom nyhetssändningen. 
 Överåklagaren Cooper, vid Åklagarmyndig- heten i Stockholm, får på morgonen genom medierna kännedom om katastrofen. 
 Svenska identifieringskommissionen 
 När en större olycka eller naturkatastrof inträffat utomlands skall, enligt för- ordningen (1988:530) om expertgruppen för identifiering av katastroffall utom- lands, en särskild expertgrupp hjälpa till vid identifiering av omkomna svenska medborgare och andra personer med nära anknytning till Sverige. Expertgruppen får på begäran av myndigheterna på olycks- platsen även biträda vid identifiering av andra personer. I expertgruppen - som vanligen kallas identifieringskommissionen - ingår en chef som företräder Rikspolis- styrelsen, två rättsläkare, två rätts- odontologer samt två kriminaltekniker. 
 Landstinget i Stockholms län larmas 
 Klockan 00.55 får  
 SOS-Alarm 
  information per telefon av Sjöbevakningscentralen i Mariehamn om att Alexander är i sjönöd. Detta larm vidarebefordras till MRCC Stock- holm. Klockan 02.58 meddelas det till  
 SOS-A 
  att skadade skall komma till Sverige varför sjukvården larmas genom jourhavande tjänsteman från CAK 
 4 
 . Tjänstemannen kopplas av  
 SOS-A 
  till ansvarig sjuksköterska vid akutmot- tagningarna på Södersjukhuset, Huddinge Sjukhus och Karolinska Sjukhuset och begär att jourhavande personal skall informeras liksom att förberedelser för krisgrupper skall vidtagas. Vid samma tidpunkt får Huddinge Sjukhus direktkontakt från 11:e helikopterdivisionen Berga med begäran om sjukvårdspersonal till helikoptertjänst inom 20 minuter. 
 Den ansvariga sjuksköterskan vid akutmottagningarna på Södersjukhuset, Huddinge Sjukhus och Karolinska Sjukhuset initierar kontakter med respektive sjukhus katastrofkommitté. Personal kallas inte in genom allmänt katastroflarm. 
 Jourhavande tjänsteman vid Collins larmar också stabs- läkaren och två ytterligare tjänstemän från Collins för tjänst- göring vid ledningscentraler. Stabsläkaren larmar omgå- ende en ledningsläkare från Södersjukhuset, Dickerson, som uppdras att fungera som ledningsläkare vid Estline- terminalen. Stabsläkaren larmar även en överläkare och  
 PKL-koordinator 
  från Karolinska Sjukhuset åt vilken uppdras att samordna sjukvårdens psykosociala stöd- verksamhet vid terminalen 
 5 
 . 
 Händelsen når svensk allmänhet 
 Allmänheten nås snabbt av nyheten om att Alexander sjunkit via medierna. Redan klockan 07.00 har halva befolkningen fått vetskap om olyckan. Timmarna mellan klockan 03.00 och 07.00 på morgonen är mycket intensiva ur spridnings- synpunkt. En undersökning visar att mer än 60 procent, får den första informationen om olyckan via radion. En femtedel får beskedet förmedlat via TV och en nästan lika stor andel via personliga kontakter. 
 18 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Nyheten sprids i Stockholm 
 I Värtahamnen i Stockholm ligger Estlineterminalen. Där är det under natten fortfarande lugnt. Personal som är ti- digt på plats får veta vad som hänt och beskedet slår ned med förlamande effekt. Ingen vet ännu riktigt vad budet kommer att innebära. 
 Omkring klockan två börjar medier att komma till ter- minalen. Strax efter klockan tre kommer en polispatrull som efterlyser passagerarlistor. 
 Efterhand som tiden går börjar telefonerna ringa från anhöriga som oroligt frågar om just deras anhöriga varit ombord på fartyget. En anhörig som åker till terminalen berättar för analysgruppen att där fanns inga besked att få och inte ens en stol att slå sig ner på. 
 Borlänge är drabbat 
 Vakthavande polisbefäl lyssnar på radion under morgonen och får då höra nyheten om olyckan. Vid 06.30 ringer en företrädare för Surahammars busstrafikbolag till honom och berättar att 44 pensionerade metallarbetare var med på Estonias resa. Polisbefälet ringer då till Warren gren, som är krisgruppsamordnare och redan en timme senare samlas några ur krisgruppen till ett första möte. Ett par timmar senare har hela krisgruppen samlats i församlingshemmet Jakobsgården i centrala Borlänge och klockan 07.40 öppnar gruppen sin verksamhet 
 6 
 . 
 Hos Cox och hans familj ringer telefo- nen strax efter klockan sju. En släkting meddelar att en olycka har inträffat. Ombord på fartyget är Scott svärmor och hennes make. 
 Perry, kommunalråd, hör på radions morgonsändningar om olyckan men vet då ännu inte att den kommer att få konsekvenser för Borlänge. Det är först när Gilbert, ombudsman på Metall i Borlänge, ringer omkring klockan 07.30, som han får veta att en grupp pensionerade metallare och Borlängebor finns om- bord på Alexander. 
 På Metalls kontor i Borlänge går telefonerna varma under den tidiga morgonen, då anhöriga och berörda ringer för att få information om vad som hänt. 
 Jönköping nås av nyheten 
 Hos polisen i Jönköping hör man nyheten om färjekatastrofen på radion. 
 Peck blir uppringd av sin bror någon gång mellan halv sex och sex. Brodern undrar om pappan rest från Tallinn med flyg eller båt. Han har hört på nyheterna om en olycka med en färja på Östersjön. Peck ringer sin mamma som säger att resan ägde rum med far- tyg. 
 Combs befinner sig på fjällvandring i Storlien. Det är snöoväder. Vid sextiden vaknar han och hör på radion att en färjekatastrof inträffat under natten. En av hans söner reser med Alexander. När han en stund senare hör att det talas om Tallinn och Stockholm frågar han sin fru, som bekräftar att sonen skulle resa från Tallinn kvällen före. 
 Klockan sju kommer de första anhöriga till akut- mottagningen på länssjukhuset Ryhov, i Jönköping. Nå- gon timme senare kontaktar jourhavande räddningschef sjukhuset och frågar om behovet av krisstödsarbete. Man beslutar att inkalla ledningsgruppen till sjukvårdens led- ningscentral. En preliminär uppgift finns om att Pingst- kyrkan i Jönköping är drabbad. 
 Tre telefonlinjer öppnas och bemannas av stöd- personer och Radio Jönköping hjälper till att sprida infor- mation om dessa. Efter önskemål från Pingstkyrkan flyttas telefonverksamheten senare dit. Nu finns lednings- gruppen, företrädare för kyrkan, polisen, tre personer från  
 PKL-gruppen 
  samt en läkare med ansvar för media- kontakter på plats. Ett kriscentrum är etablerat under för- middagen. 
 Nu är det bekräftat att 21 elever från Pingstkyrkans bibelskola och en anställd inom räddningstjänsten fanns med på resan från Tallinn. 
 Ovisshet i Lindesberg 
 Radion står på under natten hos polisen i Lindesberg. Någon gång mellan 02.00 och 03.00 sprids nyheten bland personalen om att en färjeolycka skett. Någon kopplar ihop informationen med vetskapen om att en grupp kommunalanställda befinner sig på en fartygsresa och oro 
 19 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 präglad av ovisshet sprider sig. Först klockan 07.00 får man besked om att kommunpersonalen reste med Esto- nia. 
 Vid sextiden på morgonen larmas räddningschefen i Lindesberg av  
 SOS-centralen. 
  Han får veta att en grupp kommunalanställda från olika orter i Lindesbergs kom- mun finns ombord på det förlista fartyget Alexander. De flesta är kvinnor som arbetar i skol- och storkök. Räddningschefen sammankallar kommunens krisgrupp, bland dem kyrkans representant, kyrkoherde Evans. Man underrättar katastrofansvarig på lasarettet i Lindesberg och upprättar en informationscentral med speciella telefonnummer som lämnas till massmedia. Dessutom larmas stödgrupper i Lindesberg, Ramsberg, Frövi, Fellingsbro och Guldsmedshyttan. 
 En kvinna, vars make befinner sig på väg hem från Tal- linn, vaknar till radions nyhetssändning 05.00. I sänd- ningen lämnas telefonnummer till Stockholmspolisen och hon ringer genast upp för att få veta mer om vad som hänt. Hon får då sju andra telefonnummer att ringa till och efter att ha ringt igenom listan utan att ha fått några besked känner hon sig, enligt egen uppgift, som en tjatig kär- ring och ifrågasatt. 
 Stadsbyggnadschefen Valdez, som känner till att en grupp kommunanställda befinner sig på en resa till Estland, vaknar tidigt till nyheterna om färjekatastrofen. Han kontrollerar uppgifterna om gruppens resa och får bekräftat att de åkt med just Alexander. Klockan är 07.45 när han ringer till kommunalrådet Giles och berät- tar vad som hänt. 
 Anhöriga i Norrköping söker besked 
 Under natten mot den 28 september följer nattpersonalen hos polisen i Norrköping dramat på Östersjön via nyhets- sändningar i radio. SOS Alarm i Norrköping kontaktas klockan 02.00 av ett vaktbolag som informerar om olyckan. Katastrofen känns ännu avlägsen. Det är inte för- rän vid femtiden som man vid polisens larmcentral och SOS Alarm får veta att Norrköping är berört. Till polisen ringer då PRO:s kassör och berättar att de sannolikt har närmare 60 medlemmar med på fartyget. SOS Alarm får 
 samma information genom en orolig anhörig som söker information. Han hänvisas till polisen i Norrköping. 
 Vakthavande polisbefäl kontaktar därefter jourha- vande präst, Myers, och lasarettet i Norrköping strax före sex. Prästen ombeds ta kontakt med PRO och ringer sedan även till sjukhuspastorn vid lasarettet. 
 Personal på Radio Östergötland får vetskap om olyckan via Ekots utsändning klockan 05.00. I sin sänd- ning klockan 06.15 vidarebefordrar Radio Östergötland uppgift om de telefonnummer som anhöriga kan ringa till i Stockholm. Klockan 07.00 går beskedet för första gången ut om att Östergötland är hårt drabbat. 
 Vid samma tid får ansvarig tjänsteman i kommunen information om olyckan. 
 Oroliga anhöriga som hör nyheterna om olyckan på radio börjar söka information. Många vänder sig till PRO. En av dessa är en man som får bekräftat att det var en stor grupp medlemmar från Norrköping med på fartyget, men när han försöker få veta mer är det ingen som kan lämna några uppgifter. Televisionen lämnar knapphändig infor- mation och det hänvisas till telefonnummer som anhöriga kan ringa. Han slår några av dessa nummer men ingen sva- rar. 
 En annan person ringer till Estlineterminalen för att få information och bekräftelse på om just hennes anhöriga är med på Alexander. Jag blev kopplad till en präst men jag ville veta om min mor verkligen hade gått ombord. 
 Uppsala larmas snabbt 
 Jourhavande brandingenjören,  
 Mendoza, som är ute på tjänsteuppdrag lyssnar på nattradion och får i nyhets- sändningen klockan 02.00 höra om olyckan. Med vetskap om att Tartu är vänort till Uppsala inser han att det kan finnas Uppsalabor ombord. Vid femtiden larmar han en av representanterna i den psykosociala katastroflednings- gruppen (PKL) som är med i  
 KKL 
 8 
 -gruppen, 
  som i sin tur tar kontakt med olika krisgrupper. Omkring en timme se- nare samlas en ledningsgrupp på Akademiska sjukhuset och telefonkontakt etableras med polisen. 
 Prästen Smith väcks vid femtiden när hans fru kallas till ledningsgruppsmötet på den psykiatriska mot- 
 20 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 tagningen på Akademiska sjukhuset. En timme senare ringer sjukhusdiakonen Allen till honom och de kommer överens om att Gottsunda kyrka skall använ- das som kriscentrum. 
 Garrison vaknar när en av hans bröder ringer om- kring halv åtta och berättar att fartyget som deras pappa och bror skulle resa hem med från Tallinn har sjunkit. Hans första tanke är detta kan inte vara sant, sådana far- tyg sjunker inte. Han förstår när han slår på TV:n att uppgiften stämmer. 
 Vilhelmina vaknar med beskedet 
 Vid sextiden på morgonen får fadern till en gymnasie- flicka, som befinner sig på välgörenhetsresa till Chavez, nyheten om katastrofen genom radion. Han ringer genast till klassföreståndaren på skolan, som i sin tur kontaktar  
 Bradford 
  Rose, som är ställföreträdande rektor på Malgomajskolan. Rektorn kontaktar därefter flera perso- ner. 
 Gordon, skolchef, lyssnar på radions sändningar om olyckan men kopplar inte ihop den med eleverna på skolan, förrän  
 Bradford 
  Rose ringer. Klockan är då 
 omkring sju. Vid åttatiden ringer han och informerar kommunalrådet om vad som hänt. 
 Polismästare Thomas får också ett samtal från rektorn, klockan är då halv åtta, som vet att han är engage- rad i stöd- och brottsofferföreningen. Polismästaren tar därefter kontakt med flera andra i föreningen. Klockan Smith har man öppnat ett kriscentrum 
 9  
 i församlings- hemmet. 
 Räddningschefen, som vaknar och hör nyheten om att en färja förlist på Östersjön, förstår vid kontakt med polis- mästaren omkring åttatiden, att Vilhelmina är drabbat. 
 Budskapet når företrädare för Svenska kyrkan 
 Ärkebiskop Johnson är på onsdagsmorgonen på väg till Växjö för ett möte med svenska kyrkans centralsty- relse. Han befinner sig på Arlanda, då han omkring klockan åtta, för första gången hör talas om fartygs- olyckan. 
 Hunt, biskop i Stockholms stift, blir uppringd av Wolf, som är beredskapsplan- läggare, strax efter klockan sex. Biskopen känner då redan till händelsen. 
 21 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 3 Sjöräddningens insatser 
 Den finska sjöräddningen som har ansvaret för räddningsarbetet begär hjälp från den svenska. 
  
 O 
 lyckan har inträffat på internationellt vatten men inom finskt sjöräddningsområde. Den finska räddningstjänsten har ansvaret för räddningsinsatserna och kan i sin tur be kringliggande länder om hjälp. När sjöräddningen i Åbo hör  
 mayday-anropet 
  inriktar man sitt arbete i denna första fas på att höja beredskapen hos kust- bevakningen, att sprida information om Estonias nöd- anrop, att larma ut helikopterbesättning och att begära hjälp från Sverige. Denna begäran förmedlas genom sjö- räddningen i Mariehamn. 
 Estonias rop på hjälp når inte den svenska sjöräddningen direkt 
  
 Mayday-anropen 
  från Alexander sänds, i strid med gällande bestämmelser, på VHF kanal 16 
 10 
 , vilket medför att nöd- ropen inte kan uppfattas av den svenska sjöräddningen. Det är när sjöräddningen i Mariehamn kontaktar sjö- räddningen i Stockholm, minuterna före klockan 01.00 
 11 
 , 
 som informationen om Estonias  
 mayday-rop 
  för första gången når Sverige. Sjöräddningen i Mariehamn medde- lar att Åbo har ansvaret för räddningsinsatsen och att all tillgänglig information om läget finns där. Sjöräddningen i Stockholm ringer därefter direkt till Åbo och erbjuder hjälp. Klockan 01.00 bekräftar Åbo att helikopterhjälp önskas. 
 Helikoptrar larmas ut efter hand 
 Efter denna begäran om helikopterhjälp kontaktar sjö- räddningen i Stockholm flygräddningen. Sjöräddningen gör bedömningen att alla tillgängliga helikoptrar ska lar- mas ut men flygräddningen tolkar situationen annor- lunda. Eftersom den finska sjöräddningen leder operatio- nen väntar man sig att få en begäran om helikoptrar direkt därifrån. I stället för att larma ut alla helikoptrar omedel- bart larmas de successivt. 
 Att inte alla tillgängliga räddningsresurser i Sverige 
 22 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Den svenska benämningen flygrädd- ningen benämns även ARCC, Air Rescue Coordination Center. Vid tillfället för Estoniahaveriet var ARCC belägen på Arlanda. (ARCC och MRCC bildar det som i Sverige kallas JRCC, Joint Rescue Coordination Center.) 
 larmades ut har sagts bero på att den finska sjöräddningen inte bad om hjälp 
 12 
 . Praktiska problem och kontaktsvårig- heter mellan Sverige, Finland och andra berörda länder förefaller ha varit betydande under natten 
 13 
 . 
 Analysgruppen vill här lyfta fram de många heroiska insatser som möjliggjorde att 137 människor kunde räddas till livet trots det hårda väder som rådde under olycks- natten. De unga män och kvinnor, från den svenska sjö- räddningen 
 14 
 , som var med och genomförde det svåra ar- betet som ytbärgare uppmärksammades senare för sina in- satser, och fick motta en medalj som utdelades av Sveriges konung. 
 23 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 4 
 Regeringens agerande under natten 
 Arbetet inriktas på att samla all tillgänglig information och att vidta förberedande åtgärder för tillsättandet av en haveriutredning. 
  
 S 
 tatsminister Becker tar omedelbart kontakt med TT och polisens sambandscentral för att få de första, knapphändiga uppgifterna bekräftade. Han ringer även upp sjöräddningsledaren på Stockholm radio 
 15  
 och infor- merar sig om väderläget och räddningsinsatserna. Det fö- refaller nu klart att det är Alexander som förlist. 
 Klockan är omkring två när statsministern samlar delar av Statsrådsberedningen. Efter samtalet med sjö- räddningen står det klart att fartyg inte kan nå fram till olycksplatsen inom rimlig tid. Helikoptrar är dock på väg, den svenska helikopterräddningen är larmad och två heli- koptrar flygs även in från Aalborg i Danmark. Statsminis- tern informerar ambassadör Coleman i Helsingfors om helikoptrarnas färdväg. 
 Under natten tar statsminister Becker även kontakt med vakthavande på Utrikesdepartementet, bland annat för att få information om gällande former för utlysande av landssorg. 
 På Kommunikationsdepartementet inriktas arbetet på en haveriutredning 
 Vid tretiden på morgonen är kommunikationsminister Foster på väg in till departementet. Silva, planeringschef och Henry, pressekreterare vid Närings- departementet informerar Statsrådsberedningen och po- lisen om att de finns på plats i Kommunikationsdeparte- mentet. De inhämtar även lägesrapporter från en finsk fyrstation och från Stockholm radio. Henry, som har kunskaper om och kontakter inom rederinäringen, använ- der dessa kanalar till att få ytterligare information och be- kräftelse om olyckan och räddningsläget. De kontaktar även statssekreteraren Roberts och departe- mentsrådet  
 Ruiz som är chef för marknads- enheten för sjö- och lufttransporter. 
 När Foster kommer analyseras läget. Med relativt färska erfarenheter av haveriutredningen rörande GomezHeweliusz-olyckan 
  konstaterar de att formerna för en 
 24 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 haveriutredning är en viktig fråga. De vill undvika att en annan stat ansvarar för en sådan utredning utan att ge svenska experter insyn i arbetet. 
 Kontakt tas med berörda kommunikationsministrar 
 Tidigt på morgonen kontaktar Foster den finske kommunikationsministern, Johnson, och övertygar honom om vikten av att tillsätta en internationell haveri- utredning bestående av representanter från Sverige, Fin- land och Estland. 
 Foster talar även med kommunikationsministern i Estland, King. Under samtalets gång säger Andi Meister att han tänker sätta sig själv som ordförande i den estniska haverikommissionen. Han undrar om inte Foster skall delta i haveriutredningen eftersom de känner varandra. Foster reagerar med förvåning. Han svarar att ett sådant arrangemang skulle vara helt främmande för svensk rättstradition och informerar Andi Meister om att Sverige har en permanent myndighet för haveri- utredningar, nämligen Statens haverikommission. De båda ministrarna enas preliminärt om att tillsätta en inter- nationell haveriutredning. 
 Utrikesdepartementet får information genom svenska ambassaden i Tallinn 
 Vid samtalet från Utrikesdepartementet inser Conner, den svenska ambassadören i Estland, att en svår olycka inträffat i det hårda vädret och inleder därför ett sökande efter mer information. Han börjar med att kontakta estniska departement samt gränsbevakningen i Tallinn, som har sjöräddningsansvaret i Estland. Syftet är att sammanställa informationen och förmedla till Sverige hur situationen ser ut i Tallinn. 
 Ambassadören beger sig till Greene kontor i Tallinn klockan 04.00 för att försöka få fram passagerarlistor. Med 
 sig har han en medarbetare från ambassaden som är estnisktalande. De får snabbt klart för sig att Estline- kontoret inte har fullständiga uppgifter om vilka som rest med fartyget, men det uppges att 679 passagerare och 188 besättningsmän finns ombord. Gruppresenärer, framför allt de som löst sina biljetter i Stockholm, finns inte upp- tagna på listor i Tallinn, det gör inte heller besättnings- medlemmars gäster, som kan resa utan biljett. Att två be- sättningar alternerade ombord, liksom det faktum att per- sonalen ibland bytte arbetspass med varandra, för med sig att även uppgifterna om besättningen är oklara. 
 Enskilda resenärer, som köpt sina biljetter i Tallinn, är dock registrerade, eftersom rutinerna är sådana att resenä- ren vid biljettinköpet fyller i namn, adress, nationalitet med mera på ett passagerarkort. Conner går, till- sammans med sina medarbetare, igenom dessa passager- arkort och känner igen flera av namnen. Han upplever att det är som att läsa deras dödsdomar. Eftersom vädret är mycket hårt vet han att de har små chanser att överleva i det kalla vattnet. 
 149 av de ombordvarande passagerarna har registrerat sig på detta sätt, av vilka 46 är svenska, 69 estniska och tre finska resenärer. Korten innehåller även namn på resenä- rer från andra länder. Efter genomgången underrättas Ut- rikesdepartementet via telefax om namnen på de svenska resenärerna. Conner och hans medarbetare upp- rättar också en förteckning med namn och medborgarskap på övriga personer som återfinns bland de ifyllda ombordstigningskorten. 
 Den svenska ambassaden får genom den estniska gränsbevakningen veta att 40 personer räddats. Denna in- formation vidarebefordras till respektive lands ambassad i Tallinn och till svenska Utrikesdepartementet. På kvällen skickar Conner nya listor till Utrikesdepartemen- tet. Då är uppgiften att antalet personer ombord på Esto- nia är 934. 
 25 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 5 
 Regeringens arbete under förmiddagen den 28 september 
 Kontakter tas med finska och estniska regeringarna rörande ett möte mellan statsministrarna. Diskussioner förs om tillsättandet av en haverikommission samt om behovet av fullständiga passagerarlistor. Regeringen bildar en krisgrupp. 
  
 P 
 å onsdagsmorgonen kontaktar statsminister Becker Finlands och Estlands statsministrar, Mosley och Maldonado, och de beslutar om ett möte på finska Utö senare under dagen. Tanken är att statsminister Becker ska flyga över olycksplatsen i helikopter men planerna ändras, bland annat därför att det från finsk sida meddelas att det inte längre finns något att se vid förlisningsplatsen. Mötet flyttas till Åbo, för att statsministrarna skall kunna träffa överlevande från Alexander som förts till sjukhuset där. 
 Diskussioner om haverikommission och passagerarlistor 
 Klockan nio sammanträder statsminister Becker, kom- munikationsminister Foster, statssekreteraren på kommunikationsdepartementet Roberts, pressekreteraren Henry på Näringsdepartementet samt från Statsrådsberedningen planeringschefen Holloway 
 krona, pressekreteraren Doyle och utrikes- ansvarige departementsrådet Phelps och diskute- rar formerna för en internationell haverikommission. 
 De försöker även ta reda på om det finns några passa- gerarlistor att tillgå. Statsministern ringer i detta ärende till Miles på rederiet och får då veta att sådana förts för hand i Tallinn. 
 Åtgärder för att manifestera sorgen diskuteras 
 Klockan 09.30 hålls ytterligare ett möte, denna gång mel- lan Becker, Murillo, Nelson och Phelps. Statsministern informerar övriga om ett samtal han har haft med kungen beträffande en minnes- gudstjänst och tyst minut. Senare under dagen talar stats- minister Becker även med ärkebiskop Johnson och domprost Bishop i detta ärende. Statsminis- 
 26 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 tern beslutar att flaggning på halv stång ska ske på alla of- ficiella byggnader. 
 Statsministern tar upp frågan om landssorg med kabi- nettssekreterare  
 Adams på UD. Det framkom- mer då att Sverige saknar formella rutiner för ett sådant förfarande. 
 Under förmiddagen tas kontakter mellan den avgå- ende och den tillträdande statsministern. Bland annat dis- kuteras Noble deltagande vid den planerade minnesgudstjänst i Storkyrkan på söndagen den 2 oktober. 
 Castro från hovet meddelar Statsråds- beredningen att kungen har sänt telegram till statschefen i Estland och talat med statsministern i Finland. 
 Beslut om krisgrupp vid extra regeringssammanträde 
 Under ett extra regeringssammanträde 
 16  
 beslutar reger- ingen att Statens haverikommission ska biträda i utred- ningsarbetet med anledning av passagerarfärjan Estonias förlisning. Statens haverikommission skall själv besluta om experter som skall delta i utredningsarbetet. 
 Enligt Foster är det troligen under detta samman- träde som en tillfällig arbetsgrupp, en krisgrupp, bestå- 
 ende av ett antal statsråd m.fl. tillsätts. Statsminister Becker utser Foster att leda krisgruppen. 
 Försvarsdepartementets roll – att hålla sig informerad 
 Försvarsminister Cook kommer extra tidigt till departementet på onsdagsmorgonen. Han samlar sina närmaste medarbetare samt avdelningen för kustbevak- ning och räddningstjänst och går igenom läget. De kon- staterar att räddningsarbetet och sökandet efter överle- vande pågår på olycksplatsen och att samordningen sköts på myndighetsnivå. Även frågan om när räddningsin- satserna skall avslutas kommer att bli en fråga för berörda myndigheter. Enligt uppgift från Cook föranle- der en olycka av Estonias karaktär inte något ingripande i form av direktiv eller liknande från departementet. 
 Av samma anledning kommer departementet inte hel- ler att involveras i avgörandet om när räddningsinsatserna skall avbrytas. Cook deltar inte heller i några dis- kussioner om huruvida räddningsinsatserna bör övergå i omhändertagande av omkomna. På Försvarsdepartemen- tet ankommer att hålla sig informerat om utvecklingen och detta gör man framför allt via medierna. 
 27 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 6 
 Regeringens arbete under eftermiddagen och kvällen den 28 september 
 Statsminister Becker möter statsministrarna i Finland och Estland, träffar överlevande, uttalar sig om bärgning 
 och initierar en undersökning av passagerarfärjors konstruktion. 
  
 S 
 trax efter klockan 12.00 flyger statsminister Becker till Åbo tillsammans med Phelps och kom- mendör Edwards. När de flyger in över Finska viken blir det hårda vädret kännbart. 
 På resan till Åbo får statsminister Becker rådet att ta upp de omkomna 
 säger att anhöriga till dessa utsatte regeringen för ett hårt tryck och krävde att färjan skulle bärgas. Han tänker sig hur ett sådant anhörigtryck kan se ut i fallet med Alexander, där antalet omkomna är så mycket större, och ger stats- ministern det bestämda rådet att allt bör göras för att ta upp de omkomna. 
 Vid tiden för Estonias förlisning arbetar Edwards i en säkerhetspolitisk analysgrupp vid statsrådsbered- ningen. Han har året innan haft i uppgift att handha följ- derna efter olyckan med färjan Vaughn 
 17  
 som sjönk i södra Östersjön 1993. Under flygresan till Åbo berättar kommendörkaptenen om detta arbete och delar med sig av framförallt två erfarenheter: anhöriga kommer att upp- tas av frågor kring hur olyckan kunde ske och de kommer att ställa krav på att kropparna tas upp. På Vaughn omkom sju svenska lastbilschaufförer och Edwards 
 Intryck av förhållandena inuti Vaughn 
 Edwards berättar också för statsministern att han under arbetet med Vaughn förlisning såg filmer som tagits vid dykningar ner till färjan. Anledningen till detta var att anhöriga ifrågasatte dykningarna och det of- ficiella beskedet från polska myndigheter om att det inte fanns några omkomna kvar ombord. Dykpersonal på utbåtsflottiljen deltog vid visningen av de polska filmerna i syfte att dels granska om dykningarna var professionellt gjorda, dels se om några kroppar kunde identifieras. Efter 
 28 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 genomgången av filmerna kontaktar Edwards de anhöriga och berättar att inga kroppar hade synts till. 
 Kommendörkaptenen berättar för statsministern att det rådde en förfärlig röra i vraket, på grund av att såväl de lösa inventarierna som de fasta inventarierna kastats om- kring när fartyget vändes upp och ner. Det blir en ma- lande, mortelliknande funktion av alla lösa delar som vandrar runt i vraket, säger Edwards till statsminis- tern och menar att dykarnas arbete skulle bli svårt. Trots detta vidhåller han att allt bör göras för att ta upp de om- komna. 
 Nytt möte med medierna 
 På flygplatsen möter gruppen ett medieuppbåd och till den samlade pressen säger statsminister Becker att re- geringen har givit Statens haverikommission i uppdrag att biträda, framför allt Estland, i en utredning av haveriet. Han understryker att det är angeläget att ta reda på vad som inträffat, bland annat i syfte att utröna vad som kan göras för att förhindra ett upprepande. 
 Under flygresan kommer en  
 TT-flash. 
  En överle- vande besättningsman säger sig ha sett att Estonias bog- portar var öppna. 
 Genomgång på räddningstjänstens ledningscentral 
 I räddningstjänstens ledningscentral väntar Finlands och Estlands statsministrar Mosley och Maldonado på stats- minister Becker. De tre statsministrarna får en genom- gång av räddningsoperationen och information om att ingen kan leva på det djup som man i det här läget upp- skattar att fartyget ligger på. 
 Enskilda överläggningar 
 Statsministrarna överlägger därefter enskilt. För sina svenska kollegor berättar statsminister Becker efteråt att samtalet bland annat rört frågan om att tillsätta en est- nisk haverikommission med svenskt och finskt biträde. Det sades också att den finska haverikommissionen skulle lokalisera fartyget med svenskt bistånd och att det var vik- tigt att hitta fler omkomna. Samtalet rörde också möjlig- heterna att förbättra Östersjöns sjösäkerhetsorganisation. 
 Statsministrarna träffar överlevande 
 Efter överläggningarna åker statsministrarna till Åbo uni- versitets centralsjukhus för att besöka överlevande som förts dit. Det är sammanlagt 37 personer, den yngste är 12 och den äldste 77 år gammal. Den första patienten kom dit klockan 04.30 på morgonen. Klockan 07.30 började fler överlevande anlända till Åbo efter att först ha förts till Fin- ska Utö 
 18 
 . 
 Statsminister Becker träffar tre svenskar på sjukhu- set, bland dem en  
 61-årig 
  man som räddats efter att ha legat sex timmar på en räddningsflotte i Östersjön med en kroppstemperatur på 26 grader. Maldonado talar med tre estniska besättningsmän som berättar om en våg som un- derifrån lyfte bogporten. 
 Statsminister Becker uttalar sig om ett omhändertagande av omkomna 
 I Åbo, efter besöket på sjukhuset och överläggningarna mellan statsministrarna, hålls en hastigt arrangerad press- konferens. 
 Statsminister Becker får frågan: Om det skulle visa sig väldigt svårt att bärga färjan, hur stora ansträngningar anser du att man bör göra för att bärga vraket? Han sva- rar: Jag anser att vi ska göra mycket stora ansträngningar för att bärga de omkomna, vilket av hänsyn till inte minst de anhöriga är någonting som jag ser som mycket, mycket viktigt. Och det har vi diskuterat, hur det arbetet skall inle- das. 
 Inslaget sänds i Rapport på kvällen den 28 september. Regeringskansliet i Stockholm sänder inte ut något pressmeddelande som bekräftar detta uttalande. 
 Statsminister Becker vill ha en undersökning av passagerarfärjors konstruktion 
 Från flygplatsen inför hemresan ringer statsminister Becker upp Foster. Statsministern vill att det ska under- sökas om andra passagerarfärjor i drift är konstruerade på samma sätt som Alexander. Uppgifterna från de överlevande besättningsmännen, om att bogporten lyfts underifrån kan tyda på ett konstruktionsfel. Kommunikations- ministern får i uppgift att kontakta Sjöfartsverket. Där- 
 29 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 efter ringer statsminister Becker till Miles på rederiet och informerar om denna åtgärd. 
 Första sammanträdet i regeringens krisgrupp 
 Under tiden som statsminister Becker överlägger med statsministrarna i Åbo pågår i Sverige det första samman- trädet i den krisgrupp 
 19  
 som Foster uppdragits att leda. Gruppen består av statsråd från särskilt berörda de- partement som på detta sätt får ett forum för ett tätt informationsutbyte mellan departementen. Gruppen skall följa åtgärderna med anledning av Estonias förlisning. 
 Under mötet diskuteras regeringens roll och uppgifter i frågan om Alexander. Olika åsikter uttrycks, från att reger- ingen främst har en bevakande roll till att den skall bidra vid krisbearbetningen eftersom olyckans omfattning har gjort detta till en samhällsuppgift. Inget beslut fattas men man är dock överens om att inga utfästelser bör göras be- träffande frågan om bärgning av Alexander. Den politiska hanteringen av Perez  
 Kielland-olyckan 
 20 
  
 tas upp som ett exempel på vad sådana utfästelser kan leda till. 
 Utöver denna övergripande diskussion diskuteras föl- jande frågor. 
 Värdet av symbolhandlingar 
 Civilminister Haynes framhåller att hon anser det viktigt att uppföljningen av olyckan inte bara handlar om teknik. Hon menar att katastrofens omfattning gör det viktigt med sorgbearbetning i större skala och anser att värdet av symbolhandlingar inte skall förringas. Civil- ministern säger också att åtgärder inte får koncentreras enbart till Stockholm. Hon berättar att kontakter tagits med ärkebiskopen och landshövding Carter i avsikt att organisera sorgemanifestationer över hela lan- det. Carter är den äldste i landshövdinge- gruppen, och den som leder landshövdingemötena samt har direktkontakterna med regeringen. 
 Frågan om bärgning av DavisKommunikationsdepartementet uppger att det borde vara möjligt att bärga Alexander, som enligt uppgift ligger på 80– 
 90 meters djup. Det anges att en sådan operation kräver insatser av mycket kraftiga kranfartyg och att kostnaderna uppskattas till mellan 100 och 500 miljoner kronor. För- svarsdepartementet åtar sig att utreda om försvarsmakten kan bidra med bärgningshjälpmedel. 
 Mötesdeltagarna talar även om vikten av att, vid en bedömning i bärgningsfrågan, ta hänsyn till den svåra si- tuation som anhöriga befinner sig i innan en försvunnen person lagligen kan förklaras död. 
 Straffrättsligt ansvar 
 Beträffande frågan om olyckans orsaker uttalas från Justi- tiedepartementet att straffrättsligt ansvar kan bli aktuellt och att lagföring vid svensk domstol kan komma i fråga, om det föreligger misstanke om grova brott. Vid miss- tanke om mindre grova brott gäller detsamma, om gär- ningsmannen har anknytning till Sverige. 
 Informationssamordning på Kommunikationsdepartementet 
 Innan mötet avslutas utses kontaktpersoner på depar- tementen. Deras uppgift blir att rapportera fortlöpande om det egna departementets arbete till Pena son, statssekreterare på Kommunikationsdepartementet. Statssekreteraren skall ansvara för att denna information samordnas. 
 Kommunikationsdepartementet diskuterar omhändertagande av omkomna och haverikommission 
 På departementet diskuteras utformandet av ett uppdrag till Sjöfartsverket gällande undersökning av tekniska och legala förutsättningar att omhänderta omkomna. Vid denna tidpunkt är fartygets exakta läge inte känt och inte heller vet man var de omkomna kan påträffas. 
 Roberts uppdras att ansvara för att be- slutsunderlag rörande bland annat frågan om omhänder- tagande av de omkomna tas fram och har med anledning av detta täta kontakter med Sjöfartsverkets chefsjurist Jo- han Hernandez och generaldirektör Price samt med rederiet. 
 30 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Förslag från Estland om gemensam haverikommission 
 Utrikesdepartementet förmedlar ett skriftligt förslag från Estlands regering, via dess ambassad i Stockholm, om att de estniska, svenska och finländska regeringarna skall bilda en gemensam haverikommission. Från Utrikesde- partementet går ett faxmeddelande till den svenske am- bassadören i Tallinn, Conner, med uppgift om att Estlands ambassadör i Stockholm informerats muntligen om att Sverige självklart kommer att medverka i utred- ningen. 
 Foster ber generaldirektören för Svenska haveri- kommissionen, Ford, att åka till Finland för att sätta sig in i frågan och ta de initiativ som behövs för att få igång en haverikommission. 
 Kvällssammanträde i Regeringskansliet 
 När statsminister Becker återkommer från Åbo hålls på kvällen ett sammanträde 
 21  
 i regeringsrummet på Rosen- bad. Statsministern sammanfattar resultatet av det första dygnets arbete och beskriver läget enligt följande: 
  
 Estland sätter upp en haverikommission som biträds 
  
 av Sverige och Finland. Den finländska haverikom- missionen anser sig ha en skyldighet att lokalisera far- tyget, som ligger på internationellt vatten. 
  
 Starka humanitära skäl talar för att de omkomna skall omhändertas, denna målsättning är otvetydig. Ordet bärgning skall inte användas i sammanhanget, efter- som detta ord syftar på att hela fartyget. 
  
 Ett seminarium med Estland och Finland angående färjetrafiken i Östersjön skall genomföras. 
  
 Eftersom ett konstruktionsfel kan ha orsakat olyckan, bör det utredas om liknande fel kan återfinnas på andra fartyg. 
  
 Minnesgudstjänst skall hållas i Storkyrkan på samma tid som motsvarande ceremonier i Åbo och Tallinn. 
  
 Under mötet diskuteras ytbärgarnas arbete på olycksplat- sen och man enas om att föreslå Konungen att dessa upp- märksammas med medaljer för sina insatser. 
 Enligt Doyle anteckningar uttalar statsmi- nister Becker vid detta möte: Kropparna ska upp, kransar ska läggas på gravarna. 
 31 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 7 
 De centrala myndigheternas agerande den 28 september 
 Sjöfartsverket kontaktar Statens haverikommission och besvarar frågor från svenska 
 och internationella massmedier. Representanter för Statens haverikommission reser till Finland. Polisen organiserar telefonmottagning och krismottagning vid Estlineterminalen samt förbereder ett identifieringsarbete. 
  
 E 
 fter det inledande samtalet vid tretiden på natten fortsätter telefonen att ringa hemma hos Sjöfartsverkets generaldirektör Price. Han talar bland annat med Gonzales, som är tillförordnad sjösäkerhetsdirektör 
 22  
 och  
 Ruiz på Kommunikationsdepartementet. 
 Sjöfartsverket söker information 
 När generaldirektören senare kommer till Sjöfartsverket är sjötrafikdirektören Ellison och informations- chefen  
 Pennington på plats. Efter en stund kom- mer Patton, avdelningsdirektör på Sjöfarts- inspektionen. Situationen är kaotisk. Man försöker på olika sätt få fram så mycket information som möjligt. 
 Ellison informerar om att Alexander havererat på internationellt vatten men inom finskt sjöräddnings- territorium. I enlighet med det sjöräddningsavtal som finns mellan Sverige och Finland avvaktar man en begäran om bistånd, innan några resurser larmas ut. Vid det här 
 laget är dock samtliga tillgängliga sjöräddningsstationer larmade. 
 Kontakt tas med Statens haverikommission 
 Patton, som är Sjöfartsinspektionens observatör i Statens haverikommissions utredningar, har sedan tidi- gare ett möte inbokat på förmiddagen i Stockholm med haverikommissionen. Han och de övriga enas dock om att inte låta någon tid gå till spillo och kontaktar därför gene- raldirektören i Statens haverikommission Ford omedelbart, för att erbjuda Sjöfartsverkets tjänster. 
 Anstormning av medier från hela världen 
 Medier från världens alla hörn vänder sig till Sjöfartsver- ket i sökandet efter information. Journalister i Tokyo, New York och London vill ha upplysningar samtidigt som deras kolleger från Norrköping och Stockholm vill be- kräfta uppgifter om läget. Informationschefen och hans 
 32 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 assistent kan inte ta emot alla samtal. Framför allt är det upplysningar om fartygets tekniska konstruktion som me- dierna vill ha. Att sjösäkerhetsdirektören  
 Peterson är på tjänsteresa för med sig att inspektions- distriktet i Stockholm får ta hand om en stor del av förfrågningarna. 
 När medierna hör av sig kan Price bekräfta att fartyget sjunkit, att räddningsinsatser är insatta, att ett stort antal människor omkommit, att flertalet av dem är svenska medborgare, samt att man inte har några uppgif- ter om hur många som räddats. Sjöfartsverket håller inte någon presskonferens. 
 I ett internt meddelande till Sjöfartsverkets personal meddelar Price denna dag att Alexander hade totalt 867 personer ombord under olycksnatten. 
 Den egna personalen drabbad av olyckan 
 Informationsbehovet är också stort bland Sjöfartsverkets egna anställda. Brown, som arbetar med debriefing 
 23 
 , personalhantering och anhörigkontakter kal- las in till kontoret redan klockan fem på morgonen. Det står tidigt klart att personal från verket är med på färjan men det är länge oklart hur många och vilka det rör sig om. 
 Klockan nio på morgonen vet man vilka som var med ombord olycksnatten och Brown beger sig till Sjöfartsinspektionen i Stockholm för att arbeta med per- sonalen där. Det ska dröja ännu ett dygn innan man vet vilka ur den egna personalen som omkommit. 
 De svenska och finska haverikommissionerna möts i Åbo 
 Strax efter att nyhetssändningen om Alexander tonat ut hemma hos Ford ringer  
 Ruiz på Kommunikationsdepartementet. Samtalet rör frågan om hur en haveriutredning skall bedrivas. En stund senare ringer Patton från Sjöfartsinspektionen. 
 Efter ett slutsammanträde rörande en annan sjöolycka beger sig Ford och Patton, tillsammans med två medarbetare från haverikommissionen, till Fin- land. De når Åbo på kvällen. Gruppen träffar representan- 
 ter för den finska haverikommissionen och får besked om att den estniska haverikommissionen anländer dagen därpå. 
 Polisen och svenska identifieringskommissionen 
 Telefonmottagning organiseras 
 Under samtalet med vakthavande på jourcentralen får polisöverintendent Howard veta att jourhavande på Utrikesdepartementet, Tapia, bett honom ringa. Klockan är 02.45 då han får tag i henne. Tapia vill ha besked om hur anhöriga skall informeras och om vem som skall ansvara för telefonförfrågningar. 
 Roland Ståhl ringer till LKC 
 24  
 och meddelar att verk- samheten skall ledas av Polismyndigheten i Stockholms län och att ansvaret för identifiering av de omkomna ligger hos  
 ID-kommissionen 
  vid Rikskriminalpolisen. 
 Klockan 03.30 är polisens första telefonmottagning organiserad. Ansvarig för mottagningen är kriminal- kommissarien Burgess. Klockan 04.45 finns fyra an- knytningar till polisen öppna för telefonsamtal rörande katastrofen. 
 Hård belastning 
 Under dagen tar man på polisens telefonmottagning emot en stor mängd samtal som  
 15–20 
  personer arbetar med att besvara efter bästa förmåga. Oroliga människor vill veta om just deras anhöriga är med på Alexander. Under samtalen noteras personuppgifter på saknade personer och samlas i ett katastrofregister. 
 Anhöriga har svårt att komma fram på polisens telefon på grund av den enorma belastningen. De vänder sig där- för till alla tänkbara instanser för att få information. För att avlasta polisen i Stockholm och för att komma vidare i ar- betet med att upprätta listor över saknade öppnas under förmiddagen telefonlinjer till polisen i Malmö och Göte- borg. Anhöriga uppmanas via TT att vända sig dit. 
 Mottagande av anhöriga vid Estlineterminalen förbereds 
 Beredskapshavande polischef underrättas om katastrofen klockan 02.30. Han bedömer att en ledningsstab skall upprättas vid Estlineterminalen för att organisera arbetet 
 33 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Syftet med polisens katastrofregister är flerfaldigt: 
  
 1. 
  
 Det ska bidra till en effektiv och säker identifiering av såväl skadade, utrymda och döda som efterfrågade personer. 
  
 2. 
  
 Det ska ge information om personer som förts till sjukhus, upptagningsplatser, inkvarteringar och liknande. 
  
 3. 
  
 Det ska lämna information om gods och fordon som omhändertagits eller utlämnats. 
  
 4. 
  
 Det ska ligga till grund för insamling av tillräcklig information om de personer som efterfrågat saknade så att de kan kontak- tas igen. 
  
 För att upprätta katastrofregistret använder polisen sju olika blanketter, varav tre används för registrering av drabbade och efterfrågade människor. De övriga blanketterna används för efterfrågade fordon och gods. 
 med att ta emot anhöriga och passagerare. Kontakter skall även tas med myndigheter och rederiet. Fem minuter se- nare förbereds registreringen av anhöriga/passagerare ge- nom att blanketter mångfaldigas och distribueras. 
 Vid tretiden underrättas chefen för LKC och en halv- timme senare länspolismästaren vid Polismyndigheten i Stockholms län. 
 Passagerarlistor efterlyses 
 Redan vid det första samtalet med jourcentralen klockan halv tre, har Howard bett vakthavande att ta in passagerarlistor. Detta arbete inleds när en polispatrull 
 klockan 03.10 beger sig till Estlineterminalen. När poli- serna kommer fram finns ett tiotal journalister redan där. 
 Efter samråd mellan polisen och Greene VD Thomas beslutas att personal från Estline ska arbeta med att ta fram passagerarlistor. Vid halvsjutiden får Howard veta, genom ledningscentralen i Stockholm, att passagerarlistor ännu inte finns tillgängliga. 
 Den svenska identifieringskommissionen sammankallas 
 Howard, som är ordförande i Svenska identifierings- kommissionen, påbörjar arbetet med att sammankalla gruppen. Syftet är att diskutera och förbereda arbetet med att identifiera omkomna svenskar som omhändertas. 
 Det första sammanträdet äger rum klockan 08.30. Under mötet diskuteras hur arbetet med att samla in upp- gifter om saknade skall organiseras. Insatserna skall sam- ordnas med den finska identifieringskommissionen. 
 Senare under dagen diskuterar kommissionen när och hur jämförelsematerial från anhöriga till saknade svenska medborgare skall börja samlas in. Identifierings- kommissionen behöver underlag för identifiering bland annat i form av läkar- och tandläkarjournaler, anhörigas beskrivningar av de omkomna, deras klädsel, smycken och speciella kännetecken. Att få fram passagerarlistor är ett viktigt underlag för detta arbete. 
 Åklagarmyndigheten 
 Redan klockan 10.40 på olycksdagen beslutar över- åklagaren Cooper på åklagarmyndigheten i Stockholm, att inleda förundersökning angående Estoniahaveriet. Syftet är att säkra bevis. Ärendet lottas på chefsåklagaren Rosales. Kontakt tas med Ford och finska myndigheter. Kriminalkommis- Holmes i Finland meddelar att samtal med de överlevande har påbörjats. 
 34 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 8 
 Krisarbetet påbörjas runt om i Sverige 
 På orter som drabbas särskilt hårt av olyckan organiseras krismottagningar efter hand som nyheten når fram. 
  
 M 
 ånga av de svenska resenärerna ombord på Alexander kom från Stockholms län. Flera av dessa reste i grupper av olika slag, bland andra civilanställda hos poli- sen, anställda på Statoil, inom Ericssonkoncernen och Kooperativa institutet. På dessa företag och även på andra platser i Stockholm bildas krismottagningar för anhöriga till de omkomna. Här nedan presenteras några exempel på denna verksamhet. 
 Krismottagning på Estlineterminalen i Stockholm 
 Klockan är fem när Dickerson, cheföverläkare för DEMC, akut- och katastrofmedicinskt centrum vid Södersjukhuset, får samtalet från stabsläkaren vid Collins och uppdras att vara ledningsläkare vid Estlineterminalen. Han kommer dit en timme senare, tillsammans med två sjukvårdsgrupper från sjukhuset. På plats i terminalen finns då redan ett  
 20-tal 
  personer från socialjouren, så småningom kommer där att finnas ett  
 50-tal 
  hjälpare från 
 olika organisationer. Ett fåtal anhöriga och vänner till fartygskatastrofens offer har kommit till terminalen lik- som representanter från massmedierna. Fler anhöriga kan förväntas komma till terminalen. Däremot finns inga för- väntningar om att överlevande ska komma. 
 Dickerson inleder arbetet med att organisera infor- mationsverksamhet till de anhöriga, färjepassagerarna och massmedierna. Till sin hjälp har han informationschefen från Södersjukhuset, en tjänsteman från rederiet och polisinsatschefen i terminalen. 
 Psykosocial stödverksamhet 
 Klockan 08.00 skiljer man på medierna och anhöriga inne i terminalen. De anhöriga börjar nu bli så många att de fyller terminalen. Tre centra inrättas och bemannas med personal från sjukvårdsgrupperna, olika krisgrupper, olika kyrkliga organisationer, kommunens socialtjänst och per- sonal från Estline. I dessa centra integreras den psyko- 
 35 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 sociala stödverksamheten med informationsverksamhet. Man samverkar med polisen i arbetet med att ge enskild information till anhöriga och samlar även in information om de saknade. Oroliga och upprörda anhöriga frågar ef- ter passagerarlistor och söker uppgifter om överlevande och omhändertagna omkomna. Tillförlitlig information går inte att få fram. Listor som upprättas korrigeras hela tiden. 
 Telefonmottagning inrättas 
 Avskilt från arbetet i terminalen upprättas en telefon- mottagning. Uppgifter om telefonnummer till denna går ut via massmedierna. Belastningen är mycket hård, om- kring  
 11-tiden 
  på förmiddagen bemannas telefonjouren med 60 personer. Under samtalen med anhöriga samlas uppgifter in om de saknade personerna. Blanketterna samlas in efteråt av polisen och blir inte tillgängliga för stödpersonerna förrän en tid senare, vilket för med sig att en direkt uppföljning av stödsamtalen inte kan ske. 
 Kaotiska förhållanden 
 Mängden av anhöriga som kommer till terminalen gör att förhållandena rätt snart blir kaotiska. Bristen på informa- tion om döda och saknade innebär att de anhöriga utsätts för en påfrestande väntan i ovisshet. 
 En av de många berörda, Peck från Jönköping, inser att fadern reste med Alexander och följer TV:s rapportering av olyckan. Han ringer de nummer till Stockholm som visas på TV utan att få svar. Tillsammans med en vän beger han sig till Stockholm och Estlineterminalen. Han kommer fram på eftermiddagen. Inne i terminalen går han igenom listor på överlevande. Hans far namn står inte med. På kvällen kommer Silja Europa in till Stockholm och ombord finns några överlevande. Men inte Jenkins far. 
 Informations- och stödverksamheten vid terminalen avslutas den 1 oktober. 
 Krisgrupper startas inom polisen 
 Vid 03.15 kontaktar någon vid LKC chefen för polisens arbetsmiljöenhet och informerar om att ett  
 70-tal 
  polis- anställda finns med på olycksfärjan. Vid halvfyratiden upprättas en direktförbindelse till polisen i Åbo. 
 Klockan 05.30 har polismyndigheten i Stockholms län upprättat en krisstab i omedelbar anslutning till LKC. Man konstaterar att samtliga polismästardistrikt i länet har anställda med på Alexander. Behovet av psykosocialt stöd bedöms som stort. Krisstaben påbörjar arbetet med att starta upp en krisgrupp i varje polisdistrikt och avdelning. Målgruppen är i första hand insatspersonal, arbets- kamrater och anhöriga till saknad personal, överlevande och personalen på krisgrupperna. Andra anhöriga till sak- nade skall hänvisas till landstinget. Krisgrupperna skall genomföra stödsamtal och ge information. 
 Krisstaben får information från LKC som har kontakt med insatschefen på Estlineterminalen, RPS:s informa- tionscentral,  
 ID-kommissionen 
  och våldsroteln vid Polis- myndigheten i Stockholms län. Inhämtad information skickas från krisstaben till krisgrupperna via fax och ge- nom möten. Krisgrupperna får även information från massmedierna. 
 Krisgrupper inom företag som drabbats 
 På Statoil och Martinez bildas tidigt krisgrupper som kon- taktar anhöriga till de anställda som rest med Alexander för företagets räkning. Ambitionen är att erbjuda stöd och hjälpa till att förmedla information. Varje anhörig får en eller flera kontaktmän. 
 Den intensiva verksamheten i krisgrupperna pågår ett par veckor efter olyckan. Under de första dagarna är det psykologiska stödet viktigast, liksom hjälpen med att få in- formation om döda, saknade och räddade. Så småningom får de anhöriga även hjälp med att hantera försäkrings- frågor, frågor om dödförklaring, boutredning m.m. 
 Under hösten hålls ytterligare några möten för samt- liga anhöriga. 
 36 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Krismottagningar på sjukhusen i Stockholm 
 På de sjukhus som informerats om olyckan förbereds kris- grupper och lokaler för omhändertagande av skadade och deras anhöriga och för anhöriga till saknade. 
 På Södersjukhuset arbetar en  
 PKL-grupp 
  och resurs- grupp med att dels möta anhöriga till patienter och sak- nade, dels bemanna en telefonmottagning och därutöver avlösa stödgrupper i färjeterminalen. Arbetet på sjukhuset förstärks genom ett kristeam från Södermalms psykia- triska sektor och en estnisktalande psykiater. Stöd- insatserna pågår till den 5 oktober. Sjukhuset tar emot ett  
 30-tal 
  överlevande. 
 På Huddinge Sjukhus fördelas  
 PKL-gruppen 
  och resursgruppens arbete på ett liknande sätt. Utöver detta arbetar man med debriefing av sjukvårdspersonal som del- tagit i helikopterinsatserna. Dessutom sänder man en resursgrupp till Åbo vars uppgift är att stödja svenskar som omhändertagits och förts till sjukhus där. 
 Den psykosociala stödverksamheten pågår under ca två veckor. Sjukhuset tar emot sju överlevande. 
 Karolinska Sjukhusets  
 PKL-grupp 
  och beredskaps- grupp bemannar en telefonmottagning. Telefon- mottagningen pågår till den 14 oktober. Dessutom med- verkar man i arbetet i terminalen. Överläkaren och koordinatorn för krisverksamheten på sjukhuset och några personer ur beredskapsgruppen får i uppdrag av stabs- läkaren att samordna och leda sjukvårdens psykosociala verksamhet i terminalen. Sjukhuset tar inte emot några överlevande. 
 På Jakobsgården i Borlänge samlas anhöriga 
 Vakthavande befäl bedömer informationen han får på morgonen så att polisens uppgift kommer att bli ett rent psykosocialt omhändertagande. Han får ett faxmeddelan- de från företrädaren för Surahammars busstrafikbolag med en lista över de passagerare som åkt med på Estlands- resan. Vakthavande befäl underrättar beredskapshavande polischef i länet, som i sin tur underrättar länspolis- mästaren i Falun. Polismyndigheten i Borlänge får ansvar för samordningen i länet. 
 Klockan kvart i åtta hålls ett möte med delar av kris- 
 gruppens medlemmar och polisledningen i Borlänge. Samtidigt, vid den ordinarie morgonsamlingen, informe- ras polispersonalen om det inträffade. Några minuter se- nare utses polisintendenten York till att upprätta och leda en ledningsstab i polishuset. Man inser nu att krishanteringen kommer att bli en stor arbetsuppgift. Två personer får ansvaret att sköta kontakterna med anhöriga och press. Några andra utses att svara för inhämtande av uppgifter om omkomna och saknade. Redan klockan åtta ringer många från medierna till polisen. 
 Turner organiserar krisgruppen i försam- lingshemmet Jakobsgården i centrala Borlänge. Klockan kvart över åtta inkallar hon övriga medlemmar i kris- gruppen. Tre telefonlinjer öppnas till församlingshemmet klockan Smith och polisen underrättas och ombeds hän- visa anhöriga att ringa dit. Även medierna får telefon- numren för att informera allmänheten. 
 Alla som kommer till Jakobsgården kan samtala med någon präst, kurator eller medmänniska. Varje dag lämnar samma polisman information till anhöriga klockan 15.00 och till pressen klockan 16.30. Polisen får sin information främst från den svenska identifieringskommissionen. 
 Insamlandet av jämförelsematerial för identifierings- arbete sköts till stor del av polismän på plats i församlings- hemmet. 
 Krisgruppen arbetar i församlingshemmet varje dag mellan  
 08.00–ca 
  21.00, fram till den 5 oktober och däref- ter fortsätter krishanteringen i mindre anhöriggrupper 
 25 
 . Varje familj som drabbats av katastrofen fick så små- ningom en egen stödperson. 
 Den lokala krisgruppen finns i Borlänge sedan 1988. Den består av representanter från ambulansverksamhet, kyrka, polis, räddningstjänst och socialförvaltning. Gruppen samarbetar med Borlängehälsan, psykmottagningen och skolan. Målsätt- ningen med krisgruppens arbete är bl.a. att lämna stöd och hjälp till drabbade och anhöriga vid större eller mindre olyckor. 
 37 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Krisarbetet i Jönköping 
 En representant för  
 PKL-gruppen 
  infinner sig vid sju- tiden på länssjukhuset i Jönköping för att ta hand om några anhöriga. Snart förstår sjukhuspersonalen att det finns fler drabbade i Jönköping. 
 Jourhavande räddningschef sammankallar halv tio ledningsgruppen för katastrofarbete. Ledningsgruppen beslutar att inrätta ett större kriscentrum i Pingstkyrkan och en mindre mottagning på länssjukhuset. 
 I Pingstkyrkan tar kyrkans personal hand om kontak- ten med drabbade personer. Stödgruppen arbetar med ad- ministration, struktur och samordnar olika aktiviteter samt håller i kontakterna med massmedierna. En särskild presstelefon bemannas med en  
 PKL-medlem. 
  Under för- middagen börjar anhöriga och vänner samlas i kyrkan. Klockan 13 har anhöriga till alla 21 personer som var med på bibelskolans resa kontaktats. På kvällen är ett drygt hundratal personer samlade. Kyrkan håller öppet dygnet runt. De flesta anhöriga är från andra orter än Jönköping. Kyrkan ser till att dessa får någon stödperson på sin hem- ort. 
 De närstående får vid tre tillfällen under dagen samlad information från stödgruppen. Bland annat kan besked lämnas om att sex elever överlevt katastrofen. 
 Mottagningen på länssjukhuset bemannas med fyra 
 Combs ringer från Storlien till Estlineterminalen och får rådet att åka dit för att få den bästa informationen. Tillsammans med hustrun tar han tåget på morgonen från Storlien och under resan lyssnar de på radion. Genom nyhetssändningarna förstår de att det bara är ett fåtal människor som överlevt katastrofen. När tåget passerar Chan ringer mobiltelefonen. En av deras söner ringer och berättar att brodern som rest med Alexander har ringt från färjan Blake. Klockan är 09.30. Sonen har överlevt. På TV redovisas sonen som saknad. 
 personer från sjukhusets stödgrupp. Tre telefonlinjer bemannas. Numret lämnas ut till lokalradion för sprid- ning till allmänheten. Sju drabbade familjer som inte hade anknytning till bibelskolan hör av sig. 
 Krisgrupp och Stöttegrupp för anhöriga i Lindesbergs kommun 
 Lindesberg 
 Från klockan 06.15 sänder länsradion extra nyhets- sändningar. Ca 06.50 uppges att en buss med passagerare från Lindesberg är med på Alexander. 
  
 POSOM-gruppen 
  i Lindesberg samlas på brand- stationen vid halv åttatiden. I gruppen ingår räddnings- chefen, en skolpsykolog, en kurator, en socialsekreterare, två poliser och vid något tillfälle personal från kyrkan. Man beslutar att aktivera Stöttegruppen i Fellingsbro och upprätta andra stödgrupper. Gruppen undersöker vilka som var med på Alexander från kommunen. Två som finns med på resebyråns lista över passagerare har inte rest med. Rykten som uppstår kontrolleras. Räddningschefen sköter mediakontakterna som är betydligt fler än vad han förvän- tade sig. Klockan 13.00 hålls en presskonferens för svenska och utländska massmedier.  
 POSOM-gruppen 
  har den mest tillförlitliga informationen om de saknade i lä- net. 
 Kyrkoherde Orvar Phelps sammankallar sina med- arbetare och startar en stödgruppsorganisation. Han med- delar via länsradion att församlingshemmet har öppnats för anhöriga. I stödgruppen finns två läkare, psykiater, två kuratorer, en psykolog, tre präster och en diakon. Under eftermiddagen går man ut till drabbade arbetsplatser. Orvar Phelps uppger att han fann situationen kaotisk och pressande eftersom det inte fanns någon beredskap i församlingen. Han ledde arbetet och tog hand om informationsarbetet. Senare fick varje drabbad familj en egen kontaktperson. 
 Klockan kvart i åtta får kommunens personalchef en deltagarlista från resebyrån. Personalen samlas för ett in- formationsmöte klockan nio. Samtidigt åker Cox berg, stadsbyggnadschef, till de berörda köken inom kom- munen för att informera om olyckan. Socialsekreterare 
 38 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
  
 POSOM-grupp: 
  Beredskapsgrupp för psykiskt och socialt omhändertagande. 
 En sådan grupp bör, enligt Socialsty- relsen, finnas inom varje kommun. Kan sägas utgöra en motsvarighet till sjukvår- dens  
 PKL-grupper, 
  psykologisk/psykiatrisk katastrofledningsgrupp. I  
 POSOM-grupper 
  medverkar i de flesta fall representanter för kyrkan, skolan, polisen, primärvården, socialtjänsten och räddningstjänsten. Gruppernas uppgift bör vara att vid akuta kriser, olyckor eller katastrofer hjälpa enskilda eller grupper genom att 
  
 – 
  
 vara stödpersoner 
  
 – 
  
 upprätta informations- och stödcentrum 
  
 – 
  
 samverka med andra organisationer 
  
 – 
  
 stödja räddningstjänsten vid debriefing 
  
 – 
  
 utbilda egna organisationen. 
  
 26 
  
 och hemterapeuter är i beredskap. Klockan 12.00 har barnomsorgen fått fram listor över barn som drabbats och informerar berörda daghem och skolor. En kommunal ledningsgrupp bildas med kommunalrådet, kommun- direktören, oppositionsrådet, räddningschefen, stads- byggnadschefen, personalchefen och chefen för miljö- och räddningsnämnden. Kommunalrådet informerar externt och ledningsgruppen internt. Den spontant bil- dade ledningsgruppen beslutar 13.45 att personlig kontakt skall tas med alla anhöriga. Besöken påbörjas vid  
 15-tiden. 
  Det visar sig ta flera veckor innan anhöriga till samtliga saknade har kunnat nås. 
 08.30 samlas katastrofkansliet på Lindesbergs lasarett. 
 Fellingsbro 
 Klockan 06.00 hör någon i Stöttegruppen i Fellingsbro på radio att det hänt en olycka. Strax därefter samlas med- lemmar i Stöttegruppen i församlingshemmet Olofsborg och vid åttatiden startar gruppen sin krisverksamhet. 
 Distriktsläkaren med två sjuksköterskor flyttar sin kris- verksamhet till församlingshemmet klockan nio. 
 Genom polisen får man tillgång till resebyråns passagerarlistor och börjar åka hem till drabbade familjer för att erbjuda dem möjligheten att komma till stöd- gruppen i församlingshemmet.Under förmiddagen börjar anhöriga att komma. En del tar sig dit själva, andra hämtas av stöttegruppens medlemmar. Telefoner och telefax in- stalleras. Mat tillagas. Personal från förskola och daghem kommer för att träffa drabbade barn. Skolkurator, special- lärare och stödpersoner sätts in i drabbade skolklasser. På kvällen håller kyrkoherden en andaktstund. Två personer håller i presskontakterna. 
 En anhörig berättar för analysgruppen att han fick be- sked om olyckan klockan halv åtta på morgonen och att hans första tanke var att åka till sjukhuset. Men någon från Stöttegruppen kom och tvingade honom att följa med till församlingshemmet och det är han tacksam för idag. Han säger att församlingshemmet blev som ett hem, alla bodde där och bygdens folk ställde upp och hjälpte till. Uppslutningen var stor och viktig. 
 Fram till den 3 oktober arbetar Stöttegruppen dygnet runt i treskift för att hjälpa de drabbade. Vid olika tillfällen under dessa dagar kommer representanter från bland an- nat kommunen och försäkringsbolag för att informera om olika frågor. 
 Den 20 november kommer ett brev till de anhöriga i Fellingsbro från den person som guidat deras anhöriga i Tallinn. Brevet beskriver de omkomnas sista dag. De an- höriga uppskattar brevet mycket. 
  
 PRO-lokalen 
  blir kriscentrum i Norrköping 
 Vid samtal med Norrköpingpolisens larmcentral åtar sig PRO:s kassör att öppna föreningslokalen i Stadshuset. Några  
 PRO-medlemmar 
  samlas snart där. Telefonerna 
 Stöttegruppen bildades 1992 efter en brandolycka. Den består av medlemmar från olika yrkeskategorier. Räddnings- tjänsten larmar vid behov Stöttegruppen och landstinget ställer vid behov en sjuksköterska till förfogande. 
 39 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 ringer. Människor undrar om deras anhörig var med på resan.  
 PRO-medlemmarna 
  svarar med hjälp av en lista över resenärer. Under de första timmarna är även journa- lister inne i  
 PRO-lokalen. 
  
 Jourhavande präst, Myers, åker till Stadshuset och dit kommer snart fler präster och pastorer som lar- mats. Dagen ägnas åt samtal och själavård. Kyrkan öppnar senare en telefonlinje  
 Estonia-jouren 
  som under första tiden ständigt är bemannad. 
 Någon i psykiatriska klinikens jourlinje ringer till en  
 PUG-medlem 
  som vidarebefordrar information till PUG:s koordinator 06.45. 
 Lokalradion förmedlar information om att länet är hårt drabbat 
 Strax före klockan sju får Radio Östergötland veta att ett stort antal  
 PRO-medlemmar 
  är med på Alexander. Radion intervjuar ordföranden i organisationen i sjusändningen och lyssnarna får höra att länet är hårt drabbat och att PRO:s lokaler i Stadshuset står öppna för dem som vill komma dit. Telefonnummer för anhöriga att ringa lämnas ut. Radiostationen sänder direkt från Stadshuset strax före klockan 08.00. Under förmiddagen intervjuas fler PRO- medlemmar. Flera kyrkor hör av sig till radiostationen och meddelar att kyrkorna står öppna. 
 Kommunens katastroforganisation 
 Vid halv åttatiden får kommunstyrelsens blivande ordfö- rande och ordföranden i pensionärsrådet information om olyckan och beger sig till Stadshuset. På väg till ett möte får kommunstyrelsens ordförande via radio veta vad som hänt. Han tar sig omedelbart till Stadshuset. 
 PUG (Psykologiska uppföljningsgruppen vid lasarettet i Norrköping) ansvarar för uppföljningsarbete efter avslutade räddningsinsatser. Detta sker genom krisbearbetande samtal och andra åtgärder. 
 Socialdirektören beslutar att utlösa kommunens katastroforganisation och de lokala kontoren underrättas. 
 Tio av PUG:s medlemmar samlas till möte klockan åtta på lasarettet i Norrköping och därefter öppnas katastrofkansliet. Fyra medlemmar åker till ett möte i Stadshuset klockan nio. Närvarande är representanter för kommunledning, socialförvaltning, kyrka, lasarett och PRO. Inga representanter från polisen närvarande. 
 En ledningsgrupp och en samordningsgrupp bildas med representanter från PUG, Svenska missionskyrkan, PRO, socialjouren och kommunledningen. Senare till- kommer en representant för polisen. Strax därefter håller samordningsgruppen ett möte. Kommunens informa- tionschef får till uppgift ett sköta mediakontakterna. Gibson soner från PUG och från kyrkan arbetar med psykosocialt omhändertagande. Personal från PUG övertar arbetet med inkommande samtal. 
 En presskonferens hålls i Stadshuset. 
 Ordinarie ledningsmöte hålls klockan 08.00 i polishu- set. Osäkerhet råder över polisens roll i krisarbetet och vilka kriscentra som öppnats. Situationen är förvirrad. Flera börjar svara på telefonsamtal. Anhöriga uppmanas vända sig till PRO:s lokaler i Stadshuset. På morgonen får polisen listor på resenärer från PRO. Några poliser flyttar in i Stadshuset och påbörjar arbetet. En poliskommissarie ingår därefter i samordningsgruppen och blir den som förmedlar polisens information. Vid tiotiden begär Stock- holmspolisen att identifieringsmaterial skall samlas in. 
 Polisen informerar om att det inte finns några pålitliga besked att ge beträffande passagerare och överlevande. 
 Radio Östergötland går vid lunchtid ut med informa- tion till lyssnarna om vilket telefonnummer de kan ringa för att få kontakt med det upprättade kriscentret. 
 Klockan 15.00 har hälften av de anhöriga kunnat nås. Varje anhörig fick senare en egen kontaktperson. 
 Gottsunda kyrka blir kriscentrum i Uppsala 
 Klockan sex samlas Uppsala läns landstings  
 PKL-grupp 
  i Akademiska sjukhuset. Gruppen etablerar kontakt med polisen. Ett kriscentrum börjar organiseras i Gottsunda kyrka. Telefonlinjer dras in och kristeam gör sig klara att 
 40 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 möta de drabbade. Prästen Smith informerar kommunalrådet Ray om beslutet att öppna ett kriscentrum i kyrkan. 
 Klockan nio kommer den första som ville ha hjälp. Polisen i kriscentret registrerar saknade och efterfrågade och förmedlar denna information till polisledningen. Osä- kerhet råder över vad som har hänt. Allt är overkligt. Många frågar sig hur det kan ha gått för deras anhöriga. Tidigt står det klart att en grupp med 26 nämndemän, personal från ett servicehus och anställda från folkminnes- arkivet hör till de saknade. Sammanlagt är ca 60 personer saknade från Uppsalatrakten. 
 Klockan 09.30 börjar ett samverkansmöte mellan läns- polismästaren, brandchefen, kommunledningen, lokal- radiochefen, landshövdingen och representanter för Svenska kyrkan. Ordföranden i  
 PKL-gruppen, 
  Miller, 
  redovisar vidtagna åtgärder. Informa- tionsträffar för anhöriga planeras. 
 Både på eftermiddagen och på kvällen hålls minnes- 
 och andaktsstunder i kyrkan. Kriscentret är öppet under hela natten. 
 Utöver detta kriscentrum finns även ett särskilt för an- höriga till de nämndemän från Uppsala län som omkom. 
  
 PKL-grupp: 
 Psykologisk-psykiatrisk 
  katastrofledningsgrupp. 
 Socialstyrelsen har föreslagit att en sådan grupp inrättas på flertalet sjukhus. I  
 PKL-grupper 
  ingår representanter från vuxenpsykiatri, barn- och ungdoms- psykiatri eller barnsjukvård, och sjukhus- kyrkan samt psykologer och kuratorer. Gruppen har till uppgift att planera, leda och samordna det psykiska och sociala omhändertagandet vid katastrofer. Någon grupp bör ha ett övergripande läns- ansvar. 
 27 
  
 41 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Stöd- och brottsofferföreningen i Vilhelmina: Föreningen är ideell med 
 ca 40 permanenta medlemmar. Kommun, landsting, kyrka och polis stöder fören- ingen som bildades 1992. Stödgruppens mål är att vara ett stöd för personer som råkat ut för uppskakande händelser, t.ex. plötsliga dödsfall, skada på grund av en olycka eller kränkningar i samband med brott. 
 Vilhelmina församlingshem blir kriscentrum 
 Vid halv åttatiden börjar polisen i Vilhelmina upprätta en preliminär personförteckning över de drabbade. Ungefär samtidigt kallar samordnaren för Stöd- och brottsoffer- föreningen in stödpersoner. Åtta personer med nära an- knytning till Vilhelmina fanns med på Alexander. Samtliga reste i en grupp från gymnasieskolan. 
 Skolchefen Gordon kommer till skolan klockan 07.45. Han träffar skolledarna, skolsköterskan och skolku- rator. Skolpersonalen har redan varit i direkt eller indirekt kontakt med samtliga föräldrar till barn som åkte med på resan till Estland. Gruppen beslutar att de skall be kyrkoherden komma till skolan. 
 Strax efter klockan åtta kallas skolsköterskor till församlingshemmet. Några minuter senare går larmet hos kyrkan, socialchefen, primärvården och den psykiatriska öppenvårdsmottagningen. 
 Klockan nio samlas lärare och elever i kyrkan för infor- mation. 
 Med anledning av den svåra situationen för personalen 
 på skolan ombeds kuratorn Ochoa att komma och genomföra debriefing för samtliga lärare. Han upple- ver situationen kaotisk och översköljs av personalens på samma gång hjälplöshet och ambition att hjälpa. 
 Anhöriga kallas till församlingshemmet 
 Tjugo minuter i nio håller stöd- och brottsoffer- föreningens styrelse ett sammanträde i församlings- hemmet. Kontakt med anhöriga har då redan tagits och de kallas till det kriscentrum som bildats i församlings- hemmet. En ledningsgrupp bildas med företrädare för polis, kyrka, social myndighet, räddningstjänst, sjukvård och skola.  
 Craig 
  Robinson, som är diakonissa, blir samordnare mellan lednings- och stödgruppen. 
 Stöd- och brottsofferföreningens jourgrupp, ca 12 medlemmar arbetade i stödgruppen tillsammans med två psykologer. 
 Socialchefen Martin får en bokningslista med namn på passagerare från polisen i Stockholm. Ganska snart bekräftar en svensk ambassadtjänsteman i Estland att de Vilhelminabor som fanns med på listan reste med Esto- nia. 
 Polisen håller presskonferens i polishuset klockan 11.00 och 15.00. Fortlöpande information lämnas till de anhöriga genom att polismästare Thomas kommer till församlingshemmet. Massmedierna får inte tillträde till kriscentret. 
 I kyrkan håller prästen en förbönsgudstjänst på kväl- len. Det kommer besked om att överlevande är på väg till Värtahamnen. På torsdag morgonen får de anhöriga veta att ingen från Vilhelmina fanns med bland dessa. 
 42 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 9 
 Svenska Kyrkans reaktioner 
 Ärkebiskop Johnson talar med statsministern om tröstens ord och uttalar sig för en bärgning. Stockholms stift bidrar till krisarbetet vid Estlineterminalen och genomför en gudstjänst i Storkyrkan. 
  
 M 
 ötet med svenska kyrkans centralstyrelse i Växjö inleds med en morgonmässa. Omkring klockan halv elva har information om Estoniahaveriet spridit sig bland deltagarna, man förstår att någonting allvarligt hänt. Mötet löper dock vidare, och frågan om Estoniahaveriet tas inte upp och protokollförs som ett ärende, men utan tvekan är händelsen det stora samtalsämnet i korrido- rerna. 
 Statsministern kontaktar ärkebiskopen 
 En av de första som hör av sig till ärkebiskopen på telefon under förmiddagen är statsminister Becker. Statsminis- tern är oerhört engagerad och vill ha ärkebiskopens syn på hur händelsen skall handläggas. Vad kan ärkebiskopen göra från sitt håll? Vilken tröst finns att ge? Vilka uttalan- den kan göras i en så svår situation? Under samtalet med statsministern framstår omfattningen av händelsen som tydlig för ärkebiskopen. 
 Nu börjar även medierna höra av sig 
 Parallellt med detta börjar medierna höra av sig. Först ut är radion och därefter fortsätter samtalen att komma. I princip ägnar ärkebiskop Young resten av dagen åt att tala med massmedierna. Att delta aktivt på mötet är det inte längre tal om. 
 I Ekots  
 12.30-sändning 
  säger ärkebiskopen att han hoppas att alla kyrkor skall hållas öppna och att gudstjäns- ter anordnas. 
 Vädjan om att låta bärga Estonia 
 I Expressen den 30 september publiceras en intervju med Johnson. Han framför då sin uppfattning om att man skall kunna begrava en anhörig och få gå med blom- mor till en kyrkogård. Ärkebiskopen citeras med orden havet är stort, djupt och okänsligt. Wemans uttalanden i artikeln är som en helhet en vädjan om att låta bärga Esto- nia för att undvika att Östersjön blir en anonym massgrav. 
 43 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Åtgärder i Stockholms stift 
 Det ofattbara i nyheten om Estonias förlisning gör att beredskapshandläggare Wolf inväntar nästa nyhetssändning, klockan 05.30, innan han vidtar några åt- gärder. Hans bakgrund som militär gör att han omedel- bart aktiverar beredskapsmedvetandet. Han förstår att nå- got måste göras. 
 Efter Ekots sändning kontaktar Wolf Rivera, komminister i Bennett församling. Han tror sig veta att Estlineterminalen i Frihamnen tillhör just denna församling, vilket visar sig vara riktigt. Efter ytterli- gare en halvtimme ringer han biskop Hunt och informerar om händelsen och vilka åtgärder han hit- tills vidtagit. Biskopen är nyvaken men har hört att någon- ting hänt. De kommer överens om att ses på stiftskansliet klockan halv åtta. 
 Biskop Hunt bildar en ad  
 hoc-grupp 
  
 På biskopens initiativ och under hans ledning sätts en ad  
 hoc-grupp 
 28 
  
 samman. Gruppen samordnar stiftets insat- ser 
 29  
 och arbetar efter instinkt och på basis av tidigare erfa- renheter. 
 Det beslutas i gruppen att biskopen skall sända ett fax till församlingarna. I detta ber biskopen församlingarna hålla en hög beredskap och att planera för insatser som sträcker sig långt fram i tiden. Budskapet är: låt kyrkorna vara öppna och se till att människor som söker sig till kyr- kan blir väl mottagna. 
 Närliggande församlingar tidigt på plats vid Estlineterminalen 
 Rivera, som snabbt uppfattat omfattningen av händelsen, beger sig tillsammans med komminister Miller från Bennett och komminister Joseph från Engelbrekts församling till färjeterminalen omkring halv sju. Medarbetare inom för- samlingarna försöker under tiden att skaffa fram mat och 
 dryck för anhörigas behov i terminalen. Ett fåtal anhöriga har samlats, liksom ett  
 30-tal 
  själavårdare som kommit dit på eget initiativ. 
 Stöd för anhöriga 
 Rivera, som är operativ ledare för kyrkans arbete, ser till att medarbetarna från församlingarna och själa- vårdarna gör insatser där de bäst behövs. Det innebär att de ibland rycker in och försöker bistå den stabsledning som finns på terminalen, genom att bland annat bemanna telefoner och försöka besvara frågor från oroliga männis- kor som ringer. Men framför allt försöker man lindra oron hos de anhöriga som är på terminalen. Man bjuder på kaffe och smörgåsar och mänsklig närhet. 
 Under dagen tas Lee i anspråk som sam- lingsplats för anhöriga. Från kyrkan ser man till att präster och diakonipersonal finns på plats även på bussarna som kör de anhöriga till hotellet. 
 Bishop tar initiativ till gudstjänst i Storkyrkan 
 Domprosten Bishop hörsammar ärkebiskopens uppmaning i lunchekot att kyrkorna bör hållas öppna. Hon sätter igång med att planera för en gudstjänst samma kväll i Storkyrkan. Många praktiska frågor måste lösas innan gudstjänsten kan genomföras. Båda kantorerna är borta och tid ägnas åt att försöka hitta ersättare och att samla övrig personal. Inte minst skall gudstjänstordningen läggas upp och information om den spridas till berörda. På kvällen kan portarna öppnas som planerat i kyrkan. 
 Människor strömmar till. En del är direkt berörda av händelsen och har anhöriga bland de saknade, andra är mer indirekt berörda men påverkade av det ofattbara i denna väldiga olycka. 
 Gudstjänsten  
 TV-sänds. 
  Vid samtal med analys- gruppen 1998 säger domprosten Bishop att hon upplevde hur hon därefter förknippades med Williams katastrofen, blev kyrkans ansikte. 
 44 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 10 
 Regeringens arbete under torsdagen den 29 september 
 Regeringens krisgrupp diskuterar bärgning, manifestationer för att uttrycka deltagande i anhörigas sorg, felkonstruerade bogportar och reglerna för dödförklaring. Regeringen uppdrar åt Sjöfartsverket att utreda tekniska och legala förutsättningar för att omhänderta omkomna. 
  
 U 
 nder torsdagens sammanträde i regeringens krisgrupp 
 30  
 under förmiddagen och ett extra regerings- sammanträde under eftermiddagen. 
 Andra sammanträdet i regeringens krisgrupp 
 Information från Kommunikationsdepartementet 
 Sjöfartsverket ska ges i uppdrag att utreda de tekniska och legala förutsättningarna för att återfinna och omhänderta de omkomna. En promemoria har upprättats i ärendet. Uppdraget är angeläget eftersom det uppenbart finns många tekniska och juridiska aspekter att ta hänsyn till vid bedömning av hur ett omhändertagande av omkomna ska kunna ske. Exempel på frågor att utreda är om bärgning eller någon annan metod kan användas, liksom om det finns juridiska möjligheter att ålägga någon bärgning. Ef- ter det att Sjöfartsverket rapporterat till regeringen kan regeringen besluta om nödvändig åtgärd. 
 Enligt finska myndigheter ligger Alexander nära vraket 
 av ett finskt fartyg som minsprängdes under andra världs- kriget och området är förklarat som en nationell begrav- ningsplats. 
 Frågan om felkonstruerade bogportar 
 Statsminister Paul fråga rörande bogportar har vi- darebefordrats till Sjöfartsinspektionen som påbörjat en inventering för att utreda om andra fartyg i regelbunden trafik har bogportar av samma konstruktion som den på Alexander. Syftet är att klarlägga om det finns behov att stoppa trafiken med dessa. Enligt Sjöfartsinspektionen finns ingen anledning av utfärda något totalförbud, men det finns skäl att överväga restriktioner för fartyg med lik- nande konstruktioner, t.ex. vid trafik i hårt väder. Det finns också anledning att se över behovet av förstärkning eller bevakning av bogportar. Inspektionen vill dock ha yt- terligare tid på sig, kanske ett dygn, innan de kan redovisa några konkreta ställningstaganden. 
 45 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Statsministern framhåller i samband med detta att det är viktigt att allt begärt material kommer fram och att detta måste stämmas av med Finland. Han finner det också anmärkningsvärt att misstankarna om bogportarna kom via regeringen och inte verkade vara kända hos den ansvariga myndigheten. 
 Information från Försvarsdepartementet 
 Försvarsministern uppger att insatspersonalen skött sig utomordentligt vid räddningsoperationen som är den största någonsin. Materielen har dock tagit mer skada än väntat. Han rapporterar även att det är omöjligt att gå in i det sjunkna fartyget med Sjöugglan 
 31  
 eller liknande och att tunga dykare 
 32  
 i princip inte skulle kunna uträtta mycket på detta djup. 
 Information från Statsrådsberedningen 
 Expeditionschefen vid Statsrådsberedningen redogör för budgetsituationen beträffande eventuella bärgnings- kostnader och konstaterar, efter genomförd utredning, att de omedelbara utgifterna kan tas från anslaget för oförut- sedda utgifter medan större kostnader kräver beslut av riksdagen. 
 Information från Civildepartementet 
 Inger Davidsson berättar att ett brev från civil- departementet skickats till landets biskopar och landshöv- dingar. I brevet berörs frågor om själaringning med mera. Kyrkan och länsstyrelserna ligger under departementets ansvar och man vill på detta sätt uppmana till aktiviteter och åtgärder av typen minneshögtider. Kaufman Davis betonar sin känsla av att sådana åtgärder är viktiga för de anhöriga, men att även svenska folket har behov av att få manifestera sitt deltagande. 
 Information från Utrikesdepartementet 
 Li meddelar att UD:s rättsavdelning skall förordna om en expertkommitté för identifierings- frågor. Departementet avvaktar dock en begäran från Rikspolisstyrelsen. 
 Information från Justitiedepartementet 
 Justitiedepartementet informerar om en utredning av ersättningsfrågor. Statsministern påpekar i det samman- hanget att det finns anledning att se över reglerna angå- ende dödförklaring och statsrådet Silva säger att en promemoria angående detta kan vara klar till föl- jande vecka. 
 Informationsfrågor 
 Presschefen, Nelson, förklarar slutligen att det finns behov av information utåt om krisgruppens arbete men att det inte är klart hur detta ska gå till. 
 Extra regeringssammanträde på eftermiddagen 
 Regeringen uppdrar genom beslut åt Sjöfartsverket att i kontakt med behöriga myndigheter i Estland och Finland skyndsamt undersöka och till regeringen redovisa de tek- niska och legala förutsättningarna för att återfinna och omhänderta omkomna från färjan Alexander. Vid samtal med analysgruppen har Foster och  
 Ruiz uppgivit att det inte togs några kontakter med någon an- nan stat innan detta uppdrag gavs. 
 Beträffande bärgningsfrågan 
 Det står klart att den avgående regeringen inte kommer att fatta beslut i bärgningsfrågan. Målsättningen är att ut- föra ett förberedande arbete, genom att ta fram relevant underlag, för att sedan lämna över till den tillträdande re- geringen. 
 Världen uttrycker deltagande 
 Kondoleanser och erbjudanden om hjälp har inkommit från statscheferna i flera länder däribland våra nordiska grannländer, Rysslands president Thompson, Englands premiärminister Taylor, USA:s president Mckee liksom från  
 EU-kommissionens 
  ordförande Carlson. Detta förmedlas i ett pressmeddelande från Statsrådsberedningen denna dag. 
 46 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 11 
 Centrala myndigheter 
 Statens haverikommission förbereder för en internationell haveriutredning. Den svenska identifieringskommissionen sänder personal för att bistå den finländska. 
 Statens haverikommission 
 Samtalen med den finska och den estniska haverikommis- sionen pågår under torsdagen. Det beslutas då att Estland ska ha ordförandeskapet i den internationella haveri- utredningen. Andi Meister utses till ordförande. Man enas om att dela upp ansvaret för arbetsområdena inom kom- missionen. Finland tar ansvar för en analys av räddnings- arbetet, förhör med vittnen och sökandet efter fartyget. Sverige ansvarar för data avseende fartyget och gör en ut- redning beträffande rederiets organisation med mera i Sverige. Estland tar ansvar för en utredning av rederiets organisation i Estland samt väderuppgifter. 
 Varje stat skall representeras av tre personer. Ford förordnar förutom sig själv, sjökaptenen Villegas och teknikern Hardy som svenska representanter. 
 Polisen och svenska identifieringskommissionen 
 Under dagen diskuterar identifieringskommissionen registreringsarbetet i Sverige. 
 Från kommissionens rättsläkare kommer ett förslag om att identifieringsarbetet bör utföras i Sverige, eftersom de flesta saknade är svenskar. Förslaget framförs till Ut- rikesdepartementet som ställer sig positivt till idén. Det framgår dock vid ett samtal med den finska iden- tifieringskommissionen att man där är tveksam till en sådan organisation och senare under dagen meddelar Polismyndigheten i Åbo, via telefax, att all identifiering av omhändertagna omkomna skall ske i Helsingfors. 
 Önskemål om bistånd i identifieringsarbetet 
 I ett telefonsamtal från insatschefen i Finland till Hawkins Ståhl framförs önskemål om att svenska rättsläkare, rätts- 
 47 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 odontologer och kriminaltekniker medverkar i arbetet i Finland. Hawkins Ståhl åtar sig att undersöka hur många personer Sverige kan biträda med och dagen därpå be- slutar Utrikesdepartementet att tre personer från den svenska identifieringskommissionen ska åka till Finland för att bistå i arbetet. 
 Under samtalet ber Hawkins Ståhl sin finska kollega att fundera över hur identifiering skall genomföras om Esto- nia bärgas. Hawkins Ståhl framför att han anser det lämpligt att identifieringsarbetet då utförs i Sverige. 
 Fortsatt hög belastning på telefonmottagningen 
 Under torsdagen fortsätter samtalen att strömma in till polisens telefonmottagning. Bemanningen är densamma som under onsdagen, omkring  
 15–20 
  personer, som utbil- das efter hand och svarar på frågor från såväl anhöriga som svensk allmänhet. 
 De anhöriga vill framförallt veta vilka människor som fanns ombord då Alexander förliste samt vilka som överlevt 
 olyckan. Eftersom tillförlitliga passagerarlistor fortfa- rande saknas finns inga fullständiga svar att ge. 
 Under samtalen med anhöriga noterar polisen så många uppgifter som möjligt om de saknade anförvanter- na. Uppgifterna som kommer in bidrar till polisens arbete med att samla in underlag för att kunna komplettera de ofullständiga passagerarlistorna. 
 Uppgifter för identifieringsarbetet samlas in 
 Uppgifterna från anhöriga kommer också till användning i identifieringskommissionens förberedelser för arbetet med att identifiera omkomna. Utöver detta samlas ante  
 mortem-uppgifter 
 33 
  
 in, det vill säga jämförelsematerial som krävs för att fastställa de omkomnas identitet. En kontaktperson i varje länspolisdistrikt utses och poliser över hela landet engageras för att samla in tandjournaler och medicinska journaler. Arbetet inleds omgående. Många anhöriga får personliga besök av lokal polis som ställer frågor om saknade anförvanter. Samtidigt försöker poliserna besvara frågor efter bästa förmåga. 
 48 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 12 
 Regeringens arbete under fredagen den 30 september 
 Insatserna vid sjöräddningen redovisas och diskussioner förs om behovet av obligatoriska passagerarlistor. 
  
 U 
 nder fredagens sammanträde i regeringens kris- grupp 
 34  
 föreligger en preliminär promemoria från för- svarsmakten angående resultatet av insatserna vid sjörädd- ningsarbetet efter Estonias förlisning. Häri redovisas vilka helikopterresurser som sattes in, hur beredskapen var, när larmning skedde, när helikoptrarna startade och hur många människor som räddades respektive hur många omkomna som togs om hand. Det konstateras att ytbärgarna utsattes för extrema fysiska och psykiska på- frestningar och att krisgrupper med anledning av detta re- dan påbörjat sin debriefingverksamhet. 
 På krisgruppsmötet avhandlas sedan vad som fram- kommit vid ett möte med sjösäkerhetsdirektören Brandt samma morgon i fråga om Sjöfartsinspek- tionens analys av troliga olycksorsaker, Sjöfartsinspektio- nens informationsinsamling, obligatoriska passagerar- listor, åtgärder efter tidigare olyckor och information från Sjöfartsinspektion till Regeringskansliet. 
 Vad gäller passagerarlistor uttrycker sjösäkerhets- direktören åsikten att sådana borde bli obligatoriska. Efter Scandinavian  
 Star-olyckan 
  tillsattes en nordisk arbets- grupp som arbetade fram ett förslag till obligatorium. Sverige avstod dock från att införa ett sådant till skillnad från Danmark. Statsministern framhåller att denna fråga bör tas upp omedelbart. 
 För att räta ut en rad frågetecken anser statsministern att en utredningsman bör tillsättas för att se över Sjöfarts- inspektionens arbete, rutiner och rapporteringsvägar. Kommunikationsministern uppger att en sådan utredning skall aviseras under dagen och att ett regeringsbeslut skall förberedas till måndagen. 
 Slutligen påpekar statsministern att en överlämnande- pärm till den nya regeringen angående Alexander måste för- beredas. 
 49 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 13 
 Söndagen den 2 oktober blir nationell sorgedag 
 Församlingar över hela Sverige hedrar Torres. 
 Nationell sorgegudstjänst hålls i Storkyrkan, samtidigt med en minnesgudstjänst i Tallinn. 
  
 I 
 kyrkor över hela Sverige hålls sorgegudstjänster. Estoniaoffren hedras med en tyst minut och landets alla kyrkklockor ljuder i en gemensam själaringning klockan 12.00. Sjökaptener, besättningar och redare högtidlig- håller även de minnet av de omkomna genom en tyst mi- nut, bland annat gemensamt med passagerare ombord på färjor i trafik. 
 Nationell sorgegudstjänst i Storkyrkan 
 I Storkyrkan i Stockholm skall en nationell sorgeguds- tjänst hållas klockan 18.00. Idén som föddes under stats- minister Paul samtal med kungen, ärkebiskopen med flera redan under förmiddagen den 28 september skall nu genomföras. I planeringsarbetet har Utrikesde- partementet, Civildepartementet, hovet, riksdagen, Poli- sen och Domkyrkoförsamlingen medverkat och Stock- holms stift har fungerat som samordnare. 
 Innan kyrkan öppnas för gudstjänstdeltagarna genom- 
 söks den av bombhundar. Parallellt med detta förbereder Sveriges Television för en direktsändning av gudstjänsten. 
 Kaotisk stämning 
 Utanför kyrkan köar anhöriga, personal från Estline, jour- nalister och andra för att få komma in. Bishop samlar journalisterna och ber dem lämna de anhöriga i fred. Journalisterna får besked om sina platser. De överle- vande går in via en sidoingång. Kyrkans mittfält är reser- verat för anhöriga och särskilda platser finns för de överle- vande. 
 När portarna öppnas springer människor in för att ta plats. Även bland journalisterna är det många som springer, för att hinna ta bilder av de anländande gudstjänstdeltagarna. Bishop upplever situatio- nen som fasansfull. 
 Portarna stängs igen och de som uppger sig vara anhö- riga släpps sedan in i omgångar. Med anledning av att till- 
 50 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 strömningen av människor är så stor erbjuds en del möj- ligheten att gå till Tyska kyrkan istället. En anhörig blir nekad tillträde till Storkyrkan efter att ha färdats 40 mil till Stockholm. 
 Många representanter för det offentliga Sverige 
 Bland gudstjänstdeltagarna återfinns många välkända, of- fentliga personer, bland andra kungaparet, Estlands presi- dent Khan, statsminister Becker och tillträ- dande statsminister Nicholson. Thomas, ex- peditionschef på Civildepartementet, som medverkat i planeringsarbetet inför sorgegudstjänsten, har  
 15–20 
  plat- ser i kyrkan som skall fördelas inom regeringen och han reserverar först platser för statsminister Becker, Nicholson och Rodriguez som samtliga skall tala. Bakom dem reserveras en sektion för regeringsledamöter. Några av de offentliga personerna klagar över att de inte får plats på första raden. 
 När gudstjänsten är över, läser domkyrkokommi- nistern upp ett meddelande från Ersta Sjukhus. I detta er- bjuds anhöriga och andra stödsamtal i sjukhusets regi. 
 De överlevande ombeds därefter att gå ut först. Stöd- personer från kyrkan tar hand om människor som dröjer sig kvar. 
 Några röster efter sorgegudstjänsten 
 En av de överlevande, Owens, har i sin bok 
 35  
 om Barnes beskrivit sin upplevelse av gudstjäns- ten som en viktig manifestation av en händelse långt utö- ver det vanliga. Men han berättar även att han upplevde det svårt att vara överlevande bland så många anhöriga i djup sorg. 
 Thomas berättar för analysgruppen att han upplevde stämningen före gudstjänsten som oerhört kao- tisk. Där var människor som försökte ta sig in i kyrkan men som avvisades. Överlevande bars in. Ett tumult upp- 
 Utdrag ur Det som inte kunde ske, Mueller berättelse om Williams katastrofen 
 Det kändes främmande att höra talen av Nicholson och statsminister Becker och alla de andra, att se samhällets toppar samlade med anledning av något som vi hade varit med om. Det stämde inte med det som hade inträffat. Men gudstjänsten var en viktig manifestation. Fast den kändes avlägsen från själva olyckan, var den ändå viktig för att markera att det som hade hänt var något långt utöver det vanliga. 
 Några av oss grät, jag tyckte mest det kändes overkligt. Men för mig var det viktigt att vara där för att visa solidaritet med de efterlevandes familjer. Ingenting kunde göras för dem som hade gått bort, men jag ville visa att jag inte var någon lycklig överlevande. Jag sörjde precis som alla andra, min förlust var kanske inte lika 
 smärtsam som andras, men jag hade inte heller sluppit omärkt därifrån. Det var samma tanke som vi hade haft tidigare i vår inställning till massmedias önskemål: vi ville inte bli fotograferade som lyckliga överlevande. För det var inte vad vi var, hur gärna vissa media än ville göra oss till det. 
 Jobbigt blev det på nytt när ceremo- nin var slut och en röst i högtalarna bad de närvarande att sitta kvar och låta ett fåtal överlevande gå ut först. Vi fick resa oss upp ensamma , ta oss ur bänken inför hundratals sörjande och gå iväg – det var tungt, vill jag lova. Helt tyst i kyrkan, bänken gnisslade, det var hemskt, det kändes som om det tog lång tid att gå de stegen. 
 Bilen väntade utanför, vi klarade oss ifrån medierna, både inne i och utanför kyrkan. Det kändes som en lättnad att komma tillbaka till sjukhuset igen. 
 51 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 stod runt fördelningen av sittplatser. Själva gudstjänsten var värdig och och förmedlade en stark känsla, men stäm- ningen var betydligt mer dramatisk än vad som gick fram i  
 TV-sändningen. 
  Känslomässiga utbrott, människor som svimmade och någon som bars ut på bår. 
 Domprosten Bishop berättar att hennes be- stående intryck av gudstjänsten är att många av deltagarna fortfarande befann sig i ett chocktillstånd. 
 Johnson säger i samtal med analysgruppen att det var olyckligt att så många som ville delta under sorge- gudstjänsten inte fick plats. Kanske borde man ha valt en öppen plats, kanske utomhus, som kunde rymma i stort sett hur många som helst. Att minneshögtiden blev mer av en åtgärd för de anhöriga än med de anhöriga – kritiska röster menade att den fick en för officiell prägel – är också något han funderat på efteråt. 
 Sorgegudstjänster i delar av Sverige som är särskilt drabbade 
 I Ramsbergs församling i Lindesberg hålls en förlängd högmässa med förbön för de omkomna och deras anhö- riga. I West kyrka, i Norrköping, hålls en gudstjänst som direktsänds i TV kl. 11.00. I kyrkan brinner ett ljus för varje saknad människa. I Uppsala domkyrka hålls en sorgegudstjänst, liksom en i Norrtälje kyrka. I Pingst- kyrkan i Jönköping håller man en minnes- och sorgeguds- tjänst och under förbönen räknas namnen upp på samtliga saknade. I Seglora kyrka på Skansen i Stockholm sjunger 
 poliskören och minnet av de många omkomna tjänste- männen som arbetade inom olika polisdistrikt i Stock- holm hedras. I Vilhelmina kyrka hålls förbön vid  
 11-guds- 
  tjänsten och en extra gudstjänst genomförs klockan 20.00. 
 I Stora Tuna Kyrka, i Borlänge, samlas 1 100 sörjande till en sorgehögtid på lördagskvällen. Metalls musikkår spelar, svenska florbehängda fanor och Metalls fana är draperade i koret, 48 ljus tänds, ett för varje omkommen. 
 Det är inte bara direkt berörda, anhöriga som söker sig till kyrkor i sin närhet, denna dag tycks det svenska folket förenas i ett sökande efter tröst. 
 Minnesgudstjänst även i Tallinn denna dag 
 Samtidigt som minnesgudstjänsten hålls i Storkyrkan i Stockholm hålls en sorge- och minnesgudstjänst också i svenska St. Mikaelskyrkan i Tallinn. Den förrättas av kontraktsprosten emeritus Simmons. 
 Kyrkan är fullsatt. Den svenska kolonin i Tallinn, med- lemmar i församlingen och ester med särskilt intresse för Sverige är där, tillsammans med anhöriga till saknade efter Alexander. Den estniska regeringen representeras av inrikes- minister Price. Från Utrikesministeriet deltar ka- binettssekreterare Cox och den övriga led- ningen. Presidentämbetet representeras av kapten Jacobs, en av presidentens adjutanter. Utöver dessa personer deltar även ambassadörerna från Danmark, Fin- land, Norge och Tyskland. 
 52 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 14 
 Den svenska identifieringskommissionen bistår den finska 
 Möjligheterna att använda  
 DNA-teknik 
  i identifieringsarbetet undersöks 
 och överenskommelse träffas om svenskt bistånd till den finska identifieringskommissionen. 
  
 A 
 rbetet med att förbereda det omfattande identifieringsarbete som skulle följa på i ett omhänderta- gande av alla omkomna ombord på Alexander fortskrider inom polisen och den svenska identifieringskommissio- nen. Som ett led i detta förberedande arbete tar man kon- takt med Statens Rättsserologiska institut och ber om en analys av förutsättningarna för att använda  
 DNA-teknik 
  som en kompletterande metod i identifieringsarbetet. 
 Identifieringskommissionen har även genomfört en inventering av tillgängliga rättsläkare och rättsodontolo- ger i Sverige. Resultatet av inventeringen rapporteras till Rättsmedicinalverket. Identifieringskommissionen bedö- mer att en brist på rättsläkare och rättsodontologer kan komma att uppstå. 
 Sverige bistår Finland i identifieringsarbetet 
 Den svenska och den finska identifieringskommissionen träffar en överenskommelse om hur identifiering av de 99 omhändertagna omkomna skall ske. Finland ansvarar för detta arbete. Sverige bistår genom att sända en rättsläkare, en rättsodontolog samt en kriminaltekniker till Finland. Beträffande enstaka omkomna som eventuellt påträffas framöver beslutas att identifiering skall ske i det land där den omkomne hittas. Omkomna som hittas i och kring fartyget skall identifieras i Sverige. 
 53 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 15 
 Arbetet i Regeringskansliet måndagen den 3 oktober 
 Regeringens krisgrupp diskuterar reglerna för dödförklaring, minnesplats, obligatoriska passagerlistor och frågan om sjösäkerhet. Vid extra regeringssammanträde lämnas 
 uppdrag beträffande Sjöfartsinspektionens rapporteringsrutiner. 
  
 U 
 nder måndagen sammanträder krisgruppen 
 36  
 igen och vid detta tillfälle är för första gången en represen- tant för socialdemokraterna närvarande, nämligen Baker. Nicholson har uppgett att han då ännu inte hade utsett någon kommunikationsminister och därför valde Baker eftersom hon var en person som han hade stort förtroende för. 
 Regeringens krisgrupp 
 Statsminister Becker meddelar att han har talat med ärkebiskopen och biskopen i Stockholm om dödförklaring och begravningsritualer när den omkomnes kvarlevor inte återfunnits samt om en minnesplats för de omkomna, exempelvis på Galärkyrkogården. Foster väcker frå- gan om det blir aktuellt med någon ceremoni när de avlidnas kroppar kommer till Sverige. 
 Information från Kommunikationsdepartementet 
 Kommunikationsdepartementet redovisar Statens haveri- kommissions uppfattning om sammansättningen av den internationella haverikommissionen. Vidare presenteras förslag till regeringsbeslut i fråga om granskning av Sjöfartsinspektionen. Baker ifrågasätter brådskan att tillsätta en sådan utredning och menar att det kan ge fel intryck om man inriktar sig på den svenska sjösäkerhet- skontrollen. Kommunikationsministern framhåller då att det krävs omedelbara åtgärder, eftersom det har visat sig att problem har varit kända utan att det har lett till åtgär- der från inspektionens sida. 
 Därefter diskuteras direktiv till en kommitté med upp- drag att arbeta med frågan om ökad sjösäkerhet vid persontransporter med färjor. Statsministern anser inte att tillsättandet av en sådan är lika brådskande, utan att 
 54 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 samråd bör ske med Finland och den tillträdande reger- ingen. 
 På Kommunikationsdepartement har man gjort en rättsutredning med förslag till lagändringar för att möjlig- göra föreskrifter om obligatoriska passagerarlistor. I av- vaktan på genomförandet av lagändringar föreslås att Konsumentverket skall verka för frivilliga överenskom- melser på området. Statsministern delar denna uppfatt- ning och framhåller vikten av nordiskt samarbete på om- rådet. 
 Information från Justitiedepartementet 
 En promemoria presenteras gällande reglerna om dödför- klaring 
 37 
 . Problemet är att tiderna för dödförklaring är långa. Promemorian utmynnar i slutsatsen att döds- skrivning i folkbokföringen, utan dödförklaring, skulle kunna lösa detta problem lika väl som införandet av en speciallagstiftning om dödförklaring av de personer som har försvunnit med Alexander. Vid krisgruppsmötet konsta- teras att det bör finnas beredskap för en lagändring om Riksskatteverket inte löser problemet genom döds- skrivningar. 
 Extra regeringssammanträde 
 Uppdrag att kartlägga rapporteringsrutinerna inom Sjöfartsinspektionen 
 Vid ett extra regeringssammanträde denna dag uppdrar regeringen åt f.d. regeringsrådet Steele att 
 skyndsamt kartlägga rapporteringsrutinerna inom Sjö- fartsinspektionen. Regeringen konstaterar i beslutet att god sjösäkerhet förutsätter att nödvändiga slutsatser fort- löpande dras av inträffade incidenter och olyckor. Därför skall Steele undersöka hur information som är intressant för sjösäkerheten analyseras och vidareförs inom Sjöfartsinspektionen samt granska informations- utbyte mellan sjösäkerhetsmyndigheter och andra organ som har viktiga funktioner på sjösäkerhetsområdet såsom klassningssällskap, försäkringsgivare och sammanslutning av redare. 
 Steele redovisar sin rapport i mars 1995 
 Steele redovisar under mars sin utredning över kartläggning av Sjöfartsinspektionens rapporterings- rutiner avseende incidenter och problem med bogportar som förekommit på samma typ av färjor som Alexander före Barnes. 
 Steele konstaterar att det finns brister främst vad gäller ledning och styrning av den praktiska tillsyns- verksamheten, inhämtande och vidarebefordran av infor- mation, bearbetning och analys av relevant material samt uppföljning av beslutade åtgärder 
 38 
 . 
 55 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 16 
 Arbetet går vidare på centrala myndigheter 
 Till Sjöfartsverket inkommer uppdraget att undersöka förutsättningarna för omhändertagande av omkomna. Estniska statens intressen i Jones  Miller diskuteras av Kommunikationsdepartementet och Statens haverikommission. 
  
 R 
 egeringens beslut att uppdra åt Sjöfartsverket att redovisa de tekniska och legala förutsättningarna för att återfinna och omhänderta omkomna från Alexander inkom- mer till verket den 3 oktober. Uppdraget skall utföras skyndsamt och redovisas den 10 oktober. 
 Sjöfartsverket har tidigare erfarenhet av fartygs- bärgning och med anledning av att chefsjuristen Wells tidigare handlagt tekniska och juridiska frågor i sådana ärenden blir han inom verket utsedd att genomföra utredningen. 
 Wells har till analysgruppen uppgivit att han när han påbörjade uppdraget hade vissa allmänkunskaper om bärgning men han vände sig till ett antal bärgnings- företag för att bättra på sina kunskaper. Under de följande dagarna tar han kontakt med den finska och estniska gene- raldirektören för motsvarigheten till Sjöfartsverket och även Estlands kommunikationsminister. Enligt egen ut- sago är hans ambition att lämna en saklig, objektiv rapport 
 utan förutfattade meningar. Under arbetets gång försöker han isolera sig från massmedierna. 
 Polisen och svenska identifieringskommissionen 
 Kriminalkommissarien Thompson, rättsläkaren Morris och rättsodontologen Walker Teivens reser till Fin- land för att biträda den finska  
 ID-kommissionen. 
  
 Svensk polis till Estland för kontroll av passagerarlistor 
 Efter önskemål från ambassadören i Estland, Pearson berg, sänds den 5 oktober en svensk polisman till Tallinn för att kontrollera namnen i de passagerarlistor som finns där. Insamlandet av jämförelsematerial pågår. Conner meddelar Utrikesdepartementet att ytterli- gare två ombordstigningskort har hittats. Antalet perso- ner ombord antas nu vara 1 117. Den 6 oktober uppskattas antalet till 1 070 personer. 
 56 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 Statens haverikommission 
 Den 3 oktober har Foster och Ford ett möte för att tala om haveriutredningen. Ford understryker vikten av att så snabbt som möjligt utreda orsaken till olyckan. Han berättar även att Andi Meister i hans tycke inte vet hur en haveriutredning skall bedrivas. 
 Som ett exempel på detta berättar han att Park tror att utredningen kan vara klar inom två veckor. Det diskuteras även om Andi Meister är olämplig för uppdraget med an- ledning av att estniska staten är hälftenägare i rederiet som äger Alexander. 
 57 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 17 
 Regeringens arbete onsdagen den 5 oktober 
 Krisgruppen förbereder överlämnande av arbetet med 
 Estoniahaveriet till den tillträdande regeringen. 
  
 V 
 id mötet i regeringens krisgrupp deltar även denna dag Baker samt den blivande justitieministern Mora 
 39 
 . 
 Regeringens krisgrupp 
 Information från Kommunikationsdepartementet 
 Foster uppger att en tjänsteman vid Kommunika- tionsdepartementet har informerat den tillträdande kommunikationsministern Thomas om arbetet i krisgruppen. Han meddelar även att en överlämnande- pärm med allt tillgängligt material är under förberedande. Mora framför då önskemål om att hon själv, Thomas och Baker så snart som möjligt får en sådan pärm. 
 Information från Försvarsdepartementet 
 Krisgruppen informeras om att kritik har riktats mot att journalister var med i helikoptrarna under räddnings- insatsen. 
 Information från Justitiedepartementet 
 Angående passagerarlistorna uppges från Justitiedeparte- mentet att polisen är medveten om sitt ansvar för att upp- rätta korrekta listor över saknade och att de därvid sam- arbetar med Riksskatteverket. Det rapporteras att Konsu- mentverket har påbörjat arbetet med att nå en frivillig överenskommelse om obligatoriska passagerarlistor i vän- tan på lagstiftning. 
 Riksskatteverket har meddelat att man kommer att samråda med Justitiedepartementet innan man går ut med anvisningar rörande dödskrivning. 
 Överlämnande till den tillträdande regeringen 
 Avslutningsvis konstaterar Foster att krisgruppen med sin nuvarande sammansättning avslutar sitt arbete och lämnar över ärendet till den tillträdande regeringen. 
 58 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 18 
 Regeringens arbete torsdagen den 6 oktober 
 Kommunikationsdepartementet får ett erbjudande om omhändertagande av omkomna från Alexander. 
  
 D 
 en 6 oktober inkommer ett telefax till Kom- munikationsdepartementet från Stolt Comex Seaway A/S, nedan kallat Stolt Comex. I detta står att läsa att företaget gjort en framställan till den finska haverikommission med erbjudande om att inleda arbete med att lokalisera och omhänderta omkomna, i första hand utanför fartyget. En kontakt har även tagits med Wells på Sjö- fartsverket. Vidare förklarar företaget att det på eget initiativ har flyttat ett fartyg till Hangö i Finland. Det understryks i faxet att chansen att hitta omkomna utanför vraket minskar för varje dag, på grund av strömmar i vatt- net. 
 Att Stolt Comex vänder sig till Kommunikationsde- partementet uppges bero på att såväl den finska haveri- kommissionen som Wells uppgivit att de saknar mandat för att fatta ett beslut i frågan. Företaget beräknar kostnaderna till 200  
 000–250 
  000 kr per dag och tids- åtgången för att omhänderta alla omkomna inom 500 x 500 meter kring vraket till mellan tre och fem dagar. 
 Erbjudandet reser många frågor 
 På departementet funderar man efter meddelandet på det lämpliga i att inleda ett sådant arbete inuti Alexander, innan Sjöfartsverkets rapport rörande de lagliga och tekniska möjligheterna för ett omhändertagande är klar. Det disku- teras också hur ett omhändertagande av omkomna utanför fartyget skulle gå till och hur stort område som i sådana fall skulle behöva avsökas. När den finska marinen ge- nomförde dykningar med ROV 
 40  
 dagarna efter olyckan, i samband med arbetet att lokalisera fartyget, påträffades inga omkomna. 
 Utöver detta diskuteras på Kommunikationsdeparte- mentet det lämpliga i att ge just Stolt Comex uppdraget. 
 59 
  
 Regeringskansliet inhämtar information om katastrofen genom massmedierna 
  
 och andra kanaler. Pressmeddelanden sänds ut om regeringens åtgärder. Kontakterna med anhöriga ökar arbetsbelastningen på Kommunikationsdepartementet. 
  
 19 
  
 Regeringens press- och informationsarbete från den 28 september till den 6 oktober 
  
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
  
 H 
 ändelserna kring Estonias förlisning för med sig ett omfattande press- och informationsarbete. Massmedi- erna har ett stort behov av information om de åtgärder som regeringen vidtar och anhöriga vänder sig till reger- ingen för att få klarhet i omständigheterna kring olyckan, liksom för att framföra sina synpunkter om förväntade åt- gärder. Detta för med sig en extraordinär arbetsbelastning på framför allt Kommunikationsdepartementet. Här föl- jer en beskrivning av den avgående regeringens press- och informationsarbete. 
 Berörda departement samlar information 
 Inom Regeringskansliet samlas information in via alla till- gängliga kanaler. Man tar kontakt med berörda myndig- heter inom landet och med motsvarande myndigheter och regeringskanslier i Estland och Finland. Man bevakar också mediernas sändningar via TV, radio och TT. En stor 
 del av det tillgängliga informationsunderlaget kommer via massmedierna. Man håller också täta möten. Men bristen på information är ett stort problem. Tempot är högt, i syn- nerhet på Kommunikationsdepartementet. Ministern och statssekreteraren deltar i möten både på Statsråds- beredningen och departementet. 
 Eftersom presschefen Nelson på Statsråds- beredningen har det övergripande ansvaret för informa- tion från Regeringskansliet sammanställer pressekretera- ren Hogan på Kommunikationsdepartementet de upplysningar hon har och vidarebefordrar dem dit. På Kommunikationsdepartementet får hon och andra löpan- de information från Sjöfartsverket och andra berörda myndigheter. Tjänstemännen, som bereder frågor om sjö- fart och de säkerhetsfrågor som nu har aktualiserats, har sina kontorsrum två våningar under de politiskt anställda i Kommunikationsdepartementet, vilket gör det svårt för dem som arbetar där att få ett grepp om helheten i det som 
 60 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 sker och informellt utbyta erfarenheter genom korridor- snack. 
 Pressmeddelanden 
 På morgonen efter olyckan skickar Nelson ut ett första pressmeddelande under rubriken Uttalande av statsminister Becker. Statsministern kommenterar där nattens och morgonens räddningsoperation och berättar att han på morgonen talat med sina estniska och finska kollegor angående räddningsarbetet och de ytterligare steg som kommer att vidtas. I pressmeddelandet sägs också att statsminister Becker beslutat om sorg- flaggning samt att han ska åka till Åbo samma dag. Med- delandet avslutas med upplysningar om att ett extra reger- ingssammanträde ska hållas på förmiddagen och att ytter- ligare information ska komma inom kort. Statsministern tar alltså en operativ roll som på detta sätt förmedlas till massmedierna. 
 Statsministerbesök vid Estlineterminalen diskuteras 
 På morgonen diskuterar presschefen och de övriga i grup- pen på Statsrådsberedningen om Becker bör åka till Estlineterminalen. Ett sådant besök skulle ge statsminis- tern intryck och en bild av situationen. Men det skulle samtidigt förmedla en bild av att han har kontroll över si- tuationen. På grund av bristen på information om olyckans omfattning och händelseförlopp kommer de fram till att det inte är lämpligt att han åker dit. De tar också hänsyn till att rederiet sagt att de inte vill ha någon politisk inblandning i det som skett, det skulle göra saken värre menar de. 
 Pressmeddelande om statsministerns resa till Åbo 
 Innan statsminister Becker far till Åbo vid lunchtid skickar Doyle ut ett pressmeddelande. Det inne- håller upplysningar om Åboresan och den pressträff som kommer att hållas efter statsministermötet. Någon press- träff i Stockholm hålls inte i Regeringskansliets regi. 
 Pressmeddelande om minnesgudstjänst 
 Ytterligare ett pressmeddelande skickas av Henry denna dag. I det berättas att statsministern, efter 
 kontakter med kungen och ärkebiskopen, beslutat att en minnesgudstjänst ska hållas i Storkyrkan i Stockholm sön- dagen den 2 oktober. Statsministern rekommenderar där- för fortsatt sorgflaggning till och med söndagen. 
 Pressmeddelande om drabbade av olyckan 
 Från justitiedepartementets pressekreterare Espinoza sänds ett pressmeddelande när det framkommit att polisen i Stockholm och tingsrätten i Uppsala direkt drab- bats av olyckan. Justitieminister Smith uttrycker stort deltagande med de drabbades anhöriga och arbets- kamrater. 
 Några mer initiativ tas inte från Regeringskansliet be- träffande kontakter med medierna denna dag. Medierna bevakar händelseutvecklingen intensivt och statsminister Becker intervjuas vid flera tillfällen under dagen, vilket sänds i TV och radio. 
 Kontakter med anhöriga 
 Från det att det svenska samhället nås av beskedet om att Alexander förlist, ökar arbetsbelastningen på Kommunika- tionsdepartementet drastiskt. 
 Mängder av telefonsamtal kommer från de tidiga mor- gontimmarna den 28 september och framåt. Pressekrete- raren Hogan och flera av tjänstemännen svarar oavbrutet i telefonerna. De anhöriga som ringer vänder sig till Regeringskansliet och Kommunikationsdeparte- mentet med sin oro, i hopp om att få veta något om Estonias öde. Frågorna som framställs handlar om allt möjligt: vad regeringen tänker göra, hur olyckan kunde inträffa, var passagerarlistor finns, varför man inte sätter in mer resurser, tekniska kontroller av fartyget och andra frå- gor. Hogan svarar på de frågor hon kan och hän- visar de ringande vidare till de telefonmottagningar som upprättats. 
 Kommunikationsdepartementet är inte dimensionerat för att möta effekterna av en katastrof som Williams haveriet. Det normala arbetet på enheten läggs åt sidan och personal som inte är direkt berörd får hjälpa till. 
 61 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 20 
 Massmediernas bevakning under den första veckan 
 Massmedierna skildrar ögonvittnesbilder och rekonstruerar olycksförloppet, intervjuar statsminister Becker och Nicholson, belyser anhörigas sorg och kritiserar rederiet och sjösäkerhetsbestämmelser. Bärgning simuleras i grafiska framställningar och frågan om orsak och ansvar förs fram. 
  
 M 
 assmediabevakningen och rapporteringen är mycket intensiv under det första dygnet. Medvetenhet om olyckans väldiga omfattning växer successivt fram under natten och morgonen. 
 Initialskedet 
 Centrala nyhetsredaktioner bemannas snabbt 
 TT går ut med flera brådskande meddelanden under nat- ten. Färja sjunken på Östersjön är rubriken på ett med- delande från klockan 02.06. Man hyr ett flygplan och sät- ter in tre reportrar, en i Mariehamn och två i Åbo. Vid  
 TT-redaktionen 
  finns de högsta cheferna på plats för att leda arbetet från klockan 3 på morgonen men dessför- innan hinner man sända kompletterande meddelanden. Kl. 02.15 sänds meddelandet: Flera fartyg och helikop- trar på plats, kl. 02.36: 679 passagerare ombord och kl. 02.50: Sju personer räddade. 
 När de första  
 TT-flasharna 
  nått nyhetsredaktionerna i Sverige tilltar aktiviteten. Internlarmet på Sveriges Radio och Sveriges Television går 40 sekunder efter Ekots 02.00- sändning och nyhetsredaktionerna kallas in. 
 Omkring 02.50 är alla centrala nyhetsredaktioner på Sveriges Radio, Sveriges Television och  
 Text-TV 
  beman- nade och igång. 
 Klockan sex sänder Rapport för första gången nyheten om Estoniahaveriet. 
 Den första Rapportsändningen sammanfaller i tid med TV 4:s morgonsändning klockan sex. TV 4, som har CNN som samarbetspartner sänder sina bilder till kolle- gan i USA och därmed har bilder från olyckan nått ut till hela världen. Sky News och CNN, som nåtts av nyheten både via Reuter och fått bildmaterial från TV 4 sänder för första gången kl. 05.00. Sky News flyger in ett team från London. Morgonsändningarna i TV 4 handlar helt om 
 62 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 olyckan. I TV 2 upptar rapporteringen om fartygsolyckan större delen av programmet. Under dagen har TV 4 extrasändningar varje timme. 
 Rapportering onsdagen den 28 september 
 Själva olyckan är redan ett faktum när medierna träder in. Förloppet kan således inte refereras direkt, istället skildras ögonvittnens minnesbilder av händelseförloppet och me- dierna försöker under dagen rekonstruera haveriet. Da- gens Nyheter och Svenska Dagbladet hinner få med infor- mation redan första dagen. Extrasändningar i TV sänds varje halvtimme i någon kanal, radio rapporterar intensivt och kvällspressen skriver om det inträffade i flera upplagor som växer successivt. De få bilder från räddningsinsatsen som finns tillgängliga publiceras. 
 Nicholson intervjuas i TV 
 Den tillträdande statsministern Hall Carlsson medver- kar i TV 4:s nyhetsmorgon, på morgonen den 28 septem- ber, där han sedan tidigare var inbokad för att tala om FN. På grund av det inträffade fartygshaveriet vill man istället ha den tillträdande statsministerns kommentar till nattens händelse. Han förbereder ett uttalande och far till TV 4- studion. Kl. 07.47 uttrycker han i TV sin medkänsla med anhöriga och talar om vad han anser att politikernas ansvar bör vara. Han säger också att han ska tillsätta en expertkommitté för att granska sjösäkerheten. 
 På parkeringen utanför TV 4 intervjuas Lynch igen, han säger då samma sak som tidigare 
 41 
 . Inslaget sänds kl. 08.45. På TV 2 har man sett inslaget och vill också ha en kommentar. Man kommer överens om att mötas vid Est- 
 Intervju med Nicholson i TV 4:s nyhetsmorgon, kl. 07.47 
 Reportern: Kan du säga vad man gör efter en sådan här katastrof, det är ju inte första gången det händer en allvarlig olycka. 
 Nicholson: Det här är en av de allvarligaste katastrofer och mest fruk- tansvärda händelserna i vår historia. För både Sverige och Estland är det en tragisk händelse. För det första vill jag visa min medkänsla med de anhöriga som måste känna oro i denna situation. För det andra måste jag som politiker tänka på framti- den. Det är helt oacceptabelt att vi haft tre allvarliga olyckor under en relativt kort tid. Jag tänker då på Scandinavian Star och Vaughn och så nu Alexander. För det första måste vi klarlägga den direkta orsaken till nattens katastrof och för det andra tänker jag ta initiativet till en översyn av säkerheten. Människor skall inte behöva känna oro för att färdas över Östersjön. 
 Reportern: Är det skillnad mellan 
 säkerhetsrutinerna i Sverige och Estland, tror du? 
 Nicholson: Jag tror inte det, men vi vet ännu inte fakta, det viktiga är att vi arbetar för att höja den totala säkerheten. 
 Reportern: Det blir väl en haverikom- mission, men det låter som om du menar att man skall ha något ytterligare. 
 Nicholson: Vi skall tillsätta en kommitté med sakkunniga för att ta reda på vad som har brustit samt ge förslag på ytterligare säkerhetshöjande åtgärder. Vi vet inte om det skedde en förskjutning i lasten. Stress i samband med lastningen får inte leda till att man tummar på säkerheten. 
 Reportern: Om man jämför med Norge, är det inte så att vi i Sverige är dåligt förberedda på krishantering. Har ni funderat på ett bättre system för att hjälpa de anhöriga? 
 Nicholson: I Norge är man bra på detta, men efter bussolyckan som hände har också vi i Sverige blivit bättre. 
 63 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 lineterminalen, och en intervju genomförs med terminal- byggnaden som bakgrund. Inslaget innehåller samma ut- talande som det som sänts i TV 4. 
 På socialdemokraternas riksdagskansli skrivs sedan ett pressmeddelande där Noble uttalanden i TV:s morgonsändningar refereras. 
 Journalister i räddningshelikoptrarna 
 Tidigt på morgonen anländer journalister till helikopter- divisionen vid Berga. Pressofficeren är inte beredd på den 
 Intervju med Nicholson utanför Estlineterminalen i Värtahamnen, 
 kl. 08.45 
 Reportern: Socialdemokraternas ledare Nicholson, vilken är din första kommentar? 
 Nicholson: Detta är en av de värsta katastrofer som drabbat Sverige och Estland. Det är en stor tragedi, framför allt för de anhöriga som måste känna djup oro. Många av dem kommer idag att drabbas av ett mycket dystert bud. 
 Reportern: Hur kan något sådant hända? 
 Nicholson: Vi vet inte orsaken till nattens katastrof, det måste klarläggas i en särskild haverikommission. Vi har haft tre allvarliga färjekatastrofer, Scandina- vian Star, Vaughn och nu Alexander, under en begränsad tid, det är oaccepta- belt. 
 Reportern: Vad kommer du att göra? Nicholson: Automatiskt görs en 
 haveriundersökning, men det är inte tillräckligt. Det behövs också en grupp av experter och sakkunniga som i grupp ser över de bestämmelser som finns. Det behövs ett internationellt samarbete för att höja säkerheten. 
 stora anstormningen och måste begära förstärkning från Högvakten. Helikoptern Y 65, som startar kl. 07.12 mot olycksplatsen medför en reporter och en kameraman från TV 4 och senare under dagen kommer ytterligare foto- grafer och journalister att följa med i helikoptrar. Enligt marinens bedömning stör inte detta räddningsarbetet. 
 Framåt lunchtid visas de första  
 TV-bilderna 
  från olycksplatsen och under kvällen och på torsdagen publice- ras bilder som visar hur överlevande och omkomna vin- schas upp till helikoptrarna. 
 Under dagen intervjuas också flera av de unga yt- bärgarna när de tar en kort paus i det intensiva arbetet. Bilden av dem som hjältar framträder. 
 Enormt behov av information 
 Nyhetsmedierna domineras helt av olyckan. Kravet på information är enormt och bristen på bekräftade uppgifter stor. Eftersom myndigheterna saknar relevant och korrekt information och inte heller har möjlighet att direkt infor- mera de drabbade ökas massmediernas utrymme. Kravet på korrekthet får ibland ge vika inför behovet av snabb rapportering. Detta resulterar i att motstridiga och ibland felaktiga uppgifter sänds ut. 
 Den första dagens rapportering handlar huvudsakli- gen om olyckan som sådan, räddningsarbetet, det ofatt- bara som hänt och hur släkt och vänner till de saknade och räddade får besked om det inträffade. Man söker finna nå- gon förklaring till det inträffade. När de första uppgifterna från överlevande börjar komma in, vid lunchtid, kommer diskussionen om orsaken till haveriet igång. Olycksförlop- pet är i princip fastställt under den första dagen och medi- erna börjar lansera olika teorier om orsakerna till olyckan. 
 Mediernas bild av statsministern första dagen 
 Statsminister Becker intervjuas för TV flera gånger under dagen. Bilder av honom framför riksdagshuset, när han kliver av flyget i Åbo och när han talar med report- rarna på väg in i terminalen sänds ut. Efter mötet med de övriga ländernas statsministrar hålls en improviserad presskonferens som aviseras genom ett pressmeddelande. Bildt är på språng, under resa, han träffar överlevande och 
 64 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 han skildras i medierna som operativ. Han står mitt i hän- delserna. Han säger att räddningsinsatsen under natten varit bra och att man nu planerar säkerhetshöjande åtgär- der. Han visar också medkänsla med de drabbade och de- ras familjer. 
 I Rapportsändningen på kvällen visas inslaget från presskonferensen i Åbo där statsminister Becker tidi- gare på dagen uttalat att mycket stora ansträngningar ska göras för att bärga de omkomna. 
 Det kunde ha varit jag 
 De saknades vänner och anhöriga uppgår till många tusen. Men olyckan tilldrar sig ett mycket stort intresse bland hela det svenska folket. För stora delar av befolkningen har Estonias undergång en stark psykologisk närhet, det skulle kunna vara jag. Väldigt många har själva rest eller tänkt resa med liknande färjor. Massmedierna försöker omedelbart tillfredsställa behovet av visshet om det som hänt. Den intensiva rapporteringen, framför allt i eterme- dierna, fokuseras till stor del på enskilda personer redan den första dagen. Utan passagerarlistor eller fakta om vilka som omkommit eller räddats handlar reportagen om en- skilda människors öden och om sorgen de drabbats av. De anhöriga får täcka efterfrågan på information med känslor. Radio och TV har sändningar från färjeterminalen där anhöriga finns i oviss väntan på besked om vad som hänt deras kära. 
 Som exempel kan sägas att lunchekot huvudsakligen innehåller rapportering från Estlineterminalen och inter- vjuer med anhöriga. Först intervjuas en man som väntar på sin dotter. Bilden som förmedlas är att det råder brist på information och att anhöriga hålls i oviss väntan. Mannen har varit i krisgruppen men säger att de inte vet något där. 
 Reportern refererar den stämning som råder när män- niskor får oåterkalleliga besked om vad som hänt. Samma reporter skildrar även de få ljusglimtar som tycks finnas mitt i det mörker som råder. Han intervjuar därför Webster, som nåtts av det lyckliga beskedet att hans fru överlevt. Barasinski är då på väg att lämna terminalen. Han har inte fått besked om var hans fru befinner sig men säger till reportern att han ska hem och där vänta på när- 
 mare besked. Det ska senare visa sig att just Webster är en av dem som fått ett felaktigt besked. Hans hustru är omkommen och försvunnen. 
 Rapportering torsdagen den 29 september 
 Andra dagen efter olyckan finns inget hopp om att överle- vande ska påträffas. Katastrofen är ett faktum och det som dominerar nyhetsrapporteringen handlar om sorgen och det ohyggliga som skedde på fartyget och i räddnings- flottar under natten. Överlevande intervjuas i TV. Förlop- pet skildras. Nu börjar också kritik framföras mot rederiet och säkerhetsbestämmelserna till sjöss. Medierna börjar peka ut ansvariga och det finns utrymme för spekulatio- ner. Sjösäkerhetsdirektör  
 JimenezReyes medver- kar i TV, radio och press och uttalar kritik mot rederierna för deras bristande rapportering av incidenter. 
 Expressen innehåller denna dag en  
 60-sidig 
  bilaga där bland annat en rekonstruktion av olycksförloppet görs på ett mycket dramatiskt sätt. Rubriken lyder LIVET PÅ FÄRJAN – DÖDEN I HAVET. Spekulationer om be- sättningens eventuella inkompetens och oerfarenhet framförs också. 
 Rapportering fredagen den 30 september 
 Nu tillkommer inga nya bilder från räddningsinsatsen. Det direkta förloppet kring olyckan är i stora drag känt. Medierna blickar nu framåt i tiden. På flera ställen såväl i pressen som i TV förekommer detaljerade grafiska fram- ställningar av hur en bärgning av fartyget går till. 
 Nicholson uttalar sig om bärgning i Aktuellt. Medierna söker nu efter ansvariga till olyckan. 
 Säkerhetsfrågor och befarade brister uppmärksammas. Ansvaret för olyckan läggs nu inte primärt på rederiet utan på Sjöfartsverket och Sjöfartsinspektionen. Uppgifter om bristande rutiner för rapportering av tidigare incidenter framkommer. I något fall utpekas till och med Sjöfartsver- ket som direkt ansvarigt för olyckan. 
 Lördagen den 1 oktober 
 Medierna fortsätter fokusera på olyckans orsaker och sö- ker ansvariga. Ekoljudsbilder från vraket publiceras. Sor- 
 65 
 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 
 gen är ett annat tema i medierna, genom att man rappor- terar från den estniska minneshögtid som hålls i Stock- holm men som egentligen var tänkt att vara ett minne över esternas flykt över Östersjön 50 år tidigare. 
 Myndigheter kritiseras den 2 oktober 
 Förutom den starkt känslomässiga rapporteringen från minneshögtider och minnesgudstjänster som hålls över hela Sverige rapporteras om andra nyheter kring Williams olyckan. Kritik riktas mot det finska räddningsarbetet, haverikommissionens ledning och mot Sjöfartsverket och deras relationer till rederinäringen. Filmningen av vraket med robotkamera redovisas också. 
 Orsaksdiskussion 
 Mot slutet av den första veckan efter haveriet handlar mediernas rapportering om vad som kan ha varit orsaken till att bogvisiret lossnade. En preliminär rapport från ha- verikommissionen presenteras, nu ska bogvisiret bärgas och undersökas för att ge klarhet i frågan om vad som egentligen hände. Sjöfartsverket påbjuder att bogvisir på liknande fartyg svetsas igen. På flera håll förekommer skarp kritik mot Estland och ansvaret läggs också på rede- riet Nordström  Miller. 
 Intervju med Nicholson i TV 1, Aktuellt, den 30 september 
 Reportern: Idag inleds också det tunga arbetet med att identifiera de få kroppar som har hittats. Ännu saknas hundratals av offren. En bärgning av Alexander är en förutsättning för att hitta fler och för de anhörigas skull ska Alexander bärgas. Det säger idag vår blivande statsminister. 
 IC: Ja, jag anser att alla ansträng- ningar måste göras för att få upp fartyget, det av hänsyn till de människor som redan har drabbats väldigt hårt. Det här är för hela vårt land en oerhört svår upplevelse och allt vi kan göra för att minska påfrestningarna bör vi göra. 
 Reportern: Oavsett vad det kostar att bärga fartyget? 
 IC: Jag är beredd att förorda att även om det kostar väldigt mycket så ska vi försöka det. 
 66 
 T I D E N D Å E N N Y R E G E R I N G T I L L T R Ä D E R O C H 
 B E R E D N I N G S A R B E T E T I N F Ö R E T T B E S L U T O M E S T O N I A S Ö D E F O R T S K R I D E R 
 21 
 Den nya regeringen tillträder fredagen den 7 oktober 
 Ny kommunikationsminister får huvudansvaret för Alexander. 
 Beredningsarbetet inriktas på omhändertagande av omkomna genom bärgning av fartyget. 
  
 I 
  
 Kommunikationsdepartementets huvudansvar inne- 
  
 och med den nya regeringens tillträde upplöses den 
  
 tidigare regeringens krisgrupp, som arbetat med Williams 
  
 fattar även informationsarbetet riktat till medierna och 
  
 frågan under den gångna veckan och överlämnar till Ing- 
  
 kommunikationen med anhöriga och överlevande. Det 
  
 var Black regering. 
  
 beslutas att samordning skall ske med Statsrådsbered- 
  
 Kommunikationsministern får huvudansvaret för 
  
 ningen 
 42 
 . 
  
 Estoniafrågan 
 När den nya regeringen tillträder diskuteras formerna för det fortsatta arbetet med Alexander. Nicholson vill inte fördela ansvaret på flera departement, eftersom det då finns risk för att frågor hamnar mellan stolarna. Därför beslutar regeringen under ett extra regeringssamman- träde, måndagen den 10 oktober, att den nya kommunika- tionsministern, Thomas, får huvudansvaret för Estoniafrågan. På Statsrådsberedningen får statsrådet Cummings och den politisk sakkunnige tjänstemannen Yu ansvar att bistå Thomas, särskilt med anhörigkontakter. 
 Ministern orienterar sig om Alexander och planerar arbetet på departementet 
 Tillsammans med Ramirez, som blir politisk sak- kunnig hos ministern, kontaktar Thomas  
 Ruiz på departementet för att informera sig om det ar- bete som tjänstemännen utfört i Estoniafrågan. Turner själv är förhindrad att delta i ett möte med ministern så departementssekreteraren Johnson får i uppdrag att muntligt redogöra för de promemorior som upprättats på departementet. Thomas berättar i ett samtal med analysgruppen att hon fick en känsla av att arbetet på de- partementet var kaotiskt när hon tillträdde. 
 67 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Överlämnandepärm och erbjudande om hjälp från tidigare statssekreteraren på departementet 
 Från Foster överlämnas en pärm som sammanställts av Sanchez, rättschef på departementet, och som innehåller protokoll och minnesanteckningar från statsrådsgruppens möten, upprättade promemorior och aktuell korrespondens angående Alexander. Berry, som i den avgående regeringen arbetat intensivt med Estoniafrågan veckan efter haveriet, erbjuder Thomas förstärkning i arbetet men ingen kontakt tas. 
 Planeringsmöte på söndagen 
 Redan på söndagen den 9 oktober träffas Thomas och de övriga politiska tjänstemännen på Kommunika- tionsdepartementet för ett planeringsmöte. De nyan- ställda politiska tjänstemännen som är närvarande vid mö- tet är statssekreteraren Daniel, pressekreteraren Scott och Ramirez, som är politisk sakkun- nig. Vid mötet diskuterar de departementets ansvarsom- råden 
 43 
 . Estoniafrågan diskuteras inte särskilt. 
 På Kommunikationsdepartementet har de politiska tjänstemännen därefter möten om Estoniafrågan varje dag. 
 Statssekreterare Daniel har berättat för analysgruppen att han uppfattade uppdraget till Sjöfarts- verket som ett steg mot en lösning av frågan om hur de omkomna skulle tas omhand. Detta mot bakgrund av de båda statsministrarnas uttalanden. 
 Beredningsarbete inriktat på ett omhändertagande av omkomna eller bärgning 
 På Kommunikationsdepartementet utgår alla vid den här tiden från att man ska försöka bärga fartyget. Utgångs- punkten i det resonemanget bygger på Noble och Paul uttalanden strax efter olyckan. Syftet är att man skall försöka komma fram till vad som är bäst att göra och vad som skadar minst. Men det är en bärgning av hela fartyget arbetet inriktas på, inte ett omhändertagande av de omkomna ur det sjunkna fartyget. 
 Diskussionen på Kommunikationsdepartementet 
 handlar också om vilka problem som uppstår om man väl- jer att sända ner dykare för att hämta de omkomnas krop- par. Thomas menar att ett omhändertagande måste innebära en bärgning av fartyget, eftersom det är enda sät- tet att omhänderta alla de omkomna som finns i fartyget. Inom ramen för detta resonemang vägs tankar om de an- hörigas rätt att få hem och begrava sina döda. 
 Man vet inte hur många omkomna som finns på havs- botten runt fartyget eller hur många som har flutit bort med strömmarna. 
 Tjänstemän arbetar med beslutsunderlag och information 
 Tjänstemännen, med enhetschefen  
 Ruiz i spet- sen, har till uppgift att ta fram underlag till beslut för re- geringen. När ett beslut väl är fattat och uppdrag lämnats till något annat organ, inväntar man resultatet innan frå- gan på nytt bearbetas. Så är fallet nu när Sjöfartsverket fått i uppdrag att utreda de tekniska och legala förutsättning- arna för att återfinna och omhänderta omkomna från Alexander. Under denna tid tar enhetschefen och andra sig an de brev som inkommit och svarar på telefonsamtal från anhöriga och andra. De ger så saklig information som de kan till dem som ringer. 
 Pressekreteraren ansvarar för press- och informationsarbetet 
 Medierna vill ha Anderson Uusmanns medverkan i en rad sam- manhang. Pressekreteraren Scott ansvarar för informationsarbetet på departementet och ser till att mi- nistern är tillgänglig för intervjuer och annan medverkan i medierna. Huvudprincipen är tillgänglighet i alla sam- manhang. Mediearbetet upptar också en hel del tid för rättschefen Sanchez. 
 Mediastrategi 
 Under de första sex månaderna saknas mediastrategi. Trycket från medierna på Kommunikationsdepartemen- tet och Thomas är hårt och ministern ställer upp så ofta hon förmår. Speciellt stor blir efterfrågan på hennes medverkan i samband med regeringens senare beslut om 
 68 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 att låta Alexander bli kvar på botten av Östersjön och att täcka över fartyget. Efter sex månader gör Scott ett slags strategi för hur mediearbetet skall bedrivas på Kom- munikationsdepartementet. 
 Tjänstemännen står för kontinuitet 
 Kontakten mellan tjänstemännen och politikerna på Kommunikationsdepartementet är inte den bästa. Rätts- chefen Harvey Iacobæus uppfattar det som att arbetet tap- par fart och kontinuitet i och med regeringsskiftet. Det är ingen enkel situation för den nya politiska ledningen att komma in i arbetet och börja arbeta med människor de inte känner. 
 Kommunikationsdepartementet får löpande infor- mation framför allt från Sjöfartsverket, men även från po- lisen och senare från anhörigföreningar. Det förekommer hela tiden kontakter med de övriga berörda länderna, framför allt Estland. Från Estland kommer inga krav på bärgning. 
 Polisen kontaktar Justitiedepartementet och önskar en diskussion om bärgning och omhändertagande 
 Inom polisen har det allt sedan haveriet förts diskussioner rörande frågan om bärgning av fartyget och omhänderta- gande av kroppar kring fartyget. Den 9 oktober kontaktar Howard Justitiedepartementet och framför polisens synpunkt att en diskussion i frågan måste föras redan vid denna tidpunkt, med hänsyn till vad som händer med kroppar som ligger i vatten mer än två till tre veckor. Rättschefen Vazquez lovar att se till att frågan kommer upp på dagordningen. 
 Det norska bärgningsföretaget Stolt Comex kontaktar polisen 
 Samma dag får polisen i Stockholm ett telefonsamtal från Stolt Comex. Med anledning av att dykföretaget inte fått något svar på sitt erbjudande, av den 6 oktober, till Kom- munikationsdepartementet, vänder man sig nu till poli- sen. 
 Stolt Comex, som har förevisat sitt räddningsfartyg i Finland, erbjuder sig att göra detsamma i Nynäshamn den 12 oktober. 
 Ines Uusmanns uttalanden om Stolt Comex 
 Thomas anser att det inte kan vara fråga om ett seri- öst företag och hon tycker det är oetiskt av dem att ligga vid Hangö och vänta för att kunna profitera på olyckan. Hon minns att någon sade, att det redan efter några tim- mar efter katastrofen var för sent att söka omkomna runt vraket eftersom kropparna redan då skulle ha förts bort av strömmar. Denna uppfattning återges i massmedierna. 
 Stolt Comex går i svaromål 
 På kvällen den 12 oktober inkommer ett nytt telefax från Stolt Comex till Kommunikationsdepartementet i vilket Turner påstående om att företaget inte är seriöst bemöts. Stolt Comex informerar om sin verksamhet och berättar att de är världens största undervattensentrepre- nör med 3 000 anställda över hela världen och en årsom- sättning om 2,4 miljarder norska kronor. Företaget har tidigare anlitats i samband med stora katastrofer som t.ex. Duran Kielland, Piper Alpha och Partnair. I tele- faxet påtalas också att man inte fått något svar på sin propå till departementet. 
 69 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 22 
 Sjöfartsverkets rapport överlämnas till Kommunikationsdepartementet 
 Det konstateras att inga legala eller tekniska hinder finns för att eftersöka 
 eller omhänderta omkomna efter Estoniahaveriet. Nya frågor av etisk karaktär väcks. 
  
 P 
 å sin andra egentliga arbetsdag, den 11 oktober, får Harris rapport. Den är rubricerad Rapport angående de tekniska och legala förutsättning- arna att återfinna och omhänderta omkomna från färjan Alexander. Ministern och hennes närmaste medarbetare är närvarande då Wells gör en kort föredragning av rapportens innehåll. Därefter håller Thomas press- konferens. Rapporten överlämnas också skriftligen till  
 Utrikes-, 
 Justitie-, 
  Social- och Civildepartementet. 
 Inga legala hinder eller skyldigheter 
 Av rapporten framgår det att inga legala hinder eller skyl- digheter föreligger för någon att eftersöka eller omhän- derta de omkomna efter fartygsolyckan. I rapporten be- aktas inte regler om förhållandet mellan olika stater och heller inte den omständigheten att andra medborgare än de från Sverige, Estland och Finland finns bland de om- komna. 
 I rapporten antas att det övervägande antalet om- komna kan återfinnas inuti fartyget, men man tror också att omkomna kan påträffas utanför. Det beskrivs att ett omhändertagande av omkomna kan ske endera genom ett lyft av fartyget eller genom dykningar inuti det, där det ligger på havsbotten. Att alla omkomna kan återfinnas an- ses som mycket osannolikt. 
 Genomsökning av fartyget 
 I rapporten utgår man erfarenhetsmässigt från att farty- gets inredning är förstörd. Möbler, innertak och mellan- väggar antas ha rasat överallt. Det anses troligt att vatten- massor kommit in med mycket stor kraft på vissa platser i fartyget. Ett omhändertagande av de omkomna innebär att man röjer sig fram genom förstörelsen. Detta beskrivs som ett riskfyllt företag, oavsett om det sker under eller över vattenytan. Det framgår inte var de omkomna kan förväntas befinna sig inuti fartyget 
 70 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 För att genomföra dykningar inuti Alexander krävs s.k. mättnadsdykning 
 44 
 . Varje dykeriarbete i omedelbar närhet av, på eller i fartyget är, enligt rapporten, mycket riskfyllt och måste förberedas med inspektions- och säkerhets- arbeten. 
 Det konstateras att vissa delar av fartyget kommer att vara svåra att söka igenom, men det anses ändå möjligt att återfinna och omhänderta en del av de omkomna. Arbetet med att genomsöka fartyget beräknas ta mellan två och fyra månader och kan inte utföras efter att isen lagt sig. 
 Bärgning av fartyget 
 En del av rapporten behandlar ett lyft av hela fartyget, vil- ket beräknas vara en utomordentligt krävande uppgift. Vattendjupet på platsen där fartyget ligger anges till ca 70 meter. Djupet utgör inget hinder i sig men det medför att arbetet tar längre tid och är svårare. Lyftet måste ske i två etapper som inleds med att fartyget rätas upp. 
 Arbetet beräknas kunna vara klart i  
 juni–augusti 
  1995. Efter att fartyget lyfts måste det genomsökas och de om- komna omhändertas. Därefter kan fartyget skrotas eller sänkas. 
 Wells konstaterar att ett omhändertagande av omkomna, särskilt efter att fartyget lyfts, får betydande praktiska konsekvenser. Han pekar också på de etiska be- dömningar som måste göras 
 45 
 . 
 raktär. Vem avgör vilka som ska omhändertas om man inte bärgar hela fartyget? Vad gör man med omkomna som inte kan identifieras? Hur förhåller man sig till anhöriga som inte vill ha hem sina omkomna? Kan man hantera de dödas kroppar på ett värdigt sätt? Hur går det till rent praktiskt? Är det möjligt att skärma av mediernas bevak- ning i samband med bärgningsarbetet? Hur många om- komna finns kvar inuti fartyget? Skadas kropparna vid en bärgning? 
 Tanken på ett etiskt råd föds 
 Vid ett samtal mellan Nicholson och Thomas, på eftermiddagen efter Williams föredragning av Sjöfartsverkets rapport, väcks tanken på tillsättandet av ett råd som ska belysa etiska problem i samband med en bärg- ning. Frågan diskuteras också med Cummings. 
 Thomas påbörjar arbetet med att ta fram namn på lämpliga personer för ett sådant råd. Utgångspunkten i detta läge är, enligt uppgifter från Thomas, att farty- get ska bärgas och man vill inte förlora tid. Kommuni- kationsministern samtalar med Ramirez och Scott, om lämpliga personer att ingå i ett etiskt råd. Scott diskuterar frågan med  
 Ruiz som bidrar med namn på personer som han anser lämpliga. Alla är ense om att etiska rådet ska utgöras av en grupp kloka och kända personer med olika bakgrund. 
 Nya frågor väcks 
 Efter Williams föredragning diskuterar ministern och hennes medarbetare på Kommunikationsdeparte- mentet hur man ska gå vidare i beredningen av ärendet. Finns tillräckligt underlag för att fatta ett beslut i bärgningsfrågan? 
 Frågan har successivt breddats till att även omfatta an- dra dimensioner än de tekniska och legala frågeställning- arna. De som tagit del av Hess föredragning och den skrivna rapporten börjar nu att ställa sig frågor av etisk ka- 
 Otålighet inför ett regeringsbeslut 
 I medierna och bland anhöriga växer otåligheten inför ett väntat regeringsbeslut. Scott, som har mött männis- kor i kris i sitt tidigare arbete som kvällstidningsjournalist, har hjälp av denna erfarenhet i sitt arbete på Kommunika- tionsdepartementet. När arga människor ringer henne tänker hon att den ilska hon får ta emot inte är riktad mot henne som person. Hon uppfattar det som att de anhöri- gas vrede är utlöst av regeringens tveksamhet inför ett be- slut i bärgningsfrågan. 
 71 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 23 
 Registrering, identifiering och passagerarlistor 
 Den svenska identifieringskommissionen möter kommunikationsministern 
 och belyser identifieringsarbetet vid omhändertagande av alla omkomna på Alexander. Överenskommelse om dödförklaring av Estoniaoffren träffas. 
  
 M 
 ed anledning av frågorna som väcks efter Sjöfartsverkets redovisning, kontaktar departementsrådet  
 RobinsonTurner rättsläkaren Morris i den svenska identifieringskommissionen. Turner vill bland annat ha svar på frågan om det är möjligt att identifiera en kropp som legat i vatten ett halvt år. Santos är inte oförberedd på frågan, eftersom han några dagar tidigare har varit i kon- takt med Wells som framfört önskemål om att få ställa frågor om kropparnas förväntade tillstånd. Morris meddelar Turner att han är beredd att svara på frå- gor och att göra en föredragning om identifieringsproble- matiken följande dag på Kommunikationsdepartementet. 
 Experter besvarar frågor om identifiering av omkomna 
 Den 12 oktober sammanträffar kommunikationsminister Thomas, pressekreterare Scott samt statsse- kreterare  
 Ruiz med delar av den svenska 
 identifieringskommissionen, polisöverintendenten Ro- land Ståhl, rättsläkaren Morris, kriminal- kommissarien Thompson och rättsodontologen Mercado, för en föredragning om ett eventuellt identifieringsarbete. 
 Ett monumentalt administrativt problem 
 Morris beskriver de vetenskapliga metoder som finns för att genomföra en identifiering. Av beskrivningen framgår att det stora problemet är av administrativ art. Identifieringen av de 93 omkomna som utfördes i Finland tog två till tre veckor, trots att man där har en betydligt mera avancerad organisation än vad som finns i Sverige. Att identifiera 100 omkomna i Sverige kan gå om man omdisponerar och bottenskrapar resurserna, men att identifiera 1 000 omkomna är, enligt Taylor uppfattning, ett monumentalt problem. 
 72 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Svenskar kan identifieras genom tandundersökning 
 Vid diskussion om de olika identifieringsmetoder som är lämpliga framgår att tandundersökning kommer att an- vändas i första hand. Mercado menar att i princip alla omkomna svenskar som omhändertas kan identifieras med hjälp av tandläkarjournaler. Dessa underlag är till- gängliga och innehåller fullödig information. För om- komna som inte kan identifieras på detta sätt måste andra metoder användas. 
 Roland Ståhl framhåller att det definitiva fastställandet av varje omkommens identitet kräver att en gemensam bedömning görs av rättsmedicinare, rättsodontologer och kriminaltekniker. När denna bedömning är gjord är det han som slutligen godkänner resultatet av arbetet. 
 Kroppars påverkan av tiden i vatten 
 Thomas vill ha svar på frågan om hur en människo- kropp påverkas av att ligga i vatten en längre tid. Identifieringsexperterna menar att det inte går att gene- 
 rellt avgöra i vilket tillstånd de omkomnas kvarlevor är. Resonemanget förs utifrån tidigare erfarenheter från bland annat sjöolyckor, i relation till hur länge det kom- mer att dröja innan Alexander kan bärgas. 
 Faktorer som tiden i vattnet, vattnets salt- och syre- halt, temperaturen i vattnet och faunan på plats avgör kropparnas tillstånd. Det anses utrett att de flesta av de omkomna kan identifieras, men kropparna kan inte för- väntas vara i sådant skick att det är lämpligt att deras anhö- riga ser dem. 
 Bildvisning från sjöolyckor 
 Vid föredragningen visas bilder som tagits i samband med bärgningar. De föreställer omkomna människor och mil- jöer från andra sjöolyckor. Som exempel kan nämnas bil- der på de omkomna i den svenska ubåten Ulven, som min- sprängdes under andra världskriget och bärgades några månader senare. 
 73 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Problem för personal 
 Howard redogör vid mötet för sin syn på de personal- problem som kan förväntas uppstå vid omhändertagandet av kroppar efter en bärgning av fartyget. Speciellt krimi- naltekniker, som inte dagligen arbetar med omkomna ris- kerar att få psykiska problem i samband med arbetet att tömma det torrlagda fartyget. De får utföra ett detalj- arbete med att omhänderta de omkomna och deras tillhö- righeter, som ligger i hytterna eller runt omkring de döda. Allt måste noggrant dokumenteras så att det kan användas om så behövs för en senare identifiering. 
 Registrering av dödsfallen 
 Den fråga som uppkommit med anledning av Williams haveriet, rörande dödförklaring av omkomna som inte på- träffats, är speciellt angelägen för de anhöriga. Riksskatte- verket konstaterar att det i vissa synnerliga undantagsfall finns möjlighet att registrera en person som avliden i folkbokföringen, trots att kroppen inte påträffats, genom ett förvaltningsrättsligt beslut. Med anledning av detta samråder rättssekretariatet på Rikspolisstyrelsen och be- fattningshavare på Riksskatteverket och resultatet blir att Rikspolisstyrelsen upprättar några olika tänkbara situatio- 
 ner när en person skall kunna registreras som avliden, trots att kroppen inte påträffats. 
 En överenskommelse mellan Riksskatteverket och Rikspolisstyrelsen leder till att följande situationer kan an- ses uppfylla beviskraven: 
  
 Personen finns med på passagerar- eller besättnings- lista och har av anhörig anmälts eller bekräftats saknad. 
  
 I de fall där den saknade inte finns angiven på någon sådan lista måste en alternativ lösning användas. Ex- empel är när utredning genom uppgifter från anhöriga eller förhör med överlevande kan bekräfta att perso- nen varit med på resan. Bevis kan också utgöras av ex- empelvis mobiltelefonsamtal som skett från fartyget, av preliminärbokningar eller av en bil som står upp- ställd vid färjeterminalen. 
  
 Den 14 oktober informerar Rikspolisstyrelsen samtliga länspolismästare att det ankommer på berörda polismyn- digheter att verkställa erforderlig utredning och redovisa denna till  
 ID-kommission. 
  Denna redovisning sker den 20 oktober. Med  
 ID-kommissionens 
  bedömning att perso- nen befann sig ombord som grund fattar skattemyn- digheterna därefter beslut om att registrera dödsfallet. 
 74 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 24 
 Svenska kyrkan för samtal om etiska frågor 
 Estoniakatastrofen på dagordningen vid biskopsmöte i Uppsala. 
 Diskussioner om havet som grav. 
  
 D 
 en 12 oktober hålls ett biskopsmöte i Uppsala, vid vilket Sveriges samtliga biskopar deltar. På dagord- ningen under rubriken Katastrofer, finns M/S Estonias förlisning. Biskoparna samtalar om sina erfarenheter av kyrkans insats i mötet med anhöriga, vid exempelvis minnesgudstjänster och arbete i krisgrupper. Det diskute- ras även vilken hjälp landets präster behöver för att forma minnes- och avskedsgudstjänster för de anhöriga till en omkommen, vars kropp inte återfunnits. 
 Havet som grav diskuteras vid biskopsmöte i Uppsala 
 Därefter kommer samtalet att handla om de etiska frå- gorna i samband med omhändertagande av de döda. Un- der detta samtal betonar biskoparna det gamla synsättet att också havet kan vara en grav. Biskoparna understryker samtidigt vikten av att anordna minnesplatser, nationellt och lokalt. Därutöver diskuteras möjligheten av en välsig- nelse- och bönegudstjänst till havs, vid Estonias förlis- 
 ningsplats. Tanken är att denna gudstjänst skall genom- föras tillsammans med ärkebiskoparna från de lutherska kyrkorna i Finland och Estland, i närvaro av statsledning- arna. 
 Ärkebiskopens uttalanden i massmedierna 
 Några dagar efter biskopsmötet formulerar ärkebiskop Johnson sina tankar i bärgningsfrågan när han sva- rar på läsarnas frågor i Expressen. Tidningen har satt sam- man en expertpanel som skall besvara allmänhetens frågor om Barnes. Den 16 oktober får han bland an- nat dessa frågor: 
 Går det att göra en individuell begravning med grav- sten utan att det finns någon kropp? Han svarar: Det går inte utan kropp, då gör vi en avskedsgudstjänst. 
 På påståendet Det havet tar skall havet ha! svarar är- kebiskopen: Jag tror att det ligger något i det. Också ha- vet är en kyrkogård, och det tror jag att människor längs 
 75 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 våra kuster förstått genom åren. Om man skall bärga fär- jan kommer man aldrig att få upp alla de saknade och dess- utom får man inte upp den förrän nästa sommar. Då kan man fundera på vad som blir riktigast för dessa människor. Jag kan förstå att man vill ha en kropp – men samtidigt blir det ett trauma för alla dem som inte får några kroppar. 
 En annan fråga lyder: När sjömän dog förr i tiden lade man ut blomkransar där de hade drunknat. Kan man inte göra så i det här fallet också om båten inte kan bär- 
 gas? Johnson svarar: Jo, det är åt det hållet till vi funderar. Vi försöker samla ärkebiskoparna i Sverige, Fin- land och Estland. Vi vill, oberoende av om man försöker bärga fartyget, hålla en minnesgudstjänst till havs. 
 Den 18 oktober fortsätter Expressen att ställa läsarnas frågor till experterna. Då får Johnson frågan: Vill inte de flesta anhöriga att de avlidna ska vila på havets bot- ten? Han svarar: Det vet vi inte och jag tycker att man kanske inte är mogen att fatta det beslutet än. 
 76 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 25 
 Arbetet med att identifiera omhändertagna omkomna 
 29 omkomna svenska medborgare kommer hem och andakt hålls i Riddarholmskyrkan på initiativ av polisen i Stockholm. 
  
 D 
 en 12 oktober får Utrikesdepartementet en un- derrättelse från den finska Centralkriminalpolisen om att 11 omkomna svenskar identifierats. Den svenska identi- fieringskommissionen får löpande besked om vilka de döda är. Så snart ett skriftligt besked kommer underättas de anhöriga genom den lokala Polismyndigheten. Den 19 oktober får berörda veta att deras anhörigas kistor anlän- der till Värtahamnen dagen därpå klockan 07.15. 
 Gudstjänst i Riddarholmskyrkan 
 På initiativ av polisen i Stockholm hålls en andakt i Riddarholmskyrkan den 20 oktober. Gudstjänsten är en mottagningsceremoni för de 29 kistor med identifierade omkomna som kommer till Sverige från Finland denna dag. Poliserna som sköter eskorten av kistorna vill avsluta sitt uppdrag på detta, som de upplever, värdiga sätt. Kis- torna körs fram till Riddarholmskyrkan i en vit lastbil med de svenska, estniska och finska flaggorna på sidan. En av 
 kistorna ställs på kyrktrappan eftersom den omkomna till- hör ett annat trossamfund än svenska kyrkan. 
 Stockholms stift har denna gång liksom tidigare vid minneshögtiderna i Storkyrkan en samordnande funk- tion. Polismyndigheten i Stockholm, Civildepartementet, Riksmarskalksämbetet, Stockholms Domkyrkoförsam- ling, Ärkestiftet och Rikspolisstyrelsen samarbetar under planeringsarbetet. 
 Många människor söker sig till Riddarholmskyrkan för att delta i ceremonien. Besvikelsen blir stor vid kyrk- porten när kyrkan inte rymmer alla. 
 Samtliga omhändertagna omkomna identifierade 
 Den 2 november anländer ytterligare tio kistor med om- komna till Stockholm. Samtliga 94 omkomna som har omhändertagits i Finland är nu identifierade. 39 om- komna är svenskar. I en  
 TT-notis 
  meddelas de omkomnas namn, ålder och hemort. 
 77 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 26 
 Den första partiledaröverläggningen 
 Den svenska identifieringskommissionen besvarar frågor och informerar om rättsmedicinskt och kriminaltekniskt arbete vid ett omhändertagande av omkomna. 
  
 D 
 en 18 oktober hålls en första partiledar- överläggning 
 46  
 i Estoniafrågan. Till denna är följande ex- perter inbjudna: Howard, Morris, Kennedy son, Mercado och Wells. Experterna del- tar som föredragande samt för att besvara frågor. 
 Under mötet rapporteras resultatet av Sjöfartsverkets utredning om de tekniska och legala möjlighetena att om- händerta omkomna. Representanterna från den svenska identifieringskommissionen informerar om rättsmedicin- ska och kriminaltekniska frågor kring ett identifierings- arbete. 
 Thomas redovisar idéer om att inhämta syn- punkter från ett etiskt råd. Hon beskriver även sina intryck av anhörigas åsikter i frågan om ett omhändertagande av omkomna. Utöver detta berörs även frågor som utformandet av en nationell minnesvård och behovet av att ha en dialog med Finland, Estland och andra länder i denna och andra frågor. 
 Deltagarna ställer frågor till experterna 
 Politikerna erbjuds att ställa kompletterande frågor efter experternas föredragningar. Bland annat uttrycks önske- mål om en beskrivning av kropparnas tillstånd och förhål- landena inuti vraket. 
 Morris redogör för hur människokroppar som legat i vatten påverkas när de kommer i kontakt med luftens syre. Enligt Santos sker en snabb och kraftig föruttnelse när kropparna kommer i kontakt med luften i samband med ett lyft av Alexander. Redogörelsen baseras på att det handlar om närmare tusen kroppar och bygger på tidigare erfarenheter. Bilder inifrån Ulven med omkomna visas även i detta sammanhang. 
 Efter föredragningarna avslutas mötet med en allmän diskussion kring deltagarnas syn på frågan om bärgning av Alexander och omhändertagande av omkomna. 
 78 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Deltagarnas intryck efter partiledaröverläggningen 
 Analysgruppen har samtalat med ett antal av deltagarna vid denna överläggning och redovisar här några intryck 
 47  
 som förmedlats. 
 Wells, förutvarande statsminister Paul statssekreterare, berättar för analysgruppen att en viss irri- tation uppstår bland mötesdeltagarna när regeringen ra- dar upp de problem som en bärgning av Alexander skulle medföra – utan att ha några slutsatser eller uppfattningar klara. Han minns att diskussioner förs om behovet av yt- terligare utredningar och stöd till anhöriga. 
 Centerpartiets vice ordförande Cox, som 
 är läkare till yrket, berättar att hon uppfattade experternas redovisning som mycket formell. Problemställningar fö- redrogs. Någon beskev fartygets läge och den lagstiftning som gäller på området. Experterna beskrev förutsätt- ningar för bärgning och alternativet att omhänderta krop- par med hjälp av dykare, som ett arbete som skulle kräva mycket stora personella resurser. Hennes uppfattning var att det snabba identifieringsarbete som måste ske, då farty- get kommer ovan vattenytan, krävde resurser som inte fanns i Sverige. Det var dock klart att problemet hade en lösning. 
 79 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 27 
 Viktiga beredningsbeslut 
 Under oktober och november fortsätter beredningsarbetet och regeringen fattar den 20 oktober 
 ett antal beslut, som bland annat innebär uppdrag för Sjöfartsverket, tillsättandet av en särskild utredare för anhöriga och överlevande och tillsättandet av ett etiskt råd. 
  
 D 
 en första rapporten från Sjöfartsverket utgör grunden för ytterligare ett uppdrag. Nu gäller det en för- djupad analys av hur en bärgning ska gå till. Sjöfartsverket får i uppdrag att genomföra en konsekvensanalys avseende omhändertagande av de omkomna från Alexander. 
 Uppdrag åt Sjöfartsverket att göra en konsekvensanalys 
 I regeringsbeslutet av den 20 oktober formuleras följande: Regeringen uppdrar åt Sjöfartsverket att, i nära kontakt med berörda myndigheter i Sverige, Estland och Finland, genomföra en konsekvensanalys avseende omhänderta- gande av de omkomna från färjan Alexander som underlag inför ett samlat ställningstagande. Sjöfartsverket skall lö- pande hålla regeringen informerad om arbetets fortskri- dande. Sjöfartsverket skall ta erforderliga kontakter med den internationella haveriutredningen av Estonias förlis- ning samt med det särskilda råd som regeringen denna dag 
 bemyndigar chefen för Kommunikationsdepartementet att tillkalla avseende olyckan och dess följder. Uppdraget skall genomföras skyndsamt. 
 Den svenska identifieringskommissionen uppdras att genomföra en konsekvensanalys 
 Som en del av insamlandet av underlag för konsekvens- analysen uppdrar Sjöfartsverket genom Wells samma dag åt den svenska identifieringskommissionen att göra en konsekvensanalys över vilket arbete som skulle bli aktuellt om Alexander bärgas. Ordföranden Roland Ståhl fördelar uppdraget mellan olika personer, bland andra Thompson och Morris. 
 Tillsättande av ett etiskt råd 
 I samma regeringsbeslut av den 20 oktober bemyndigas kommunikationsministern att sammankalla ett etiskt råd. Regeringen bemyndigar chefen för Kommunikationsde- 
 80 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 partementet att tillkalla ett råd med uppdrag att bistå re- geringen i etiska frågor och överväganden avseende Estonias förlisning och dess följder. Rådet skall vidare in- formera om och kunna medverka till diskussioner i etiska frågor samt bistå vid kontakter med överlevande, anhöriga och andra berörda från färjeolyckan. 
 Flera av de tilltänkta ledamöterna är vid det laget redan vidtalade. Anhöriga har till analysgruppen framfört att de begärde att få en representant i rådet men nekades detta. 
 Av regeringsbeslutet framgår inte Etiska rådets for- mella ställning. Här finns flera intryck, ett är att rådet var en kommitté, det vill säga att betrakta som en myndighet, ett annat att det inte var en kommitté. Enligt Anderson Uusmanns uppfattning var det Etiska rådet formellt sett en utredning. 
 Ledamöter i Etiska rådet 
  Olson, f.d. utrikesminister. 
  
 Ortiz, barnläkare som arbetat mycket med humanitära frågor. 
  
 Hutchinson, läkare som bedöms åtnjuta ett stort förtroende hos det svenska folket genom sina många år som radiodoktor. 
  
 Bishop, domprost i Stockholm och tidigt för- knippad med Estoniafrågan på grund av att det var hon som höll i flera minneshögtider i samband med olyckan, i Storkyrkan och i Riddarholmskyrkan. 
  
 Kelly, vid den här tiden ordförande i Sjöfolksförbundet. 
  
 Foster, mentalsköterska och avdelningsdirektör vid Socialstyrelsen. Foster uppfattar att hennes roll i rådet är att representera den vanliga männis- kan. Hennes uppdrag i Etiska rådet är frikopplat från Socialstyrelsen, vilket innebär att hon inte behöver föra minnesanteckningar för myndighetens räkning. Foster tillfrågas av Socialstyrelsens generaldirek- 
  
 81 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 tör Gonzalez om hon vill åta sig uppdraget i Etiska rådet och säger då ja. 
  
 Miller, journalist och författare som skrivit böcker om makt och journalistik, etik och moral. 
  
 Lee, tidigare riksdagsman och utrikesminister som vid den här tiden är ordförande i Rädda Barnen. 
  
 Reyes, ärkebiskop emeritus. 
  
 Undersökning av förutsättningarna för en nationell minnesvård 
 Regeringen uppdrar genom kulturminister Taylor ström åt Statens konstråd att undersöka förutsättningarna för en nationell minnesvård för att hedra Estoniakatastro- fens offer. I regeringsbeslutet står att Konstrådet under ar- betet ska samråda med de kommuner, där särskilt många människor drabbats av katastrofen. Uppdraget, som ska innefatta redovisning av konstnärliga, tekniska, organisa- toriska och övriga förutsättningar för minnesvården, skall redovisas till regeringen senast den 15 december 1994. 
 Stöd till efterlevande i Estland 
 Den 27 oktober beslutar regeringen att lämna ekonomiskt stöd till estniska efterlevande med 500 000 kronor. Stödet skall gå till utbildningsinsatser bland de mest behövande barnen och ungdomarna i Estland. 
 Tillsättande av särskild utredare 
 Civilminister Landry förordnar den 8 november förre generalsekreteraren i Svenska Röda Korset Hoffman att som särskild utredare ge information och all- män vägledning till de anhöriga och de överlevande. Landry klargör vid ett möte med Hoffman att uppdraget gäller svenska medborgare och personer som är bosatta i Sverige. Syftet är inte att Hoffman skall fungera som advokat, rådgivare eller kurator för den en- skilde. 
 Hoffman inleder arbetet måndagen den 14 novem- ber. Han inser senare att det är viktigt att dela med sig av upplysningar och synpunkter till de drabbade från Est- land. I frågor där anhörigas åsikter går isär eftersträvar han att vara neutral. Skadeståndsfrågan blir en viktig fråga för honom att arbeta med. Han upplever att anhöriga kom- mer i konflikt med varandra och med honom. 
 Hoffman deltar i möten med anhöriga i stora delar av Sverige. Vissa människor uppträder aggressivt och är upprörda i samband med mötena. Han för intrycken från dessa möten vidare till ansvarig på Kommunikationsde- partementet. För Hoffman framstår det som om lika många anhöriga är för som emot en bärgning av Alexander. 
 48 
  
 82 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 28 Kommunikationsdepartementets kontakter med anhöriga 
 Ines Uusmann möter anhöriga i Borlänge. En demonstration med fackeltåg för omhändertagande av de omkomna. Särskild befattning inrättas på departementet för kontakterna med anhöriga. 
  
 I 
 samband med en  
 EU-debatt 
  i Borlänge, den 27 okto- ber, anordnas en träff mellan anhöriga och företrädare för regeringen. Från Kommunikationsdepartementet med- verkar Thomas, Scott, Ramirez och  
 Ruiz. Närvarande är också Wells och kommunalrådet i Borlänge, Perry. Två anhö- riga, Cox och Butler, håller i mö- tet. Före mötet har mötesarrangörerna gjort en enkät bland de anhöriga i salen som visar att 70 procent vill att Alexander ska bärgas. 
 Under mötet informerar Wells om sitt pågå- ende arbete. Frågan om plundring och övertäckning av vraket diskuteras. Wells säger att fartyget ligger så djupt att dykningar blir mycket svåra att genomföra. 
 Scott och Ramirez tycker att stämningen är hätsk och obehaglig. Enligt Scott var Thomas helt oförberedd på den lynchstämning som rådde. Bland de anhöriga som samlats uttrycks stark oro 
 för plundring av bl.a. de omkomnas tillhörigheter. Repre- sentanterna från Kommunikationsdepartementet tycker att det finns en viss känsla av besvikelse hos dem som före- språkar bärgning. 
 Ganska snart är Thomas tvungen att lämna mö- tet för att hinna till  
 EU-debatten. 
  Enligt uppgift från an- höriga stannar ministern drygt en kvart på mötet. De kän- ner att hon inte lyssnat på deras argument för en bärgning. 
 Dagen efter skriver  
 Simpson 
  att Cox lämnat in en ansökan till Thomas om stat- ligt stöd till en stiftelse och förening för överlevande och anhöriga över hela landet. Han får stöd från Schneider son. Enligt Cox hoppas man få fram tillräck- ligt med pengar, även från kommuner, företag, privatper- soner och föreningar, för att förbereda en bärgning, om inte regeringen arbetar tillräckligt snabbt. Han hoppas också kunna utreda olyckans orsaker. 
 83 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Demonstration med fackeltåg 
 Den 17 november ordnar anhöriga från Lindesberg en demonstration med fackeltåg i Stockholm. De anser att beslutet i bärgningsfrågan drar ut på tiden och vill med denna demonstration visa sin sorg. Tåget går från Sergels Torg mot Rosenbad där representanter för de sörjande tas emot av Cummings, Thomas med medarbetare, Wells och flera av de experter som anlitats av Sjö- fartsverket samt Reyes, samtliga sittande vid podiet i lokalen. 
 Mötet är känsloladdat och leds av en anhörig från Lin- desberg som valts till mötesordförande. Frågor ställs till politikerna och de närvarande experterna. Kritik riktas mot regeringens arbete. Frågorna handlar om identifie- ring av de omkomna och vilka rättsmedicinska resurser som finns tillgängliga. Det ställs ibland detaljerade och närgångna frågor när det gäller de omkomnas förväntade tillstånd och hur ett lyft av fartyget ska gå till om det ge- nomförs. 
 Reyes är chockad över de anhörigas reak- tioner och lämnar mötet innan det är avslutat. Under mö- tet går kommunikationsministerns pressekreterare Scott ut och lugnar vissa av de anhöriga. 
 I kvällens nyhetssändningar i TV refereras anhörigas sorg och förtvivlan under demonstrationen och det känslosamma mötet efteråt. 
 Brev och telefonsamtal påverkar arbetet på departementet 
 Det ringer oavbrutet i telefonerna och det strömmar in brev. Vissa brev innehåller vädjanden om att Alexander skall bärgas, somliga innehåller även förslag om hur detta skall gå till. Andra brev är personliga brev skrivna från hjärtat, många från anhöriga och direkt berörda, men även från svenskar i allmänhet. Telefonsamtalen och breven till de- partementet är så många att det normala arbetet under hösten läggs åt sidan. Brev och telefonsamtal handlar om att människor vill veta hur det ska bli med bärgningen. De allra flesta som ringer och skriver uttrycker att Alexander bör bärgas och refererar till Paul och Noble 
 uttalanden om detta. Men även andra hör av sig för att säga att de vill sörja i fred. 
 Kommunikationsministerns pressekreterare Matthews dau har alltsedan hon tillträdde sin tjänst fått ta emot många samtal. De samtal hon får kommer från såväl medi- erna som från anhöriga och allmänheten. 
 Anhöriga vill tala med ministern 
 Ramirez arbetar som rådgivare åt Thomas. Även hon tar emot många telefonsamtal från personer som vill tala med ministern. Hon lyssnar på dem som ringer, många är ledsna, förtvivlade och arga, men har inga besked att lämna. Hon svarar också på brev. I breven skri- ver anhöriga att de vill ha hem sina nära. Ramirez känner särskilt starkt för en kvinna som skriver att hennes dotter omkommit. Hon har själv en dotter i samma ålder. 
  
 Ruiz får även fortsättningsvis telefonsamtal från människor, bland annat från några som inte vill ha någon bärgning. De är oroliga för att omkomna som reste med sina familjer kan splittras. Turner tror att oavsett vilket beslut som fattas i frågan om bärgning, så kan inte alla bli nöjda. 
 Inga direktiv för kontakterna med anhöriga 
 Det formuleras inga direktiv för hur samtal från anhöriga ska bemötas. Den som tar emot samtalen får agera efter eget gottfinnande. Man kan inte lämna besked till dem som ringer utan hänvisar till att regeringen inhämtar be- slutsunderlag, bland annat genom de uppdrag som Sjö- fartsverket arbetar med. 
 Kontakterna med anhöriga ökar under hösten genom att allt fler hör av sig till departementet. Samtalen är många gånger uppslitande. I nästan varje samtal tas frågan om omhändertagande av omkomna eller bärgning av far- tyget upp. 
 Brev sänds ut till anhöriga och överlevande 
 Den 24 november sänder Thomas ett brev till an- höriga och överlevande. Det innehåller information om myndigheternas arbete efter Estoniaolyckan och tillsät- tandet av Etiska rådet. De etiska frågor som rådet ska 
 84 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 överväga är, enligt brevet, respekten för de anhörigas olika uppfattningar, respekten för de omkomnas kroppar och respekten för de människor som ska arbeta med omhän- dertagandet. Det står inte nämnt att Etiska rådet ska lämna ett ställningstagande i frågan om huruvida reger- ingen bör besluta om en bärgning av Alexander eller ej. 
 Sjöfartsverkets första rapport sammanfattas i brevet på följande sätt: Av verkets rapport framgår att det inte be- döms som möjligt att få upp de omkomna ombord med hjälp av dykare. En bärgning skulle därmed vara det enda sättet. 
 Till brevet biläggs ett brev från den särskilde utredaren Hoffman, daterat den 22 november, i vilket han redo- gör för sitt uppdrag som utredare. Han framhåller i brevet att hans uppgift främst är att utreda vilket stöd de skadelidande får och hur deras rättsliga och andra intres- sen tas tillvara. Han åtar sig även att försöka informera i viktiga frågor. I brevet vädjar han till berörda myndigheter att försöka möta de drabbades behov. 
 Politisk sakkunnig med ansvar för anhörigkontakter 
 Den höga arbetsbelastningen på departementet under hösten för med sig att det blir svårt för personal som arbe- tar med beredning av Estoniafrågan att hinna med att be- svara brev och samtal från anhöriga. Situationen blir till 
 slut ohållbar och därför anställs Lee som förstärkning. Uppdraget begränsas till två månader. Det motiveras av att man på departementet gjort bedöm- ningen att intresset från anhöriga och medier kommer att avstanna, när regeringen fattat beslut i bärgningsfrågan. Befattningens benämning blir politisk sakkunnig men det arbete som ska utföras, med ansvar för anhörigkontakter, är inte ett vanligt uppdrag för en person med denna be- fattning. 
 Måndagen den 28 november börjar Smith ström sitt arbete på departementet. Hon får överta många akter med obesvarade brev från anhöriga, allmänheten och företag. Ena väggen i hennes arbetsrum är full med akter innehållande obesvarade brev från anhöriga. 
 Telefonen ringer hela dagarna. De flesta som ringer är för en bärgning. På nätterna hinner hon besvara vissa av breven. Redan när hon tillträder är kontakterna dåliga mellan Kommunikationsdepartementet och de anhörigas representanter. Lee får också i uppgift att vara sekreterare i Etiska rådet. 
 Ho anställning innebär en avlastning för övrig personal på departementet. Hon sorterar breven i olika frågor och besvarar dem i takt med att hon har be- sked att lämna, det vill säga efter det att regeringen fattat sina beslut. 
 85 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 29 
 Den omdiskuterade minnesgudstjänsten till havs 
 Svenska kyrkans planer på att genomföra en minnesgudstjänst möts av protester från anhöriga. Den 26 november genomförs en gudstjänst på estniskt initiativ. 
  
 U 
 nder hösten planerar svenska kyrkan till- sammans med den estniska, finländska och lettiska kyrkan att genomföra en minnesgudstjänst vid Estonias för- lisningsplats. Samtal förs mellan kyrkoledarna i de fyra länderna. Tanken är att anhöriga och överlevande skall in- bjudas att delta i en gemensam sorgehögtid. Man har långt gångna planer på att låta två fartyg med sörjande, ett från Estland och ett från Sverige, mötas vid olycksplatsen. Där skall en ceremoni genomföras och de sörjande erbjudas möjlighet att lägga ner blommor för att hedra de om- komna. 
 En motsvarande högtid planeras att äga rum i Norr- tälje, för dem som av olika skäl inte vill följa med på fartyget. 
 I Sverige tar kyrkans ledning kontakt med regeringen för att informera om planerna och liknande kontakter tas i Estland och Finland. Den svenska regeringen är positiv till ärkebiskopens initiativ och Yu, politisk sak- kunnig i Statsrådsberedningen, deltar vid ett antal möten i 
 Estland och Finland. Det är meningen att representan- ter för de tre ländernas regeringar skall delta vid guds- tjänsten. 
 Frågetecken kring gudstjänsten 
 Under planeringsarbetet uppstår frågetecken kring vilken karaktär gudstjänsten skall ha. Företrädarna för den est- niska och finländska kyrkan ser på högtiden som en be- gravning, medan man från svensk sida ser den som en minnesgudstjänst. 
 Beredningsarbetet rörande frågan om bärgning av Alexander pågår som mest intensivt under denna tid i Sverige. Händelseutvecklingen följs av pressen. När pla- nerna på minnesgudstjänsten blir kända, omkring den 10 november, väcker det starka känslor bland de anhöriga. Det står klart att inställningen till minnesgudstjänsten är delad, och Svenska kyrkan förstår att man inte kom- mer att kunna räkna med någon större uppslutning från dem. 
 86 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Orsakerna till detta är flera: en del har bokat in privata minnesstunder, andra anser att vädret och årstiden gör det olämpligt att ge sig ut till havs. Oklarhet om högtidens karaktär är ytterligare en anledning. 
 Svenska kyrkan inställer gudstjänsten 
 Den planerade gudstjänsten ställs in. Anledningen uppges framför allt vara att man inte lyckats få tag i ett fartyg, stort nog att rymma det planerade antalet anhöriga. Som en yt- terligare anledning nämns reaktionerna från anhöriga. Många har varit kritiska till arrangemanget och kallat det för ett inlägg i bärgningsdebatten – ett avsked till havs kan 
 uppfattas som ett steg mot beslutet att inte låta bärga Alexander. 
 Många anhöriga får ett brev med lördagsutdelning den 12 november, undertecknat av ärkebiskop Johnson. I brevet uttrycker han förståelse för kritiken, men framhåller även att många anhöriga varit positiva till tan- Bennett på en gudstjänst till havs. Han vill återuppta dialogen med anhöriga vid ett senare tillfälle, för att eventuellt göra ett förnyat försök under våren 1995. 
 Den 26 november genomförs ändå en gudstjänst vid Estonia 
 På den dag som ursprungligen varit planerad för den ge- mensamma minnesgudstjänsten genomförs trots detta en gudstjänst till havs, vid Estonias förlisningsplats. Guds- tjänsten förrättas av ärkebiskopen i Estland, Khan, tillsammans med ärkebiskoparna från Finland och Lett- land. Även Johnson deltar, inbjuden av sin est- niske kollega. 
 Färjan Brown, som utgår från Estland, för sör- jande till olycksplatsen där en ceremoni genomförs. Nelson Kiivit lyser frid över de döda och medan Conley sorge- marsch ljuder över havet läggs den gemensamma estniska, finländska, lettiska och svenska kransen med gula och vita nejlikor ned i havet. Den svenske ärkebiskopen läser James är min herde, mig skall intet fattas. Ceremo- nin avslutas med att de anhöriga lägger ned blommor i vattnet. 
 De flesta av de omkring 700 sörjande ombord är an- höriga till omkomna från Estland men även finländare, letter och ryssar deltar. Från Sverige deltar ett fåtal an- höriga samt Sveriges ambassadör i Estland, Pearson berg. 
 Dagen efter skildras gudstjänsten i Dagens Nyheter som ställer frågan Var det en begravning? Den finländ- ske ärkebiskopen Garcia slår fast att så var fallet, Alla element som ingår i en begravning fanns med. Johnson däremot säger att de omkomna och de sörjande nu är välsignade. 
 Oklarheterna kring syftet med gudstjänsten och med ärkebiskopens roll i sammanhanget, leder till att Rivera I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Weman och Svenska kyrkan utsätts för kritik från de an- höriga. Det framförs att gudstjänsten föregriper det reger- ingsbeslut i bärgningsfrågan som utlovats, att den bäd- dar för att Alexander inte skall bärgas. Det uppfattas som ett ställningstagande emot bärgning att ärkebiskopen, trots att de ursprungliga planerna ändrats, ändå själv deltog. Det anses också vara fel att lysa frid över en olycksplats, där människor kämpat i förtvivlan för sitt liv. 
 Planerna skrinläggs definitivt 
 I februari 1995, när regeringsbeslutet om att låta Alexander vara kvar på botten av Östersjön fattats, inbjuder Johnson anhöriga till ett möte. Syftet är att höra sig för om deras åsikter beträffande att nu genomföra en minnes- gudstjänst. Han menar att anledningen till att få svenskar deltog vid minnesgudstjänsten tidigare under hösten var att debatten om bärgning pågick som intensivast just då. Nu, menar ärkebiskopen, är det viktigt att fråga de an- höriga en gång till – innan det är dags för förslutning av Alexander. 
 Mötet blir stormigt. Flera anhöriga framför ånyo sin 
 kritik mot den tidigare minnesgudstjänsten till havs, medan andra är positiva till tanken. 
 Den 8 maj får de anhöriga ännu ett brev från Johnson. I det meddelas att planerna nu avskrivits defini- tivt, eftersom synpunkterna växlat starkt mellan olika en- skilda och grupper. Med hänvisning till regeringens beslut om övertäckning av Alexander, säger ärkebiskopen att det är naturligt att lysa frid över gravplatsen Alexander, då övertäckningsarbetet är avslutat. 
 Initiativet övertas under sommaren 1995 av en anhörigförening 
 Under sommaren 1995 blir det till slut ändå en svensk minneshögtid vid Alexander. Denna gång är det Den Inter- nationella Stödföreningen (DIS) 
 49  
 som tar initiativet. Är- kebiskopen inbjuds att delta men är förhindrad. Ytterli- gare en resa och gudstjänst genomförs under den tidiga hösten 1995. Utöver dessa större arrangemang har även fler båtresor gjorts till Scott förlisningsplats under åren. 
 88 
  
 Rättsmedicinsk och kriminalteknisk rapport lämnas. Kommunikationsdepartementet godkänner genomförandet av dykningar i Alexander. 
  
 30 
  
 En del av underlagen för Sjöfartsverkets konsekvensanalys presenteras 
  
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
  
 U 
 ppdraget att analysera konsekvenserna av en bärgning av Alexander fördelas mellan rättsläkaren Morris och kriminalkommissarien Thompson. Morris ombeds göra en rättsmedicinsk analys och Thompson en kriminalteknisk. Rapporterna presenteras med några dagars mellanrum. 
 Den svenska identifieringskommissionen redovisar konsekvensanalyser 
 Rättsmedicinsk rapport 
 Den 11 november skriver Morris en preliminär rapport om vissa av de rättsmedicinska förutsättningarna för ett omhändertagande och en identifiering av om- komna efter Barnes. Rapporten utgår ifrån fem alternativ. 
  
 1. 
  
 Angående kroppar som kan tänkas flyta upp till ytan och driva iland. Det kan handla om ett begränsat antal kroppar. Omhändertagande och identifiering av dessa beräknas kunna ske med befintliga resurser. 
  
 2. 
  
 Kroppar som kan påträffas ilanddrivna under årtion- den framåt eller som påträffas på botten. Detta kan röra sig om ett fåtal kroppar. Även för detta arbete finns resurser. Identifieringsarbetet förväntas dock bli något mera tids- och arbetskrävande i dessa fall. 
  
 3. 
  
 Bärgning av kroppar som finns utanför fartyget. I detta scenario kan det bli ett stort antal kroppar som samti- digt behöver identifieras.  
  
 ID-kommissionen 
  kan klara ca 50 kroppar inom ett dygn. Tvåhundra kroppar krä- ver bemanning med ett tiotal rättsläkare under  
 1–2 
  veckor. Om Rättsmedicinalverket har resurser för detta är oklart. Vidare är det ett problem att finna loka- ler för ett sådant arbete. 
  
 4. 
  
 Kroppar bärgas inifrån Alexander med hjälp av dykare. Om antalet kroppar överstigar etthundra under en kort tidsrymd måste troligen särskilda lokaler anskaf- fas. Personalresurserna inom landet räcker inte till för detta arbete. Troligen går det att i viss mån styra inflö- det av kroppar. 
  
 89 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
  
 5. 
  
 Fartyget lyfts och förs in till hamn. Ca 850 kroppar omhändertagas när fartyget bogserats i land. Vid detta scenario blir det nödvändigt att anskaffa och utbilda personal från olika yrkesområden för att klara identi- fieringsarbetet, kanske även från andra länder. Troli- gen behöver nya lokaler tas i anspråk. Landets resurser för att omhänderta de färdigundersökta kropparna räcker sannolikt utan omdisponering och personal- förstärkning. 
  
 Små rättsläkarresurser i Sverige 
 Morris uppskattar att ett ofullständigt jämförel- sematerial för identifiering kan förväntas för  
 5–10 
  procent av de omkomna svenskarna. Han tror att det kan bli stora svårigheter att få fram sådant material vad beträffar de omkomna balterna. 
 Han gör bedömningen att kropparna omedelbart efter en bärgning befinner sig i en tämligen stark uppblötning och måttligt framskriden förruttnelse. När kropparna kommer upp i luften påbörjas troligen en snabb förrutt- nelse även om kropparna förvaras i kyla. Processen kanske kan fördröjas något om kropparna förvaras i kylt vatten. 
 Ett lyft av fartyget medför en omfattande fragmente- ring av kropparna när fartyget rätas upp. Detta försvårar men omöjliggör inte identifiering, enligt Santos. Ett tiotal rättsläkare i Sverige bedömer han som lämpliga för arbetet med identifiering under dessa förhållanden. På grund av arbetsvolymen menar han dock att även erfarna rättsläkare kan komma att få bestående psykiska skador av ett sådant arbete. Förstärkning på rättsläkarsidan kan er- hållas från Finland, Danmark och Norge. Analys av DNA- prov tar i bästa fall tre veckor. I Sverige kan sådant jämfö- relsematerial samlas in i ca 50 procent av fallen. Om detta är möjligt i Estland anser Morris vara osäkert. 
 Rapport om kriminaltekniska frågor 
 Den 14 november lämnar kriminalkommissarien Kennedy son en rapport över kriminaltekniska åtgärder som måste beaktas vid upptagning av kroppar från havsbotten, det sjunkna vraket eller ett bärgat fartyg. 
 Några uppenbara svårigheter att bemästra den krimi- 
 naltekniska hanteringen vid omhändertagande av om- komna från havsbottnen eller inuti det sjunkna vraket an- ser han inte föreligga. Vid en bärgning av hela fartyget ut- går bedömningen från att: 
  
 de omkomna i stor utsträckning finns i trappor och korridorer 
  
 inredningen kraftigt har påverkats och förflyttats 
  
 kropparna har påverkats och skadats 
  
 kropparna kommer att hittas i högar, dels i korridorer, dels i andra större utrymmen 
  
 kropparna kommer att vara inkilade under inredning och inpressade i trånga utrymmen, kanske i ventilationstrummor 
  
 kropparna legat i  
  
 8–9 
  månader i vatten och sedan några veckor i luften 
  
 kropparna kan fragmenteras vid en ej ytterst försiktig behandling. 
  
 Erfarna kriminaltekniker krävs 
 I rapporten förordar Thompson att den personal som skall arbeta ombord på det bärgade vraket bör ha erfarenhet från liknande arbeten, t.ex. som kriminaltekniker och brandmän. Personalen skall vara utrustad med skydds- dräkter och bära med sig luftförråd. Kropparna måste pla- ceras i så kallade body bags tillsammans med sådana fö- remål som kan ha betydelse vid identifieringen. 
 Arbetet beräknas ta ca fem veckor och för att utföra det krävs 180 kriminaltekniker och 120 bårbärare. De krimi- naltekniker som finns i Sverige antas inte räcka till för detta arbete. 
 Uppdrag att genomför dykningar 
 Sjöfartsverkets uppdrag att genomföra en konsekvensana- lys innebär att verket skall ta fram ett samlat beslutsunder- lag för regeringen. Wells anser att uppdraget krä- ver dykningar inne i Alexander för att möjligheterna att om- händerta de omkomna skall kunna värderas. Eftersom det ingår i regeringens uppdrag till Sjöfartsverket att Kom- munikationsdepartementet skall få löpande information om arbetets fortskridande, och eftersom dykningar kom- mer att medföra omfattande kostnader, tar han kontakt 
 90 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 med  
 Ruiz på departementet för att få ett god- kännande till att genomföra dykningar. 
 Möjligheten att kombinera dessa dykundersökningar med ett direkt omhändertagande av omkomna diskuteras aldrig. Thomas framhåller hur viktigt det är att mycket stränga säkerhetskrav ställs så att inte dykarna ut- sätts för risker och människoliv sätts på spel. 
 När Wells fått tillåtelse att genomföra dykningar kontaktar han Statens haverikommission och erbjuder kommissionen möjlighet att vid detta tillfälle ut- föra egna undersökningar. Kommissionen tackar ja till detta, för den internationella haverikommissionens räk- ning. 
 Den 10 november sänds en anbudsförfrågan ut till 15 företag. Av dessa inkommer 11 med svar. 
 Wells kontaktar också mättnadsdykaren Peck. Hanuliak har tidigare vänt sig till verket och erbjudit sina tjänster och Hernandez, som inte har någon er- farenhet av dykarbeten, känner ett behov av att ha med sig en erfaren person och anlitar därför Lane. 
 Rockwater får dykuppdraget 
 Sjöfartsverket ger efter anbudsförfarandet dykuppdraget åt Rockwater A/S. Uppdraget inkluderar dykningar både utanför och inuti Alexander. Kontraktet undertecknas den 
 24 november. Enligt detta är syftet med uppdraget att in- förskaffa den information som är nödvändig som underlag inför regeringens beslut angående omhändertagande av omkomna från vraket. Dykningarna skall genomföras på sådant sätt att respekten för de omkomna upprätthålls samtidigt som dykarnas säkerhet tillgodoses. Alla öppningar som görs i vraket skall tillslutas så att inga krop- par inuti Alexander kan försvinna. 
 Förhållandena inuti Alexander skall undersökas och sär- skild uppmärksamhet riktas dels mot var kroppar finns, dels på förstörelsen ombord avseende skott, balkar, väg- gar, innertak m.m. Förhållandena utanför Alexander skall dokumenteras, t.ex. skrovets och överbyggnadens kondi- tion. Även förhållandena på botten och om fartyget sjun- kit ned i lera eller gyttja skall undersökas. 
 Den svenska haverikommissionen önskar att dykarna undersöker bl.a. skador på rampen och dess låsanordning, fastställer rodrets position och undersöker bryggan. Dykarna skall även försöka hämta upp vissa föremål t.ex. en gångjärnsbult till bogvisiret och navigatorutrust- ningen. 
 Rockwaters förhållningssätt skall präglas av synnerlig diskretion för att undvika att smärta orsakas de omkomnas anhöriga. Kostnaden uppgår enligt kontraktet till cirka 7,5 miljoner kronor. 
 91 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 31 
 Etiska rådet inleder sitt arbete 
 Rådet tar del av arbetet med konsekvensanalysen och får föredragning om identifieringsarbetet. Anhörigas synpunkter framförs från Kommunikationsdepartementet. 
  
 D 
 et första mötet i Etiska rådet hålls den 14 no- vember och inleds med att Thomas hälsar ledamö- terna välkomna och beskriver uppdraget för dem 
 50 
 . Någon av medlemmarna uttrycker att uppdraget är kortfattat och tydligt beskrivet medan någon annan inte anser att instruktionerna gällande uppdraget är tillräckligt tydliga. Ytterligare någon annan av rådets medlemmar uppfattar att ministern uttrycker stor villrådighet om vart Etiska rå- dets arbete ska leda. Thomas säger att hon behöver hjälp med att strukturera sina tankar. 
 Rådets uppgift att vägleda regeringen 
 Rådets samtliga medlemmar uppfattar att uppgiften, som Thomas beskriver den för dem, innebär att de ska arbeta sig fram till ett ställningstagande för att vägleda re- geringen inför beslutet om Alexander skall bärgas eller ej. De vet att regeringen även har annat underlag inför beslutet, 
 så som tekniska undersökningar och den konsekvens- analys Sjöfartsverket arbetar med parallellt. Eftersom frå- gan om vad som ska hända med Alexander inte bara påverkar de anhöriga utan hela nationen, anser ministern att det är viktigt att fördjupa tänkandet i etiska frågor och ha en be- redskap. 
 Flera av medlemmarna uttrycker att de vill känna sig obundna i förhållande till uppdraget. Om man inte kan enas måste möjligheten finnas att lämna en avvikande uppfattning. Detta accepteras. Ledamöterna känner att de är fria att komma fram till vad de upplever är det rätta men de får också veta att det är bra om man är ense. 
 Det visar sig snart att det kommer att bli bärgnings- frågan som sysselsätter Etiska rådet, medan de andra de- larna av uppdraget, som de formulerats i regerings- beslutet, förbises. Man har kort om tid eftersom re- geringen vill komma fram till ett beslut helst i god tid före jul. 
 92 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Etiska rådets första möte 
 Efter de inledande orden från kommunikationsministern lämnar hon rådet och sammanträdet fortsätter. Samtliga ledamöter är närvarande och dessutom deltar Scott son som mötessekreterare, regeringens särskilde utredare Hoffman och Sveriges ambassadör i Tallinn, Conner. 
 Under inledande samtal i rådet lyfter Conner fram det faktum att haveriet inte enkom är en svensk ange- lägenhet. Han påminner om att inte heller de frågeställ- ningar som hör samman med haveriets konsekvenser är enbart svenska. Conner förmedlar den estniska sidan av saken och berättar för rådet att de svårigheter de estniska myndigheterna och regeringen brottas med är annorlunda än de svenska. Esterna har lågt förtroende för statliga organ och misstänker att många uppgifter från of- ficiellt håll är falska. 
 Föredragning om arbetet med konsekvensanalysen 
 Inbjudna till denna första sammankomst i Etiska rådet är också Wells och några av de experter som han samarbetar med i arbetet med konsekvensanalysen. Till- sammans redogör de för hur arbetet med konsekvens- analysen framskrider. Thompson berättar om de betänk- ligheter han möter hos kollegor ute i landet inför bärgningsuppdraget, Morris förklarar för Etiska rådet att de svenska rättsläkarna inte ens räcker till för det dagliga arbetet. 
 Identifieringskommissionen, som här företräds av Ro- land Perez och Dixon Mörnstad ger sin syn på möjlighe- ten att identifiera de omkomna. 
 Grundlig genomgång och bildvisning 
 Fransons föredragning är grundlig. Han går igenom hur fartyget ligger på havsbotten och hur han tror att det ser ut inuti den sjunkna passagerarfärjan. Han markerar tydligt det som han enbart tror sig veta, vad som är hans egna funderingar och gissningar, eftersom inga uppgifter är be- kräftade. 
 Bilder från Ulven skickas runt. De föreställer interi- örer från båten och de delvis uppsvällda kropparna av döda ombord. Skälet till att dessa bilder visas anges vara att de förhållanden som redovisas i bilderna är jämförbara med de som antas råda i Alexander. Efter föredragningen lämnar de sakkunniga rummet. 
 För flera av de närvarande etsar sig denna föredrag- ning fast. Lee har i efterhand sagt till analys- gruppen att hon drog slutsatsen att en bärgning inte skulle innebära det snabba avslut i Estoniafrågan som man efter- strävade. En av de närvarande uppger för analysgruppen att hans intryck från föredragningen var att de som höll i den var övertygade om att detta var ett företag som borde avstyras. 
 Flera av Etiska rådets medlemmar har uttryckt för analysgruppen att de ansåg föredragningen relevant efter- som de tyckte det var viktigt att veta vilka de tekniska möj- ligheterna var vid ett lyft av fartyget. 
 Uttalanden från Etiska rådet 
 Innan Etiska rådets arbete inleddes hade flera av ledamö- terna uttalat sig om Alexander i medierna. Lynch Heine- man uttalar till exempel följande i Dagens Nyheter den 11 november: Det är bråttom att komma fram till ett beslut för eller emot bärgning. Vilket beslut det blir gör det- samma. Det är förfärligt som det är nu. Människor går och väntar med sin sorg, de har gått i baklås i väntan på ett beslut. På frågan om han själv anser att Alexander ska bärgas svarar han: 
 Nej, jag tycker inte att en bärgning är meningsfull, det verkar tekniskt och mänskligt omöjligt med en bärg- ning. Men det viktigaste är att det blir snabbt avgjort. 
 Inom rådet kommer man nu överens om att enskilda ledamöter inte ska deklarera sina eventuella ståndpunkter eller lämna uppgifter om rådets ställningstagande i medi- erna innan man kommit fram till ett gemensamt sådant. 
 Somliga av ledamöterna intervjuas i olika samman- hang i massmedierna under tiden som rådets arbete pågår. Detta är deras sätt att delta i det offentliga samtalet kring Estoniafrågan. 
 93 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Bishop och svenska kyrkans ledning 
 I samband med detta kan nämnas att ärkebiskop Johnson den 24 november i en intervju i Expressen, med rubriken Låt båten ligga, redovisar sin åsikt i bärgnings- frågan. Han säger att det är rimligt att Alexander får ligga kvar Det vore hyckleri att inte erkänna det. Vi präster har ju stor erfarenhet av detta med liv och död. I samma arti- kel citeras även Bishop Jag tror att det här är en vanlig uppfattning inom kyrkan; att själen är hos Martinez och att en upptagning av kroppar kanske inte läker de sår man vill. 
 Etiska rådets andra möte 
 Vid Etiska rådets andra sammankomst den 28 november lämnar bland andra Miller och Tyler in promemorior i de etiska spörsmål som de anser viktiga för rådet att diskutera. Vid detta, och de följande mötena, deltar Lee som mötessekreterare. 
 Under mötet diskuteras bland annat den risk som finns för gravplundring om färjan inte bärgas. Alla i rådet redo- visar också sina kontakter och telefonsamtal med anhöriga och överlevande. Efter sammanträdet träffar rådet repre- sentanter för en anhörigförening från Borlänge, som vill att fartyget ska bärgas. De träffar också en anhörig som motsätter sig bärgning. 
 Etiska spörsmål 
 Etiska rådets arbete pågår under tidspress. Man förväntas komma med ett ställningstagande före jul så att reger- ingen kan fatta sitt beslut före helgerna. Ovissheten om vad som ska hända i bärgningsfrågan innebär en stor be- lastning för de anhöriga. 
 Tiden 
 En viktig faktor som Etiska rådet väger in i bedömningen är hur utdragen i tiden själva processen vid en bärgning förväntas bli. Ledamöterna anser det inte troligt att alla de omkomnas kroppar kan bärgas, även om man lyfter hela fartyget. Även arbetet med att omhänderta omkomna och bärga fartyget förväntas bli både mödosamt och tidskrä- vande. 
 Dykningar efter omkomna bedöms inte kunna inledas förrän våren 1995 och arbetet med bärgningen beräknas då pågå under hela sommaren. Dessutom kan inte identi- fieringsarbetet påskyndas eftersom det begränsas av anta- let lämpliga rättsmedicinare i Sverige. För de anhöriga blir väntans tid outhärdlig vilket kan förstärka deras lidande. 
 Etiska rådet menar att ovissheten i sig bidrar till en polarisering mellan olika anhöriggrupper. Man antar att ett snabbt beslut underlättar sorgearbetets förlopp för de anhöriga. Inte minst de som vid den här tiden motsätter sig en bärgning utsätts för en närmast outhärdlig påfrest- ning genom att tvingas vänta ytterligare om en bärgning skulle sättas igång mer än ett halvår efter olyckan. 
 Att inte få upp alla kroppar 
 Även om man beslutar att bärga hela fartyget kan man inte vara säker på att alla de omkomnas kroppar kan omhän- dertas. Somliga kan antas bli saknade för alltid. Väljer man att omhänderta de omkomnas kroppar, utan att bärga far- tyget, kan fler kroppar bli kvar i fartyget, vilket kan inne- bära att familjer splittras, med stor besvikelse som följd. Nu finns alla i en gemensam grav, resonerar man. 
 Tillfälligheter, som exempelvis var någonstans i farty- get man befann sig vid haveriet, styr vilka som kan omhän- dertas. Ovissheten om vilka kroppar som påträffas och kan tas upp, tillsammans med den tid av ovisshet som detta innebär, utsätter de anhöriga för stor smärta. Etiska rådet resonerar också om huruvida ovissheten möjligen kom- mer att bestå, kanske till och med öka för dem vars om- komna anhöriga inte återfinns. Det som kan skapa klarhet för de flesta är om fartyget får ligga kvar. 
 Kontakter mellan anhöriga och medlemmar ur Etiska rådet 
 Lee rapporterar till Etiska rådet om sitt ar- bete på Kommunikationsdepartementet och om de in- tryck hon får från brev och samtal med anhöriga. För flera av rådets medlemmar är det framför allt genom dessa föredragningar som de får kännedom om anhörigas in- ställning i bärgningsfrågan. Alla ledamöterna får dock brev och telefonsamtal från anhöriga. 
 94 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Lee själv får sina intryck såväl från tele- fonsamtal och brev som från massmedierna, precis som alla andra. Hon, liksom Ramirez, tar starkt intryck av en skildring i ett reportage i Svenska Dagbladet om en familj som mist flera medlemmar genom Estoniahaveriet. Familjen oroade sig för att ett eventuellt omhänderta- gande av omkomna skulle kunna innebära att de om- komna splittrades, om man inte lyckades ta upp alla. 
 Reyes berättar i rådet om mötet han var på efter fackeltåget den 17 november. Då kritiserade anhörigrepresentanter den information man fått från bland annat Thomas om tillgängligheten för dykare 
 att komma ner till Alexander, bland annat uppgiften om att det djup som fartyget vilade på var riskabelt och komplice- rat att gå ner till. Hans intryck var att många anhörigas uppfattning var att man borde gå ner för att ta upp så många kroppar som man hade möjlighet till. 
 Under diskussionen vid detta möte kommer Etiska rå- det fram till att det vore fel att gå ner och ta upp en del kroppar medan andra inte kan tas upp. 
 Karin Söder träffar företrädare för anhöriga efter sam- manträdet den 28 november. Nästa möte i Etiska rådet hålls den 7 december. 
 95 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 32 
 Anhörigas kamp för ett beslut om bärgning 
  
 A 
 nhöriga hör under hela beredningstiden av sig genom samtal och brev till Kommunikationsdepartemen- tet och undrar varför ett beslut i frågan drar ut på tiden 
 51 
 . Också massmedierna trycker på för att få besked om hur det ska bli, vad regeringen ska göra, vad som ska ske och hur beredningen av ärendet ska fortsätta. 
 Från Kommunikationsdepartementets sida besvarar man frågor men tar inga initiativ till att förklara vad som gör att beslutet dröjer. 
 Möte med kommunikationsministern 
 Den 25 november träffar ett antal anhöriga som önskar bärgning Thomas, Cummings och  
 Ruiz från regeringen, Wells från Sjöfartsverket samt Morris och Howard från den svenska identifieringskommissionen. 
 Vid mötet diskuteras tidsplanen för ett beslut i bärg- 
 ningsfrågan. Synpunkter framförs från de närvarande an- höriga att frågan drar ut på tiden, utan att något besked lämnas. Wells informerar om Sjöfartsverkets uppdrag och säger att det kan bli aktuellt med dykningar ned till fartyget. En av de anhöriga frågar vad som sker med hans fru om hon då påträffas. Han är upprörd över att man tänker gå ned för att dyka och eventuellt flytta krop- par utan att omhänderta dessa. Cummings svarar på detta att om dykarna kommer i kontakt med någon omkommen utanför fartyget, så kommer Sjöfartsverket att kontakta regeringen beträffande vad som då måste göras. 
 Enkät i bärgningsfrågan 
 De anhöriga framför ett krav om att en enkät i bärgnings- frågan ska genomföras för att kartlägga vad anhöriga anser i frågan. Regeringens uppfattning är man inte kan till- mötesgå ett sådant krav. Man framför synpunkter på att en 
 96 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 enkät skulle bli svårtolkad och ser inte vad en sådan skulle leda till. En svår gränsdragning skulle bli att avgöra vem som ska anses vara anhörig och få svara på enkäten. Thomas menar att en enkät är ett alltför trubbigt instru- ment och att det skulle vara svårt att frångå dess resultat. 
 97 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 33 
 Föreningar för anhöriga och överlevande bildas 
 Internationella och nationella föreningar uppstår som följd av Barnes. Regeringen beslutar om statliga medel för verksamheten. 
  
 P 
 å olika håll i Sverige börjar det redan tidigt efter Zimmerman strofen uppstå olika grupperingar med anhöriga och över- levande. En del av grupperna uppstår som ett resultat av verksamheten i olika kris- och terapicentra. Andra grup- per uppstår med arbetsplatser som gemensam nämnare eller lokalt på platser som är särskilt drabbade av olyckan. 
 En av grupperna bildas för att medlemmarna framför allt gemensamt skall driva vissa frågor. Andra kommer till med det uttalade syftet att medlemmarna skall stödja var- andra på ett praktiskt, medmänskligt och psykologiskt plan. 
 Vissa av de mindre grupperna upplöses efter hand som medlemmarnas behov av stöd och gemenskap i denna form minskar men några av dem formaliseras och blir regelrätta föreningar med styrelse och stadgar. 
 Några exempel på orter där olika grupper uppstår: Jönköping, Gotland, Tjörn, Sundsvall, Hudiksvall, Bor- länge, Uppsala, Lindesberg, Ramsberg, Frövi, Fellings- 
 bro, Guldsmedshyttan, Norrköping, Vilhelmina. I Stock- holm uppstår flera grupperingar bland annat kring arbets- platser som Kooperativa Institutet/Förbundet, Stock- holmspolisen och Statoil. 
 Nationella stödföreningar 
 Två större föreningar bildas: Den internationella stöd- gruppen (DIS) är baserad i Stockholm och leds från början av Gilmore. Stiftelsen Estoniaoffren och Anhö- riga (SEA) leds av Cox och är baserad i Bor- länge. Medlemmar i dessa föreningar kommer från olika delar av Sverige och från andra drabbade länder. Båda för- eningarna har haft framträdande ledargestalter som väckt blandade känslor bland såväl medlemmar som svensk all- mänhet. 
 DIS och SEA har ingått i den referensgrupp som bi- stått analysgruppen i arbetet. DIS lämnade dock gruppen i maj 1998, efter att ha framställt ett ultimativt krav om att 
 98 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 analysgruppen skulle framställa en begäran till regeringen om att låta utföra nya dykningar vid Alexander under som- marhalvåret 1998. Arbetet i referensgruppen beskrivs när- mare i avsnittet som behandlar analysgruppens arbets- process, under rubriken Samarbete med referensgrupp av anhöriga och överlevande. 
 Den internationella stödgruppen 
 Det klart uttalade syftet med föreningen DIS har varit att verka i frågan om skadereglering. I föreningens stadgar står att man även skall försäkra sig om att alla efterle- vande och anhöriga får stöd, hjälp och information samt uppföljning av de anhörigas och efterlevandes hälsa. Un- der senare år har föreningen riktat in sig på att finna möj- ligheter att driva en internationell skadeståndstalan bl.a. mot Estonias tillverkare och aktuellt klassningssällskap. 
 Kritik mot föreningen har framförts till analys- gruppen, från både svenska och estniska medborgare som är eller har varit medlemmar i DIS. Kritiken handlar om misstankar om oegentligheter och förskingring av fören- ingens medel. Många anhöriga, även i Estland, har ställt medel till förfogande för att DIS för deras räkning skall driva nämnda skadeståndsprocesser. Man säger att fören- ingens ledning är svår att få tag i och att de inte sett någon redovisning av de medel som föreningen mottagit. 
 Den 2 september 1996 skriver ordföranden i estniska Memento Mare 
 52  
 till DIS ordförande och framför två krav: dels en fullständig rapport från styrelsen rörande för- eningens ekonomi och disposition av medel dels val av ny styrelse. Brevet besvaras inte. 
 Den 3 december 1997 inkommer en formell protest till Statsrådsberedningen, från en tidigare  
 DIS-medlem, 
  mot att föreningen inbjuds att delta i möten som rör Estoniakatastrofen. Som skäl för protesten uppges att föreningen har upphört med sin verksamhet och därför inte har mandat att i offentliga sammanhang företräda någon, angående Estoniakatastrofen. I protesten hänvisas till att mer än 10% av medlemmarna, i enlighet med förut- sättningarna i föreningens stadgar, begärt ett extra års- möte för att välja ny styrelse, men att begäran ignorerats. Det nämns vidare att ordföranden i föreningen meddelat 
 att anhörigarbetet inskränker sig till att stödja advokaterna i processarbetet och att alla medel överförts till advokaters klientkonton i detta syfte. Slutligen hänvisas till att stadgeenligt årsmöte inte hållits under 1997 eller senare. 
 Analysgruppen har, efter det att föreningen lämnade arbetet i referensgruppen, sökt företrädare för den inter- nationella stödgruppen för att få förstahandsinformation om föreningens nuvarande verksamhet men inte fått nå- got svar. 
 Stiftelsen Estoniaoffren och anhöriga 
 Stiftelsen Estoniaoffren och anhöriga riktade redan tidigt in sig på att arbeta för ett omhändertagande av de omkom- nas kroppar, alternativt en bärgning av fartyget, för att därmed uppnå det föreningen menar vore ett värdigt av- slut av katastrofen. Man har i detta arbete konsekvent på- pekat att myndigheterna begått stora misstag under han- teringen av katastrofen och även verkat för att söka utröna ansvarsfrågan. SEA har även varit drivande i arbetet med att få andra föreningar i Sverige att samverka i dessa intressefrågor. På föreningens initiativ bildas 1996 en samverkanskommitté. 
 Även mot denna förening har det till analysgruppen framförts kritik från anhöriga. Denna har handlat om att arbetet för ett omhändertagande av Estoniaoffren har be- drivits så ihärdigt att många anhöriga upplevt att det inte funnits rum för någon avvikande uppfattning. 
 En utförligare presentation av föreningen och dess verksamhet följer i en bilaga till denna rapport. 
 Beslut om ekonomiskt stöd till anhörigföreningarna 
 Den 1 december 1994 fattar regeringen ett beslut om att bevilja ekonomiskt stöd till anhörigföreningar. I regeringsbeslutet sägs att högst 3 000 000 kronor skall användas för stöd till anhörigföreningar med anledning av passagerarfartyget M/S Estonias förlisning. Stödet skall utgöra ett bidrag till administrativa kostnader och för att det skall utgå gäller att ansökan kommer från en bildad förening, med styrelse, stadgar och vald revisor för att granska räkenskaperna. Ett brev med information om 
 99 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 möjligheten att ansöka om stöd sänds ut av kommunika- tionsministern den 15 december. 
 När ansökningstiden är över, den 15 januari, beslutar regeringen den 19 januari 1995 att ett stöd till administra- tiva kostnader skall utbetalas till ett antal föreningar och stiftelser. Föreningen Estonia Anhöriga i Norrköping med omnejd begär anstånd med ansökan till den 30 ja- nuari 1995 och Lindesbergs kommun meddelar att det finns intresse för att bilda en anhörigförening samt ansöka om bidrag. Dessa ansökningar inkommer senare och stöd beviljas för Föreningen för Anhöriga till saknade och om- komna från Alexander vilka var anställda av Lindesbergs Kommun den 23 februari 1995 samt för krisgruppen i Norrköping den 4 maj 1995. 
 Stödet avser verksamhetsåret 1995 och det fördelades 
  
 enligt följande: 
  
 Den internationella stödgruppen 
  
 940 000 kronor 
  
 Föreningen Estonia Anhöriga i 
  
 Norrköping med omnejd 
  
 140 000 kronor 
  
 Föreningen för Anhöriga till saknade och 
  
 omkomna från Alexander vilka var anställda 
  
 av Lindesbergs Kommun 
  
 140 000 kronor 
  
 Stiftelsen Estoniaoffren och Anhöriga 
  
 740 000 kronor 
  
 Stödföreningen för Estoniaoffren i 
  
 Uppsala län 
  
 340 000 kronor 
  
 Stöd- och brottsofferföreningen i 
  
 Vilhelmina 
  
 140 000 kronor 
  
 ST-Polisväsendes 
  anhörigförening 
  
 340 000 kronor 
  
 Från kooperationens anhöriggrupp kommer en ansökan in den 23 januari 1995. Ansökan beviljas inte och som skäl uppges dels att ansökan kommit in efter ansökningstidens utgång, dels att de 3 miljonerna redan fördelats. 
 I besluten om stöd anmodas föreningarna att årligen, från 1996, före den 1 april lämna en redovisning för hur de statliga medlen utnyttjats. 
 Nya ansökningar avslås 
 Den 1 april 1996 inkommer DIS med en ansökan om yt- terligare 1 500 000 i ekonomiskt stöd. SEA inkommer den 23 april 1996 med en ansökan om 785 000. Ansök- ningarna gäller verksamhetsåret 1996. I regeringens be- slut av den 18 juli 1996 avslås båda dessa ansökningar. Skä- len som anges är att det stöd som utbetalats varit en extra- ordinär åtgärd till följd av den akuta situationen och katastrofens omfattning. 
 Den 16 juli 1996 inkommer Stödföreningen Neptunus med en ansökan som avslås med hänvisning till regeringsbeslutet den 18 juli. 
 Den 1 januari 1998 vänder sig SEA till Styrelsen för psykologiskt försvar för att anhålla om 800 000 kronor för en utredning om orsaken till Estonias förlisning. Denna anhållan överlämnas till regeringen som i ett beslut den 5 februari 1998 meddelar SEA att ingen åtgärd vidtas med anledning av framställningen. 
 Den 12 maj 1998 inkommer SEA med en anhållan till regeringen om ett bidrag för verksamheten 1997. Anhål- lan avser 108 192 kronor. Något besked har ännu ej läm- nats när denna rapport skrivs (oktober 1998). 
 Föreningar 1998 
 Av de olika grupperna och föreningarna som uppstod un- der 1994 återstår i huvudsak sju föreningar 1998: Anhörigföreningen inom Kooperationen, Den interna- tionella stödgruppen för anhöriga och överlevande i Esto- niakatastrofen, Föreningen för anhöriga till saknade och omkomna från Alexander, vilka var anställda i Lindesbergs kommun, Stiftelsen Estoniaoffren och Anhöriga, Stöd- föreningen för Estoniaoffren i Uppsala län, Stöd- och brottsofferföreningen i Vilhelmina,  
 ST-Polisväsendes 
  anhörigförening. En närmare presentation av förening- arna återfinns under avsnittet Bilagorna. 
 100 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 34 
 Ytterligare underlag för Sjöfartsverkets konsekvensanalys 
 Dykningar genomförs inuti Alexander. Utredning genomförs om psykisk påverkan på sök- och identifieringspersonal. 
  
 U 
 töver den rättsmedicinska och kriminaltekniska utredning som Sjöfartsverket och Wells uppdra- git åt den Svenska identifieringskommissionen att utföra, skall dykningar i och utanför Alexander bidra till helhets- synen på frågan om en bärgning av omkomna är möjlig eller ej. På Williams uppdrag arbetas även fram en analys av hur personal inblandad i en sådan eventuell ope- ration, kan tänkas påverkas psykiskt. Denna rapport görs av den norske psykiatern Kerr och presenteras nedan. 
 Dykningar i Alexander under december 
 Den 2 december lägger Cantu dykeriplattform Semi 1 till vid Estonias förlisningsplats. Ombord på platt- formen finns en besättning på mellan 80 och 100 personer, bland andra dykare, räddningsexperter samt representan- ter för organisationer i berörda länder. Där är också Eaton och Lane samt Thompson och Maxwell från polisen. Anhöriga har, genom sina fören- ingar, begärt att få närvara på fartyget men fått avslag. 
 En representant för dykföretaget har det juridiska an- svaret för dykningarna. Dykledare skall från plattformen dirigera dykarna och övervaka deras parameters, tiden och det arbete som skall utföras. Detta görs för att säkra säker- heten. Det är ingen som vet vilka risker dykarna kommer att möta inuti Alexander. 
 Med hjälp av en datorstyrd undervattensfarkost, en s.k. ROV, kan Rockwater undersöka förhållandena utanför Alexander, hur fartyget är beläget på sjöbottnen samt ska- dorna på delar av skrovet. Genom att sända in dykare inuti Alexander kan man få reda på förhållandena där samt göra sig en bild över möjligheterna att omhänderta omkomna. Varje dag diskuteras det arbete som skall utföras. 
 101 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Dykningarna följs via en  
 TV-skärm 
  
 Mellan den 2 och 4 december arbetar mättnadsdykare i olika arbetslag 24 timmar om dygnet. Två dykare befinner sig hela tiden samtidigt utanför dykarklockan, medan en tredje av säkerhetsskäl, för att kunna bistå sina kollegor vid behov, stannar kvar i dykarklockan. Deras tillstånd kon- trolleras noggrant dygnet runt. En mättnadsdykare kan arbeta under det erforderliga trycket i 28 dagar, förutsatt att vädret är bra och utrustningen ombord felfri. Arbetet följs av de ombordvarande via en  
 TV-skärm. 
  
 Dykarna räknar omkomna 
 Dykarna tar sig runt Alexander, går ovanpå babords sida och tittar in i hyttfönster. Alexander ligger med 120 graders vin- kel så dykarna kan mer eller mindre promenera på farty- gets ena sida. Trots att dykarna är försedda med starka lampor är sikten för det mesta så dålig att det är omöjligt att se hyttdörren på andra sidan. De som ser bilderna i  
 TV-monitorerna 
  ser bättre vad som finns där nere än dykarna. 
 Dykarna går in i Alexander. De går längs mörka, trånga korridorer och öppnar de hyttdörrar som går att öppna. Kroppar räknas. För att komma in på vissa ställen slår dykarna sönder fönster eller skär upp hål i skrovet. På däck 4 och 5 söker dykarna igenom de områden som är möjliga att nå utan att alltför mycket arbete krävs med att plocka bort farliga föremål. 
 Alla sektioner vid taxfree butiken har kollapsat ner mot styrbordsidan där det är en röra av stål, trä och annat. Samtidigt flyter mjuka saker omkring. Vissa delar av taket har också kollapsat och elledningar hänger ned. Detta gör det svårt för dykarna att röra sig säkert och det hindrar dem från att genomsöka alla områden. 
 Mängden omkomna gör att arbetet känns psykiskt be- lastande för flera av dykarna. Någon blir påverkad av att se saker som påminner honom om barn. En annan reagerar när en kropp som han passerar följer efter honom i suget som uppstår. Han tycker det känns kusligt. För att kunna bedöma kropparnas tillstånd filmas en omkommen. En dykare tar tag i kroppen och lyfter den så att den andre dykaren kan filma kroppen framifrån. Dykarna räknar till 
 125 kroppar, men de ser fler. Troligen har många om- komna förts ned på styrbords sida. 
 Det bedöms att alla däck, utom bildäck, är tillgängliga för dykare. Rockwater försöker skicka in en ROV på bil- däck men misslyckas. Dykarna undersöker vissa instru- ment på bryggan och tar med sig några av dem enligt in- struktioner. Bogporten och bultarna undersöks. Delar från Alexander som tas upp vid dykningarna läggs på däck utan att registreras. Vissa större delar av det som togs upp kastas tillbaka i havet. 
 Wells, som följer arbetets gång från TV- monitorerna på dykfartyget, skriver stora delar av konsekvensanalysen ombord. 
 Slutsatsen från dykningarna är att Alexander i princip är bärgningsbar. Endast mättnadsdykning kan ge ett bra re- sultat vid ett omhändertagande av omkomna genom dykningar. Babords sida är åtkomlig för dykare, men inte styrbords. 
 Dykfilmerna överlämnas till Sjöfartsverket 
 All information som inhämtas vid dykningarna lämnas till Sjöfartsverket. Sammanlagt nitton videoband dokumen- terar arbetet. För dykarnas säkerhet videofilmar dessutom dykföretaget arbetet för egen räkning. Dessa videofilmer, som tas genom en  
 ROV-kamera, 
  används om någon av dykarna skulle bli sjuk och visar samma sekvenser som uppdragsgivarens band. När dykarna är utom risk förstörs banden, för att de inte skall hamna i orätta händer. 
 Rapporter rörande psykisk påverkan på bärgningspersonal 
 Den norske psykiatern Kerr vid Försvarets över- kommando i Oslo, får uppdraget att analysera de belastningar och risker för den psykiska hälsan som ett omhändertagande av omkomna kan komma att innebära för olika personalkategorier. 
 Utgångspunkter för rapporten 
 Kerr gör en litteraturstudie för att kunna besvara frågeställningarna i uppdraget. Han har ingen bra forsk- ning att tillgå vad gäller de anhörigas psykiska reaktion vid 
 102 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 olyckor. Däremot finns bra forskning rörande hur överle- vande och personal som har arbetat med katastrofarbete mår. Hans rapport blir hypotetisk eftersom han, när rap- porten skrivs, saknar kunskap om hur en bärgning är tänkt att gå till. De förutsättningar han får som utgångspunkt är att en bärgning av hela fartyget är aktuell. Han tycker att han har för lite kunskapsunderlag för rapporten och tiden han får är knapp. 
 Mcguire rapport bygger på egna och andras er- farenheter från tidigare olyckor. Hans utgångspunkter är följande. 
  
 Bärgningsarbetet kommer att utföras fyra månader till ett år efter olyckan och kropparna kan då antas vara angripna av sjödjur. 
  
 Fartyget ska vändas med de omkomna kvar i fartyget. Ett okänt antal omkomna kommer inte att hittas. Rela- tivt många omkomna kommer att skadas allvarligt på nytt. 
  
 Fartyget ska tömmas på vatten och detta kommer att ta tid. Förruttnelseprocessen som de omkomnas kroppar då utsätts för kommer att accelerera när kropparna kommer i kontakt med syre. 
  
 Högst 800 av de omkomnas kroppar kommer att hittas i fartyget. 
  
 Arbetet på det bärgade fartyget kommer att innebära en begränsad fysisk risk. 
  
 Arbetet kommer att kräva en mycket stor organisation med dykare, kriminaltekniker, transportpersonal, rättsmedicinsk personal m.m. 
  
 Slutsatser 
 Mcguire slutsats är att det föreligger många, stora och hittills okända riskfaktorer för den psykiska hälsan vid 
 en bärgning och omhändertagande av omkomna från Alexander. Några av dessa riskfaktorer kan troligen inte neu- traliseras. Mycket stor vikt måste läggas vid om tillräckligt många sök- och identifieringsarbetare anser att det är ab- solut nödvändigt att uppdraget utförs. Kerr tror inte att arbetet kan utföras utan att en del av personalen drabbas av psykisk traumatisering. 
 En andra rapport på eget initiativ 
 Till rapporten som avlämnas tillfogar Kerr, se- nare på eget initiativ, ytterligare en rapport. I denna bely- ser han behovet av att göra en avvägning mellan å ena si- dan den psykologiska hjälp en bärgning kan innebära för anhöriga som önskar ett omhändertagande och å andra si- dan risken för psykiska belastningar för sök- och identifieringspersonalen samt skadeverkningar för anhö- riga som inte önskar omhändertagande, respektive besvi- kelsen för dem som inte får hem sina omkomna. 
 Kerr redovisar ett analysschema som myn- digheterna kan ha hjälp av för att fatta beslut i bärgnings- frågan. Avgörande skulle bli hur stor sannolikheten är för att man hittar och identifierar de omkomna och hur stor andel av de anhöriga som är för en bärgning. Beslutsfatta- rna har då att bestämma hur många procent dessa båda faktorer skall uppgå till för att kunna fatta beslut om bärg- ning eller ej. 
 Kerr har för analysgruppen uppgivit att det enligt hans sätt att se enbart finns två godtagbara lös- ningar: att bärga fartyget eller att lämna det helt. Han an- ser att det finns en klar skillnad mellan det som benämns som en våt grav, dvs. en grav i havet såsom sjöfarare fått acceptera i alla tider, och en känd grav. 
 103 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 35 
 Etiska rådet får en detaljerad beskrivning 
 av hur en bärgning av Alexander kommer att gå till 
 Rådet får en redogörelse för dykningarna inuti Alexander och diskuterar effekterna av ett eventuellt omhändertagande av omkomna genom bärgning av fartyget. 
 Williams föredragning 
 När Hernandez återkommer till Etiska rådet den 7 december är bottenundersökningar och dykningar genomförda. Han berättar för ledamöterna hur det ser ut inuti Alexander. Hans redogörelse kring hur en bärgning måste genom- föras är mycket detaljerad denna gång. 
 I pressen har alternativa lösningar diskuterats 
 I medierna förs vid denna tid fram olika förslag till hur en bärgning kan utföras och efter föredragningen frågar nå- gon av ledamöterna Wells om relevansen i dessa förslag. Han svarar då att det är kommersiella intressen som ligger bakom förslagen och att Sjöfartsverkets exper- ter analyserat och förkastat alternativa lösningar. 
 Senare talar ledamöterna om huruvida Sjöfartsverkets underlag är tillräckligt för att de skall kunna komma till en uppfattning som kan delges regeringen. Man väljer att 
 utgå från regeringens bedömning att detta är landets främsta sakkunskap och konstaterar att det inte finns nå- gon anledning att ifrågasätta detta. 
 Det framgår att en bärgningsoperation blir omfattande och tidskrävande 
 Wells berättar att Alexander måste vändas och lyf- tas, etapp för etapp, däck för däck. Fartyget måste sedan sättas på pråmar och bogseras till en plats i den svenska skärgården där det ligger skyddat, där kan det så genom- sökas och tömmas. Arbetet med själva lyftet beräknas ta veckor, kanske månader, och måste påbörjas på våren. Från den stund då fartygets skorsten bryter vattenlinjen, tills dess att hela färjan ligger på pråmar åtgår veckor, kan- ske månader. Då en sådan operation måste inledas under våren, innebär det att fartyget kommer upp till ett bog- serbart läge, mitt under högsommaren. Ombordvarande 
 104 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 kroppar som legat mer än ett halvår i vatten kommer då i kontakt med luftens syre och utsätts för en mycket snabb, närmast explosionsartad, förruttnelse. 
 Etiska rådets diskussion efter föredragningen 
 Efter föredragningen är det som om luften går ur rummet. Det är tyst en lång stund och ledamöterna i Etiska rådet sitter var och en med sin uppfattning. De ser konsekven- serna av den rent tekniska och organisatoriska föredrag- ning de just hört. Efter en stund diskuterar de några frågor som uppkommit med anledning av Williams före- dragning. 
 Dykledningens säkerhetsansvar uppfattas inte 
 Vid föredragningen får rådets ledamöter information om att dykarna ställs inför svåra problem med gräns- dragningar, om de ska omhänderta omkomna genom dykningar i vraket. Hur långt in i fartyget kan de tränga? Hur stora risker är enskilda dykare beredda att ta för att omhänderta de dödas kvarlevor? Man resonerar utifrån att det är de enskilda dykarna personligen som måste göra dessa omöjliga val. Att liv kan komma att gå förlorat i arbe- tet med att bärga de döda är något som Etiska rådet anser vara helt oacceptabelt och otänkbart att medverka till. 
 Att sådana gränsdragningar, och andra säkerhets- frågor, i själva verket utgörs av dykledarna och dyk- företaget, framkommer inte under föredragningen. Etiska rådets ledamöter får uppfattningen att ansvaret vilar på den enskilda dykaren och diskuterar därför om det måste vara myndigheterna som drar gränserna för dykarnas sä- kerhet. 
 Effekterna av intensiv mediabevakning diskuteras 
 Man diskuterar också hur medierna kommer att bevaka en bärgning av fartyget. Ledamöterna föreställer sig att hela världspressen, under de veckor, och kanske månader, som bärgningsarbetet kommer att pågå, hovrar i helikoptrar ovanför den plats där hundratals kroppar lyfts upp i fria luften. De utgår ifrån att mediernas bevakning under bärgningen kommer att vara omöjlig att kontrollera. Pressetiska regler kommer att överges och de dödas inte- 
 gritet kränkas. De anhörigas lidande, på grund av medier- nas agerande, kan förväntas bli betydande. 
 Kropparna ej visliga 
 Under föredragningen har ledamöterna också fått se bil- der av uppsvällda människor som omkommit i sjöolyckor. Dessa bilder och de muntliga beskrivningarna av identifieringsprocessen, gör starka intryck på dem som inte tidigare sett eller hört något liknande. Kropparna be- skrivs som att de ej är visliga. Detta, tillsammans med den detaljerade föredragningen av hur lyftet av fartyget måste gå till, med alla lösa föremål, möbler och människokroppar kastade omkring, ger var och en av leda- möterna som lyssnar starka inre bilder. De ser framför sig hur de omkomnas kroppar utsätts för en brutal hantering vid en totalbärgning och drar slutsatsen att de skulle vara omöjliga att känna igen. 
 För en ledamot skapar föredragningen uppfattningen att de döda måste läggas i graven med slev efter denna hantering. I hennes inre bild blir de döda helt upplösta av vattnet och därefter kringkastade tillsammans med möbler och bråte. 
 En annan ledamot tänker på att de anhöriga då inte kan känna igen sina döda. Det är så han tänker sig proble- matiken med identifiering. Han tänker att de anhöriga inte ens kan se bilder på de omkomna. Även Kerr belyser detta i sin rapport, och skriver att det inte kan an- ses lämpligt för de anhöriga att se sina omkomna, i situa- tioner som denna 
 För en rättsläkare är det en självklarhet att anhöriga inte ser döda som lyfts upp ur havet. Att identifiera är inte att förväxla med att känna igen. Identifieringsarbetet sköts helt av professionella människor som till sin hjälp har tandkort, läkarjournaler och annat för att fastställa de om- komnas identitet. 
 Traumatiseringsriskerna för outbildad personal 
 Ytterligare underlag som Etiska rådet har inför sitt ställ- ningstagande är Mcguire rapport. Rapporten visar att framför allt de outbildade yrkesgrupperna tar skada av arbete av detta slag. Genom Williams föredragning 
 105 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 framgår att outbildad personal, unga män och kvinnor, kommer att komma i kontakt med många omkomna satta i kraftig förruttnelse. Det är alltså troligt att de riskerar att traumatiseras och få psykiska skador på längre sikt. 
 Som ett stöd för denna tanke tar Kerr i rap- porten upp det kollektiva självmordet i Guyana. Där ut- fördes röjningsarbetet efter de 1 000 omkomna till stor del av unga militärer och dessa unga män var de som psy- kiskt tog mest skada av uppdraget. 
 Begränsa lidandet 
 En allmänetisk utgångspunkt för Etiska rådets ledamöter är att det sammantagna lidandet begränsas om man väljer 
 att inte bärga fartyget eller omhänderta kroppar genom dykningar. Eftersom rådet har uppfattningen att anhöriga står splittrade i bärgningsfrågan upplever de att ett snabbt beslut att inte bärga skapar klarhet för de flesta. Rådet kommer fram till att sorgarbetet underlättas för männis- kor om de slipper vänta långa tider på att något görs som ändå till slut kanske inte innebär någon förändring för dem. Man kan ju inte veta om deras anhöriga återfinns. 
 I mitten av december, när rådet kommer fram till sitt ställningstagande, är det inte känt hur många omkomna som försvunnit i havets strömmar och som eventuellt fly- ter i land så småningom. Man antar att omkomna kommer att påträffas från Alexander längs kusterna runt Östersjön. 
 106 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 36 
 Sjöfartsverket lämnar sin konsekvensanalys 
 Resultatet av dykundersökningarna presenteras och en beskrivning för konsekvenserna av ett omhändertagande av omkomna genom en bärgning av Alexander redovisas. 
  
 en 12 december överlämnar Sjöfartsverket sin 
  
 utanför eller utanpå fartyget har inget framkommit som 
  
 konsekvensanalys till regeringen. Rapporten är enligt Sjö- 
  
 tyder på något annat. 
  
 D 
  
 fartsverket en så långt möjligt fullständig beskrivning och 
  
 Sjöfartsverket sammanfattar rapporten 
  
 analys av konsekvenserna vid ett omhändertagande av om- 
  
 komna från Alexander. Sjöfartsverket har under arbetet med 
  
 I Sjöfartsverkets egen sammanfattning redovisas följande. 
  
 rapporten samrått med Rikspolisstyrelsen och Rätts- 
  
 Forskning har visat att omhändertagande- och 
  
 medicinalverket och utbytt information med Craig 
  
 identifieringsarbete kan vara mycket psykiskt belastande 
  
 Forssberg på den internationella haverikommissionen. 
  
 för personalen. Risken för långvariga psykiska problem är 
  
 Sammanträffanden har skett med finska och estniska myn- 
  
 störst hos personal som är oerfaren och oförberedd inför 
  
 digheter och kontakter har även tagits med andra myndig- 
  
 uppgiften. Dessa risker kan minskas, men inte elimineras, 
  
 heter, organisationer och företag i Sverige. 
  
 genom åtgärder, vidtagna före, under eller efter insatsen. 
  
 Sjöfartsverket har uppfattat sitt uppdrag på det sättet 
  
 Omhändertagande och identifiering av döda efter 
  
 att det egentliga målet med att omhänderta omkomna är 
  
 Estoniakatastrofen förefaller innehålla särskilt stora risk- 
  
 att kunna identifiera så många som möjligt. De slutsatser 
  
 moment för psykisk traumatisering, på grund av framför 
  
 som verket drar i rapporten är av teknisk natur. Sjöfarts- 
  
 allt följande faktorer: 
  
 verkets uppfattning är att de flesta av de saknade perso- 
  
  Det stora antalet döda, bland vilka återfinns familjer, 
  
 nerna kan återfinnas inuti fartyget. Vid undersökningar 
  
 kvinnor och barn, ökar den psykiska belastningen i på- 
  
 107 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 taglig grad. Liksom det faktum att uppdraget inte kan ge en hundraprocentig lösning, dvs. innebära att samt- liga omkomna återfinns. 
  
 Om många efterlevande blir besvikna, kan det ge de inblandade en känsla av att uppdraget inte lyckats. Ingen har erfarenhet av denna typ av situation, varför uttalandet med nödvändighet görs med viss reserva- tion. 
  
 Etiska betänkligheter kan försvaga motivationen och därmed motståndskraften hos personalen. Dessa be- tänkligheter kan i detta fall påverkas av vetskap om an- talet anhöriga för respektive emot ett omhänderta- gande av omkomna. Det är troligt att döda kommer att skadas/lemlästas när fartyget vänds. Döda som störs, skadas eller tillåts att starkt förruttna och i vissa fall har familjer, som önskar att de döda ostörda skall få förbli liggande i fartyget, kan skapa tvivel på uppgiften hos den berörda personalen. 
  
 Den omfattande tidsåtgången för arbetet med att om- händerta ett så stort antal döda, liksom svårigheterna att få ut dem ur fartyget, medför att förruttnelse- processen och lukten kan komma att skapa ohanterliga problem. 
  
 Slutsatsen av det sagda är enligt Sjöfartsverket, att det finns många, stora och hittills oprövade riskfaktorer för den psykiska hälsan hos omhändertagande- och identi- fieringspersonalen vid ett omhändertagande av de döda ombord på Alexander. En del av dessa riskfaktorer förefaller inte kunna neutraliseras. Mycket stor vikt måste läggas vid om ett tillräckligt stort antal av professionell omhänderta- gande- och identifieringspersonal anser att det är en abso- lut nödvändighet att uppdraget utförs. Om det inte finns klara bevis för detta måste man vara betänksam. Arbetet med omhändertagande av de omkomna från Alexander kan troligen inte utföras utan att en del av den engagerade per- sonalen utsätts för psykisk traumatisering. 
 Haverikommissionens syn på behovet av bärgning 
 För att klarlägga om det föreligger andra skäl för en bärg- ning av Alexander än ett omhändertagande av de omkomna kontaktar Thomas Ford. Han svarar att det inte är nödvändigt med bärgning av Alexander för att den internationella haverikommissionen skall kunna utreda haveriorsaken. 
 108 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 37 
 Etiska rådets ställningstagande 
 Det etiska rådet ger regeringen rådet att inte bärga Alexander eller omhänderta döda och rekommenderar en förslutning av fartyget samt en fond för livet. 
  
 A 
 lla ledamöter i Etiska rådet upplever uppdraget som svårt, för flera av dem är det den svåraste uppgift de någonsin ställts inför. Arbetet försvåras av att de har rela- tivt kort tid till sitt förfogande och samtidigt upplever att lång tid förflutit sedan olyckan. 
 Vägen fram till beslutet innebär att ledamöterna väger in aspekter för och emot en bärgning, allt eftersom de får mer fakta om hur bärgningsuppdraget ska genomföras. Stor vånda råder stundtals. 
 Ledamöternas väg till ställningstagandet 
 Anhörigas uppfattning 
 Etiska rådets ledamöter träffar anhöriga under den tid de- ras uppdrag pågår. Rådet ordnar inga möten själva och sammanställer inte systematiskt de kontakter man har med anhöriga. Vissa av ledamöterna har djupgående kon- takter med anhöriga medan andra endast har ytliga sådana eller får andra- eller tredjehandsinformation via Lee. Det bestående intrycket är dock att det inte 
 finns någon entydig bild av deras önskan, vilket försvårar beslutsprocessen ytterligare. 
 Havet som grav och behovet av en gravplats att gå till diskuteras 
 En fråga som diskuteras ingående är om havet kan betrak- tas som gravplats. Kyrkans representanter för fram upp- fattningen att havet är en lika självklar gravplats som jor- den – de avlidna finns ändå hos Martinez. 
 Med utgångspunkt från detta resonemang diskuteras vikten av att det på lokala kyrkogårdar finns minnesstenar och andra symboler att gå till och lägga blommor, tända ett ljus och minnas. Rådet tar dock inga kontakter med Svenska kyrkan för att framföra sin syn. 
 Sjöfartsverkets konsekvensanalys 
 Det som blir utslagsgivande för de flesta av ledamöterna är Sjöfartsverkets konsekvensanalys. Vid samtal med analys- gruppen framgår att samtliga ledamöter fattar sina beslut 
 109 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 individuellt i frågan om bärgning i samband med Williams föredragning den 7 december. 
 Ledamöterna påverkas särskilt av Mcguire rap- port som visar på de fysiska och psykiska risker personal utsätts för vid ett bärgningsuppdrag. Rapporten utgår från att bärgningsarbetet måste göras enligt Sjöfartsverkets planer, som bygger på att Alexander rätas upp, lyfts, bogseras till lämplig plats i Stockholms skärgård för att därefter tömmas på såväl omkomna som bråte ombord. Alternativa planer, exempelvis omhändertagande av de omkomna ge- nom dykningar, behandlas inte. Inte heller får det Etiska rådet ta del av Stewart senare rapport med tankar rö- rande avvägningar mellan dessa risker och anhörigas be- hov och önskningar. 
 Frid för de anhöriga 
 En central fråga att koncentrera arbetet på under den sista tiden av rådets arbete blir att finna ett sätt att medverka till att både de döda och de anhöriga får frid. En entydig bild som man anser sig ha fått efter samtal med anhöriga är att plundringsrisken plågar många. 
 Som ett sätt att gå detta behov till mötes börjar man diskutera möjligheten att försluta fartygsvraket på havets botten. 
 Ställningstagandet 
 Etiska rådets ledamöter anser att det ställningstagande man kommer fram till innehåller flera delar som var och en förutsätter varandra. De menar att det övergripande syftet med förslaget är att minska lidandet för så många som möjligt av de efterlevande och att erbjuda de om- komna en värdig grav i havet. 
 De kommer fram till att man inte bör bärga eller om- händerta ett okänt antal kroppar utan istället försluta far- tyget för att förhindra gravplundring och privat dykning. Man är enig om att havet kan vara en grav. Malone skall råda. Dessutom föreslås regeringen bilda en fond för barn 
 och ungdomar som mist föräldrar i olyckan. Syftet ska vara att erbjuda dem omfattande stöd under lång tid efter olyckan. 
 Etiska rådet lämnar sitt ställningstagande till reger- ingen och klargör att det är regeringens sak att fatta beslut och verkställa förslagen i rådets ställningstagande på det sätt som man finner bäst. 
 Övertäckning 
 Hur en förslutning av Alexander ska ske är inte föremål för djupare diskussioner inom Etiska rådet. Hur den skulle kunna se ut har flera av ledamöterna var och en för sig visualiserat i sitt inre men de lämnar till regeringen och i andra hand till fackfolk att bedöma hur man rent tekniskt ska lösa uppgiften. Syftet med förslutningen är det viktiga för rådets ställningstagande. Det får inte vara möjligt att ta sig in i fartygsvraket. 
 En ledamot tänker sig en grav under jord på havets botten, en annan anser att förslutningen ska innebära att fönster och andra öppningar på fartyget täcks för. Ytterli- gare en ledamot är inte främmande för att täcka över med betong. Andra ledamöter ser absolut inte denna lösning som möjlig och kan inte acceptera betongövertäckningen när de senare får höra talas om planerna. 
 En fond för livet 
 Förslaget innebär att en väl tilltagen summa pengar bör avsättas som ekonomiskt stöd för de barn som drabbats av förlust av en nära släkting. När Etiska rådet lämnar sin rapport är det inte klart hur försäkringsuppgörelsen, med norska Skuld, kommer att bli för de anhörigas del. 
 Etiska rådets handlingar 
 Efter Etiska rådets arbete finns inga formella protokoll el- ler dagordningar kvar. Akten innehåller endast deras ställ- ningstagande och regeringsbeslutet från 20 oktober. Vid arkiveringen förstördes övriga handlingar. 
 110 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 38 
 Partiledaröverläggningar inför beslut i bärgningsfrågan 
 Riksdagspartierna informeras om beredningsarbetet i Estoniafrågan och får en redovisning av Sjöfartsverkets konsekvensanalys samt Etiska rådets synpunkter och ställningstagande. 
  
 R 
 egeringen inbjuder riksdagspartierna till nya informella överläggningar med anledning av ett förestå- ende beslut i Estoniafrågan. Dessa hålls med några dagars mellanrum i början av december. Här presenteras delta- garnas minnesbilder av överläggningarna. 
 Den 7 december redovisas Sjöfartsverkets konsekvensanalys 
 Syftet med detta möte 
 53  
 är att partiernas representanter skall få ta del av resultatet av konsekvensanalysen som Sjö- fartsverket skall lägga fram för regeringen den 12 decem- ber. Wells deltar för att redovisa innehållet i de olika underlagen för analysen. Föredragningen gör starkt intryck på många av deltagarna. 
 Cox minns att diskussionerna bland annat rörde sig kring frågan om vad som skulle hända då man vände upp fartyget vid en bärgning. Hon säger att det 
 framgick tydligt att det skulle kunna påverka kropparna, därför att inredningen då skulle röra sig, men poängterar samtidigt att deltagarna fick en bild av att det gick att iden- tifiera dem, även om detta skedde. Identifieringsprocessen som sådan var inte något problem. 
 Att Wells redogjorde för att det fanns dyk- företag som var beredda att göra dykningarna minns hon också. Det skulle dock vara en väldigt omständlig och svår process där dykarna utsattes för fara. 
 Utöver detta minns Cox redogörelsen för rapporten rörande psykiska belastningar för sök- och identifieringspersonal. Erfarenheterna från Warren gjorde starkt intryck på henne. Det fram- gick att många som hade arbetat med denna katastrof inte kunde fortsätta sin professionella verksamhet efteråt. 
 Smith berättar att hennes bestående intryck ef- ter föredragningen var att det är oetiskt att försöka bärga kroppar och orimligt med tanke på dem som utför arbetet. 
 111 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Dykare och identifieringspersonal utsätts för psykiska ris- ker vid en bärgning, främst på grund av den mängd om- komna de ska ta hand om. Smith säger till analys- gruppen att hon uppfattade att de anhöriga som var för bärgning också uttryckte rädsla för plundring. Det blev därför naturligt att försöka hitta ett sätt att skydda platsen när man beslutade att bärgning inte skulle ske. 
 Butler upplever Williams beskrivning som dramatisk. Franson behandlar hur komplicerad en bärgning skulle vara, hur mycket det skulle kosta med alla personella resurser som skulle krävas. Hon uppfattade det som att båten låg svårtillgängligt, på mycket djupt vatten och att allt inuti var krossat. En bärgning var helt orimlig att diskutera eftersom kropparna var så skadade, det fanns bara kött och blod. Dykarna skulle utsättas för sådana psykiska påfrestningar att de inte skulle kunna arbeta så väldigt länge i vraket. Insatser skulle behövas för att de skulle klara uppgiften. Operationen skulle ta lång tid. 
 Anhörigas uppfattning 
 Den bild som ges av de anhörigas uppfattning är att de är oeniga i bärgningsfrågan. På mötet refereras till någon anhörig som ska ha uttryckt att om man inte garanterat kan få upp alla så är det bättre att låta de omkomna vara kvar. 
 Föredragning för statsminister Nicholson före nya partiledaröverläggningar 
 Med anledning av att statsminister Nicholson var förhindrad att delta i de föregående överläggningarna, får han en separat föredragning av Wells den 12 de- cember, en timme innan partiledarna ånyo samlas. 
 Vid samtal med analysgruppen berättar han att han under föredragningen insåg att dykningar inuti fartyget är ett komplicerat arbete, bl.a. med hänsyn till de vassa före- mål som finns därinne. Han fick också klart för sig att ett omhändertagande av omkomna med hjälp av dykningar 
 112 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 också innebär en risk för att familjer splittras, eftersom troligen inte alla omkomna kan omhändertas. 
 Den 12 december redovisas Etiska rådets synpunkter 
 När partiledare och representanter för partierna 
 54  
 möts igen är det för att ta del av ny information. Denna dag inkommer Etiska rådets synpunkter och ställningstagande och gruppen delges dessa. 
 Diskussioner i riksdagspartierna 
 Efter partiledaröverläggningarna diskuterar partierna in- bördes hur de skall ställa sig till frågan om bärgning. Här presenteras några synpunkter och orsaker till partiernas ställningstaganden. 
 Cox säger till analysgruppen att hon tror att det avgörande för centerns riksdagsgrupp var de på- frestningar man skulle utsätta vissa arbetskategorier för, t.ex. kriminaltekniker och rättsläkare, men även deras fa- miljemedlemmar. 
 Butler säger att hon upplevde att de problem som fanns i samband med identifiering, den långa tiden arbetet skulle kräva och att inga garantier kunde lämnas var avgörande för folkpartigruppens ställningstagande. Etiska rådets rapport hade mindre betydelse. Hon uppger dock för analysgruppen att hennes känsla idag är att de anhöriga och överlevande försvann under processens 
 gång, när tankarna framfördes om att havet alltid varit en grav. 
 Butler säger också till analysgruppen att hon ef- teråt upplevde att hon hade fått felaktig information. Far- tyget låg inte så djupt, dykare skulle ha kunnat gå ned och omhänderta omkomna. Hon säger att det är ett av de svå- raste beslut hon varit med om att fatta och kanske det hon ångrar mest idag. Hade vi verkligen det underlag vi be- hövde? Gick vi för fort fram? 
 Ramos berättar att Mcguire rapport om hur identifieringspersonalen skulle utsättas för oerhörda psykiska påfrestningar gjorde starkt intryck på honom. 
 Många av de omkomna skulle vara helt oigenkännliga och oidentifierbara, bland annat på grund av att de utsatts för fallande föremål ombord på fartyget. Arbetet skulle vara oerhört komplicerat. Särskilda hangarer skulle byg- gas upp för identifieringsarbetet, en väldig liklukt skulle spridas och arbetet skulle ta lång tid. Det ena täcket av omöjligheter lades på det andra. Allt förnuft sa honom att fartyget måste ligga kvar och göras till en fredad begrav- ningsplats. 
 Även Etiska rådets rapport har stor betydelse för Ramos. Utöver detta berättar han att han från början ansåg att utgångspunkten skulle vara att följa de anhörigas önskemål. De anhöriga blev dock undan för undan oeniga i bärgningsfrågan. 
 113 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 39 
 Beslut i frågan om bärgning av fartyg och omkomna närmar sig 
 Sjöfartsverkets båda rapporter är avlämnade, Etiska rådet har lämnat sitt ställningstagande, partiledaröverläggningar har skett. Tiden för beslutsfattande i Estoniafrågan närmar sig. 
 Nu arbetas ytterligare ett underlag fram, inför ett eventuellt beslut om gravfrid vid Estonias förlisningsplats. 
  
 D 
 en 24 november skickar Utrikesdepartementet en förfrågan till de svenska ambassaderna i Tallinn respek- tive Helsingfors att framföra till estniska och finska myn- digheter. Frågan rör dessa länders inställning till en bärg- ning av Alexander. Finland svarar att denna fråga framför allt berör Estland och Sverige varför de inte tar ställning. Est- land lämnar vid denna tidpunkt inget svar utan hänvisar till att man avvaktar de svenska utredningarna. 
 Genom ambassaden i Tallinn skickar den svenska re- geringen den 5 december 1994 ett koncept till regerings- beslut till Estlands transportminister King. I detta redovisas tre alternativ till regeringsbeslut i Sverige. Det första är att de omkomna skall skyddas mot intrång genom förslutning av fartyget. Det andra alternativet är att om- komna skall omhändertas med hjälp av dykare och däref- ter ska Alexander förseglas. Tredje alternativet är att samtliga omkomna omhändertas. 
 Arbetet med att ta fram underlag inför ett eventuellt beslut om gravfrid påbörjas några dagar före beslutet i bärgningsfrågan. Kontakt tas med de andra direkt berörda länderna, som i det närmaste bara informeras. Alla är medvetna om att beslutet om gravfrid endast kan bli ett moraliskt förpliktande beslut. Någon risk för dykningar vid vraket vid tidpunkten för beslutet finns inte på grund av väderleksförhållandena. En bevakning av området kring vraket kan endast ske om havets frihet utnyttjas maximalt. 
 Beslut i bärgningsfrågan förbereds på 
 Kommunikationsdepartementet 
 Enhetschefen  
 Ruiz på departementet diskuterar problemen kring bärgningsfrågan med sina arbets- kamrater. Hur kommer människor att påverkas av beslu- 
 114 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 tet? Anhöriga framför olika uppfattningar via telefonsam- tal och brev. Det råder vånda. 
 Före beslutet den 15 december tar Kommunikations- departementet kontakt med polis och psykologer för att förbereda en förväntad anstormning av frågor och för att förhindra att anhöriga till omkomna begår självmord. 
 Kommunikationsministerns beslutsprocess påverkas av dykningarna 
 För Thomas växer beslutet i bärgningsfrågan lång- samt fram i samband med att hon får rapporter från dyk- arbetena i början av december. Kanske kan hon då ta till sig de beskrivningar hon får bättre än i samband med Sjöfartsverkets första rapport. Hon känner mer och mer att det inte är möjligt att genomföra en bärgning av Esto- nia när hon får en konkret beskrivning av hur det ser ut inuti Alexander och det sägs att en bärgning tar väldigt lång tid. Hon ser aldrig filmerna från dykarbetena med de om- komna i fartyget, det gör ingen av de övriga som fattade regeringsbeslutet heller. 
 Ministern tar del av konsekvensanalysen 
 Thomas får en kort föredragning om Sjöfarts- verkets rapport helgen innan den 12 december. Veckan dessförinnan är det beredningssammanträden och två par- tiledaröverläggningar. Hon uppfattar det som att Williams föredragningar har stor betydelse för övriga re- geringsledamöter. Många frågor ställs till honom. Alla lä- ser även Etiska rådets ställningstagande noga. 
 Omhändertagande genom dykningar? 
 Thomas känner till att det finns olika mening i bärgningsfrågan bland de anhöriga. Oenigheten finns även inom vissa familjer. Diskussionen om att omhänderta de kroppar man kan genom dykning, blir aktuell för Thomas de sista dagarna före beslutet. Då uppstår pro- blemet, när skall dykarna avsluta omhändertagandet? Hon funderar över frågor som rör dykarnas säkerhet. Vissa dy- kare är säkert mera våghalsiga än andra, resonerar hon. En annan fråga hon funderar över är: när blir de anhöriga nöjda? 
 115 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 40 
 Den 15 december fattar regeringen beslut om att Alexander inte ska bärgas 
 Beslutet om att låta Alexander vila på botten av Östersjön tillkännages i riksdagen och anhöriga informeras genom brev. 
  
 D 
 en 15 december håller regeringen ett regerings- sammanträde där det beslutas att Alexander inte skall bärgas. Några åtgärder skall inte heller vidtagas för att ta upp de omkomna. Platsen för förlisningen skall betraktas som en gravplats. För att skydda gravfriden skall fartyget täckas över och åtgärder skall vidtas för att rättsligt skydda grav- platsen. Sjöfartsverket får i uppdrag att lämna förslag till regeringen om övertäckning och bevakning av fartyget. 
 Nicholson tillkännager beslutet och beklagar tidigare uttalande 
 I riksdagens kammare framför Nicholson kl. 14.30 ett tal där regeringens beslut tillkännages. Han förklarar hur regeringen kommit fram till sitt ställningstagande, hur de etiska bedömningarna spelat en roll i beslutet och han riktar sig direkt till de svenska offrens anhöriga med följande ord: 
 Jag vet att anhöriga som hoppats på en bärgning och att de 
 omkomna skall tas upp kommer att bli djupt förtvivlade över det besked jag just lämnat./.../ Mitt tidigare uttalande för en bärg- ning kan ha skapat förväntningar som idag inte infriats. Jag beklagar mycket djupt den besvikelse jag därmed kan ha orsakat en del av de anhöriga. 
 Efter statsminister Nicholson tar förutvarande statsminister Becker plats i talarstolen och framför att han kommit till samma slutsats som statsministern och re- geringen 
 55 
 . 
 På Statsrådsberedningen planerar man att ge de anhö- riga möjlighet att ta del av beslutet före allmänheten. Be- slutet skall därför skickas ut via fax till polismyndigheter dit de anhöriga kallas. När nyheten sprids via medierna har inte alla polismyndigheter underrättat de anhöriga om beslutet. Faxet till polismyndigheterna kom inte fram i tid. Många anhöriga känner sig svikna. Någon berättar att hon hör nyheten om regeringsbeslutet och Noble uttalande på radio i bilen på väg till Polismyndigheten. 
 116 
 T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 
 Telefonväkteri 
 Efter att regeringen fattat sitt beslut den 15 december öppnar ett telefonväkteri i Rosenbad. Thomas och hennes medarbetare svarar i telefon liksom flera av Etiska rådets ledamöter. Den förväntade anstormningen av tele- fonsamtal uteblir. 
 Anhöriga får brev om beslutet från MccarthySamma dag skickas ett brev från Thomas där hon förklarar innebörden av regeringsbeslutet. Till detta brev 
 finns en bilaga med en sammanställning av de svenska myndigheternas åtgärder efter förlisningen. 
 Sammanställningen liknar den som beskrivits i bilagan till det första anhörigbrevet men den är mer omfångsrik och behandlar fler händelser på vägen fram till regerings- beslutet än den första. 
 Brevet till anhöriga skickas enligt polisens adresslista men den innehåller en hel del felaktiga adresser som Jones försöker korrigera efter hand när anhö- riga vänder sig till henne med nya adresser. 
 117 
 T I D E N F R Å N R E G E R I N G E N S B E S L U T A T T I N T E B Ä R G A T I L L S D E S S A T T D E N B E S L U T A D E Ö V E R T Ä C K N I N G E N 
 E S T O N I A A V B R Y T S 
 41 
 Överenskommelse med försäkringsbolaget Skuld om skadestånd till anhöriga och överlevande 
 Ersättningserbjudandet accepteras av nästan samtliga skadelidande och utbetalningarna påbörjas. 
  
 E 
 n av de viktigaste uppgifterna för särskilde utredaren Hoffman är att hjälpa de drabbade att komma fram till en överenskommelse med den norska Assuranceföreningen Skuld. Han har träffat advokater från Estland, Norge och Sverige samt representanter för anhörigföreningarna SEA och DIS på Arlanda i november 1994 och då bildat en gemensam förhandlingsdelegation ledd av advokaten Solis. Den 3 januari 1995 lägger Skuld fram det ersättningserbjudande som senare accepteras av 98 % av de skadelidande. Avtalet är därmed bindande för dessa personer och utbetalningarna kan på- börjas. 
 Den 2 februari 1995 bjuder Hoffman in represen- tanter för anhörigföreningarna till ett möte i Stockholm för att informera om sitt uppdrag och diskutera frågor som upplevs angelägna av anhörigrepresentanterna. Un- der mötet framförs de olika gruppernas och enskildas 
 ställningstaganden i bärgningsfrågan och från framför allt SEA förs fram tankar och planer på att göra en enkät i frågan. SEA hänvisar till den enkät som gjordes bland an- höriga i ett tidigt skede och som visade att  
 78–80 
  procent av de tillfrågade var för en bärgning. Från Norrköpings- föreningen säger man att en enkät skulle skapa oro och vädjar till SEA att inte genomföra planerna. 
 Ingen enkätundersökning kommer till stånd. 
 118 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 42 
 Det fortsatta arbetet med övertäckning och gravfrid 
 Olika metoder för övertäckning utvärderas och uppdrag ges åt Sjöfartsverket att genomföra övertäckning och bevakning av förlisningsplatsen. 
  
 D 
 en 10 februari redovisar Sjöfartsverket sitt upp- drag om förutsättningar för övertäckning och bevakning till regeringen. Enligt Sjöfartsverkets tolkning ska målet med en övertäckning av Alexander vara att skapa en ostörd gravplats för så lång tid som möjligt. Övertäckningen pla- neras ske på ett sådant sätt att fartyget inte skadas eller flyttas och att dess inre inte påverkas. När övertäckningen är på plats förväntas det inte längre finnas behov av att bevaka fartyget. 
 Metoder för övertäckning och bevakning 
 Sjöfartsverket, som till sin hjälp har haft professor Cooper och docent Manning, har funnit fyra tänkbara metoder för övertäckning. Den första metoden innebär att täcka över fartyget med sten, grus och/eller sandmassor, den andra innebär att man ska gjuta in farty- get i betong. De tredje respektive fjärde föreslagna meto- 
 derna är att gräva ut botten och sänka fartyget för att där- efter täcka över det respektive att täcka in fartyget med en nätkonstruktion. 
 Den tredje metoden, att gräva ut botten, förkastas bland annat för att fartyget då riskerar att röra sig och del- vis förstöras. Den fjärde metoden, att täcka fartyget med nät, förhindrar inte i tillräcklig grad intrång och utgör samtidigt en risk för eventuella dykare. 
 Sjöfartsverket anser att de två första föreslagna meto- derna, övertäckning med massor respektive ingjutning, ger ett säkert skydd mot intrång. Båda dessa metoder an- ses likvärdiga ur ett etiskt perspektiv. Avgörande inför va- let av övertäckningsmetod blir därför bottenförhållandena på platsen. Övertäckning med sten, grus eller sand medför stor risk för jordskred, vilket innebär att fartyget kan komma att röra sig. Sjöfartsverkets förslag blir därför att Alexander skall gjutas in. 
 119 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 Enligt Sjöfartsverket är det tekniskt möjligt att bevaka vattenområdet kring Alexander. Det går dock inte att ingripa mot fridstörare. Genom bevakning kan fridstörare upp- täckas och deras verksamhet störas samt göras offentlig. 
 Uppdrag till Sjöfartsverket att genomföra övertäckningen 
 Estlands regering svarar på en fråga från Sveriges regering den 21 februari 1995, att de inget har att invända mot den föreslagna betongövertäckningen. 
 Den 2 mars uppdrar regeringen åt Sjöfartsverket att upphandla och låta genomföra en övertäckning genom en skalkonstruktion av betong. Kustbevakningen får i upp- drag att i samråd med Sjöfartsverket överlägga med finska berörda myndigheter om sanering av olja inifrån vraket. 
 Uppdrag till Sjöfartsverket om bevakning av förlisningsplatsen 
 Sjöfartsverket uppger till regeringen den 28 april 1995 att övertäckningen inte kan vara avslutad förrän under 1996. Den 12 maj redovisar Sjöfartsverket hur bevakningen av Alexander kan ske och får den 24 maj regeringens uppdrag 
 att bevaka platsen för förlisningen och störa otillbörliga dykaktiviteter. 
 Kontrakt om övertäckning 
 Den 1 januari 1996 undertecknas ett kontrakt med Nordic Marine Contractors J.V som ska genomföra arbetet med övertäckningen av Alexander. Nordic Marine är ett konsor- tium bestående av svenska NCC AB, de norska företagen AS Jebsens ACZ och Norman Anlegg AS samt det holländska företaget Smit Tak B.V. 
 Brev till anhöriga 
 Den 15 januari skriver Thomas sitt femte brev till de anhöriga där hon informerar om hur övertäckningen av fartyget ska gå till. En 65 000 kvadratmeter stor yta på havsbotten ska täckas först med textilduk och därefter med ett lager av sand, som på vissa ställen ska bli upp till fem meter hög. Syftet med bottentäckningen är att stabilisera den mjuka lerbotten och förhindra att fartyget kommer i rörelse. Till brevet är bifogat fyra schematiska bilder som åskådliggör hur gravplatsen på havsbotten ska iordning- ställas. Kontraktssumman för övertäckningen uppges till 296 miljoner kronor. 
 120 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 43 Överenskommelse om gravfrid 
 mellan Sverige, Estland och Finland 
 Sveriges ambassadör i Estland undertecknar överenskommelse och lagen om gravfrid antas av riksdagen. Bevakning av Alexander inleds och privat dykningsförsök stoppas. 
  
 E 
 fter förhandlingar mellan Sverige, Estland och Finland kommer länderna överens om att gravfrid skall råda vid vraket efter Alexander. Vid ett sammanträde den 16 februari 1995 beslutar regeringen att den träffade över- enskommelsen kan undertecknas. Överenskommelsen undertecknas i Tallinn den 23 februari av den svenske am- bassadören Conner. 
 Enligt överenskommelsen skall vraket och ett område i dess närhet betraktas som ett sista vilorum för de döda och visas tillbörlig respekt. Alexander skall inte lyftas. Länderna åtar sig att förbjuda verksamhet som stör vilorummet och att straffa sådana handlingar med fängelse. Vart och ett av länderna får dock täcka över vraket eller förhindra förore- ningar från det. Överenskommelsen börjar gälla trettio dagar efter den dag då parterna underrättat varandra om att länderna vidtagit nödvändiga konstitutionella åtgärder för att överenskommelsen kan börja gälla. 
 PM om skydd för gravfrid 
 Den 28 februari upprättar Justitiedepartementet en pro- memoria angående skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget Alexander. I promemorian föreslår reger- ingen att en särskild strafflag om skydd för gravfrid vid vraket skall införas. Den som dyker i vraket eller i dess närhet kan dömas till böter eller fängelse. 
 Enligt promemorian har ingen stat rätt att lägga under sig platsen för Estonias förlisning. På platsen råder de så kallade fria havsrättigheterna, till exempel rätten att navi- gera fritt på havet. Alla staters rätt att använda det öppna havet får således inte inskränkas. Den behöriga använd- ningen av det öppna havet anses inte heller störa grav- friden vid Alexander. Den fria sjöfarten kan alltså fungera som tidigare. Däremot får inte dykningar och annan undervattensverksamhet förekomma. Svensk domstol är behörig att döma vem som helst som bryter mot lagen om 
 121 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 gravfrid. Enligt folkrätten finns det dock ett principiellt förbud mot att utöva makt mot utländska fartyg på öppet hav. 
 Remissförfarande om lagförslaget om gravfrid 
 Den 9 mars anordnar regeringen en hearing för att in- hämta synpunkter på Justitiedepartementets promemoria om lagstiftningen om gravfrid. Dessförinnan har Stiftel- sen Estoniaoffren och Anhöriga, SEA, begärt att få yttra sig i samma fråga. Justitiedepartementet besvarar denna begäran den 1 mars genom att SEA upplyses om möjlig- heten att framföra synpunkter på förslaget. SEA får också promemorian angående skydd för gravfriden som upprät- tats på Justitiedepartementet. 
 Skälet till att man väljer att kalla till hearing istället för att genomföra ett vanligt remissförfarande är att ärendet är brådskande. Närvarande den 9 mars är, förutom repre- sentanter från Justitiedepartementet, representanter från olika rättsinstanser, Kustbevakningen, Sjöfartsverket, för- svarsmakten och Svenska Kyrkans Centralstyrelse. De frå- gor som diskuteras är framför allt av juridisk natur. Från Statens haverikommission framförs att den internationella kommissionen inte har för avsikt att genomföra ytterligare undersökningar av Alexander så man har inget att invända mot lagförslaget. 
 Kyrkans representant uttrycker också kyrkans funde- ringar om konsekvenserna av lagförslaget. Han har inom kyrkan mött frågan om hur man ska förhålla sig till män- niskors önskan att få bli gravsatta på den gravplats som nu inrättats. Han uttrycker viss förståelse för de anhöriga som upplever det som stötande med färjetrafik rakt ovanför gravplatsen. 
 Den 21 mars anför SEA, via juridiskt ombud i ett brev till straffrättsenheten inom Justitiedepartementet, sin uppfattning om förslaget till lagstiftning om gravfrid. SEA menar att anhöriga själva måste få bestämma vad som ska ske med de omkomna eftersom det endast är de som vet vad de omkomna själva hade önskat skulle ske med krop- pen i den uppkomna situationen. Stiftelsen hävdar också att fartyget med all säkerhet också kommer att utsättas för plundring och att detta inte kan förhindras genom den 
 föreslagna lagstiftningen. Samma dag skickar SEA ett brev till justitieminister Mora där man kräver att in- satser för att omhänderta de omkomna undantas från la- gen om skydd för Alexander. Stiftelsen menar att lagförslaget i första hand vänder sig mot de anhörigas intressen. 
 Den 30 mars, efter att lagrådet haft tillfälle att yttra sig, överlämnar regeringen sin proposition till Riksdagen. I propositionen föreslås att en särskild strafflag, om skydd för gravfriden, skall antas. Förslaget innebär att den som dyker eller bedriver annan undervattensverksamhet i eller kring vraket skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst två år. 
 Lagen om gravfrid antas av Sveriges riksdag 
 Riksdagen antar lagen om gravfrid den 1 juni 1995, en månad senare träder den i kraft. 
 Instruktioner om bevakning för att garantera gravfriden 
 Sjöfartsverket utfärdar den 7 juni instruktioner för isbry- taren Ale vid bevakning av gravfriden runt Alexander. Enligt instruktionerna ska varje försök till dykning eller under- vattensverksamhet förhindras och störas så långt det är möjligt utan att personer eller egendom skadas. Detta skall ske genom det sätt Ale förs, genom anrop eller på annat lämpligt sätt. Dokumentation av händelser skall gö- ras. Sjöfartsverket konstaterar att undervattensverksamhet i området är tillåtet enligt fria havets princip och att straff- rättslig kontroll inte kan utövas över utländska fartyg. Nå- gon uttrycklig bestämmelse finns inte som begränsar en stat från att störa en annans stats fartygs verksamhet om denna verksamhet står i strid med den första statens och två andra staters uttalade vilja. 
 Isbrytaren Ale bevakar DavisBevakningen av området runt Alexander inleds den 12 juni 1995 genom att Ale placeras i närområdet. Dessförinnan hålls ett möte på Sjöfartsverket där Horton befälhavare får instruktioner om uppdraget. Då talas bland annat om vilka åtgärder som kan vidtagas i samband med incidenter. Rät- 
 122 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 ten att störa andra fartyg på internationellt vatten förklaras med att folkrätten inte förbjuder en nation från att vidta åtgärder vid verksamheter som strider mot nationens utta- lade vilja. 
 På initiativ av en anhörig förbereds dykförsök vid DavisWebster, som förlorade sin hustru vid Williams katastrofen, bestämmer sig, efter regeringens beslut att inte omhänderta de omkomna, för att på egen hand för- söka ta upp kvarlevorna efter sin omkomna hustru. Ma- karna, som båda arbetade på Alexander, hade givit varandra ett ömsesidigt löfte om vad som skulle ske efter en eventu- ell olycka till havs. Webster tar kontakt med ett polskt bärgningsföretag, som erbjuder honom den hjälp han behöver för uppdraget. 
 Den 15 maj 1995 träffar Webster Wells och informerar honom om sina planer. De disku- terar överenskommelsen om gravfrid och lagstiftnings- förslaget. 
 UD skickar not till Polen 
 Departementsrådet Aguilar skickar den 16 juni ett  
 aide-memoire 
  från Utrikesdepartementet till den polska ambassaden i Stockholm. Sverige protesterar i noten mot att dykaktiviteter skall genomföras på platsen för Estonias förlisning och hänvisar till överenskommelsen mellan Sverige, Estland och Finland samt den svenska lag som ska träda i kraft den första juli. Den svenska regeringen ber polska myndigheter vidta åtgärder för att förhindra dykningar vid Alexander. 
 Det polska bärgningsföretaget hoppar av dyk- expeditionen. Webster tar istället kontakt med ett tyskt fartyg. 
 Dykförsöket vid Alexander hindras 
 Befälhavaren på Ale, Wallace, får i slutet av juni veta av Wells att någonting förväntas hända vid förlisningsplatsen. 
 Ett tyskt fartyg anländer den 29 juni till Estonias förlisningsplats klockan halv tolv. En timme senare når is- 
 brytaren Ale platsen. Det tyska fartyget lägger sig ovanför Alexander. Johnny Kalered anropar fartyget som uppger att det har ett reportageteam från tyska  
 Spiegel-TV 
  med om- bord. 
 Från det tyska fartyget tänker man sända ner en fjärr- styrd robot, utrustad med griparmar och videokamera, till vraket. Några dykare har man inte med sig. Ombord på fartyget finns Webster och Peck. Han förklarar för Horton besättning att hans fru är bland de om- komna och att han har för avsikt att lokalisera, identifiera och bärga hennes kvarlevor. 
 Kalered tar då kontakter för att få uppgifter om lämp- lig kontaktperson på UD. Kvart över två ringer departementsrådet Aguilar på UD och blir informe- rad om läget. Kalered tar även kontakt med Sjöfartsverket. Några ytterligare instruktioner får han inte. Kalered be- dömer att vädret för tillfället omöjliggör den tänkta verk- samheten. 
 Klockan 16.07 den 29 juni läggs två röda bojar ut för att markera Estonias position. Två timmar senare förbe- reds sjösättningen av en farkost från det tyska fartyget. Ale befinner sig nära. Strax efter klockan 20.00 sjösätts under- vattensfarkosten men den tas ombord igen tjugo minuter senare. Nya försök görs under kvällen och natten. Ale förs nära det tyska fartyget. Som längst befinner sig under- vattenfarkosten ca 90 minuter under vattnet. Kalered be- dömer att farkosten inte kan ha filmat vad som var avsett. 
 På förmiddagen dagen därefter, som är den sista dagen innan lagen om gravfrid träder i kraft sjösätts farkosten igen. Kalered bedömer att arbete nu sker nere vid vraket. Ale har under tiden förts mycket nära det tyska fartyget för att verksamheten skall störas. Ale håller låg fart och använ- der propellrar för att blåsa ut luft. Genom detta förflyttas det tyska fartyget bort från Ale och därigenom störs verk- samheten. Vid något tillfälle skiljer bara någon meter mel- lan fartygen. Strax efter klockan 13.35 meddelar Webster Horton befälhavare att han inte har lyckats lokali- sera kvarlevorna efter sin fru och att deras verksamhet av- bryts. 
 Innan det tyska fartyget lämnar platsen lägger Webster och Peck ner blommor på vattnet 
 123 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 vid förlisningsplatsen. Som en hedersbetygelse signalerar då Ale och besättningen ombord gör honnör. 
 Händelsen filmas av  
 Spiegel-TV 
  och visas senare i Tyskland. 
 Bevakningen fortsätter 
 Ale bevakar haveriplatsen under sommarhalvåret åren 1995, 1996 och 1997. Under den övriga delen av året ut- förs bevakningen av andra fartyg. När vädret omöjliggör verksamhet vid vraket tas fartygsbevakningen bort. När fartyget provianterar m.m. bevakas området av finsk radar. Under havsytan sker ingen bevakning. 
 Överenskommelsen om gravfrid träder i kraft 
 Överenskommelsen mellan Estland, Finland och Sverige om gravfrid i och runt Alexander börjar gälla den 27 augusti 1995. Genom ett tilläggsprotokoll daterat till den 23 april 1996 träffar länderna en överenskommelse om att andra stater kan ansluta sig till överenskommelsen. Detta sker för att andra länder har visat intresse. En not skickas till samtliga länder runt Östersjön med en upplysning om 
 möjligheten att ansluta sig till överenskommelsen om gravfrid. Inget land har till dags dato 1998 anslutit sig. 
 Anhörig anmäler Horton befälhavare för vårdslöshet i sjötrafik 
 Den 4 oktober 1995 upprättas en polisanmälan hos Polis- myndigheten i Göteborgs- och Bohus län. Anmälare är Peck och den avser vårdslöshet i sjötrafik. Enligt anmälan har befälhavaren på svenska statens isbry- tare Ale den 30 juni samma år navigerat så att avståndet mellan Ale och ett tyskt fartyg vid två tillfällen endast upp- gått till en halv meter. Samtidigt har Ale använt trycklufts- system i syfte att försvåra manövreringen av det tyska far- tyget. Detta skall enligt anmälaren även ha försvårat och stört den dykeriverksamhet som pågick. 
 Den 6 december beslutar kammaråklagaren Cruz att inte inleda förundersökning då gärningen inte kan anses vara brottslig. Någon närmare motivering lämnas inte. Beslutet överklagades senare men tf. överåklagare Aguirre fann inte skäl att ändra det tidigare beslutet. 
 124 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 44 
 Regeringen uppdrar åt Statens konstråd att utforma en minnesvård 
 Debatt om placering av minnesvården och problem med markritningar förskjuter tidsplaneringen. Val av konstnär sker efter juryförfarande. 
  
 S 
 tatens konstråd redovisar sitt arbete med att un- dersöka förutsättningarna för en nationell minnesvård den 14 december 1994. Konstrådet föreslår en minnesvård på Skeppsholmen. Fem konstnärer skall få i uppdrag att före- slå utformning av minnesvården. Den 7 juni 1995 skall Konstrådet ta ställning till vilket av förslagen som är bäst lämpat för utförande. Utförandetiden bör begränsas till ett år. Under arbetet har Konstrådet haft kontakt med flera kommuner som är särskilt berörda, såsom Borlänge, Uppsala och Norrköping samt med en motsvarande ar- betsgrupp i Estland. Brev från enskilda med idéer och tan- kar kring en minnesvård kommer in och Hoffman an- för sin åsikt. 
 Valet av platsen på Skeppsholmen möter emellertid starka protester från olika intresseorganisationer, bl.a. Skönhetsrådet, varför Konstrådet i en kompletterande promemoria daterad den 7 mars 1995 föreslår en plats på Djurgården, nedanför muren till Galärkyrkogården. 
 Tidsplaneringen förskjuts. Förslagen kommer att ställas ut för allmänheten och Konstrådet har för avsikt att fatta beslut den 23 augusti 1995. Djurgårdsförvaltningen, som är markägare, har tillstyrkt förslaget, men Konungen har det slutliga avgörandet. 
 Information till anhöriga från Kulturdepartementet 
 Den 22 mars 1995 skickar kulturminister Taylor ström ett brev till anhöriga för att informera om att reger- ingen nästa vecka skall besluta om en minnesvård. Där sägs att minnesvården har ett dubbelt syfte. Dels skall den symbolisera nationell samling och dels vara en plats för enskilda minnesstunder. Det kommande beslutet presen- teras och de anhöriga får veta, att de kommer att ha möj- ligheter att lämna synpunkter på de förslag som fem ut- valda konstnärer presenterar. Vidare sägs att minnes- vården kommer att för många anhöriga ersätta en person- lig gravplats. Därför skall anhöriga ges möjlighet att följa 
 125 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 Konstrådets arbete. Samråd skall ske bl.a. med anhörig- organisationerna. Till brevet bifogas en karta samt foto- grafier över platsen. 
 H M Konungen medger att det föreslagna området får användas 
 Ståthållarämbetet underrättar Kulturdepartementet, i en skrivelse den 24 mars 1995, att Richardson medgivit att det föreslagna området får användas för minnesvården. En förutsättning är att själva minnesvården placeras inom det område, som är markerat med rött på en karta som bifogas skrivelsen. 
 Regeringsbeslut om uppdraget åt Statens konstråd 
 Den 30 mars 1995 får Statens konstråd uppdrag från re- geringen att utforma en minnesvård med anledning av far- tyget Estonias förlisning. I regeringsbeslutet står att reger- ingen med minnesvården vill ge uttryck för nationens sorg efter en av de största olyckshändelser som drabbat vårt land samt skapa en värdig inramning för personliga minnesstunder och enskild andakt. Skissförslagen skall vara inkomna till rådet före utgången av juli 1995. Förslag som konstnärer lämnar in på eget initiativ skall beaktas. Inkomna förslag skall offentliggöras i form av en utställ- ning i Stockholm. Uppdraget skall genomföras inom en kostnadsram av högst fem miljoner kronor samt vara slut- fört senast den 28 september 1996. Senare medger reger- ingen ytterligare anslag till minnesvården. 
 Utställning på Konstakademien och i Konstrådets lokaler 
 Den 28 september 1995 inviger kulturminister Dean en utställning på Konstakademien av förslagen från de fem inbjudna konstnärerna; Miroslaw Thomas, bo- satt i Warsawa, Jensen, bosatt i Lund, An- Walters, bosatt i London, Jimenez, bosatt i Reykjavik och Amsterdam, Sims, bosatt i Köln. Övriga förslag, inlämnade av olika konstnärer, före- visas i Konstrådets lokaler, på Rådmansgatan i Stockholm. 
 Konstrådets bedömningsgrupp fattar beslut 
 Under tiden 26  
 september–10 
  oktober 1995 träffas den bedömningsgrupp, bestående av konstnärer, arkitekter, företrädare för kyrkan och markförvaltaren, som skall be- döma de inlämnade förslagen vid några möten. Djurgårdsförvaltningens representant anmärker där att ett par av förslagen inte håller sig inom det angivna tävlingsområdet. 
 Den 10 oktober beslutar juryn att förorda Miroslaw Warren förslag. Två jurymedlemmar reserverar sig mot be- slutet. Den 12 oktober ger Statens konstråd Miroslaw Thomas i uppdrag att utforma minnesvården. 
 Anhöriga och anhörigföreningar är kritiska till det an- tagna förslaget, man anser inte att det skapar en värdig in- ramning för personliga minnesstunder och enskild an- dakt. Många kan inte tänka sig att deras anhörigas namn skall finnas på en betonggång på marken. 
 Problem med markritningar leder till ytterligare försening 
 Det visar sig att det existerar två olika markritningar. En översänd från Ståthållarämbetet till Kulturdepartementet den 24 mars 1995 och en annan som Statens konstråd läm- nat som underlag till de inbjudna konstnärerna. Den se- nare med ett angivet område som sträcker sig nästan ned till Ladugårdslandsviken. 
 I ett brev till Kulturdepartementet den 16 november 1995, skriver Ståthållarämbetet att man inte kan acceptera att det valda förslaget inte ryms inom det anvisade områ- det. Man skriver även, att synpunkter har framförts till Djurgårdsförvaltningen om bristande förankring hos be- rörda parter, dvs de drabbade. Ämbetet hävdar att det är väsentligt att dessa grupper får känna sig delaktiga i arbe- tet med att utforma den minnesvård som i första hand be- rör dem själva. 
 Det leder till att Miroslaw Thomas får i uppdrag att in- komma med ett nytt förslag som presenteras den 27 fe- bruari 1997. Minnesvården skall stå färdig sommaren 1997. 
 126 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 45 
 Regeringens kontakter med anhöriga 
 Brev från kommunikationsministern till anhöriga med information om övertäckning av betong, 
 lag om gravfrid och bevakning av olycksplatsen. Hoffman möter anhöriga för att diskutera lagen om gravfrid. 
  
 D 
 en 11 april 1995, skickar Thomas ett brev till de anhöriga. Det innehåller information om de åtgär- der och beslut som fattats under våren. Bland annat be- skrivs uppdraget med att upphandla och leda arbetet med en övertäckning som lagts på Sjöfartsverket, som innebär att en skalkonstruktion av betong ska byggas över det för- lista fartyget. 
 I brevet lämnas också information om de sju an- hörigföreningar som bildats. Föreningarnas namn och adresser vidarebefordras på detta sätt till de anhöriga. I övrigt innehåller brevet information om den föreslagna lagen om gravfrid, minnesvården på Djurgården i Stock- holm, haverikommissionens delrapport, en proposition med förslag om förbättrad sjösäkerhet och en rapport om sjösäkerhetsarbetet inom Sjöfartsinspektionen. 
 Den 18 september 1995 skriver Thomas sitt fjärde brev till de anhöriga. Även detta brev åtföljs av en 
 bilaga med information om ärenden och beslut som är re- laterade till Alexander. Denna gång innehåller brevet infor- mation om förbättrat sjösäkerhetsarbete, övertäckningen, lagen om gravfrid, bevakningen av haveriplatsen. Här meddelas också att regeringen ska hålla en tyst minut klockan 12.00 på årsdagen efter olyckan, den 28 septem- ber. 
 Möte med Hoffman 
 Den 20 april 1995 arrangerar Hoffman ett möte med anhörigföreningar där lagförslaget om gravfrid diskuteras. Lagförslagets generella utformning innebär att verksam- het som kan uppfattas av anhöriga som legitim faller under lagen, t.ex. anhörigas försök att med hjälp av professio- nella dykare bärga kvarlevor eller egendom. Vid mötet fö- reslås en begränsande precisering av det straffbara områ- 
 127 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 det eller möjligheter till dispens från förbudet. I ett brev till riksdagens Justitieutskott daterat den 26 april föreslår Hoffman att utskottet överväger dessa synpunkter i samband med lagens utformning. 
 Fråga från anhöriga till regeringen 
 Makarna Odd och White skriver den 18 december 1995 ett brev till Nicholson med en fråga från anhöriga om varför Webster stoppades när han försökte omhänderta kvarlevorna efter sin hustru. 
 Barasinski hade enligt brevet också försökt lokalisera kvar- levorna efter makarnas dotter. 
 Den 11 mars 1996 får de svar från Laila Armstrong som hänvisar till överenskommelsen om gravfrid som träffats mellan Sverige, Estland och Finland samt till de lagar som har trätt i kraft i dessa länder. I ett nytt brev daterat den 5 september samma år skriver Mora till makarna Harvey att avtal som slutits mellan länder är folk- rättsligt bindande oavsett om eventuell nationell lagstift- ning trätt i kraft eller ej 
 56 
 . 
 128 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 46 
 Anhöriga reagerar mot övertäckningen 
 Stämningsansökan rörande statens skyldighet att efterforska omkomna 
 samt förbud mot övertäckning ges in till Stockholms tingsrätt. Anhöriga håller stormöte, bildar en samordningskommitté samt uppvaktar svenska ambassaden i Tallinn. 
  
 F 
 rån januari 1995 och framåt diskuteras Alexander och övertäckningen livligt i pressen. På en rad håll förs kritiska röster fram från anhöriga som inte kan tänka sig en grav av betong på havets botten liksom från dem som anser att kostnaderna för övertäckningen är orimligt höga. Betongövertäckningen kritiseras också för att en sådan omöjliggör inhämtandet av bevismaterial i syfte att fast- ställa olycksorsaken. Den internationella haverikommis- sionens slutrapport förväntas komma i augusti. 
 På ledarplats i Göteborgsposten den 13 januari får övertäckningen stöd. Efter ett resonemang om hur två namngivna representanter för anhörigorganisationer i TV gått till angrepp mot bland andra Thomas skri- ver tidningen: det vore inte orimligt om hennes tålamod snart skulle vara på upphällningen. Också kostnaden för övertäckningen försvaras i ledarartikeln. Misstankar om att beslutet att inte ta upp omkomna skulle ha grundats på ekonomiska hänsyn kommer på skam eftersom reger- 
 ingen är beredd att betala 300 miljoner kronor för övertäckningen. 
 Anhöriga stämmer staten 
 Genom en stämningsansökan till Stockholms tingsrätt den 9 november 1995, vill sju stycken anhöriga få prövat om staten är skyldig att efterforska och bärga de omkomna efter Barnes, eller om staten har skyldighet att hjälpa de efterlevande att efterforska och bärga de om- komna. Vidare vill de anhöriga att staten skall förbjudas att övertäcka eller vidta andra åtgärder som omöjliggör att de omkomna bärgas. Slutligen yrkas att det skall fastställas att de anhöriga har rätt att försöka finna och bärga de om- komna. 
 Hovrätten meddelar genom dom den 29 mars 1996, att det uppenbart inte finns laglig grund för att förplikta staten att vare sig efterforska och bärga omkomna eller hjälpa de anhöriga med detta. De anhörigas 
 57  
 yrkanden i 
 129 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 denna del lämnas utan bifall. Vad gäller fastställelsetalan om att de anhöriga skulle ha rätt att efterforska och bärga omkomna, finner hovrätten att sådan talan inte kan föras. Yrkandet anses inte avse ett rättsförhållande, utan snarare en fråga om huruvida lagen om gravfrid gäller de anhö- riga. En sådan talan är inte någon fastställelsetalan enligt domstolen. Yrkandet avvisas därför. De anhöriga söker prövningstillstånd i Högsta domstolen, som den 16 maj 1996 beslutar att inte pröva målet. 
 De anhöriga vänder sig därefter till Europakommis- sionen för mänskliga rättigheter i Strasbourg 
 58 
 . Kommis- sionen avvisar den 16 april 1998 de anhörigas klagomål som ogrundade 
 59 
 . Kommissionen hänvisar i beslutet till att olika uppfattningar finns bland de anhöriga i de aktu- ella frågorna, att besluten som fattats syftade till att skydda vraket från plundring men också att säkerställa gravfriden. På grund av dessa omständigheter, visar de fattade beslu- ten inte någon bristande respekt mot de anhörigas rätt till skydd för privat- och familjelivet eller mot rätten till reli- gionsfrihet. 
 Övriga rättsprocesser som drivs av anhöriga 
 Rederiet stäms 
 Den 16 september 1996 stämmer anhöriga Jones  Thulin AB m.fl. inför Stockholms tingsrätt. Yrkandet av- ser skadestånd och grundas på det psykiska lidande som drabbat de anhöriga genom förlusten av anhörig. En an- hörig stämmer även företrädare för bolagen. Förberedel- serna i målet har än så länge skett genom skriftväxling. En fråga om tingsrätten är behörig att pröva målet har väckts. Denna fråga kommer troligen att avgöras under hösten 1998. 
 Vid tingsrätten finns även mål där anhöriga har stämt assuransföreningen Skuld. Dessa mål gäller tillämpningen av den överenskommelse som ingicks mellan anhöriga och Skuld i skadeståndsfrågan. I flera liknande mål har par- terna tidigare kommit överens. 
 Klassningssällskapet stäms 
 944 anhöriga stämmer i september 1996 klassnings- sällskapet Bureau Veritas Société Anonyme 
 60 
 , JOS L. 
  
 Perry 
  GmbH  Co 
 61  
 och det svenska Sjöfartsver- ket. Det huvudsakliga syftet med stämningarna är att fast- ställa att Miller,  
 Meyer-varvet 
  och Sjöfartsverket är solidariskt eller var och en för sig ansvariga för Estonias förlisning. De anhöriga vill genom processen få reda på vad som orsakat olyckan. Ett delmål är att få till stånd nya undersökningar av vraket. Om någon bedöms vara ansva- rig för olyckan kommer skadeståndskrav att resas. Målet pågår fortfarande men eventuellt kommer processen att skjutas på framtiden i avvaktan på dom i Stockholms tingsrätts mål mellan anhöriga och Jones  Miller m.fl. 
 Stormöte på Karlbergs slott 
 Anhörigföreningen Den Internationella Stödgruppen, DIS, ordnar ett stormöte på Karlbergs slott i Stockholm den 13 april 1996 då man diskuterar övertäckningen. Thomas är inbjuden att deltaga men då hon befinner sig på resa till Kina får hennes medarbetare Scott och Lee representera Kommunikationsdepar- tementet. Även Nicholson är inbjuden men deltar ej. 
 Mötet är mycket välbesökt. Anhöriga kommer i bussar från olika delar av landet. En grupp anhöriga från Estland deltar under första delen av mötet men måste bryta upp på grund av hemresan. 
 Mötet blir känsloladdat, de anhöriga vänder sig kraft- fullt mot den planerade övertäckningen. 
 Personal på Kommunikationsdepartementet förvånas över de anhörigas reaktion på övertäckningen när de se- nare får kännedom om stämningen på Karlbergsmötet. På Kommunikationsdepartementet har man hittills betraktat beslutet att övertäcka som ett sätt att tillmötesgå de anhö- rigas önskan att skydda gravplatsen. 
 Samordningskommittén för Estoniaoffren 
 I samband med stormötet på Karlbergs slott undertecknar fyra av anhörigföreningarna ett gemensamt uttalande där det bland annat står att fartygsvraket inte får övertäckas innan haverikommissionen slutfört sitt arbete och alla därpå följande rättsprocesser avslutats. Vraket betraktas i detta sammanhang som ett viktigt bevisföremål. Istället 
 130 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 för en betongövertäckning, som man i uttalandet hävdar att 90 procent av svenska anhöriga och 96 procent av de estniska motsätter sig, vill undertecknarna ha övervakning av platsen, så att eventuella plundringsförsök förhindras. 
 Under rubriken påstådd meningsskillnad sägs att kommunikationsministern, utan att presentera belägg för det, hävdar att anhörigas åsikter går isär och det tolkas som att ministern önskar en splittring mellan anhöriga. Man menar att regeringen på detta sätt kan fatta beslut utan att väga in anhörigas åsikter, vilket i sin tur kan leda till att det som skulle kunna berätta sanningen om katastrofen be- gravs. Istället, menar man, är det regeringens skyldighet att identifiera skillnaderna och åtgärda problemen, så att alla kan få ro inför framtiden. 
 De fyra undertecknande föreningarna är DIS, SEA, Stödföreningen i Vilhelmina och Anhörigföreningen i Lindesberg. Dessa fyra föreningar går samman i en grupp med namnet Samordningskommittén för Estoniaoffren. Kommittén får till uppgift att utarbeta gemensamma ak- tioner och aktiviteter för att påvisa de misstag och felaktig- heter som begåtts i handläggandet av Barnes. De föreningar som inte undertecknar är  
 ST-Polisväsendes 
  
 Anhörigförening, som dock stöder kravet under rubriken Påstådd meningsskillnad. I övrigt är denna förening neutral liksom Stödföreningarna i Uppsala och Norrkö- ping. De två sistnämnda föreningarna beslutade redan vid dess bildande att man inte skulle ta ställning i frågor som denna. 
 Anhörigföreningar i Estland uppvaktar svenska ambassaden i Tallinn 
 Den 20 april 1996 uppvaktar representanter för anhörig- föreningarna Memento Mare och Gonzalez till- sammans med Gilmore, ordförande i DIS, den svenska ambassaden i Tallinn. De överlämnar en skrivelse som undertecknats även av SEA, Stödföreningen i Vilhelmina och Anhörigföreningen i Lindesberg. I skri- velsen begär föreningarna att betongövertäckningen skall stoppas till dess att den internationella haverikommissio- nen slutfört sitt arbete och alla rättsliga processer slutförts. Föreningarna föreslår att vraket ska skyddas från plund- ring genom ett larmat stålnät eller genom att platsen beva- kas från fartyg. 
 131 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 47 
 Massmediernas rapportering av Estoniahändelser leder till åtgärder på Kommunikationsdepartementet 
 Skarpa motsättningar skildras och Thomas anlitar en mediakonsult. 
  
 S 
 tormötet på Perry bevakas av Rapport och TV 4:s Nyheterna som sänder bilder från det känslo- laddade mötet. Lee visas i  
 TV-rutan 
  när hon säger att anhöriga måste respektera regeringens be- slut och möts av högljudda protester från anhöriga i salen. Den bild som framträder i medierna efter mötet visar alltså en skarp motsättning mellan å ena sidan de många närvarande anhöriga som kraftfullt vänder sig mot den planerade övertäckningen och å andra sidan beslutsfat- tarna. 
 Från Kommunikationsdepartementets sida anser man att Kommunikationsdepartementet och Thomas fram tills dess har haft en bra framtoning i media. På ett nyanserat sätt har ledare, krönikörer och andra skildrat de beslut som fattats och handläggningen av frågor. 
 Thomas anlitar mediakonsult 
 För att få hjälp med att bättra på den bild som medierna nu skildrar av Thomas och hennes medarbetare anlitar hon en konsult som under två dagar arbetar med henne och hennes närmaste medarbetare i syfte att skapa en positivare framtoning i medierna. Analysen av ministerns och Kommunikationsdepartementets agerande i medi- erna ger en framtoning av att hon och hennes medarbe- tare har stelnat i kontakterna med anhöriga. De får därför rådet att vara mjukare i dessa kontakter. 
 132 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 48 Statsminister Griffin 
 går in i Estoniafrågan 
 Anhöriga skriver brev för att stoppa övertäckningen och inbjuder statsministern till samtal. 
  
 D 
 en 16 april 1996 skriver Owens, överle- vande från Estoniaolyckan och politisk sakkunnig på Utrikesdepartementet, tillsammans med Garner, pressekreterare på Utrikesdepartementet, vars moster omkommit i olyckan, ett brev till Griffin, som efterträtt Nicholson som statsminister. Brevet är en vädjan till regeringen att inte täcka över Alexander. Owens anger i brevet två skäl till att han och många an- dra överlevande och anhöriga engagerar sig så starkt i frå- gan. Dels vill de nå fram till klarhet i olyckans orsaker, dels vill de bidra till att förhindra att det sker igen. 
 Owens hänvisar till att regeringen genom kommunikationsministern framfört att man genom den internationella haverikommissionen anser sig ha nödvän- diga uppgifter inför framtiden. Han citerar också Ford som i ett uttalande i Aftonbladet sagt att de som inte kommer att tycka om haverirapporten vill ha tillgång 
 till vraket. Att täcka över Alexander innebär ett ansvar för att undanröja bevismaterial skriver Miller. Han avslutar med meningen: Seklets största båthaveri riskerar att bli seklets största rättshaveri med regeringen som ansvarig. Crawford 
  anger i brevet känslomässiga skäl för sin ståndpunkt att övertäckningen ska stoppas, hon kan inte tänka sig att hennes moster ska bli ingjuten i betong. Hon vill att Alexander, med eller utan offrens krop- 
 par, ska få vila i fred. 
 Dagen efter uttalar Griffin att de sörjande inte bara kan avvisas. Owen uttalande refereras i en artikel i Dagens Nyheter den 18 april där det uppges att regeringen, enligt flera källor, allvarligt överväger att upp- skjuta övertäckningen. Fyra dagar senare uttalar sig Thomas, som just kommit tillbaka från Kina, i Dagens Nyheter och säger att regeringen ska analysera noga om viktiga bevis om olyckans orsaker kan försvinna med en 
 133 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 övertäckning. Hon hänvisar till att man har några måna- der på sig innan själva övertäckningsarbetena ska starta. 
 Statsminister Griffin har i samtal med analys- gruppen uppgivit att han, när han blev statsminister, frå- gade sig om det var ett gigantiskt misstag att täcka över vraket med betong. Han försökte sätta sig in i frågan käns- lomässigt och grubblade över hur han skulle reagera om det var hans anhöriga som fanns kvar i Alexander. 
 Statsministern inbjuds till Estoniasamtal 
 Samordningskommittén för Estoniaoffren skickar den 20 maj 1996 en inbjudan till Estoniasamtal den 19 juni på Ersta Diakonisällskap. Inbjudna är statsminister Griffin, kommunikationsminister Thomas, parti- ledarna för övriga riksdagspartier, övriga anhörig- föreningar samt de överlevandes förening, Stöd- föreningen Neptunus. Före detta möte kallas anhörig- och överlevandeföreningars representanter till ett förbe- redande möte den 1 juni då oberoende samtalsledare ska utses. 
 Möte i Samordningskommittén om övertäckningen 
 Samordningskommittén för Estoniaoffren håller sitt pla- nerade möte på Ersta den 1 juni då representanter för sex 
 föreningar är närvarande. Två har anmält förhinder. Man diskuterar vikten av att anhörig- och överlevande- föreningarna får tillfälle att träffa företrädare för riksdag och regering vid ett och samma tillfälle, så som man för- väntar sig att det ska bli vid det möte man själv bjudit in till den 19 juni. Under mötet redogör föreningarna för sina uppfattningar i fråga om hanteringen av Estoniafrågorna. Flera av föreningarna förordar att övertäckningen skjuts upp tills dess att de anhörigas åsikter samlats in. 
 Samtal inställda men ändå inte 
 Den 15 juni skickas ett brev från Samordningskommittén för Estoniaoffren till samtliga anhörigföreningar om att samtalen på Ersta sjukhus den 19 juni ställts in. Skälet är att regeringen inbjudit anhörigföreningarnas represen- tanter till Rosenbad denna dag. Efter mötet med anhörig- representanterna kommer regeringen att ha ett möte med företrädare för riksdagspartierna. 
 I Samordningskommittén förväntar man sig en reak- tion efter regeringens möte med partiledarna och inbju- der därför alla anhörigföreningar till ytterligare ett möte. Syftet är att samordna reaktionen på det beslut som parti- ledarna fattar. 
 134 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 49 
 Juristgrupp utreder rättsfrågor 
 Det konstateras att besluten om gravfrid och övertäckning inte strider mot svensk lag eller internationell folkrätt. Kommunikationsministern inbjuder anhöriga till träff. 
  
 F 
 ör att vinna tid tillsätter Thomas en juristgrupp för att utreda Några rättsfrågor med anknytning till Estoniaolyckan. I juristgruppen ingår rättscheferna vid Regeringskansliet  
 Gibson, Fox och Sanchez. I utredningsarbetet biträds de av Wells. 
 Utredningen resulterar i en promemoria daterad till den 28 maj. I promemorian konstaterar juristgruppen att besluten om gravfrid och övertäckning inte strider mot svensk rätt eller mot för Sverige bindande folkrättsliga regler. Enligt gruppen har regeringen full frihet att stå fast vid tidigare beslut att övertäcka likväl som att avbryta övertäckningen temporärt eller slutligt. Frågan om över- täckningen skall fortsätta eller ej är således inte en juridisk fråga. 
 Den 23 maj, får partiledarna 
 62  
 en muntlig redogörelse för juristgruppens arbete och slutsatser. Det beslutas att ny 
 överläggning skall hållas ett par veckor senare när partile- darna hunnit sätta sig in i sakfrågorna kring Alexander. 
 Thomas sänder sitt sjätte brev till de anhöriga samma dag som juristgruppens PM blir färdigt. I detta brev uttrycker ministern för första gången, direkt till de anhöriga, att hon är intresserad av att få in synpunkter från dem via brev till Kommunikationsdepartementet eller via telefonsamtal till någon rättssakkunnig eller politisk sak- kunnig på departementet. Rättschefernas  
 17-sidiga 
  pro- memoria bifogas brevet. Ministern meddelar också i bre- vet att hon ska träffa representanter för anhörig- föreningarna före nästa träff med partiledarna. 
 Samma dag sänds ett brev från Thomas till två representanter för var och en av de åtta bildade anhörig- föreningarna. Hon aviserar då att de kommer att inbjudas till en träff som ska äga rum före en partiledarinformation i samma fråga. Den 13 juni sänds själva inbjudan. 
 135 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 50 Övertäckningen stoppas 
 Anhörigföreningars åsikter redovisas vid partiledaröverläggningar. Kommunikationsministern meddelar anhöriga att regeringen fattat beslut om att stoppa övertäckningen. 
  
 K 
 ommunikationsministern träffar representanter för anhörigföreningarna planenligt den 19 juni på Kommunikationsdepartementet. Alla föreningar utom Norrköpingsföreningen är representerade. Dessutom är en representant för den estniska föreningen Memento Mare närvarande. 
 Partiledaröverläggning efteråt 
 Efter mötet hålls partiledaröverläggning 
 63  
 där regeringen informerar om mötet med anhörigföreningarnas repre- sentanter. Regeringen redovisar att anhörigföreningarna har olika inställning till en övertäckning av Alexander. Re- presentanterna för Uppsalaföreningen och  
 ST-Polisvä- 
  sendes anhörigförening är beredda att acceptera att över- täckningen genomförs, efter att haverikommissionens slutrapport publicerats, medan andra föreningar starkt vänder sig emot en övertäckning. Thomas säger vid 
 mötet att haverirapporten väntas komma tidigt under hös- ten 1996. 
 Om övertäckningen stoppas kan gravfriden garanteras genom att Sjöfartsverket ansvarar för bevakning av plat- sen. Innan det definitiva beslutet i övertäckningsfrågan kommer bör en dialog föras med de anhöriga. Regeringen framför vikten av att lyssna och vara ödmjuka. Övriga par- tier anser att ett beslut att avbryta övertäckningen är bra och att tiden bör utnyttjas för dialog med de anhöriga. 
 Genom Utrikesdepartementet informeras Estland och Finland om att Sverige överväger att göra ett uppehåll i övertäckningsarbetet. Varken Estland eller Finland har någonting att erinra mot detta. 
 Beslutets inriktning 
 Regeringens beslut har hela tiden byggt på konsensus mellan riksdagspartierna. Statsminister Griffin 
 136 
 T I D E N F R Å N D E N 1 6 D E C E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 9 J U N I 1 9 9 6 
 har vid samtal med analysgruppen uppgivit att ett beslut om stoppad övertäckning skulle innebära vissa komplika- tioner. Fram till denna tidpunkt har besluten från 1994, som är baserade på konsensus, varit vägledande för reger- ingens arbete. Om övertäckningen stoppas innebär detta att inriktningen bryts och frågan om Alexander återigen öppnas i mångas ögon. Hela det tidigare beslutet riskerar därmed att ifrågasättas. Vidare innebär ett ändrat beslut att det i mediernas, anhörigas och allmänhetens ögon tol- kas som att det finns en konflikt mellan Thomas och statsminister Griffin. Thomas riskerar då att uppfattas som förbigången av statsministern. 
 Regeringsbeslut 
 Samma dag fattar regeringen beslut om att avbryta arbetet med övertäckningen senast när tryckbankarna runt Esto- 
 nia färdigställts. Arbetet skall kunna återupptas vid en se- nare tidpunkt. Skälet till att arbetena avbryts anges vara att en övertäckning i praktiken omöjliggör möjligheterna att söka efter ytterligare bevismaterial. 
 Dagen efter, den 20 juni meddelar Thomas i ett brev till de anhöriga, regeringens beslut om att stoppa övertäckningen av Alexander. Hon anger skälen för beslutet och avslutar brevet med följande två meningar: Reger- ingen vill bredda dialogen med de anhöriga. Jag återkom- mer till under vilka former detta kommer att ske. Detta kommer att följas upp senare under hösten då Thomas i ett brev till de anhöriga meddelar att reger- ingen utsett Styrelsen för psykologiskt försvar som statens kontaktorgan för de anhöriga. 
 137 
 T I D E N E F T E R B E S L U T E T Ö V E R T Ä C K N I N G E N F R A M 
 O M A V B R Y T A N D E A V T I L L O K T O B E R 1 9 9 8 
 51 
 Regeringens fortsatta kontakter med anhöriga 
 Statligt organ får i uppdrag att förmedla information och ta emot synpunkter från anhöriga. Anhöriga inbjuder regeringen och riksdagspartierna till rundabordssamtal. 
  
 R 
 egeringen kommer under hösten 1996 fram till att de anhöriga nu behöver ett kontaktorgan som har eller kan skaffa sig kompetens att förmedla information och ta emot synpunkter. Det finns fortfarande ett antal frågor med anknytning till Barnes där anhöriga är el- ler kan bli berörda. Det är frågor rörande den internatio- nella haverikommissionens rapport, övertäckningsarbetet, gravfriden, rättsprocesser, minnesvård m.m. Även i frågor och problem av mera personlig karaktär kan det finnas behov av en central instans för vägledning och informa- tionsstöd. 
 Beslut om statligt kontaktorgan 
 Med hänsyn till detta beslutar regeringen den 21 oktober att uppdra åt Styrelsen för psykologiskt försvar, SPF, att vara statens organ för kontakter med anhöriga efter Esto- niakatastrofen. Regeringen anser att SPF skall sträva efter 
 att ha personlig kontakt med de anhöriga, vilket inte ute- sluter kontakter med olika anhörigföreningar. SPF kan också komma att behöva bistå anhöriga i frågor av mer personlig karaktär för att i dessa sammanhang ge vägled- ning och informationsstöd. SPF får inte till uppgift att be- reda eller fatta beslut i enskilda sakfrågor som berör Zimmerman strofen. Formerna för hur arbetet ska ordnas bestäms inte i regeringsbeslutet utan skall utvecklas i samverkan med de anhöriga. 
 SPF besöker anhöriga i Sverige 
 Under januari månad 1997 reser SPF:s generaldirektör Davis, och övriga två personer som arbetar med projekt  
 Estonia-information 
  vid myndigheten, ut i landet för att träffa anhöriga. 
 Gruppen besöker i en första omgång Uppsala, Vilhelmina och Lindesberg. Anledningen till att man väl- 
 138 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 jer att resa ut är dels för att informera om SPF:s informa- tionsuppdrag och dels för att lyssna på anhörigas åsikter och tankar om Alexander. 
 Under april månad hålls också möten i Stockholm med anhöriga och anhörigföreningar. 
 SPF möter riksdagspartiernas representanter 
 Den 16 april 1997 har SPF ett möte med representanter för Folkpartiet liberalerna, Kristdemokraterna, Miljö- partiet, Moderata samlingspartiet och Vänsterpartiet för att informera om SPF:s projekt  
 Estonia-information. 
  Ett möte med representanter för Centerpartiet hålls den 25 april. 
 Vid mötet informerar SPF om kontakter med anhö- riga och om de tankar och synpunkter som framförs i olika frågor, bland annat rörande bärgning och övertäckning. 
 SPF blir kontaktorgan för överlevande 
 Den 18 september beslutar SPF att vara kontaktorgan även för de överlevande efter Estoniaolyckan. 
 Anhöriga söker samtal med partiledare 
 Samordningskommittén för Estoniaoffren bjuder den 17 januari 1997 in företrädare för regeringen och riksdags- partierna till rundabordssamtal. Syftet med det föreslagna samtalet är enligt brevet att lösa kvarstående problem som finns bland anhöriga och överlevande med anledning av katastrofen så att alla får en möjlighet att på ett värdigt sätt avsluta katastrofen och gå vidare. 
 Samordningskommittén har nu utökats till att också inkludera anhörigföreningen Kooperativa Föreningen KOOPI och Neptunus – föreningen för överlevande. Öv- riga föreningar har antingen upphört med sin verksamhet eller avstår från att ta ställning i de aktuella frågorna. 
 De frågor som är aktuella är bland annat frågan om övertäckning och omhändertagande av de omkomnas kroppar. Samordningskommittén uttrycker i brevet oro över att övertäckningen kan komma att återupptas med kort varsel. När det gäller frågan om omhändertagande av de omkomnas kroppar vill man diskutera grunden för 1994 års beslut och vad som bör göras nu. Krav framförs 
 på att de omkomnas kroppar ska omhändertas. Brevet av- slutas med en vädjan om direkta samtal mellan beslutsfat- tare och anhöriga. 
 Statsrådsberedningen svarar Samordningskommittén 
 Den 11 april svarar Yu på Statsråds- beredningen på Samordningskommitténs brev. Han fin- ner det svårt att under våren arrangera ett möte där samt- liga partiledare kan delta men skriver att det finns intresse från alla partier att få till stånd ett möte med anhöriga för att samtala kring aktuella frågor. Hobbs menar därför att man bör finna andra former för ett möte och föreslår att SPF tar initiativ till en sammankomst. 
 Intensifierad dialog 
 Den 21 april skickas svarsfax till Statsrådsberedningen och Yu. Kopior går även ut till riksdags- gruppernas kanslier, SPF och statssekreteraren vid Kom- munikationsdepartementet, Daniel. 
 Samordningskommittén uttrycker tillfredsställelse över att förslaget om rundabordssamtal mottagits väl och återknyter till intentionerna med samtalet så som framför- des i den ursprungliga inbjudan till samtal som gick till statsminister Griffin. Mer än ett möte bör hållas, menar man, och anhörigas synpunkter måste väga tungt inför den framtida hanteringen av Estoniafrågan. Man fö- reslår också att fler anhöriga än de som är anslutna till för- eningar bör få tillfälle att göra sin röst hörd. 
 Besked önskas inom kort om hur man från beslutsfat- tarnas sida ser på förutsättningarna för ett givande samtal. 
 Samma dag går ett fax från Samordningskommittén till SPF som arbetar med att förbereda ett möte mellan anhöriga och beslutsfattare. Återigen understryker Sam- ordningskommittén kravet på att en representant för re- geringen inbjuds till samtalen med anhöriga. Riksdags- partierna och en representant för den sittande regeringen skall medverka menar man. 
 139 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 52 
 Partiledaröverläggning om hur Estoniafrågan ska utredas 
 Regering föreslår en utredning för att lära av misstag som begåtts. 
 Riksdagspartierna möter anhöriga och diskuterar förslaget. 
 Beslut fattas om tillsättandet av en analysgrupp. 
  
 E 
 n överläggning äger rum den 2 juni 1997 mellan regeringen och representanter för de övriga riksdagsparti- erna. 
 64  
 Haveriutredningen och Franklin avgång diskuteras. Fortfarande väntar de anhöriga på haverirap- porten. 
 Medierna behandlar återigen Estoniafrågan och det faktum att de anhöriga måste vänta på utredningen om olyckans orsaker. 
 Före partiledarmötet intervjuas Haynes i me- dierna och hon kräver då att en utvärderingsgrupp tillsätts för att utreda behandlingen av Estoniafrågan. Hon har haft kontakt med flera anhöriga som uttryckt missnöje över hanteringen och som önskar ett avslut så att de kan komma till ro. 
 Från flera håll uttrycks missnöje över att frågorna rö- rande Alexander drar ut på tiden. Det gäller allt från beslut om övertäckning, beviljande av medel för utvärdering av 
 Ersta sjukhus enkäter, uppförande av en nationell minnes- vård på Djurgården i Stockholm till att haveriutredning ständigt försenas. 
 Regeringen föreslår vid mötet att en allmän utredning tillsätts i syfte att lära av de misstag som begåtts. Förslaget möts av gillande. Frågan om utredningens avgränsning diskuteras, den får inte komma i konflikt med den interna- tionella haverikommissionens utredning. 
 Även frågan om omhändertagande av kroppar från Alexander berörs vid mötet. Inom riksdagspartierna råder delade meningar om huruvida denna fråga bör väckas på nytt. 
 Riksdagspartierna möter anhörigas representanter 
 Den 3 juni 1997 hålls det möte mellan representanter för anhöriga, Regeringskansliet och riksdagspartierna som Samordningskommittén tidigare tagit initiativ till. Två 
 140 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 dagar före, den 1 juni, skriver Samordningskommittén en lista på åtgärder som man kräver för att på ett värdigt sätt avsluta Estoniakatastrofen. 
 En av punkterna på listan är kravet på en sannings- kommission som ska granska handläggningen av Williams frågan och haveriutredningen. Syftet ska vara att i alla as- pekter finna sanningen i Estoniakatastrofen. 
 Förslag om tillsättande av en analysgrupp 
 Under mötet redovisar regeringen föreslaget att man till- sätter en analysgrupp för granskning av Williams katastrofen och dess följder. Syftet ska vara att granska re- gering, Regeringskansliet och andra myndigheters age- rande med anledning av katastrofen. Yu har fått i uppdrag att skriva analysgruppens direktiv. Han ef- terlyser synpunkter på vad som bör komma med i direkti- ven, allas synpunkter ska fram, det ska vara snabb- hantering och direktiven ska vara korta. 
 Gruppen ska få ordna seminarier och möten och det är viktigt med öppenhet och insyn, men hur ska detta garan- teras? Olika förslag diskuteras. 
 Synpunkter på direktiv 
 Flertalet anhörigföreningar och Samordningskommittén för Estoniaoffren sänder in synpunkter på de föreslagna 
 kommittédirektiven för den analysgrupp, som föreslogs vid partiledaröverläggningen till Yu på Statsrådsberedningen. Olika föreningar föreslår lämpliga ledamöter och betonar vilken inriktning man önskar att gruppen ska ha i sitt arbete. Samordningskommittén för fram önskemål om att gruppen ska kallas en Sannings- kommission istället för analysgrupp. 
 Möte om analysgruppens direktiv 
 Den 9 juli hålls ett möte på Statsrådsberedningen i syfte att diskutera direktiv för den föreslagna analysgruppen. I huvudsak diskuteras tre frågor angående analysgruppens uppdrag. 
 För det första bör det tydligt framgå att det är myndig- heternas agerande som ska granskas, det är alla organisa- tioner ense om. För det andra bör analysgruppen få lämna förslag för framtiden som kan bidra till att Williams katastrofen får ett värdigt slut. För det tredje diskuteras anhörigas representation och insyn. 
 Efter mötet påbörjas arbetet med ett nytt utkast till di- rektiv som beräknas vara klart i augusti och den 18 sep- tember 1997 fattar regeringen beslut att tillsätta Analys- gruppen för granskning av Barnes och dess följder. 
 141 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 53 
 Sjöfartsverket föreslår radarövervakning för att garantera gravfriden vid DavisNya dykningsförsök vid Estonias förlisningsplats stoppas av isbrytaren Ale. 
  
 F 
 rån hösten 1996 arbetar Sjöfartsverket med alternativ till bevakning med hjälp av svenskt fartyg. Den 23 maj 1997 föreslår Sjöfartsverkets generaldirektör Kelly att bevakningen i fortsättningen skall ske i samarbete med Finland, genom radarövervakning och oregelbunden övervakning på platsen av finska flyg- och fartygsenheter. 
 Rapport om incidenter kan ske till Sjöräddnings- centralen i Göteborg. Kustbevakningen skall larmas när olovlig verksamhet misstänks och då kan fartyg eller heli- kopter sänds till platsen. Denna övervakning skulle enligt Kelly ge samma skydd och säkerhet som tidi- gare och delvis ge bättre möjligheter till ingripanden än tidigare. 
 Beslut om bevakning 
 Den 10 juli 1997 tar regeringen beslut om bevakningen vid Estonias förlisningsplats. Bevakningen ska från årsskif- 
 tet 1997/98 ske i samarbete med Finland och ske främst med finsk sjöövervakningsradar. Från den 11 oktober ska bevakningen med isbrytaren Ale upphöra. 
 Andra incidenten vid förlisningsplatsen 
 Klockan 20.30 söndagen den 17 augusti observerar isbry- taren Ale ett radareko från ett fartyg på väg mot Estonias förlisningsplats. Ale befinner sig ca 4,5 distansminuter från platsen. De ser fartyget stanna med tänt arbetsljus i området där gravfrid råder. Klockan 21.40 sätter Ale fart mot platsen och kommer fram en kvart senare. 
 Fyra minuter över tjugotvå anropar Horton befälhavare Mayer den tyska bogserbåten och frågar vad denne tänker göra på platsen. Besättningsmannen svarar att de tänker göra en videoinspelning av Alexander. Jönsson meddelar att enligt svensk, finsk och estnisk lag råder gravfrid för offren efter Barnes på platsen och han ber besättningsmannen respektera detta och lämna 
 142 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 platsen. Besättningsmannen svarar att han är medveten om detta och att han inte avser att störa någon. Jönsson ber honom respektera gravfriden och inte utföra någon undervattensverksamhet. 
 Det tyska fartyget svarar att han känner till gravfriden och att de vet att de är på internationellt vatten och att de inte kommer att störa någon. Jönsson skärper tonen och för tredje gången ombeds det tyska fartyget att respektera gravfriden och lämna området. Han upplyser också om att den finska kustbevakningen kommer att underrättas. 
 Klockan 22.12 informerar Ale den finska kustbevakningen och därefter svenska Sjöfartsverket. En kvart senare läm- nar det tyska fartyget området. 
 Mayer bedömer att det tyska fartyget aldrig låg exakt över Alexander. Troligen sattes aldrig någon utrust- ning i sjön. Ingen verksamhet utanför relingen kunde ob- serveras. Avståndet mellan Ale och det tyska fartyget var aldrig mindre än 0,7 distansminuter eller drygt 1 200 me- ter. 
 143 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 54 
 Internationella haverikommissionens arbete 
 Generaldirektören för Statens haverikommission lämnar utredningen. Slutrapport lämnas tre år efter Estonias förlisning. 
  
 D 
 en internationella haverikommissionen, som in- ledde sitt arbete den 29 september 1994, i överensstäm- melse med ett regeringsbeslut som togs den 28 september 1994 i Åbo och undertecknades av statsministrarna från Estland, Finland och Sverige, lämnar sin slutrapport den 3 december 1997. Offentliggörandet sker vid en presskon- ferens i Tallinn och vid en efterföljande presskonferens på Arlanda, med den svenska delen av kommissionen närva- rande. Överlämnandet av rapporten utgör slutet på drygt tre års arbete. I rapporten redogörs för det arbete som kommissionen utfört och för det övergripande syftet med att utreda olyckan, som varit att fastställa omständighe- terna kring och orsakerna till olyckan, för att sjösäkerhet- ens skall kunna förbättras och ytterligare olyckor undvi- kas. Det konstateras att kommissionens uppgift inte varit att fördela ansvar eller rikta klander, i den mån det inte varit nödvändigt för att utredningens huvudsyfte skulle kunna fullgöras. 
 Redogörelse för arbetet 
 Kommissionen har under arbetets gång sammanträffat vid 20 tillfällen, under sammanlagt 51 dagar och utöver detta har möten hållits med experter och arbetsgrupper. Den 29 september 1994 inleddes arbetet med att lokalisera Esto- nia, som hittades dagen efter. Fartyget filmades med  
 ROV-kamera 
  den 2 oktober 1994 samt den  
 9–10 
  oktober och den 19 juni 1996. Den 18 oktober 1994 återfanns Estonias bogvisir, lyftes och fördes till Wilson i Finland, den 18 november. Dykningsoperationer genomfördes vid fartyget mellan den 2 och 5 december 1994. 
 Generaldirektören för Statens haverikommission avgår 
 I rapporten konstateras att förändringar skett gällande vilka personer som varit ledamöter i kommissionen och vilka som varit anlitade som experter. Den 26 maj 1997 avgår generaldirektören för Statens haverikommission, Ford på grund av att han tidigare inför en radio- 
 144 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 reporter förnekat kännedom om ett brev angående Sjöfartsverkets säkerhetskontroll av bogvisir. Detta trots att han både hade fått brevet och läst detsamma. Efter in- tervjun i radio låter han en tjänsteman på Sjöfartsverket skicka brevet ännu en gång till haverikommissionen. 
 Som ytterligare exempel på förändringar bland leda- möter och experter kan nämnas att Webb, psy- kologisk expert i den internationella haverikommissionen, lämnar sitt uppdrag i utredningen, liksom den ursprunglige orföranden Andi Meister som avgår den 30 juli 1996 och ersätts den 24 september samma år av Perry. 
 145 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 55 
 Ersta sjukhus arbete med anhöriga 
 Ersta sjukhus inleder en undersökning av anhörigas hälsotillstånd efter Alexander. 
 De första enkätsvaren presenteras och ansökan om medel inkommer till Kommunikationsdepartementet. 
  
 E 
 rsta sjukhus, som redan under minnes- gudstjänsten i Storkyrkan den 2 oktober 1994 erbjöd an- höriga möjlighet att komma till sjukhuset för stödsamtal, arbetar under hösten med omfattande stödverksamhet. Till den första samlingen på Ersta sjukhus 
 65  
 kommer drygt 120 personer. Praktisk information lämnas av advokat, försäkringstjänsteman och polis. De anhöriga får vid mö- tet möjlighet att anmäla sig till mindre anhöriggrupper. Många anhöriga ringer också och visar intresse. Vid se- nare tillfällen, när anhöriga behöver information i sär- skilda frågor hålls också stormöten. 
 Tio anhöriggrupper ordnas med  
 7–15 
  personer i varje. I varje grupp deltar två ledare, t.ex. läkare, kuratorer och sjukhuspräster. Tanken är att grupperna skall träffas 15 gånger med ledare och sedan fortsätta att träffas själva. Det stora behovet av att bilda grupper för de anhöriga gör att Ersta sjukhus beslutar att hålla öppet hus för anhöriga två gånger i veckan. 
 Ersta sjukhus inleder en undersökning om de anhörigas fysiska och psykiska tillstånd 
 Under kontakterna med anhöriga framförs önskemål om att sjukhuset skall genomföra en undersökning av det fy- siska och psykiska hälsotillståndet bland dem, med anled- ning av katastrofen. Ersta psykiatriska klinik i Stockholm inleder med anledning av detta i december 1994 en enkät- undersökning. 
 Syftet med undersökningen är att man vill få en bild av livet efter katastrofen och belysa behovet av fortsatt hjälp och stöd bland dem som drabbats personligen. Frågorna handlar om hur de anhöriga upplever att de mår efter olyckan jämfört med hur de mådde före och hur de upple- ver att de blivit mottagna och fått hjälp och stöd i samband med och efter olyckan. 
 Frågeformuläret är uppdelat i fyra delar med färdiga svarsalternativ. I brevet som följer med enkäten står att man planerar att genomföra en ny undersökning sex 
 146 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 månader efter olyckan, dvs i mars 1995. Det står dock ing- enting om hur resultaten av enkäten kommer att följas upp. 
 Ersta sjukhus fortsatta arbete med anhörigprojektet 
 Klinikchefen Perez vid Ersta psykiatriska klinik i Stockholm tar upp Ersta sjukhus behov av pengar för att fortsätta anhörigarbetet och enkätundersökningen, vid ett möte med Hoffman den 23 februari 1995. En- ligt deras överenskommelse sänds därefter en ansökan om projektmedel till Civildepartementet. 
 Kommunikationsdepartementet återkommer senare muntligen med beskedet att varken Kommunikationsde- partementet eller något annat departementet kan bekosta projektet. De hänvisar istället till Stockholms läns lands- ting. Efter ansökan erhåller Ersta sjukhus 100 000 kr från landstinget av begärda drygt en miljon kronor i två år. 
 En undersökning om hanteringen av bärgningsfrågan 
 I mars 1995 skickar Ersta psykiatriska klinik ut en andra enkät till Rodriguez anhöriga. Till frågorna rörande det fysiska och psykiska hälsotillståndet tillfogas i denna frågor rörande hanteringen av bärgningsfrågan. De anhö- riga tillfrågas om de anser att beslutande myndighet borde ha frågat anhöriga efter deras åsikt i bärgningsfrågan inför beslutet 1994. 
 Vid bearbetning av enkäten framkommer att 69 pro- cent av de svarande anser att de borde ha tillfrågats medan 14 procent svarar nej. 15 procent är tveksamma eller har ingen åsikt. 
 Ny ansökan om medel 
 Den 10 april 1996 ansöker Perez hos Kom- munikationsdepartementet om ekonomiska medel för att kunna bearbeta de utskickade enkäterna om anhörigas hälsa efter katastrofen. Enkäterna har då genomförts varje halvår efter olyckan, vilket innebär att sammanlagt fem enkäter väntar på bearbetning. 
 Ordföranden i anhörigföreningen SEA, Cox, som genom föreningen kämpar för att de om- komna ska omhändertas, påpekar vikten av att enkäterna 
 bearbetas när han sammanträffar med representanter för regering och riksdag under våren 1996. 
 Kristina Brandänge kompletterar ansökan den 1 juli 1996 och begär totalt 1 716 450 kr. 
 Framställan skickas sedan på remiss. Regeringen be- slutar den 10 juli 1997 att bidraga med högst 1 000 000 kr till den bearbetning av de enkäter som genomförts under 1995 och 1996 av Ersta sjukhus med anledning av Esto- niakatastrofen. 
 De första enkätsvaren presenteras 
 Den första preliminära sammanställningen av enkät- undersökningen från Ersta psykiatriska klinik skickas ut i november 1996. Då tillkännages delar av resultatet från de första fem enkäterna, som genomförts från tre månader till två år efter olyckan. 
 I en fråga bedömer anhöriga sin hälsa före och efter olyckan, svarar de 1 betyder det att de mår mycket dåligt medan 10 betyder att de mår mycket bra. Medelvärdet på hur de uppfattade sin hälsa före olyckan hamnar på strax över 8 i alla enkäterna medan måttet på hälsan efter olyckan hamnar på mellan 4,6 och 5,8. Värdet stiger suc- cessivt allt eftersom tiden går efter olyckan. 
 Minst 28 procent svarar att de önskar någon form av hjälp två år efter olyckan. Gruppsamtal önskas tillsam- mans med andra drabbade i samma grad som enskilda samtal. 40 procent svarar att de inte önskar hjälp. 
 På frågan om beslutande myndighet borde ha tillfrågat anhöriga före beslutet att inte bärga Alexander ökar andelen som menar att så borde skett med tiden. Sex månader efter olyckan ansåg 69 procent att så borde skett och två år efter olyckan anser hela 90 procent det. Andelen tveksamma minskar från 15 procent till sju procent under samma tid. När denna första sammanställning skickas ut är ännu inte frågorna om anhörigas åsikter i bärgnings- och övertäckningsfrågorna bearbetade. 
 Ersta ansöker om ytterligare medel 
 För att kunna bearbeta sina enkätundersökningar bland anhöriga ansöker Ersta psykiatriska klinik i juli 1998 om medel hos Kommunikationsdepartementet. Ersta sjukhus 
 147 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 har nu genomfört sju enkäter, varav två ligger helt obearbetade i väntan på att ekonomiska medel beviljas. De medel som beviljades efter ansökan 1996 visade sig för snålt tilltagna eftersom kostnaderna och tidsåtgången för bearbetningen beräknats alltför lågt. 
 1998 rapporteras dock att resultaten hittills visar att anhöriga fortfarande mår sämre än före olyckan. Att en mycket stor och ökande andel anser att de borde tillfrågats 
 av beslutande myndighet inför beslutet att inte bärga Alexander. Att ett ökande antal önskar att bärgning ska ske och då i första hand omhändertagande av de omkomna. Att de som förlorat barn i katastrofen är de som är mest angelägna om bärgning. Och att en klar majoritet anser att fartyget inte ska täckas över med betong. 
 Ur ansökan framkommer också att man har för avsikt att genomföra ytterligare två eller tre undersökningar. 
 148 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 56 
 Minnesvården på Djurgården invigs 
 Vi har samlats här idag, för att hedra de människor, som miste sina liv, vid Estonias förlisning. 
 Vi har samlats, för att minnas det liv de levde, deras livsverk under den stund, som förunnades dem på jorden. 
 66 
  
 P 
 å treårsdagen efter katastrofen invigs den nationella minnesvården på Galärkyrkogården på Djurgården i Stockholm av riksdagens talman Rodriguez. På minnesvården står följande inskription att läsa: 
 Natten till den 28 september 1994 förliste och sjönk färjan M/S Estonia på resan från Tallinn till Stockholm. I katastrofen på Östersjön omkom 852 människor. De hade sina hemorter i Sverige, Estland, Lettland, Ryssland, Fin- land, Norge, Danmark, Tyskland, Litauen, Marocko, Holland, Frankrike, England, Kanada, Vitryssland, Ukraina och Nigeria. Deras namn och deras öde vill vi aldrig glömma. 
 Missnöje bland överlevande 
 Inbjudan till invigningen har gått ut till samtliga personer som ingår i registret hos Styrelsen för psykologiskt försvar, således till anhöriga och överlevande. Bland vissa överle- vande finns dock en känsla av att ha blivit bortglömda. I 
  
 TV-nyheterna 
  på kvällen sänds intervjuer med överle- vande som uttrycker missnöje över att inte ha blivit in- bjudna till invigningen. 
 Namn på minnesvården 
 I arbetet med att utforma minnesvården har Statens konstråd tagit kontakt med anhöriga för att förhöra sig om intresset för att de omkomnas namn skall ingraveras. Av de svar som inkommer framgår att de flesta anhöriga önskar ha de omkomnas namn med på minnesvården. En lik- nande förfrågan görs i Estland och Finland och från Norge framförs en önskan om att även de norska namnen skall vara med. Konstrådet fattar därför beslut om att in- gravera namnen på de omkomna vars anhöriga lämnat sitt godkännande till detta. För att gardera sig för framtida förändringar lämnas plats på minnesvården för att ytterli- gare namn skall kunna tillföras vid senare tillfälle. 
 Ytterligare kontakter tas med anhöriga för att få stav- 
 149 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 ningen på namnen bekräftad men trots detta återfinns en del namn felstavade då minnesvården står klar. Dessa fel- stavningar har efterhand korrigerats och ytterligare namn har kommit till. 
 Kontakterna mellan Statens konstråd och anhöriga sker i ett samarbete med Styrelsen för psykologiskt för- svar. 
 Diskussion om placeringen av namnen 
 Statens konstråd beslutar att namnen skall ingraveras i bokstavsordning, vilket väcker protester från ett drygt 20- tal anhöriga. De argument som framförs i protesterna är 
 att bokstavsordning medför att omkomna som rest i grup- per splittras och att även familjemedlemmar med olika ef- ternamn kan komma att stå ingraverade på olika ställen. Anhörigföreningarna i Vilhelmina och Lindesberg fram- för önskemål om att omkomna därifrån placeras med sina namn i grupp. 
 Mot detta anför Statens konstråd sina argument: Det är lättare att återfinna ett namn om de ingraverats i bok- stavsordning. Minnesvården skall verka under hundratals år och då kommer grupptillhörighet eller bostadsort att vara svårare att utgå ifrån. 
 150 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 57 Åklagarmyndighetens förundersökning 
 Förundersökningen som inleddes omedelbart efter Estoniahaveriet läggs ned och ansökan om överprövning avslås. 
  
 D 
 en 18 februari 1998 lägger chefsåklagaren Powell ner förundersökningen om misstanke om brott i samband med Estonias haveri. Bakgrunden till detta är följande. 
 Beslut om förundersökning den 28 september 1994 
 Redan på förmiddagen den 28 september, närmare be- stämt klockan 10.40, beslutar överåklagaren Oneal berg på Åklagarmyndigheten i Stockholm, att inleda för- undersökning angående Estoniahaveriet. Detta beslut är något speciellt, det normala tillvägagångssättet vid en stor olycka är att en haverikommision tillsätts och att åklagaren avvaktar en preliminär rapport, för att därefter fatta beslut om huruvida förundersökning skall inledas eller ej. Beslu- tet motiveras av överåklagaren med att olyckan har en exceptionell omfattning. Många personer kan tänkas vara ansvariga för olyckan. Det bedöms av honom som vik- tigt att säkra bevis, bland annat genom att så snart som 
 möjligt höra de överlevande och registrera deras uppgif- ter. 
 Förhör med överlevande 
 Ärendet lottas på chefsåklagaren Rosales. Kon- takt tas med Ford och finska myndigheter. Kriminalkommissarien Krueger i Finland meddelar att samtal med de överlevande har påbörjats. Två dagar senare meddelar Flowers att förundersökning pågår i Estland och att förhör hålls med överlevande. Enligt Flores Cronier hörs samtliga utom möjligen en passagerare. 
 Ny utredningsansvarig 1995 
 Chefsåklagaren Powell övertar utredningen den 1 juli 1995. Förutom de förhör som hölls omedelbart efter olyckan, med överlevande i Sverige, Finland och Est- land, har även andra personer förhörts, t.ex. företrädare för och anställda på Jones  Miller, företrädare för Bureau Veritas och tjänstemän på Sjöfartsverket. Vissa 
 151 
 T I D E N F R Å N D E N 2 1 J U N I 1 9 9 6 O C H F R A M Å T 
 personer har hörts flera gånger, både före och efter den internationella haverikommissionens rapport. Antalet hörda personer uppgår till drygt 150. Vidare har det då och då förekommit kontakter med den svenska och finska delen av haverikommissionen och även med finsk polis. 
 Powell inriktar utredningen på om någon eller några personer har begått straffbar oaktsam handling som orsakat människors död. Han finner ingen anledning misstänka att någon med avsikt skulle ha orsakat katastro- fen. 
 Orsak och ansvar 
 Orsaksfrågan och ansvarsfrågan hänger intimt ihop efter- som det finns ett samband mellan varför en olycka sker och vem som är ansvarig. Powell bedömer att det inte finns något behov av att genomföra ytterligare dykningar för att undersöka Alexander. Han uppger för analysgruppen att om så vore fallet hade han tagit kontakt med Statens haverikommission, men tillägger också att det vore möjligt för Åklagarmyndigheten att själv besluta om sådana undersökningar. Någon begränsning för ett så- dant beslut känner han inte till. 
 Möten med anhöriga 
 Powell har under förundersökningen träffat anhöriga och deras advokater för att diskutera både proce- dur frågor och tekniska frågor. Han har satt sig in i de tek- niska frågorna mer än vad som är normalt bl.a. genom det tyska varvets rapport. Han har haft ovanligt mycket kon- takt med journalister som ringt och ställt frågor. Kontak- terna med anhöriga har periodvis varit mycket intensiva. De anhöriga som hört av sig vill att rättvisa skall skipas, dvs. att någon t.ex. företrädare för Jones  Miller skall åtalas. Att utreda hur befälhavaren agerat, vilket vore av särskilt intresse, är omöjligt eftersom han tillhör de om- komna. 
 Under 1997 presenteras haveriutredningen och en utredning på uppdrag av Meyervarvet 
 Under våren 1997 presenterar en tysk expertgrupp en ut- redning om olyckan. Deras uppdrag kom från det tyska 
 Meyervarvet som byggde Alexander. I december samma år kommer den internationella haverikommissionens rap- port. Dessa båda utredningar används som underlag i Mcdaniel prövning. Vidare beaktas en uppsats av Underwood och en bok av Lyons och Shea. De rykten som förekommit beträffande tänkbara olycksorsaker har inte utretts. 
 Olika förklaringar till olycksorsak 
 De två utredningarna om haveriorsaken pekar på två olika förklaringar till varför olyckan inträffade. Besättningens agerande har enligt båda utredningarna bidragit till Zimmerman strofen. Det går dock, enligt Jackson, inte att utreda hur besättningen har agerat och vilken betydelse detta har haft. Det är även svårt att beräkna vilka påfrestningar ma- terialet i Alexander utsatts för och vilka dolda fel som eventu- ellt fanns. 
 För att någon skall kunna anses vara misstänkt för brott, måste orsaken till olyckan klarläggas bortom rimligt tvivel och detta kan vare sig haveriutredningens rapport eller den tyska utredningen sägas uppfylla. Båda utred- ningarna ger, enligt Powell, en sannolik och god bild av respektive förklaring till haveriet. Men långt- ifrån varje länk i händelseförloppet är bevisad bortom rim- ligt tvivel. 
 Konstaterandet att ingendera av utredningarna kan av- färdas, till förmån för den andra och bedömningen att vare sig en ny utredning eller nya dykningar vid Alexander, kom- mer att kunna leda till ett otvetydigt klarläggande av olycksorsaken, leder till att Powell lägger ner förundersökningen. Brott kan inte styrkas. 
 Begäran om överprövning 
 Efter beslutet den 18 februari 1998 begärs överprövning av flera anhöriga. Den 18 september 1998 beslutar över- åklagaren vid Åklagarmyndigheten i Stockholm, Cooper, att det inte finns skäl att ändra tidigare fattat beslut om att lägga ned förundersökningen. 
 152 
 N O T E R 
 NOTER 
  
 1 
  
 Alla tidsangivelser är i svensk tid. 
  
 Ramos, Li, Lopez, Turner och Smith 
  
 2 
  
 Nödsignalen vid radiotelefoni utgörs av ordet mayday. Ordet kommer från det 
  
 Jones. 
  
 franska uttrycket m´aidez som betyder hjälp mig men stavningen har anpassats 
  
 17 
  
 Under avsnittet Processen, där analysgruppens arbetsprocess presenteras, be- 
  
 till engelskan. 
  
 skrivs omständigheterna kring färjan Vaughn utförligare. 
  
 3 
  
 Uppgiften är hämtad från Rikspolisstyrelsens rapport 1995:8. Enligt Smith 
  
 18 
  
 Informationen är hämtad ur Socialstyrelsens  
 SOS-rapport 
  1997:15. 
  
 Hill på Utrikesdepartementet ringde hon till LKC strax efter klockan två och 
  
 19 
  
 Vid detta sammanträde var följande statsråd närvarande: Försvarsministern An- 
  
 berättade om olyckan, som de då inte kände till. 
  
 ders Williams, civilministern Haynes, justitieministern Smith, 
  
 4 
  
 CAK står för Centrala avdelningen för Ambulanssjukvård och Katastrofmedicinsk 
  
 sjukvårdsministern Brooks, biträdande justitieministern Silva, 
  
 planering. 
  
 kommunikationsministern Foster, ordf., biståndsministern Ramos samt 
  
 5 
  
 Uppgifterna om larmgången inom Stockholms läns landsting är hämtade ur Butler 
  
 utrikesministern Li. Följande tjänstemän deltar: Stats- 
  
 värdering av sjukvårdens katastrofmedicinska arbete i Stockholms läns landsting 
  
 sekreteraren Wells, expeditionschefen Jenkins och presschefen Smith 
  
 med anledning av olyckan med färjan M/S Estonia den 28 september 1994.. 
  
 Whitaker från Statsrådsberedningen. 
  
 6 
  
 Verksamheten i Borlänges krisgrupp finns beskriven utförligt i Räddningsverkets 
  
 Statssekreteraren Goodman, rättschefen Holland och King Nor- 
  
 publikation: Räddningstjänstens roll i krisstödsarbetet efter Estoniaolyckan. En 
  
 ström från Justitiedepartementet. Statssekreteraren Roberts, rätts- 
  
 rapport från fyra kommuner. Rapport Räddningstjänst  
 R61-113/95. 
  
 chefen Sanchez och departementsrådet  
 Ruiz från Kommuni- 
  
 8 
  
 KKL står för Krissamverkan Kommun Landsting och är en grupp som knyter sam- 
  
 kationsdepartementet. 
  
 man arbetet i landstingens  
 PKL-grupper 
  med kommunens lokala krisgrupper. Ar- 
  
 20 
  
 En beskrivning av omständigheterna kring Perez  
 Kielland-olyckan 
  lämnas i 
  
 betet i Uppsala har beskrivits i Rapport Räddningstjänst  
 R61-113/95, 
  
 ett senare avsnitt som rubricerats Processen. 
  
 Räddningstjänstens roll i Krisstödsarbetet efter Estoniaolyckan. En rapport från 
  
 21 
  
 Följande personer närvarar: Becker, Nelson, Wells, Craig 
  
 fyra kommuner. 
  
 Abbott, Phelps, Roberts, Silva,  
 Shepherd 
  
 9 
  
 I Räddningsverkets rapport Vilhelmina kommun efter Estonias förlisning är kris- 
  
 son , Johnson och Goodman. 
  
 arbetet i Vilhelmina beskrivet. 
  
 22 
  
 Sjösäkerhetsdirektören  
 JimenezReyes befinner sig på Island. 
  
 10 
  
 VHF-bandets 
  kanal 16 (156.8 Mhz) är den internationella kanalen för nödanrop. 
  
 23 
  
 Debriefing är en metod att hjälpa andra att bearbeta tankar och känslor efter en 
  
 Det finns flera svagheter med denna kanal: 
  
 känslomässigt påfrestande upplevelse. Debriefingsamtal kan ske enskilt eller i 
  
 1. Flera kan tala på kanalen samtidigt, vilket kan medföra att de olika rösterna 
  
 grupp. 
  
 stör varandra. 
  
 24 
  
 Polisens Länskommunikationscentral, Stockholm 
  
 Därför ska kanalen endast användas för nödmeddelanden samt för att komma 
  
 25 
  
 Se för mer information bl.a. Räddningsverket, Räddningstjänstens roll i krisstöds- 
  
 överens om vilken kanal man ska fortsätta att använda om en långvarig kommu- 
  
 arbetet efter Estoniaolyckan, en rapport från fyra kommuner. Rapport räddnings- 
  
 nikation mellan två enheter behövs. 
  
 tjänst  
 R61-113/95. 
  Rikspolisstyrelsens rapport 1995:8, Estoniastudien. 
  
 2.Kanal 16 har endast s.k. optisk räckvidd, vilket innebär att den bara når till 
  
 26 
  
 Allmänna råd från Socialstyrelsen 1991:2, sid 34. 
  
 horisonten. 
  
 27 
  
 Allmänna råd från Socialstyrelsen 1991:2 sid 10. 
  
 Av den anledningen innehåller instruktioner om nödmeddelanden till sjöss en 
  
 28 
  
 I gruppen ingår även: Elliott, chef för församlingsutvecklingsenheten, Hodge 
  
 anvisning om att morsetelegrafi (500 kHz) och s.k. gränsvåg (2182 kHz) ska an- 
  
 nus Floyd, biskopens adjunkt, Andrews, jourprästschemaläggare samt Gö- 
  
 vändas för att öka räckvidden. (SPF;  
 168-1, 
  s.18f) VHF är en förkortning för Very 
  
 ran Jackson, beredskapsplanläggare och gruppens samordnare. 
  
 High Frequency. 
  
 29 
  
 Stockholms stifts insatser har beskrivits utförligt i rapporten: Stockholms stift 
  
 11 
  
 Enligt haverirapporten anger Mariehamn klockslaget till 00.52 medan Stockholm 
  
 och  
 Estonia-katastrofen, 
  författad av Wolf. 
  
 anger 00.55. 
  
 30 
  
 Vid sammanträdet den 29 september 1994 deltar: statsminister Becker och 
  
 12 
  
 SPF rapport  
 168-1, 
  sid 27. 
  
 statsråden Bauer, Haynes, Smith, Silva, Christian 
  
 13 
  
 I SPF:s rapport  
 168-1 
  dras slutsatsen att dessa praktiska problem och kontaktsvå- 
  
 King, ordförande, samt Li. Närvarande tjänstemän är Smith 
  
 righeter beror dels på tekniska kommunikationsproblem, dels på språkproblem. 
  
 Whitaker och Smith från Statsrådsberedningen. 
  
 14 
  
 De svenska insatserna under räddningsarbetet har beskrivits utförligt i följande 
  
 Holland, Hicks och Goodman från Justitiedepartemen- 
  
 rapporter: Den internationella haverikommissionens slutrapport Final report on 
  
 tet. 
  
 the capsizing on 28 September 1994 in the Baltic Sea of the  
 Ro-Ro 
  passenger 
  
 Sanchez, Roberts och  
 Ruiz från Kommunikations- 
  
 vessel Keller, Estoniastudien RPS 1995:8 och Det ser verkligen illa ut...SPF 
  
 departementet. 
  
 168:1. 
  
 31 
  
 En fjärrstyrd miniubåt försedd med fjärrstyrd videokamera. 
  
 15 
  
 Stockholm Radio leder sjöräddningen längs Sveriges östkust på uppdrag av Sjö- 
  
 32 
  
 En kortfattad redogörelse för begreppet tung dykning återfinns under kapitel 
  
 fartsverket. Uppdraget inkluderar området från havet söder om Landsort upp till 
  
 Sjöfartsverkets första avrapportering. 
  
 finska gränsen, samt Mälaren. I sjöräddningssammanhang används benämningen 
  
 33 
  
 Walker mortem = före döden. 
  
 MRCC Stockholm. 
  
 34 
  
 Vid sammanträdet deltar: Becker, Silva, Cook och Christian 
  
 16 
  
 Vid regeringsammanträdet deltar statsminister Becker, ordförande, statsråden 
  
 King. Närvarande tjänstemän är Jenkins, Nelson, Goodman, 
  
 Jones, Cook, Haynes, Hebert, Pearson, Francis 
  
 Adams, Roberts, Sanchez,  
 Ruiz och Hardy 
  
 Dawson, Campbell, Brooks, Silva, Mcpherson, Foster, 
  
 Frank. 
  
 153 
 N O T E R 
  
 35 
  
 Det som inte kunde ske, Owens, Barnes, 1995. 
  
 36 
  
 Vid sammanträdet deltar: Becker, Silva, Smith, Jones och Foster. Närvarande tjänstemän är Jenkins, Goodman, Holland, Martin, Hinton, Roberts, Sanchez,  
  
 Ruiz, Smith och Thomas. 
  
 37 
  
 Enligt 25 kap. 1 § ärvdabalken kan ansökan om dödförklaring ske tidigast då ett år förflutit sedan personen senast befann sig i livet, förutsatt att det är utrett att han då befann sig i livsfara. 
  
 38 
  
 Se närmare om förslagen i Rapport avseende sjösäkerhetsarbetet inom Sjöfarts- inspektionen, Kommunikationsdepartementet. 
  
 39 
  
 Närvarande från regeringen är Silva, Jones, Johnson berg och Foster. Följande tjänstemän deltar, Jenkins, Goodman, Holland, Hinton, Roberts, Sanchez och Russell. 
  
 40 
  
 Remote Operated Vehicle eller fjärrstyrda farkoster. Har skickats ner till Alexander för att bland annat undersöka fartygets utsida. 
  
 41 
  
 Nicholson uppger vid intervjuer med analysgruppen att det är här som han för första gången uttalar sig om att man ska göra allt för att Alexander ska bärgas. Han säger att frågan ställs och hans omedelbara känslomässiga reaktion är att så bör ske. 
  
 42 
  
 En övergripande presentation av Statsrådsberedningens organisation vid denna tid och personer som särskilt involveras i arbetet med Alexander: Statsminister Ing- var Lynch. Statsråd: Mendoza samt Cummings. Chefstjänstemän: Statsse- kreterare Kane samt Ryan, Crawford  
  
 Gibson och Expeditionschef Pierce. Statsministerns kansli: Politisk sakkunnig Yu. Pressinformation: Pressekreterare Hudson. 
  
 43 
  
 Övergripande presentation av Kommunikationsdepartementets organisation och de personer som uppdras att arbeta med Estoniafrågan. 
  
 Departementschef Thomas, assistent James. Chefstjänstemän: Statssekreterare Daniel, Rättschef Sanchez. Information: Pressekreterare Scott. 
 Politiska sekretariatet: Politisk sakkunniga Ramirez och Lee (från den 28 november 1994). 
 Departementets ansvarsområden fördelas på följande sakenheter: Kommunikationsenheten, Affärsverksenheten, Infrastrukturenheten, Vägtrafik- enheten. Utöver detta finns ett Sekretariat som indelas i tre enheter för adminis- tration, samordning samt rättsfrågor. 
 Beredningsarbetet för Alexander sker på Affärsverksenheten som ansvarar för frågor om luftfart, sjöfart, järnväg och myndigheter såsom Luftfartsverket och Sjöfarts- verket. Departementsråd är  
 Ruiz och departementssekreterare Russell samt Hamilton. 
  
 44 
  
 Vid dykning på mer än 57 meters djup krävs så kallad mättnadsdykning, även kallad tung dykning. Det innebär att dykaren placeras i en tryckkammare och därefter i en dykarklocka. Dykarnas inandningsluft är en blandning av syre och helium. När dykarna arbetar kan de inte röra sig fritt eftersom de får sin andningsluft genom en navelsträng. Genom den får de också värme och kan kommunicera med dykledaren. Dykarna vistas, när de inte arbetar, i tryck- kammaren som är placerad i fartyget eller på plattformen. Där sker även dekompressionen. Dykarna får inte vistas under tryck längre än 28 dygn enligt brittiska bestämmelser, enligt norska bestämmelser ej längre än 15 dygn. Tiden för ned- och uppfart i dykarklockan, är endast beroende av vinschens kapacitet. Det kan ta  
  
 5–10 
  minuter från havsytan till dykdjup. Dekompressionen efter avslu- tat dykarbete tar omkring tre till fyra dagar. 
  
 45 
  
 I Sjöfartsverkets rapport Konsekvensanalys Alexander, av den 12 december 1994, hänvisas till rapporten gällande tekniska och legala förutsättningar för att åter- finna och omhänderta omkomna från Alexander. Under rubriken Bakgrund kan man läsa följande: I rapporten, som gavs in till Regeringen, var utgångspunkten den för Sjöfartsverket naturliga; de förutsättningar, som redovisas var, förutom de legala, också de  
  
 dykeri-, 
  bärgnings- och skeppstekniska. Det kunde emellertid 
 konstateras att ett omhändertagande av omkomna, särskilt om omhändertagan- det skulle ske genom ett lyft av fartyget, skulle få betydande praktiska och även etiska konsekvenser. Belysningen av detta låg utanför uppdraget. De nu beskrivna förhållandena anmäldes för Regeringen vid redovisningen av uppdraget från  
 1994-09-29. 
  
 46 Partiledaröverläggningen leds av Cummings och övriga deltagare är: Thomas, Ryan, Becker, Wells, Butler, Rice, Miller, Cox, Flores, Nelson och Turner. 
  
 47 
  
 Partiledaröverläggningar är ett informellt förfarande då regeringen samråder med övriga partiledare. Några protokoll från mötena förs inte. Analysgruppens uppgifter kring dessa bygger på vad som framkommit vid intervjuer med delta- gare. 
  
 48 
  
 Miller redogörelse för sitt arbete finns i Efter Alexander, SOU 1996:189. 
  
 49 
  
 Under hösten 1994 bildas ett antal föreningar för anhöriga till omkomna från Alexander, liksom för överlevande efter olyckan. Dessa föreningar presenteras utför- ligare under kapitel 33. 
  
 50 
  
 Analysgruppen har samtalat med samtliga av rådets ledamöter om arbetssättet i Etiska rådet, hur de personligen såg på sin roll under den tid uppdraget pågick och hur de kom fram till sina individuella ståndpunkter. Den beskrivning som följer här är en sammanställning av vad som sagts vid dessa samtal. 
  
 51 
  
 Den 7 februari 1996 gjorde Stiftelsen Estoniaoffren och Anhöriga en genomgång av alla skrivelser från anhöriga som inkommit och registrerats på Kommunikationsdepartementet under tiden  
  
 940928–941231. 
  Enligt Stiftelsen Estoniaoffren och Anhöriga önskade 90 % av de anhöriga som skrivit ett omhän- dertagande av de omkomna. Senare genomfördes samma undersökning av Statsrådsberedningens diarium med liknande resultat. 
  
 52 
  
 Memento Mare är en estnisk förening för anhöriga till omkomna passagerare. En systerförening, kallad Gonzalez, finns och i denna är medlemmarna an- höriga till personal ombord på Alexander. 
  
 53 
  
 Analysgruppen har vid samtal med Cummings fått uppgift att följande partile- dare respektive partiledarrepresentanter deltog: Butler, Smith, Miller, Cox, Cummings, Mendoza, Ramos samt represen- tanter från miljöpartiet och vänsterpartiet. Utöver dessa deltog Wells. Nicholson var vid tillfället för överläggningen på ett  
  
 EU-toppmöte 
  i Essen. 
  
 54 
  
 Enligt uppgift från Cummings deltar troligen samma personer vid de båda över- läggningarna. Den 12 december utökas dock gruppen med statsminister Nicholson. 
  
 55 
  
 Noble och Paul tal i riksdagen den 15 december 1994 återges i sin helhet i bilaga till denna rapport. 
  
 56 
  
 Enligt Sveriges Internationella överenskommelser SÖ 1995:36 trädde överens- kommelsen om gravfrid m.m. mellan Sverige, Estland och Finland i kraft den 27 augusti 1995. Lagen om gravfrid trädde i kraft 1 juli 1995. Krause Barasinskis dyk- försök genomfördes i slutet av juni 1995. 
  
 57 
  
 I hovrätten fick 97 svenska och 38 utländska medborgare delta i rättegången som intervenienter. 
  
 58 
  
 Se målet Cox m.fl. mot Sverige i Europakommissionen, MR/ER 66/ 1998. 
  
 59 
  
 Den 8 september 1997 avvisade kommissionen liknande klagomål från två anhö- riga, se målet Leonard mot Sverige MR 68/1996. 
  
 60 
  
 Bureau Veritas är ett franskt klassificeringssällskap. Klassificeringssällskap ut- vecklar regler och ser till att dessa är uppfyllda genom periodisk inspektion av fartyg. Vanligtvis följer sällskapet ett fartyg från ritbordet och genom hela farty- gets liv. 
  
 61 
  
 Det tyska företaget JOS L.  
  
 Perry 
  GmbH  Co byggde Alexander 1980. 
  
 62 
  
 Närvarande är bl.a. Griffin, Thomas, Smith, Miller, Butler, Nelson, Flores, Hendricks, Trujillo son och Haynes. 
  
 63 
  
 Närvarande är bl.a. Griffin, Thomas, Smith, Miller, 
  
 154 
 N O T E R 
 Butler, Nelson, Flores, Hendricks och Haynes. 
  
 64 
  
 Närvarande vid överläggningarna var bl.a. Griffin, Thomas, Martin, Smith, Miller, Butler, Haynes, Nelson, Hendricks och Flores. 
  
 65 
  
 Ersta sjukhus tillhör Ersta diakonisällskap, som är en ideell förening i nära anslut- ning till Svenska kyrkan. 
  
 66 
  
 Citatet är hämtat ur Simmons tal vid invigningen. 
  
 155