SOU 1998:25 
  
 Våra bedömningar och förslag  
 185 
  
 Del 3 Våra bedömningar och förslag 
 Välfärdspolitikens bärande vision är drömmen om det goda livet. En dröm som ytterst handlar om att skapa förutsättningar för samhällets alla människor, oavsett social, ekonomisk eller etnisk bakgrund att förverkliga sina inneboende drömmar om ett meningsfullt och inne- hållsrikt liv. Detta kräver en politik som främjar rättvisa och jämli- ka livschanser, dvs. att alla människor har möjlighet att skaffa sig ett arbete och successivt tjäna mer pengar, förbättra sin hälsa, skaffa en utbildning, påverka och välja andra alternativ. 
 Storstadskommitténs ambition med detta slutbetänkande är att visa vilka möjligheter som står till förfogande för en politik vars mål är att främja rättvisa och jämlika livschanser för storstadens invåna- re. Där storstaden blir en källa ur vilken alla dess invånare kan för- verkliga sina inneboende drömmar om ett gott liv. 
 Vi har i detta slutbetänkande, liksom i våra tre föregående delbe- tänkanden belyst snedfördelningen av livschanser mellan olika grupper av invånare i våra tre storstäder. Det är just denna snedför- delning som är den grundläggande orsaken till boendesegregatio- nen. Under 1980- och  
 1990-talen 
  har dessutom segregationens etniska dimension förstärkts påtagligt. 
 I de föregående delarna av detta slutbetänkande har vi visat att strukturella betingelser har medverkat till att förstärka segregations- processen. Låga inkomster, hög arbetslöshet, låg sysselsättning, låg utbildning, ökad invandring och en i vissa stycken mindre fram- gångsrik bostads- och stadsbyggnadspolitik är faktorer som varit drivande i denna process. 
 I vårt delbetänkande Att växa bland betong och kojor (SOU 1997:61) framhöll vi nödvändigheten av en tudelad politisk hand- lingsstrategi för att effektivt motverka en orättvis och ojämlik för- delning av livschanser. Det handlar dels om att genomföra åtgärder som ger en varaktig förändring av de strukturella betingelserna för att åstadkomma en långsiktig och bestående förbättring av villkoren i de utsatta stadsdelarna, dels iscensätta en nationell storstadspolitik som kan stödja storstadskommunerna att fullfölja sitt ansvar för den generella välfärdspolitiken i avvaktan på att de nödvändiga struktu- 
  
 186  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 rella åtgär derna har vunnit terräng i de utsatta stadsdelarna. Ansvaret för denna politik bör initialt läg gas på en sär skild delega- tion i regeringskansliet. 
 Vi ska i följande avsnitt dels peka på ett flertal konkreta åtgär der av strukturell karaktär inom nyckelområdena när  
 ings-, 
  arbetsmark-  
 nads-, 
 utbildnings-, 
  bostads- och stadsbyggnadspolitik samt frågor som berör f olkhälsa och demokrati, dels rikta uppmärksamheten på en rad aspekter som är nöd vändiga att ta hänsyn till när str ukturför - ändringar diskuteras. Vi kommer i detta sammanhang också att peka på behovet av åtgär der som skyndsamt bör iscensättas inom r amen för en na tionell storstadspolitik. I enlighet med direktiven om jäm- ställdhet mellan könen (dir .1994:124) har Holmes på upp- drag av Storstadskommittén analyserat vårt arbete utifrån ett jäm - ställdhetsperspektiv (se bilaga). 
 Arbetslöshet och låga inkomster försämrar levnadsvillkoren 
 De två stör sta problemen i de utsatta stadsdelarna är den hög a arbetslösheten oc h de låga disponibla inkomsterna. Ökade disponi - bla inkomster skulle medför a betydande förbättr ingar av levnads- villkoren för invånarna i dessa stadsdelar. 
 Att öka de disponib la inkomsterna kan ske dels genom ökad sys - selsättning, en för stärkning av arbetsinkomsterna och/eller inkomst- skatteförändr ingar för låg inkomsttagargrupperna, dels tillför säkra att välfär dssystemet har en tillfredsställande för delningspolitisk träffsäkerhet och ger ett heltäckande skydd mot långvariga för sörj - ningsproblem. 
 Vi har konstaterat att social- och arbetslöshetsför säkringssyste- men inte alltid garanterar en ersättningsnivå som motsvarar minst skälig levnadsnivå och att sänkningen av bostads- och barnbidragen medför t ökade socialbidr agskostnader i storstadskommunerna och framför allt i de utsa tta stadsdelarna. Många hushåll som tidigare hade inkomster strax över gränsen för socialbidr agsnormen har efter dessa förändr ingar hamnat under norm och tvingas nu att täcka inkomstbortfallet med socialbidrag. De ökade socialbidr agskosta- derna har aktualiserat en diskussion om behovet av en eventuell för - ändring av socialbidragssystemet. 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 187 
  
 Ökad tillväxt oc h sysselsättning 
 Ska levnadsvillkoren i de utsatta stadsdelarna väsentligen förbättr as krävs en framåt- och tillväxtssyftande politik som främst tar sikte på att skapa arbetstillfällen för stor städernas befolkning. Ökad tillväxt och sysselsättning är g rundläggande villkor för a tt situationen i de utsatta stadsdelarna ska förbättr as. Invånarna måste ges möjlighet att skaffa sig en egen för sörjning g enom arbete. 
 Expertgruppen för f orskning för r egional utveckling, som på upp- drag av för ra Storstadsutredningen (SOU 1988:64) studerade stor- städernas näringsmässiga strukturomvandling, konstaterade att det är lättar e att begränsa tillväxten än a tt stimulera den. 
 1 
  
 Omlokalisering av statliga verk, bristen på arbetskraft och åter- hållsamhet när det gäller in vesteringar i infrastrukturen bidrar till att begränsa tillväxten. Ska tillväxten stim uleras bör åtgär der som för - bättrar kommunikationerna, ökar utbildningska paciteten och de offentliga  
 FoU-insatserna 
  iscensättas. Om detta sker uppnås positi- va effekter – men för st efter lång tid. Tillväxtdämpande åtgär der leder däremot med stor säkerhet och efter förhållande vis kort tid till att storstadsregionernas tillväxttakt dämpas. 
 I den strukturomvandling som näringslivet och arbetsmarknaden genomgår tenderar andelen för etagare att öka. Det behövs därför ökade när ingspolitiska insatser som främjar denna utveckling. Behovet av sådana insatser är stort i de utsatta stadsdelarna, i syn- nerhet mot bakgrund av att den kommersiella servicen i dessa stads- delar har utarmats under det senaste decenniet och att det där finns en betydande oexploaterad marknad för en r ad produkter och tjän- ster. 
 Vi vill peka på någ ra möjligheter som skulle kunna initier a en näringspolitisk utveckling: för enklat för etagande, utveckling av hemservicetjänster och riskkapitalför sörjning . 
 Förenkla företagandet 
 Intresset för a tt starta för etag är stort, i synnerhet bland utlandsföd - da invånare i de utsatta stadsdelarna, men många avstår på g rund av de upplever det svårt och krångligt. 
 2  
 Ofta är det tjänsteför etag i någon form som dessa grupper vill etablera. Den vanligaste för e- tagsformen för dessa för etag är enskild firma, på grund av att många 
  
 1 
  
 Storstadsregioner i förändr ing, Storstadsutredningen, underlagsrapport SOU 1989:69 
  
 2 
  
 Bensalah Garza, Davis, På väg mot e genför etagande, SOU 1996:55, bilaga till Invandrarpolitiska kommitténs slutbetänkande . 
  
 188  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 av för etagarna saknar ett stort eget kapital och att behovet av ett sådant är ofta litet när det gäller denna för etagsform. Deklara- tionskraven och uppgiftsinlämnandet för enskild f irma upplevs där- emot av många som orimligt stora och inte adekvata. 
 Storstadskommittén anser det därför ang eläget att för enkla för eta- gandet. Vi inte har haft till uppdrag att för djupas oss i dessa frågor, men vi vill dock ta tillfället i akt och peka på någ ra tänkbara möj - ligheter: 
  
 En för enkling av de administrativa kraven skulle bl.a. kunna ske genom att för enkla för etagardeklarationen, härigenom för enklas också bokför ingen och uppgiftsinlämnandet. 
  
 För enkla startprocessen vid nyför etagande. 
  
 Underlätta möjligheter na att skaffa  
  
 F-skattesedel, 
  framför allt för tjänsteför etagare. 
  
 Gör star  
  
 ta-eget-bidrag, 
  bankgarantilån och investeringsbidrag till- gängligt för f ler. 
 Med anledning av detta vill Storstadskommittén för eslå a tt regering- en snarast genomför förändr ingar som förenklar nyföretagandet . 
 Utveckling av hemservicetjänster 
 Svartarbete med hushållstjänster beräknas omsätta omkr ing 3 mil- jarder kronor varje år. Lägger man till reparationer och underhåll av bostäder samt bilreparationer, blir den totala summan, enligt Riksskatteverket (RSV), minst 10 miljarder kronor i svart ersättning per år för tjänster k opplade till hemmen. 
 3 
  
 Studier visar att dagens skatteregler är utformade på ett sådant sätt att det inte är privatekonomiskt motiverat att efterfråga vita hem- servicetjänster. Det kan rör a sig om snickeriarbeten, målning, städ- ning, trädgår dsskötsel, barnpassning m.m. 
 Vi är öv ertygade om att en utveckling av hemservicetjänster skul- le vara betydelsefullt för a tt stimulera entreprenör sandan och med- verka till en positiv utveckling av tjänster för pr ivatpersoner. Den skulle även i viss, men begränsad, utsträckning medverka till ökad sysselsättning. 
 För slag på hur en utveckling av hemservicetjänster kan främjas har under de senaste åren presenterats i en strid ström. Stor stads- kommittén har uppmär ksammat ett par för slag, från Tjänstebeskatt- ningsutredningen och Riksskatteverket, som vi bedömer ha g oda 
  
 3  
 Riksskatteverket, rapport 1996:5 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 189 
  
 för utsättningar att stimulera en utveckling av hemservicetjänster i storstäderna. 
 För det för sta för eslog Tjänstebeskattningsutredningen att arbets- givaravgiften för för etag som arbetar med hushållsnär a tjänster bör slopas, såsom kollektiva kommunikationer, hårklippning, bilrepara- tioner, taxi och restaurang. Utredningen bedömde a tt detta skulle medför a en genomsnittlig prissänkning på 10 pr ocent. Storstads- kommittén menar att arbetsgivaravgiften även för hemser vicetjäns- ter som utför s av privatpersoner som inte driver för etag bör slopas. 
 För det andr a för eslog Tjänstebeskattningsutredningen att en höj - ning och en permanentning av  
 ROT-avdrag 
  för hushåll g enomför as. Utredningen för eslog att skattereduktionen på reparation, ombygg- nad och tillbyggnad skulle höjas från n uvarande 10 500 kronor till 15 000 kronor för småhus oc h för dubbla nuvarande avdragsrätt på 5 000 kronor för bostadsrätter . Vi menar att en liknade avdragsrätt bör inför as för andr a hemservicetjänster. 
 Tjänstebeskattningsutredningen var kritisk till en skattereduktion för vissa hushållstjänster , t.ex. städning, med motiveringen att en sådan reduktion skulle kräva en skattehöjning för f lertalet skattebe- talare, samtidigt som bara ett fåtal skulle kunna komma i åtnjutande av dessa tjänster. 
 Vi ifrågasätter dock denna slutsats. För visso innebär en avdrags- rätt för dessa hemser vicetjänster en subvention, men en sådan kan medverka till att tjänster som i dag huvudsakligen utför s svart istället gör s vitt. Därmed följer med automa tik att dessa tjänster bidrar till att nya skattemedel tillför s staten, vilket idag inte är fallet. 
 Subventionen skulle delvis bli självfinansierad, vilket erfarenhe- ter från Danmark visar, där man har inför t ett liknande system med hemservicetjänster. Ett system med hemservicetjänster skulle också öka tr yggheten och minska utsattheten både för de som utför tjän - sterna och för uppdr agsgivarna. 
 För det tr edje är det nöd vändigt att för enkla administrationen av inlämnandet av kontrolluppgifter och skatt till skattemyndigheten vid hemservicetjänster när man som pr ivatperson anställer någ on. Riksskatteverket har presenterat ett för slag om hur detta skulle kunna gå till. 
 Storstadskommittén för eslår därför a tt regeringen utifrån de för - slag som utredningar och myndigheter har presenterat, samt de synpunkter som vi har tillför t, utarbetar ett för slag om hur hemser- vicetjänster kan utv ecklas. 
  
 190  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 Förbättr a riskkapitalförsörjningen 
 En utvidgning av småför etagandet aktualiserar behovet av riskkapi- talför sörjning , vilket kan vara ett problem för mång a för etagare sär- skilt med invandrarbakgrund. 
 I en studie som fil. Allen. Anderson, Uppsala, gjorde på upp- drag av Invandrarpolitiska kommittén, framkom att det för eligger tre principiella brister och hinder för invandrarför etagen. 
 4  
 Dels brist på utbud av kapital och rådgivning, dels brist i för etagens efterfråga av för etagstjänster, samt för ekomsten av interna hinder hos invandrar- för etagen själva. Studien visar vidare att lättillgänglig inf ormation om affärsverksamheter och finansiering är mycket betydelsefulla, liksom goda kontakter med redovisningsför etag, banker och andra småför etagarkonsulter, inte bara vid starten av för etag, utan också under dess utvecklingsfas. Många invandrarför etagare ansåg att småför etagaraktör er, bland annat ALMI, banker och konsulter har för dålig a kunskaper om deras utvecklingsvillkor för a tt de ska vara till någon hjälp. 
 Som vi tidigare har påpekat erbjuder ALMI möjligheter a tt i viss mån påverka bristen på riskkapital. ALMI:s verksamhet styrs huvud- sakligen av regionala styrelser där representanter från när ingsliv, stat, landsting och kommun ingår. Därmed borde det vara möjligt för ALMI att i storstadsregionerna genomför a särskilda satsningar gent- emot de utsatta stadsdelarna bland annat innefattande information och rådgivning samt att påbörja samv erkan med det lokala närings- livet och myndigheterna. Detta skulle också vara möjligt för NUTEK som erbjuder småför etagarlån, bland annat villkorslån. Äv en affärsbankerna borde öka sina kunska per om invandrarför eta- gens villkor och för utsättningar, vilket skulle kunna medverka till stör re beredvillighet att bistå med riskkapital till dessa för etag. Härigenom skulle ovan beskrivna brister och hinder som möter invandrarför etagare delvis kunna undanröjas. 
 Behovet av riskkapitalför sörjning är en ytter st komplex fråga. Emellertid är vi av den uppfattningen att småför etagarnas behov av riskkapital tycks vara avsevärt stör re än tillgång en, framför allt hos ALMI, NUTEK och länsstyrelserna. 
 Storstadskommittén för eslår därför a tt regeringen ger berörd utredning, myndighet eller en ny utredning, i uppdrag att sär skilt utreda möjligheter na att förbättr a villkoren för r iskkapital till små - företagare i storstäder na och i synnerhet i de utsatta stadsdelarna, 
  
 4  
 Marshall, Davis, På väg mot e genför etagande, SOU 1996:55, bilaga till Invandrarpolitiska kommitténs slutbetänkande . 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 191 
  
 via nuvarande myndigheter som sysslar med riskkapitalför sörjning , såsom ALMI, NUTEK och länsstyrelserna. 
 Vi uppmärksammade i del 1 problemet med att statliga affärsför e- tag lägger ned sin verksamhet i många utsatta stadsdelar och att detta påverkar den kommersiella servicen negativt. 
 Storstadskommittén anser äv en i detta fallet att det borde vara möjligt för stor stadskommunerna, när ingslivet och statliga bolag såsom Posten, Apoteksbolaget och Systembolaget, att genom sam- verkan eller bättre ekonomiska villkor finna lösning ar som gör a tt denna samhällsser vice upprätthålls. 
 Som ett ytterligare sätt att förbättr a och utveckla riskkapitalför - sörjning en för småför etagare i storstäderna, under för utsättning att ett sådant behov för eligger, skulle det vara intressant att se om det är möjligt a tt utveckla en motsvarighet till Stiftelsen Norrlandsfonden. 
 Stiftelsen Norrlandsfonden har till uppgift att genom finansiering främja små oc h medelstora för etags utveckling i norrlandslänen. De finansierar etablering, utveckling och expansion av näringslivet, i synnerhet bland små och medelstora för etag. Fonden kan också ta initiativ till finansiering, utredning och forskning som är av betydel- se för när ingslivet inom fondens geografiska verksamhetsområde. Fonden erbjuder för etagen tre former av finansiering: lån, villkors- lån (lån med villkorlig återbetalningsskyldighet) och garantier. Villkorslån lämnas b l.a. till för etag som investerar i nya produkter eller nya marknader. Fonden tar vanligtvis stör re risker än andra riskkapitalinstitut och är där med ett värdefullt komplement till dessa. 
 Storstadskommittén för eslår a tt den sär skilda delegation som ska ansvara för den na tionella storstadspolitiken tilldelas ett uppdrag att undersöka beho vet av en sär skild fond, anpassad till förhållan - dena i storstäder na, men med motsvarande syfte som Stiftelsen Norrlandsfonden, dvs. främja en utv eckling av små och medelstora företag i storstäder na utsatta stadsdelarna. 
 En förstärkt arbetslinje 
 I del 2 konstaterades att ökad sysselsättning oc h traditionella arbets- marknadsåtgär der inte är tillräc kligt för a tt lösa arbetslöshetspr oble- men i de utsatta stadsdelarna. Istället efterlyste vi arbetsmarknads- och utbildningsinsatser som i hög re grad än i dag utgår från ett lokalt, sektorsövergripande perspektiv där lokalsamhällets oc h de enskilda individernas möjligheter oc h behov sätts i fokus. Detta för - utsätter att kommun, arbetsför medling och för säkringskassa, som 
  
 192  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 redan i dag är engagerade i att hitta okonventionella lösning ar, ges stör re utrymme för a tt finna organisatoriska och finansiella sam- verkanslösning ar. 
 Behovet av sådana sär skilda arbetsmarknadsåtgär der, som framför allt vänder sig till långtidsarbetslösa oc h arbetslösa som står långt i från den reguljära arbetsmarknaden, är stort. Det gäller ofta personer som är långtidsber oende av socialbidrag på grund av arbetslöshet. Många av dessa är ungdomar, utlandsföd da invånare och nyanlända flyktingar. 
 Det finns möjligheter inom r amen för n uvarande lagstiftning att genomför a framgångsrik samverkan mellan kommun, arbetsför med- ling och för säkringskassa. Förändr ingar av befintligt regelverk för för säkringskassans verksamhet har nyligen gjorts, vilket ytterligare ökar möjligheter na till samverkan mellan lokala aktör er. Vi redovi- sade i del 2 bland annat för söksverksamheten med arbetsför med- lingsnämnder, finansiell samverkan mellan socialtjänst, hälso- och sjukvård och för säkringskassan (SOCSAM) och finansiell samord- ning kring rehabilitering mellan socialför säkring och hälso- och sjukvård (FINSAM). För visso tillför dessa pr ojekt inga nya friska pengar till de deltagande aktör erna, men utvärderingar visar att sam- verkan ger dels betydliga ekonomiska vinster, dels spelar en stor pedagogisk roll för a tt ytterligare utveckla samverkan inom flera andra myndighetssektorer. Det finns följaktlig en starka skäl att vida- reutveckla dessa samverkansformer, något annat vore olyckligt. 
 I avvaktan på a tt för söksla gstiftningen för SOCSAM per manentas som en generell lag är det ang eläg et att regeringen kan erbjuda de storstadskommuner som så önskar möjlighet a tt tillämpa denna la g- stiftning utan förhinder. 
 Vi ska dock vara medvetna om att den gällande lagstiftningen och för söksla gstiftningen inte alltid erbjuder de rätta för utsättningarna för alla utsa tta stadsdelar att angripa arbetslösheten oc h utveckla nya vägar för en för stärkt arbetslinje. Varje stadsdel har sina egna unika för utsättningar och möjligheter. Stadsdelarna bör därför erhålla en förhållande vis stor frihet när det gäller a tt utforma lokala lösning ar. Som vi har visat kan detta innebära att man måste satsa på okonven- tionella lösning ar som både kan kräva nya organisatoriska samverk- ansmodeller och finansiellt stöd . Dessa modeller kan stå i konflikt med de befintliga regelsystemen och de lokala aktör erna kan sakna de finansiella resurserna för a tt för verkliga projektet. Det vore dock högst bekla gligt om sådana förhållanden skulle stjälpa möjligheten till en områdesbaserad samverkan, som strävar efter att samordna de samlade resurserna för lokalsamhällets beho v och därmed utvidga 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 193 
  
 möjligheter na att i väsentlig utsträc kning förbättr a levnadsvillkoren i de utsatta stadsdelarna. Därför är det viktigt a tt staten har möjlig - het att i dialog med de lokala aktör erna finna lösning ar om sådana problem uppstår. 
 Ansvaret för detta arbete bör läg gas på den sär skilda delegation som ska ansvara för den na tionella storstadspolitiken. Denna dele- gation bör v ara oförhindrad att fortlöpande för eslå förändr ingar som behövs för a tt uppnå bättr e möjligheter till samordning och samverkan mellan myndigheter och organisationer. 
 Förstatliga socialbidragen 
 I del 1 presenterade vi fyra alternativa modeller på hur kommunerna skulle kunna avlastas kostnaderna för socialbidr ag som betalas ut av arbetsmarknadsskäl. Statskontoret har varit oss behjälpliga med att analysera modellerna. 
 Det för sta alternativet är en kommunal utvecklingsgaranti till alla arbetssökande med socialbidr ag. Utvecklingsgarantin är i princip den samma som gäller från år sskiftet för alla arbetslösa under 25 år . I de kommuner som åtar sig utvecklingsgarantin ska ingen arbetslös som lever på socialbidrag vara öppet arbetslös läng re än 100 dagar. 
 Det andra alternativet är en statlig för sörjningsg aranti som ska betalas ut till alla som söker arbete, men som inte har rätt till ersätt- ning från den allmänna arbetslöshetsför säkringen eller har någon annan för sörjning . För sörjningsg arantin ska vara obeskattad och anpassad till hushållets behov och inkomster, dvs. behovsprövad. Beloppet ska motsvara riksnormen för socialbidr ag med tillägg för barn och bostadskostnader. 
 Det tredje alternativet är en statlig grundför säkring som också ska betalas ut till alla som söker arbete, men som inte har rätt till ersätt- ning från den allmänna arbetslöshetsför säkringen. Beloppet ska vara beskattat och lika för varje individ oberoende av för sörjningsbör da och hushållets ekonomi. 
 Det fjärde alternativet innebär att alla kostnader för socialbidr agen för s över till staten. Socialbidragen kan även i fortsättningen admi- nistreras av kommunernas socialkontor på uppdrag från staten. 
 För visso har Storstadskommittén inte haft i uppdrag att utarbeta något för slag till förändr ing av socialbidragssystemet. Vi har emel- lertid ansett det nöd vändigt att, mot bakgrund av den lavinartade ökning en av socialbidragskostnaderna i de utsatta stadsdelarna och de konsekvenser som detta medför, presentera olika modeller på hur 
  
 194  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 storstadskommunerna skulle kunna avlastas kostnaderna för social - bidrag som utbetalas av arbetsmarknadsskäl. 
 Vi vill dock understryka att vi inte har för avsikt att för egripa den nyligen påbörjande utr edningen rör ande socialtjänstlagen och soci- altjänstens uppgifter, men med hänsyn till situationen i de utsatta stadsdelarna och med stöd av de fyra modellernas respektive för - och nackdelar vill vi emellertid framhålla att alternativ fyra, dvs. att sta- ten övertar alla kostnader för socialbidr aget, vore det bästa. 
 Ytterligare starka skäl som talar för detta för slag är dels att det är en förhållande vis enkel lösning för a tt komma till rätta med social- bidragskostnader som utbetalas av arbetsmarknadsskäl, dels att det är det mest rationella för slaget med anledning av den nyligen beslu- tade riksnormen för socialbidr ag. Vi är likväl inför stådda med att för slaget också medför en r ad komplikationer som bör utr edas ingå- ende, vilket vore lämpligt att den ovan nämnda utredningen fick i uppdrag att gör a. 
 Fler behöver en god kvalitativ och meriterande utbildning 
 En höjning av befolkningens utbildningsnivå leder till förbättr ade levnadsvillkor och skapar för utsättningar för en ökad ek onomisk till- växt. Förbättr ade levnadsvillkor medverkar till att de negativa kon- sekvenserna av den socioekonomiska segregationen minskar högst väsentligt. Tillgång på välutbildad arbetskr aft är ett nöd vändigt vill- kor för a tt påverka produktionsstrukturen och produktionsmetoderna samt i för längningen även den ekonomiska tillväxten. 
 Behovet av välutbildad arbetskraft är sär skilt stort i storstäderna mot bakgrund av deras roll som motor för den na tionella ekonomis- ka utvecklingen. Detta märks särskilt tydligt på storstädernas arbets- marknad, som alltmer efterfrågar arbetskraft med mycket goda utbildningsmeriter. Tillgodoses inte denna efterfrågan för lorar stor- städerna i konkurrenskraft, vilket skulle få förödande k onsekvenser för landet i övr igt. 
 Storstäderna står förhållande vis väl rustade för a tt möta denna framtid. Arbetskraften tillhör den högst utbildade i landet oc h dess utbildningsnivå har kraftigt förbättr ats under de senaste åren. 
 Problemet är emellertid att tillgången på utbildningsplatser vid universitet och högskolor i storstadsregionerna är för litet för a tt kunna svara mot efterfrågan på välutbildad arbetskr aft. Detta leder till att välutbildad arbetskraft från övr iga delar av landet söker sig till storstäderna, vilket för stärker avfolkningen av vissa orter. Detta medverkar också negativt på dessa orters möjlighet till tillväxt. 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 195 
  
 För visso har utbildningsnivån öka t bland befolkningen i de utsat- ta stadsdelarna, framför allt g enom inflyttning av välutbildade per- soner från andra länder. Men fortfarande är det en oroväckande stor andel som saknar både grundskole- och gymnasiekompetens eller som har mycket bristfälliga studieresultat. Dessutom är öv ergångs- frekvensen från gymnasieskolan till hög re utbildning generellt lägre i de utsatta stadsdelarna än genomsnittet för både stor städerna och riket som helhet. En tämligen stor andel av gymnasieeleverna i dessa stadsdelar följer där till gymnasieprogram som inte kvalificerar till hög re studier. Dessa människor har och kommer att få det allt svår a- re att konkurrera om arbetstillfällena i storstäderna, i synnerhet med tanke på att efterfrågan på lågutbildad arbetskr aft krymper allt has- tigare i storstäderna. 
 Framtiden måste följaktlig en mötas med en omfattande utbild- ningssatsning som i synnerhet tar sikte på att ge barn, ungdomar och vuxna i de utsatta stadsdelarna möjlighet a tt skaffa sig en kvalifice- rad och meriterade utbildning som gör a tt de står rustade att möta arbetsmarknadens krav och villkor. 
 Insatser måste för st och främst till för a tt garantera en hög kvali- tet på undervisningen inom grund- och gymnasieskolan i de utsatta stadsdelarna. I vårt delbetänkande Att växa bland betong och kojor (SOU1997:61) visade vi att få elever i de utsatta stadsdelarna har möjlighet a tt bli vinnare i skolan på sina egna villkor, bland annat på grund av att skolan inte för mår att ge alla elever en likvärdig utbild- ning. 
 Vi påtalade behovet av en grundskole- och gymnasieutbildning som i stör re utsträckning tillämpade en arbetsplatsför lagd undervis- ning. För a tt öka elevernas intresse för hög re studier pekade vi även på möjligheten a tt skolorna dels utvecklar ett samarbete med univer- sitet, högskola och näringsliv, dels inrättar stipendium för studie be- gåvade elever. Som ett led i att utveckla dessa möjligheter to g Storstadskommittén tillsammans med Allmänna arvsfondsdelegatio- nen år 1996 initiativ till att satsa 10 miljoner kronor för utveckling av skolkooperativ i gymnasieskolor i våra tre storstäder. Denna sats- ning omfattar sedan år 1997 även övr iga landet. 
 I delbetänkandet Att växa bland betong och kojor (SOU 1997:61) för eslog Storstadskommittén en deltidsför skola för bar n i åldern  
 3–5 
  år och en pedagogisk utvecklingsfond. 
 För slaget om en deltidsför skola för anleddes av att vi konstaterade att förhållande vis få barn i de utsatta stadsdelarna kom i åtnjutande av barnomsorg, vilket kan ge upphov till allvarliga konsekvenser när barnomsorgen i allt stör re utsträckning ska ha en utbildningspolitisk 
  
 196  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 betoning. Vi konstaterade även positiva erfarenheter från den för - söksverksamhet med för skoleverksamhet som initierades av oss och Allmänna arvsfondsdelegationen. Våra studier visade även att barn som hade haft barnomsorg eller deltagit i annan för skoleverksamhet var bättre förber edda för skolans krav och villkor. 
 Följande punkter bör enligt Stor stadskommitténs mening vara vägledande för deltidsför skolans verksamhet: 
  
 Verksamheten bör ske i enlighet med de nationella, pedagogiska målen för för skolan, där språkutveckling är en viktig del. 
  
 Hög kontinuitet för bar nen. 
  
 Verksamhetens utformning ska ske i samarbete med föräldr arna. 
  
 Verksamheten ska kännetecknas av hög pr ofessionalitet. 
  
 Kulturkompetent personal ska ingå i verksamheten. 
  
 Vi för slog en för söksverksamhet under fem år, som innebar att de sju berör da storstadskommunerna skulle erbjuda deltidsför skola till de barn i åldern  
 3–5 
  år, som stod utanför den r eguljära barnomsorgen i de utsatta stadsdelarna. Vi beräknade kostnaden för för söksverksam- heten till drygt 800 miljoner kronor för samtlig a fem år. 
 För slaget om en pedagogisk utvecklingsfond för skolor i de utsat- ta stadsdelarna för anleddes av skolornas svårigheter att ge eleverna de färdigheter och kunskaper som de behöver. Elevernas levnads- villkor och de allmänna för utsättningarna i dessa stadsdelar skapar omständigheter som ställer andr a krav på skolans undervisning och verksamhet. Vi ansåg det därför v ara nöd vändigt att skolorna i de utsatta stadsdelarna gavs möjlighet a tt intensifierar sitt pedagogiska utvecklingsarbete utifrån lokala för utsättningar och behov. Storstadskommunerna saknar egna resurser för en sådan sa tsning. Storstadskommittén för eslog därför a tt regeringen från och med den 1 januari 1998 avsätter 30 miljoner kronor årligen under fem år till Skolverket, som ges i uppdrag att inrätta ett pedagogiskt utveck- lingsanslag. Syftet med anslaget för eslogs vara att skolorna skulle kunna: 
  
 Utveckla och för nya pedagogiken i skolan för a tt på så vis bättr e svara mot behov och villkor som eleverna har i de utsatta stadsde- larna. Undervisning som varvas med praktik bör betonas. 
  
 Ge lärarna möjlighet till f ortbildning, kompetensutveckling samt utvärdering och forskning kring sin undervisning i stör re omfatt- ning än i dag. 
  
 Vidta fysiska ingrepp i skolfastigheter som är motiverade utifrån en pedagogisk aspekt. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 197 
  
 Utveckla samarbetet med lärarhögskolan i respektive storstad. 
  
 Utveckla en undervisning och verksamhet som betonar ett egen- maktsperspektiv, dvs. att ge eleverna och föräldr arna makt över skolan. 
  
 Storstadskommittén för eslår därför åter igen att regeringen genom- för en för söksv erksamhet under fem år, som innebär a tt de sju berör - da storstadskommunerna ska erbjuda deltidsförskola till de barn i ålder n  
 3–5 
  år, som står utanför den r eguljära barnomsorgen i de utsatta stadsdelarna, samt avsätta 30 miljoner år ligen under fem år till Skolverket, som får i uppdrag att inrätta ett peda gogiskt utveck- lingsanslag, i enlighet med de riktlinjer som presenterats i vår t del- betänkande Att växa b land betong och kojor (SOU 1997:61). Finansieringen av både deltidsför skolan och den pedagogiska utvecklingsfonden bör sk e genom en omprioritering inom statsbud- geten. 
 Öka intr esset för hög re studier 
 Långtidsutredningen (SOU 1995:4) framhöll b l.a. att den stora omställningen av näringslivet kommer att innebära att den traditio- nella arbetsmarknadsutbildningen inte är tillräc klig. I stället kommer det reguljära utbildningsväsendet att få en nyckelroll, när stora delar av arbetskraften ska förber edas för när ingslivets nya verksamheter och behov. 
 Insatserna för a tt höja utbildningsnivån hos den vuxna befolk- ningen i landet är omfattade, varav vi har belyst Kunskapslyftet, lär- lingsutbildning, kvalificerade yrkesutbildningar, insatser för hög re studier såsom basår et och aspirantutbildningen, samt folkhögskolan. 
 Enligt vår mening är doc k inte dessa insatser tillräckliga för a tt höja utbildningsnivån i de utsatta stadsdelarna. 
 Åtgär der som har visat sig minska den sociala snedrekryteringen till hög re studier är bl.a. en expansion av universitetsutbildningen, bättre koppling mellan yrkesutbildningarna på gymnasieskolan och de praktiska högskolelinjerna samt en mer aktiv rekrytering från skolornas sida av studiebegåvade elever. Undersökning ar visar även att mindre och medelstora högskolor rekryterar en stör re andel stu- denter från läg re tjänstemanna- och arbetarhem. Dessa studenter väl- jer också i hög re utsträckning yrkesinriktade utbildningar. 
 Mot bakgrund av detta vi vill peka på ett antal insatser som skul- le har för utsättningar att öka intr esset för hög re studier i de utsatta stadsdelarna och därmed bidra till att minska dagens utbildnings- 
  
 198  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 klyfta i storstäderna: utveckling av lärlingsutbildningen, fler utbild- ningsplatser inom universitet och högskola, skapa för utsättningar för ett akademiskt startår samt en satsning på folkhögskolan. 
 Utveckla lärlingsutbildningen 
 Yrkesprogrammen inom gymnasieskolan dominerar bland elever i de utsatta stadsdelarna och för dessa är det sär skilt angeläget att de har möjlighet till kontakt med arbetsmarknaden. I synnerhet med anledning av att många av dessa elever har arbetslösa föräldr ar, vil- ket för sämrar deras chanser att utveckla ett socialt nätverk som allt oftare visar sig vara nöd vändigt för a tt få ett arbetet. 
 Elevernas kontakt med arbetslivet skulle kunna förbättr as genom en utveckling av det nuvarande lärlingssystemet. 
 Flera kommittéer och arbetsgrupper inom Regeringskansliet har uppmärksammat behovet av en utveckling av lärlingsutbildningen. Ett flertal för slag till olika modeller har presenterats. Vi har belyst några av dessa för slag som är intressanta utifrån situationen i de utsatta stadsdelarna. Däribland för slag från Ungdomspolitiska kom- mittén och Länsstyrelsen i Stockholm. Ungdomspolitiska kommit- téns för slag om en mer flexibel arbetsplatsför lagd gymnasieutbild- ning erbjuder dels möjlighet till arbetsmar knadskontakt, dels en flexibilitet som sannolikt skulle uppskattas av många skoltrötta ele - ver och därmed skapa ett andrum i studierna som kan tillför a nya krafter och inspiration. Länsstyrelsen i Stockholm för eslog en efter- gymnasial lärlingsutbildning, som både är efterfråg ad bland studen- ter och näringsliv. 
 Storstadskommittén anser därför a tt regeringen ska utarbeta ett för slag till en lär lingsutbildning som skapar stör re flexibilitet mellan arbete och studier i enlighet med de riktlinjer som Ungdomspolitiska kommittén presenterade, samt utarbeta ett för slag enligt de intentio- ner som Länsstyrelsen i Stockholm har föreslagit för en lär lingsut- bildning som ansluter till avslutade gymnasiestudier. 
 Fler utbildningsplatser 
 Söder  
 ut-projektet 
  som Länsstyrelsen i Stockholm m.fl. driver visar att det går att öka intr esset för hög re studier bland elever, som sak- nar studietradition från föräldr ahemmet, högst påta gligt. Det para- doxala i denna situation är att när intresset för hög re studier väl ökar bland dessa elever så saknas tillräc kligt med utbildningsplatser inom regionens universitet och högskolor. För dessa elever är det sär skilt 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 199 
  
 viktigt att utbildningsmöjligheter na finns regionalt, dels på grund av avsaknad av studietradition, dels bristande ekonomiska resurser. En utbildningsplats på någ on annan ort i landet är där med inget alterna- tiv för f lertalet av dessa elever. Vad som behövs är i stället f ler utbild- ningsplatser i storstadsregionerna. 
 Genom högskolan i Malmö oc h på Söder tör n i Stockholms län finns det nu möjlighet möta den r egionala efterfrågan på hög re utbildning och forskningsinformation från studenter och näringsliv. En intres- sant iakttagelse i detta sammanhang är att Söder tör ns högskola rekryterar drygt en tredje del av sina studenter från Söder tör n. 
 Dessutom finns det flera universitet och högskolor som har för lagt delar av sin verksamhet till för ortsområden, vilket tillför både utbildningsverksamheten och områdena nya och värdefulla kvalité- er. Dels kan utbildningar t.ex. inom vård och omsorg utveckla spän- nande verksamhet som syftar till att öka för ståelsen och kunskapen om de specifika förhållanden som råder i de utsa tta stadsdelarna, dels kan en placering av utbildningsverksamhet och av andra insti- tutioner medverka till att för stärka stadslivet i dessa stadsdelar. Vi kan även för vänta oss att en utlokalisering av högskoleverksamhet till utsatta stadsdelar eller i dessas närhet, minskar det mentala avståndet som många elever i dessa stadsdelar upplever gentemot akademiska studier och därmed minskar den sociala snedrekryte- ringen till hög re studier. 
 Storstadskommittén för slår därför a tt regeringen, inom ramen för de 60 000 nya högsk oleplatserna fram till år 2000, föredelar en väsentlig del a v dessa platser till universitet och högsk olor i stor- stadsregionerna 
 Skapa möjlighet till ett akademiskt startår 
 Vi har belyst det  
 naturvetenskapliga-tekniska 
  basåret, som kvalifice- rar studenter med allmän behör ighet till naturvetenskapliga och tek- niska utbildningar som kräver särskild behör ighet. 
 Egentligen klassificeras basår som en gymnasieutbildning, vilket är en komplikation. Utbildningar som syftar till att ge studenter hög - skolebehör ighet får nämlig en inte högskolorna finansiera via sitt anslag för högsk oleutbildningar, men det  
 naturvetenskapliga-teknis- 
  ka basåret är dock ett undantag som regleras enligt en särskild för - ordning. Motivet bakom detta undantag var att öka r ekryteringsba- sen för na turvetenskapliga och tekniska utbildningar samt öka intresset för sådana utbildning ar bland kvinnor. 
  
 200  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 Det finns inget hinder för högsk olorna att arrangera basår ifall de kan finansiera det på annat sätt, t.ex. genom externa finansiärer. 
 Erfarenheterna från Söder tör ns Högskola som bedrivit ett akade- miskt basår under år 1997 är positi va. Många studenter från hem- miljöer som saknar studietr aditioner eller som haft ett längre studi- eupphåll använder de möjligheter som basår et erbjuder för a tt skaf- fa sig särskild behör ighet eller förber edda sig för f ortsatta akade- miska studier. Basåret har sedermera utvecklats till ett akademiskt startår, som omfattar undervisning på akademisk nivå. 
 Finansiellt kan det dock vara svårt för högsk olorna i storstadsre- gionerna att inrätta akademiska basår. Extern finansiering via kom- muner, landsting och näringsliv är för visso möjlig , men med vetskap om storstadskommunernas finansiella situation måste denna möjlig - het ses som ytterst begränsad. 
 Storstadskommittén anser att det vore värdefullt om det fanns möjlighet a tt inrätta startår inom fler akademiska discipliner än i dag på högsk olor i storstadsregionerna. 
 Storstadskommittén för eslår därför a tt regeringen ger Högsk oleverket i uppdrag att utarbeta ett för slag som ger universi- tet och högsk olor i storstadsregionerna utvidgade möjligheter a tt inrätta akademiska star tår inom f ler akademiska discipliner än naturvetenskap och teknik. 
 Satsa på folkhögskolor och deras pedagogik 
 I del 2 visade vi vilken betydelse folkhögskolorna har för a tt öka intresset för f ortsatta studier hos lågutbildade och arbetslösa män - niskor som står långt ifrån arbetsmar knaden. 
 Storstadskommittén uppmanar regeringen att vid fördelningen av statens allmänna stöd till f olkbildning sär skilt prioritera folkhög - skolor som bedriver, eller har för a vsikt att bedriva folkbildnings- verksamhet som framför allt vänder sig till in vånar na i de utsatta stadsdelarna. Dessutom anser kommittén att regeringen sär skilt bör uppmär ksamma folkhögsk olepedagogiken i den sär skilda vuxenut- bildningssatsningen Kunskapslyftet. 
 Bostads- och stadsbyggnadspolitik 
 Hittills har fysisk för nyelse varit en högt pr ioriterad åtgär d i utsatta stadsdelar. Stora resurser har satsats och betydande kvalitativa för - bättringar har åstadkommits, men segregationen har bestått. Vi ska dock inte för anledas att tro att framtida satsningar mot segregation 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 201 
  
 ska negligera behovet av fysisk för nyelse. Vi har konstaterat att upp- rustningsbehovet är stort i de utsatta stadsdelarna och att dess invå- nare också önskar se a tt en sådan förändr ing kommer till stånd. 
 Vi tror emellertid att en satsning på fysisk för nyelse i de utsatta stadsdelarna i dag och i framtiden, till skillnad från tidigare insatser, bör f okuseras på stadsbyggnadsför nyelse och omställning till ekolo- gisk hållbarhet av stadsdelarna. Vi anser att detta bör gör as småska- ligt och i nära samarbete med de boende. En stadsbyggnadsför nyel- se i de utsatta stadsdelarna bör ha som målsättning a tt blanda olika former av bebyggelse och upplåtelseformer inom stadsdelarna och därmed öka möjligheter na till boendekarriär. 
 Under 1960- och  
 1970-talen 
  begicks ett antal bostads- och stads- byggnadspolitiska misstag, i synnerhet i de utsatta stadsdelarna, som resulterade i ett sönderbr utet stadslandskap. Ansvaret att ombesörja att dessa sår läks åvilar både sta t och kommun. Målet bör v ara att flertalet av storstädernas stadsdelar rymmer livets alla sidor och där det finns en allsidig blandning av hushåll. Detta kräver emellertid att varje stadsdel kan erbjuda sina invånare både en grundläggande offentlig och kommersiell service, vilket bland annat omfattar bra för - och grundskolor, goda möjligheter till fr itids- och kulturaktivi- teter, polis, post och bank, samt en dagligvaru- och fackhandel som erbjuder ett sortiment som svarar mot invånarnas behov och önsk e- mål. 
 En sådan utveckling kan dock påverkas negativt genom etablering av externa stormarknader, vilket vi visade i del 2. De negativa kon- sekvenserna av sådana etableringar kan emellertid motverkas via det planmonopol som kommunerna förf ogar över. 
 Ska en för nyelse av stadslandskapet åstadkommas inom den när- maste framtiden är det, enligt vår mening, nöd vändigt att regeringen tar ett initiativ till någon form av stimulansåtgär der till sådana sats- ningar i utsatta stadsdelar. 
 Stimulansåtgär der kan ske på flera sätt. Ett sätt vore att använda statsbidrag. Statsbidragets för del är att åtgär der snabbt kan sättas igång. Dess nackdel är att det kan få kostnaderna för både sta t och de boende att öka på ett ok ontrollerbart sätt. 
 Ett annat sätt att stimulera en fysisk för nyelse av de utsatta stads- delarna vore att genomför a förändr ingar av vissa skatter och bidrag som påverkar både produktions- och för valtningskostnaderna för fastigheter. Det kan exempelvis handla om förändr ingar av fastig- hetstaxeringen, fastighetsskatten och mervärdesskatten för nypro- duktion av fastigheter och/eller för fastighetsför valtning. För delen med sådana förändr ingar är att de inte är kostnadsdrivande, vare sig 
  
 202  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 för sta t eller för de boende . Nackdelen är där emot att önskade åtgär - der inte med automatik iscensätts. Fastighetsägarna kan, ifall inga tvingande krav på fysisk för nyelse sätts som villkor, använda peng- arna som de tjänar på minskade kostnader för andr a ändamål än det var tänkt för . 
 Självklart medför alla f ormer av statliga stimulansåtgär der kost- nader, men långsiktigt kan vi emellertid räkna med att åtgär derna leder till ökad sysselsättning oc h tillväxt, vilket minskar kostnader- na för den offentliga sektorn och ökar dess ska tteintäkter. 
 Vi vill i sammanhanget peka på den betydande resursöverför ing som i dag sker genom fastighetsskatten från de utsatta stadsdelarna tillbaka till staten. Vi befarar att bostadsbolagens kostnader för fas- tighetsskatten kommer att stiga ännu mer inom den närmaste fram- tiden, vilket skulle minska deras möjligheter till egna insatser i de utsatta stadsdelarna högst väsentligt. 
 Från miljonprogramsområde till miljöpr ogramsområde 
 I dag koncentreras krafter och ambitioner från många olika håll för att få till stånd en omb yggnad av bostadsområden och dess fastighe- ter till vad man kallar ekologisk hållbarhet. Regeringen har tagit ini- tiativ till särskilda finansiella stöd för detta ändamål, bl.a. via Delegationen för en ek ologisk hållbar utveckling och den så kallade Kretsloppsmiljarden. Regeringen understryker att stöd som gäller investeringar inom bostadsbebyggelsen i miljonprogramsområden kommer att prioriteras. 
 Dessa satsningar tillsammans med upprustningsbehovet som finns i de utsatta stadsdelarna erbjuder möjligheter a tt påbörja en succes - siv omställning av miljonprogramsområdena till miljöpr ogramsom- råden. Det finns en betydande potential att en sådan satsning skulle kunna ge upphov till gynnsamma effekter på miljön, tillväxten och boendesegregationen. 
 Om en sådan ekologisk omställning av de utsatta stadsdelarna ska vara möjlig måste emeller tid processer omedelbart startas för a tt för - ankra förändr ingsåtgär derna hos dess invånare. Dessa processer bör ha sin utgångspunkt i invånarnas livssituation, deras behov, önsk e- mål och ekonomiska för utsättningar. 
 En strategi för omställning till ek ologisk hållbarhet måste innefat- ta den sociala hållbarheten, vara en strategi för  
 social-ekologisk 
  håll- barhet. Åtgär derna kommer att innebära förändr ingar i enskilda människors hem och måste därför ha sin utgångspunkt där . För utom att ett sådant tillvägagångssätt är viktigt för a tt bevara och stärka de 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 203 
  
 befintliga sociala nätverken, är det nöd vändigt för a tt få de ekologis- ka ombyggnadsåtgär derna att fungera. Ett ekologiskt hållbart boen- de är lika beroende av invånarnas beteende som av de tekniska sys- temen. 
 Snabba och kortsiktiga utvecklings- och för nyelseprojekt med stora resursinsatser på kort tid i utsatta stadsdelar kan riskera att driva upp kostnaderna för de boende oc h åsidosätta der as inflytande över förändr ingsprocessen helt eller delvis. En naturlig konsekvens härav blir att många boende kommer att flytta ifrån sina bostadsom- råden. 
 Det för eligger en risk att detta scenario uppstår i samband med en ekologisk omställning av bostadsområden på g rund av att statsbidra- get som utgår till ekologisk omställning inte får öv erstiga 30 procent av investeringskostnaderna som omfattar konkurrensutsatt verksam- het. (EU:s statsstödsr egler begränsar möjligheten för sta ten att sub- ventionera konkurrensutsatt verksamhet till denna nivå.) Denna nivå på statsbidraget kan nämligen medverka till att fastighetsägarna i de utsatta stadsdelarna, varav många redan har problem med att få eko- nomin att gå ihop, antingen är tvungna att öka kostnaderna för de boende för a tt finansiera omställningen eller helt avstå från a tt genomför a nöd vändiga åtgär der. 
 Storstadskommittén för eslår därför a tt regeringen genomför en ändr ing som undantar investeringar för ek ologisk omställning i utsatta stadsdelar från reglerna för sta tsstöd , som begränsar möj - ligheten att ge mer än 30 procent i statsbidrag till investeringar för ekologisk omställning . 
 Egenmakt – att återerövra vardagen 
 Demokratin går kräftgång i de utsa tta stadsdelarna. Valdeltagandet sjunker stadigt, både i kommunal- och riksdagsvalen. Den politiska aktiviteten är låg oc h många upplever att de saknar makt över var- dagens mest betydelsefulla domäner. Följden b lir att vanmakten växer, vilket ger näring åt ett allt mer tilltagande utanför skap både i förhållande till de demokr atiska institutionerna och det omgivande samhället. 
 Vi uppmärksammade denna utveckling redan i vårt för sta delbe- tänkande Att röja hinder (SOU 1995:142) oc h påtalade att vanmak- ten måste mötas med ökad e genmakt, dvs. den makt som medbor- garna utövar över sin egen vardag. I vårt andra delbetänkande Egenmakt (SOU 1996:177) utvecklade vi diskussionen om begrep- 
  
 204  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 pet egenmakt och lämnade för slag på hur medborgarnas egenmakt kan vidgas och för djupas. 
 Vi underströk i detta betänkande a tt det är hög tid för ett förändr at synsätt. I stället för a tt lägga livet till rätta borde den framtida poli- tiska uppgiften vara att rätta till det som ligger i vägen för livet. Vi framhöll oc kså att det inte var meningsfullt att närmare definiera begreppet egenmakt. Det är i stället g enom exempel och en strävan att öka medborgarnas makt över sin vardag som begreppet äger sin giltighet. Vi koncentrerade oss på förändr ingar i kommunallagen och för de fram sju för slag som bör pröv as under en för söksper iod i stor- städerna: 
  
 1. 
  
 En lag om självför valtning i boendet. Utgångspunkten är att boendet utpekats som en naturlig startpunkt för en demokr atisk mobilisering av de boende själva. Det ekonomiska incitamentet, att kunna påverka sina boendekostnader i en sådan mobilisering, har visat sig ha stor betydelse. Ett aktuellt exempel är bostads- området Holma i Malmö. Där har sedan någ ra år tillbaka inletts för sök med en fung erande självför valtning. De boende har i avtal övertagit ansvaret för delar av skötseln av den inre och yttre mil- jön oc h därmed minskat sina boendekostnader. Storstadskom- mittén vill underlätta framväxten av olika former av självför valt- ning. Vi för de därför fr am ett för slag om en lag till självför valt- ning som skulle knytas till hyresförhandlingsla gen. Lagför slaget innebar i korthet att om minst hälften av de boende i ett flerfa- miljshus eller bostadsområde så krävde skulle de ha möjlighet a tt bilda en för ening för självför valtning. I en förhandlingsöv erens- kommelse skulle hyran för de h yresgäster som deltog i självför - valtningen fastställas till ett belopp som exkluderade kostnader- na för den fastighetsskötsel som par terna var överens om. Detta belopp skulle vara samma för läg enheter som är lika stora. Vårt initiativ till en självför valtningslag uppmärksammades av rege- ringen som utarbetade en proposition, som antogs våren 1997 där man gjorde ett särskilt för tydligande angående kommunal- skattelagen. 
  
 2. 
  
 En förändr ing i lagen om självför valtningsorgan i syfte att ge brukare av kommunal verksamhet rätt att kräva självför valtning. Anledningen till detta är att undersökning ar visar att många med- borgare är intresserade av ett stör re deltagande som brukare av kommunal verksamhet, att engagera sig i en styrelse för exem- pelvis skolan eller daghemmet. Vi vet också att i de utsatta stads- 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 205 
  
 delarna för ekommer detta i mycket liten utsträckning jämför t med i hög- oc h medelinkomstområden. 
  
 3. 
  
 Vi för eslog att om minst hälften av brukarna vid en viss anlägg- ning eller institution så kräver, måste nämnden öv erlämna driften till ett självför valtningsorgan under nämnden. 
  
 4. 
  
 Medborgarberedningar. Beredningsarbetet i den demokratiska processen är den fas som i huvudsak styr beslutsfattandet. Medborgarna bör g es möjlighet a tt bereda ärenden och ta fram beslutsunderlag till fullmäktige och stadsdels/kommundels- nämnd. Detta kommer att öka medborgarnas kunskap om och inflytande på den demokratiska processen och sannolikt förbätt - ra de politiska besluten. 
  
 5. 
  
 Motivrätt av beslutsnivå. Kunskapen hos medborgarna om var besluten som rör der as vardag fattas behöver förbättr as. Det behövs oc kså en utökad dialo g och ständig prövning a v vilken beslutsnivå som väljs. Medborgaren som kommer med detta för - slag ges möjlighet a tt kräva en motivering av varför hon eller han inte tillåts fatta beslut själva. 
  
 6. 
  
 En initiativrätt att begära folkomröstning ar på stadsdels/kom- mundelsnivå. Vi för eslog att om minst fem procent av de röstbe - rättigade i en stadsdel/kommundel så kräver skall en rådgivande folkomröstning g enomför as, om inte en kvalificerad majoritet avslår för slaget. En folkomröstning bor de inte vara ett stör ande inslag, utan en metod eller rätt för medbor garna att påverka den politiska dagordningen och stimulera till ökad kunska p om sam- hällslivet. 
  
 7. 
  
 En medborgerlig motionsrätt till stadsdels/kommundelsnämnder. Det skulle minska avståndet mellan väljar e och valda och ge medborgaren en ny möjlighet a tt påverka politiken. Om minst två procent av de röstberättig ade skrivit under motionen måste den behandlas inom sex månader. 
  
 Vårt delbetänkande Egenmakt (SOU 1996:177) remitterades aldrig av regeringen, men Demokratiutvecklingskommitténs slutbetänkan - de, som innehöll en del för slag som liknade våra, gick däremot ut på remiss. Öv erlag var remissinstanserna positiva till för slagen. Så var också fallet när vi på eget initiativ sände ut Egenmaktsbetänkandet för synpunkter till ett antal instanser. 
 Dock har regeringen aviserat att de inte ämnar genomför a några av för slagen om folkomröstning , motionsrätt till kommunfullmäkti- ge för medborgare osv. Vi beklagar detta. Ska det demokratiska underskottet i de utsatta stadsdelarna hävas krävs sär skilda insatser. 
  
 206  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 Vi anser att våra för slag bara är början på en pr ocess som måste intensifieras. Arbetet med att öka människ ors makt över sin egen vardag i de utsatta stadsdelarna bör därför g es stör sta möjlig a stöd och uppmuntran. 
 Storstadskommittén anser därför a tt det vore lämpligt a tt det inom ramen för en na tionell storstadspolitik ska finnas ett sär skilt ansvar för a tt medverka till att stimulera insatser som främjar ökad makt för invånar na i de utsatta stadsdelarna, som ligger i linje med det egen- maktsperspektiv och de för slag som presenterades i vår t delbetän - kande Egenmakt (SOU 1996:177). 
 Uppmuntra kooperativ verksamhet i de utsatta stadsdelarna 
 I del 2 visade vi att behovet av och möjligheter na till kooperativ utveckling i de utsatta stadsdelarna är betydande, men att kunskapen och kännedomen om den kooperativa verksamhetsformen är ytterst bristfällig. Detta problem löses effektivast genom utbildning av och information till både blivande kooperatör er och de olika samhällsak- tör er som kommer i kontakt med dessa. Det handlar också om att sprida kooperativa exempel och modeller som för ebilder och möjli - ga lösning ar. Statsbidrag utgår idag för a tt stimulera kooperativ utveckling. Merparten av stödet går till lokala k ooperativa utveck- lingscentran (LKU). Dessa har till uppgift att sprida information om den kooperativa verksamhetsformen samt ge stöd oc h råd till perso- ner som vill starta nya kooperativa för etag. 
 Regeringen uppmärksammade i 1997 års höstbudget särskilt behovet av att stärka kunskapsbildningen om den kooperativa verk- samhetsformen hos myndigheter och andra organ som har till upp- gift att stödja nyför etagande. Regeringen anser att statsbidraget bör koncentreras till kostnadsfri information och rådgivning. 
 Storstadskommittén anser med anledning av detta att regeringen bör a vsätta sär skilda medel inom ramen för ansla get om stöd till kooperativ utveckling för inf ormations- och utbildningsinsatser i storstäder nas utsatta stadsdelar under åren  
 1999-2000. 
  Dessa medel kan sedan de lokala kooperativa utvecklingscentrana ansöka om. 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 207 
  
 Att främja och utveckla folkhälsoarbetet 
 Att tyngdpunkten i folkhälsoarbetet bedrivs med målsättning en att minska ojämlikhet i hälsa är enligt Stor stadskommittén det primära och en för utsättning för a tt det skall ha legitimitet bland medborgar- na. Vi har i del 1 belyst hur ojämlikheten i hälsa har öka t sedan år 1985. Det är tveksamt om den i dag tillämpade geografiska behovs- anpassningen av resurser, framför allt inom landstingssektor n, är en tillräcklig åtgär d för a tt skillnaderna i hälsotillstånd ska minska i alla områden med 25 procent till år 2000 – enligt WHO:s mål. 
 En annan för utsättning är a tt folkhälsoarbetet är åtgär dsinriktat och bedrivs på vetenskaplig grund även om det är svår t att bevisa sambandet mellan en för ebyggande insats och utebliven sjukdom eller ohälsa än mellan en sjukvår dsinsats och tillfrisknande. Mot denna bakgrund är det angeläget att för djupa analyserna om vilka faktorer som bestämmer ohälsans sociala för delning och vilka åtgär - der som krävs för a tt överbrygga hälsoklyftorna i samhället. 
 För a tt utsatta områden ska kunna tilldelas skäliga resurser måste andra för delningsgrunder tillämpas. Andra indexmått än de tr aditio- nella, såsom ålder sför delning, spädbarnsdödlighet, födelsevikter, ohälsotal och dödlighet upp till 65 år s ålder måste utarbetas för a tt problemkomplexiteten i vissa utsatta områden ska kunna synlig- gör as. Det torde vara möjligt a tt uppmärksamma utvecklingen av segregationen, där till exempel andelen utländska medborgare, arbetslösa, behovet av tolkningshjälp, andelen personer i arbets- marknadspolitiska åtgär der, socialbidragstagare, andelen enföräl - dershushåll, för tidspensionärer och flyttningar relaterat till befolk- ningssammansättningen i olika områden sammanvägs i ett socialt index, så att skäliga resuser kan för delas till primärvården. Likaså att följa oc h redovisa sådana index systematiskt med målsättning en att minska negativ segregation. Parallellt bör andr a effektmått, som uttrycker livskvalitet och välbefinnande, utvecklas och användas. 
 För a tt minskad ojämlikhet i hälsa skall uppnås anser Stor stads- kommittén att insatser och resurser måste för delas ojämt mellan olika geografiska områden så a tt vi kan uppnå välfär d för alla oc h inte bara för mång a. Vi anser att folkhälsan är en del av välfär den. Möjlighet till utveckling av andra för delningsindex bör stim uleras så att välfär d för alla kan gälla. 
 Det är också av stor vikt att inom ramen för en allmän f olkhälso- politik utarbeta hälsopolitiska jämlikhetsstrategier som präglas av ett genusperspektiv, för a tt minska risken för sjukdom oc h tidig död i befolkningen och speciellt bland de minst gynnade grupperna. 
  
 208  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 Primärvårdens betydelse på lokal nivå 
 I Malmö oc h Göte borg pågår det ett arbete med a tt inrätta lokala folkhälsoråd . Med områdesansvar och samverkan kan folkhälsorå - den med sin lokala för ankring och koppling till stadsdelsnämndernas arbete utveckla samverkan mellan mödr  
 a-, 
  barn- och skolhälsovård, allmänläkar e och distriktssköter skor samt öka samarbetet mellan stadsdelsnämnder, primärvård, för säkringskassa, arbetsför medling- ar, lokala näringsidkare och övr iga lokala resurser. Ökad samv erkan mellan arbetsliv, skola, socialtjänst, fritid, omsorg, primärvård med målet att skapa ökad involvering och delaktighet av brukarna likaså. I detta sammanhang har primärvården ett betydande ansvar. 
 Vi tycker det är viktigt att för tydliga primärvårdens roll. Ett led i detta arbete bör vara att utöver medicinsk personal knyta beteende- vetare till verksamheten. Likaså att utveckla samarbetet med stads- delssnämnderna och deras befolkningsansvar – inte minst vad gäller det för ebyggande folkhälsoarbetet. Skolhälsovårdens position bör också kunna för tydligas och utvecklas. 
 Vi känner en viss oro för det för slag som HSU 2000 har lagt i del- betänkandet En tydligare roll för hälso- oc h sjukvården i folkhälso- arbetet (SOU 1997:119). Här sägs a tt primärvårdens främsta skyl- dighet är att utveckla det individinriktade arbetet. Om primärvårdens engagemang begränsas kan detta motverka en utveckling av hälso- och sjukvårdens roll i det lokala och regionala folkhälsoarbetet och för svåra möjligheter na att minska ojämlikheten i hälsan. 
 Ett ansvar som endast utgår ifrån individperspektivet stimulerar inte till att vårdpersonal sätter in individen i ett brett socialt sam- manhang för a tt se samband till exempel med arbetslöshet oc h den fysiska och psykiska hälsosituationen. Saknas denna insikt att se samband är risken stor att ett begränsat synsätt bidrar till att öka de sociala skillnaderna i hälsa. För slaget innebär ett allvarligt hinder för primärvården att arbeta miljö- oc h samhällsinriktat och samverkan med kommuner, stadsdelsnämnder och frivilliga organisationer kommer att begränsas snarare än vidareutvecklas. 
 Storstadskommittén anser att för ebyggande hälsoarbete bör ha fokus på såväl r iskgrupper som utsatta områden. Verksamheter som mödr avårdscentraler, barnavårdscentraler och allmänna vår dcentra- ler samt skolhälsovården bör oc h kan bidra till ökad jämlikhet i hälsa genom att de är utformade som generella insatser som når alla. För att de generella insatserna skall kunna ha en utjämnande och jämlik- hetsskapande funktion måste selektiva insatser ske inom ramen för de generella insatserna. Storstadskommittén anser att närheten till 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 209 
  
 verksamheter som mödr avårdscentraler, barnavårdscentraler, vård- centraler, familjecentraler och skolhälsovården bör pr ioriteras i de utsatta områdena. 
 Forskning 
 Regeringen har konstaterat att analyser av orsaker till skillnader i hälsa kräver en tvärvetenskaplig ansats och tvärvetenskapliga forsk- ningsmiljöer. Storstadskommittén anser att detta utgör en betydelse - full och väsentlig grund för de fr amtida forskningsinsatserna för a tt minska ojämlikheten i hälsa. 
 Staten har ansvaret när det gäller a tt skapa för utsättningar för en god hälsa och att utjämna sociala och geografiska skillnader i häl- soutveckling, därför bör stödet till f olkhälsovetenskaplig forskning och utveckling utgå ifrån välfär dsperspektivet, så att forskningen fokuseras på för delningen av samhällets resurser och för delningens orsaker och konsekvenser för a tt välfär d för alla skall uppnås. 
 Andra centrala forsknings- och utvecklingsområden som också bör ingå i en tvär vetenskaplig ansats bör vara metodutveckling vad avser hälsokonsekvensanalyser samt implementering- och utvärde- ringsforskning av nya för delningsindex. 
 Det finns rika kunskaper om olika biologiska, sociala och fysiska riskfaktorers betydelse för f olkhälsan och man kan konstatera att det råder ett samband mellan sociala och ekonomiska påfrestningar och ohälsa. Problemformuleringar och forskningsansatser inom folkhäl- soområdet borde därför i stör re utsträckning fokusera på människors villkor och dess påverkan på kvinnors och mäns hälsa oc h ohälsa. Forskningsinsatser kring samhälle och hälsa bör därför pr ioriteras. 
 Stina Ör esland har i bilaga, Att se det man inte kan se, markerat att könsper spektivet i den mån man funderar över det har rör t sig kring biologiserandet och psykologiserandet av könsskillnader i sjukdomsmönster. Ör esland skriver vidare: 
  
 Väldigt lite har f okuserats på hur li vsvillkor, såsom dub belarbete, rädsla, obefint- liga påv erkansmöjligheter, stress, kränkning ar av sexuell och annan art m m kan bidra till ohälsa, sådana li vsvillkor som ensamma mammor, ungdomar och barn lever under i storstäder nas utsatta områden. Änn u mindre har fokuserats på hur man klarar av sitt liv för a tt inte bli sjuk och hur och vilka kunskaper man har för att ´vårda sig själv´, eller sina anhör iga i hemmet. 
 5 
  
 Storstadskommittén anser att forskning kring samhälle och hälsa med en tvärvetenskaplig ansats bör pr ioriteras, där bland annat väl- färdsforskning, socialt arbete och folkhälsoforskning ingår, med fokus på levnadsvillkoren i de geografiskt utsatta storstadsområde- 
  
 210  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 na. För a tt detta ska bli möjligt bör r egeringen uppdra åt olika forsk- ningsråd att inom sina forskningsanslag avsätta medel för f orskning kring levnadsvillkor för både män oc h kvinnor i storstädernas utsat- ta områden. 
 Metodutveckling 
 Storstadskommittén anser att det på den nationella nivån ligger ett ansvar för a tt samla, sprida och bidra till att förbättr a kunskapen om effektiva metoder i folkhälsoarbetet. Likaså är metodutv eckling inom folkhälsoforskning och välfär dsforskning nöd vändigt för a tt genusperspektivet skall bli synbart. Staten bör därför f inna former för a tt stödja metodutv eckling och utvärdera dessa metoder. Incitament bör ska pas för a tt forskningsresultat sprids och kommer till användning i det praktiska folkhälsoarbetet. Sär skilt för a tt öka kunskaper om vilka metoder som når utsatta grupper och som för - bättrar levnadsvillkoren, ger goda resultat och som är kostnadseffek- tiva. 
 Likaså bör bättr e metoder och tydligare mål inom det lokala folk- hälsoarbetet med inriktning på livskvalitet, frisk- och skyddsfaktorer samt stödjande miljöer utv ecklas. Arbetet för a tt utveckla hälsokon- sekvensbeskrivningar som lyfter fram hälsokonsekvenserna av den yttre och inre miljön bör påsk yndas. 
 Regional förankring 
 I ett regionalt utvecklingsperspektiv anser Storstadskommittén att samverkan mellan landsting, kommuner och mindre och medelstora högskolor är av stor strategisk betydelse för f olkhälsoutvecklingen. Utbildning och forskning spelar en avgör ande roll för en r egions utveckling. 
 Högskolorna har goda möjligheter a tt genom sin forsknings- och utvecklingsverksamhet tillgodose regionens behov av kunskap både inom den sociala sektorn och välfär dsområdet och är dessutom ett kraftfullt instrument för a tt skapa tillväxt och utveckling i regionen. Högskolorna kan också bidra till en ökad samverkan mellan närings- liv och offentlig sektor. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 211 
  
 Praktisk tillämpning 
 Vi har i del 2 betonat att landstingens forsknings- och utvecklings- verksamhet utgör en viktig del i den tillämpade sv enska folkhälso- forskningen. Kommunerna saknar idag i flertalet fall forskningstra- dition och strukturer för a tt ta detta ansvar. Därför bör samor dning kunna komma till stånd med det arbete som bedrivs av landstingens samhällsmedicinska funktioner, kommunernas folkhälsoarbete samt universitet och högskolor. 
 En samordning mellan samhällsmedicin och åtgär dsinriktad forskning skulle kunna leda till att forskningen får en bättr e koppling till praktiska frågeställningar. Samtidigt skulle inflödet från f orsk- ningen till den praktiska verksamheten kunna underlättas. Detta skulle kunna förbättr a tolkningen av forskningsresultat samtidigt som behoven av att få praktiska frågeställningar belysta utifrån for- skarperspektivet skulle kunna öka. 
 De lokala folkhälsoråden tor de kunna utveckla sitt arbete där man sammanfogar olika tvärsektoriella verksamheter med lokalt för an- krat folkhälsoarbetet. Det torde också vara möjligt a tt inom ramen för detta arbete star ta forskningsbaserad för söksverksamhet för a tt förbättr a livskvalitet och hälsa. 
 Folkhälsofråg orna i en politik för storstäderna 
 Storstadskommittén är öv ertygad om behovet av en utveckling av folkhälsofråg orna med fokus på stor städer nas utsatta områden är nöd vändigt. Ansvaret ålig ger Folkhälsoinstitutet a tt: 
  
 – 
  
 främja en utvidgning a v forskning som berör f olkhälsofråg or i utsatta områden och som har som mål a tt åstadk omma en bättre koppling mellan praktik och teori, 
  
 – 
  
 prioritera insatser som syftar till att förbättr a folkhälsan i dessa stadsdelar utifrån ett hälsopolitiskt jämlikhetsper spektiv. 
  
 Sverige behöver en storstadspolitik för hela landet! 
 Inledningsvis slog vi fast att det är nöd vändigt att bedriva en tudelad politisk handlingsstrategi för a tt effektivt motverka segregationens orsaker och verkningar. Dels handlar det om att genomför a struktu- rella åtgär der inom en rad områden som vi i för egående avsnitt har pekat på, dels genomför a en nationell storstadspolitik. Det är en politik som ska betona vikten av att främja en utveckling mot mer rättvisa och jämlika livschanser i storstäderna. För a tt uppnå detta 
  
 212  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 fordras arbete, utbildning, en bra boendemiljö, vård och omsorg, god hälsa och en levande och stark demokrati. Det handlar också om att ta vara på den speciella dynamik som finns i de enskilda utsatta stadsdelarna och de resurser som människorna där förf ogar över. Härigenom skapas för utsättningar för människ orna att för verkliga sina inneboende drömmar om ett g ott liv. 
 Nöd vändigheten av en särskild politik för de utsa tta stadsdelarna i storstäderna har regeringen redan slagit fast, dels genom inrättan- det av det särskilda stödet till utsa tta bostadsområden, dels i propo- sitionen Sverige, mångfalden och framtiden där det understryks att det är av nationellt intresse att bryta segregationen. Riksdagens arbetsmarknadsutskott har i sitt betänkande angående det regional- politiska utgiftsområdet i 1997 år s höstbudget också uppmär ksam- mat problemet med segregation i storstäderna. Utskottet anser att det finns starka skäl att vidta särskilda insatser för a tt motverka omfat- tande arbetslöshet oc h utanför skap i storstädernas utsatta stadsdelar. Utskottet uppmanar även regeringen att lämna för slag till hur segre- gationen i storstäderna ska kunna motverkas i samband med vårbud- geten 1998. Internationella erfarenheter visar dessutom att särskilt riktade storstadspolitiska insatser gentemot utsatta stadsdelar kan vara framgångsrika. 
 Det finns också ett behov av en nationell storstadspolitik mot bak- grund av storstädernas roll som motor för den na tionella ekonomis- ka utvecklingen. För lorar våra storstäder i konkurrenskraft så drab- bar detta också övr iga landet negativt. Ska storstäderna bibehålla och förbättr a sin konkurrenskraft är det också nöd vändigt att deras soci- ala och ekologiska hållbarhet utvecklas. 
 Ytterligare ett starkt vägande skäl för en na tionell storstadspolitik är att storstädernas finansiella situation inte tillåter någ ra stör re egenfinansierade insatser för a tt motverka segregationen. Deras resursför delningsystem erbjuder för visso en relativ god för delnings- politisk träffsäkerhet, dvs. invånarna betalar skatt efter för måga och erbjuds offentliga tjänster och erhåller transfereringar efter behov. Dessvärre är inte detta tillräc kligt för a tt garantera en generell väl- färd och rättvisa och jämlika livschanser för invånarna i de utsatta stadsdelarna. 
  
 5  
 Bilaga till SOU 1998:25, Att se det man inte ser, 
  
 SOU 1998:25  
 Våra bedömning ar och för slag  
 213 
  
 Långsiktighet, kontinuitet och samordning är nöd vändigt 
 Ett av regeringens motiv till att inrätta ett sär skilt stöd för utsa tta bostadsområden var att man hade kritiska synpunkter på kommuner- nas för måga att initiera och samordna den mängd varierande och kompletterande insatser som behövs för a tt få till stånd en varaktig förändr ing i dessa områden. 
 Denna kritik är delvis befogad, men ansvaret för kommunernas agerande vilar också tungt på sta ten, enligt Storstadskommittén. Vi konstaterade att de statliga insatserna i de utsatta stadsdelarna under de senaste decennierna ofta har kännetecknats av brist på långsiktig - het, kontinuitet och samordning. Vi konstaterar dessvärre också att det inte har skett några stör re förbättr ingar inom detta området under de senaste åren. Flera stör re insatser genomför s både i traditionell projektform och i programform i de aktuella stadsdelarna, utan att de samordnas på ett tillfredsställande sätt. Vi är öv ertygade om att sam- ordningsbristerna effektivt skulle överbryggas om staten agerade samfällt i fråg or som berör segregationsproblematiken. 
 Regeringens stöd till de utsa tta bostadsområdena, som för st och främst tar sikte på öka t arbetskraftsdeltagande, kvaliteten i skolan och förbättr ad offentlig och kommersiell service, tycker vi är en högst ang elägen satsning och svarar i stor utsträckning mot de krav som bör ställas på of fentliga insatser mot segregation. Regeringen har dock för avsikt att koncentrera stödet under per ioden  
 1998–2000 
  till ett mindre antal utsatta stadsdelar för a tt därigenom skapa natio- nella exempel på hur segregationen kan brytas. 
 För visso finns det skäl som talar för en sådan ändr ing, men menar regeringen allvar med sin ambition att åstadkomma en samhällelig kraftsamling mot segregation, där det politiska arbetet kännetec knas av långsiktighet och kontinuitet, är detta inte tillräc kligt. Behovet av nationella exempel och ytterligare metodutveckling torde vara begränsat bland storstadskommunerna. Idérikedomen, kunskapen och en befolkning med kraft och resurser är deras främsta tillgång . Det som däremot saknas är tillräc kligt juridiskt, organisatoriskt och finansiellt utrymme att angripa problemen och utveckla möjligheter - na. 
 Således behövs istället en kr aftfull vidareutveckling av den redan påbörjade sa tsningen på utsatta stadsdelar för a tt effektivt motverka den allvarliga situationen i storstäderna, som vi har belyst i detta slutbetänkande. 
 Storstadskommittén för eslår därför a tt regeringen utformar en sär- skild nationell storstadspolitik som utifrån ett helhetsperspektiv ska- 
  
 214  
 Våra bedömning ar och för slag  
 SOU 1998:25 
  
 par långsiktighet, kontinuitet och samordning av statens insatser mot segregation och som främjar en social, ekologisk och ekonomisk hållbar utveckling i storstäderna. 
 Vårt för slag till nationell storstadspolitik ligger i linje med de bedömning ar som Bostadspolitiska utredningen och Invandrar- politiska kommittén gjorde i sina respektive slutbetänkanden. 
 Den nationella storstadspolitiken bör för st och främst inriktas på att för stärka och utveckla arbetslinjen, förbättr a uppväxtvillkoren för barn och ungdomar, initiera en utveckling av egenmakt, folkhälsa samt bostads- och stadsbyggnadspolitiska frågor, som redovisades tidigare. 
 Som vi nämnde inledningsvis bör huvuduppg iften för den na tio- nella storstadspolitiken vara att ge stöd till kommunerna så att de kan fullfölja sitt ansvar för den g enerella välfär dspolitiken i avvaktan på att de nöd vändiga strukturella åtgär derna har vunnit terräng i de utsatta stadsdelarna. 
 Staten ska följaktlig en inte överta kommunernas ansvar, utan arbeta för a tt skapa goda för utsättningar för kommunerna att framle- des hantera sina åliggande själva. 
 I likhet med regionalpolitiken ska det vara möjligt a tt inom ramen för den na tionella storstadspolitiken utveckla olika former av stödin - satser för lokala stor stadspolitiska insatser, synnerhet i utsatta stads- delar. Det ska vara frivilligt för kommunerna att ansöka om sådant stöd hos r egeringen. 
 Den kommun som ansöker bör pr esentera en lokal handlingsplan som beskriver hur och till vad stödet ska användas. På g rundval av denna handlingsplan upprättar sedan stat och kommun ett kontrakt. 
 Kontraktsmodellen är att för edra mot bakgrund av att varje kom- muns storstadspolitiska insatser och dess finansiering bör skräd dar- sys efter de lokala för utsättningarna. Ett traditionellt ansökningsför - farande befarar vi kommer att leda till ett behov av generella kriteri- er. Erfarenheterna av en sådan modell för stöd till utsa tta stadsdelar är inte enbart positiva. Ansökning arna anpassas mer efter villkoren än viljan att hitta nya lösning ar och möjligheter. Ett kontrakt mellan stat och kommun skulle också manifesterar båda parters ömsesidig a ansvar för utvecklingen i de utsatta stadsdelarna. 
 Det nationella storstadspolitiska stödet bör initialt ör onmärkas för stadsdelar med extremt låga inkomster (se Delade städer SOU 1997:118). I en senare etapp bör det emeller tid vara möjligt a tt erbjuda andra stadsdelar, både från stor städerna och andra stör re stä- der, möjlighet a tt ansöka om stöd för insa tser i utsatta stadsdelar. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 215 
  
 Vilka krav bör ställas på de lokala handlingsplaner na? 
 Storstadskommittén anser att regeringen bör ställa ett antal g rund- krav på vad de lokala handlingsplanerna från kommunerna bör inne - hålla vid ansökan om stöd för stor stadspolitiska insatser. Äv en om varje storstad och dess stadsdelar finner sina unika lösning ar på hur möjligheter na ska utvecklas och hur problemen ska tacklas, är det i allra högsta g rad motiverat att regeringen kan ställa vissa grundläg- gande villkor för ett sådant stöd . Kommunernas lokala handlings- planer för stor stadspolitiska insatser kan för slagsvis uppfylla följan - de krav: 
  
 Kommunerna bör r edovisa tidigare och pågående insa tser för a tt motverka segregation och främja rättvisa oc h jämlika livschanser. 
  
 Erfarenheter och resultat av dessa insatser är sär skilt angeläget att få beskrivet. 
  
 Kommunernas handlingsplaner bör innehålla insa tser på en rad olika områden som syftar till att för stärka och utveckla arbetslin- jen, förbättr a uppväxtvillkoren för bar n och ungdomar, initiera en utveckling av egenmakt, folkhälsa samt bostads- och stadsbygg- nadspolitiska frågor. Det bör oc kså framgå av handlingsplanen hur kommunen ska samordna och genomför a de olika insatserna och i vilken grad invånarna har haft inflytande över insatserna samt hur deras makt över de enskilda insatserna ska säkerställas och utveck- las. 
  
 Kommunerna bör r edogör a för hur de avser att samordna de loka- la storstadspolitiska insatserna med andra insatser som främjar rättvisa och jämlika livschanser och motverka segregation både i kommunen och nationellt. 
  
 Kommunerna bör r edovisa vilka metoder som ska användas vid 
  
 genomför andet av insatserna och det för väntade resultatet, samt hur uppföljning oc h utvärdering ska ske. 
  
 Kommunerna bör r edogör a för hur de avser att de planerade insat- serna främjar ökad jämställdhet mellan kvinnor oc h män. Dessutom bör oc kså framgå i vilken utsträckning de planerade insatserna tar hänsyn till kvinnors och mäns olika levnadsvillkor. 
  
 Kommunerna bör r edovisa hur de avser att de planerade insatser- na skall främjar en utveckling som tar till vara samhällets etniska mångfald. 
  
 216  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 En särskild delegation 
 Storstadskommittén anser att regeringen bör tillsätta en sär skild delegation som ansvarar för den na tionella storstadspolitiken. 
 Den nationella storstadspolitikens behov av samordning och kon- tinuitet kräver att denna delegation är sammansatt av representanter från flera olika departement, såsom  
 Inrikes-, 
 Närings-, 
  Arbets-  
 marknads-, 
  Utbildnings- och Socialdepartementet. 
 Delegationens uppgifter 
 Delegationen bör utarbeta för slag till hur regeringen ska besluta när det gäller för delningen av statsbidrag till lokala storstadspolitiska insatser, men vid utarbetandet av för slagen är det betydelsefullt att delegationen för en dialo g med kommunerna om innehållet i hand- lingsplanerna och dess finansiering. 
 Delegationen bör oc kså vara oförhindr ad att fortlöpande för eslå sådana förändr ingar av lagteknisk, finansiell och organisatorisk natur som behövs dels för a tt de olika lokala storstadspolitiska insat- serna ska kunna genomför as, dels för a tt uppnå bättr e möjligheter till samordning och samverkan av de totala insatser som olika myndig- heter och organisationer gör. 
 En viktig del av delegationens arbete bör vara att ha samord- ningsansvaret för sta tens olika insatser som syftar till att förbättr a levnadsvillkoren i utsatta stadsdelar. Delegationens samordningsan- svar bör äv en omfatta det storstadspolitiska arbetet som sker inom EU. 
 Till delegationen bör två r eferensgrupper knytas. Dels en grupp bestående av representanter från Skolverket, Arbetsmarknadsverket, Riksför säkringsverket, Socialstyrelsen, Boverket, berör da storstads- kommuner, samt den nya myndigheten inom integrationsområdet, dels en grupp med representanter från olika myndigheter som ger projektstöd . Till denna referensgrupp bör ett nätv erk knytas där erfa- renheter, mål och metoder diskuteras. 
 Delegationen bör där utöver: 
  
 Stödja kommunerna och andra aktör er i deras arbete med att genomför a de lokala storstadspolitiska satsningarna i enlighet med de intentioner vi tidigare har redovisat och härvid särskilt upp- märksamma behovet av samverkan samt vikten av att invånarna tilldelas möjligheter till egenmakt. 
  
 Främja och aktivt upprätta samverkan med andra myndigheter och organisationer som berör s av den nationella storstadspolitiken. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Våra bedömning ar och för slag  
 217 
  
 Ansvara för den na tionella uppföljning en samt utvärderingen, som dock bör utför as av särskilt utsedd myndighet (Riksrevisionverket, Statskontoret och/eller länsstyrelserna). Denna utvärdering bör omfatta storstadspolitikens måluppfyllelse och medelanvändning. Övr iga frågor av särskilt intresse bör utvär deras av universitet, högskolor eller andra forskningsinstitutioner. Storstadskommittén anser att det vore önskvär t att det inrättades ett tvär vetenskapligt tema på ett universitet eller en högskola som särskilt ägnade sig åt urbana studier med betoning på segregationsfrågor. 
  
 Kunna åläg gas ett gemensamt beredningsansvar och/eller samråd med andra myndigheter. 
  
 Finansiering av den nationella storstadspolitiken 
 Med anledning av att den för eslagna nationella storstadspolitiken ska ses som en kraftfull vidareutveckling av det redan pågående arbetet med stöd till utsa tta stadsdelar, anser Storstadskommittén att anslaget för detta ändamål på cir ka 500 miljoner kronor för år en 1998 och 1999 överför s till den särskilda delegationen som bör ha det direkta ansvaret för den na tionella storstadspolitiken. 
 Därutöver för eslår Storstadskommittén att Allmänna arvsfondsde- legationen avsätter 30 miljoner kronor för år en 1998 och 1999 för särskilda insatser för bar n och ungdomar i de utsatta stadsdelarna. Arvsfondsdelegationen och den särskilda delegationen för stor stads- politik bör ha g emensamt beredningsansvar vid för delningen av dessa medel. 
 De kommuner som ansöker om stöd till lokala stor stadspolitiska insatser bör själv a delfinansiera insatserna. Utgångspunkten bör v ara att kommunerna bistår med minst 50 procent av kostnaderna, men med tanke på att flera storstadskommuner har svåra ekonomiska pro- blem bör det vara möjligt med en stör re statlig delfinansiering. 
 Utöver den särskilda delegationens anslag bör den sta tliga delfi- nansieringen också kunna täc kas genom medel från andra statliga stöd som r iktar sig till kommuner utan att vara en del av det ordina- rie stödet, exempelvis stöd till lokala investeringsprogram, det sär- skilda stödet för vux enutbildningssatsningen (Kunskapslyftet) och projektmedel från andra centrala verk. När denna form av delfinan- siering sker måste givetvis de kommunala insatserna stämma öv e- rens med målsättningarna för dessa sta tliga stöd . 
 Storstadskommittén vill avslutningsvis framhålla att anslaget för den nationella storstadspolitiken redan år 2000 bör v ara avsevärt 
  
 218  
 Våra bedömning ar och för slag 
  
 SOU 1998:25 
  
 hög re, uppskattningsvis 1 miljard kronor om året under en tioårs period. 
 Vi för eslår att regeringen finansierar detta anslag genom en omprioritering inom de utgiftsområden som sorterar under de depar- tement som för slagsvis bör ingå i den sär skilda delegationen, dvs.  
 Inrikes-, 
 Närings-, 
 Arbetsmarknads-, 
  Utbildnings- och Socialde- partementet. 
 Ett anslag på den för eslagna nivån skulle skapa för utsättningar för att åstadkomma en kraftfull politik som långsiktigt och kontinuerligt stödjer oc h främjar en utveckling mot mer rättvisa och jämlika livs- chanser för stor städernas alla människor. Det skulle också främja en ökad samor dning av de stora resurserna som finns inom de befintli- ga systemen hos kommuner och stat. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Reservationer  
 219 
  
 RESERVATION av Miller (c) 
 Jag anser att kommittén under rubriken Arbetstidsfrågan på sidan 87 borde yttrat sig i enlighet med det av mig framförda förslaget som redovisas i följande reservation. 
 Arbetstidsfrågan 
 Frågan om kortare arbetstid har aktualiserats allt mera under senas- te tid. Dels beroende på den höga arbetslösheten men också av andra orsaker såsom behovet av mera tid för barnen osv. Frågor som stor- stadskommittén behandlat i bl.a. delbetänkandet Egenmakt är män- niskors möjligheter att i ökad utsträckning ägna sig åt deltagande i beslutsprocessen. Alltför få människor deltar i densamma idag inte minst bl.a. yngre medborgare. 
 Fler arbetstillfällen 
 En förkortning av arbetstiden skulle enligt storstadskommitténs uppfattning få positiva följder på många håll i våra storstadsområ- den. Fler människor skulle få arbete, t.ex. vid övergång till två 6- timmarsskift istället för 8 timmar. 
 Förbättrad service och ökad effektivitet 
 Servicen skulle starkt förbättras såväl inom barnomsorgen som äldrevården. Att det är fler händer som behövs inom dessa områden är numera allmänt omvittnat. Mycket av den service som idag finns skulle vid övergång till  
 2-skift 
  ge en ökad tillgänglighet för den som önskar få del av servicen. Ledigt för att gå till tandläkare, frisör, bank, kommunalkontor kommer därmed i framtiden ej att behövas. Därmed ökar också effektiviteten i det egna jobbet. 
 Färre förtidspensionärer 
 Förslitningsskador förekommer fortfarande i ett flertal yrken såväl inom industrin som inom den offentliga sektorn. En förkortad arbetstid minskar risken av förslitningsskador och därmed minskas också kostnaderna för förtidspension och ur den enskildes synpunkt måste det vara bättre att få uppleva den normala pensionsåldern som  
 65-åring 
  och att kunna göra detta som en frisk människa. 
  
 220  
 Reservationer 
  
 SOU 1998:25 
  
 Ökad jämställdhet 
 Jämställdheten som alla säg er sig vilja arbeta för skulle star kt för - bättras. Flera skulle få heltidsjobb och möjligheter na till att leva upp till ett delat ansvar i hemmet skulle öka. 
 Ökade möjligheter till utbildning 
 Storstadskommittén har på Rodgers håll i detta betänkande ta git upp vikten av en förbättr ad utbildning. Vi vill här under detta avsnitt endast peka på de möjligheter som g es med en för kortad arbetstid, att för den som vill utnyttja den fria tiden till utbildning som sedan ger individen bättre möjligheter a tt sköta sitt arbete eller i allmänhet öka sin egen livskvalitet. 
 Förbättr ad räntabilitet och minskade trafikkostnader 
 Nedlagt kapital i inventarier och lokaler skulle för räntas bättr e genom ett hög re utnyttjande. Trafikproblemen skulle minska i våra storstäder eftersom arbetstiderna blir mera utspridda under dygnets timmar. 
 Förbättr ad Egenmakt 
 Möjligheter na att påverka (Egenmakten) skulle öka star kt för dessa medborgare som får en kortare arbetstid. I dag är det alltför få som vill ägna sig åt exempelvis politisk verksamhet eller annan för - eningsverksamhet och som har stor betydelse såväl ur demokratisk synpunkt som ur många andra samhällssynpunkter. Vi hinner inte – är ofta svaret man får eller att man som arbetslös känner sig utanför och helt enkelt inte orkar känna delaktighet. Med en arbetstidsför - kortning skulle utanför skapet minska och därmed de negativa kon- sekvenser som utanför skapet bevisligen medför såväl för den enskilde som för samhället i stor t. 
 Storstadskommitténs för slag 
 Storstadskommittén är inför stådd med att frågan om arbetstidsför - kortning inte är en isolerad storstadsfråga utan rör hela vår t land. Kommittén anser dock för sin del arbetstidsfråg an så viktig att vi vill för eslå att den skall ingå som en av flera möjligheter för stor - stadskommunerna att komma till rätta med de problem som kom- 
  
 SOU 1998:25 
  
 Reservationer  
 221 
  
 mittén behandlat. I det kontrakt som kommittén för eslår skall slutas mellan respektive kommun och staten, bör r edovisas hur kommunen avser gå tillväga och vilka effekter man räknar med. Som motpres- tation får kommunen lägre arbetsgivaravgifter för alla de anställda som deltar i projektet om en kortare arbetstid. 
 222  
 Reservationer  
 SOU 1998:25 
 RESERVATION av Harris (m) 
 Storstadskommittén har lagt en rad för slag på vitt skilda områden. För slagen är i mång a stycken beroende av de problemformuleringar som kommittén valt att gör a. Det har därför v arit nöd vändigt, att i ett särskilt yttrande markera, att skillnader i dessa avgör ande avseenden för eligger, och de skilda slutsatser detta i sin tur leder till. 
 Med utgångspunkt i motiveringarna i det särskilda yttrandet, som alla borde ha legat till grund för utr edningstexterna, måste följande direkta reservationer anför as: 
 Följande väsentlig a frågor borde ha behandlats ingående: 
  
 Den strategiskt viktigaste uppgiften är att ge den uppväxande generationen i de aktuella områdena en god utbildning. Det är här kraftinsatserna verkligen behövs, om inte en tredje generation arbetslösa skall växa upp. 
  
 Fler högskoleplatser, inte minst på de långa utbildningslinjerna, erfordras för a tt gör a våra storstäder konkurrenskraftiga interna- tionellt, och därmed återge dem den ekonomiska styrka som behövs. 
  
 Tryggheten på gator och torg måste upprätthållas. En nollvision 
  
 för kr iminaliteten borde därför inför as. 
  
 Hyreskostnaderna i miljonprogramområdena är för hög a, och man bör därför efter sträva hyressänkningar, snarare än åtgär der som ytterligare höjer h yran och därmed sänker attraktiviteten. 
  
 Valfrihet i boendet – inte minst vad gäller upplåtelsef ormerna – måste ökas. 
  
 Ålder ssegregationen är ett stort problem som måste utredas sär- 
  
 skilt. 
  Bilen är en viktig faktor för a tt områdena skall fungera väl. Innehav av miljövänlig a bilar bör stim uleras. 
  
 Identitetsskapande insatser är nyckelfrågor för a ttraktiviteten i miljonprogramsområdena. 
  
 Enskilda eldsjälar och för eningslivet måste få ökad stim ulans. Utformningen kräver särskilda överväganden. 
  
 Krav på motprestation för samhällsstödet måste få ställas, särskilt när det gäller ungdomar. 
  
 I den fortsatta planeringen bör småskalighet efter strävas, och vari- ation i hustyper, utformning och upplåtelseformer uppmuntras. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Reservationer  
 223 
  
 Bland de framlagda för slagen borde framför allt följande föränd - ringar ha gjorts: 
  
 Frågan om ett överför ande till staten, av de socialbidrag som för - orsakats av arbetslöshet, bör snar ast utredas. Härvid bör r ehabili- teringsaspekterna särskilt bevakas. 
  
 Folkhögskolesatsningarna bör passa in i det r eguljära utbildnings- systemet. 
  
 En ekologisk omställning kan gär na prövas i begränsad skala, men 
  
 storskalighet bör avvakta tills dess man kan bedöma h yreskonse- kvensernas påverkan på betalningsviljan. 
  De s.k. egenamktsför slagen bör er sättas av för slag som innebär reellt ökad egen makt åt den enskilda. Hit hör t.e x. skolpeng, vård- och servicecheckar. 
  
 Antalet pekpinnar beträffande kommunala handlingsplaner är för - lamande. Begränsade projekt och kompetent utvärdering är väsentligare. 
  
 Anslagen till storstadspolitik bör på sikt er sättas av en politik som ger storstäderna möjlighet a tt utvecklas till de dynamiska  
  
 K-regio- 
  ner som borde vara deras naturliga roll. Då ökar man r adikalt deras möjligheter a tt öka sysselsättning en. Därmed ökar ska tteintäkter- na och möjligheter na att åtgär da problemen. 
  
 224  
 Reservationer 
  
 SOU 1998:25 
  
 RESERVATION av Peterson (s) 
 Jag ställer mig tveksam till kommitténs för slag till utveckling av hemservicetjänster. 
 Det är orimligt att för eslå skattesubventioner till medelklassen när de samhälleliga resurserna till skola, barn och äldreomsorg inte räck- er till. 
 Äv en om det ligger en del i resonemanget kring skattebortfall i den informella sektorn så bör detta kunna åtgär das på annat vis. 
 SOU 1998:25  
 Reservationer  
 225 
 RESERVATION av Peterson (s) 
 Idén om att inrätta en tvingande lokala folkomröstning ar kan för st låta kreativ. 
 I verkligheten skulle en sådan bestämmelse snar are framstå som kommunala demokratins beslutskompetens. 
 Det är dessutom tveksamt om det reella medborgarinflytandet skulle öka. 
  
 226  
 Reservationer 
  
 SOU 1998:25 
  
 RESERVATION av Robinson (fp) 
 Jobb och företagande 
 Kommittén hade på ett tidigare stadium beslutat att ta fram ett del- betänkande med underlag och för slag på tema arbetslinjen, samt för - djupa arbetet med de näringspolitiska frågorna. En antologi har också publicerats, men därutöver har arbetet inte givit något till- räckligt brett och djupt resultat. Delar av materialet finns med i slut- betänkandet men enligt min uppfattning borde kommittén prioriterat frågorna om för utsättningarna för a tt få jobb och för a tt få fram fler jobb betydligt hög re. Detta borde ha resulterat i konkreta för slag för att förbättr a villkoren för människ or att kvalificera sig på arbets- marknaden såväl som för a tt starta, driva och expandera för etag. De för slag som läggs fram kring för enklade rutiner och förbättr ade möj - ligheter för tjänsteför etagandet inklusive skattereduktioner för hus - hållsnär a tjänster är br a men långt ifrån tillräc kligt. 
 Lokal utveckling 
 Kommittén borde ha lagt ner mer arbete och energi på att belysa för - utsättningar för oc h kartlägga hinder för lokal utveckling. Här finns också mycket att lära av landsbygdsrör elsen och byautvecklingen. Det är min öv ertygelse att på samma sätt som det går a tt för vandla en bostad till ett hem går det att för vandla ett bostadsområde till en hembygd. Detta kan bara ske genom att människor själva ges utvecklingsmöjligheter na, det kan aldrig ske som projekt komna uppifrån. 
 Samverksansmodeller 
  
 FINSAM-för 
  söken är i dagsläget så grundligt utvärderade att det vore rimligt att permanenta lagstiftningen redan nu. Förbättr ingar i samverkan mellan olika myndigheter bör ske främst genom generel- la systemförändr ingar. 
 Socialbidragen 
 Kommittén visar att bortåt hälften av socialbidragskostnaderna i de berör da kommunerna beror på arbetslöshet. Sta ten ska enligt min uppfattning även fortsättningsvis ansvara för arbetsmar knads- och näringspolitik. Staten ansvarar i hög g rad för vilka för utsättningar 
  
 SOU 1998:25 
  
 Reservationer  
 227 
  
 människor ges att kunna för sörja sig på e get arbete, liksom vilka för - utsättningar människor har att inom ramen för socialför säkrings- systemen för säkra sig mot tillfällig oför måga till egen för sörjning . Å andra sidan har kommunen det avgör ande ansvaret för för utsättning- ar för social r ehabilitering och exempelvis grundläggande utbild- ning. Idag har såväl kommun som statliga myndigheter ett ekono- miskt intresse att förf lytta människor emellan olika delar av ersätt- ningsssystemen. De borde i stället ges ett fullständigt gemensamt intresse att skapa för utsättningar för människ or att för sörja sig på eget arbete. 
 Staten och kommunerna borde därför dela på k ostnaderna för socialbidragen. Med en gemensam finansiering har varken stat eller kommun något att vinna ekonomiskt på att för söka skjuta för sörj - ningskostnaderna för människ or mellan olika system beroende av betalningsansvar. Detta kan i sin tur minska det statsbidrag till kom- munerna som utgår med motsvarande belopp. På så sätt b lir det i det korta loppen finansiellt neutralt för sta ten, men såväl kommuner som stat har allt att vinna på att socialbidragsbehovet minskar genom att människor får arbete. Kostnaderna kommunerna sinsemellan blir dock mer rättvist för delade. Den kommunala utjämningsutredningen bör få i tilläg gsdirektiv att lägga ett sådant för slag. I detta samman- hang bör äv en problemen med socialbidrag till äldre anhör ingin- vandrare beaktas. 
 Utbildning 
 Skolans avgör ande roll och elevernas egna önskemål och framtid- sambitioner belyses väl i kommitténs delrapport Att växa bland betong och kojor Kommittén har dock inte för mått att dra tillräck- liga slutsatser av detta. 
 Utöver en allmän för skola från tre års ålder och en pedagogisk utvecklingsfond behöver en rad andra reformer på utbildningsområ - den genomför as. De elever som bäst behöv er skolan ska också kunna få den bästa utbildning en. Bra villkor och rätt att välja friskolor för alla, möjligheter för s k ma gnetskolor, öka t lokalt styre över skolan, rätt välja äv en i det kommunala skolväsendet även över kommun- gränserna är någ ra viktiga systemförändr ingar som kan skapa den bästa skolan. Kommittén borde lagt för slag även när det gäller a tt förändr a grund- och gymnasieskolan i denna riktning. 
  
 228  
 Reservationer 
  
 SOU 1998:25 
  
 Egenmakt 
 I stället för a tt för eslå olika justeringar i den kommunala beslutspro- cessen borde kommittén lagt för slag som verkligen leder till ett åter- erövr ande av vardagen. Medborgarkontrakt för välfär dstjänster, rätt att välja skola, dagis, sjukvård etc liksom rätten och möjligheten a tt vara med och driva och forma verksamheten i egna alternativ är där - för betydligt mer ang eläget än de förändr ingar i den kommunala beslutsprocessen som för eslås. Jag vill hänvisa till min mer omfat- tande reservation i anslutning till delbetänkandet om Egenmakt. 
 Nationell storstadspolitik 
 Den nationella storstadspolitiken borde enligt min mening bestå i att klarlägga de riktlinjer och de synsätt som ska vägleda när olika offentliga aktör er tar sina beslut inom respektive ansvarsområde. På så sätt kan str ukturförändr ingar successivt ske som förbättr ar livs- villkoren för människ or i storstadens utsatta områden. 
 De olika projekt och bidrag för mindr e projekt bör så långt möj - ligt istället utgå g enerellt. Som projekt med stöd därför bör endast verksamheter som verkligen är för sök oc h metodutveckling ske. 
 Regeringen har sedan ett par år medel till en sär skild kommun- akut och som kommer att uppgå till sammanlagt 600 miljoner kro- nor. Hittills har medel i stor utsträckning använts till kommuner som tagit emot många flyktingar, vi vill att riksdagen ska fatta beslut om medelsanvändningen redan och ge de mest utsatta stadsdelarna medel för lokal utveckling, och stänga möjligheten a tt använda kommunakuten för andr a behov. 
 Dessa medel bör dir ekt destineras till de för ortsområden runt våra stör re städer där segregationsproblemen är allra stör st. Dessa pengar bör för delas direkt till kommunerna för lokal utveckling, för a tt skapa den bästa skolan och bättre för utsättningar för job b och för e- tagande i utsatta bostadsområden. Pengarna bör för delas i proportion till invånarantal i de mest utsatta områdena, i enlighet med kommit- téns kartläggning av de mest utsatta områdena. Pengarna bör gå till dessa kommuner, med tydlig adress för användningen men utan ett omfattande projektansökningsförf arande som stjäl tid och kraft från det verkliga utvecklingsarbetet. 
 Äv en de 200 miljoner som finns på anslaget Särskilda insatser i utsatta bostadsområden bör för delas på samma vis. Sammanlagt kan då 800 miljoner kr utbetalas som stimulansbidrag till lokal utveckling i de mest utsatta områdena. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Reservationer  
 229 
  
 Övr iga mindre stöd bör läg gas till denna pott, i den mån de inte uppfyller kriterierna för r eell för söksverksamhet och metodutveck- ling. 
 En särskild delegation 
 Arbetet i regeringskansliet för a tt förbättr a livsvillkoren i storstaden bör g ivetvis ha hög pr ioritet och ett sektorsövergripande synsätt. Hur regeringen väljer att organisera detta rent praktiskt är en intern fråga. Man bör und vika tillskapa fasta organ, vilka kan leda till att övr iga ansvariga aktör er inte tar sitt ansvar. Det viktiga är att forma en nationell storstadspolitik som är öv ergripande och generell. Genom- för andet bör ålig ga respektive sektorsmyndighet i för sta hand. 
  
 230  
 Sär skilda yttranden 
  
 SOU 1998:25 
  
 SÄRSKIL T YTTRANDE av Harris (m) 
 Uppgiften 
 Storstadskommitténs uppgift har varit att finna lösning ar på proble- men i utsatta miljonprogramsför orter i storstäderna Stockholm, Göte borg och Malmö. 
 Uppgiften har inte varit att finna vägar att utveckla den dynamik som egentligen är storstädernas roll i ett samhälle i utveckling. Internationellt ses storstäderna som viktiga centra för kunska p och kreativitet vars utveckling samhället måste stim ulera för a tt skapa tillväxt. I vår t land anses rättviseskäl tala för a tt storstadsutveckling bör hämmas, till för mån för glesb ygdsutveckling. Denna inställning bidrar kraftigt till att storstädernas utsatta grupper har svårt att finna arbeten. 
 Boendefrågor 
 Miljonprogramområdena är ett g iganstiskt internationellt problem. Stora stereotypa höghusområden, med mångtusentals bostäder – utformade av välmenande centralbyråkrater, huvudsakligen med hänsyn till byggkranarnas framkomlighet – finns i hela västvär lden, lika väl som i det gamla östb locket. Många skäl gör emeller tid pro- blemen särskilt svåra i vårt land. 
 Tusentals människor, utan någonting gemensamt, har mer eller mindre tvingats att samtidigt flytta in i områden som de inte haft någon som helst möjlighet a tt påverka. Allt har varit centralplanerat intill minsta konstverk. Servicen har varit tunnsådd, och samlad i oflexibla centrumanläggningar som blivit värmestugor för under sys- selsatta. Sådana naturliga inslag i tillvaron som exempelvis kyrko- gårdar har närmast betraktats som sanitära olägeheter. Hushöjder na har styrts av byggfaktorer – 3 våningar (utan hiss), 8 våningar (1 hiss per trappa), 16 våningar (2 hissar per trappa). Lägenhetsstorleken har genomgående varit tre rum och kök, och lånereglerna har låst detaljerna ända ned till att fastställa längden på ha tthyllorna. För sök att tillför a social ingeniör skonst – som exemplet Holma i Malmö, som ritades av socialför valtningen – ledde i det fallet bara till sepa- rata bussgator. De som skulle bo i områdena hamnade på någ ot sätt utanför. Robinson en kan för våna sig öv er att man byggde in problem. 
 Miljonprogrammet blev dyrt och hyrorna hög a. Den omfattande subventioneringen eliminerade kostnadsmedvetandet i byggandet, samtidigt som normer och regler förhindr ade flexibiliteten, och bostadsbristen skapade en säljarens marknad. Inkomsterna inom 
  
 SOU 1998:25  
 Sär skilda yttranden  
 231 
  
 byggsvängen blev hög a. Och hög a hyror är därför ett a v proble- men. En väg att sänka boendekostnaderna kan vara att avskaffa fas- tighetsskatten, en annan att bita i det sura äpplet och sänka hyrorna till marknadsnivå. 
 Allt byggdes i s.k. funkis, en arkitekturstil som firade sina trium- fer på trettiotalet, och som sedan inte dog ut när den borde, eftersom kriget kom emellan. Det var denna stil som fick tillgripas när bygg- nationen skulle ta fart. Bristande konkurrens, tidsbrist och storska- lighet medverkade inte heller till någon stör re arkitektonisk geniali- tet. Utformningen blev oinspirerad och oinspirerande. 
 Det finns få exempel på framgångsrika insatser i denna typ av områden. De för sta och relativt unika – framgångsrika – för sök en var Walsh i Köpenhamn oc h Cochran Gardens i St Louis. Det senare har dock efter hand kapsejsat. Det allmänna intrycket är att det huvudsakligen varit enstaka projekt som burits av lokala eldsjä- lar som lyckats. En amerikansk erfarenhet av denna typ av sanering- ar är att de är enklare att genomför a i homogena områden där det finns väl fungerande sociala nätverk. Där är det bar a pengar som fat- tas – och som behöver tillför as. När en fungerande social struktur saknas anses projekten i stort sett ogenomförbar a. 
 Äv en storskaliga för sök med utnyttjande av all tillgänglig exper- tis – t.ex. Eury utanför Paris – har misslyckats. Där spelade ändå tea - tern på två scener, biblioteket hade öppna t med 400.000 volymer på plats, och kollektivtrafiken gick var femte minut – redan då de för s- ta invånarna flyttade in. 
 Internationella organisationer som INTA och IFHP har ägnat stort intresse åt utvär dering av sådana för sök på olika håll i vär lden. Det är därför bekla gligt att kommittén inte ägna t dessa organisationer intresse – ens vid den senaste organisationens världskonferens i Göte borg i höstas. Alla goda idéer fångas upp. 
 De svenska miljonprogramsområdena är oftast ol yckligt lokalise- rade. Betalningsviljan för bostäder är läg esberoende – i tur och ord- ning beroende av central belägenhet, belägenhet nära vatten, i områ- den med egen identitet, med låg respektive gles bebyggelse. Huru- vida lägenheterna är nybyggda eller nyrenoverade har endast myck- et marginell effekt på betalningsviljan. Den svenska bostadspolitiken har medför t att rika bor i områden med låg h yra, medan fattiga bor i områden med hög h yra – om hyran relateras till betalningsviljan. 
 Ombyggnadsprojekt blir därför g enomgående misslyckade hyran stiger vida mer än betalningsviljan. Och ingenstans har det hjälpt att ombyggare har satt ryggsäckar på husen. För slaget om att nu – till 
  
 232  
 Sär skilda yttranden  
 SOU 1998:25 
  
 priset av rejäla hyreshöjning ar – tillskapa separata hål för ur in och avför ing torde inte heller på någ ot avgör ande sätt öka a ttraktiviteten. 
 Den relativt hög a hyran – och därav följande tomma bostäder – har lett till att påtagligt många stör ande fall placerats i områdena. Möjligheten för de övr iga boende att acceptera en stör ande familj, upphör enligt all erfarenhet vid mer än ett stör ande hushåll per trapp- uppgång, om inte hyresvärden vidtar speciella insatser. Den som skall stå på job bet på morgonen har rätt till sin nattsömn. Man rös - tar med fötter na och flyttar, och nedgången för huset börjar . Den onda cirkeln är igång , och sedan svår att bryta. 
 Segregationen i boendet är stor, och accentuerades av miljonpro- grammet. För r bodde rika i gatuhusen och fattiga i gårdshusen – nu bor de i helt separerade stadsdelar. Den storskaliga planeringen i vårt land har också separerat generationerna. Nya områden byggdes för barnfamiljer. Vi fick skilda stadsdelar för yng re och för äldr e (s.k. käppastäder). Detta omöjlig gjorde ett komplett serviceutbud – vilket för stärkte utvecklingen, och dessutom bröt sönder f amiljebanden. När nu dessutom den årliga byggtakten ligger på under en procent av lägenhetsbeståndet, är sådan segregation svår att bygga bort. 
 Med den ökande invandringen har områdena fått en alltmer mång - kulturell prägel. Vankelmodet i frågan om huruvida olikheterna skul- le bejakas eller för nekas, och huruvida skilda livsstilar skulle upp- muntras eller enbart tolereras har varit stort. Ibland har man med olika ingrepp för sökt hindr a segregation, genom att förbjuda invand- rare med likartad bakgrund att bosätta sig tillsammans. I andra fall har man applåderat tillkomsten av etniskt enhetliga kvarter av typen little Italy. Valfrihetsfrågan har blivit en stötesten oc h handlandet ofta svårför ståeligt. 
 Möjligheter na att själv få påv erka boendet, miljön oc h servicen har varit mycket begränsade. Sådana för sök har ofta motarbeta ts i den mån de inte letts centralt från hyresgästför eningen och fastig- hetsägaren (oftast det kommunala fastighetsbolaget) i skön för ening 
 – och dessutom har skötts i de ob ligatoriska gemenskapslokaler, som ingick i miljonprogrammets regelsystem. 
 Att riva de mest nedgångna områdena har pröv ats, liksom ombyggnader till radhus. Vissa för sök har varit relativt framgångsri- ka. I andra fall har det främst handlat om att genom reducerat bostadsutbud förhindr a en – annars nöd vändig, och ofta angelägen – hyresreduktion i de kommunala fastighetsbolagen. 
 Miljonprogramsområdena har medvetet byggts som sovstäder. Arbetsplatser har närmast betraktats som sanitära olägenheter. Därför är nästan alla yr kesverksamma beroende av långa transporter 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 233 
  
 till jobb, som ligger vitt spridda i regionen. Dit har de ofta en dåligt fungerande kollektivtrafik. När man dessutom inte, på bussen ser människor med en läskback, två ungar och tre matkassar, är behovet av tillgång till bil uppenbart. Det är därför ang eläget att öka möjlig - heterna att inneha miljövänlig a bilar. 
 Vad kan vi lära? 
 Kommittén har, som framgår, haft en oöverstiglig uppgift. Att inte få satsa på tillväxt oc h expansion av  
 K-regionerna 
  – vilket hade varit bra för hela landet – men ändå sk ola undanröja följder na av den bris- tande tillväxten, utvecklingen och dynamiken – det ger inte utrym- me för någ ra underverk. 
 För ortsproblemen, som orsakats av storskalighet, social inge- niör skonst, planekonomi, detaljreglerande byggnormer, hyresregle- ring och för myndarmentalitet – är inget som kan botas av mer ingri- panden av samma sort. 
 Samtidigt är inte en snabb och radikal avreglering möjlig , efter- som de olika regelverken påverkar varandra på ett så svåröv erkom- ligt och komplicerat sätt. Men varje steg måste öka v alfriheten och bidra till ekonomiskt sunda incitament på den bostadsmarknad som idag på grund av regelsystemet har utvecklat en helt oacceptabel kostnadsnivå. 
 Nya bostadsområden måste utf ormas som gränsade projekt. Man bör pröv a allt – men i liten skala, och gärna i samråd med forsk- ningen vid de tekniska högskolorna. Skalan bör hållas mänsklig , och de som skall bo i områdena bör få delta i planer ingen, exempelvis efter modell från Spijkenisse i Holland. Det tyska angreppssättet Dorf im Stads bör pröv as. Små byar med fullständiga funktioner – kyrka med kyrkogård, skola, huvudgata med spridda butiker, värds- hus, idrottsplaner – men utan centrumanläggningar – är av stort intresse. Livet mellan husen är en viktig aspekt, och i Murillo efterföljd kan na turliga mötespla tser tillskapas – där man träffas utan att särskilda åthävor. 
 Människors prioriteringar är olika. Många unga bor gärna i cen- trala höghus med närhet till nöjesli v och kommunikationer, medan många barnfamiljer för edrar de trygga trädgår dsstäderna. Bostäder skall produceras efter de boendes önskemål, vilket innebär variation i både utformning, storlekar, miljö oc h upplåtelseformer. Detta är kanske den mest segregationshämmande insatsen – den medger blandning både av socialgrupper och åldrar. 
  
 234  
 Sär skilda yttranden  
 SOU 1998:25 
  
 Innehållet/livet mellan husen 
 Identitet är viktig för människ or. Denna kan skapas genom tillvara- tagande av historiska byggnader, miljöer eller tr aditioner, men också genom nya identifieringsobjekt – genial arkitektur, bra badstränder, naturlika parker, kultur- och idrottsanläggningar. Endast fantasin sät- ter gränser. Stadsplanering efter fingermodell ökar möjligheter na att tillför a sådana objekt inom mellanzonerna. Man måste kunna känna sig stolt öv er sitt bostadsområde – det måste finnas något unikt, som inte alla andra för orter också har. 
 Enskilda eldsjälar kan för sätta berg. Det är viktigt att sådana ini- tiativ kan fångas upp, och få utvecklingsmöjligheter – doc k utan att omedelbart övergödas med peng ar och beskäftigt daddas av byrå- krater som vill bli delaktiga i de eventuella framgångarna. Man skall låta tusen blommor blomma, men de skall både få växa upp, blom- ma och vissna. En social struktur, baserad på enskilt för eningsliv, idrottsklubbar och byalag är oerhör t värdefull, medan s.k. stadsdels- nämnder bara visat sig skapa frustration. Möjligheter a tt påverka sin miljö oc h att delta i området skötsel stär ker samhör igheten. Varför skall fattiga alltid ha anställd personal till att klippa gräsmattan, medan rika gör det själv a? 
 I befintliga problemområden är det viktigt a tt tryggheten på gator och torg återställs. Ett fungerande närpolissystem och en nollvision för kr iminaliteten av Eskilstunamodell bör pröv as mera generellt. Spåren efter vandalism och klotter måste åtgär das snabbt. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt den utsa tta ställning som kvinnor och flickor i vissa invandrargrupper har. 
 För det uppväxande släktet – ofta med risk att bli den tredje gene- rationen arbetslösa i området – är en bra skolutbildning den mest väsentliga insatsen. Barnen skall gå i skolan och läsa läxor na. Kraven måste ställas tidigt. Flexibilitet i lärarnas lönesättning kan bidra till att locka bra lärare till dessa områden, där insatserna är svå - rare. Redan i för skolan kan en träning i sociala färdigheter påbörjas, och exempelvis ett teknik- eller kulturintresse väckas. 
 I de utsatta områdena är det sär skilt viktigt att alternativa skolor och för skolor ger möjlighet till ett r ikt varierat utbud av olika peda- gogik. Ett väl fungerande skolpengssystem är därför en nöd vändig- het. Kunskapsför medlingen bör ske inom skolsystemet och basåret skall främst hjälpa dem med ämnesk ombinationer som inte passar för avsedd högskoleutbildning. En frivillig deltidsför skola för bar n mellan  
 3–5 
  år är positiv, men den får inte bli ett obligatorium, vare sig för föräldr arna eller kommunen. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 235 
  
 Det är viktigt att hela tiden slå vakt om jämställdhetsaspekter na. Inte minst  
 SYO-konsulenterna 
  har en viktig uppgift i att motverka könsbundna yrkesval. 
 Krav på motprestation för samhällsstödet måste få ställas – sär - skilt för de ung a som skall lära sig hur arbetslivet fungerar, för a tt de inte permanent skall hamna utanför arbetsmöjligheter . Miljöinsa tser, renhållning, parkarbete och enklare vårdinsatser är här vid värdeful- lare än den billigaste arbetsuppgiften – att vända papper på kom- munalkontoret. 
 Förslagen 
 När det gäller de mer a konkreta strukturinriktade för slagen i kom- mittén är dess begäran om ett för statligande av socialbidraget – för dem där orsaken till bidragen är arbetslöshet – ett intr essant uppslag. Med fog kan man hävda att staten har ansvaret för arbetslösheten, och därmed för dess följder , och att gråzonen mellan korta inkomst- bortfall och pensionering är ett angeläget område att utreda i särskild ordning. Viktigt är här vid att tillse att rehabiliteringsarbetet hela tiden bevakas, och inte glöms bor t om socialnämndens uppföljning upphör. Då kan också socialnämnder na återgå till sin huvuduppgift 
 – den sociala rehabiliteringen. 
 För slaget att utveckla en för enklad för etagsform är utmär kt. Det är inte nöd vändigt att för elägga en korvkiosk nästan samma regler som Volvo. Detta, att våga ta ansvar och risker, skall inte bara vara möjligt – det skall rentav få löna sig . En utveckling av tjänstesek- torn, och en avdragsrätt för olika hushållstjänster är oc kså en bra satsning. 
 Fler högskoleplatser till storstäderna (vid högskolorna – inte ute i bostadsområdena, där de bara skulle understryka och befästa utan- för skapet) bidrar till ökad kr eativ massa, öpkad d ynamik och syssel- sättning och tillstyrkes varmt. Viktigt är att stimulera ungdomar från problemområden att söka sig till högsk oleutbildning. Folkhögskole- satsningar bör inr iktas på att passa in i det reguljära utbildningssyste- met. De får inte bli återvändsgränder som bara tillfälligt hyfsar arbetslöshetssta tistiken. 
 Utbildningsfrågorna har ytterligare en viktig aspekt. Det går inte att blunda för a tt förädlingsvär de och kompetensinnehåll i svenska produkter numera generellt är lågt. Svensk industri tvingas därför konkurrera medelst låga priser och därmed låga löner. Bristen på spetskompetens är stor. Om man räknar bort sådana kortutbildning- ar som vi kallar akademiska – men som inte är det i andra länder – 
  
 236  
 Sär skilda yttranden  
 SOU 1998:25 
  
 är andelen av en ungdomskull som söker sig till långa utbildningar inte ens hälften av vad den är i exempelvis USA, Japan och Canada. Dessutom är vår a långa utbildningar ofta kortare. Av svenskar föd da 1950 har 15% en akademisk examen, medan siffran bland dem föd da 1968 bara är 7%. Detta är för stås katastrofalt. Storstadsregio- nerna – våra naturliga utvecklingscentra – måste få ökade f orsk- ningsresurser – stör re kreativ massa. 
 Folkhälsoarbete borde vara positivt – både på individ- och sam- hällsnivå – om det inriktas på tillstånd som är påv erkbara, och där nyttan av åtgär derna överstiger kostnaderna. Hit hör sannolikt insa t- ser mot missbruk av droger, alkohol och tobak samt stimulans till riktigare kost och motion samt spårande av hypertoni. SBU har emellertid nyligen nödg ats konstatera att stora befolkningsprogram visat små resultat. Det finns anledning till ödmjukhet inför pr oble- men. Just nu är det säkert mer forskning och bättre samverkan som behöver prioriteras, liksom en bättre tolkservice åt vår dgivare i invandrartäta områden. 
 Egenmaktsför slag i form av stadsdelsnämnder leder till olika behandling av individer i olika kommundelar, och tydliggör dessut - om att vissa stadsdelar måste bär a en stor ekonomisk bör da åt andra. De skapar motsättningar utan att man får någ ra egentliga vinster. Om den som ofta träffar sin lokale politiker i närbutiken skulle få för de- lar jämför t med andra som inte gör det, är själva grunden för demo - kratin i fara. De aktuella för orterna har snarast drabbats av för m yck- et politiserande. Subsidiaritetsprincipen är viktig, men de presente- rade s.k. egenmaktsför slagen är huvudsakligen ägnade att kraftfullt öka administr ationen och den lokala byråkratin. De är framlagda utan tanke på balans gentemot andra berättigade intressen – övergri- pande samhällsintressen, övr iga kommunmedborgare, fastighetsäga- re etc. Öv erväganden saknas dessutom om vilka frågor som bör avgör as på stadsdelsnivå. 
 I för sta hand är det den enskildes egen valfrihet som skall sättas i centrum – genom tillkomsten av fler alternativ i serviceutbudet, för - sök med sk olpeng och servicecheckar, och med ökad självför valt- ning i nära samverkan med fastighetsägarna. Det handlar om att få egen makt att förändr a sin situation – inte om att få änn u fler för e- trädare. 
 Samtidigt som reguljära statliga anslag blivit för emål för hår d- hänta besparingar, har anslagen till olika projekt – s.k.  
 funny-money 
  
 – snarast öka t bland statliga organ och myndigheter. En sanering bland projektanslagen kan vara en väg att finna medel till reguljära insatser i storstädernas problemområden. På sikt bör ansla gen till 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 237 
  
 storstadspolitik ersättas av en politik, som ger storstäderna möjlighet att utvecklas till de dynamiska  
 K-regioner, 
  som borde vara deras naturliga roll. 
 Slutsatser 
 Det finns ingen enahanda och bra lösning på miljonpr ogramområde- nas problematik. Hade en sådan funnits hade alla tillämpa t den – eftersom problematiken är universell. Det viktiga är att ha insikt om vilka de grundläggande problemen egentligen är, att inte förfalla till politiskt korrekt retorik, och att inte envist upprepa redan gjorda misstag. 
 Den tör nbeströd da stigen bort från nuvarande problem, måste gå via avreglering och individuell valfrihet. Och själva nyckelfrågan är att se till att den unga generationen inte fastnar i arbetslöshet. Den måste få möjlighet till en br a utbildning. Den investeringen kommer att ge stör st utdelning av alla – även om det tar sin tid. 
  
 238  
 Sär skilda yttranden 
  
 SOU 1998:25 
  
 SÄRSKIL T YTTRANDE av Turner och Fernandez 
 Frågan om socialbidragen är komplicerad och svårbedömt. Det krävs en mer omfattande utredning för a tt kunna ta ställning till deras utformning. Den nytillsatta Socialtjänstutredningen har i upp- drag att se över socialbidragens totala utformning, inklusive finan- sieringen. Mot bakgrund av att det arbetet pågår står vi inte bak om de diskussioner och synpunkter som Storstadskommittén framför om socialbidragen. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 239 
  
 SÄRSKIL T YTTRANDE av Robinson (fp) 
 Grundbulten för a tt häva utanför skapet, bryta vanmakten är att ge den enskilde individen möjlighet a tt för verkliga sina egna drömmar. Utgångspunkten för k ommitténs arbete bör v ara att ge människor makten över sin egen tillvaro, makten över sitt eget liv. 
 Att ha kommandot över sin egen tillvaro, och därmed makt över de skeenden som påverka just den egna framtiden , det egna livet. Att ha makt över sin egen tillvaro innebär att kunna ta vara på de olika valmöjligheter som står till b uds, välja vilken väg att gå. Vägarna är inte stängda beroende på bakgrund, etnisk tillhör ighet eller bostads- ort. En viktig del i makten över sitt eget liv är också känslan av att bli respekterad för den ja g är, det jag står för oc h det jag kan åstad- komma. 
 En viktig del i detta är ett levande för eningsliv, en frivillig med- borgerlig aktivitet. Att människor frivilligt sluter sig samman ger ett socialt kapital av kontakter, en kultur av samverkan och en tillit mel- lan människor. Man samarbetar, inte bara för a tt nå sina egna utan även gemensamma mål. Men makten öv er det egna livet kan aldrig vara kollektiv. Makten över det egna livet är individuell – eller inte alls. 
 All utveckling bygger på enskilda människors skaparkraft och ini- tiativför måga. Om politiker betraktar människor som offer för opå - verkbara krafter, riskerar kraften att för tvina både hos den enskilde och samhället. Om politiken istället strävar efter ett samhälle med aktiva medborgare som kan och vill ta ansvar, växer engagemanget och solidariteten. En viktig politisk uppgift är att skapa och stödja de mötespla tser där människor gemensamt kan lösa pr oblem. Politiken ska ge alla människor redskapen för a tt ta makten över sitt eget liv. 
 Att inte ha makten över sitt eget liv skapar vanmakt, leder till utanför skap. Det är den vanmakten vi ska bryta. Integration och innanför skap leder till ett mer multietniskt samhälle där olika etnis - ka, kulturella, idéburna eller andra grupperingar lever sida vid sida, i relation till varandra och i ömsesidigt ber oende. Där grupptillhö - righeten inte fyller hela tillvaron, men där utöv andet av makt över sin egen tillvaro leder till byggande av etniskt eller kulturellt styrda nätverk och institutioner. Där kittet mellan människor blir starkare. 
 Den yttersta yttringen av vanmakt och utanför skap är det låg a val- deltagandet i de utsatta bostadsområdena. Det finns ett samband mellan makten över sin egen vardag och makten över samhällets framtid. Kvitto på om vår t arbete lyckas blir om valdeltagande och 
  
 240  
 Sär skilda yttranden 
  
 SOU 1998:25 
  
 deltagandet i det gemensamma samhällsbygget ökar b land männis- kor i de utsatta bostadsområdena. 
 Att för a besluten nära dem de berör är en viktig liber al princip. Stadsdelsreformer i de stora kommunerna är viktiga. Äv en om refor- merna inte blivit det demokratiska genombrott som skulle behövas är de ett steg i rätt riktning. Ett fortsatt reformarbete är nöd vändigt. Demokrati handlar inte bara om att de valda representanterna fattar majoritetsbeslut om de övr igas liv. Ett helt omistligt inslag i det demokratiska systemet är det offentliga samtalet där deltagarna tar hänsyn till varandra, där olika intressen och värderingar kan vägas, skärskådas och stötas mot varandra. 
 Makt 
 Reformeringen av den kommunala verksamheten genom exempelvis resultatenheter och konkurrensutsättning ger ökad effektivitet, flexi- bilitet och ökad anpassning till de enskilda människ ornas önskemål. Fortsatt reformering, ökad valfrihet och ökade möjligheter till e get inflytande över den kommunalt finansierade verksamheten är vikti- ga delar i att låta människor få gör a de viktiga valen själva och att också själv vara skapande och ta ansvar. 
 Ett arbete för a tt vidga och för djupa människors makt över den egna vardagen måste givetvis ta sitt avstamp just i vardagen. Analysen borde sålunda utgå från människ ors vardagssituationer och den brist på makt öv er dessa man själv upplever för a tt utifrån denna analys kunna lägga för slag som minskar vanmakt och utan- för skap, som ökar makten öv er det egna livet, den egna tillvaron, den egna vardagen. 
 Medborgarkontraktet är ett sätt för för troendevalda och anställda i kommunen att möta medborgarna. Kontraktets innebör d är för det för sta att varje medborgare ska veta vilka rättigheter och skyldighe- ter hon har inom välfär dspolitiken. För det andr a ska man kunna jämför a tillgängliga alternativ. Man ska lätt kunna söka inf ormation och jämför elser. För det tr edje ska man veta vart man vänder sig för frågor, för a tt få saker uträttade och för a tt klaga. 
 Genom inför ande av medborgarkontrakt underlättas för den enskilde att ta makten över sitt eget liv genom att möjligheten a tt ori- entera sig ökar, alternativen klarläggs och rationella beslut kan fat- tas. Tydlighet, kunskap och tydligt ansvar är viktiga steg för a tt bryta vanmakt och ersätta den med makt. Därför bör medbor garkontrakt inför as i våra storstadskommuner. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 241 
  
 Medborgarkontoret är en modell för a tt enkelt och rationellt skapa det forum där medborgarkontraktet blir vardag för människ orna. Genom medborgarkontoret ska människor inte känna oro och van- makt över att bli skickade fram och tillbaka mellan kontor, där det alltid är någ on annans bord. Ansvaret ska vara tydligt placerat och tjänstemännen ha klar a beslutsbefogenheter så att problem kan lösas och vardagen fungera. Har misstag begåtts ska medborgaren har rätt till för klaring, ursäkt och kanske till och med ersättning. Medborgarkontor bör inrättas oc h för läggas till utsatta för ortsområ- den i våra storstadskommuner. Att personalen ska behärska fler språk än svenska borde vara en självklarhet. 
 Arbete 
 Att ha ett arbete är av absolut avgör ande betydelse för vuxna a tt uppnå makt öv er sin egen vardag. Antingen som anställd, eller som för etagare i någon form. Att kunna för sörja sig själv oc h sina nära med det egna arbetet ger självrespekt och kontroll övertillvaron. Arbetet ger inte bara för sörjning , det ger ett kontaktnät, ett samman- hang och en identitet. Grundbulten för stor stadskommittens arbete för a tt öka människ ors makt över sin vardag måste därför v ara en politik för arbete i stor stad att skapa för utsättningar för f ler jobb, för att människor ska kunna bli anställda eller för etagare och att bekäm- pa diskriminering i arbetslivet. 
 Storstadskommittén hade för a vsikt att återkomma med ett delbe- tänkande om för utsättningar för arbete , En för stärkt arbetslinje. Tyvärr har man inte under de nästan tre år som arbetet pågått l yck- ats med detta. Under tiden har många andra aktör er kommit med rader av rapporter, debattinlägg och för slag. Kommittén har bara marginellt tagit till sig detta. Att kommittén lagt för slag om för enk- lat för etagande och skatteadministration samt skattereduktioner på hushållsnär a tjänster är br a och ligger helt i linje med av Folkpartiet sedan länge framför da för slag. Detta är dock långt i från tillräc kligt och kommittén har där med avslutat sitt arbete utan att ta tag i en av de viktigaste frågorna. 
 Ett sådant arbete måste utgå från a tt förbättr a de grundläggande för utsättningarna för för etagandet, såväl g enerellt som för dem som är verksamma i storstadens utsatta områden. De många kartlägg- ningar och för slag som andra tagit fram kan tjäna som ett gott under- lag. 
  
 242  
 Sär skilda yttranden 
  
 SOU 1998:25 
  
 Vägen till arbete 
 Betänkandet fokuserar huvudsakligen på hur förändr ingar inom och mellan olika för säkringsssystem och myndigheter ska ske. Genom att sätta individen, människan i centrum hade givetvis arbetet fått annan karaktär. Att förf lytta makten från statliga till kommunala myndigheter kan aldrig ersätta att förf lytta makten från systemen till människan själv. 
 Utbildning 
 Våra egna undersökning ar (se Att växa bland betong och kojor) bekräftar de ambitioner och mål som storstadens barn och ungdomar har, deras inneboende kraft. Det måste vara tillåtet och möjligt a tt skapa de skolor som kan svara upp mot barnens och ungdomarnas behov. 
 Folkpartiet vill att alla barn ska erbjudas pedagogisk för skola från tre års ålder. För vissa bar n är denna reform mer bråttom. I utsatta områden är arbetslösheten hög , och svenska språket sparsamt för e- kommande. De barn som mest behöver för skola står ofta utanför . Det är mycket positivt att kommittén tagit ställning för ett sådant för - slag. 
 Att skolorna fungerar väl och ger en högklassig utbildning är en utmaning som kan ge ungdomar bättre livschanser, redskap att forma sin framtid. Skolor i utsatta områden ska vara så bra att de lockar andra elever dit, vi kan kalla det magnetskolor. Det krävs ett resurs- för delningssystem som kan styra inte bara inom kommunerna utan mellan kommuner så att de skolor som har ett stort antal elever med behov av särskilt stöd kan få mer peng ar. Det kommunala inkomst och kostnadsutjämningssystemet måste ta en stör re hänsyn till dessa behov. 
 Skolor i olika bostadsområden har oerhör t olika för utsättningar. Naturligtvis sätter det sina spår i en skola när 90 procent av barnen har ett annat modersmål än svenska eller i skolor där många barn kommer från stökig a hemmiljöer. Det behövs ofta under visning i mindre grupper, fler speciallärare och mer resurser för elevvård. Det har inte alltid fungerat så att dessa skolor har fått kompensation så att de kan ge en vettig undervisning. 
 Precis som miljön i övr igt i många av miljonprogramsområdena har skolmiljön varit dålig och byggnaderna präglats av trista fasader och dålig byggmateriel och enformiga inomhusmiljöer. Istället för att vara bostadsområdets pär la och stolthet har skolan stått för någ ot 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 243 
  
 fult, nedklottrat och trist. Den signal som en sådan byggnad sänder ut är givetvis motsatsen till vad det borde vara: ett kunskapens tem- pel där morgondagens vuxna medborgare skall få lika livschanser. 
 Men skolor i utsatta områden har också många möjligheter. Lärarkåren är ofta mycket engagerad och består av personer som aktivt har valt att arbeta i skolor där utmaningarna är stora. Många har haft flertalet chanser att flytta till andra skolor i områden som anses lättare, men ändå bestämt sig för a tt vara kvar. 
 Den mångkulturella miljön g er också stora möjligheter. Den skatt det innebär att många elever har kunskap i språk och andra kulturer kan användas i undervisningen och för a tt ge skolan en speciell prä- gel. 
 en särskild kvalitetssatsning som kan innebära: 
  
 – 
  
 Extra satsning på svenskan. 
  
 – 
  
 Öka t antal undervisningstimmar. 
  
 – 
  
 Dans, musik eller sportprofil. 
  
 – 
  
 Profil i något teoretiskt ämne: t ex matte, språk, miljö. 
  
 – 
  
 Speciella attraktiva fritidsaktiviteter. 
  
 I kombination med fritt skolval kan detta uppnå två syften. Dels får de barn som bor i området en extra bra skola, dels kan elever från andra områden söka sig dit. 
 Andra exempel på viktiga förbättr ingar är organiserad hjälp med läxläsning , skola på loven, egen dator till varje elev. För a tt skapa sådana magnetskolor av de vanliga skolorna måste ett öka t självsty- re tillåtas, och stör re budgetar medges för de skolor som lyckas nå denna typ av mål. Exempelvis måste det bli möjligt a tt locka med och uppmuntra med hög re löner för per sonalen. 
 Uppmuntra friskolor 
 Frihet att välja skola skall vara en rättighet för alla. Sär skilt i utsat- ta bostadsområden kan detta ha stor betydelse för a tt öka mångf al- den och kvaliteten i skolan. Den enskilda alternativen behöver bli betydligt fler och de skall kunna konkurrera med de offentliga sko- lorna på ekonomiskt lika villkor. Staten skall se till att alla skolor uppfyller grundläggande krav på kunskap och demokratiska värde- ringar. 
 Bostad och stadsbyggnad 
 Den ogina inställning som kommittén visar gentemot människors möjlighet a tt kunna få billiga varor via stormarknader är obegriplig. Kommunernas planmonopol ska inte användas för a tt begränsa han- 
  
 244  
 Sär skilda yttranden  
 SOU 1998:25 
  
 deln, det ska användas för a tt tillgodose behoven av övergripande planering för a tt områdena ska fungera. 
 Bostadspolitiken har sedan efterkrigstiden präglats i allt för hög grad av subventioner och styrning. Det har inte i tillräckligt hög g rad lett till att människors efterfrågan på boende och boendemiljöer till - godosetts men däremot drivit upp kostnaderna på ett oacceptabelt sätt. Bostadssektorn har varit en planekonomisk ö i den svenska marknadsekonomin. Stora inslag i det s k ekologiska omställnings- programmet är inget annat än en återgång till traditionellt subven- tions- och styrningstänkande, något som vi liberaler självfallet mot- satt oss. 
 Det mångkulturella samhället 
 I Storstadskommitténs målområden är en stor andel a v invånarna av utländsk här komst, eller har föräldr ar med utländsk här komst. Att bortse från detta då makten öv er vardagen diskuteras är att bortse från människors verklighet och vardag. 
 Att återerövr a makten över vardagen handlar för mång a invandra- re om det mångkulturella samhället. Sverige av idag är i alltför hög utsträckning ett monokulturellt samhälle, där många människor ställs utanför . Segregation och utanför skap följer i det monokultu - rella samhällets spår oc h leder till vanmakt. 
 Integration och innanför skap leder till ett mer mångkulturellt samhälle där olika etniska, kulturella, idéburna eller andra gruppe- ringar lever sida vid sida, i relation till varandra och i ömsesidigt beroende. Där grupptillhör igheten inte fyller hela tillvaron, men där utövandet av makt över sin egen tillvaro leder till byggande av etniskt eller kulturellt styrda nätverk och institutioner. Där kittet mellan människor blir starkare. I det mångkulturella samhället tillåts olikheten bli styrkan. Gemensamma grundläggande värderingar såsom demokrati, jämställdhet oc h tolerans, och ett gemensamt språk är då nöd vändigt för a tt bygga bryggor mellan människor. 
 Många invandrarför eningar har en helt annan samlande funktion än de många olika för eningstyperna i traditionell svensk folkrör else. Ofta ryms såväl pr ofan som sakral verksamhet, barn, ungdom, kvin- nor, män, äldre har sina verksamheter, kultur och idrott likaså. Detta gör a tt invandrarför eningarna inte passar in i det svenska för enings- stödet. Ungdomsstyr elsen, Riksidrottsförbundet med flera statliga aktör er liksom kommunerna bör därför förändr a bidragsgivning och för eningsservice så att alla människor får samma möjlighet till fr i- villiga gemenskaper. 
  
 SOU 1998:25 
  
 Sär skilda yttranden  
 245 
  
 Då dessa nätverk och institutioner ska byggas upp av människor själva, krävs att redskapen i form av regelverk och ekonomiska för - utsättningar är styrda av insikten att människor som sluter sig sam- man för a tt gemensamt lösa ett pr oblem eller en uppgift bör upp - muntras, inte till varje pris hindras. 
 Särskilt inom äldreomsorgen kommer ett behov av att inom ramen för de fr ivilliga gemenskaperna organisera omsorg för äldr e invand- rare inom den egna gruppen. Storstadskommitten skulle här kunna agera för a tt bana väg för en sådan utv eckling. 
 Den nuvarande ogina politiken för enskilt Martinez barnomsorg, skola och sjukvård drabbar därför sär skilt hårt i storstädernas segre- gerade för ortsområden. Istället bör möjligheter na för makt oc h infly- tande över de viktiga delarna av vardagen stärkas. Skolpeng för grundskola och gymnasiet, rätt till stöd för enskilda alter nativ i barn- omsorgen, husläkarsystem med valfrihet för pa tienterna och äldre- omsorg med respekt för de äldr e som utgångspunkt är någ ra viktiga delar. Under den borgerliga regeringen ökade kr aftigt de formella möjligheter na för människ or att få makt och inflytande över dessa viktiga områden genom att stärka den enskildes rätt gentemot kom- munen. Samtidigt vet vi att långtifrån alla upplevde reella möjlig - heter att använda denna makt. Den socialdemokratiska regeringen har, av ideologiska skäl, på samtliga områden i praktiken tagit till- baka rätten att själv bestämma oc h möjligheten a tt själv utforma sin vård, omsorg och utbildning. En utmaning för stor stadskommittén hade varit att finna redskapen så att många fler kan ta makten över dessa viktiga delar av vardagen. 
 Valfrihet och utveckling – myndigförklara medborgarna 
 När människor sluter sig samman för a tt gemensamt lösa en uppg ift skapas utveckling. När exempelvis de föräldr ar som så önskar star - tar och driver en efterlängtad tvåspråkig för skola i en stadsdel sker utveckling och makten över deras egna liv ökar. För dessa är det inte ett alternativ att söka vinna en major itet av föräldr arna på ett kom- munalt daghem för denna idé. Skulle så ändå sk e, skulle sannolikt makten över den egna tillvaron minska radikalt för de föräldr ar som ogillar en tvåspråkig för skola. 
 Ett radikalt program för ökad makt öv er människor egen vardag kräver att man myndigför klarar medborgarna. Rätt att välja dagis, skola, äldreomsorg, husläkare måste då inför as, liksom rätten att med likvärdig kommunal finansiering få driva verksamhet i egen regi. 
  
 246  
 Sär skilda yttranden 
  
 SOU 1998:25 
  
 Att fastna i regelfällan istället för a tt påverka vardagen 
 Många människor fastnar i kommunens och statens gemensamma moment 22. Regelverket säger ofta att utan jobb – ingen dagisplats, utan dagisplats inget jobb. Ensamma mamman kan inte påverka sin och barnens vardag genom en förändr ad ekonomi, marginaleffekter av inkomstskatt, dagistaxor, bostadsbidrag och underhållsstöd kan överstiga 100%. Den som har socialbidrag får inte studera, den som inte studerat kan inte få jobb. Listan kan gör as oändlig. Häri ligger en av storstadskommittens verkliga utmaningar. Ska människors var- dag återerövr as måste det som verkligen är människans vardag vara utgångspunkt. En systematisk kartläggning av de regler som föder maktlöshet oc h för slag till att undanröja dessa bor de ha varit en bju- dande uppgift för kommittén. 
 Den kommunala beslutsprocessen 
 De för slag som kommittén läg ger för a tt öka egenmakten rör huvudsakligen olika delar av den kommunala beslutsprocessen och kan knappast sägas vara ägnade att mer direkt öka makten öv er den egna vardagen. Inte är de heller på någ ot avgör ande sätt ägnade a tt för nya den kommunala demokratin. 
 Avståndet mellan väljar e och valda är stort. Avståndet kan minska på många olika sätt och det finns ingen anledning att dogmatiskt avfärda några för slag som syftar till att öka medborgarinflytandet. Kommundelningar, utveckling av stadsdelsnämnder, institutionssty- relser och stopp för nya kommunala bolag är exempel på ytterligare vägar som kan prövas. 
 Det råder ett uppenbart behov av ökad dialo g mellan väljare och valda, mellan för troendevalda och övr iga medborgare. Genom det ökade insla get av personval kan en sådan utveckling komma till stånd, liksom genom en ökad insikt hos mång a för troendevalda att arbetsformerna måste förändr as. Olika typer av reformer inom ramen för kommunallagen kan aldrig för nya politiken om inte de för troendevalda och partiaktiva förändr ar sina arbetsformer. Detta bör ske på många olika sätt. 
 En fråga som ständigt varit aktuell i samband med att olika kom- muner inrättat kommundelsnämnder har varit om de ska direktväljas eller ej. Nu gällande lagstiftning tillåter inte direktval. Jag anser att skälen emot direktval inte är tillnär melsevis lika starka som skälen för. Medborgarna i stadsdelen ska direkt kunna utse dem som ska fatta de viktiga besluten om många verksamheter i den egna stads- 
  
 SOU 1998:25 
  
 Reservationer  
 247 
  
 delen. Storstadskommittén borde ha lagt för slag om för söksla gstift- ning om direktvalda stadsdelsfullmäktige i Storstadskommunerna. Utöver direktval bör den lokala demokr atin främst vitaliseras genom samtal vid mötespla tser mellan väljare och valda, offentliga hea- rings, öppna möten oc h aktiva för troendevalda. 
 Detta i kombination med personval skulle givetvis vitalisera den lokala politiska debatten och öka r epresentativiteten och därmed legitimiteten hos de folkvalda, samt engagera många fler såväl i poli - tiskt arbete som i för eningsliv. 
 Lokal utveckling 
 Kommittens perspektiv har i alltför hög utsträc kning kommit att bli systemets och kommunalpolitikerns. Med människan som utgångs - punkt hade resultatet kunnat bli ett annat. Levande för orter kan aldrig stadsplaneras eller projektarbetas fram i kommunalhusen. Lokal utveckling skapas inte runt sammanträdesbord. Kartläggning av hinder och för slag till nya möjligheter enligt ovan hade också varit den viktigaste för utsättningen för a tt skapa motorer och möj - ligheter till lokal utveckling. Det kan bara gör as av dem som bor där, dem som är verksamma i för etag, för eningar, de som lever och ver- kar i områden och stadsdelar. Det går att skapa ett hem av en bostad och det går att skapa en hembygd av ett bostadsområde. Men det krä- ver människors omsorger.