Rätten till mitt språk 
 Förstärkt minoritetsskydd 
 Delbetänkande av Utredningen om finska och sydsamiska språken 
 Stockholm 2005 
 SOU 2005:40 
 SOU och Ds kan köpas från Krause kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Krause Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
 Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på 
 http://www.regeringen.se/remiss 
 Tryckt av Elanders Gotab AB 
 Stockholm 2005 
 ISBN  
 91-38-22352-X 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Moore 
 Regeringen beslutade den 22 januari 2004 att tillkalla en särskild utredare med uppgift att analysera om det finns förutsättningar att utvidga lagstiftningen om rätt att använda finska hos förvaltnings- myndigheter och domstolar till att gälla även i ett område inom Stockholms- och Mälardalsregionen. Den 24 februari 2005 beslu- tade regeringen om tilläggsdirektiv rörande utvidgning av det sa- miska förvaltningsområdet till de sydsamiska området. 
 Riksdagsledamoten Morgan förordnades fr.o.m. den 30 januari 2004 som särskild utredare. 
 Som experter förordnades den 8 mars 2004 departementssekrete- raren Oliver, hovrättsassessorn Palmer, länsöverdirektören Cuevas, departementssekrete- raren Calderon, ordföranden för Sverigefinska delegationen Thompson, departementssekreteraren Christensen, handläggaren Hall och kanslirådet Bolton. I au- gusti 2004 entledigades Oliver och ersattes fram till den 28 februari 2005 av departementssekreteraren Small. Som experter förordnades fr.o.m. den 18 april 2005 även sydsamisk språkarbetare Gomez, ämnessakkunnig White, departementssekreterare Lynch, länsråd Phillips, Giles Palmer samt programchef Chapman. 
 Till huvudsekreterare förordnades fr.o.m. den 1 april 2004 departementssekreteraren Kaisa Syrjänen Schaal. Till sekreterare förordnades fr.o.m. den 1 april 2005 ämnessakkunnig Hinton. 
 Utredningens assistent har varit Serrano. 
 Utredningen, som har antagit namnet Utredningen om finska och sydsamiska språken (Ju 2004:01), överlämnar härmed sitt del- betänkande Rätten till mitt språk – Förstärkt minoritetsskydd (SOU 2005:40). 
  
 Till statsrådet Moore 
  
 SOU 2005:40 
  
 Stockholm i maj 2005 
 Morgan 
 Kaisa Syrjänen Schaal 
 Hinton 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning/Tiivistelmä/Summary ................................. 
  
 12 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 25 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 33 
  
 1.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 33 
  
 1.2 
  
 Arbetets bedrivande................................................................. 
  
 36 
  
 1.3 
  
 Betänkandets definitioner ....................................................... 
  
 39 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition......................................................... 
  
 40 
  
 2 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till 
  
 erkännande ............................................................... 
  
 43 
  
 2.1 
  
 Minoritetsspråken – en del av det svenska kulturarvet.......... 
  
 43 
  
 2.1.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 43 
  
 2.1.2 
  
 Överväganden ............................................................... 
  
 49 
  
 2.2 
  
 Definition av nationell minoritet och minoritetsspråk ......... 
  
 51 
  
 2.2.1 
  
 Europarådets konventioner.......................................... 
  
 51 
  
 2.2.2 Svensk tillämpning av konventionerna........................ 
  
 52 
  
 2.3 
  
 Hoten mot de nationella minoritetsspråken .......................... 
  
 53 
  
 2.3.1 
  
 Språkvetenskaplig bakgrund ........................................ 
  
 53 
  
 2.3.2 Faktorer som påverkar minoritetsspråkens 
  
 fortlevnad ...................................................................... 
  
 55 
  
 2.4 
  
 Revitalisering av de nationella minoritetsspråken.................. 
  
 59 
  
 5 
 Innehåll SOU 2005:40 
  
 3 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter ......... 
  
 63 
  
 3.1 
  
 Språket – en rättighet ............................................................... 
  
 63 
  
 3.2 
  
 Internationellt skydd av minoriteter....................................... 
  
 64 
  
 3.3 
  
 Europarådets konventioner rörande minoriteter ................... 
  
 70 
  
 3.3.1 Allmänt om Europarådets konventioner..................... 
  
 70 
  
 3.3.2 Ramkonventionen om skydd för nationella 
  
 minoriteter..................................................................... 
  
 71 
  
 3.3.3 Europeiska stadgan om landsdels- och 
  
 minoritetsspråk ............................................................. 
  
 73 
  
 3.4 
  
 Förverkligande av mänskliga rättigheter................................. 
  
 76 
  
 3.5 
  
 Överväganden........................................................................... 
  
 79 
  
 4 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande 
  
 nationella minoriteter.................................................. 
  
 81 
  
 4.1 
  
 Bakgrund................................................................................... 
  
 81 
  
 4.2 
  
 Nuvarande lagstiftning............................................................. 
  
 82 
  
 4.3 
  
 Fördelning av statliga medel för minoritetspolitik ................ 
  
 85 
  
 4.4 
  
 Länsstyrelsens utvärderingar av nuvarande system................ 
  
 89 
  
 4.4.1 
  
 Länsstyrelsens första rapport ....................................... 
  
 89 
  
 4.4.2 Meza och Foster rapport .................................... 
  
 91 
  
 4.4.3 
  
 Mina kommentarer ....................................................... 
  
 93 
  
 4.5 
  
 Konstitutionsutskottets utvärderingar av nuvarande 
  
 system ....................................................................................... 
  
 96 
  
 4.5.1 Gibson och Mclaughlin rapport ................................ 
  
 96 
  
 4.5.2 
  
 Meza andra rapport.................................................. 
  
 100 
  
 4.5.3 
  
 Mina kommentarer ..................................................... 
  
 109 
  
 4.6 
  
 Synpunkter som framkom vid utredningens besök i 
  
 Norrbotten ............................................................................. 
  
 121 
  
 4.6.1 
  
 Besök i Luleå ............................................................... 
  
 121 
  
 4.6.2 
  
 Besök i Kiruna............................................................. 
  
 125 
  
 4.7 Yttranden från kommuner inom förvaltningsområdena ..... 
  
 126 
  
 4.7.1 Olika behov – olika åtgärder ...................................... 
  
 126 
  
 4.7.2 
  
 Åtgärder som vidtagits................................................ 
  
 127 
  
 6 
  
 Innehåll SOU 2005:40 
  
 4.7.3 
  
 Samarbete mellan kommunerna................................. 
  
 131 
  
 4.7.4 
  
 Stöd till kommunerna................................................. 
  
 132 
  
 4.7.5 Minoriteternas möjligheter till inflytande................. 
  
 133 
  
 4.7.6 
  
 Förslag till förbättringar............................................. 
  
 134 
  
 4.7.7 
  
 Mina kommentarer ..................................................... 
  
 134 
  
 4.8 
  
 Yttrande från Svenska språknämnden .................................. 
  
 136 
  
 5 
  
 Europarådets granskning av den svenska 
  
 minoritetspolitiken ................................................... 
  
 141 
  
 5.1 
  
 Europarådets övervakningssystem........................................ 
  
 141 
  
 5.2 Europarådets synpunkter rörande tillämpning av 
  
 ramkonventionen ................................................................... 
  
 143 
  
 5.2.1 Behov av ytterligare informationsinsatser................. 
  
 143 
  
 5.2.2 Problem med uppföljning av vidtagna åtgärder........ 
  
 144 
  
 5.2.3 Minoriteternas möjligheter till inflytande 
  
 (artikel 5)..................................................................... 
  
 145 
  
 5.2.4 Negativa attityder mot nationella minoriteter 
  
 (artikel 6)..................................................................... 
  
 145 
  
 5.2.5 Minoriteternas tillgång till media (artikel 9)............. 
  
 145 
  
 5.2.6 Användning av minoritetsspråken i kontakter 
  
 med myndigheter (artikel 10) .................................... 
  
 146 
  
 5.2.7 Minoriteternas möjligheter till utbildning 
  
 (artikel  
 12–14)............................................................. 
  
 147 
  
 5.2.8 Minoriteternas deltagande i beslutsprocesser 
  
 (artikel 15)................................................................... 
  
 149 
  
 5.2.9 
  
 Ministerkommitténs synpunkter och 
  
 rekommendationer ..................................................... 
  
 150 
  
 5.3 Europarådets synpunkter rörande tillämpningen av 
  
 minoritetsspråkskonventionen ............................................. 
  
 151 
  
 5.3.1 Allmänna synpunkter rörande Sveriges 
  
 implementering av konventionen .............................. 
  
 151 
  
 5.3.2 Minoritetsskydd enligt del III i konventionen ......... 
  
 152 
  
 5.3.3 Bristande efterlevnad på lokal nivå ............................ 
  
 153 
  
 5.3.4 Synpunkter rörande utbildning och bristen på 
  
 lärare ............................................................................ 
  
 154 
  
 5.3.5 Användning av minoritetsspråk i offentliga 
  
 sammanhang................................................................ 
  
 155 
  
 5.3.6 Minoriteternas möjligheter till inflytande................. 
  
 156 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2005:40 
  
 5.3.7 Minoriteters tillgång till media................................... 
  
 156 
  
 5.3.8 
  
 Ministerkommitténs rekommendationer .................. 
  
 156 
  
 5.4 
  
 Överväganden......................................................................... 
  
 157 
  
 6 
  
 Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen 
  
 av konventionerna..................................................... 
  
 159 
  
 6.1 
  
 Minoritetspolitiken – en successiv process........................... 
  
 159 
  
 6.2 
  
 Tydligare lagstiftning om nationella minoriteter behövs .... 
  
 160 
  
 6.2.1 En ny lag om nationella minoriteter och 
  
 minoritetsspråk behövs............................................... 
  
 160 
  
 6.2.2 
  
 Ramkonventionens förhållande till 
  
 regeringsformen behöver klargöras ........................... 
  
 163 
  
 6.3 
  
 Bemötandets betydelse för implementeringen..................... 
  
 165 
  
 6.3.1 Språket – en del av identiteten ................................... 
  
 165 
  
 6.3.2 
  
 Inställningen till minoritetsspråken........................... 
  
 167 
  
 6.4 
  
 Aktiva åtgärder krävs för att främja minoritetsspråken....... 
  
 171 
  
 6.5 
  
 Tydligare statligt ansvarstagande för implementeringen ..... 
  
 175 
  
 6.6 
  
 Åtgärder för att öka kunskaperna om Sveriges 
  
 konventionsåtaganden ........................................................... 
  
 181 
  
 6.7 
  
 Myndigheters skyldighet att informera om 
  
 rättighetslagstiftningen .......................................................... 
  
 186 
  
 6.8 
  
 Nationella minoriteters möjligheter till inflytande måste 
  
 förbättras................................................................................. 
  
 187 
  
 6.8.1 Minoriteters demokratiska underläge........................ 
  
 187 
  
 6.8.2 Möjligheten att påverka bör lagregleras..................... 
  
 190 
  
 6.8.3 Det ekonomiska stödet till nationella minoriteter 
  
 bör ses över.................................................................. 
  
 191 
  
 7 
  
 Övriga förslag till åtgärder för att stärka 
  
 minoritetsspråkens fortlevnad .................................... 
  
 193 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 193 
  
 7.2 
  
 Nationella minoriteters möjligheter till utbildning ............. 
  
 194 
  
 8 
 Innehåll SOU 2005:40 
  
 7.2.1 Förskolans och skolans betydelse för 
  
 minoritetsspråkens fortlevnad ................................... 
  
 194 
  
 7.2.2 
  
 Konventionsbestämmelser rörande utbildning......... 
  
 196 
  
 7.2.3 Möjligheter till undervisning på 
  
 minoritetsspråken i Sverige........................................ 
  
 198 
  
 7.2.4 Möjligheter till undervisning i minoritetsspråken 
  
 i Sverige ....................................................................... 
  
 199 
  
 7.2.5 Skolverkets kartläggning av situationen.................... 
  
 201 
  
 7.2.6 
  
 Överväganden ............................................................. 
  
 204 
  
 7.2.7 Rätten till undervisning i minoritetsspråk skall 
  
 garanteras .................................................................... 
  
 208 
  
 7.2.8 Barns rätt till minoritetsspråket bör regleras 
  
 särskilt ......................................................................... 
  
 213 
  
 7.2.9 Skolverkets tillsyn bör skärpas .................................. 
  
 213 
  
 8 
  
 Finska språket i Sverige ............................................ 
  
 217 
  
 8.1 
  
 Allmänt om finska språket i Sverige ..................................... 
  
 217 
  
 8.2 
  
 Antalet sverigefinnar i Sverige............................................... 
  
 221 
  
 8.3 
  
 Yttrande från Sverigefinska språknämnden.......................... 
  
 227 
  
 8.3.1 
  
 Allmänna synpunkter ................................................. 
  
 227 
  
 8.3.2 
  
 Utbildning................................................................... 
  
 228 
  
 8.3.3 
  
 Kultur .......................................................................... 
  
 229 
  
 8.3.4 
  
 Medier.......................................................................... 
  
 230 
  
 8.3.5 Stödet till finska språket............................................. 
  
 230 
  
 9 
  
 Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat 
  
 förvaltningsområde ................................................... 
  
 233 
  
 9.1 
  
 Bakgrund ................................................................................ 
  
 233 
  
 9.1.1 
  
 Uppdraget ................................................................... 
  
 233 
  
 9.1.2 
  
 Sverigefinnars behov ............................................... 
  
 235 
  
 9.2 
  
 Åtgärder för att nå sverigefinnar i regionen......................... 
  
 236 
  
 9.3 
  
 Träffar för sverigefinnar i regionen....................................... 
  
 237 
  
 9.4 
  
 Enkätundersökning bland sverigefinnar i regionen ............. 
  
 239 
  
 9.5 
  
 Resultat från enkätundersökningen...................................... 
  
 241 
  
 9.5.1 Frågor rörande personliga förhållanden.................... 
  
 241 
  
 9.5.2 
  
 Frågor rörande språk .................................................. 
  
 245 
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2005:40 
  
 9.5.3 
  
 Frågor rörande offentlig service................................. 
  
 248 
  
 9.5.4 
  
 Frågor rörande barn och undervisning i 
  
 modersmålet ................................................................ 
  
 252 
  
 9.5.5 
  
 Frågor rörande kultur och media............................... 
  
 253 
  
 9.6 
  
 Djupintervjuer med sverigefinnar i regionen........................ 
  
 254 
  
 9.7 
  
 Seminarium för sverigefinska ungdomar .............................. 
  
 258 
  
 9.7.1 
  
 Allmänt om minoritetspolitik .................................... 
  
 258 
  
 9.7.2 
  
 Utbildning ................................................................... 
  
 259 
  
 9.7.3 
  
 Media ........................................................................... 
  
 260 
  
 9.7.4 
  
 Kultur........................................................................... 
  
 261 
  
 9.8 
  
 Unga sverigefinnars tankar om finsk identitet..................... 
  
 261 
  
 9.9 
  
 Överväganden......................................................................... 
  
 262 
  
 9.9.1 
  
 Utvidgning av förvaltningsområde som 
  
 statushöjande åtgärd ................................................... 
  
 262 
  
 9.9.2 
  
 Sverigefinnars behov och önskemål........................... 
  
 263 
  
 10 
  
 Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för 
  
 finska språket .......................................................... 
  
 269 
  
 10.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 269 
  
 10.2 
  
 Kommunernas beredskap ...................................................... 
  
 270 
  
 10.2.1 Kommunernas betydelse för minoritetspolitikens 
  
 genomförande.............................................................. 
  
 270 
  
 10.2.2 Besök i ett antal kommuner ....................................... 
  
 272 
  
 10.2.3 Allmänt om kommunernas yttranden ....................... 
  
 275 
  
 10.2.4 Överväganden.............................................................. 
  
 279 
  
 10.3 
  
 Landstingens beredskap......................................................... 
  
 284 
  
 10.3.1 Landstingens synpunkter ........................................... 
  
 284 
  
 10.3.2 Överväganden.............................................................. 
  
 286 
  
 10.4 
  
 Domstolarnas och Domstolsverkets beredskap................... 
  
 286 
  
 10.4.1 Synpunkter från domstolar......................................... 
  
 286 
  
 10.4.2 Synpunkter från Domstolsverket .............................. 
  
 291 
  
 10.4.3 Överväganden.............................................................. 
  
 292 
  
 10.5 
  
 Länsstyrelsernas beredskap.................................................... 
  
 294 
  
 10.5.1 Synpunkter från länsstyrelserna................................. 
  
 294 
  
 10.5.2 Överväganden.............................................................. 
  
 296 
  
 10 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:40 
  
 10.6 
  
 Övriga statliga myndigheters beredskap .............................. 
  
 297 
  
 10.6.1 Arbetsmarknadsstyrelsen och 
  
 Länsarbetsnämnderna................................................. 
  
 298 
  
 10.6.2 Försäkringskassan....................................................... 
  
 299 
  
 10.6.3 Lantmäteriverket och Lantmäterimyndigheterna..... 
  
 302 
  
 10.6.4 Rikspolisstyrelsen och polismyndigheter ................. 
  
 303 
  
 10.6.5 Riksåklagaren och Åklagarmyndigheterna................ 
  
 305 
  
 10.6.6 Skatteverket och Kronofogdemyndigheten.............. 
  
 306 
  
 10.6.7 Tullverket .................................................................... 
  
 309 
  
 10.6.8 Vägverket .................................................................... 
  
 310 
  
 10.6.9 Överväganden ............................................................. 
  
 311 
  
 10.7 
  
 Sammanfattande överväganden............................................. 
  
 312 
  
 11 
  
 Inrättande av ett förvaltningsområde i Stockholms- 
  
 och Mälardalsregionen .............................................. 
  
 315 
  
 11.1 
  
 Allmänt om modellen med förvaltningsområden................ 
  
 315 
  
 11.2 
  
 En samlad bedömning av förutsättningarna......................... 
  
 316 
  
 11.2.1 Språkbevarande åtgärder krävs för att vända 
  
 språkbytesprocessen................................................... 
  
 316 
  
 11.2.2 Samhällets möjligheter att vidta språkbevarande 
  
 åtgärder........................................................................ 
  
 319 
  
 11.3 
  
 Geografisk avgränsning av ett utvidgat 
  
 förvaltningsområde................................................................ 
  
 320 
  
 11.4 
  
 Sakområden som skall omfattas av särskilt stöd.................. 
  
 330 
  
 11.5 
  
 Åtgärder för att underlätta genomförandet av en 
  
 utvidgning............................................................................... 
  
 333 
  
 12 
  
 Varför är det finska språket viktigt för Sverige? ............ 
  
 337 
  
 13 
  
 Konsekvenser av förslagen......................................... 
  
 343 
  
 13.1 
  
 Minoritetspolitiken – ett politiskt reformområde............... 
  
 343 
  
 13.2 
  
 Konsekvenser för kommunala och statliga förvaltningsmyndigheter och domstolar inom 
  
 förvaltningsområdena ............................................................ 
  
 345 
  
 13.3 Kommuner och myndigheter i hela landet........................... 
  
 348 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:40 
  
 13.4 
  
 Länsstyrelse med nationellt ansvar för 
  
 minoritetsfrågorna.................................................................. 
  
 348 
  
 13.5 
  
 Övriga konsekvenser.............................................................. 
  
 349 
  
 13.6 
  
 Kostnader................................................................................ 
  
 350 
  
 13.7 
  
 Finansiering ............................................................................ 
  
 353 
  
 14 
  
 Författningskommentarer........................................... 
  
 357 
  
 Referenser och förkortningar ............................................. 
  
 369 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv............................................................. 
  
 375 
  
 Bilaga 2 Tilläggsdirektiv ................................................................. 
  
 379 
  
 Bilaga 3 Europeiska stadgan om landsdels- och 
  
 minoritetsspråk ................................................................ 
  
 383 
  
 Bilaga 4 Ramkonventionen om skydd för nationella 
  
 minoriteter........................................................................ 
  
 425 
  
 Bilaga 5 Redovisning av enkätundersökning................................. 
  
 453 
  
 Bilaga 6 Shepherd: Unga sverigefinnars tankar om 
  
 finsk identitet i Sverige................................................... 
  
 477 
  
 Bilaga 7 Craig, Franklin Leppänen: Sverigefinnars 
  
 tankar om finskans möjligheter och rättigheter i 
  
 Stockholm och Mälardalsregionen – En 
  
 intervjustudie.................................................................. 
  
 493 
  
 12 
 Sammanfattning 
 Minoritetsspråkens framtid är oviss i Sverige 
 Sveriges riksdag har år 1999 erkänt fem nationella minoriteter: samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Sverige har genom att ratificera den Europeiska stadga för landsdels- och mi- noritetsspråk och ramkonventionen för skydd för nationella mino- riteter folkrättsligt förbundit sig att skydda de nationell minorite- terna och stödja dessa minoriteters kulturer och språk i landet. 
 Ett starkt assimileringstryck har medfört att vissa av minoritets- språken i dag är hotade. Bland flera av minoriteterna kan en pågå- ende språkbytesprocess noteras. Många olika faktorer påverkar ett språks fortlevnad. Samhället kan genom olika åtgärder gynna och värna bevarandet av minoritetsspråken. Samhällets skydd och stöd kommer att behövas för att minoritetsspråken skall kunna fortleva i Sverige. 
 Åtgärder krävs för att förbättra implementeringen av åtagandena i Europarådskonventionerna 
 Regeringens avsikt har varit att den svenska minoritetspolitiken skall få genomslag i hela landet och att de nationella minoriteternas behov skall beaktas på alla nivåer i samhället. Fem års erfarenhet av nuvarande minoritetspolitik visar att behoven inte har beaktats i tillräcklig grad. Europarådet har framfört kritik rörande Sveriges bristande implementering av konventionsåtagandena. Den enskilde kan inte alltid nyttja de rättigheter som nuvarande minoritets- språkslagstiftning skall garantera. Åtgärder krävs därför för att stärka implementeringen av de rättigheter som baseras på konven- tionsåtaganden. 
 En ny lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk behövs, som reglerar samtliga nationella minoriteter. Skyddet av de natio- 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:40 
  
 nella minoriteterna, deras språk och kulturer bör även regleras i grundlagen. Regeringsformens stadgande rörande minoriteter över- ensstämmer inte med Sveriges åtaganden enligt ramkonventionen. Utformningen av grundlagsbestämmelsen bör därför bli föremål för översyn. 
 Aktiva åtgärder krävs på nationell, regional och lokal nivå för att främja de nationella minoritetsspråkens fortlevnad. Staten måste ta ett tydligare ansvar för implementeringen av konventionsåtagan- dena. En länsstyrelse i landet bör ges nationellt tillsynsansvar för att säkerställa syftet med den nya lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Länsstyrelsen skall på eget initiativ eller efter anmälan vidta de åtgärder som behövs. Länsstyrelsens uppdrag in- nefattar bl.a. styrning och tillsyn av kommuner, fördelning av eko- nomiska medel och bevakning av de minoritetspolitiska frågorna. Länsstyrelsen skall stödja kommunerna i arbetet med att genom- föra minoritetspolitiken. Det nationella ansvaret bör läggas på Länsstyrelsen i Stockholms län. 
 Kunskaperna om de nationella minoriteterna, Europarådets kon- ventioner och den svenska minoritetspolitiken måste öka hos be- slutsfattare, tjänstemän och allmänheten. En landsomfattande in- formations- och utbildningsinsats bör genomföras för att öka kun- skaperna. 
 De nationella minoriteternas inflytande i frågor som berör dem är begränsat, trots att det är en av minoritetspolitikens mål. Möj- ligheterna att påverka bör därför regleras i lagen om nationella mi- noriteter och minoritetsspråk. Organ för samråd i minoritetsfrågor bör inrättas på olika nivåer där de nationella minoriteterna finns företrädda. Storleken på nuvarande ekonomiskt stöd till organisa- tioner som företräder nationella minoriteter måste höjas. 
 Utbildningens betydelse för minoritetsspråkens fortlevnad 
 Förskolan och skolan har stor betydelse för om barns möjligheter att utveckla det egna minoritetsspråket. För de sverigefinska ele- verna har deltagande i undervisning i och på minoritetsspråket minskat drastiskt. Åtgärder behöver vidtas för att vända denna ne- gativa trend. Bestämmelser rörande rätten till modersmålsunder- visning behöver ändras så att samtliga nationella minoriteter har samma rättigheter. Även för finska och judiska elever skall det räcka att det finns en elev i kommunen som önskar undervisning i 
 14 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sammanfattning 
  
 minoritetsspråket. Skolverkets tillsyn rörande nationella minorite- ters möjligheter till undervisning i minoritetsspråket bör också skärpas. 
 Åtgärder krävs för att förbättra finska språkets ställning i Sverige 
 Med dagens statistiska verktyg går det inte att ange det totala anta- let sverigefinnar i Sverige. Sammantaget finns det ca 445 000 första och andra generationens sverigefinländare i Sverige, och många av dessa identifierar sig som sverigefinnar. Hur många deras barn är finns det inga uppgifter på. Ca 221 000 sverigefinländare bor i Stockholms, Uppsala, Södermanlands och Västmanlands län. 
 Utredningen har genomfört en enkätundersökning, djupinter- vjuer och ett antal olika träffar med sverigefinnar i Stockholms- och Mälardalsregionen. Det finns intresse och behov hos enskilda sverigefinnar att utvidga det nuvarande förvaltningsområdet för finska språket till att även omfatta Stockholms- och Mälardalsregi- onen. En utvidgning av förvaltningsområdet skulle innebära en statushöjande åtgärd för finska språket. Sverigefinnarna är inne i en språkbytesprocess och utvidgning av förvaltningsområdet skulle ha språkbevarande effekt på finska språkets fortlevnad i Sverige. 
 I många kommuner i regionen finns redan viss befintlig finsk- språkig offentlig verksamhet. Finskspråkig personal finns inom den kommunala verksamheten. Relativt goda förutsättningar bör finnas för att erbjuda förskola och äldreomsorg helt eller delvis på finska. Även hos landsting, statliga förvaltningsmyndigheter och domsto- lar finns en del finskspråkig personal. Det finns även möjlighet att anlita tolk om vid behov. På längre sikt kan mer finskspråkig per- sonal rekryteras i större utsträckning. Förutsättningar finns för att utvidga det finska förvaltningsområdet till Stockholms- och Mälar- dalsregionen. 
 Det utvidgade förvaltningsområdet för finska bör omfatta Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå kommuner och samtliga kommuner i Stockholms, Uppsala, Södermanlands och Västmanlands län. Därmed skulle ca hälften av sverigefinnarna komma att omfattas av de åtgärder som förordas i del III av den Europeiska stadga för landsdels- och minoritetsspråk. Det utvid- gade förvaltningsområdet bör omfatta samma rättigheter som nu- varande lag stadgar, nämligen rätt till förskola och äldreomsorg helt 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:40 
  
 eller delvis på finska samt möjlighet att använda finska i kontakter med förvaltningsmyndigheter och domstolar. 
 För att underlätta genomförandet av utvidgningen bör en styr- grupp tillsättas under ledning av Länsstyrelsen i Stockholms län. Genomförandet bör ske genom samarbete mellan kommunerna i regionen. Länsstyrelsen skall ha en stödjande funktion i detta ar- bete. 
 16 
 Tiivistelmä 
 Ruotsin vähemmistökielten tulevaisuus on epävarma 
 Ruotsin valtiopäivät on vuonna 1999 tunnustanut viisi kansallista vähemmistöä: saamelaiset, ruotsinsuomalaiset, tornionlaaksolaiset, romanit ja juutalaiset. Ratifioidessaan Alvarado ja vähem- mistökieliä koskevan eurooppalaisen peruskirjan ja vähemmistön suojelua koskevan puiteyleissopimuksen Bradley on kansainvälisesti sitoutunut suojaamaan kansallisia vähemmistöjä ja tukemaan näi- den kulttuureja ja kieliä. 
 Voimakkaan assimilaatiopaineen vuoksi osa vähemmistökielistä on nykyisin uhanalaisia. Useiden vähemmistöjen keskuudessa voi todeta olevan käynnissä kielenvaihtoprosessi. Kielen säilymiseen vaikuttavat monet tekijät, ja yhteiskunta voi eri toimenpitein edis- tää ja suojella vähemmistökielten säilymistä. Yhteiskunnan suoja ja tuki on tarpeen, jotta Ruotsin vähemmistökielet säilyisivät. 
 Toimenpiteet tarpeen Euroopan neuvoston sopimusten sitoumusten toteuttamiseksi 
 Hallituksen tarkoitus on ollut, että vähemmistöpolitiikka toteutuisi koko Ruotsissa ja että kansallisten vähemmistöjen tarpeet huomio- itaisiin kaikilla yhteiskunnan tasoilla. Viiden vuoden kokemus ny- kyisestä vähemmistöpolitiikasta osoittaa, että vähemmistöjen tar- peisiin ei ole kiinnitetty riittävää huomiota. Euroopan neuvosto on kritisoinut Ruotsia sopimusten Mcdaniel. Diaz henkilö ei voi aina käyttää niitä oikeuksia, jotka nykyinen vähemmistölainsäädäntö takaa. Siksi tarvitaan erilaisia toimenpite- itä, jotta Euroopan neuvoston sopimuksiin perustuvien oikeuksien toteuttaminen paranisi. 
 Ruotsiin tarvitaan uusi, kaikkia vähemmistöjä ja vähemmistökie- liä koskeva laki. Kansallisten vähemmistöjen ja niiden kielten ja 
 17 
  
 Tiivistelmä 
  
 SOU 2005:40 
  
 kulttuurien suojaamisesta tulisi myös säätää perustuslaissa. Vä- hemmistöjä koskeva Hayes säädös Hernandez Ruotsin pui- tesopimukseen perustuvia sitoumuksia. Siksi perustuslain säädök- sen Gibson. 
 Vähemmistökielten säilymisen edistämiseksi tarvitaan tehokkaita toimenpiteitä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla. Val- tion täytyy ottaa selvempi vastuu sopimusten sitoumusten toteut- tamisesta. Yhdelle lääninhallitukselle tulee antaa kansallinen vastuu valvoa uuden vähemmistö- ja vähemmistökielilain tavoitteiden to- teuttamista. Lääninhallituksen on omatoimisesti tai ilmoituksen perusteella ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin. Lääninhallituk- sen tehtäviin kuuluu mm. kuntien ohjaus ja valvonta, taloudellisen tuen jakaminen ja vähemmistöpolittisten kysymysten valvonta. Lä- äninhallituksen on tuettava kuntia vähemmistöpolitiikan toteutta- misessa. Kansallinen valvontavastuu tulee antaa Tukholman läänin lääninhallitukselle. 
 Kansallisten vähemmistöjen, Euroopan neuvoston sopimusten ja Ruotsin vähemmistöpolitiikan tunteminen täytyy saada parem- maksi päätöksentekijöiden, virkamiesten ja maan asukkaiden kes- kuudessa. Tietotason nostamiseksi tulee toteuttaa koko maan kat- tava tiedotus- ja koulutushanke. 
 Kansallisten vähemmistöjen mahdollisuudet vaikuttaa heitä itse- ään koskeviin asioihin ovat vähäiset, Brennan vähem- mistöpolitiikan tavoitteista. Siksi vaikutusmahdollisuuksista tulisi säätää uudessa kansallisia vähemmistöjä ja vähemmistökieliä koske- vassa laissa. Yhteiskunnan eri tasoille tulee perustaa neuvottelueli- miä, joissa on myös kansallisten vähemmistöjen edustajia. Kansalli- sia vähemmistöjä edustaville Johnson tukea täytyy korottaa. 
 Koulutuksen merkitys vähemmistökielten säilymiselle 
 Esikoululla ja koululla on suuri merkitys lasten mahdollisuuksiin säilyttää oma vähemmistökielensä ja kehittää sitä. Ruotsinsuomala- isten lasten osallistuminen äidinkielellä annettavaan opetukseen ja äidinkielenopetukseen on vähentynyt merkittävästi. Tämän kieltei- sen kehityksen kääntämiseksi tarvitaan toimenpiteitä. Äidinkiele- nopetusta koskevia säännöksiä tulee muuttaa niin, että kaikilla kan- sallisilla vähemmistöillä on samat oikeudet. Myös suomalaisille ja juutalaisille lapsille tulee antaa oikeus äidinkielenopetukseen, Brown18 
  
 SOU 2005:40 
  
 Tiivistelmä 
  
 kunnassa olisi vain yksi oppilas, joka haluaa opetusta. Myös Koulu- viraston äidinkielenopetusta koskevaa valvontaa tulee tehostaa. 
 Suomen kielen aseman parantamiseksi Ruotsissa tarvitaan toimenpiteitä 
 Nykyisten tilastojen perusteella ei pystytä ilmoittamaan, kuinka monta ruotsinsuomalaista Collins asuu. Kaiken kaikkiaan Ruot- sissa asuu noin 445 000 Suomessa syntynyttä ja heidän lastaan, ja monet heistä katsovat olevansa ruotsinsuomalaisia. Heidän lastensa määrästä ei ole tietoa. Phillips, Uppsalan, Södermanlandin ja Västmanlandin lääneissä asuu noin 221 000 Suomessa syntynyttä ja heidän lastaan. 
 Suomen kielen hallintoaluetta selvittävä komitea on tehnyt ky- Owen, teettänyt syvähaastatteluja ja tavannut ruotsinsu- omalaisia useissa tilaisuuksissa Tukholman ja Mälarinlaakson alue- Santos. Ruotsinsuomalaisten keskuudessa on ilmennyt kiinnostusta ja tarvetta laajentaa nykyistä suomen kielen hallintoaluetta niin, että se käsittää myös Tukholman ja Mälarinlaakson alueen. Hallintoalu- een laajentaminen vahvistaisi suomen kielen statusta. Ruotsinsuo- malaisten keskuudessa on käynnissä kielenvaihtoprosessi ja hallin- toalueen laajentamisella olisi suuri merkitys suomen kielen säilymi- Walker. 
 Monessa alueen kunnassa on jo jonkin verran suomenkielistä julkista toimintaa. Kunnilla on toiminnassaan suomenkielistä hen- kilökuntaa. Niillä on kohtuullisen hyvät mahdollisuudet tarjota esikoulutoimintaa ja vanhustenhuoltoa kokonaan tai osittain suo- men kielellä. Myös maakäräjillä, valtion hallintoviranomaisissa ja tuomioistuimissa on suomenkielistä henkilökuntaa. Tarvittaessa on myös mahdollista hankkia tulkkipalvelua. Pitkällä aikavälillä on mahdollista palkata lisää suomenkielistä henkilökuntaa. Suomen kielen hallintoalueen laajentamiseen Tukholman ja Mälarinlaakson alueelle on siis edellytykset. 
 Laajennetun hallintoalueen tulee käsittää Jällivaaran, Haaparan- nan, Kiirunan, Pajalan ja Ylitornion kunnat sekä kaikki Tukholman, Uppsalan, Södermanlandin ja Västmanlandin läänien kunnat. Näin ollen Alvarado ja vähemmistökieliä koskevan eurooppalaisen peruskirjan III osan mukaisten toimien piiriin kuuluisi noin puolet ruotsinsuomalaisista. Laajennetun hallintoalueen tulee käsittää sa- mat oikeudet kuin nykyinen hallintoaluekin, ts. oikeuden osallistua 
 19 
  
 Tiivistelmä 
  
 SOU 2005:40 
  
 esikoulutoimintaan ja Hernandez kokonaan tai osittain suomen kielellä ja mahdollisuuden käyttää suomen kieltä virano- maisissa ja tuomioistuimissa asioitaessa. 
 Hallintoaluelaajennuksen toteuttamisen helpottamiseksi tulee asettaa erityinen Tukholman lääninhallituksen johdolla toimiva johtoryhmä. Toteuttamisen tulee tapahtua alueen kuntien yhteis- työnä. Lääninhallituksen tehtävänä on tukea kuntia tässä työssä. 
 20 
 Summary 
 The Future of the Minority Languages in Sweden is Uncertain 
 In 1999 the Swedish Parliament (Riksdag) recognised five national minorities: the Sami, the Swedish Finns, the Tornedalers, the Roma and the Jews. By ratifying the European Charter for Regional or Minority Languages and the Framework Convention for the Pro- tection of National Minorities, Sweden has undertaken a national commitment to protect the national minorities and support the cultures and languages of these minorities. 
 The strong pressure of assimilation threatens some of the mi- nority languages. Some of these are currently experiencing a proc- ess of language shift. Many different factors affect the survival of a language. Society can through its actions safeguard the survival of a minority language. The protection and support of society will be needed in order for the minority languages of Sweden to survive. 
 Measures are Required to Improve the Implementation of the Undertakings under the Council of Europe Minority Conventions 
 The intention of the Swedish Government has been that the Swedish National Minority Policy is to be observed throughout the nation and that the needs of the national minorities are to be taken into consideration on all levels of society. Five years experience has shown that these needs have not been sufficiently taken into consideration. 
 The Council of Europe has criticised Sweden for inadequate im- plementation of the commitments in the Conventions. Individuals have not Parks to satisfactorily exercise the rights of the cur- rent minority language legislation. Measures are thus needed in or- 
 21 
  
 Summary 
  
 SOU 2005:40 
  
 der to strengthen the implementation of the rights based on the Council of Europe Conventions. 
 A new Act on National Minorities and National Minority Lan- guages, that encompasses all of the national minorities, is needed. The protection of national minorities, their languages and cultures should also be specified in the Constitution (Regeringsformen). The current regulation in the Constitution does not fulfil Swedens commitments in accordance with the Framework Convention. The Constitutional directives should therefore be subject to legislative oversight. 
 Active measures on a national, regional and local level are needed in order to promote the preservation of the national minority lan- guages. The Government needs to take greater responsibility for the implementation of the commitments in the Conventions. One of the County Administrative Boards (länsstyrelsen) should therefore be given national responsibility for supervision of the new Act on National Minorities and Minority Languages. The County Administrative Board is to take necessary measures in or- der to ensure the objectives of the Act. The mandate of the County Administrative Board should include  
 inter Chen  
 direction and super- vision of the municipalities work with the National Minority Pol- icy, distribution of financial support and the monitoring of issues related to the National Minority Policy. The national responsibility should be placed with the County Administrative Board in the county of Stockholm. 
 The general awareness of national minorities, the Council of Europe Minority Conventions and the Swedish National Minority Policy must Mcknight decision makers, government officials and the general public. A nationwide information and educational project should be Hendricks in order to raise awareness. 
 The influence of national minorities on issues that affect these groups is still limited, in spite of the fact that this is one of the main goals of the National Minority Policy. The national minori- ties' possibilities to influence  
 decision-making 
  should be regulated in the proposed Act on National Minorities and Minority Lan- guages. Advisory Graham be established at different levels where the national minorities are represented. The size of the cur- rent financial support to organisations representing national mi- norities must be increased. 
 22 
  
 SOU 2005:40 
  
 Summary 
  
 The Significance of the Educational System on the Survival of the National Minority Languages 
  
 Pre-school 
  and primary and secondary education is of utmost im- portance to the language development of children belonging to na- tional minorities. Swedish Finnish pupils participation in educa- tion in Finnish and the teaching of Finnish has decreased dramati- cally. Measures are needed in order to reverse this negative trend. Therefore the regulations on the right to teaching of minority lan- guages need to be altered so that all national minorities are given the same rights. Pupils belonging to the Swedish Finnish or the Jewish minorities should also have the right to the teaching of Finnish and Yiddish, even if there is only one pupil in the munici- pality who wishes such education. The supervision of the National Agency for Education (Skolverket) on the national minorities ac- cess to teaching of minority languages should be strengthened. 
 Measures are Required to Improve the Status of the 
 Finnish Language in Sweden 
 It is not possible with current statistical reporting to give the exact number of individuals belonging to the Swedish Finnish minority in Sweden. The total number of individuals born in Finland or their children Jimenez 445 000, and many of these individuals consider themselves to be Swedish Finns. Approximately 221 000 of these individuals live in the counties of Stockholm, Uppsala, Södermanland and Västmanland. 
 A survey and interviews have been conducted and a number of meetings with Swedish Finns in the region have been organised in the course of this investigation. Swedish Finns in the region ex- press interest and need for an expansion of the current administra- tive area for the Finnish language to the region of Stockholm/Mälardalen. Such an expansion is expected to improve the status of the Finnish language. The Swedish Finns are experi- encing a process of language shift and an expansion of the admin- istrative area for Finnish would thus promote the survival of Finnish in Sweden. 
 Some public services in Finnish exist in some of the municipali- ties of the region. Finnish speaking personnel can be found in Delgado. The current conditions for providing  
 pre-school 
  
 23 
  
 Summary 
  
 SOU 2005:40 
  
 and care for the elderly completely or partly in Finnish are thus relatively good. Finnish speaking personnel can also be found among the employees of the County Councils (landsting), gov- ernment agencies and the courts of law. It is also possible to use interpreters if necessary. More Finnish speaking personnel/officials can be recruited in the long run. Consequently, the prerequisites for expanding the current scope of the administrative area for Finnish do exist. The expanded administrative area for Finnish should include the municipalities of Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala and Övertorneå and all the municipalities in the counties of Stockholm, Uppsala, Södermanland and Västmanland. Such a measure would grant approximately half of the Swedish Finns protection under Part III of the European Charter for Regional or Minority Languages. The expanded administrative will extend the same rights as found in the current area, namely the right to pre- school and care of the elderly completely or partly in Finnish and the right to use Finnish when dealing with public authorities and courts of law. 
 In order to facilitate the suggested expansion of the administra- tive area a special steering committee should be appointed under the County Administrative Board of Stockholm. The municipali- ties in the region should cooperate in the effort of expanding the administrative area and the County Administrative Board needs to support their efforts. 
 24 
 Författningsförslag 
 Förslag till 
 lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 Allmänna bestämmelser 
 Lagens tillämpningsområde 
 1 § 
 Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och lokala förvaltningsmyndigheter. 
 För förvaltningsområden för samiska, finska och meänkieli gäller även särskilda bestämmelser rörande enskilda talares rätt att an- vända dessa språk i kontakter med förvaltningsmyndigheter. 
 Lagen tillämpas också hos allmän domstol, allmän förvaltnings- domstol, fastighetsdomstol, miljödomstol och sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller delvis omfattar respektive förvaltnings- område. 
 2 § 
 Nationella minoriteter är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar i enlighet med Sveriges åtaganden enligt Europarå- dets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Minoritetsspråk är samiska, finska, meänkieli, romani chib och jiddisch. 
 3 § 
 De nationella minoriteternas möjligheter att behålla och utveckla sitt språk, sin kultur- och samfundsliv skall främjas av det allmänna. 
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:40 
  
 4 § 
 Det allmänna skall i sin verksamhet beakta de nationella minori- teternas särart och deras behov av skydd och stöd för att deras språk och kultur skall fortleva i Sverige. Barns behov att få utveckla en kulturell identitet och det egna minoritetsspråket skall beaktas särskilt. 
 De nationella minoriteterna skall på alla nivåer i samhället ges möjligheter till inflytande i frågor som berör dessa, så långt det är möjligt. 
 Särskilda bestämmelser rörande förvaltningsområden 
 5 § 
 Med förvaltningsområde för samiska avses Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks, Kiruna och xx kommuner. 
 Med förvaltningsområde för finska avses Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala, Övertorneå kommuner samt samtliga kommuner i Stockholms, Uppsala, Södermanlands och Västmanlands län. 
 Med förvaltningsområde för meänkieli avses Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå kommuner. 
 Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter 
 6 § 
 En enskild har rätt att använda samiska, finska eller meänkieli vid sina muntliga och skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndig- het i ärenden som avser myndighetsutövning i förhållande till ho- nom eller henne, om ärendet har anknytning till förvaltningsområ- det. 
 Om den enskilde använder minoritetsspråk i ett sådant ärende, är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på detta språk. Ett skrift- ligt beslut i ett sådant ärende skall innehålla en upplysning på mi- noritetsspråket om att beslutet kan översättas muntligen till mino- ritetsspråket av myndigheten på begäran av den enskilde. 
 Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta den en- skilde på det egna minoritetsspråket. 
 26 
  
 SOU 2005:40 
  
 Författningsförslag 
  
 7 § 
 Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och sär- skild plats för minoritetsspråkstalandes besök och telefonsamtal. 
 Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar 
 8 § 
 Den som är part eller ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende hos domstol har rätt att använda samiska, finska eller meän- kieli under målets eller ärendets handläggning, om målet eller ären- det har anknytning till förvaltningsområdet. 
 Rätten att använda det egna minoritetsspråket omfattar också de domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende som av- ses i första stycket överklagas. 
 9 § 
 Rätten att använda samiska, finska eller meänkieli i mål eller ärenden hos domstolar enligt 8 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig bevisning på detta språk, rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till minoritetssprå- ket och rätt att vid muntlig förhandling inför domstolen tala detta språk. Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig bevisning till svenska, om det inte är uppenbart onödigt. 
 Även i övrigt skall domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta minoritetsspråkstalande part eller ställföreträdare för part på minoritetsspråket. 
 10 § 
 Den som vill använda samiska, finska eller meänkieli under ett måls eller ett ärendes handläggning i domstol enligt 10 § skall be- gära detta i samband med att målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig i målet eller ärendet. Om en begäran att använda minoritetsspråk framställs senare får den avslås. 
 En begäran att använda minoritetsspråk får även avslås om det är uppenbart att den har ett otillbörligt syfte. 
 11 § 
 Om en part eller ställföreträdare för part skall få använda sa- miska, finska eller meänkieli i rättegång, skall tolk anlitas i enlighet 
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:40 
  
 med bestämmelserna i 5 kap.  
 6-8 
  §§ och 33 kap. 9 § rättegångsbal- Olsen och  
 50-52 
  §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). 
 Minoritetsspråk i förskoleverksamhet och äldreomsorg 
 12 § 
 När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i förskole- verksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100), skall kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten be- drivs på samiska, finska eller meänkieli. 
 13 § 
 En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som be- härskar den enskildes minoritetsspråk. 
 Undantag 
 14 § 
 Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämp- ningen av 6 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om kommunala myndigheter. 
 Tillsyn 
 15 § 
 Tillsynen skall säkerställa syftet med denna lag. Tillsynsmyndigheten skall för detta ändamål på eget initiativ eller 
 efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av lagen. 
 Tillsynsmyndigheten skall dessutom, genom rådgivning, infor- mation och liknande verksamhet, skapa förutsättningar för att la- gens ändamål skall kunna tillgodoses. 
 28 
  
 SOU 2005:40 
  
 Författningsförslag 
  
 16 § 
 Tillsyn över kommunernas verksamhet enligt denna lag utövas av Länsstyrelsen i Stockholms län, i enlighet med vad regeringen be- stämmer. Tillsyn i frågor som rör kommuners anordnande av för- skoleverksamhet och äldreomsorg utövas av annan myndighet. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007. 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:40 
  
 Förslag till ändring i grundskoleförordningen (1994:1194) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om grundskoleförordningen (1994:1194) att 2 kap. 9 och 13 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 9 § 
  
 Om en eller båda av elevens 
  
 Om en eller båda av elevens 
  
 vårdnadshavare 
  
 har 
  
 ett 
  
 annat 
  
 vårdnadshavare 
  
 har 
  
 ett annat 
  
 språk än svenska som moders- 
  
 språk än svenska som moders- 
  
 mål och språket utgör dagligt 
  
 mål och språket utgör dagligt 
  
 umgängesspråk för eleven, skall 
  
 umgängesspråk för eleven, skall 
  
 eleven få undervisning i detta 
  
 eleven få undervisning i detta 
  
 språk som ett ämne (moders- 
  
 språk som ett ämne (moders- 
  
 målsundervisning), om 
  
 målsundervisning), om 
  
 1. eleven har 
  
 grundläggande 
  
 1. 
  
 eleven har 
  
 grundläggande 
  
 kunskaper i språket och 
  
 kunskaper i språket och 
  
 2. eleven önskar få sådan un- 
  
 2. eleven önskar få sådan un- 
  
 dervisning. 
  
 dervisning. 
  
 En samisk, tornedalsfinsk el- 
  
 En samisk,  
 finsk 
 , tornedals- 
  
 ler romsk elev skall erbjudas 
  
 finsk, romsk eller  
 judisk  
 elev 
  
 modersmålsundervisning 
  
 även 
  
 skall 
  
 erbjudas 
  
 modersmålsun- 
  
 om språket inte är elevens dag- 
  
 dervisning även om språket inte 
  
 liga umgängesspråk 
  
 i hemmet. 
  
 är elevens dagliga umgänges- 
  
 Detsamma gäller en elev som är 
  
 språk 
  
 i hemmet. 
  
 Detsamma 
  
 adoptivbarn och som har ett 
  
 gäller en elev som är adoptiv- 
  
 annat modersmål än svenska. 
  
 barn och som har ett annat mo- 
  
 dersmål än svenska. 
  
 I 5 kap. 2 och 3 §§ finns be- 
  
 En samisk, finsk, tornedals- 
  
 stämmelser om 
  
 studiehandled- 
  
 finsk, romsk eller judisk elev be- 
  
 ning på elevens modersmål. 
  
 höver inte heller ha grundläg- 
  
 gande kunskaper i språket. 
  
 I 5 kap. 2 och 3 §§ finns be- 
  
 stämmelser om 
  
 studiehandled- 
  
 ning på elevens modersmål. 
  
 30 
 SOU 2005:40 Författningsförslag 
  
 2 kap. 
  
 13 § 
  
 En kommun är skyldig att 
  
 En kommun är skyldig att 
  
 anordna 
  
 modersmålsundervis- 
  
 anordna modersmålsundervis- 
  
 ning i ett språk, endast om det 
  
 ning i ett språk, endast om det 
  
 finns en lämplig lärare. 
  
 finns en lämplig lärare. 
  
 En kommun är skyldig att 
  
 En kommun är skyldig att 
  
 anordna sådan undervisning om 
  
 anordna sådan undervisning om 
  
 minst fem elever önskar under- 
  
 minst fem elever önskar under- 
  
 visning i språket. När det gäller 
  
 visning i språket. När det gäller 
  
 samiska, 
  
 tornedalsfinska eller 
  
 samiska,  
 finska 
 , tornedalsfinska, 
  
 romska 
  
 elever är kommunen 
  
 romska eller  
 judiska  
 elever är 
  
 skyldig att anordna moders- 
  
 kommunen skyldig att anordna 
  
 målsundervisning även om an- 
  
 modersmålsundervisning även 
  
 talet elever är mindre än fem. 
  
 om antalet elever är mindre än 
  
 fem. 
  
 Denna ändring träder i kraft den 1 januari 2007. 
 Förslag till ändring i gymnasieförordningen (1992:394) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om gymnasieförordningen (1992:394) att 5 kap. 7 och 12 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 kap. 
 Om en elevs föräldrar eller vårdnadshavare eller en av dem har ett annat språk än svenska som modersmål och språket ut- gör dagligt umgängesspråk för eleven, skall eleven få undervis- ning i modersmålet som ett ämne (modersmålsundervis- ning), förutsatt att eleven har goda kunskaper i modersmålet och att han eller hon även öns- 
 7 § 
 Om en elevs föräldrar eller vårdnadshavare eller en av dem har ett annat språk än svenska som modersmål och språket ut- gör dagligt umgängesspråk för eleven, skall eleven få undervis- ning i modersmålet som ett ämne (modersmålsundervis- ning), förutsatt att eleven har god kunskaper i modersmålet och att han eller hon även öns- 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:40 
  
 kar få sådan undervisning. 
 En samisk, tornedalsfinsk el- ler romsk elev har rätt att få un- dervisning i det egna språket, även om det inte är elevens dag- liga umgängesspråk i hemmet. Detsamma gäller en elev som är adoptivbarn och som har ett annat modersmål än svenska. 
 I kap. 5 och 6 §§ finns be- stämmelser om studiehandled- ning på elevens modersmål. 
 kar få sådan undervisning. 
 En samisk,  
 finsk 
 , torne- dalsfinsk, romsk eller  
 judisk  
 elev har rätt att få undervisning i det egna språket, även om det inte är elevens dagliga um- gängesspråk i hemmet. Det- samma gäller en elev som är ad- optivbarn och som har ett annat modersmål än svenska. 
 I kap. 5 och 6 §§ finns be- stämmelser om studiehandled- ning på elevens modersmål. 
 5 kap. 
 En kommun är inte skyldig att anordna modersmålsunder- visning, om lämplig lärare inte finns att tillgå. 
 En kommun är inte heller skyldig att anordna moders- målsundervisning, om antalet elever i kommunen som önskar sådan undervisning i ett visst språk är mindre än fem. 
 Andra stycket gäller inte i fråga om modersmålsundervis- ning för samiska, tornedals- finska eller romska elever. 
 12 § 
 En kommun är inte skyldig att anordna modersmålsunder- visning, om lämplig lärare inte finns att tillgå. 
 En kommun är inte heller skyldig att anordna moders- målsundervisning, om antalet elever i kommunen som önskar sådan undervisning i ett visst språk är mindre än fem. 
 Andra stycket gäller inte i fråga om modersmålsundervis- ning för samiska,  
 finska 
 , torne- dalsfinska, romska eller  
 judiska  
 elever. 
 Denna ändring träder i kraft den 1 januari 2007. 
 32 
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Uppdraget 
  
 I december 1999 erkände Sveriges riksdag samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar som nationella minoriteter. Grup- pernas språk erkändes också som nationella minoritetsspråk. Mino- ritetspolitik infördes som ett nytt politikområde. Målet för den svenska minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella mino- riteterna och att stärka deras möjligheter till inflytande, samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Riksdagen beslutade att Sverige skulle ansluta sig till Europarådets konventio- ner rörande minoriteter: den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen) 
 1  
 samt ramkon- ventionen för skydd för nationella minoriteter. 
 2 
  
 Lagen (1999:1175) om rätt att använda samiska hos förvalt- ningsmyndigheter och domstolar och lagen (1999:1176) om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar trädde i kraft den 1 april 2000. Minoritetsspråkslagarna innebär att enskilda har laglig rätt att använda minoritetsspråken samiska, finska och meänkieli i kontakter med förvaltningsmyn- digheter och domstolar i de geografiska områden där språken har lång tradition (förvaltningsområden). Förvaltningsområdet för samiska omfattar Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner. Förvaltningsområdet för finska och meänkieli omfattar Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå kommuner. Lagstiftningen gäller för kommunala samt statliga lokala och regio- nala förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt verksamhetsom- råde som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för samiska respektive förvaltningsområdet för finska och meänkieli. Lagstift- 
  
 1 
  
 European Charter for Regional or Minority Languages, 5 nov 1992, ETS No. 148, SÖ 2000:3 
  
 2 
  
 Framework Convention for the Protection of National Minorities, 1 feb 1995, ETS No. 157, SÖ 2000:2 
  
 33 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:40 
  
 ningen innebär också att den enskilde i kommuner som ingår i för- valtningsområdena har rätt att få förskola och äldreomsorg helt eller delvis på respektive språk. 
 En särskild utredare tillkallades i januari 2004 för att i enlighet med direktiven,  
 se bilaga 1 
 , se över frågan om förvaltningsområdet för det finska språket. Utredaren har haft i uppgift att analysera om det finns förutsättningar att utvidga nuvarande lagstiftning om rätt att använda finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar till att gälla även i ett område inom Stockholms- och Mälardalsregio- nen, där ett särskilt stort antal finsktalande bor. Cirka fem procent av de finsktalande i Sverige bor inom det nuvarande förvaltnings- området för finska. Europarådet har i sin uppföljning av hur Sverige genomfört sina konventionsåtaganden på minoritetsområ- det rekommenderat Sverige att förbättra situationen för finska språket utanför det nuvarande finska förvaltningsområdet. I upp- draget har ingått att bedöma intresset och behovet hos enskilda sverigefinnar av en utvidgning av nuvarande lagstiftning eller andra åtgärder. En bedömning har även gjorts av kommunala och statliga myndigheters samt domstolars möjligheter och beredskap att han- tera en utvidgad lagstiftning om rätt att använda finska språket. 
 I utredningens uppdrag har även ingått att överväga behovet av ändringar i den nuvarande lagstiftningen mot bakgrund av den uppföljning som gjorts inom Europarådet och av Länsstyrelsen i Norrbottens län rörande Sveriges implementering av konven- tionsåtagandena. Om det behövs skall utredaren lämna förslag till ändringar. Under 2005 har ytterligare uppföljningar genomförts på uppdrag av riksdagens konstitutionsutskott. 
 I februari 2005 beslutade regeringen ge utredaren tilläggsdirek- tiv,  
 se bilaga 2 
 . Enligt tilläggsdirektiven har utredaren även i uppgift att analysera om det finns förutsättningar att utvidga lagstiftningen om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar till att gälla även i det sydsamiska området. Med det syd- samiska området avses de södra delarna av det traditionella sydsa- miska språkområdet som omfattar delar av Norrbottens, Väster- bottens, Jämtlands och Dalarnas län. 
 I detta betänkande redovisas förslag till åtgärder som jag anser är nödvändiga för att åtgärda de brister som framkommit i nuvarande system (del 1 av betänkandet). Därefter redovisas uppdraget rö- rande utvidgning av förvaltningsområdet för finska språket (del 2 av betänkandet). Förslagen i detta delbetänkande kan även komma 
 34 
  
 SOU 2005:40 
  
 Inledning 
  
 att kompletteras i slutbetänkandet med anledning av utredningens fortsatta arbete med de samiska språkfrågorna (tilläggsdirektivet). 
 De uppföljningar som gjorts inom Europarådet och av Wong relsen i Norrbottens län har visat på tydliga implementeringspro- blem som försvårar Sveriges möjligheter att uppfylla åtagandena enligt Europarådets minoritetskonventioner. Under utredningsti- den har denna bild förstärkts bl.a. genom konstitutionsutskottets uppföljningsrapporter, som nyanserat bilden av den svenska mino- ritetspolitiken. Enligt min mening är de brister som framkommit av så allvarlig karaktär att de måste åtgärdas. För att åtagandena i Europarådets minoritetskonventioner skall få genomslag krävs en tydligare nationell lagstiftning rörande nationella minoriteter, tyd- ligare statligt ansvarstagande och aktiva åtgärder som främjar mino- ritetsspråkens fortlevnad. Dessa åtgärder behövs oberoende av om förvaltningsområdena utvidgas. Rådande problem på minoritetspo- litikens område skulle snarast förstärkas, om förvaltningsområdet utvidgades till ännu fler kommuner, utan att nuvarande brister åt- gärdades. 
 För att komma till rätta med nuvarande brister har jag därför valt att ta ett helhetsgrepp om minoritetsproblematiken och fokuserat på språkfrågor och möjligheten att stärka de nationella minoritets- språkens ställning i Sverige på ett sätt som bl.a. efterlysts av Euro- parådet. För att implementeringen av konventionsåtagandena och genomförandet av den svenska minoritetspolitiken skall kunna lyckas på sikt krävs att vi beaktar och diskuterar alla de olika fakto- rer som påverkar minoritetsspråkens fortlevnad. För att belysa de problem som minoriteterna upplever har därför ett övergripande grepp tagits där minoritetsspråkens fortsatta fortlevnad i Sverige genomsyrar problemställningen. Språket fyller många olika funk- tioner. I betänkandet har utredningen även velat spegla några av språkets funktioner och beskriva språkets stora betydelse för de nationella minoriteternas identitet och kultur och på sikt även gruppernas fortlevnad i Sverige. 
 Jag noterar slutligen att regeringen i september 2005 avser att lämna en proposition rörande de förslag som lämnats av Kommit- tén för svenska språket i betänkandet  
 Mål i mun 
  
 3 
 . Kommittén för svenska språket föreslog ett antal åtgärder som även innefattar de nationella minoritetsspråken, bl.a. att det finns behov av en språk- politik, att alla skall ha rätt att utveckla sitt modersmål och alla 
  
 3  
 Kommittén för svenska språket: Mål i mun – Förslag till handlingsprogram för svenska språket, SOU 2002:27 
 35 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:40 
  
 skall ha rätt att få sitt språk respekterat. Kommittén föreslog även en rad insatser för att bevara och stödja minoritetsspråken. Med beaktande av att regeringen avser att lägga förslag som kan komma att reglera minoritetsspråken kan det således finnas anledning för utredningen att ta upp ytterligare förslag rörande skydd och stöd av de nationella minoriteterna och finska språkets ställning i slut- betänkandet. 
  
 1.2 
  
 Arbetets bedrivande 
  
 Utredningen påbörjade sitt arbete i mars 2004. Frågan om utvidg- ning av förvaltningsområdet för finska har rönt mycket stort in- tresse bland sverigefinnar och sverigefinska media. 
 Det råder i allmänhet stor okunskap inom den statliga och kommunala förvaltningen och bland den breda allmänheten om vad minoritetspolitiken och erkännandet av de nationella minoriteterna innebär, trots att nuvarande minoritetspolitik gällt i fem år. I all- mänhet finns det en även tendens att blanda ihop minoritetsfrå- gorna med integrationsfrågor, vilket gör att utgångspunkten för diskussionen lätt blir felaktig. Utredningen har således varit tvungen att hantera ett mycket stort behov av information rörande minoritetspolitiken och nuvarande lagstiftning, främst hos kom- muner och myndigheter, men även bland sverigefinnar. 
 För att hantera det stora informationsbehovet anordnade utred- ningen konferensen  
 Förstärkt skydd för finska språket i Mälardalen 
  
 – Nästa steg i den svenska minoritetspolitiken? 
  i Stockholm i augusti 2004. Konferensen riktade sig i första hand till kommuner och myndigheter och det främsta syftet var att sprida kunskap om mi- noritetslagstiftningen samt att påbörja en dialog med berörda kommuner och myndigheter rörande ett förvaltningsområde för finska språket. 
  
 Utredningen har även tagit fram en egen hemsida (www.sou.gov.se/finskaspraket) som lades ut på nätet i slutet av oktober 2004. Hemsidan har innehållit information på finska och svenska bl.a. om utredningens arbete, nuvarande lagstiftning, fö- rarbeten samt information som riktat sig direkt till sverigefinnarna. Hemsidan har mött stort intresse och den har varit välbesökt. 
 Europarådet har i sin kritik mot den svenska minoritetspolitiken påtalat bristen på tillförlitlig statistik rörande antalet individer som tillhör de nationella minoriteterna i Sverige. I Sverige förs inga re- 
 36 
  
 SOU 2005:40 
  
 Inledning 
  
 gister över enskildas modersmål och det går inte heller på något annat sätt att utröna vilka individer som i dag ingår i de nationella minoriteterna. 
 4  
 Det är således ett reellt problem att hitta de perso- ner som tillhör den sverigefinska minoriteten, ännu svårare att få fram vilka behov de har. För att kunna nå den sverigefinska all- mänheten i regionen har utredningen därför valt att använda sig av de sverigefinska nätverk bestående av organisationer m.fl. som finns. Detta har varit ett viktigt instrument för att fånga upp en- skilda individers synpunkter och att föra en dialog om minoritets- frågorna. 
 Sverigefinska media har också spelat en mycket viktig roll genom sin rapportering av utredningens arbete. Genom medias rapporte- ring har enskilda fått kunskap om utredningens uppgift och frågan om en utvidgning av förvaltningsområdet för finska. 
 Ett av den svenska minoritetspolitikens mål är att stärka mino- riteternas möjligheter till inflytande i frågor som berör dem. Det fortsatta arbetet med utvecklandet av den svenska minoritetslag- stiftningen måste därför, enligt min mening, ske i nära samarbete med representanter för de nationella minoriteterna och minorite- terna måste ges ett reellt inflytande. På det sättet har också utred- ningen arbetat. Denna viktiga demokratiaspekt, som också kommer till uttryck i ramkonventionens bestämmelser, måste genomsyra det fortsatta arbetet och de nationella minoriteternas faktiska be- hov måste beaktas på ett tydligare sätt än tidigare. 
 Den särskilde utredaren och huvudsekreteraren har haft ett antal möten med representanter för sverigefinska intresseorganisationer, bl.a. Sverigefinländarnas delegation, Sverigefinska riksförbundet, Sverigefinska ungdomsförbundet och Sverigefinska pensionärsför- bundet. Ett flertal möten har hållits för den sverigefinska allmän- heten i samarbete med bl.a. sverigefinska intresseorganisationer, svenska kyrkans finskspråkiga verksamhet, Finskt språk- och kul- turcentrum vid Mälardalens högskola samt Forum för nationella minoriteter i Sverige (NAMIS) vid Uppsala universitet. Syftet med mötena har varit att informera om utredningens arbete och föra en dialog om minoritetspolitiken i syfte att fånga in synpunkter och önskemål bland sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsom- råde. Möten har hållits i Stockholm, Västerås, Eskilstuna, Enköping, Uppsala, och Upplands Väsby. 
  
 4  
 Enda undantaget är vallängderna till sametingsvalen som innehåller uppgifter om åtminstone en del av den samiska befolkningen i Sverige. Sametingslagen (1992:1433) 1 kap 2 § samt 3 kap 3 § 
 37 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:40 
  
 En enkätundersökning har genomförts bland sverigefinnar i re- gionen. Syftet med undersökningen var att få fram en bild av sveri- gefinnarnas behov och önskemål för en utvidgning av nuvarande förvaltningsområde. Enkäten har distribuerats bl.a. genom sverige- finska organisationers nätverk, svenska kyrkan, sverigefinska sko- lor och förskolor, modersmålslärare m.fl. Enkäten har även funnits tillgänglig på utredningens hemsida. Ett mycket stort antal enkäter skickades ut och sammanlagt 4 910 enkätsvar har kommit in. Mot bakgrund av de svårigheter som finns i att nå den sverigefinska mi- noriteten, har utredningen sett det som mycket positivt att så många personer velat delta i enkätundersökningen. 
 Utredningen har även låtit genomföra ett antal djupintervjuer bland sverigefinnar. Arbetet har utförts av professor Craig och Franklin Leppänen vid Finskt språk- och kulturcentrum vid Mälardalens högskola. 
 Utredningen har tolkat direktivens begrepp  
 Stockholms- och Mälardalsregionen 
  som ett område som omfattar i vart fall Stockholms, Södermanlands, Uppsala samt Västmanlands län. Ut- gångspunkten för utredningens arbete har därför varit ett geogra- fiskt område som omfattar 53 kommuner. Utredningen har valt att besöka ett antal kommuner inom detta område för att föra en dia- log om kommunernas beredskap för en eventuell utvidgning av förvaltningsområdet för finska språket. I samband med kommun- besöken har utredaren och huvudsekreteraren träffat kommunsty- relserepresentanter från Botkyrka, Enköping, Stockholm, Haninge, Södertälje, Uppsala, Västerås, Hallstahammar och Surahammar. Besök har även gjort i Upplands Väsby kommun i syfte att infor- mera kommunstyrelsen om utredningens arbete. Vidare har utreda- ren och huvudsekreteraren träffat samtliga landshövdingar i Stockholms, Södermanlands, Västmanlands och Uppsala län. 
 Utredningen har begärt att få in skriftliga yttranden från samt- liga kommuner, länsstyrelser och landsting i de fyra berörda länen samt berörda domstolar och myndigheter. Vidare har yttranden begärts från Svenska språknämnden, Sverigefinska språknämnden och samtliga kommuner i Norrbotten som ingår i nuvarande för- valtningsområden. 
 Utredaren och huvudsekreteraren har även besökt Länsstyrelsen i Norrbottens län och fört diskussioner rörande erfarenheterna från nuvarande förvaltningsområde tillsammans med landshövdingen, delar av länsstyrelsens arbetsgrupp för förvaltningsområdena samt representanter för sverigefinska intresseorganisationer i regionen. 
 38 
  
 SOU 2005:40 
  
 Inledning 
  
 Utredaren och huvudsekreteraren har även besökt Kiruna och träffat sverigefinnar i den lokala sverigefinska föreningen. 
 Utredaren, huvudsekreteraren och en av experterna har besökt Helsingfors och träffat den finska minoritetsombudsmannen, re- presentanter för Finlands Justitiedepartement och det finska Kommunförbundet för att diskutera minoritetsskydd och språklag- stiftning. 
 Utredningen har även presenterat och diskuterat sitt uppdrag vid  
  
 Erkänd 
 -konferensen 
  i Eskilstuna anordnad av Mälardalens hög- skola, december 2004, seminariet  
 Språklag och verklighet – Tvåsprå- kighet i dagens Finland och Sverige 
 , april 2005, anordnad av Hana- holmens kulturcentrum Esbo, Finland, seminarium om skydd för de nationella minoriteterna anordnad av Justitiedepartementet, april 2005, samt seminarium om nationella minoriteter anordnat av Haninge kommun, maj 2005. 
 I slutskedet av arbetet med delbetänkandet har utredningen sam- rått med företrädare för samtliga nationella minoriteter som haft möjlighet att lämna synpunkter och diskutera förslagen. 
  
 1.3 
  
 Betänkandets definitioner 
  
 Definition av behov 
 I direktiven anges bl.a. att utredaren har att bedöma behovet hos enskilda sverigefinnar av en sådan utvidgad lagstiftning. Enligt min mening måste ordet behov tolkas mot bakgrund av minori- tetskonventionernas syften och den svenska minoritetspolitikens mål. Målet för den svenska minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till infly- tande, samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Det handlar således inte om att enskilda individer skulle vara tvungna att tala minoritetsspråket i kontakter med myndighe- ter och andra av den anledningen att de inte behärskar svenska språket. Utgångspunkten för arbetet har således varit vilka behov sverigefinnar har i förhållande till dessa mål: 
 Vilket skydd behöver den sverigefinska minoriteten för att åta- gandena i konventionerna skall uppnås? 
 Vad krävs för att minoritetens möjligheter till inflytande stärks på ett sätt som anges i ramkonventionen? 
 39 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:40 
  
 Vilket stöd krävs för att det finska språket hålls levande i Sverige på ett sätt som åsyftas i minoritetspråkskonventionen? 
 Definition av CookeI nuvarande lagstiftning anges termen  
 Reeves 
  för en av de grupper som Sverige erkänt som nationell minoritet. Minoritets- språkskommittén definierade inte vilka som skall anses ingå i grup- pen. Se även diskussion under avsnitt 2.2 rörande minoritet. Med Reeves avses i detta betänkande i Sverige varaktigt boende personer som talar finska och ättlingar till dessa. Det kan således vara finskspråkiga personer som invandrat till Sverige från Finland och deras ättlingar. Ättlingarna behöver inte behärska finska språ- ket för att kunna definiera sig som sverigefinnar. 
 Med  
 finlandssvenskar 
  avses personer boende i Finland som har svenska som modersmål, samt även personer med svenska som modersmål som flyttat till Sverige från Finland och deras ättlingar. 
 Med termen  
 sverigefinländare 
  avses både finskspråkiga och svenskspråkiga personer som flyttat till Sverige från Finland och deras ättlingar, dvs. både sverigefinnar och finlandssvenskar boende i Sverige. 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition 
  
 Detta betänkande har innehållsmässigt delats upp i två delar. I för- sta delen av betänkande (avsnitt  
 1–7) 
  behandlas nuvarande minori- tetspolitiska system och de utvärderingar och erfarenheter som finns om nuvarande system. Förslag till åtgärder för att komma till rätta med brister i detta system lämnas. Nedan ges en kort beskriv- ning av de olika avsnitten. 
 I avsnitt 2 behandlas de nationella minoriteternas roll som en del av det svenska kulturarvet och erkännandets betydelse för minori- teterna och minoritetsspråkens ställning i Sverige. Vidare diskute- ras definitionen av begreppet minoritet och minoritetsspråk. Hur har dessa begrepp definierats i Europarådets minoritetskon- ventioner och hur har Sverige tolkat begreppen? De nationella mi- noritetsspråken sätts in i ett större språkligt sammanhang och ho- ten mot språkens fortlevnad beskrivs. Tecken på revitalisering av 
 40 
  
 SOU 2005:40 
  
 Inledning 
  
 minoritetsspråken i Sverige, dvs. att språken återerövrar mark som varit förlorad, tas även upp. 
 I avsnitt 3 beskrivs Sveriges åtaganden rörande de nationella mi- noriteterna. Språkets roll som en grundläggande rättighet diskute- ras. Vidare behandlas internationellt skydd av minoriteter och in- nehållet i Europarådets konventioner rörande minoriteter. 
 I avsnitt 4 behandlas Sveriges implementering av konventionså- tagandena. Nuvarande svensk minoritetsspråklagstiftning gås i ge- nom och även fördelning av statliga medel för minoritetspolitiken. Därefter redogörs för och kommenteras de utvärderingar som gjorts av nuvarande förvaltningsområden. Vidare redovisas syn- punkter, bl.a. från minoriteter, kommuner samt Svenska språk- nämnden, som framkommit under utredningens arbete. 
 Avsnitt 5 beskriver Europarådets kritik mot Sveriges implemen- tering av konventionsåtagandena. 
 I avsnitt 6 analyseras bemötandets och attityders betydelse för implementeringen. Därefter lämnas förslag på åtgärder som skulle stärka implementeringen av konventionsåtagandena. 
 I avsnitt 7 lämnas förslag på skolområdet som är av betydelse för de nationella minoritetsspråkens fortlevnad. 
 I betänkandets andra del (avsnitt  
 8–14) 
  behandlas de frågor som rör specifikt den sverigefinska minoriteten och möjligheten att ut- vidga förvaltningsområdet för finska. 
 I avsnitt 8 görs en historisk tillbakablick av det finska språkets närvaro i Sverige. Problemet med att beräkna antalet sverigefinnar beskrivs och slutligen redovisas synpunkter som inkommit från Sverigefinska språknämnden. 
 I avsnitt 9 redovisas de synpunkter som framkommit rörande sverigefinnarnas behov och intresse av ett utvidgat förvaltningsom- råde för finska. De åtgärder som utredningen vidtagit för att samla in uppgifter redovisas särskilt. 
 Avsnitt 10 behandlar kommuners, domstolars, myndigheters m.fl. beredskap för att hantera en utvidgning av förvaltningsområ- det för finska. 
 I avsnitt 11 gör en samlad bedömning av förutsättningarna för att utvidga förvaltningsområdet. Förslag till geografisk avgränsning av förvaltningsområdet lämnas. Olika åtgärder som skulle kunna underlätta en utvidgning av förvaltningsområdet tas också upp. 
 I avsnitt 12 diskuteras finska språkets betydelse för Sverige. I avsnitt 13 redovisas konsekvensanalyser. 
 I avsnitt 14 lämnas författningskommentarer. 
 41 
  
 2 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 2.1 
  
 Minoritetsspråken – en del av det svenska kulturarvet 
  
 2.1.1 
  
 Inledning 
  
 Tanken med detta inledande avsnitt är att sätta in de nationella mi- noriteterna i ett större samhälleligt och språkligt sammanhang och ge en bild av minoritetsspråkens betydelse för det svenska samhäl- let, minoriteterna själva och för de enskilda individer som talar dessa språk. 
 Under mycket lång tid har det funnits språkliga minoriteter inom det geografiska område som i dag utgör Sverige. Samerna fanns i Norden redan innan de nuvarande nordiska staterna växte fram och bl.a. finska har talats i Sverige i hundratals år. Minoritets- språken har haft en undanskymd och underordnad roll i det svenska samhället och periodvis har de motarbetats öppet av majo- ritetssamhället. Den svenska staten bedrev under lång tid en aktiv assimileringspolitik där grundtanken var att det inte fanns ut- rymme för andra språk än svenska i det område som utgör Sverige. Begreppen  
 assimilation  
 eller  
 assimilering  
 används för att beskriva den process genom vilken en grupps kulturella särart försvinner eller överges i mötet med majoritetssamhället. Till skillnad från in- tegration, där olika gruppers särart inte betraktas som ett hinder för inträde i samhällslivet, är assimileringen framtvingad av krav på anpassning till dominerande normer av socialt beteende. 
 1 
  
 Professor Cook talar om minoritetsspråkens hi- storiska osynlighet. Grupper som avvek från majoritetsbefolk- ningen bl.a. samer, tornedalingar och finnar utsattes för ett starkt assilimilerings- eller likriktningstryck och synsättet ledde till ett förnekande av eller bortseende från den kulturella mångfald som 
  
 1  
 Att  
 assimilera  
 betyder att göra lika. Att  
 integrera  
 betyder att ta upp och passa in i ett sam- manhang. (Nationalencyklopedin) 
 43 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 under århundraden karakteriserat landet. 
 2  
 Den dominerande poli- tiska inställningen var att invandrare och minoriteter skulle assimi- leras. Ett vanligt argument var att ett flerspråkigt och mångkultu- rellt samhälle leder till social splittring och allmän rotlöshet som äventyrar den nationella sammanhållningen. 
 3 
  
 Den bedrivna assimileringspolitiken kan åskådliggöras genom följande exempel. Undervisningsspråket fram till  
 1880-talet 
  i Tornedalens skolor var med få undantag finska och läroböckerna var finskspråkiga. Därefter skedde en successiv övergång till helt svenskspråkig undervisning. Från och med 1888 utgick statsbidrag för inrättande av s.k. statsskolor med det villkoret att undervis- ningen helt skulle äga rum på svenska. Ingen undervisning i eller på finska/Sherman fick förekomma i statsskolorna. I vissa skolor förbjöds barnen att tala sitt eget språk under skoldagen och föräld- rarna uppmanades att tala svenska med barnen. År 1940 övergick huvudmannaskapet för de då 90 statsskolorna till kommunerna. Formellt upphävdes därmed även förbudet mot undervisning i eller på finsk/meänkieli, men i praktiken fortsatte förbudet på många håll. Ett annat exempel på assimileringspolitiken var att Tornedalens bibliotek, som drevs med statsmedel, inte fick för- medla finskspråkig litteratur före 1957, trots att majoriteten av fol- ket enbart talade finska och många både finska och svenska. 
 4 
  
 Assimileringspolitikens negativa effekter på berörda grupper har bl.a. beskrivits av professor  
 Smith: 
 Alla psykologer torde i stort sett vara överens om att människor har följande grundläggande behov, som måste tillfredsställas för att hon inte skall lida av psykologisk skörbjugg, nämligen trygghet, gemen- skap och uppskattning. Modersmålets roll som trygghetsskapande faktor – bland andra trygghetsskapande faktorer – har betonats av många forskare. Berövas man liksom norrbottensfinnarna 
 5  
 sitt mo- dersmål, förlorar man denna trygghetsfaktor och den kan inte omedel- bart övertas av ett annat språk (svenska). Språket spelar en mycket stor roll för gruppidentiteten. Fråntas man språket, kan detta störa grupp- sammanhållningen (gemenskap med den finskspråkiga gruppen och t.o.m. med de egna familjemedlemmarna). Får man lära sig att ens eget språk (finska) är mindre värt än majoritetsspråket (svenska), lär man 
  
 2 
  
 Cook (red): Sveriges sju inhemska språk – ett minoritetsspråksperspektiv (1999) s 11– 
  
 3 
  
 Thompson Broman, Sullivan, Miller: Likvärdighet i en skola för alla – Historisk bakgrund och kritisk granskning, Skolverket (2002) s 138 
  
 4 
  
 Turner: Lopez som hemspråk i skolan genom åren i Mueller, Hans Åhl (red): Mer än ett språk – En antologi om två- och trespråkigheten i norra Sverige (1997) s 
  
 5 
  
 Med  
  
 norrbottensfinska  
 avses det man i dag kallar meänkieli. Villa (1997) s  
 224–225 
  
 44 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 sig samtidigt att man själv inte är uppskattad. I alla dessa tre avseenden kunde norrbottensfinnarna drabbas redan i skolan – om inte tidigare – av den bryska övergången till svenskt språk. Jag har träffat vuxna norr- bottensfinnar (nu i  
 60-års 
  åldern och äldre) och vuxna barn till invand- rade finnar som uppgett upplevelsen om modersmålet som något ne- gativt i den helsvenska skolan. Detta gjorde att det låste sig för dem redan vid de första kontakterna med skolmiljön. Därefter kunde de inte få ett finskt ord över sina läppar. Dessa sagesmän förlorade sitt modersmål redan tidigt i skolan. 
 6 
  
 Ett annat exempel kan ges rörande samiska barns skolgång i norra Sverige under denna tid. Barn till renskötande samer gick under lång tid i s.k. nomadskolor. År 1942 invigdes den första nomad- skolhemmet i Jukkasjärvi. De renskötande samerna kunde inte välja skolform, utan de hade en skyldighet att skicka sina barn till no- madskolan. Fram till 1962 var det endast renskötande samers barn som gick i nomadskola. De bofasta samernas barn gick i den vanliga skolan. De samiska barnen bodde på hemmen under långa tidsperi- oder och många barn hade bara möjlighet att åka hem på loven. Trots att skolan var en samisk skolform fick barnen inte lära sig samiska i skolan. Det samiska språket blev ett språk som talades med skolkamrater och i barnens hemmiljö. Det officiella språket var svenska som talades på skolhemmet och i klassrummet. I en del fall fanns det samisktalande lärare, men inte på alla nomadskolor. Schmidt har intervjuat personer som gått i nomadskolan un- der  
 1950–70-talen. 
  En av de intervjuade personerna beskriver sin skolgång i nomadskolan: 
 Det skulle ha varit vår rättighet att få lära oss samiska i nomadskolan säger Zimmerman, som idag kan samiska. Hon kan dock inte skriva på samiska och läser dåligt. Hon är en av de många samiska vuxenanalfabeter som inte har fått lära sig skriva och läsa på sitt modersmål. Det känns bit- tert, säger Zimmerman. Jag har tänkt mer och mer på det, ju äldre jag blir. Skolan har tagit ifrån mig mitt språk, menar hon. Jag ser artiklar på samiska, men jag kan inte läsa dom. Känner mig handikappad när jag inte kan läsa. Det känns som om något är borttaget från mig. Mina andra syskon kan inte heller läsa och skriva på samiska. Vi talar sa- miska sinsemellan, skulle aldrig falla oss in att tala svenska med var- andra. Samerna borde få rätt till att få undervisning i samiska på dag- 
  
 6  
  
 Smith: Den norrbottenfinska språkfrågan – En återblick på halvspråkig- hetsdebatten (1990) återgiven i Villa (1997) s 193 
 45 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 tid, anser Zimmerman. Det känns som om jag skulle vilja gå ut och skrika utanför Rosenbad, säger hon i intervjun. 
 7 
  
 Efter andra världskriget skedde en stor förändring. Kravet på social och ekonomisk jämlikhet blev ett viktigt politiskt mål. Denna jäm- likhetssträvan kom under  
 1960-talet 
  även att omfatta förhållandet mellan svenskar och invandrare. En acceptans av kulturell och språklig mångfald började växa fram i Sverige under  
 1970-talet. 
  En invandrar- och senare integrationspolitik, vars syfte varit att värna om etnisk och kulturell mångfald, har bedrivits och den har bl.a. omfattat långtgående språkstöd till elever med annat modersmål än svenska. De nationella minoriteternas behov, som inte nödvändigt- vis sammanfaller med invandrarnas behov, har dock varit delvis osynliga i sammanhanget under en lång period. Wilson beskri- ver det på följande sätt: 
 Besluten om hemspråksundervisning fattades främst med tanke på in- vandrarnas förhållanden, men bestämmelserna kom genom att de for- mulerades utifrån språk (annat språk än svenska) snarare än befolk- ningsgrupper även att omfatta de traditionella minoriteterna. Ingen diskussion fördes om att särskilda åtgärder skulle kunna vara motive- rade ur språkpolitisk synvinkel för bevarandet av de språk som under sekler talats inom landet av dessa befolkningsgrupper. 
 8 
  
 Den 2 december 1999 fattade Sveriges riksdag det historiska be- slutet att erkänna fem grupper som nationella minoriteter (prop. 1998/99:143 Nationella minoriteter i Sverige, bet. 1999/2000:Martin, rskr. 1999/2000:69). Dessa minoriteter är samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar. Samtidigt erkändes samiska (alla varieteter 
 9 
 ), finska, meänkieli (kallades tidigare även för tornedals- finska), romani chib (alla varieteter) och jiddisch som landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige. Samtliga etniska grupper som nu getts status som nationell minoritet har funnits i Sverige under mycket lång tid och de nationella minoritetsspråken har talats i Sverige parallellt med svenska språket i flera hundra år. 
 Genom riksdagens beslut valde Sverige även att ratificera  
 Euro- parådets europeiska stadga om landsdels- eller minoritetsspråk 
  
 10 
  
 7 
  
 Schmidt: Språkförtryck i nomadskolor? Fyra före detta elever berättar i Riley, Jackson (red): Låt mig ha kvar mitt språk (2003) s 63 
  
 8 
  
 Wilson (1999) s 12 
  
 9 
  
 Varietet  
 används inom språkvetenskapen som en generell beteckning för en språkform oavsett om denna betraktas som ett separat språk eller en dialekt inom ett språk. 
  
 10 
  
 European Charter for Regional or Minority Languages, 5 nov 2993, ETS No. 148, SÖ 2000:3 
  
 46 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 (minoritetsspråkskonventionen),  
 se bilaga 3 
 , och  
 ramkonventio- nen om skydd för nationella minoriteter 
  
 11  
 (ramkonventionen),  
 se bilaga 4 
 . Utgångspunkten för den nuvarande svenska minoritetslag- stiftningen är de skyldigheter Sverige åtagit sig genom ratifice- ringen av Europarådets konventioner. Varje stat som ratificerar mi- noritetsspråkskonventionen väljer vilken skyddsnivå man ger re- spektive språk (se även nedan avsnitt 3.3.3). Sverige har i allmänhet valt den lägsta skyddsnivån. I propositionen uttryckte regeringen även att de vidtagna åtgärderna skulle ses som ett första steg mot en samlad minoritetspolitik. 
 12 
  
 Detta uttalande kan, enligt min mening, tolkas som att de åtgär- der som vidtogs 2000 närmast var att se som en miniminivå och att tanken var att man skulle bygga vidare på de minoritetspolitiska åtgärderna. Från minoritetshåll har man uppfattat att ytterligare åtgärder skulle komma i framtiden. Denna inställning uttrycktes tydligt av företrädare för de nationella minoriteterna under  
 Er- känd 
 - konferensen i Eskilstuna  
 1–3 
  december 2004, där samtliga nationella minoriteter fanns representerade. 
 Minoritetsspråkskommittén, som utredde frågan om Sveriges anslutning till Europarådets minoritetskonventioner, framhöll bl.a.: 
 Vi anser att Sverige bör ratificera minoritetsspråkkonventionen för samiska, för finska inklusive meänkieli samt för romani chib som hi- storiska minoritetsspråk i Sverige. 
 Ett viktigt skäl för detta är att de historiska landsdels- eller minori- tetsspråken är en värdefull del av Sveriges och Europas kulturhisto- riska arv och som sådana har de rätt till, och behov av stöd och skydd för att kunna fortleva. Ett annat viktigt skäl är att de som använder de historiska landsdels- eller minoritetsspråken har framfört starka öns- kemål om ett officiellt erkännande av sina språk som historiska lands- dels- eller minoritetsspråk. 
 I dag betonas i många olika sammanhang värdet av den kulturella mångfald som invandringen till Sverige har lett till. Samiska, finska och romani chib och de kulturer som hänger samman med språken har funnits i Sverige under många hundra år och bidragit till en historisk, kulturell och språklig mångfald. Det är därför nödvändigt att dessa hi- storiska språk erkänns och uppmärksammas som en del av det mång- kulturella Sverige. Sverige bör därför ratificera minoritetsspråkskon- ventionen för samiska och finska inklusive meän kieli samt för romani chib, för att på det sättet ge de historiska minoritetsspråken ett uttalat 
  
 11 
  
 Framework Convention for the Protection of National Minorities, 1 feb 1995, ETS No. 157, SÖ 2000:2 
  
 12 
  
 prop. 1998/99:143 Nationella minoriteter i Sverige s 30 
  
 47 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 stöd och skydd så att de kan fortleva som en viktig del av det svenska kulturarvet och samhället av i dag. 
 13 
  
 De nationella minoriteterna är etniska, religiösa eller språkliga grupper med uttalad samhörighet som under lång tid utgjort mino- riteter i Sverige. De har aktivt värnat om den egna gruppens kultur och språk så att dessa kulturer och språk utgör en levande del av det svenska samhället. Grupperna har dessutom en till antalet icke dominerande ställning i förhållande till resten av befolkningen. De nationella minoriteternas kultur och språk är en del av det svenska kulturarvet och det finns ett värde i att bevara dem. I propositionen angavs: 
 Ett pluralistiskt och genuint demokratiskt samhälle bör ge utrymme för minoriteter som har en annan kultur, religion eller ett annat mo- dersmål. Förekomsten av nationella minoriteter och minoritetsspråk i Sverige har berikat vårt land. De nationella minoriteterna har framför allt bidragit till att utveckla Sverige kulturellt men även i andra hänse- enden. Staten har ett ansvar för att ge de nationella minoriteterna det stöd och skydd som behövs för att de skall kunna bevara sin särart och hålla sina språk levande. En samlad minoritetspolitik bör därför formas för de minoriteter vars kulturella och språkliga arv är sammanflätat med svensk historia. 
 14 
  
 Regeringen konstaterade vidare att Sverige har en lång tradition när det gäller att värna om mänskliga rättigheter och åtgärder mot dis- kriminering. Regeringen ansåg det därför naturligt att också stärka skyddet för de nationella minoriteterna. Enligt regeringen bör även minoriteternas egna önskemål vara en viktig utgångspunkt när en samlad minoritetspolitik utformas. 
 15 
  
 I propositionen noterade regeringen att ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen utgör en god grund för hur ett lång- siktigt stöd skall utformas. Det underströks även att avsikten med konventionerna inte är att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att segregera de grupper av befolk- ningen som tillhör en minoritetsgrupp från den övriga befolk- ningen. Syftet är att uppmuntra till kunskap om de nationella mi- noriteterna och deras språk inom staterna. 
 16 
  
 13 
 Minoritetsspråkskommittén: Steg mot en minoritetspolitik – Europarådets konvention om historiska minoritetsspråk, SOU 1997:192 s 14 och SOU 1997:193. Notera att i propo- sitionen gavs även jiddisch ett särskilt skydd och meänkieli erkändes som ett eget språk skilt från standardfinska. 
  
 14 
  
 prop. 1998/99:143 s 29 
  
 15 
  
 prop. 1998/99:143 s  
  
 29–30 
  
 16 
  
 prop. 1998/99:143 s 30 
  
 48 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 Det finns en koppling mellan integrations- och minoritetspoliti- Olsen, men nationella minoriteters särskilda ställning och behov krä- ver särskilda insatser. 
 Europarådets rådgivande kommitté 
 17  
 har uttalat sig om förhål- landet mellan integrations- och minoritetspolitik på följande sätt: 
 The Advisory Committee House, in parallel with public ef- forts aimed at improved integration, specific measures are needed to address the particular needs of persons belonging to national minori- ties. It is indeed important that protection of national minorities is not perceived, by local authorities or others concerned, to encompass only those measures that the authorities pursue in the framework of their integration activities although there are in some areas interlinkage between the two. 
 18 
  
 Riksdagens minoritetspolitiska ställningstagande är ett tydligt avståndstagande från tidigare assimileringstankegångar. Ramkon- ventionen anger dessutom att undertecknande parter uttryckligen skall avhålla sig från åtgärder eller metoder som syftar till assimile- ring av personer som tillhör nationella minoriteter mot dessa per- soners vilja och skall skydda dem mot alla åtgärder som syftar till sådan assimilering (artikel 5.2). 
 Den nuvarande minoritetspolitiken innebär ett erkännande av minoritetsspråkens betydelse och en viljeyttring att det finns ett värde i att språken lever vidare. Erkännandet innebär samtidigt att det krävs aktiva åtgärder från statsmaktens sida för att uppfylla de åtaganden som ratificeringen av Europarådets minoritetskonven- tioner medför. 
 19 
  
 2.1.2 
  
 Överväganden 
  
 Min bedömning: 
 Ytterligare åtgärder krävs för att lagarna om rätt att använda mi- noritetsspråk kan användas av enskilda på avsett sätt. 
 Kunskaperna och medvetenheten om den svenska minori- tetspolitiken och de nationella minoriteterna måste öka i sam- hället. 
  
 17 
  
 Minoritetsspråkskonventionen artikel 7.1.c) och d), Ramkonventionen artikel 5 
  
 18 
  
 Advisory Committee on the Framework Convention for the Protection of National Minorities, Opinion on Sweden, 25 Reed 2002, ACFC/INF/OP/I(2003)006 s 6 p 17 
  
 19 
  
 Minoritetsspråkskonventionen artikel 7.1.c) och d), Ramkonventionen artikel 5 
  
 49 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 Minoritetspolitiken måste få större genomslag på det natio- nella, regionala och lokala planet i hela landet. 
 När minoritetspolitiken infördes betonades det att de åtgärder som vidtogs utgjorde ett första steg. Mot bakgrund av de utvärderingar som gjorts av den nuvarande lagstiftningen rörande minoritets- språk på uppdrag av Länsstyrelsen i Norrbottens län och riksda- gens konstitutionsutskott, kan det konstateras att de nationella minoritetsspråkens framtid i Sverige alltjämt är osäker. Stödet för minoritetsspråken har kommit relativt sent och implementeringen av Sveriges internationella åtaganden rörande nationella minoriteter haltar. Enskilda som försöker nyttja sin rätt att använda minoritets- språken inom förvaltningsområdena kan inte alltid garanteras den rätt som lagen ger enskilda. Det kommer, enligt min bedömning, krävas ytterligare åtgärder för att minoritetsspråkslagarna skall få avsedd effekt och för att minoritetsspråkens framtid tryggas i en- lighet med Sveriges åtaganden gentemot Europarådet. 
 De av riksdagen beslutade målen för minoritetspolitiken har hit- tills fått begränsat genomslag i landet, särskilt utanför de nuvarande förvaltningsområden. Minoritetspolitikens mål skall förverkligas i hela landet. Kunskapen och medvetenheten om Sveriges interna- tionella åtaganden gentemot de nationella minoriteterna och den särställning dessa språk givits i Sverige är i allmänhet mycket be- gränsad bland politiska beslutsfattare, tjänstemän och den breda allmänheten. Åtgärder bör därför vidtas för att öka kunskaperna i samhället. 
 De nationella minoriteterna är på många sätt alltjämt osynliga grupper i samhället i den bemärkelsen att majoritetssamhället och svenskspråkig media inte uppmärksammar grupperna och deras be- hov i någon större omfattning. Grupperna har svårt att göra sig hörda i majoritetssamhället och deras krav avfärdas, trots att de försöker åberopa sin särställning som nationell minoritet. De na- tionella minoriteternas behov vägs mot andra gruppers behov och integrations- och minoritetspolitikens syften sammanblandas i stor utsträckning. Resultatet blir att de nationella minoriteternas behov ofta ignoreras eller inte beaktas i tillräcklig grad av majoritetssam- hället. 
 För att de nationella minoriteternas språk och kulturer skall kunna främjas, på det sätt som riksdagen avsett, krävs att nuva- rande minoritetspolitik omsätts i handling på ett mycket tydligare och kraftfullare sätt. Minoritetspolitiken måste genomföras på 
 50 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 samtliga nivåer i samhället, nationell, regional och lokal nivå. Det är särskilt viktigt att politiken får större genomslag på det lokala kommunala planet eftersom många av besluten som berör enskilda minoritetsindivider fattas på den nivån. Genomförandet kan inte heller begränsas till förvaltningsområdena utan det skall gälla hela landet. 
  
 2.2 
  
 Definition av nationell minoritet och minoritetsspråk 
  
 I det följande diskuteras definitionen av begreppet minoritet med utgångspunkt i de folkrättsliga konventioner som Sverige ratifice- rat. Därefter följer två avsnitt vars syfte är att beskriva minoritets- språkens situation i ett språkligt sammanhang, bl.a. vad som kan hända med minoriteter och minoritetsspråk som inte ges samhäl- lets skydd och stöd. Slutligen tar jag upp tecken på revitalisering av minoritetsspråken i Sverige, dvs. att språken återerövrar mark som tidigare gått förlorad. 
  
 2.2.1 
  
 Europarådets konventioner 
  
 Enligt minoritetsspråkskonventionen skall ett  
 landsdels- eller mi- noritetsspråk  
 ha använts av hävd i ett visst territorium inom en stat (s.k.  
 historisk geografisk anknytning 
 ) av medborgare i staten, och språket skall skilja sig från det officiella språket. Vidare skall språ- ket talas av ett tillräckligt stort antal personer så att det motiverar olika åtgärder till skydd och främjande (artikel 1). Om ett språk inte skulle uppfylla kravet på historisk geografisk anknytning är det att betrakta som ett  
 territoriellt obundet språk 
 . För territoriellt obundna språk är skyddet allmännare och mindre omfattande. Un- dertecknande stater förbinder sig dock att beakta gruppens behov och önskemål och respektera gruppens traditioner och egenart (ar- tikel 7.5). 
 När det gäller skyddet för språket behövs det enligt Minoritets- språkskommittén inte någon definition av begreppet nationell mi- noritet, eftersom konventionen inte är inriktad på att tillförsäkra personer som tillhör nationella minoriteter individuella rättigheter 
 51 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 utan på att ge skydd åt landsdels- eller minoritetsspråken som så- dana. 
 20 
  
 Europarådets minoritetskonventioner innehåller inga tydliga de- finitioner av vad som avses med begreppet minoritet. Frågan om vem eller vilka som skall anses ingå i en av staten erkänd nationell minoritet kan vara känslig. Utgångspunkten i konventionerna är att varje enskild individ själv avgör om han eller hon anser sig tillhöra en nationell minoritet och om han eller hon vill göra anspråk på det skydd och stöd som samhället erbjuder minoriteten (artikel 3.1 ramkonventionen). Tillhörigheten baseras således på individuell självidentifikation och etnisk förankring i gruppen. Något tvång för individen att ingå i en minoritet finns inte. Detta kan jämföras med bestämmelsen i sametingslagen (1992:1433) där det anges i 1 kap. 2 § bl.a. att med same avses den som anser sig vara same och som har eller haft samiska som språk i hemmet eller som kan göra det sannolikt att hans föräldrar, far- eller morföräldrar har eller har haft samiska som språk i hemmet. 
 För att ramkonventionens bestämmelser om skydd för nationella minoriteter skall kunna tillämpas behövs dock en definition eller i vart fall en avgränsning av vad som avses med nationell minoritet. I ramkonventionen stadgas att var och en som tillhör en nationell minoritet skall ha rätt att fritt välja att behandlas eller inte behand- las som sådan och ingen nackdel skall följa av detta val eller av ut- övandet av de rättigheter som är förbundna med detta val (artikel 3.1). Den enskilde individens självidentifikation är även här avgö- rande för om hon eller han skall anses tillhöra en nationell minori- tet. 
  
 2.2.2 
  
 Svensk tillämpning av konventionerna 
  
 När nuvarande regler rörande nationella minoriteter infördes angav regeringen att följande kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som nationell minoritet: 
 Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället. Gruppbestämningen kan inte enbart göras efter gruppens numerära antal utan här måste också vägas in och be- lysas gruppens struktur och sammanhållning. 
  
 20  
 SOU 1997:192 s 83 
 52 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. Åtminstone ett av de uppräknade särdragen måste föreligga. De särdrag som gruppen uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja den från majoriteten. 
 Självidentifikation. Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. 
 Historiska och långvariga band med Sverige. Regeringen ansåg att det inte går att dra en absolut gräns i år mätt. Endast mino- ritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i Sverige före sekel- skiftet 1900 ansågs uppfylla kravet på historiska eller långvariga band. 
 21 
  
 Regeringen bedömde att fem språk i Sverige uppfyller minoritets- språkkonventionens kriterier. De har samtliga talats av hävd och skiljer sig tydligt från det svenska språket. Dessutom utgör talarna av dessa ett sådant antal att det finns goda möjligheter att bevara språken. Samiska, finska och meänkieli ansågs ha historisk geogra- fisk anknytning medan romani chib och jiddisch är territoriellt obundna språk i Sverige. 
 22 
  
 2.3 
  
 Hoten mot de nationella minoritetsspråken 
  
 2.3.1 
  
 Språkvetenskaplig bakgrund 
  
 För att kunna förstå betydelsen av olika åtgärder för minoritets- språkens fortlevnad, måste en kortfattad språkvetenskaplig be- skrivning ges av olika faktorers inverkan på språket och samspelet mellan dessa faktorer. 
 Situationen för de olika minoritetsspråken i Sverige är väldigt olika. Flera av minoritetsspråken talas av grupper som är numerärt små. För samtliga minoritetsspråk är det svårt att ange det exakta antalet talare. För samiskans del talas flera av varieteterna av ganska få talare och i vart fall sydsamiskan är starkt hotad. Även romani chib talas i olika varieteter. Talarna kan även vara geografiskt ut- spridda över stora områden och de behärskar språken i olika grad. En del talare behärskar kanske inte det egna språket annat än muntligt. Ofta används minoritetsspråket endast i den privata sfä- ren i hem- och familjemiljön. Bruket av minoritetsspråket kan vara 
  
 21 
  
 prop. 1998/99:143 s 32 
  
 22 
  
 prop. 1998/99:143 s  
  
 33–34 
  
 53 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 mer omfattande bland äldre än yngre generationer. Det kan vara svårt för den yngre generationen att få lära sig minoritetsspråket och det kan även vara svårt att motivera för yngre varför de bör lära sig språket. Ju mer användning en individ kan ha för ett språk, desto mer motiverat kan det vara att lära sig språket. 
 Wilson talar om att begreppet minoritetsspråk kan ses från två betydelseaspekter, dels ett språk som talas av  
 ett mindretal 
 , dels ett språk som har en i större eller mindre grad  
 underordnad ställning  
 i samhället. 
 23  
 Den andra betydelseaspekten har att göra med maktrelationer och resursfördelning mellan olika grupper i samhället. Grupper som är i numerärt underläge kan ibland hamna i ett resursmässigt beroendeförhållande gentemot den numerära majoriteten. Språk som talas av dominerande grupper får lätt en dominerande ställning och underordnade gruppers språk får en låg status – både i majoritetens och minoritetens ögon. 
 24  
 Båda dessa betydelseaspekter är relevanta för den svenska minoritetspolitikens genomförande, vilket jag kommer att diskutera närmare i framför allt avsnitt 6. 
 Det är vanligt förekommande att minoriteter som lever i ett majoritetssamhälle överger sitt eget språk och istället börjar tala majoritetsspråket i samhället. Detta är särskilt vanligt om minori- teterna utsätts för ett starkt assimileringstryck från majoritetens sida. Denna  
 språkbytesprocess  
 kan beskrivas som en process där ett språk stegvis förlorar funktioner, talare och uttrycksmedel. 
 25  
 En långt gången språkbytesprocess kan leda till att ett språk dör. Många mindre språk i världen är hotade. Även om små språk är mer sårbara än stora, så är inte antalet talare en garant för överlevnad. Enligt forskare är det inget som tyder på att inlemmandet av låne- ord nödvändigtvis leder till  
 språkdöd 
 . Språkdöd sker i stället främst genom domänförluster, dvs. ett språk som anses ha högre status tar sakta med säkert över olika domäner från ett språk med lägre sta- tus. 
 26 
  
 Orsakerna till en språkbytesprocess kan vara många och proces- sen sker ofta i etapper. Flera av minoritetsspråken i Sverige har ti- digare varit utsatta för starkt assimileringstryck från statens sida och talarna är inne i en språkbytesprocess som är olika långt gången. Det är möjligt att vända denna språkbytesprocess bl.a. 
  
 23 
  
 Wilson (1999) s 25 
  
 24 
  
 Wilson (1999) s 26 
  
 25 
  
 Wilson (1999) s 91 
  
 26 
  
 Päivi Juvonen, Henderson: Språkekologi i siffror i Kangassalo (2003) s 30 
  
 54 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 genom aktiva åtgärder från samhällets sida och en stark medveten- het samt vilja att bevara det egna språket hos minoriteterna själva. Det finns tydliga tecken på att några av minoritetsspråken håller på att  
 revitaliseras 
 , dvs. den negativa processen vänds och språket börjar återvinna mark som tidigare gått förlorad. Införandet av den svenska minoritetsspråklagstiftningen kan ses som en åtgärd som gynnar revitaliseringen av minoritetsspråken i Sverige. 
  
 2.3.2 
  
 Faktorer som påverkar minoritetsspråkens fortlevnad 
  
 En rad faktorer påverkar språkbyte och språkbevarande och pro- cessen är komplicerad. Dessa faktorer berör relationen mellan mi- noriteten och majoriteten i samhället i stort (faktorer på samhälls- nivå), interna förhållanden inom gruppen (faktorer på gruppnivå) och individuella talares beteende eller uppfattning (faktorer på in- dividnivå). Av följande lista framgår olika faktorer som enligt språkforskare påverkar språkbyte och språkbevarande. 
 27 
  
 Barnett PÅ SAMHÄLLSNIVÅ 
 (beskriver fenomen som speglar och i viss utsträckning be- stämmer minoritetens status i förhållande till majoriteten eller inom samhället i stort) 
  
 a) 
  
 Politiskt – legala förhållanden  
  
 (om minoritetsgruppen har någon grad av politisk autonomi eller allmänt om minoriteten har rättigheter att själva besluta om frågor som rör den egna gruppen) 
  
 b) 
  
 Majoritetssamhällets ideologi  
  
 (hur majoritetssamhället uppfattar minoriteten och vilken behandling olika uppfattningar leder till, t.ex. i termer av pluralistisk, segregativ eller assimilato- risk policy gentemot minoritetsgruppen) 
  
 c) 
  
 Språklagstiftning  
 (om det i samhällets lagar finns särskilda bestämmelser om minoritetsspråkets officiella användning) 
  
 d) 
  
 Implementering av minoritetspolitiken  
  
 (om och i vilken utsträckning politiska beslut angående minoriteten i praktiken genomförs) 
  
 27  
 Wilson (1999) s 47– 
 55 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 e) 
  
 Ekonomiska faktorer  
 (t.ex. i vilken utsträckning industriali- sering etc. är orienterade mot minoritetens eller majoritetens intressen eller om det finns balans mellan grupperna) 
  
 f) 
  
 Sociokulturella normer  
 (om normer i vanor, beteende, kläd- sel, språk etc. som gäller inom minoriteten är synliga i majori- tetssamhället) 
  
 g) 
  
 Utbildning  
 (vilka utbildningsresurser som är tillgängliga för minoriteten respektive majoriteten och om dessa resurser är jämt fördelade) 
 II. FAKTORER PÅ GRUPPNIVÅ 
 (faktorer som rör de interna förhållandena inom minoritets- gruppen) 
  
 h) 
  
 Demografi  
 (bl.a. gruppens storlek, kärnområden, ålders- och könsfördelning, äktenskapsmönster) 
  
 i) 
  
 Språkförhållanden  
 (om språket har status som officiellt språk, talas det i mer än ett land, dialekt- eller språksplittring, standardisering och modernisering, förhållandet mellan tal och skrift, graden av tvåspråkighet och språkbehärskning, gruppens språksyn, minoritetsspråkets status i förhållande till majoritets- språket) 
  
 j) 
  
 Heterogenitet/homogenitet  
 (existensen av sociala, profes- sionella och kulturell variation inom gruppen) 
  
 k) 
  
 Näringar  
 (om speciella sysselsättningar eller ekonomiska ni- scher innehas av gruppen) 
  
 l) 
  
 Typ av etnicitet  
 (vilken typ av mobilisering för t.ex. språkbe- varandefrågor som förekommer inom gruppen, eller om sådana frågor betraktas som viktiga över huvud taget) 
  
 m) 
  
 Intern organisation  
 (t.ex. om det förekommer organisatio- ner och sammanslutningar inom gruppen, om man har tillgång till ledare eller talesmän, samt om gruppen omfattar en utbildad elit) 
  
 n) 
  
 Institutioner  
 (om det finns utbildning, kyrka, språkplane- ring, språkvård, forskning och kultur på språket) 
 56 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 o) 
  
 Medier  
 (om gruppen har egna tidningar, radio- och TV- sändningar, särskilt på minoritetsspråket) 
  
 p) 
  
 Kulturyttringar  
 (om gruppens kulturella angelägenheter manifesteras genom berättartraditioner, musik, litteratur och te- ater etc.) 
 III. FAKTORER PÅ INDIVIDNIVÅ 
 (faktorer som rör den individuella minoritetsmedlemmens språkliga beteende) 
  
 q) 
  
 Språkval  
 (i vilken utsträckning och i vilka domäner den två- språkiga minoritetsmedlemmen väljer minoritetsspråket i inter- aktion med andra tvåspråkiga) 
  
 r) 
  
 Socialisation  
 (speciellt med avseende på hur de två aktuella språken används i barnuppfostran) 
  
 Källa 
 : Wilson (1999) s 47– 
 Det är viktigt att förstå varför en språkbytesprocess sker och att en enskild människas möjligheter att påverka skeendet är mycket be- gränsad. Enligt Wilson sker språkbytet i stor utsträckning utanför den enskilda individens kontroll och den är i stället bero- ende av hela den samhällssituation som föreligger. Minoritetsmed- lemmar måste lära sig att behärska majoritetsspråket för sin ut- komst eller för att kunna ta del av de rättigheter/skyldigheter som gäller för samhället i stort. Samtidigt har de begränsad användning för minoritetsspråket. 
 28 
  
 De enskilda individernas möjligheter att på egen hand vända en språkbytesprocess förefaller mycket små. Majoritetssamhällets roll och inställning kan således inte underskattas i denna process. I Sverige har en starkare medvetenhet rörande minoriteternas behov vuxit fram och ratificeringen av Europarådets minoritetskonven- tioner med efterföljande nationell lagstiftning är ett viktigt steg framåt i språkbevarandet. Ett av syftena med nuvarande minori- tetslagstiftning har varit att försöka höja statusen på minoritets- språken genom att dessa skall kunna användas i offentliga samman- hang såsom i kontakter med myndigheter och domstolar. Språket får därmed en officiell prägel eller status. Den enskildes möjligheter att använda minoritetsspråket ökar därmed. Denna typ av status- 
  
 28  
 Wilson (1999) s 46 
 57 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 höjande åtgärder kan således vara av stor betydelse på sikt. Hylten- stam menar att den utsträckning som individuella minoritetsmed- lemmar använder minoritetsspråket är inte uteslutande, eller ens huvudsakligen, en fråga om individuella, kommunikativa eller atti- tydbaserade val. Det är snarare en spegling av den status språken har i gruppen och i samhället i stort. Hur det ser ut i det enskilda fallet med avseende på faktorer på individnivå bestäms således i stor utsträckning av det konkreta värdet hos faktorer på samhälls- eller gruppnivå. 
 29 
  
 En negligerande eller negativ hållning från majoritetens sida kan överföras till minoritetens egna värderingar. Assimilatoriska och segregativa förhållningssätt kan via den negativa självbild som upp- står bland minoriteterna slå sönder viktiga delar av minoritetskultu- ren, vilket i sig kan ha förödande konsekvenser för minoritetens kulturella och materiella överlevnad. 
 30 
  
 När det gäller minoriteter som varit utsatta för assimilerings- tryck från majoritetssamhället måste man beakta att effekterna av sådan assimilering inte försvinner omgående. De svenska erfaren- heterna från tillämpning av minoritetsspråkslagar visar tydligt att majoritetssamhällets och minoriteternas värderingar och attityder är av central betydelse för om lagstiftning med syfte att höja ett språks status skall ha framgång. Dessa frågor kommer även att be- handlas närmare i avsnitt 4 när erfarenheterna från Norrbotten dis- kuteras samt i avsnitt 6 då frågan om bemötande belyses närmare. 
 Som tydligt framgår av diskussionen ovan har samhället en cen- tral roll i språkbevarandeprocessen. Det är därför viktigt att sam- hället tar en aktiv och drivande roll i det språkbevarande arbetet. 
 Frågan om ett språks bevarande och utformningen av en politik som ger stöd för att språk ska kunna bevaras är självklart en viktig angelä- genhet för de människor som talar språken i fråga ... men ett språks bevarande är inte en angelägenhet enbart för talarna av detta språk. Det är därutöver en angelägenhet för alla de människor, oberoende om de tillhör en minoritet eller en majoritet, som anser att språklig och kul- turell mångfald är ett omistligt värde för allas livskvalitet, och för alla dem som fruktar en allt mer strömlinjeformad och därmed en kultu- rellt utarmad och en språkligt allt fattigare värld. 
 31 
  
 29 
  
 Wilson (1999) s 50 
  
 30 
  
 Wilson (1999) s 63 
  
 31 
  
 Wilson (1999) s 37 
  
 58 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 Detta synsätt, att minoritetsspråken är en värdefull del av vår kul- turella mångfald, har även tydligt kommit till uttryck i riksdagens erkännande av de nationella minoriteterna. 
  
 2.4 
  
 Revitalisering av de nationella minoritetsspråken 
  
 Efter andra världskriget skedde en stor förändring när det gäller synen på jämlikhet mellan människor. FN:s generalförsamling an- tog i december 1948 enhälligt den allmän deklarationen om mänsk- lig rättigheter som erkänner alla människors lika värde och rättig- heter. I Sverige kom denna jämlikhetssträvan så småningom även att omfatta förhållandet mellan svenskar och invandrare och från  
 1970-talet 
  växte en politik fram som värnar om språklig och kultu- rell mångfald. Ungefär samtidigt stärktes en annan tendens i Europa och i Sverige, den s.k.  
 etniska renässansen 
 . Minoriteter och urbefolkningar som tidigare utsatts för mer eller mindre brutal as- similationspolitik blev kulturellt och politiskt aktiva och började på ett tydligare sätt kräva sina rättigheter i samhället. I Hyltenstams termer skulle man kunna säga att läget ändrades radikalt när det gäller faktorer av betydelse för minoritetsspråkens fortlevnad, nämligen typen av etnicitet (bl.a. vilken typ av mobilisering för t.ex. språkbevarandefrågor som förekommer inom gruppen) och intern organisation (t.ex. förekomsten av organisationer och sam- manslutningar inom gruppen och om gruppen har tillgång till le- dare och talesmän). 
 En stark etnisk mobilisering skedde under  
 1970-talet 
  bland många minoritetsgrupper, inte minst bland samer i Norden. Det samiska språket fick en central betydelse i denna mobilisering. En stark emancipatorisk process påbörjades bland minoriteterna och starka organisationer och etniska aktivister profilerade sig på om- rådet. Samerna hade fört en kamp för sina rättigheter under lång tid, men under  
 1970-talet 
  började de få mer gehör för sina krav. Många andra minoritets- och urbefolkningar, såsom walesare i Storbritannien, maorier på Nya Zeeland, indianer i USA, strävade ungefär samtidigt efter att ta tillbaka sina språk och kulturer som höll på att gå förlorade. Att vända språkbytet eller språklig revi- talisering, blev det centrala målet för många av dessa grupper. Re- vitaliseringsrörelserna har under de senaste decennierna vuxit till en mycket stark global trend. 
 59 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 Revitaliseringen kan alltså uppfattas som ett sätt för minoriteter att frigöra sig från historiska maktstrukturer och som en reaktion mot assimileringstryck från majoritetsbefolkningar. Målet är att minoritetsbefolkningar ska kunna integreras med majoriteten på mer jämlika villkor än tidigare genom att de inte längre behöver avsäga sig sin identitet, sin kultur och sitt språk för att få delta i samhällslivet. Istället för att tvingas välja mellan minoritetsspråket och majoritetsspråket kan minoriteterna medvetet välja flersprå- kighet, dvs. att behålla sitt egna modersmål vid sidan av majoritet- språket. 
 32  
 Språkforskaren docent Leena Huss anser att revitalise- ringsrörelser är viktiga därför att de erbjuder talarna av tidigare stigmatiserade språk en möjlighet till upprättelse gentemot majo- ritetssamhället och till en positiv minoritetsidentitet. 
 33  
 En förut- sättning för språklig revitalisering är enligt henne: 
 Ett språk som tidigare har motarbetats och nedvärderats måste få ett nytt värde i talarnas ögon för att det skall kunna revitaliseras. En viss historisk medvetenhet är också nödvändig. Talarna måste klargöra för sig själva  
 varför  
 språket håller på att försvinna, vad som kan göras för att hindra det, och inte minst, vad de själva är redo att göra för att hindra det. 
 34 
  
 I dagens svenska samhälle kan många tecken på revitalisering av de nationella minoritetsspråken skönjas. Utöver samerna har också tornedalingarna och sverigefinnarna mobiliserat sig kring språk- och kulturfrågorna, även om deras mobilisering började något se- nare än samernas, i början av  
 1980-talet. 
  Detta hade även betydelse när Sverige blev 1995 blev medlem i Europeiska unionen och mino- riteterna blev en del av den europeiska minoritetsgemenskapen. Nästa viktiga steg, som också ingår i Gibson språkbevarande faktorer på samhällsnivå, var att statsmaktens erkännande av mino- riteterna och deras språk samt de nya minoritetsspråklagarna. Ett erkännande av språkliga och kulturella rättigheter påverkar även minoritetens egna och majoritetsbefolkningens attityder och ger revitaliseringsrörelsen ett rättfärdigande. 
 35 
  
 Det finns i dag en större acceptans av minoriteters kulturella särart i samhället. Revitalisering på samhällsplanet kan innebära att 
  
 32 
  
 Föredrag av Smith vid utredningens konferens  
  
 Förstärkt skydd för finska språket i Mälardalen – Nästa steg i den svenska minoritetspolitiken? 
 , Stockholm, 31 augusti 2004 
  
 33 
  
 Walker revitalisering – finns den? i Williams m.fl. (red): När språk och kulturer möts – Festskrift till Tuuli Forsgren (2002) s 59 
  
 34 
  
 Huss (2002) s 46 
  
 35 
  
 Huss (2002) s 48 
  
 60 
  
 SOU 2005:40 
  
 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande 
  
 språket får tillträde till språkdomäner där det tidigare har försvun- nit eller där det aldrig har använts. Den svenska minoritetslagstift- ningen är, som nämnts ovan, ett exempel på detta. Särskilt viktiga domäner för den språkliga revitaliseringen på lång sikt är skolan och medierna. När det gäller utbildning finns det flera färska nor- diska exempel där språkbevarande aktiviteter har skapats och blivit framgångsrika, som i följande exempel: 
 Skolan och förskolan är särskilt betydelsefulla för hotade språk som talas av få eller inga barn och ungdomar. Aktuella exempel på revitali- sering i förskolan och skolan är de enare- och skoltsamiska språk- bona för förskolebarn, de lule- och sydsamiska språkbadslägren för ungdomar och speciella skolor med revitaliseringsprofil, såsom Kangos Kultur- och Ekologiskola i Tornedalen där meänkieli och tornedalsk kultur är centrala och Börslel skole/Pyssyjoven koulu i Nordnorge som lär ut kvänska och kvänsk kultur. Ett intressant exempel på en framgångsrik revitalisering är också den lulesamiska språkligt profile- rade förskolan Vuonak Sámemáná/Arran i Tysfjord, Norge, och de lulesamiska klasserna i de näraliggande skolorna som uppstått i dess kölvatten. I alla dessa exempel har lokalsamhället eller de enskilda för- äldrarnas egen aktivitet varit central och så småningom fått gehör i allt vidare kretsar. 
 36 
  
 Bland faktorer på gruppnivå kan betonas att minoriteternas kollek- tiva självmedvetenhet har vuxit och grupperna har aktivt drivit bl.a. frågan om erkännande i politiska fora. Inflytandet över de egna förhållandena har på många sätt ökat och därmed makten att styra sin egen framtid. Samerna har fått en egen institution sedan Same- tinget inrättades 1993 och detta har varit mycket positivt för den samiska minoriteten. Dialogen mellan statsmakterna och minori- teterna fortsätter som ett resultat av den nya minoritetspolitiken. Minoriteterna bedriver även ett aktivt språkarbete för att värna de egna språken. 
 Bland faktorer på individnivå, där en enskild lättast kan påverka språkbevarandet, finns det tecken på att den språkliga medveten- heten ökat och att den egna kulturen och språket upplevs som nå- got positivt av allt fler. Det finns exempel på att personer som till- hör de yngre generationerna väljer att aktivt lära sig det språk för- äldrarna tidigare förbjudits att tala i skolan av majoritetssamhället och föräldrar väljer att tala språket med sina barn, bl.a. har gemen- samma språkbadsläger anordnats för äldre och yngre samer. Det finns också exempel på att vuxna försöker förvärva läs- och skriv- 
  
 36  
 Huss (2002) s 47 
 61 
  
 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 
  
 SOU 2005:40 
  
 kunskaper i sitt eget modersmål, bl.a. har Sametinget och Samernas utbildningscentrum anordnat sådana kurser. 
 Minoritetsidentitet som på grund av starkt assimileringstryck ti- digare kunde uppfattas som ett stigma, håller på många håll på att ersättas av en positiv identitet där tvåspråkighet och det egna språ- ket uppfattas som en rikedom värd att värna. 
 För den enskilde kan värnandet av minoritetsidentiteten dock innebära svåra individuella val, som har bäring på den egna identi- teten och relationen till den egna gruppen. Detta avsnitt avslutas med ett citat för att illustrera detta dilemma. Citatet är från en ung sydsamisk kvinna som valt att lägga sin kraft på att lära sig nordsa- miska istället för sydsamiska, därför att hennes möjligheter att lära sig sydsamiska varit begränsade och för att hon velat värna sitt sa- miska ursprung och sin delaktighet i den samiska gruppen. 
 Jag har med sorg lämnat mitt språk och lärt mig ett annat, men samti- digt inser jag att jag aldrig skulle ha känt samma förändring om jag valt sydsamiska. Ibland känns det otroligt tungt och jag har kluvna känslor vad gäller språket, men som ett ljus i mörkret ser jag den positiva för- ändringen. Det blir aldrig för sent att lära sig något nytt. Vem vet, kan- ske kommer jag att lära mig mitt eget språk, sydsamiskan, någon gång i framtiden. 
 37 
  
 37  
 Sametinget/Regeringskansliet: Samer – ett ursprungsfolk i Sverige (2004) s 52 
 62 
  
 3 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 3.1 
  
 Språket – en rättighet 
  
 Rätten att få använda sitt eget modersmål och rätten att utöva sin kultur är grundläggande mänskliga rättigheter i enlighet med artikel 27 av Förenta nationernas internationella konvention om medbor- gerliga och politiska rättigheter 
 1 
 . Skyddet av nationella minoriteter har setts som en led i arbetet med värnandet av de mänskliga rättig- heterna. Vid införandet av den nuvarande minoritetspolitiken utta- lade regeringen: 
 Sverige har en lång tradition när det gäller att värna om mänskliga rät- tigheter och åtgärder mot diskriminering. Det är därför naturligt att också stärka skyddet för de nationella minoriteterna. Internationella erfarenheter talar också för att det är angeläget att staten tar minorite- ters rättigheter på allvar. Minoriteternas egna önskemål bör vara en viktig utgångspunkt när en samlad minoritetspolitik skall utformas. 
 2 
  
 Vid riksdagsbehandlingen betonade konstitutionsutskottet det an- gelägna i att minoriteterna inom en stat åtnjuter skydd för sin egenart: 
 Skyddet av nationella minoriteter är en viktig del av skyddet för de mänskliga rättigheterna och därmed för stabilitet, demokrati och fred- lig utveckling. Konstitutionsutskottet anser att Sverige som ett första steg mot en samlad svensk minoritetspolitik bör ratificera ramkon- ventionen och minoritetskonventionen. 
 3 
  
 Genom ratificeringen av Europarådets minoritetskonventioner har lagstiftaren tagit aktiv ställning för att de utpekade nationella mino- riteterna har rätt till skydd och aktivt stöd för sin fortlevnad i Sverige. Sverige har som stat folkrättslig förbundit sig gentemot Europarådet att förverkliga de åtaganden som konventionerna 
  
 1 
  
 International Covenant on Civil and Political Rights, 16 dec 1966, SÖ 1971:42 
  
 2 
  
 prop. 1998/99:143 s  
  
 30–31 
  
 3 
  
 1999/2000:KU6 s 21 
  
 63 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 innefattar. Den svenska staten har åtagit sig att aktivt genomföra de i konventionerna angivna åtagandena och föra en politik som över- ensstämmer med intentionerna i dessa konventioner. 
 Sverige har genom ratificeringen av minoritetsspråkskonventio- nen uttryckligen erkänt att den enligt artikel 3 skall bygga sin poli- tik, lagstiftning och praxis på ett antal mål och principer, 
 4  
 bl.a.: 
 erkännande av landsdels- eller minoritetsspråk som uttryck för kulturell rikedom, 
 behov av beslutsamma åtgärder för att främja landsdels- och minoritetsspråk i syfte att skydda dem, 
 underlättande och/eller uppmuntran av användning av lands- dels- eller minoritetsspråk i tal och skrift i det offentliga och privata livet, 
 tillhandahållande av lämpliga former och medel för undervis- ning i och studier av landsdels- och minoritetsspråk på alla ve- derbörliga nivåer 
 tillhandahållande av möjligheter för dem som inte talar ett landsdels- eller minoritetsspråk som bor i ett område där ifrå- gavarande språk används, att lära sig detta om de så önskar, samt 
 främjande av studier och forskning om landsdels- eller minori- tetsspråk vid universitet eller motsvarande läroanstalter. 
 Sveriges åtagande innebär inte att de nationella minoriteterna ges en förmån eller privilegium som samhället fördelar efter eget skön när det anses lämpligt eller ekonomiskt önskvärt. För de nationella minoriteternas del är det istället frågan om en rättighet till det egna språket och den egna kulturen. 
  
 3.2 
  
 Internationellt skydd av minoriteter 
  
 I det följande behandlas innebörden av minoritetsskydd i olika in- ternationella konventioner och deklarationer som Sverige anslutit sig till. Därefter beskrivs de skyldigheter som följer av Europarå- dets minoritetskonventioner. Slutligen diskuteras frågan om för- verkligande av mänskliga rättigheter. 
 Internationella bestämmelser som tillkommit för att skydda olika typer av minoriteter har tagits fram inom flera internationella 
  
 4  
 Notera att artikel 3 gäller samtliga minoritetsspråk och gäller i hela landet. 
 64 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 organisationer. I det följande kommer Förenta nationernas kon- vention om medborgerliga och politiska rättigheter och Europarå- dets konventioner rörande minoriteter att behandlas närmare. Yt- terligare bestämmelser och internationella deklarationer rörande minoriteter har bl.a. tagits fram av Internationella arbetsorganisa- tionen (ILO) 
 5  
 och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) 
 6 
 . Dessa bestämmelser kommer inte att behandlas närmare i detta betänkande. 
 7 
  
 Bestämmelser som ger ett grundläggande skydd för etniska, reli- giösa och språkliga minoriteter återfinns i bl.a. Förenta nationernas internationella konvention om medborgerliga och politiska rättig- heter: 
 Internationella konventionen om medborgerliga och poli- tiska rättigheter, artikel 27 
 I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter skall de som tillhör sådana minoriteter ej förvägras rätten att i gemen- skap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att be- känna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. 
 8 
  
 Bestämmelsen förbjuder inskränkningar från undertecknande sta- ters sida gentemot minoriteters rätt att utöva sin särart. Minoritets- skyddet i artikel 27 har även till syfte att garantera fortlevnaden av och den fortsatta utvecklingen av minoriteters kulturella, religiösa och sociala identitet, och därigenom berika samhället. Rättigheten som härigenom tillkommer minoriteter som grupp är en rättighet som skall ses som något självständigt vid sidan av individuella rät- tigheter som tillkommer individen. Förenta nationernas kommitté för mänskliga rättigheter har uttalat: 
 [t]he protection of [the rights in Article 27] is directed to ensure the survival and continued development of the cultural, religious and so- cial identity of the minorities concerned, thus enriching the fabric of society as a whole. Accordingly, the Committee observes that these rights must be protected as such and should not be confused with other personal rights conferred on one and all under the Covenant. 
 9 
  
 5 
  
 International Labour Organisation, ILO 
  
 6 
  
 Organisation for Security and Cooperation in Europe, OSCE 
  
 7 
  
 Se vidare i t.ex. Sanchez: Minorities in International Law – An Introductory Study, Council of Europe (2002) 
  
 8 
  
 International Covenant on Civil and Political Rights, 16 dec 1966, SÖ 1971:42 
  
 9 
  
 1994 General Comment No. 23 on article 27 of the ICCPR, paragraph 9 
  
 65 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Förenta nationernas generalförsamling har 1992 i en deklaration rörande minoritetsrättigheter uttalat att dess medlemsländer skall vidta de åtgärder som behövs för att minoriteter ska kunna utnyttja sina mänskliga rättigheter utan att utsättas för diskriminering. Medlemsstaterna skall vidare skapa förutsättningar för minorite- terna att utveckla sin kultur och sitt språk. Staterna bör även vidta lämpliga åtgärder för att personer som tillhör minoriteter skall ha möjlighet att lära sig sitt modersmål eller att få undervisning i mo- dersmålet: 
 10 
  
 FN:s deklaration om minoritetsrättigheter, artikel 4 
  
 1. 
  
 States shall take measures where required to ensure that persons belonging to minorities may exercise fully and effectively all their hu- man rights and fundamental freedoms without any discimination and in full equality before the law. 
  
 2. 
  
 States shall take measures to create favourable conditions to enable persons belonging to minorities to express their characteristics and to develop their culture, language, religion, traditions and customs, ex- cept where specific practices are in violation of national law and con- trary to international standards. 
  
 3. 
  
 States should take appropriate Chase that, wherever possible, persons belonging to minorities may have adequate opportunities to learn their mother tongue or to have instruction in their mother tongue. - - - 
  
 Detta grundläggande skydd av minoriteter har i Sverige kommit till uttryck i regeringsformens bestämmelser: 
 Regeringsformen 1 kap 2 § st 4 och 5 
 Det allmänna skall motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. 
 Etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. 
 11 
  
 Särskilda bestämmelser rörande minoriteter och språk finns även i Förenta nationernas barnkonvention: 
 Barnkonventionen, artikel 30 
 I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter el- ler personer som tillhör en ursprungsbefolkning skall ett barn som 
  
 10 
  
 Declaration on the Rights of Persons Belonging to National or Ethnic, Religious and Linguistic Minorities, UN General Assembly resolution 47/135, 18 dec 1992, Article 4 
  
 11 
  
 Regeringsformen 1 kap 2 § st 4 och 5 
  
 66 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 tillhör en sådan minoritet eller urbefolkning inte förvägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. 
 12 
  
 I barnkonventionens bestämmelse rörande utbildning anges även att utbildningen skall syfta till att: 
 Barnkonventionen, artikel 29.1.c 
 utveckla respekt för barnets föräldrar, för barnets egen kulturella identitet, eget språk och egna värden 
 Barn har således ett förstärkt skydd till det egna modersmålet, en- ligt barnkonventionens bestämmelser, som måste beaktas även i minoritetssammanhang. 
 Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (europeiska kon- ventionen för mänskliga rättigheter) innehåller inga direkta stad- ganden som har till avsikt att skydda eller värna individers språk. Däremot finns en bestämmelse att fri- och rättigheter skall tryggas utan diskriminering på grund av språk eller tillhörighet till nationell minoritet: 
 Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, artikel 14 
 Åtnjutande av de fri- och rättigheter som anges i denna konvention skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. 
 13 
  
 Notera att Europakonventionen för mänskliga rättigheter gäller som svensk lag. 
 14 
  
 Genom Europarådets konventioner rörande minoriteter har mi- noriteters rättigheter och möjligheter att bevara sin kultur och sitt språk förstärkts och förtydligats i de undertecknande staterna. Konventionernas syfte är att främja aktivt stöd för att kulturerna och språken skall kunna fortleva. 
 I inledningen till minoritetsspråkskonventionen anges att rätten att använda landsdels- eller minoritetsspråk i det privata och of- 
  
 12 
  
 Convention on the Rights of the Child, 20 Nov. 1989, SÖ 1990:20 
  
 13 
  
 European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, Council of Europe, 4 november 1950, SÖ 1952:35 
  
 14 
  
 lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna 
  
 67 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 fentliga livet är en  
 omistlig rättighet  
 ( 
 an inalianable right 
 ) som stämmer överens med principerna i Förenta nationernas interna- tionella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och med andan i Europarådets konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna. 
  
 I ramkonventionens anges att skyddet av nationella minoriteter och av de rättigheter och friheter som tillkommer personer som tillhör dessa minoriteter utgör en integrerad del av det internatio- nella skyddet av mänskliga rättigheter och faller som sådant inom ramen för internationellt samarbete (artikel 1). Undertecknande stater åtar sig att erkänna att den som tillhör en nationell minoritet har rätt att fritt och utan ingripande använda sitt minoritetsspråk privat och offentligt, och såväl muntligt som skriftligt (artikel 10.1). 
 I internationella konventioner till skydd för de mänskliga rättig- heterna garanteras enskilda individer specifika individuella rättig- heter. Dessa rättigheter tillkommer alla individer, oavsett etnisk, religiös eller språklig tillhörighet. I kommentaren till minoritets- språkkonventionen anges att konventionens syfte är att skydda och stödja landsdels- eller minoritetsspråk, däremot inte språkliga mi- noriteter: 
 The charter sets out to protect and promote regional och minority languages, not linguistic minorities. For this reason emphasis is placed on the cultural dimension and the use of a regional or minority langu- age in all the aspects of the life of its speakers. The charter does not establish any individual or collective rights for the speakers of regional or minority languages. Harmon, the obligation of the parties with regard to the status of these languages and the domestic legislation which will have to be introduced in compliance with the charter will have an obvious effect on the situation of the communities concerned and their individuals. 
 15 
  
 Konventionen var således, enligt kommentaren, inte avsedd att skapa individuella eller kollektiva rättighet för talarna av de skyd- dade språken. Däremot skulle nationell lagstiftning som tillkommit för att implementera åtagandena i konventionen kunna ha bety- delse för de individuella medborgarna. Detta är ett något märkligt resonemang med tanke på att inledningen till minoritetsspråkskon- ventionen anger att rätten att tala sitt eget språk är en omistlig rät- tighet. De omistliga rättigheterna man brukar hänvisa till i sam- 
  
 15  
 European Charter for Regional or Minority Languages, Explanatory Report, paragraph 11 
 68 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 manhanget är i allmänhet grundläggande rättigheter som enskilda individer kan åberopa och som stater är skyldiga att garantera indi- viden. 
 Det föreligger således en skillnad mellan individuella mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter. Till skillnad från de individu- ella rättigheterna har minoritetsrättigheterna en kollektiv karaktär där individen har en underordnad roll i kollektivet. Minoritets- skyddet tillkommer ofta gruppen som helhet. 
 Ett minoritetsskydd som inte kan åberopas av individen gent- emot samhället i det enskilda fallet skulle dock vara meningslös och i direkt strid mot grundtanken i minoritetsskyddet. I det konkreta fallet när åberopandet av minoritetsskydd eller minoritetsstöd skulle kunna bli aktuellt, rör det sig ofta om individer som är före- mål för någon form av åtgärd eller krav på samhället. Eventuella beslut från samhällets sida fattas då rörande individen, inte rörande en generell grupp som individen tillhör. Individens särskilda ställ- ning som en del av en minoritet måste då kunna beaktas i det en- skilda beslutet, annars kommer utlovat minoritetsskydd att sakna reell betydelse. 
 Syftet med Europarådets minoritetskonventioner är att ge ett kollektivt skydd och stöd till vissa grupper och deras språk och kultur. De i ramkonventionen angivna rättigheterna och friheterna får uttryckligen utövas enskilt och i gemenskap med andra (artikel 3.2). Det innebär att rättigheterna måste kunna åberopas av en- skilda individer som tillhör nationella minoriteter, oaktat det kol- lektiva skyddet. Konventionernas syfte förverkligas i realiteten främst genom olika typer av beslut på det nationella planet som rör enskilda individers möjligheter att använda språket eller utöva sin kultur samt genom beslut rörande olika stödåtgärder. En sådan si- tuation skulle t.ex. kunna vara möjligheten att få undervisning i modersmålet inom skolväsendet, nyttjandet av olika typer av sam- hällhällstjänster eller möjligheten att använda sitt modersmål vid myndighetskontakter eller i olika offentliga situationer. I den lag- stiftning som tillkom som en följd av Sveriges ratifikation av mino- ritetskonventionerna, valde man även att lagstifta om vissa rättig- heter för individer som tillhör de nationella minoriteter som har en historisk geografisk anknytning. Därmed har enskilda individer getts en uttrycklig rätt att använda det egna språket i vissa angivna situationer. 
 Rätten att få använda det egna modersmålet är inte beroende av om den enskilde individen behärskar majoritetsspråket. De lagstad- 
 69 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 gade rättigheter som tillkommer de nationella minoriteterna i Sverige får således utnyttjas oavsett om individen talar majoritets- språket, d v s. svenska. Individens rätt grundar sig således inte på förhållandet det skulle finnas ett behov att tala det egna språket, på grund av bristande kunskaper i svenska. Syftet med konventionerna är ju att stärka de nationella minoritetsspråkens status. Ett sätt att åstadkomma just detta och skapa flera språkdomäner, är att språ- Olsen skall kunna användas i olika offentliga sammanhang, såsom i kontakter med myndigheter och domstolar. 
 Trots att den nuvarande svenska minoritetspolitiken gällt i fem år råder det allt jämt stor okunskap när det gäller syftet med mino- ritetspolitiken och minoritetslagstiftningen, dels hos samhällets representanter som skall implementera konventionsåtagandena, dels hos de nationella minoriteterna. Det förekommer även en sammanblandning mellan integrationspolitikens och minoritetspo- litikens syften. Tanken är inte att stöd för minoritetsspråken skall ges under en övergångsperiod tills minoriteterna lärt sig behärska svenska tillräckligt bra. Tanken är i stället att de nationella minori- tetsspråken är en del av det svenska samhället och de därför har ett kulturellt och historiskt värde för Sverige. Minoritetsspråken skall därmed ges det stöd och det utrymme som behövs för att språken skall kunna fortleva i det svenska samhället i framtiden som en na- turlig del därav. Genom att höja statusen och närvaron av minori- tetsspråken i samhället främjas de nationella minoritetsspråkens fortlevnad i Sverige. 
  
 3.3 
  
 Europarådets konventioner rörande minoriteter 
  
 3.3.1 
  
 Allmänt om Europarådets konventioner 
  
 Utgångspunkten för den nuvarande svenska minoritetspolitiken är således Sveriges folkrättsliga åtaganden enligt Europarådets två konventioner rörande minoriteter. Varje medlemsstat väljer själv om man vill ratificera minoritetskonventionerna. Konventionstex- terna och en sammanställning av de av Sverige ratificerade punk- terna i minoritetsspråkskonventionen återfinns som bilagor till detta betänkande. 
 Rörande definition av begreppet nationell minoritet i konven- tionerna hänvisas även till avsnittet 2 ovan. 
 70 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 I det följande ges en kortfattad beskrivning av bestämmelserna i Europarådets minoritetskonventioner. Konventionerna behandlas var för sig. 
  
 3.3.2 
  
 Ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter 
  
 Europarådets ramkonvention godkändes av Europarådets minister- kommitté den 10 november 1994. Konventionen öppnades för un- dertecknande den 1 februari 1995 och trädde i kraft den 1 februari 1998. För närvarande har 42 stater undertecknat konventionen. Sverige ratificerade konventionen den 9 februari 2000 och konven- tionsåtagandena trädde i kraft den 1 juni 2000. Sverige har valt att ratificera konventionen för samtliga fem nationella minoriteter. 
 Konventionens syfte är enligt inledningen att skydda nationella minoriteters fortlevnad. Undertecknande stater avser att: 
 ett pluralistiskt och i sann mening demokratiskt samhälle inte endast bör respektera den etniska, kulturella, språkliga och religiösa identite- ten för varje person som tillhör en nationell minoritet utan även skapa lämpliga förutsättningar för att göra det möjligt att uttrycka, bevara och utveckla denna identitet. 
 Ramkonventionens bestämmelser kan indelas i en inledning (pre- ambeln) och fem sektioner enligt följande: 
 Del I (artikel  
 1–3): 
  grundläggande principer 
 Del II (artikel  
 4–19): 
  en uppräkning av åtaganden på olika sakom- råden 
 Del III (artikel  
 20–23): 
  tolknings- och tillämpningsbestämmelser Del IV (artikel  
 24–26): 
  övervakningsmekanismen 
 Del V (artikel  
 27–32): 
  undertecknande och ratificering 
 Artikel 4 i ramkonventionen stadgar att all diskriminering på grundval av tillhörighet till en nationell minoritet är förbjuden. Undertecknande stater åtar sig att vidta lämpliga åtgärder för att inom alla områden av det ekonomiska, sociala, politiska och kultu- rella livet främja fullständig och effektiv jämlikhet mellan personer som tillhör en nationell minoritet och personer som tillhör majo- ritetsbefolkningen. 
 Staterna åtar sig vidare att främja de nationella minoriteternas möjligheter att bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de vä- sentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen religion, språk, 
 71 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 traditioner och kulturarv (artikel 5). Konventionens åtaganden är således vidare i sin omfattning än minoritetsspråkkonventionens bestämmelser, vars syfte är att skydda och utveckla minoritetssprå- Olsen. Vidare anges i artikel 5.2 att åtgärder, som syftar till att tvångsassimilera personer som tillhör nationella minoriteter, är ut- tryckligen förbjudna. 
 Konventionen innehåller en rad bestämmelser som garanterar minoriteter en rad grundläggande mänskliga rättigheter och frihe- ter: bl.a. skydd från diskriminering, fientlighet och våld (artikel 6.2),  
 mötes-, 
 förenings-, 
 yttrande-, 
 tanke-, 
  samvets- och religions- frihet (artikel 7 och 8), åsikts- och yttrandefrihet på det egna språ- ket (artikel 9). 
 Beträffande språk stadgas att enskilda skall ha rätt att fritt få an- vända sig av minoritetsspråket i privata och offentliga sammanhang (artikel 10.1). Vidare anges att: 
 Ramkonventionen, artikel 10.2 
 I områden som av hävd eller i betydande antal bebos av personer som tillhör nationella minoriteter skall parterna, om dessa personer begär detta och om en sådan begäran motsvarar ett verkligt behov, sträva efter att så långt som möjligt säkerställa att de förutsättningar finns som skulle göra det möjligt att använda minoritetsspråket i umgänget mellan dessa personer och förvaltningsmyndigheterna. 
 I detta stadgande finns således uttryckligt konventionsstöd för att tillskapa s.k. förvaltningsområden för användandet av minoritets- språk i offentliga sammanhang. Frågan om förvaltningsområden diskuteras närmare i avsnitt 4. 
 Konventionen innehåller bestämmelser rörande utbildning (arti- kel 12 och 13). Staterna skall vidta åtgärder på utbildnings- och forskningsområdet för att främja kunskapen om nationella mino- riteter bland majoritetsbefolkningen, bereda möjligheter till lärar- utbildning och tillgång till läroböcker, främja minoriteters tillträde till utbildning samt tillerkänna minoriteter rätt att inrätta och driva egna enskilda utbildningsinstitutioner. 
 Den som tillhör en nationell minoritet har rätt att lära sig sitt minoritetsspråk (artikel 14.1). Vidare anges att: 
 Ramkonventionen, artikel 14.2 
 I områden som av hävd eller i betydande antal bebos av personer som tillhör nationella minoriteter skall parterna, om det finns tillräcklig efterfrågan, sträva efter att så långt som möjligt och inom ramen för sina respektive utbildningssystem säkerställa att den som tillhör dessa 
 72 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 minoriteter har tillfredställande möjligheter till undervisning i mino- ritetsspråket eller till undervisning på detta språk. 
 I artikel 15 anges att nödvändiga förutsättningar skall skapas för att nationella minoriteter effektivt skall kunna delta i det kulturella, sociala och ekonomiska livet samt i offentliga angelägenheter, sär- skilt sådana som berör dem. 
 Konventionen innehåller även bestämmelser om övervakning av genomförandet av åtagandena. Övervakningssystemet berörs när- mare i avsnitt 5. 
  
 3.3.3 
  
 Europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk 
  
 Konventionen, som även kallas minoritetsspråkskonventionen, öppnades för undertecknande den 5 november 1992 och trädde i kraft den 1 mars 1998. Sverige ratificerade konventionen den 9 februari 2000. För närvarande har 17 stater undertecknat konven- tionen. 
 Huvudsyftet med minoritetsspråkkonventionen är kulturell. Av inledningen till stadgan framgår bl.a. att undertecknande stater an- ser att värnandet om historiska landsdels- och minoritetsspråk bi- drar till att upprätthålla och utveckla Europas kulturella rikedom och traditioner. Vidare anges att rätten att använda landsdels- eller minoritetsspråk i det privata och offentliga livet är en omistlig rät- tighet. 
 Minoritetsspråkkommittén tolkade syftet enligt följande: 
 Genom att skydda och främja historiska landsdels- eller minoritets- språk som av hävd talas i Europa vill man bidra till att bevara och ut- veckla Europas mångkulturella arv och flerspråkighet inom nations- gränserna. 
 16 
  
 I inledningen till konventionen anges också att avsikten med kon- ventionen inte är att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken inom staterna. 
 Minoritetsspråkskonventionens bestämmelser kan indelas i en inledning (preambeln) och fem sektioner enligt följande: 
 Del I (artikel  
 1–6): 
  definitioner, val av åtagandenivå Del II (artikel 7): övergripande mål och principer 
  
 16  
 SOU 1997:192 
 73 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Del III (artikel  
 8–14): 
  en uppräkning av åtaganden på olika sakom- råden 
 Del IV (artikel  
 15–17): 
  övervakningsmekanismen 
 Del V (artikel  
 18–23): 
  undertecknande och ratificering 
 Enligt minoritetsspråkskonventionen krävs det att ett  
 landsdels- eller minoritetsspråk  
 skall ha använts av hävd i ett visst territo- rium inom en stat (s.k.  
 historisk geografisk anknytning 
 ) av med- borgare i staten, och att språket skall skilja sig från det officiella språket. Vidare skall språket talas av ett tillräckligt stort antal per- soner så att det motiverar olika åtgärder för skydd och främjande (artikel 1). Invandrarspråk och dialekter av landets majoritetsspråk anses falla utanför definitionen. Om ett språk inte skulle uppfylla kravet på historisk geografisk anknytning är det att betrakta som ett  
 territoriellt obundet språk 
 . 
 För territoriellt obundna språk är skyddet allmännare och mindre omfattande. Undertecknande stater förbinder sig dock att beakta gruppens behov och önskemål och respektera gruppens tra- ditioner och egenart (artikel 7.5). 
 Varje stat kan välja vilka nationella minoritetsspråk som skall skyddas under konventionen och nivån på detta skydd. I artikel 2 anges att varje stat förbinder sig att tillämpa bestämmelserna i del II på alla landsdels- eller minoritetsspråk som motsvarar definitio- nen i artikel 1. För vart och ett av språken förbinder sig parterna att tillämpa minst 35 punkter eller stycken bland bestämmelserna i del III i stadgan, däribland minst tre från vardera artikel 8 och 12 och en vardera från artikel 9, 10, 11 och 13. 
 Sverige har valt att betrakta samiska, finska och meänkieli som språk med historisk geografisk bas (landsdels- eller minoritets- språk) och dessa språk omfattas av bestämmelserna i del II och III. Romani chib och jiddisch betraktas som territoriellt obundna språk och ges därför skydd under bestämmelserna i del II. I propositio- nen angavs: 
 Regeringens förslag och bedömningar i denna proposition innebär att Sverige helt kommer att kunna uppfylla  minoritetsspråkskonven- tionens del II för minoritetsspråken. I del III kommer Sverige att kunna uppfylla 46 punkter eller stycken för samiska, 46 punkter eller stycken för finska och 43 punkter eller stycken för meänkieli. Reger- ingen har också gått längre än vad konventionen kräver genom åtgär- 
 74 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 der som innebär att vissa punkter och stycken i del III tillämpas även på de territoriellt obundna språken romani chib och jiddisch. 
 17 
  
 I propositionen preciseras inte närmare vilka punkter eller stycken i del II som tillämpas på romani chib och jiddisch. 
 Det kan även noteras att Justitiedepartementet i faktablad rö- rande den nationella minoritetspolitiken anger att minoritetspoliti- Olsen skall få genomslag i hela landet: 
 För att målet med minoritetspolitiken skall kunna förverkligas krävs att samtliga nationella minoriteters behov och intressen beaktas i alla delar av landet och på alla nivåer i samhället. Det gäller såväl statliga myndigheter som kommuner och landsting. 
 18 
  
 Detta innebär att principerna i artikel 7 skall beaktas i hela landet och inte endast i de nuvarande förvaltningsområdena. Bestämmel- sen måste även läsas ihop med artikel 5 i ramkonventionen, som ju gäller i hela landet, där det anges: 
 Parterna åtar sig att främja de förutsättningar som är nödvändiga för att personer som tillhör nationella minoriteter skall kunna bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. 
 Minoritetsspråken i Sverige måste sålunda ges skydd och stöd  
 i hela landet 
 . Denna slutsats stöds även av regeringens uttalande till Europarådet i den andra rapporten rörande tillämpningen av mino- ritetsspråkkonventionen, juni 2004: 
 For the goals of the minority policy to be accomplished it is required that all needs and interests of the national minorities are considered in all parts of the country and at all levels in society. That applies to Governmental authorities Morales regional authorities. Me- asures have been taken to increase the knowledge of the minority po- licy and to discuss how the policy can be implemented in different le- vels of society, especially at the local level. 
 19 
  
 17 
  
 prop. 1998/99:143 s 36 
  
 18 
  
 Justitiedepartementets faktablad Nationella minoriteter och minoritetsspråk – En sam- manfattning av regeringens minoritetspolitik, november 2004 
  
 19 
  
 Swedish Report on the Council of European Charter for Regional or Minority Languages, Sceond Periodical Report presented in Martin 15 of the Charter, juni 2004 
  
 75 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 3.4 
  
 Förverkligande av mänskliga rättigheter 
  
 Existensen av mänskliga rättigheter uppfattas av de flesta som en självklarhet och vi ifrågasätter knappast innehållet i sådana rättig- heter. Lika självklart kan det tyckas att dessa typer av rättigheter faktiskt omsätts i praktiken och att människor kan nyttja de rättig- heter som tillkommer dem. Det förhållandet att vi i Sverige har lag- stiftning som förbjuder visst handlande eller att vissa särskilt vik- tiga intressen skall beaktas i olika sammanhang är dock inte en ga- ranti för att dessa normer omsätts i praktiken. 
 För att få till stånd en större medvetenhet i dessa frågor har re- geringen år 2002 tagit fram en  
 Nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 
 . Handlingsplanens syfte är följande: 
 Målet för regeringens långsiktiga strävanden är att säkerställa full re- spekt för de mänskliga rättigheterna, ökad kunskap och medvetenhet om de mänskliga rättigheterna samt bättre samordning av arbetet med att främja mänskliga rättigheter. 
 20 
  
 I skälen för regeringens bedömning anges: 
 Sverige är bundet av olika konventioner som tillförsäkrar enskilda olika rättigheter gentemot statsmakten. Dessa rättigheter berör olika samhällsområden och anger vilka normer som statsmakten måste hålla sig inom. Den bakomliggande tanken med att upprätta en nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna är således att det är sta- tens ansvar att de mänskliga rättigheterna respekteras och tillgodoses. I första hand ligger ansvaret hos varje stats regering, men även den statliga och kommunala förvaltningen har ett ansvar. 
 21 
  
 Den statliga och kommunala förvaltningen har således ett ansvar för att de mänskliga rättigheterna respekteras och tillgodoses. 
 En central del i förvaltningspolitiken, och i det utvecklingsarbete som pågår i statsförvaltningen, är att sätta medborgarna i fokus och så långt möjligt anpassa den statliga verksamheten till medborgarnas behov. Statliga myndigheter skall uppfylla höga krav på tillgänglighet och tillmötesgående och medborgarna skall ges tillfälle till dialog och möj- ligheter att lämna synpunkter på den verksamhet de berörs av. Alla medborgare med särskilda behov skall ha likvärdig tillgång till de tjänster som erbjuds och till offentlig information. Inte minst för att bättre tillgodose grupper med särskilda behov är det angeläget att ut- veckla den direkta dialogen med medborgarna. 
  
 20 
  
 Regeringens skrivelse 2001/02:83: En nationell handlingsplan för de mänskliga rättig- heterna, 24 januari 2002, s 5 
  
 21 
  
 Regeringes skrivelse 2001/02:83 s 5 
  
 76 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Regeringen avser att vidta ytterligare åtgärder för att öka kompeten- sen om mänskliga rättigheter hos de statliga myndigheterna samt att göra myndigheternas roll och ansvar tydligare. Om internationell kri- tik uttalas mot Sverige i någon form måste detta noggrant följas upp på myndighetsnivå. För att tydliggöra myndigheternas ansvar vad avser mänskliga rättigheter överväger regeringen att för myndigheter med särskilt ansvar för mänskliga rättigheter ytterligare uppmärksamma dem på deras ansvar. 
 22 
  
 Regeringen uppmärksammar särskilt kommunernas och landsting- ens roll i förverkligandet av de mänskliga rättigheterna: 
 Många av de fri- och rättigheter som Sverige förpliktat sig att garantera förverkligas genom arbete som sker på kommunal nivå. För flera olika verksamheter av betydelse för ekonomiska, sociala och kulturella rät- tigheter är kommunen och landstinget huvudman. En del av utbild- ningsväsendet är kommunalt och flera olika sociala rättigheter till- kommer den enskilde på grundval av beslut av kommunen eller lands- tinget. Många beslut fattas av tjänstemän på delegation. 
 Kommunernas och landstingens roll för att förverkliga de mänskliga rättigheterna är viktig. Deras praktiska handhavande av en rad frågor är av betydelse och kan i vissa fall vara avgörande för om Sverige som stat kan leva upp till sina förpliktelser på flera områden. Kommunerna och landstingen har därför en viktig roll och ett stort ansvar för att Sverige skall kunna leva upp till de krav som följer av internationella konven- tioner. 
 23 
  
 Regeringen påpekar särskilt betydelsen av kommunala handlings- planer: 
 Genom kommunala handlingsplaner kan det konkreta arbetet som äger rum på kommunal nivå kopplas samman med mänskliga rättighe- ter. Andra metoder för att koppla samman den kommunala verksam- heten med skyddet för de mänskliga rättigheterna är att anordna kon- ferenser med teman som rör mänskliga rättigheter. Sådana temadagar kan innebära att mänskliga rättigheter ges en ökad profil i det konkreta arbetet. 
 24 
  
 Bland prioriterade områden i arbetet med mänskliga rättigheter an- ger regeringen bl.a. de nationella minoriteterna. För att öka kun- skaperna om mänskliga rättigheter och de nationella minoriteterna har Justitiedepartementet anordnat tre regionala konferenser 
 25  
 rik- 
  
 22 
  
 Regeringes skrivelse 2001/02:83 s 34 
  
 23 
  
 Regeringes skrivelse 2001/02:83 s 35 
  
 24 
  
 Regeringes skrivelse 2001/02:83 s 36 
  
 25 
  
 Alla har rätt konferenser, Göteborg 10 december 2003, Rinkeby 21 april 2004, Luleå 3 november 2004 
  
 77 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 tade till kommuner, landsting samt vissa statliga myndigheter. Re- geringen har även aviserat att konferenserna skall följas upp genom ytterligare insatser riktade till kommunerna. 
 I den utvärdering som gjorts av Lee rörande den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter konstate- ras att det är viktigt att det blir en fortsättning på konferenserna: 
 En risk med sådana konferenser är att förstås att det är de redan intres- serade som kommer. Det behöver inte vara en nackdel om deltagarna ges instrument att föra budskapen vidare i sina miljöer. Klart är att det finns behov av markering från ledande kommunalpolitiker och tjäns- temän att detta är ett viktigt område. 
 26 
  
 De sakfrågor som var prioriterade i den förra handlingsplanen bör också tas upp i nästa plan. I nästa handlingsplan bör konkreta åt- gärder tas upp. 
 27 
  
 Lee lämnar en del rekommendationer inför arbetet med framtagandet av en ny handlingsplan för mänskliga rättigheter. Han konstaterar att det faktum att det finns en hand- lingsplan uppfattas som en signal om att detta är ett prioriterat om- råde: 
 För att arbetet med en kommande handlingsplan ska bli meningsfullt och ge resultat måste rättigheterna ges utrymme i den politiska proces- sen och medel ställas till förfogande för målens uppfyllande. Detta är en trovärdighetsfråga. När det gäller mänskliga rättigheter finns föga utrymme för ett gap mellan ord och handling. 
 28 
  
 Han anför vidare: 
 Primärkommunernas och landstingens roll för att skydda och främja rättigheterna är viktig – men inte tydligt definierad. Kommunerna är skyldiga att respektera de internationella normer som Sverige ställt sig bakom. Samtidigt slår vi i Sverige vakt om det kommunala självstyret, vilket gör att mer konkreta åtgärder för att främja rättigheterna inte kan dikteras av centralmakten. Detta dilemma kräver nya grepp som uppmuntrar beslutsfattare också på kommunal nivå att bidra till den nationella politiken för rättigheterna. Vi noterade att många kommu- ner på eget initiativ ligger långt framme och har antagit lokala planer för att skydda vissa rättigheter, medan andra kommuner släpar efter. Det är därför viktigt att företrädare för kommunerna konsulteras un- der utarbetandet av nästa handlingsplan och att Regeringskansliet ut- 
  
 26 
  
 Lee och Anderson: Bra början, men bara en början – En utvär- derande kommentar om den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna, januari 2005, s 31 
  
 27 
  
 Hammarberg (2005) s 33 
  
 28 
  
 Hammarberg (2005) s 49 
  
 78 
  
 SOU 2005:40 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 arbetar förslag om hur enskilda kommuner ska kunna få stöd för ut- bildning av personal om hur mänskliga rättigheter konkret ska kunna främjas. Det tycks vara en utmaning inför det fortsatta arbetet att pla- nera och säkerställa effektiva åtgärder för rättigheter på alla nivåer i vårt samhälle. 
 29 
  
 Arbetet med att förverkliga mänskliga rättigheter måste således fortsätta. I det ingår arbetet med att öka kunskaperna om mänsk- liga rättigheter och även Sveriges åtaganden rörande nationella mi- noriteter. I avsnitt 4 kommer behandlas implementeringen av mi- noritetskonventionerna och i det sammanhanget kommer kommu- nernas centrala roll i sammanhanget att bli mycket tydlig. 
  
 3.5 
  
 Överväganden 
  
 Min bedömning: 
 Värnandet av de nationella minoriteterna, deras språk och kultu- rer är en del av Sveriges arbete med mänskliga rättigheter. Mänskliga rättigheter måste också omsättas i praktiken. Det är inte acceptabelt att rättigheter inte kan nyttjas på grund av bristande implementering. 
 Ratificeringen av Europarådets konventioner rörande mino- riteter innebär att Sverige åtagit sig att främja de nationella mi- noritetsspråken genom aktiva åtgärder i syfte att skydda språ- Olsen. De nationella minoriteterna i Sverige har därmed getts en rätt till det egna språket och den egna kulturen. 
 Enskilda individer som tillhör nationella minoriteter har rätt att använda det egna språket i vissa angivna situationer. Statusen på de nationella minoritetsspråken skall höjas genom att minori- tetsspråken kan användas i vissa offentliga sammanhang. Rätten att få använda minoritetsspråket är inte beroende av om den en- skilde individen behärskar svenska. 
 Kommunala och statliga myndigheter har ett ansvar för att Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter beaktas vid beslutsfattande och att intentionerna förverkligas. 
 Den svenska staten har åtagit sig att främja minoritetsspråkens och kulturernas fortlevnad genom aktiva åtgärder. Enligt min mening räcker det således inte att Sverige lovat Europarådet att beakta mi- 
  
 29  
 Simmons (2005) s 52 
 79 
  
 Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 noriteternas behov. Åtagandena rörande nationella minoriteter måste förverkligas i det svenska samhället på alla beslutsnivåer. Budskapet om Sveriges internationella åtaganden måste föras vidare till alla politiska nivåer och ett förhållningssätt som beaktar de na- tionella minoriteternas behov måste, enligt min mening, på ett tyd- ligt sätt komma att genomsyra den fortsatta svenska minoritetspo- litiken. De nationella minoriteternas särställning och särskilda be- hov måste således komma till uttryck på en rad politikområden som berör språkens och kulturernas fortlevnad. 
 Genomförandet av minoritetspolitiken och implementeringen av konventions åtagandena är den centrala frågan i arbetet med de na- tionella minoriteterna. Det råder en diskrepans mellan lagstiftning- ens garantier rörande minoritetsspråk och de nationella minorite- ternas reella möjligheter att fullt använda sig av dessa rättigheter. Ytterst handlar detta om hur man omsätter mänskliga rättigheter i praktiken och att det kan finnas ett glapp mellan lagstadgade rät- tigheter och möjligheten att nyttja dess rättigheter. 
 80 
  
 4 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Sverige har genom att ratificera Europarådets konventioner om mi- noritetsskydd åtagit sig specifika skyldigheter gentemot de natio- nella minoriteterna. Sverige är som stat skyldig att genomföra de angivna åtagandena och aktivt verka för att intentionerna i kon- ventionerna förverkligas. Den svenska staten är därmed ansvarig för att individer som tillhör de angivna minoriteterna kan nyttja de i konventionerna angivna rättigheterna även på det lokala planet. 
 För att inkorporera konventionsåtagandena i svensk rätt infördes två nya lagar rörande rätten att använda vissa av minoritetsspråken, nämligen samiska, finska och meänkieli. 
 1  
 Notera att inga lagstift- ningsåtgärder vidtogs rörande romani chib och jiddisch. 
 De delar av konventionsåtagandena som rör utbildningsfrågor, med undantag av förskola, ansågs redan reglerade i de befintliga svenska skolförfattningarna och ny särreglering behövdes därför inte på det området. När man i dag talar om minoritetspolitiken glöms det ofta bort i sammanhanget att skolfrågor således regleras i andra författningar. Denna reglering i skolförfattningar är dock av central betydelse för åtagandena gentemot de nationella minorite- terna och de minoritetspolitiska målen och måste således beaktas i sammanhanget. Det går inte att diskutera Sveriges uppfyllelse av konventionsåtagandena utan att behandla skolfrågor. 
 De delar i konventionsåtagandena som rör förbud mot diskrimi- nering av minoriteter ansågs också redan reglerade i annan ordning och ytterligare lagstiftningsåtgärder ansågs inte behövas. 
 I det följande ges en beskrivning av lagstiftningen om rätten att använda samiska, finska och meänkieli och systemet med förvalt- ningsområden. Därefter behandlar vi de utvärderingar som gjorts 
  
 1  
 lagen (1999:1175) om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar, lagen (1999:1176) om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 
 81 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 rörande nuvarande förvaltningsområden på uppdrag av Länsstyrel- sen i Norrbotten och riksdagens konstitutionsutskott. Utredning- ens kommentarer rörande de gjorda utvärderingarna framgår efter respektive avsnitt. Vidare redovisas en del synpunkter som fram- kommit under utredningens besök i Norrbotten. Slutligen redovi- sas synpunkter från Svenska språknämnden rörande tillämpningen av nuvarande minoritetspolitik. 
  
 4.2 
  
 Nuvarande lagstiftning 
  
 Den 1 april 2000 trädde två nya språklagar i kraft i Sverige: lagen (1999:1175) om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndig- heter och domstolar samt lagen (1999:1176) om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. Innehållet i lagarna är likalydande med undantag för det geogra- fiska områdena och de angivna minoritetsspråken. Minoritets- språkslagarna ger den enskilde rätt att använda minoritetsspråk med historisk geografisk anknytning i vissa specifika sammanhang. 
 Genom dessa lagar inrättades två s.k. förvaltningsområden, ett för samiska och ett för finska respektive meänkieli. Det samiska förvaltningsområdet omfattar Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner. Förvaltningsområdet för finska och meänkieli omfattar Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå kommuner. Lagarna är tillämpliga hos kommunala, statliga regio- nala och lokala förvaltningsmyndigheter samt domstolar inom för- valtningsområdet (1 §). 
 Regeringen ansåg det viktigt att stödet för samiska, finska och meänkieli stärks i offentliga sammanhang. Genom att vidta åtgärder där minoritetsspråken används i offentliga sammanhang ges språ- Olsen ett sådant stöd att de stärks. Åtgärderna innebär också ett er- kännande av dessa språk och höjd status för språken. Som diskute- rats ovan i avsnitt 2.3.2 utgör språklagstiftningen en mycket viktig språkbevarande faktor på samhällsnivå som direkt påverkar mino- ritetsspråkens fortlevnad. En höjning av minoritetsspråkens status kan på ett positivt sätt påverka enskilda individers benägenhet att lära sig dem. Åtgärderna leder också till att de som använder språ- Olsen har större praktisk nytta av dem, vilket i sig kan medverka till att fler lär sig språken. Språken har också större förutsättningar att utvecklas terminologiskt och på annat sätt om de kan användas i 
 82 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 offentliga sammanhang jämfört med om de enbart används i privata sammanhang. 
 2 
  
 I minoritetsspråkslagarna anges bl.a. följande. Enskilda ges rätt att använda minoritetsspråket vid muntliga och skriftliga kontakter med förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser myndighetsut- övning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har an- knytning till förvaltningsområdet (2 §). Om den enskilde använder minoritetsspråket i ett sådant ärende, är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på minoritetsspråket. Den enskilde har även rätt att inge handlingar på minoritetsspråket till myndigheten. Om inne- hållet är av betydelse för ärendet bör handlingen översättas. 
 3  
 Be- stämmelsen i 2 § innefattar dock ingen skyldighet att avfatta skrift- liga beslut på minoritetsspråket. 
 Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta den en- skilde på minoritetsspråket. Exempel på sådan verksamhet är enligt propositionen rådgivning och information till allmänheten, erbju- dande av vård och undervisning. Blanketter och informationsblad avsedda för allmänheten skall också kunna översättas när behov av detta bedöms föreligga. I denna verksamhet har inte myndigheten någon absolut skyldighet att svara på minoritetsspråket men skall ändå eftersträva att bemöta på respektive minoritetsspråk. 
 4 
  
 Förvaltningsmyndigheten har möjlighet att begränsa servicen på minoritetsspråket till vissa tider och vissa platser (3 §), t.ex. tider då det finns tolk tillgänglig. När sådana tider bestäms är det dock viktigt att beakta att viss översättning måste ske skyndsamt. Detta kan exempelvis gälla myndighetsbeslut riktade till enskilda där den enskilde är beroende av översättning för att förstå innebörden av beslutet. 
 5 
  
 En enskild som är part eller ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende hos domstol har rätt att använda minoritetsspråket un- der målets eller ärendets handläggning, om målet har anknytning till förvaltningsområdet (4 §). Den enskilde har även rätt att ge in handlingar och skriftlig bevisning på minoritetsspråket, rätt att få handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till minoritetsspråket och rätt att vid muntlig förhandling tala minori- tetsspråket inför domstolen. Domstolen skall sträva efter att be- möta part eller ställföreträdare på minoritetsspråket (5 §). Begäran 
  
 2 
  
 prop. 1998/99:143 s 40 
  
 3 
  
 se 8 § förvaltningslagen (1986:223) 
  
 4 
  
 prop. 1998/99:143 s 85 
  
 5 
  
 prop. 1998/99:143 s 85 
  
 83 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 att få använda minoritetsspråket skall göras när målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig i målet eller ärendet. Om begäran framställs senare eller om begäran har ett uppenbart otillbörligt syfte får den avslås av domstolen (6 §). 
 Det bör även noteras att 33 kap. 9 § rättegångsbalken innehåller en bestämmelse om att domstolen får låta översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från domstolen. Bestämmelsen inne- bär att en inlaga på ett annat språk än svenska skall översättas till svenska om det kan antas ha betydelse för målet. I 5 kap. 6 § rätte- gångsbalken anges vidare att tolk kan anlitas om någon som skall höras inför rätten inte behärskar det svenska språket. Bedömningen av behovet av tolk görs av domstolen. En bestämmelse med mot- svarande innehåll och som reglerar både skriftlig och muntlig över- sättning finns i 50 § förvaltningsprocesslagen (1971:29). För för- valtningsmyndigheternas handläggning av ärenden gäller, enligt 8 § förvaltningslagen (1986:223), att de vid behov bör anlita tolk när det har att göra med någon som inte behärskar svenska. Detta gäller både skriftlig och muntlig handläggning. Dessa regler gäller i hela landet och oavsett om personen i fråga tillhör en nationell mi- noritet. 
 Minoritetsspråklagarna stadgar att kommuner inom förvalt- ningsområdena skall, om barns vårdnadshavare begär det, erbjuda möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verk- samheten bedrivs på minoritetsspråket (8 §). Omfattningen av för- skoleverksamheten kan variera beroende på hur många barn den omfattar och tillgången på språkkunnig personal. Finns det till- räckligt många barn och tilläckligt mycket personal som behärskar språket kan verksamheten på minoritetsspråket bedrivas mer orga- niserat i särskilda grupper eller på särskilda tvåspråkiga daghemsav- delningar eller helt tvåspråkiga daghem. 
 6 
  
 Kommunerna skall även erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar minoritets- språket (9 §). Arten och omfattningen av den äldreomsorg som erbjuds på minoritetsspråket blir beroende av hur många som öns- kar omsorg av personal som talar minoritetsspråket och vilken typ av omsorg de önskar samt tillgången på språkkunnig personal. Det grundläggande kravet på kommunerna är, enligt propositionen, att de organiserar äldreomsorgen så att någon del av den service och 
  
 6  
 prop. 1998/99:143 s 87 
 84 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 omvårdnad som erbjuds ges av personal som behärskar minoritets- språket. Kommunerna bör därför organisera verksamheten så att den personal som finns inom äldreomsorgen och som talar mino- ritetsspråk så långt möjligt arbetar med de äldre som har minori- tetsspråket som första språk. 
 7 
  
 Notera att språklagarna endast berör den del av landstingets verksamhet som avser myndighetsutövning gentemot enskild. La- garna är inte tillämpliga inom hälso- och sjukvårdens verksamhet på t.ex. vårdcentraler. 
 Om det finns särskilda skäl får regeringen, enligt 10 §, föreskriva att en viss myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen i 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens be- myndigande för landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om kommunala myndigheter. Särskilda skäl kan anses före- ligga om t.ex. en viss myndighet har mycket liten kontakt med all- mänheten och det därför inte är befogat för myndigheten att hålla tolkberedskap. Regeringen påpekar dock att möjligheten att un- danta myndigheter från lagens tillämpningsområde, enligt denna bestämmelse, bör användas restriktivt så att lagens syfte inte urhol- kas. 
 8 
  
 4.3 
  
 Fördelning av statliga medel för minoritetspolitik 
  
 Länsstyrelsen i Norrbottens län har i uppdrag att följa tillämp- ningen av lagarna (1999:1175 och 1999:1176) om rätt att använda samiska, finska och meänkieli i kontakt med myndigheter och domstolar. Länsstyrelsen har även i uppgift att fördela statsbidrag till kommuner och landstinget i enlighet med förordning (2000:86) om statsbidrag till åtgärder för att stödja användningen av samiska, finska och meänkieli. 
 För de åligganden som följer av lagstiftningen om rätt att an- vända samiska, finska respektive meänkieli avsattes 8 miljoner kro- nor i statliga anslag för budgetåret 2004. Dessa anslagsmedel har fördelats på följande sätt: 
  
 Statsbidrag till kommuner och landsting: 
  
 6 miljoner kronor 
  
 Regionala uppföljningsinsatser: 
  
 0,5 miljoner kronor 
  
 Inflytande för nationella minoriteter: 
  
 1,5 miljoner kronor 
  
 7 
  
 prop. 1998/99:143 s 87 
  
 8 
  
 prop. 1998/99:143 s 87 
  
 85 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 I budgetpropositionen för 2004/05:1 angav regeringen: 
 När det gäller bidraget till organisationer som företräder nationella minoriteter är det regeringens bedömning att det finns ett behov av ett mer sammanhållet bidragssystem för nationella minoriteter. Därför bör 2,5 miljoner kronor föras till detta anslag från anslaget 10:2 Integ- rationsåtgärder. Beloppet motsvarar i huvudsak de medel som utbeta- lats av Integrationsverket till organisationer som företräder nationella minoriteter inom ramen för integrationsstödet. Förslaget innebär att stödet till minoritetsorganisationerna hanteras samlat inom ramen för minoritetspolitiken. Regeringen föreslår att ett anslag på 10 500 000 kronor anvisas för 2005. För 2006 och 2007 bör anslaget beräknas till 10 500 000 kronor respektive år. 
 Utgiftsutveckling inom politikområdet minoritetspolitik 
 Miljoner kronor 
  
 Utfall 
  
 Budget 
  
 Prognos 
  
 Förslag 
  
 Beräknat 
  
 Beräknat 
  
 2003 
  
 2004 
 1 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 Anslag inom utgiftsområde 8 
  
 47:1 Åtgärder för nationella 
  
 7,7 
  
 8,0 
  
 8,1 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 minoriteter 
  
 Totalt för utgiftsområde 8 
  
 7,7 
  
 8,0 
  
 8,1 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 Totalt för politikområde 
  
 7,7 
  
 8,0 
  
 8,1 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 Minoritetspolitik 
  
 1  
 Inklusive av riksdagen redan beslutade anslag på tilläggsbudget i samband med 2004 års eko- nomiska vårproposition, (bet. 2003/04:FiU21) och förslag på tilläggsbudget i samband med bud- getpropositionen för 2005. 
 Ur prop. 2004/05:1 utgiftsområde 8 s 59, tabell 6.1 
 De 2,5 miljoner kronor som tillförs utgiftsområdet under 2004, är inga nya statliga medel. Vissa av minoritetsgrupperna har redan ti- digare fått stöd från Integrationsverkets anslag. Det kan också no- teras att det statliga anslaget inte har höjts sedan minoritetspoliti- Olsen infördes för fem år sedan. 
 Länsstyrelsen i Norrbotten har tilldelats 500 000 kronor per år för regionala uppföljningsinsatser. Dessa har framför allt bestått av genomförande av lagstiftningen på den egna myndigheten, admi- nistration och fördelning av statsbidrag till kommuner och lands- ting samt utvärdering av lagstiftningens genomförande. 
 Länsstyrelsen ska årligen redovisa hur statsbidraget till kommu- nerna och landstinget fördelats samt resultaten av dessa regionala insatser och kostnaderna för dem. Statsbidrag utgår för merkostna- 
 86 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 der som uppstår med anledning av språklagstiftningen. Statsbidra- get fördelas i samråd med berörda kommuner och landsting. 
 Statsbidrag utgår för merkostnader som föranleds av språkla- garna. Stödberättigade kostnader är dels insatser som rör översätt- ning, tolkning m.m. som krävs för kommunikation mellan myn- digheter och enskilda, dels kostnader som följer av insatser inom kommunens förskoleverksamhet och äldreomsorg. Det innebär att endast nytillkomna kostnader som uppstår pga. minoritetspråksla- garna är stödberättigade. 
 Länsstyrelsen har fördelat statsbidraget efter två huvudprinciper. Varje kommun inom förvaltningsområdet har fått ett grundbelopp per språk. För samiska språk har ett grundbelopp utgått för de olika varieteterna sydsamiska, lulesamiska respektive nordsamiska. Därutöver har resten av medlen fördelats genom att kommunernas andelar räknats ut på grundval av antalet invånare i kommunen. 
 9  
 Viss justering har gjorts för att kompensera kommuner med stor andel personer som tillhör nationella minoriteter. 
 Statsbidraget har fördelats enligt följande för budgetåret 2004: 
  
 Mottagare 
  
 Belopp (kr) 
  
 Arjeplogs kommun 
  
 519 000 
  
 Gällivare kommun 
  
 1 010 000 
  
 Haparanda kommun 
  
 1 145 000 
  
 Jokkmokks kommun 
  
 573 000 
  
 Kiruna kommun 
  
 1 097 000 
  
 Pajala kommun 
  
 603 000 
  
 Övertorneå kommun 
  
 827 000 
  
 Norrbottens läns landsting 
  
 226 000 
  
 Totalt 
  
 6 000 000 
  
 Av de uppföljningar som gjorts framgår att alla kommuner inte an- vänt de pengar de tilldelats. Cooper påpekar i sin rapport till riksdagens konstitutionsutskott att Gällivare kommun under åren  
 2000–2003 
  endast förbrukat 90 000 kronor av det totala statsbidra- get på drygt 3 miljoner kronor, resten av beloppet har fonderats. 
 10 
  
 9 
  
 Uppgift från Länsstyrelsen i Norrbotten  
  
 05-02-21 
  samt länsstyrelsens pm Principer för statsbidragsfördelningen, 2000 
  
 10 
  
 Cooper. Ett uthålligt språk – genomförande av lagarna om användning av minoritets- språk i förvaltningsområdena i Norrbottens län åren  
  
 2000–2004, 
  (2004) s 84– 
 87 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Förutom de ovan nämnda insatserna utgår stöd till organisatio- ner som företräder nationella minoriteter. Stödet uppgick till 1,5 miljoner kronor under år 2004. Stödet fördelas efter beslut av Justitiedepartementet. Beloppet har varit detsamma sedan minori- tetspolitiken infördes. Syftet med bidraget är att ge möjligheter till inflytande när myndigheter och andra beslutsorgan tar ställning till frågor som berör minoriteterna. 
 Stödet till organisationer som företräder nationella minoriteter fördelades enligt följande i juni 2004: 
 11 
  
 Mottagare 
  
 Belopp (kr) 
  
 Sametinget 
  
 210 000 
  
 Sverigefinländarnas delegation 
  
 280 000 
  
 Svenska Tornedalingarnas Riksförbund 
  
 330 000 
  
 Romernas Riksförbund 
  
 220 000 
  
 Riksförbundet Roma International 
  
 50 000 
  
 Resandefolket Romanoa Riksförbund 
  
 50 000 
  
 Föreningen Resandefolkets Riksorganisation 
  
 50 000 
  
 Judiska Centralrådet i Sverige 
  
 210 000 
  
 SWEBLUL (Den nationella kommittén för Sveriges 
  
 50 000 
  
 minoritetsspråk) 
  
 Resande Romers Riksförbund 
  
 50 000 
  
 Totalt 
  
 1 500 000 
  
 Sedan stödet till organisationer tillkom har antalet organisationer ökat. Detta har inneburit att flera av organisationerna i dag får mindre ekonomiskt stöd än när minoritetspolitiken infördes. Re- presentanter för nationella minoriteter har kritiserat stödets storlek eftersom man anser att beloppen är så små att det inte går att be- driva den typ av verksamhet som skulle kunna ge de nationella mi- noriteterna reellt inflytande i frågor som berör dem. Från minori- tetshåll har det uppfattats som problematiskt att grupperna kon- kurrerar med varandra om relativt små statliga medel. 
 Sedan år 2000 tillförs det statliga stödet till litteratur och kultur- tidskrifter årligen 1 miljon kronor för att de nationella minorite- terna särskilt skall kunna beaktas vid fördelning av stödet. 
  
 11  
 Pressmeddelande från Justitiedepartementet, den 23 juni 2004 
 88 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Från och med 2002 anslår Statens kulturråd 7 miljoner kronor årligen för insatser som syftar till att främja de nationella minori- teternas språk och kultur. 
  
 4.4 
  
 Länsstyrelsens utvärderingar av nuvarande system 
  
 4.4.1 
  
 Länsstyrelsens första rapport 
  
 Länsstyrelsen i Norrbottens län har gjort uppföljningar av de regi- onala insatserna i de kommuner som ingår i förvaltningsområdena. Ett halvår efter ikraftträdandet genomfördes enkätundersökningar med statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter och dom- stolar. Syftet var att kartlägga i vilken utsträckning myndighe- terna/domstolarna haft kontakter med enskilda på minoritetssprå- Olsen, vilka språkkunskaper som finns hos myndigheterna/dom- stolarna, om det skett förändringar samt vilka åtgärder som vidtagits. Vidare genomfördes enkätundersökningar med inriktning mot skol- och förskoleverksamhet och äldreomsorg. Resultaten av undersökningarna redovisades i rapporten  
 Finska, meänkieli och samiska – utvärdering av regionala åtgärder för nationella minoritets- språk  
 (december 2000). 
 Länsstyrelsens kartläggning visar att få myndigheter redovisade en ökning av antalet kontakter på nationella minoritetsspråk efter att lagen hade trätt i kraft. I Haparanda, Pajala och Övertorneå kommuner förekom frekventa myndighetskontakter på finska och meänkieli redan innan den nya lagstiftningen, medan övriga för- valtningsmyndigheter redovisade väsentligt färre kontakter på mi- noritetsspråken. Efter ikraftträdandet hade cirka 5 procent av myndigheterna noterat en viss ökning av användningen av något av de nationella minoritetsspråken. Övriga myndigheter angav att ef- terfrågan varit oförändrad alternativt att de inte mött någon efter- frågan. 
 Rörande vidtagna åtgärder med anledning av den nya lagstift- ningen kunde följande noteras. Enligt enkätsvaren hade 60 procent av myndigheterna informerat berörd personal om den nya lagstift- ningen om rätt att använda finska och meänkieli och 50 procent om rätt att använda samiska. Knappt 20 procent av myndigheterna hade beslutat att anlita tolk/översättare i finska/meänkieli om be- hov uppstod, medan 35 procent avsåg att använda tolk/översättare i samiska. Mindre än 5 procent av myndigheterna tänkte anställa 
 89 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 personal som kan något av minoritetsspråken och/eller vidareut- bilda redan anställd personal. Vid enkättillfället hade ca 20 procent av myndigheterna inte vidtagit någon åtgärd med anledning av mi- noritetsspråkreformen. Flera kommuner hade påbörjat ett arbete med att översätta blanketter och viss kommuninformation till de nationella minoritetsspråken som respektive kommun berörs av. 
 På frågan huruvida myndigheterna erbjudit service som går ut- över vad som förutsätts i lagstiftningen svarade myndigheterna, att service på finska erbjöds av 10 procent av myndigheterna medan motsvarande siffra för Sherman var 6 procent och samiska 3 pro- cent. 
 Norrbottens läns landsting hade inte, vare sig före eller efter ikraftträdandet, mött någon efterfrågan från enskilda att använda minoritetsspråken i sin roll som förvaltningsmyndighet. Inom hälso- och sjukvården fanns däremot ett behov att få använda mi- noritetsspråk, men denna verksamhet omfattas inte av språkla- garna. 
 Knappt hälften av myndigheterna angav att de kunde lämna ett muntligt beslut på finska respektive meänkieli medan endast 25 procent kunde det beträffande samiska. 
 Enkätsvaren visar, enligt Länsstyrelsen, att lagstiftningens krav rörande rätten att få muntlig översättning av beslut inte trängt fram hos myndigheterna, medan å andra sidan viljan att tillmötesgå den enskilde utöver lagstiftningens krav var högt. 
 Domstolarna angav att det inte skett någon ökning av antalet kontakter där part begärt att få nyttja något av de nationella mino- ritetsspråken efter ikraftträdandet. Huvudparten (12 av 16) av domstolarna hade informerat berörd personal om den nya lagstift- ningen. Däremot hade ingen domstol informerat allmänheten om möjligheten att använda samiska, finska eller meänkieli i mål eller ärende. Tre domstolar angav att de sedan tidigare hade anställd per- sonal som kan finska och meänkieli. Elva domstolar hade beslutat att vid behov anlita tolk/översättare. Ingen domstol angav att de tänkte anställa eller vidareutbilda personal som kan samiska, finska eller meänkieli. 
 Länsstyrelsen konstaterade att information om den aktuella lag- stiftningen är av central betydelse för att reformen ska ge den en- skilde tillräcklig kunskap om möjligheten att nyttja sitt språk i myndighetskontakter, förskoleverksamhet och äldreomsorg. 
 Länsstyrelsen slutsatser av utvärderingen var att skillnader i kontaktmönster bl.a. berodde på följande: 
 90 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Minoritetsspråken är vardagsspråk som den enskilde använder i känd miljö och i kontakter med personer som hon eller han känner till och vet har kunskap i respektive språk. 
 Den enskilde förutsätter att myndigheter med kontor som är lokaliserade utanför förvaltningsområdet saknar kunskaper i minoritetsspråken och att svenska därför måste användas. 
 Allmänheten kände inte till den nya lagstiftningen och den en- skildes rättigheter i tillräckligt stor omfattning när uppfölj- ningen gjordes (ett halvår efter ikraftträdandet). 
 De enskildas behov av kontakter med myndigheter som är pla- cerade utanför förvaltningsområdet är litet och för få för att det ska synas i myndigheternas enkätsvar. 
 Kontakter med regionala myndigheter sker huvudsakligen skriftligen och många som tillhör nationella minoriteter har otillräckliga kunskaper i att skriva på minoritetsspråket. 
 Om myndighetens personal saknar kunskaper i minoritetssprå- Olsen, väljer den enskilde att använda svenska istället för att få sitt ärende uträttat. 
 Psykologiska faktorer: enskilda kan känna tveksamhet mot att börja använda minoritetsspråket vid myndighetskontakter, om tidigare kontakter varit på svenska. 
 Lokala/regionala minoritetsorganisationer, som har en viktig roll i informations- och utvecklingsarbetet, saknar ekonomiska förutsättningar för att arbeta med minoritetsfrågorna. 
 Länsstyrelsen har fördelat statsbidragen efter samråd med berörda kommuner och landstinget. Av rapporten framgår vidare att kom- munerna haft högre kostnader för åtgärder med anledning av mino- ritetsspråksreformen än det erhållna statbidraget. 
  
 4.4.2 
  
 Meza och Foster rapport 
  
 För att utröna varför efterfrågan på service på minoritetsspråken varit mindre än förväntat, gav länsstyrelsen två forskare vid Luleå tekniska universitet, Cooper och Lewis, ett uppdrag att utreda nyttjandet av de två minoritetsspråkslagarna. Syftet var att närmare utröna om och varför språkanvändare har använt re- spektive inte använt sig av de möjligheter som lagarna innebär. Forskarna gjorde intervjuundersökningar under 2002 med minori- tetsspråksanvändare, representanter för föreningar, organisationer 
 91 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 och myndigheter i tre kommuner inom förvaltningsområdet (Kiruna, Pajala och Haparanda). Resultaten av intervjuerna redovi- sades i september 2002 i rapporten  
 Minoritetsspråk och myndig- hetskontakt 
 . Forskarna konstaterar bl.a. följande: 
 I intervjuerna framkom en tydlig tendens att det finns stora brister i myndigheternas kompetens att hantera ärenden på minoritetsspråken. Det fanns även brister i myndigheternas information till språkanvän- darna om de nya minoritetsspråklagarna. Det förefaller emellertid som att de största problemen inte hade med bristen på information att göra utan med attityder och värderingar om språkanvändningen i kontakten mellan myndighetspersoner och språkanvändare. 
 I själva språkmötet med myndighetspersonerna har de flesta valt att använda svenska. Bland orsakerna nämns lingvistiska faktorer som att det saknas fackuttryck på minoritetsspråket, den egna svårigheten att uttrycka sig nyanserat på minoritetsspråket, rädsla för att inte bli för- stådd av myndighetspersonen och oförmåga att uttrycka sig i skrift på minoritetsspråket. Även psykologiska hinder som rädsla eller blyghet för att använda sitt minoritetsspråk har förts fram, liksom hinder som har att göra med föreställningar om att det saknas ekonomiska resurser eller vilja hos myndigheterna för att använda minoritetsspråken. 
 12 
  
 Forskarna noterar att det framkom en tydlig tendens att myndig- heternas kompetens i minoritetsspråken var bristfällig. Språkan- vändarna måste själva anlita en tolk eller översättare om de vill att deras ärende ska behandlas direkt. De är också beroende av vilken praxis olika myndigheter har beträffande anlitande av tolkar och vilka kvalitetskrav som ställs på tolkarna. 
 Enligt Meza och Frost har att bristen på information om de nya lagarna bidragit till det låga användandet och att det rådde osäkerhet om när lagarna kunde tillämpas. Informationsbristen var störst bland de språkanvändare som talar och förstår svenska dåligt. 
 Forskarna intervjuade ett antal minoritetsrepresentanter första halvåret 2002 och bl.a. följande framkom om kunskaper om de nya lagarna och deras innehåll. Nästan alla de tillfrågade samerna häv- dade att informationen hade varit mycket knapp innan lagarnas ikraftträdande. Alla intervjuade hade hört talas om lagen men de hade vaga kunskaper om innehållet. Många av de tillfrågade upp- levde att deras kunskaper inte var tillräckliga. Från tornedalskt håll ifrågasattes varför minoritetsorganisationer inte hade fått bidrag till att sprida information bland meänkielitalande. Intervjuade sverige- finnar ansåg att informationen om språklagen hade varit mycket 
  
 12  
 Cooper och Meza och myndighetskontakt (2002) s 8 
 92 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 liten eller t.o.m. obefintlig. Några hade inte förstått innebörden i den informationskampanj som genomfördes innan lagen trädde i kraft. 
 13 
  
 Forskarnas bedömer att det finns behov av en mer samlad insats, som berör fler språkdomäner än bara myndighetskontakter, i fall minoritetsspråken ska få det stöd de behöver för att användas. För att lagarna ska få allmän acceptans krävs det en samlad insats som riktar sig till majoritetsbefolkningen och de nationella minorite- terna. 
  
 4.4.3 
  
 Mina kommentarer 
  
 Tiden mellan riksdagsbeslutet (december 1999) och de nya lagarnas ikraftträdande (april 2000) var kort. Förvaltningsmyndigheterna hade således mycket lite tid på sig att förbereda reformen som in- nebar att en helt ny politik skulle omsättas i praktiken. Det kan också noteras att länsstyrelsens första utvärdering skedde mycket tidigt, redan ett halvår efter ikraftträdandet. Man kan ifrågasätta om det var meningsfullt att göra en utvärdering så tidigt. Verksam- heten hade knappt kommit i gång och de resultat man fick fram var nedslående. Det kan t.o.m. ha varit negativt att föra fram dessa ti- diga resultat i ett inledningsskede av reformen. Det finns alltid krafter inom majoritetssamhället som kan och kanske t.o.m. vill ifrågasatta reformen på grundval av minoriteternas bristande ut- nyttjande av möjligheterna. Om minoriteterna inte använder sig av de möjligheter som de ges, kan man ifrågasätta legitimiteten och behovet av ett sådant system. 
 Resultaten från länsstyrelsens andra utvärdering visar på ett mycket tydligt sätt att den här typen av reform, som har till syfte att förändra människors tidigare förhållningssätt, attityder och vär- deringar, är en långsam process som måste få mogna fram. För minoriteternas del innebar reformen att de själva skulle skaffa sig kunskap om de nya rättigheterna innan de kunde nyttja sina rättig- heter. Frågan om spridande av information och kunskap varit av central betydelse för måluppfyllelsen. De informationsåtgärder som hade vidtagits hade uppenbarligen inte varit tillräckliga vid tidpunkten för utvärderingen. Inga av de domstolar som besvarat enkäten hade ens informerat om möjligheten att använda minori- tetsspråken i ärenden eller mål. 
  
 13  
 Meza (2002) s 34 
 93 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 En enskild individ som inte känner till sina rättigheter och inte förstår i vilket sammanhang han eller hon kan hävda sina rättighe- ter, kommer knappast att använda sig av den möjligheten. Det krävs således att minoriteterna medvetandegörs i tillräcklig omfatt- ning. Samtidigt krävs det att de som har samhällets uppdrag att genomföra reformen också måste nå insikt, dels om syftet med re- formen, dels förstå sin egen roll i sammanhanget och kanske även överväga sin egen inställning till de nationella minoriteterna. Där- efter skall reformen omsättas i praktiken. Resultaten visar att denna del av medvetandegörandet inte hade kommit särskilt långt när ut- värderingarna gjordes. Det måste också beaktas att de allra flesta av oss inte har daglig kontakt med myndigheter och att även detta kan ha påverkat utfallet. 
 Syftet med nuvarande minoritetsspråkslagar är främst att höja språkens status. De nationella minoriteterna och deras språk har alla på sitt sätt haft, och har i viss mån alltjämt, låg status i det svenska samhället. Minoriteternas språk och kultur har inte varit något som värderats högt av majoritetssamhället. Majoritetssam- hällets förhållningssätt och agerande påverkar även minoriteternas syn på det egna språket. Meza och Frost visar med stor tyd- lighet att olika språkliga faktorer och identitetsfrågor i hög grad påverkar den enskilda individens benägenhet och önskan att an- vända det egna modersmålet i ett officiellt sammanhang. 
 De allra flesta av oss är rationella varelser. Om vi vill få något ut- rättat använder vi oss av de metoder som fungerar. Myndighets- kontakter upplevs av många ofta som besvärliga eftersom den en- skilde individen konfronteras med regelverk och byråkrati som man inte känner till i detalj. Den enskilde medborgaren, som tillhör en nationell minoritet, skiljer sig knappast från resten av befolk- ningen i detta hänseende. Han eller hon vill ha sitt ärende uträttat. Skulle det då visa sig att ärendets uträttande skulle försvåras ytter- ligare av att den kontaktade myndigheten har stora problem med att ge service på minoritetsspråket, är det inte givet att den enskilde insisterar eller ens försöker få ärendet uträttat på minoritetssprå- ket. I valet mellan god service på svenska jämfört med dålig service på det egna språket väljer många därför svenska språket. Även dessa praktiska aspekter påverkar den enskildes benägenhet att an- vända det egna språket i kontakter med myndigheter. Samtidigt måste förvaltningslagens krav på enkelhet, snabbhet, billighet och 
 94 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 rättsäkerhet även gälla i ärenden där den enskilde nyttjar sin rätt att använda minoritetsspråket. 
 14 
  
 Det mest alarmerande i länsstyrelsens första utvärdering, den som gjordes ett halvår efter ikraftträdandet, ur ett rättighetsper- spektiv är att 40 procent av de tillfrågade myndigheterna inte hade informerat sina anställda om den nya lagstiftningen rörande rätten att få använda finska och meänkieli och 50 procent rörande rätten att få använda samiska. Resultatet är anmärkningsvärt och helt oac- ceptabelt. Det är särskilt allvarligt eftersom de nya lagarna skall ga- rantera den enskildes rätt att använda det egna modersmålet i vissa kontakter med myndigheten, dvs. ytterst individens möjligheter att hävda sina rättigheter gentemot samhället. 
 En grundförutsättning för den enskilda kan hävda sina rättighe- ter är givetvis att ansvariga tjänstemän, som på lokal, regional och nationell nivå skall bistå allmänheten, är tillräckligt insatta i rättig- hetslagstiftningen. Iminoritetsspråkskonventionens artikel 6 ut- tryckligen anges att undertecknade stater: 
 förbinder sig att tillse att berörda myndigheter, organisationer och personer informeras om rättigheter och skyldigheter enligt denna stadga. 
 Myndigheternas underlåtenhet att informera personalen var således i strid med Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med perso- ner torde även avses skyddade minoriteter. Det åligger därmed även en skyldighet att informera berörda minoriteter om de möj- ligheter som konventionerna garanterar enskilda. Även i den delen kan det ifrågasättas om tillräckliga åtgärder hade vidtagits. I vart fall torde det föreligga en skyldighet att informera om möjligheten att använda minoritetsspråk när ett ärende uppstår eller anhängiggörs hos förvaltningsmyndighet eller domstol. 
 Endast 5 procent av myndigheterna uppgav att de avsåg att an- ställa personal med kompetens i minoritetsspråk. Detta är, enligt min mening, en anmärkningsvärt låg siffra med tanke på att det fanns behov av ökad språkkompetens. Kanske kan det tolkas som att det minoritetspolitiska åtagandet inte upplevdes som en särskilt angelägen uppgift för myndigheterna. 
  
 14  
 7 § förvaltningslagen( 1986:223): Varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vid handläggningen skall myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. Myndigheten skall sträva efter att uttrycka sig lätt- begripligt. Även på andra sätt skall myndigheten underlätta för den enskilde att ha med den att göra. 
 95 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 4.5 
  
 Konstitutionsutskottets utvärderingar av nuvarande system 
  
 Riksdagens konstitutionsutskott har beslutat genomföra en upp- följning av 1999 års riksdagsbeslut om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Som ett led i detta arbete har ett antal rapporter tagits fram rörande minoritetspolitiken. Huvudfrågan för uppfölj- ningen har varit om och i så fall på vilka sätt de nationella minori- teternas möjligheter till inflytande har stärkts samt om minoritets- språken har getts sådant stöd så att de hålls levande. För utredning- ens del är det högst relevant att särskilt ta upp några av de frågor som behandlats i konstitutionsutskottets uppföljning eftersom dessa behandlar erfarenheter från genomförandet av minoritetsre- formen. Jag kommer att koncentrera mig på två av rapporterna. 
  
 4.5.1 
  
 Gibson och Mclaughlin rapport 
  
 Cook och Manning M. Milani, Centrum för två- språkighetsforskning vid Stockholms universitet, har tagit fram en rapport om vad som hänt i Sverige i förhållande till Europarådets ramkonvention och minoritetskonvention. 
 15 
  
 De har haft i uppdrag att belysa bl.a. 
  
 1. 
  
 huruvida de nationella minoritetsspråken har fått det stöd de behöver för att kunna leva vidare och utvecklas, samt hur de berörda minoriteterna upplever de insatser som staten hittills genomfört 
  
 2. 
  
 vilka insatser som vidtagits för att ge minoriteterna möjlighet till samråd och ökat inflytande i frågor som berör dem, samt vilka resultat dessa insatser lett till 
  
 3. 
  
 huruvida tillgången till medier på minoritetsspråk har ökat, samt hur minoriteterna själva upplever tillgången till och betydelsen av medier på det egna språket. 
  
 16 
  
 Av rapporten framgår bl.a. följande. Företrädare för de nationella minoriteterna anser att de minoritetspolitiska besluten inneburit ett betydande framsteg i fråga om de egna möjligheterna till med- verkan i samhällets behandling av angelägenheter som berör mino- 
  
 15 
  
 Cook, Tommaso M. Milani: Nationella minoriteter och minoritetsspråk – Uppföljning av Sveriges efterlevnad av Europarådets konventioner på nationell nivå: ett minoritetsperspektiv, 2004 
  
 16 
  
 Utredningen kommer inte att behandla mediafrågorna närmare i detta betänkande. 
  
 96 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 riteterna. Dialogen mellan minoriteterna och staten är av stort värde. Lagstiftningen och Sveriges åtaganden enligt konventionerna har gett legitimitet åt minoriteternas agerande på den politiska are- nan. Minoritetspolitiken har gett minoriteterna ett ökat självför- troende och lagstiftningen har ökat förståelsen i majoritetssamhäl- let för minoriteternas och minoritetsspråkens situation. 
 Företrädare för de nationella minoriteterna pekar dock även på ett antal problem. Samrådsförfarandet med regeringen är av rådgi- vande och icke beslutande karaktär. I slutändan är det fortfarande stat och myndigheter som har tolkningsföreträde rörande minori- teternas behov i förhållande till konventionerna. Minoriteterna an- ser att de borde ges ett större förtroende och en större del av an- svaret i att styra sina egna angelägenheter. Forskarnas slutsats är att de nationella minoriteternas möjligheter till samråd och inflytande har ökat, men att det fortfarande föreligger hinder innan minorite- terna fullt ut kan känna kan tydlig delaktighet i frågor som berör dem. 
 Rörande möjligheterna att använda minoritetsspråken inom för- valtningsområdena anför minoritetsrepresentanterna att den lokala inställningen i berörda kommuner är avgörande. Attityden till språken har stor betydelse. I de fall kommunerna inte nämnvärt har utvecklat möjligheterna till service på minoritetsspråken uppfattas det som passivt motstånd från kommunernas sida av flera av dem som forskarna intervjuat. Det finns ofta ett lågt intresse för mino- ritets- och minoritetsspråkfrågorna. Det sker ingen systematisk inventering av språkkunskaper vid förvaltningsmyndigheter eller serviceenheter. Företrädare för minoriteterna föreslår att kunska- per i minoritetsspråk bör betraktas som en merit vid berörda an- ställningar inom förvaltningsområdena. 
 Minoritetsföreträdarna uppger att kommunernas erbjudande av tolk- och översättarservice uppfattas mer som slumpmässig än en reglerad verksamhet. Möjligheten att bli bemött på samiska, finska eller meänkieli bestäms av tillgången på handläggare som kan dessa språk. Detta i sin tur beror bl.a. på att det råder brist på auktorise- rade tolkar och även att information om tillgång till tolk- och över- sättare inte lämnas. 
 Möjligheterna att få äldreomsorg på minoritetsspråk varierar. Från samiskt håll framhålls att behovet av samisk äldreomsorg till- godoses endast i liten utsträckning och att det är den slumpmässiga förekomsten av samisktalande personal som avgör om det finns möjlighet att tala samiska. Det finns behov av verksamhet som 
 97 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 systematiskt tar hänsyn till samernas språk, värderingar, aktiviteter, kosthållning och annat som är i överensstämmelse med samisk kultur och samiska traditioner. Möjligheterna till äldreomsorg på finska eller meänkieli upplevs som bättre, men även där finns en viss slumpmässighet. Positiva exempel finns dock, särskilt från kommunerna som gränsar till Finland. Forskarna påpekar vidare att det för den samiska gruppen framkommit att det finns behov av utbildningsinsatser i yrkesterminologi. Insatserna behöver inte nödvändigtvis vara särskilt omfattande. 
 Forskarna drar slutsatsen att problemet ligger mycket mer i im- plementeringen av språklagstiftningen än i hur lagarna är formule- rade. De praktiska möjligheterna att utnyttja de rättigheter som lagarna ger är mer begränsade än vad som förutses i lagen, eftersom beslutsfattande och genomförande ligger på det lokala planet. 
 Rörande utbildning anförs i rapporten att utbildningen för de nationella minoriteterna lider av två huvudsakliga problem som upplevs som gemensamma för samtliga minoriteter. För det första finns det inte en aktivt genomförd och specifikt riktad informa- tionsspridning till föräldrar om möjligheter till modersmålsunder- visning och tvåspråkig undervisning. För det andra råder det brist på utbildade modersmålslärare, undervisningsmaterial samt riktlin- jer för framställning av sådant material. Det anses också allvarligt att det fortfarande saknas en strategi för att råda bot på dessa bris- ter. 
 Forskarna konstaterar att även på utbildningsområdet är det närmast tillämpningen av gällande bestämmelser som brister och inte utformningen av själva regelverket. Myndigheter och ansvariga institutioner tycks passivt nöja sig med att möjligheterna till lärar- utbildning finns, utan att tillräckligt noggrant analysera varför den inte kommer till stånd. Det är också viktigt att analysera hur in- formationsspridningen sker. Undervisning i och på minoritetsspråk kommer på många håll till stånd först efter starka påtryckningar från föräldrarnas sida. Denna undervisning framstår inte som ett klart alternativ som det utan svårighet går att välja. Enligt forskarna behövs det en omfattande utveckling på flera områden: bättre till- gänglighet för utbildning i minoritetsspråk, utveckling av tvåsprå- kig utbildning, en stark insats för läromedel och lärarutbildning, utveckling av hur minoriteterna speglas i majoritetsläromedel, och inte minst en utveckling av utbildning på högskolenivå kopplad till forskning i minoritetsspråken. 
 98 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Forskarna konstaterar att en avgörande fråga för genomförandet av landets minoritetspolitik är de ekonomiska ramar som anges. Minoritetsföreträdare har till forskarna särskilt kritiserat att medel tillförs kommunerna inom förvaltningsområdena på ett schablon- mässigt sätt (baserat på antalet minoritetsspråkanvändare) och inte i förhållande till kvaliteten i deras arbete för att implementera mi- noritetspolitiken. 
 Forskarna påpekar att det inte framgår av några handlingar hur det ekonomiska stödet på minoritetspolitikens område har beräk- nats och dimensionerats. Enligt forskarna är det uppenbart att me- del skulle krävas eller behöva omdisponeras om politikens inten- tioner verkligen skulle genomföras. Om man t.ex. gav utförlig in- formation om och genomförde utbildning i och på minoritetsspråk samt bedrev lärarutbildning på det sätt och i den utsträckning som regelverket förutsätter, skulle omdisponeringar inom de anslag som stat och kommuner anvisar för utbildning behöva ske. Deras slut- sats är att en allvarlig diskussion om minoritetspolitikens övergri- pande ekonomi behöver komma till stånd. En sådan diskussion be- höver baseras på en seriös ekonomisk analys som tar hänsyn till vilka kostnader som uppstår om minoritetspolitikens språkliga och kulturella mål skall uppfyllas. 
 Rörande implementeringsproblemen anför forskarna att mycket av det som anges i minoritetslagstiftningen inte genomförs i prak- tiken. De exemplifierar detta med rätten till modersmålsundervis- ning: 
 Så länge denna rätt endast formuleras som en möjlighet som få använ- der sig av, blir effekterna på minoritetsspråkanvändningen och därmed möjligheterna för språken att leva vidare små. För att intentionerna med bestämmelserna om modersmålsundervisning skall fungera måste aktörer på alla nivåer, centralt, regionalt och lokalt bidra med sin del av det praktiska genomförandet. Så snart någon aktör på någon nivå i stället har negativa attityder till bestämmelserna, hotar svårigheter för genomförandet. 
 17 
  
 Implementeringsproblematiken är direkt kopplad till den decentra- liserade besluts- och ansvarsordningen i många av de frågor som berörs av minoritetspolitiken. Utfallet av reformen blir mer bero- ende av enskilda aktörers attityder och värderingar och av deras förståelse av målen med minoritetspolitiken än av vilka bestämmel- ser som är formulerade i officiella dokument. Forskarnas slutsats är 
  
 17  
 Wilson (2004) s 49 
 99 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 att en vidare analys skulle behöva göras av hur minoritetspolitiken skall kunna genomföras givet den samhällsstruktur och de besluts- processer som existerar. Vidare skulle man, enligt Wilson och Wright, behöva överväga om särreglering t.ex. med öronmärkning av medel, skulle behöva införas. 
 Rörande statens skyldighet att informera om minoriteters rättig- heter och skyldigheter anser forskarna att strategier för en klar och pedagogisk förmedling om vad minoritetspolitiken och minoritet- språkspolitiken gäller behöver utarbetas. Vidare behöver det allvar- ligt övervägas på vilka vägar alla berörda på olika nivåer, från myn- digheter till enskilda personer, kan nås av informationen. 
 Forskarna noterar att den svenska rapporteringen till Europarå- det typiskt anger vilka lagliga rättigheter minoriteterna har och att man inte tar ställning till om det praktiska genomförandet är fram- gångsrikt eller ej. Detta uppfattas som ett passivt förhållningssätt från regeringens sida. Ett mer aktivt sätt att arbeta vore att i stället redovisa det praktiska genomförandet av relevanta regelverk. Sverige bör därför i framtiden i sin rapportering redovisa hur det faktiska utfallet är snarare än de möjligheter som formuleras i lagar och bestämmelser. 
 Slutligen konstaterar forskarna att det föreligger stora skillnader mellan de nationella minoriteterna. Det är dock mycket svårt att få en klar bild av respektive minoritet eftersom minoriteterna i all- mänhet behandlas tillsammans. Forskarnas slutsats är att varje grupp bör analyseras enskilt i förhållande till konventionerna och att grupperna även redovisas separat i framtida rapportering till Europarådet. 
  
 4.5.2 
  
 Meza andra rapport 
  
 Cooper vid Luleå tekniska universitet har på konstitutionsut- skottets uppdrag på nytt undersökt vad som har hänt i förvalt- ningsområdena efter lagarnas införande och vilket det faktiska ut- fallet av användningen av minoritetsspråken har blivit. 
 18  
 Rapporten behandlar dels resultaten av de åtgärder som myndigheterna vidta- git, dels vilken betydelse det har för medborgare som tillhör en na- tionell minoritet att bo inom ett förvaltningsområde. Meza har 
  
 18  
 Cooper. Ett uthålligt språk – genomförande av lagarna om användning av minoritets- språk i förvaltningsområdena i Norrbottens län åren  
 2000–2004, 
  (2004) 
 100 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 använt sig av kriterierna identitet, effektivitet 
 19  
 och deltagande 
 20  
 för att analysera mötet mellan medborgare och myndighet. Här kom- mer särskilt sådant som tillkommit sedan Meza tidigare under- sökning av förhållandena i förvaltningsområdena att nämnas (se avsnitt 4.4.2). 
 Rörande identitet kommer bland annat följande fram i Meza undersökning. Minoritetsspråken har haft en mycket stor betydelse för upprätthållandet av en särpräglad minoritetsidentitet. Det finns dock stora svårigheter i upprätthållandet av minoritetsspråken, sär- skilt för samiska och meänkieli. Meza beskriver faktorer som på- verkar språkbytesprocessen för minoritetsspråken: 
 Det finns demografiska faktorer som talar mot minoritetsspråkens fortlevnad, liksom den allmänna moderniseringen och standardise- ringen i samhället, som gynnar övergripande och centraliserade lös- ningar. En viktig samhällelig faktor bakom minoritetsspråkens försva- gade ställning är också den tidigare avsaknaden av en minoritetspolitik som gynnar bevarandet av minoritetsspråken. Samerna och torneda- lingarna lärde sig varken att läsa eller skriva på sina respektive språk. Samtidigt övergick många familjer till att lära sina barn uteslutande svenska, som en språklig strategi för att underlätta för barnen att ta sig fram i det svenska samhället. För sverigefinnarna är prognosen för upprätthållandet av minoritetsspråket bättre. Det beror bl.a. på närhe- ten till Finland där det finska språket är majoritetsspråk och har en hög status sedan lång tid tillbaka som ett officiellt statsbärande språk. Det har inneburit att finska språket har moderniserats i takt med sam- hället på ett helt annat sätt än samiska och meänkieli. 
 21 
  
 En stor andel av dem som tillhör nationella minoriteter använder minoritetsspråket i hemmet och ute i samhället, men trots detta använder endast en mindre del språket i kontakter med myndighe- ter. Bland dem Meza intervjuat anses de främsta hindren för ge- nomförande av språklagarna olika språkliga hinder och psykolo- giska hinder. Det svenska språket har dominerat i det offentliga livet under lång tid. Meza skriver: 
  
 19 
  
 Effektivitet betecknar Meza som institutionell förmåga att förverkliga lagstiftningens innehåll. Han har använt sig av två olika aspekter av effektivitetskriteriet, dels språkan- vändarnas upplevelse av hur effektivt deras ärenden blir behandlade på det ena eller det andra språket, dels myndigheternas kapacitet att tillmötesgå minoriteternas möjligheter att tala sina egna språk i kontakter med myndigheter. Meza (2004) s 25 
  
 20 
  
 Deltagande handlar enligt Meza i det här sammanhanget om individens och gruppens möjligheter till deltagande i den samhälleliga processen genom sitt minoritetsspråk. Ett meningsfullt deltagande kännetecknas av att språkanvändaren känner att han eller hon har nytta av att använda sitt språk. Meza (2004) s 25 
  
 21 
  
 Meza (2004) s 9 
  
 101 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Det finns också en identitetsaspekt som berör användningen av mino- ritetsspråken i kontakt med myndigheter. Språkets allmänna roll och status i samhället kan inte skiljas från användningen i kontakten mellan medborgare och myndigheter. Av utredningen har framkommit att användningen av minoritetsspråk är betydligt lägre i kontakt med myndigheter än i det privata livet och ute i samhället i övrigt. En viktig orsak till detta är det faktum att det svenska språket har dominerat i det offentliga livet under så lång tid. Det har inneburit att samer och tornedalingar fått en kluven språklig identitet. 
 Det egna minoritetsspråket har betraktats som ett privat och famil- järt språk som inte haft någon nytta i det offentliga samhället. De akti- viteter som hört samman med utnyttjandet av medborgerliga rättig- heter har varit förknippade med användning av svenska. Det gäller ex- empelvis kontakten med myndigheter och aktiviteter i det civila sam- hället som varit förknippade med exempelvis kontraktsskrivande eller protokollskrivning. Minoriteten har därför fått dubbla språkliga iden- titeter, dels en privat minoritetsspråkig identitet, dels en medborgerlig svenskspråkig identitet. 
 22 
  
 Den kluvna identiteten har, enligt Meza, i sin tur påskyndat till- bakagången för minoritetsspråken. Ur identitetsperspektiv verkar det som att minoritetspråkslagstiftningen på ett kraftfullt sätt har ökat minoriteternas deltagande och möjligheter till inflytande. För att utveckla de nationella minoriteternas identitet genom språklag- stiftning krävs både långsiktiga och kortsiktiga insatser. På lång sikt krävs stora insatser för att öka minoriteternas synlighet i sam- hället och inom förvaltningar och myndigheter, t.ex. att minoritets- språken ingår som en del i den regionala och lokala identiteten, att information om minoriteterna och deras språk riktar sig till sam- hället i stort och att de får plats inom kultur och massmedia. På kort sikt handlar det om att skapa en myndighetskultur som är be- jakande till användning av minoritetsspråken samt att synliggöra och höja statusen hos minoritetsspråken inom förvaltning och myndigheter. 
 Meza har även använt sig av kriteriet deltagande och han kon- staterar att efterfrågan på minoritetsspråken har ökat något sedan år 2000. Mest har efterfrågan ökat för meänkieli och finska i de södra delarna av Tornedalen, medan efterfrågan på samiska är stort sett oförändrad. 
 Meza påpekar att en avgörande förutsättning för ett effektivt användande av lagarna är att både språkanvändarna och myndig- hetspersonerna på ett tillfredställande sätt behärskar språken. Bland 
  
 22  
 Meza (2004) s 94. Tornedalingars attityd till Sherman har bl.a. diskuterats av Wilson i SOU 1997:192 bilaga 3 s 381 
 102 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 de intervjuade minoritetsspråkanvändarna anges språkliga svårig- heter av olika slag vara det största hindret mot att använda lagarna, både bland medborgarna och myndighetspersonerna. Bland myn- dighetspersoner är språkkunskaperna i allmänhet högre på finska och meänkieli än samiska. 
 I Meza undersökningar bedömer myndigheterna att den egna kompetensen med nuvarande språkkompetens bland personalen är relativt hög på lokal nivå inom alla tre språken. Inom finska och meänkieli bedöms nivån vara relativt hög även på regional/nationell nivå. Myndigheternas förmåga att uppfylla lagens krav är i allmän- het betydligt sämre på samiska än finska och meänkieli. Inom det samiska förvaltningsområdet kan 18 procent av de lokala myndig- heterna ge muntligt besked på samiska. Inom det finska/ tornedalska förvaltningsområdet är motsvarande andel 24 procent för finska och 27 procent för meänkieli. Bland myndigheterna kan muntligt besked lämnas på samiska vid 5 procent av domstolarna och på finska och meänkieli vid 10 respektive 16 procent av dom- stolarna. 
 Meza har även samlat in information från kommunanställda i Jokkmokks och Haparanda kommuner. Endast 6 procent av de kommunanställda som besvarat enkäten i Jokkmokk uppgav att de talar och förstår samiska. Motsvarande andel i för finska var 60 procent och 40 procent för meänkieli i Haparanda. 
 Meza konstatera att den låga språkkompetensen i samiska bland personalen i Jokkmokk leder till att de samisktalande i mindre grad försöker använda sitt modersmål i kontakt med myn- digheter. Samiskan är på samtliga områden marginaliserad som mi- noritetsspråk inom den kommunala förvaltningen. Över 76 procent av de tillfrågade kommunaltjänstemännen i Jokkmokk uppger att det största språkliga hindret för språklagens genomförande är att de inte kan tala samiska. 
 Finska språket i Haparanda hamnar högst av de tre minoritets- språken, följt av meänkieli, vad gäller servicegrad och effektivitet i kommunikationen. Enligt de kommunanställda som tillfrågats an- ges det största hindret för både finska och meänkieli vara att fack- termer saknas på minoritetsspråket. 
 Meza jämför de tre språkens ställning i de jämförda kommu- nerna och konstaterar: 
 Jämförelsen visar att finska och meänkieli har en mycket stark ställ- ning inom den kommunala förvaltningen i Haparanda kommun. I Jokkmokks kommun har samiskan en motsvarande svag ställning. Låg 
 103 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 språkkompetens bland personalen och frustration hos de samiskta- lande leder till en ond cirkel som innebär ett osynliggörande av det samiska språket i Jokkmokk. På så vis förvandlas kompetensbristen i samiska till upplevt  
 icke-behov 
  hos de anställda. I Haparanda är det istället så att närheten till Finland, likheten mellan finska och meänki- eli och den höga andelen sverigefinnar och tornedalingar gör att mino- ritetsspråken stödjer varandra. 
 23 
  
 En del av skillnaderna förklarar Meza med bl.a. att den finska in- flyttningen till Haparanda stärkt finska språket och meänkielis ställning inom den kommunala förvaltningen. Antalet personer med minoritetsspråklig kompetens är fler i Haparanda än i Jokkmokk. De anställdas attityd till minoritetsspråk påverkar an- vändningen: 
 Lagen verkar ha låg legitimitet bland de tillfrågade tjänstemännen i Jokkmokks kommun. De tror att lagen till viss del har betydelse för att öka samernas självkänsla för den egna minoritetskulturen, men att lagen i mycket liten grad har någon praktisk betydelse för samerna i myndighetsärenden. 
 24 
  
 Enligt Meza kan effektiviteten stärkas genom att satsa på ökad språklig kompetens både hos individer och myndigheter, t.ex., ge- nom inrättande och utveckling av språkråd, uppmuntran och fort- bildning av personal, information om lagarnas innehåll och anställ- ning av personal med kompetens i minoritetsspråk. 
 För att kunna jämföra med tidigare resultat har Meza i en en- kätundersökning ställt frågor till förvaltningsmyndigheter. Hans slutsats är att utfallet visar på en betydande minskning i andelen myndigheter som inte haft någon efterfrågan på minoritetsspråken. Den mest dramatiska förändringen har skett för finska men även de två andra språken visar en betydande förändring. 
 25  
 Meza har bl.a. undersökt i vilken omfattning personalen vid myndigheten talar respektive minoritetsspråk. Resultaten framgår av tabellen. 
  
 23 
  
 Meza (2004) s 13 
  
 24 
  
 Meza (2004) s 13 
  
 25 
  
 Meza (2004) s 71 
  
 104 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Myndigheter som har personal som talar minoritetsspråk (%) 
  
 Kommun/ 
  
 Samiska 
  
 Finska 
  
 Lopez 
  
 område 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Vet 
  
 Ej 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Vet 
  
 Ej 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Vet 
  
 Ej 
  
 ej 
  
 up. 
  
 ej 
  
 up. 
  
 ej 
  
 up. 
  
 Arjeplog 
  
 50,0 
  
 50,0 
  
 0 
  
 0 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Ruiz 
  
 44,4 
  
 55,6 
  
 0 
  
 0 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Gällivare 
  
 25,0 
  
 50,0 
  
 0 
  
 25,0 
  
 60,0 
  
 30,0 
  
 0 
  
 0 
  
 70,0 
  
 30,0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kiruna 
  
 35,7 
  
 50,0 
  
 0 
  
 14,3 
  
 69,2 
  
 30,8 
  
 0 
  
 0 
  
 69,2 
  
 23,1 
  
 0 
  
 7,7 
  
 Pajala 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 100 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 100 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Övertorneå 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 100 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 85,7 
  
 14,3 
  
 0 
  
 0 
  
 Haparanda 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 100 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 100 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Reg./nat. 
  
 14,7 
  
 70,6 
  
 8,8 
  
 5,9 
  
 73,5 
  
 20,6 
  
 2,9 
  
 2,9 
  
 52,9 
  
 41,2 
  
 2,9 
  
 2,9 
  
 Källa 
 : Meza (2004) s 74 tabell 20 
 reg./nat. = regionala och nationella myndigheter 
 Meza konstaterar att omkring hälften av de lokala myndigheterna inte har personal som talar samiska: 
 Detta är en mycket hög andel och ett stort hinder för att lagen ska fungera på ett tillfredställande sätt. Det betyder att varje gång någon vill använda samiska måste den personen ordna med tolk. Om man då är tvåspråkig, som så gott som alla samer är i dag, vill det till en viljean- strängning för att engagera en tolk. I lokalsamhället känner människor till de olika myndigheterna relativt bra. Redan insikten att ingen på myndigheten talar samiska är tillräcklig för att avstå från att använda minoritetsspråk. 
 26 
  
 (Jag vill i detta sammanhang poängtera att det inte föreligger någon skyldighet för den enskilde att ordna med tolk. Myndigheten skall ge den service lagen föreskriver på minoritetsspråket. Om man inte har egna språkkunskaper får myndigheten anlita en tolk.) 
 Förhållandet för finska och meänkieli är mycket bättre. Där är språkkompetensen väl tillgodosedd eftersom det finns personal som behärskar båda språken. 
 Meza visar vidare att det både bland lokala och regio- nala/nationella myndigheter verkar finnas en viss uppmuntran till den personal som behärskar minoritetsspråk. Han illustrerar resul- taten i en tabell: 
  
 26  
 Meza (2004) s 74 
 105 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Värderingar av personalens kompetens i något av minoritets- språken, efter hur många myndigheter som nämner dem som en del i personalpolitiken (%) 
  
 Myndig- 
  
 Allmän 
  
 Möjlighet 
  
 Tillskott i 
  
 Inget 
  
 Ingen per- 
  
 Ej upp- 
  
 hetens 
  
 upp- 
  
 till språk- 
  
 lönen 
  
 särskilt 
  
 sonal talar 
  
 gift 
  
 geografiska 
  
 muntran 
  
 förkov- 
  
 sätt 
  
 min.språk 
  
 lokali- 
  
 ring i 
  
 sering 
  
 tjänsten 
  
 Lokala 
  
 27,0 
  
 17,6 
  
 6,8 
  
 39,2 
  
 9,5 
  
 0,0 
  
 förv.omr. 
  
 Region./ 
  
 25,0 
  
 15,0 
  
 2,5 
  
 40,0 
  
 15,0 
  
 2,5 
  
 nationell 
  
 Källa 
 : Meza (2004) s 75 tabell 21 
 Meza noterat att för att lagarna skall fungera krävs att serviceni- vån når en viss nivå, dvs. att det inte tar för lång tid att behandla ett ärende på minoritetsspråket jämfört med svenska. Meza har sär- skilt frågat om servicenivån och hans resultat framgår av följande tabell. 
 106 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Bemötande för den som kontaktar myndigheten/förvaltningen på samiska, finska eller meänkieli, efter hur många myndigheter som nämner åtgärden (%) 
  
 Myndighet efter 
  
 Svar 
  
 Får 
  
 Måste ta 
  
 Muntligt 
  
 Skriftligt 
  
 Ej 
  
 språk, kommun 
  
 lika 
  
 åter- 
  
 med 
  
 beslut 
  
 beslut 
  
 uppgift 
  
 samt reg/nat 
  
 snabbt 
  
 komma 
  
 tolk för 
  
 kan fås 
  
 kan fås 
  
 lokalisering 
  
 som på 
  
 senare 
  
 direkt 
  
 svenska 
  
 för svar 
  
 service 
  
 SAMISKA 
  
 21,3 
  
 27,9 
  
 24,6 
  
 18,0 
  
 8,2 
  
 0 
  
 Arjeplog 
  
 38,5 
  
 23,1 
  
 15,4 
  
 23,1 
  
 0 
  
 0 
  
 Jokkmokk 
  
 18,8 
  
 25,0 
  
 18,8 
  
 25,0 
  
 12,5 
  
 0 
  
 Gällivare 
  
 0 
  
 54,5 
  
 36,4 
  
 0 
  
 9,1 
  
 0 
  
 Kiruna 
  
 23,8 
  
 19,0 
  
 28,6 
  
 19,0 
  
 9,5 
  
 0 
  
 Reg./nationella 
  
 0,0 
  
 25,9 
  
 37,0 
  
 9,3 
  
 14,8 
  
 13,0 
  
 myndigheter 
  
 FINSKA 
  
 38,9 
  
 10,0 
  
 7,8 
  
 24,4 
  
 18,9 
  
 0 
  
 Gällivare 
  
 21,4 
  
 28,6 
  
 21,4 
  
 14,3 
  
 14,3 
  
 0 
  
 Kiruna 
  
 36,4 
  
 18,2 
  
 18,2 
  
 13,6 
  
 13,6 
  
 0 
  
 Pajala 
  
 37,5 
  
 6,3 
  
 0 
  
 31,3 
  
 25,0 
  
 0 
  
 Övertorneå 
  
 43,8 
  
 0 
  
 0 
  
 37,5 
  
 18,8 
  
 0 
  
 Haparanda 
  
 50,0 
  
 0 
  
 0 
  
 27,3 
  
 22,7 
  
 0 
  
 Reg./nationella 
  
 17,1 
  
 20,0 
  
 17,1 
  
 18,6 
  
 22,9 
  
 4,3 
  
 myndigheter 
  
 Lawson 
  
 44,0 
  
 8,3 
  
 4,8 
  
 27,4 
  
 15,5 
  
 0 
  
 Gällivare 
  
 38,5 
  
 23,1 
  
 15,4 
  
 15,4 
  
 7,7 
  
 0 
  
 Kiruna 
  
 40,9 
  
 18,2 
  
 9,1 
  
 18,2 
  
 13,6 
  
 0 
  
 Pajala 
  
 43,8 
  
 0 
  
 0 
  
 31,3 
  
 25,0 
  
 0 
  
 Övertorneå 
  
 38,5 
  
 0 
  
 0 
  
 46,2 
  
 15,4 
  
 0 
  
 Haparanda 
  
 55,0 
  
 0 
  
 0 
  
 30,0 
  
 15,0 
  
 0 
  
 Reg./nationella 
  
 15,6 
  
 21,9 
  
 18,8 
  
 20,3 
  
 18,8 
  
 4,7 
  
 myndigheter 
  
 Källa 
 : Meza (2004) s 76 tabell 22 
 Det finns även anledning att ta upp en del av Meza resultat rö- rande genomförda informationsinsatser som gjorts inom förvalt- ningsområdena. I den ursprungliga undersökningen framkom bl.a. synpunkter rörande bristen på skriftlig information på myndighe- terna, bristen på dialog med minoritetsorganisationerna och mino- riteternas upplevda oförmåga att ta del av information i media. Meza konstaterar i sin nya rapport att de lokala myndigheterna använder sig betydligt mer av information i myndigheternas egna lokaler samt av riktad skriftlig information till hushållen. De regio- nala/nationella myndigheterna anger i betydligt högre grad att ingen särskild information sker. 
 107 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Information till allmänheten om de nya lagarna, efter de infor- mationsåtgärder som nämnts av respektive myndighet % 
  
 Myndighetens 
  
 geografiska 
  
 a 
  
 b 
  
 c 
  
 d 
  
 e 
  
 f 
  
 g 
  
 h 
  
 i 
  
 N 
  
 lokalisering 
  
 Lokala 
  
 11 
  
 10 
  
 25 
  
 5 
  
 9 
  
 0 
  
 17 
  
 4 
  
 3 
  
 84 
  
 myndigheter 
  
 % 
  
 13,1 
  
 11,9 
  
 29,8 
  
 6,0 
  
 10,7 
  
 0 
  
 20,2 
  
 4,8 
  
 3,6 
  
 100 
  
 Regionala/ 
  
 3 
  
 1 
  
 8 
  
 2 
  
 4 
  
 0 
  
 17 
  
 2 
  
 3 
  
 40 
  
 nationella 
  
 % 
  
 7,5 
  
 2,5 
  
 20,0 
  
 5,0 
  
 10,0 
  
 0 
  
 42,5 
  
 5,0 
  
 7,5 
  
 100 
  
 Källa 
 : Meza (2004) s 79 tabell 25, n= 24 
  
 Meza kommentar till tabellen 
 : a= information i myndighetens egna lokaler, b= riktad skriftlig information till hushållen, c= muntlig information i verksamheten, d= riktad information till minoritetsorganisationer, e= på myndighetens/förvaltningens hemsida, f= genom meddelande i myndighetens/förvaltningens telefonsvarare, g= inte alls, h= på annat sätt, i= ej uppgift, N= Summa. 
 Meza konstaterar att information som lämnas verkar var allmänt hållen. Han finner det anmärkningsvärt att bara 10 procent av samtliga myndigheter anger att de informerar genom myndighe- tens/förvaltningens hemsida. Detta tolkar han som att frågan inte har någon hög informationsprioritet. En stor andel av de tillfrågade anger också att ingen information över huvud taget ges. 
 Rörande användningen av statsanslagen konstaterar Meza att det funnits en osäkerhet bland kommunerna om hur de ekono- miska medlen skall användas. Önskemål har framförts om att få använda statsbidraget till merkostnader som har stor betydelse för den enskilde minoritetsspråkanvändaren, men som inte följer di- rekt av lagstiftningen. Kommunerna och landstinget har disponerat det fördelade statsbidraget på det sätt man funnit lämpligt utifrån gällande förordning. 
 Kommunerna har gjort olika tolkningar av hur medlen kan an- vändas. Vissa av kommunerna, bl.a. Jokkmokk och Pajala, har an- sett att statsbidraget kunde användas till stöd för konst och kultur och inte bara till ren myndighetsutövning om det ansetts främja minoritetsspråken. En mer restriktiv tolkning av användningen, har enligt Meza tillämpats av bl.a. Kiruna och Gällivare, där medlen 
 108 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 endast använts för merkostnader för själva myndighetsutöv- ningen. 
 27  
 Detta har bl.a. resulterat i att Gällivare kommun under åren  
 2000–2003 
  endast förbrukat 90 000 kronor av det totala stats- bidraget på drygt 3 miljoner kronor, resten har fonderats. 
 28  
 Meza skriver: 
 De ovanstående exemplen visar på spännvidden i den kommunala tillämpningen av minoritetsspråkslagarna. En osäkerhet i förordningen om statsbidragen mellan, å ena sidan strikta insatser för att täcka mer- kostnaderna som uppkommit på grund av lagen, å andra sidan målsätt- ningen att verka för ett långsiktigt stöd för bevarandet och utveckling av minoritetsspråken och minoriteternas kultur. Det har varit upp till de kommunala tjänstemännen att tolka var tyngdpunkten skall ligga. 
 29 
  
 Rörande landstingets verksamhet konstaterar Meza att språkla- garna endast gäller inom den del av verksamheten som är knuten till myndighetsutövning. Detta förhållande har dock inte uppmärk- sammats av de intervjuade språkanvändarna (minoriteterna) och inte heller av dem som arbetar inom vården. De statliga medlen inom minoritetspolitiken har av landstinget använts till bl.a. över- sättning av en broschyr rörande rullstolar, översättning av texter rörande olika slags avgifter inom verksamheten, översättning av information i telefonkatalogen. 
  
 4.5.3 
  
 Mina kommentarer 
  
 De gjorda utvärderingarna visar att riksdagens beslut att, dels er- känna de fem nationella minoriteterna och deras språk, dels införa två nya språklagar rörande samiska, finska och meänkieli, har haft en statushöjande effekt på minoritetsspråken. Som Wilson och Wright påpekar är det oerhört viktigt att konventionerna gett de nationella minoriteterna större legitimitet i deras strävanden och att förståelsen för minoriteternas behov ökat i majoritetssamhället. De nationella minoriteterna har även fått större inflytande i frågor som berör dem. Sverige har därmed tagit det första stegen mot att uppfylla åtagandena i Europarådets minoritetskonventioner. 
 Kommunerna har en central roll i genomförandet av minoritets- politiken. Många av de beslut som påverkar enskilda medborgare som tillhör nationella minoriteter i vardagen fattas på lokal nivå, 
  
 27 
  
 Meza (2004) s 84– 
  
 28 
  
 Meza (2004) s 87 
  
 29 
  
 Meza (2004) s 88 
  
 109 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 det kan t.ex. röra äldreomsorg, kulturfrågor, förskola och skola. En förutsättning för att minoritetspolitiken skall kunna genomföras är att de som har att omsätta politiken, beslutsfattare och tjänstemän på lokal, regional och nationell nivå, har tillräckliga kunskaper och förståelse varför minoriteterna behöver skydd och stöd. Samtidigt måste framför allt kommunerna ges tillräckligt stöd från statens sida i detta arbete, framför allt när det gäller tillgänglighet till mer kunskap om konventionerna och till viss del även metodstöd för arbetet med minoritetsfrågor. 
 De rapporter som konstitutionsutskottet låtit ta fram visar att det finns en viss tveksamhet ute i kommunerna, främst i hur mino- ritetspolitiken skall omsättas i praktiken. En del kommuner har arbetat på ett mycket aktivt sätt medan andra kommuner varit mer försiktiga. De gjorda utvärderingarna visar även på att bristande engagemang och en låg ambitionsnivå på det lokala planet får för- ödande effekter på implementeringen. 
 Genomförandet av minoritetspolitiken har dock inte varit pro- blemfritt. Mycket återstår att göra innan språklagarna tillämpas på ett avsett sätt och innan de berörda nationella minoriteterna fullt ut kan nyttja de rättigheter de garanterats. Om man granskar de re- sultat, som Meza fått fram i sina undersökningar, framträder en tydlig bild för respektive minoritetsspråk. Meza konstaterar att situationen numera är något bättre än när han gjorde sin första uppföljning av reformen. 
 Möjligheterna för enskilda att använda sig av minoritetsspråken blir begränsade om det inte finns personal på myndigheterna som behärskar respektive språk. Meza resultat rörande personal på kommunal nivå är delvis nedslående. För samiskans del ser språk- kunskaperna på kommunal nivå ut på följande sätt. 
 110 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Figur 1 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 20, Meza (2004) 
 Kommunala myndigheter som har personal som talar samiska 
  
 60 
  
 50 
  
 procent 
  
 40 
  
 Ja 
  
 30 
  
 Nej 
  
 20 
  
 Ej uppgift 
  
 10 
  
 0 
  
 Arjeplog 
  
 Jokkmokk 
  
 Gällivare 
  
 Kiruna 
  
 kommun 
  
 Andelen kommunala myndigheter där någon behärskar samiska uppgår till 50 procent i den kommun där läget är bäst, Arjeplog. För Gällivare kommun är resultatet mycket lågt, endast 25 procent av de kommunala myndigheterna har någon som talar samiska. Frågan är vad kommunerna avser att göra för att förbättra situatio- nen. Om läget ser ut på detta sätt i kommunerna, måste kommu- nen i det enskilda fallet förlita sig på att det finns tolkar tillgängliga på samiska, när behovet uppstår. Möjligheterna att använda mino- ritetsspråken inom förvaltningsområdet nyanseras ytterligare om man jämför språkkunskaperna på kommunal nivå med Meza re- sultat rörande servicegrad på respektive språk. 
 111 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Figur 2 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 22, Meza (2004) 
  
 Tillgänglig service på samiska 
  
 60 
  
 50 
  
 Arjeplog 
  
 procent 
  
 40 
  
 Gällivare 
  
 20 
  
 30 
  
 Jokkmokk 
  
 10 
  
 Kiruna 
  
 0 
  
 svar lika 
  
 återkom 
  
 ta med 
  
 muntligt 
  
 skriftligt 
  
 ej 
  
 snabbt 
  
 senare 
  
 tolk 
  
 beslut 
  
 beslut 
  
 uppgift 
  
 kan fås 
  
 kan fås 
  
 åtgärd 
 Det finns en tydlig koppling mellan språkkunnig personal och möjligheten att ge den service som minoritetsspråkslagarna före- skriver. Enligt lagen om rätt att använda samiska skall muntligt svar kunna lämnas på samiska i frågor som rör myndighetsutövning. Notera att det av Meza siffror inte framgår om det är frågan om specifikt myndighetsutövning. Sannolikt rör det sig om service i allmänhet. Resultaten måste tolkas med beaktande av detta. Notera också att möjligheten för enskilda att få ett skriftligt svar på mino- ritetsspråken finns bland Meza svarsalternativ. De svenska mino- ritesspråkslagarna innefattar ingen skyldighet att avfatta skriftliga beslut på minoritetsspråk. I några av kommunerna finns det dock enligt Meza resultat möjlighet att få ett skriftligt beslut på mino- ritetsspråk, vilket är mycket glädjande. 
 Muntligt beslut 
 30  
 kan, enligt Meza resultat, lämnas i 25 pro- cent av fallen i Jokkmokks kommun, 23 procent i Arjeplogs kom- mun, samt 19 procent i Kiruna kommun. I Gällivare kommun kan sådant beslut inte fås alls på samiska, enligt de resultat Meza fått fram. 
 I Arjeplogs kommun, där hälften av de kommunala myndighe- terna har någon som behärskar samiska, är servicegraden på sa- 
  
 30  
 Sannolikt avser Meza muntlig översättning av ett skriftligt beslut.. 
 112 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 miska högst. Svar kan nämligen lämnas lika snabbt som på svenska i 38,5 procent av fallen. Allra sämst verkar servicen vara i Gällivare kommun där enskilda uppmanas att återkomma senare för att få svar (54 procent) och att ta med egen tolk för att få ärendet uträt- tat (36 procent). Som påpekats tidigare åligger det myndigheten att skaffa tolk, inte den enskilde. Förklaringen till att tjänstemän upp- manar enskilda att ta med tolk kan vara att de som svarat på Meza enkätundersökning inte har haft tilläckliga kunskaper rörande kommunens skyldigheter enligt minoritetsspråklagarna. 
 De ovan beskrivna resultaten är så nedslående att den kommu- nala servicen knappast kan anses uppfylla lagens krav på service på samiska. 
 För finska och Sherman är Meza resultat bättre. I Pajala, Övertorneå och Haparanda är personalens språkkunskaper goda. I Gällivare och Kiruna finns det utrymme för förbättring på en del myndigheter. 
  
 Figur 3 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 20, Meza (2004) 
 Kommunala myndigheter som har personal som talar finska 
  
 120 
  
 100 
  
 procent 
  
 80 
  
 Ja 
  
 60 
  
 Nej 
  
 40 
  
 Ej uppgift 
  
 20 
  
 0 
  
 Gällivare 
  
 Kiruna 
  
 Pajala 
  
 Övertorneå Haparanda 
  
 kommun 
  
 Graden på tillgänglig service på finska varierar mellan kommu- nerna. Muntligt beslut kan lämnas i varierande grad i samtliga kommuner. Värdena är dock låga både i Gällivare och Kiruna. I Gällivare lämnas svar lika snabbt på finska i bara 21 procent av fal- 
 113 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 len och enskilda uppmanas att återkomma senare (28 procent) och ta med egen tolk (21 procent) i många fall. 
  
 Figur 4 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 22, Meza (2004) 
  
 Tillgänglig service på finska 
  
 60 
  
 Gällivare 
  
 50 
  
 procent 
  
 40 
  
 Kiruna 
  
 20 
  
 Övertorneå 
  
 30 
  
 Pajala 
  
 10 
  
 Haparanda 
  
 0 
  
 svar lika 
  
 återkom 
  
 ta med 
  
 muntligt 
  
 skriftligt 
  
 ej 
  
 snabbt 
  
 senare 
  
 tolk 
  
 beslut 
  
 beslut 
  
 uppgift 
  
 kan fås 
  
 kan fås 
  
 åtgärd 
 Möjligheterna att få service lika snabbt som på svenska och möjlig- heten att få ett muntligt beslut förefaller bäst för meänkieli. Ande- len myndigheter med personal som kan meänkieli är relativt hög. Muntligt beslut kan fås på meänkieli i samtliga kommuner, dock i varierande grad, som lägst i 15 procent av fallen i Gällivare och som högst i 46 procent av fallen i Övertorneå. Servicegraden är dess- utom relativt hög i samtliga kommuner, i  
 38–55 
  procent av fallen kan svar lämnas lika snabbt på meänkieli som på svenska. 
 114 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Figur 5 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 20, Meza (2004) 
 Kommunala myndigheter som har personal som talar meänkieli 
  
 120 
  
 100 
  
 procent 
  
 80 
  
 Ja 
  
 60 
  
 Nej 
  
 40 
  
 Ej uppgift 
  
 20 
  
 0 
  
 Gällivare 
  
 Kiruna 
  
 Pajala 
  
 Övertorneå Haparanda 
  
 kommun 
  
 Figur 6 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 22, Meza (2004) 
  
 Tillgänglig service på meänkieli 
  
 60 
  
 Gällivare 
  
 50 
  
 procent 
  
 40 
  
 Kiruna 
  
 20 
  
 Övertorneå 
  
 30 
  
 Pajala 
  
 10 
  
 Haparanda 
  
 0 
  
 svar lika 
  
 återkom 
  
 ta med 
  
 muntligt 
  
 skriftligt 
  
 ej 
  
 snabbt 
  
 senare 
  
 tolk 
  
 beslut 
  
 beslut 
  
 uppgift 
  
 kan fås 
  
 kan fås 
  
 åtgärd 
 För statliga myndigheters del ser läget ännu sämre ut för språkkun- skaper i samiska. Endast 14 procent av myndigheterna har personal som talar samiska. Den tillgängliga servicen på samiska blir därmed 
 115 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 också lidande. Muntligt beslut på samiska kan endast ges i 9 pro- cent av fallen och ett ärende kan över huvud taget inte uträttas lika snabbt som på svenska. I 25 procent av fallen uppmanas enskilda att återkomma senare och i 37 procent av fallen måste egen tolk tas med om man vill få ärendet uträttat omgående. Situationen är något bättre för finska och meänkieli. Språkkunnig personal finns på många ställen, men servicegraden verkar trots det vara låg. Munt- ligt beslut kan endast lämnas i 18 procent av fallen på finska och i 20 procent av fallen på meänkieli. Anledningen till detta är oklar. Möjlighen kan det vara så att den språkkunniga personalen inte är rätt placerad på myndigheten. 
  
 Figur 7 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 20, Meza (2004) 
 Statliga regionala och nationella myndigheters personal som talar minoritetsspråk 
  
 80 
  
 procent 
  
 60 
  
 samiska 
  
 40 
  
 finska 
  
 20 
  
 meänkieli 
  
 0 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Vet ej 
  
 Ej uppgift 
  
 svarsalternativ 
  
 116 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Figur 8 
 . Tabellen bygger Cooper resultat, tabell 20, Meza (2004) 
  
 Tillgänglig service hos statliga myndigheter 
  
 40 
  
 35 
  
 procent 
  
 30 
  
 samiska 
  
 15 
  
 25 
  
 finska 
  
 20 
  
 10 
  
 meänkieli 
  
 5 
  
 0 
  
 svar lika 
  
 återkom 
  
 ta med 
  
 muntligt 
  
 skriftligt 
  
 ej 
  
 snabbt 
  
 senare 
  
 tolk 
  
 beslut 
  
 beslut 
  
 uppgift 
  
 kan fås 
  
 kan fås 
  
 åtgärd 
 En slutsats som kan dras av Meza resultat är att kommunerna och de statliga myndigheterna måste överväga att rekrytera ytterligare språkkunnig personal för att klara minoritetsspråkslagarnas krav. En annan lämplig åtgärd torde vara att koncentrera befintliga språkresurser på ett bättre sätt. Språklagarna ger möjligheter att förlägga minoritetsspråklig service till bestämda platser och be- stämda tider. Kvaliteten på den tillgängliga servicen skulle därmed kunna höjas avsevärt redan med befintliga resurser. Ingen enskild skall behöva återkomma senare eller ta med egen tolk för att få sitt ärende uträttat. En sådan lösning kräver också att myndigheten är mycket tydlig med den information som går ut till allmänheten om tillgänglig service på minoritetsspråk. 
 Myndigheterna bör också överväga hur de på ett bättre sätt tar till vara personalens språkkunskaper. Meza resultat visar tydligt att möjligheterna att uppmuntra personalens användning av mino- ritetsspråken i tjänsten kan ökas avsevärt. I 39 (kommuner) re- spektive 40 (statliga myndigheter) procent av fallen får personalen ingen som helst positiv uppmuntran. Allmän uppmuntran lämnas i 27 respektive 25 procent av fallen. Möjlighet till språkförkovring i tjänsten nämns av 17 respektive 15 procent av de tillfrågade myn- digheterna. Tillskott på lönen verkar knappast användas. Det före- kommer endast hos 6 procent av de kommunala myndigheterna 
 117 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 och 2 procent av de statliga myndigheterna. Uppenbarligen finns det ett antal underutnyttjade möjligheter för att öka personalens kunskaper i minoritetsspråk och att ge anställda incitament att an- vända minoritetsspråk i tjänsten. 
 Av Meza rapport framgår att bristen på information gentemot brukarna allt jämt är ett problem, även om arbetet gått framåt. Meza visar att 20 procent av de lokala myndigheterna och 42 pro- cent av de regionala/nationella myndigheterna inte informerar all- mänheten på något sätt om minoritetsspråkslagarna. Av följande tabell framgår de vidtagna åtgärderna. 
 118 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 Figur 9.  
 Tabellen bygger på Meza resultat, tabell 25, Meza (2004) 
 Myndigheters information till allmänheten on minoritetsspråkslagar 
  
 åtgärd 
  
 ej uppgift 
  
 på annat sätt 
  
 inte alls 
  
 telefonsvarare 
  
 hemsida 
  
 statliga 
  
 kommunala 
  
 riktad 
  
 information till 
  
 organisationer 
  
 muntlig 
  
 information i 
  
 verksamheten 
  
 riktad skriftlig 
  
 information 
  
 information i 
  
 egna lokaler 
  
 0 
  
 10 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 procent 
  
 119 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Som framgår av Meza resultat skulle avsevärda förbättringar kunna göras med relativt enkla och kostnadseffektiva medel. Att myndigheter informerar om möjligheten att använda minoritets- språk skall vara en naturlig del i verksamheten och myndighetens bemötande av enskilda. 
 Om det är så som Wilson och Wright påpekar, att vissa kommuner av minoriteterna upplevs göra passivt motstånd mot att utveckla sin service, så är detta givetvis mycket olyckligt och helt i strid med Sveriges åtaganden enligt Europarådskonventio- nerna. Frågan om attityder och kunskaper är av central betydelse för om implementeringen skall vara framgångsrik. Bristande enga- gemang och dåliga kunskaper måste motverkas genom utbildning och information. 
 Det kan noteras att Europarådet har kritiserat Sverige just på den grunden att implementeringen på lokal nivå varit bristfällig och den centrala statliga styrningen varit liten. För att komma till rätta med problemen måste således åtgärder sättas in på det lokala planet. Samtidigt måste budskapet från centralt håll vara mycket tydligt. 
 Kunskaper om Sveriges åtaganden enligt minoritetskonventio- nerna måste på ett mycket tydligare sätt överföras till beslutsfattare och tjänstemän som möter enskilda minoritetsmedborgare. Ansva- ret för detta ligger inte på de nationella minoriteterna. Om det är så att kommuner, myndigheter m.fl. inte klarar av att garantera en- skilda minoritetsmedborgare rätt att använda sitt modersmål på sätt som lagen anger, måste man även överväga starkare statlig styrning och även införande av sanktionsmöjligheter. Förverkligande av rät- tighetslagstiftning får aldrig bli föremål för godtyckligt eller slumpmässigt genomförande. 
 Minoriteternas möjligheter till inflytande är alltjämt är mycket begränsade. På lokal nivå kan förhållandena skilja sig avsevärt från kommun till kommun. Befintliga samrådsförfaranden upplevs inte som tillräckliga av minoriteterna själva, även om det ges uttryck för viss tacksamhet över att situationen har förbättrats. På detta om- råde återstår mycket att göra. 
 Konstitutionsutskottets utvärderingar visar dock på en positiv trend när det gäller kommunernas förståelse för minoritetsfrå- gorna. Situationen förefaller vara något bättre enligt konstitutions- utskottets utvärderingsrapporter jämfört med tidigare utvärde- ringar. I flera av kommunerna arbetar man i dag aktivt med mino- ritetsfrågorna, bl.a. med att ta fram minoritetspolitiska handlings- planer. Detta har även kommit fram i de yttranden som kommu- 
 120 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 nerna lämnat till utredningen (se nedan avsnitt 4.7). När minorite- ternas självförtroende och kunskaper om minoritetsrättigheterna ökar, ökar sannolikt även efterfrågan på tjänster på minoritetssprå- ket. Det är just denna typ av positiv spiral som på sikt skall höja statusen på minoritetsspråken och därmed även trygga språkens framtid. I avsnitt 6 återkommer jag till hur en del av dessa lärdomar från förvaltningsområdena kan användas konkret i det fortsatta ar- betet med minoritetsfrågorna. 
 Det är viktigt att notera att de utvärderingar som har gjorts på uppdrag av Länsstyrelsen i Norrbottens län och delvis även riksda- gens konstitutionsutskott (Meza uppdrag) avser genomförandet av språklagstiftningen som uttryckligen gäller i de sju kommunerna i Norrbotten. 
 31  
 Sveriges åtaganden enligt ramkonventionen och åtagandena i minoritetsspråkskonventionens del II i gäller dock i hela landet. Frågan om hur Sverige implementerat sina åtaganden i  
 hela landet  
 har inte varit föremål för någon utvärdering. Som kom- mer att framgå av avsnitt 5 nedan, har Europarådet haft synpunkter på Sveriges implementering av åtagandena. Någon uppföljning av implementeringen av konventionsåtagandena  
 i resten av landet  
 har således inte gjorts. Jag återkommer till denna fråga i avsnitt 6. 
  
 4.6 
  
 Synpunkter som framkom vid utredningens besök i Norrbotten 
  
 För att få en tydligare bild av erfarenheterna från nuvarande för- valtningsområden har utredningen besökt Norrbotten vid två till- fällen för att samla in mer information. Nedan ges en sammanfatt- ning av en del av de synpunkter vi tagit emot. 
  
 4.6.1 
  
 Besök i Luleå 
  
 Utredningen besökte Länsstyrelsen i Norrbottens län i Luleå i juni 2004 och träffade bl.a. landshövdingen, delar av länsstyrelsens ar- betsgrupp för minoritetsfrågor, representanter för sverigefinnar i regionen samt forskaren Cooper vid Luleå tekniska universi- tet. Vid besöket diskuterades erfarenheter från förvaltningsområ- dena och många värdefulla synpunkter framkom. 
  
 31  
 Gibson och Mclaughlin uppdrag var utformat på annat sätt se avsnitt 4.5.1 
 121 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 I de utvärderingar som gjorts har man kunnat konstatera att mi- noriteterna inte använt sig av möjligheten att använda det egna språket i särskilt stor utsträckning. Anledningarna till detta är många. Skall det förhållandet att det inte skett mer hos myndighe- terna ses som ett misslyckande? Från länsstyrelsens sida konstate- rar man att reformen har haft betydelse för minoriteterna i regio- nen. Det viktigaste har varit erkännandet och acceptansen av mino- ritetsspråken. De nya reglerna rörande förvaltningsområden har inneburit aktivitet på området i de berörda kommunerna. Medve- tenheten om språken har ökat bland myndigheterna. Redan innan reformen genomfördes, fanns det en tradition hos myndigheterna att ge viss service på dessa språk. Språket har växlat beroende på vem man talat med på myndigheten. 
 På själva länsstyrelsen har reformen inte betytt så mycket. An- ledningen till detta är främst att kontakterna med myndigheten är skriftliga och människor drar sig för att skriva till länsstyrelsen på minoritetsspråket. Länsstyrelsen skulle kunna förbättra ingång- arna till myndigheten för användare av dessa språk. Allra svårast har länsstyrelsen haft att hantera kontakter på det samiska språket. 
 När det gäller förslag till förbättringar anförde länsstyrelsen bl.a. att nuvarande minoritetslagstiftning borde kompletteras med nå- gon form av portalparagraf i förvaltningslagen eller i verksförord- ningen, enligt vilken myndigheter skall lämna service på minori- tetsspråket så långt det är möjligt. Större myndigheter skulle även kunna arbeta med att förbättra servicen på olika sätt. En del myn- digheter arbetar i dag med gemensamma nationella telefonväxlar dit man kan vända sig från hela landet. I ett sådant system skulle sam- tal kunna styras så att frågor på minoritetsspråk besvarades av en ort där språkkompetensen finns. Ett sådant system skulle kunna vara till gagn för minoritetsmedborgare i hela landet. 
 Från sverigefinskt håll framhölls att det viktiga för gruppen framför allt varit möjligheten att få förskola och äldreomsorg på minoritetsspråket. I förskolan har språket framför allt en viktig identitetsskapande roll. Genom att skapa ytterligare språkdomäner för framtiden ges människor ytterligare incitament för att lära sig språket. Människor förstår att det är viktigt att lära sig språket därför att de kan ha nytta av det i framtiden. Det framfördes också att det varit stora skillnader mellan kommunerna. Det är viktigt att kommunerna undersöker vilka egentliga behov som finns och an- vänder pengarna till rätt saker. Detta exemplifierades med att Gällivare kommun uppfattades ha haft en ödmjuk inställning och 
 122 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 att man utgått från behoven och inte stirrat sig blinda på nuvarande lagstiftning. I detta arbete har man använt sig av den lokala finska föreningens nätverk för att nå sverigefinnarna i kommunen. Vidare framfördes att skolan inte omfattades av nuvarande lagstiftning rö- rande förvaltningsområden vilket uppfattas som en stor brist. 
 Enskilda sverigefinnar behöver hjälp med vardagliga saker såsom muntlig hjälp eller tolkhjälp vid läkarbesök eller kontakter med för- säkringskassan. Den finska föreningen i Gällivare bistår enskilda med hjälp och får ersättning från kommunen för detta. Det påpe- kades också att det är viktigt att myndigheterna verkligen ger ser- vice på finska och inte på meänkieli. Dessa språk måste hållas isär. Från sverigefinskt håll anser man att den genomförda reformen har haft en identitetsskapande och identitetsstärkande effekt. Statusen på de nationella minoritetsspråken i regionen har härmed höjts. 
 Från sverigefinskt håll framfördes vidare att det varit svårt att få ut information om reformen till allmänheten. Mycket av den in- formation som gått ut har kanaliserats genom den finska före- ningen på orten. Existerande sverigefinska organisationer har redan en etablerad status och man upplever att information som gått ut genom organisationen har nått enskilda i större grad än allmän in- formation. Finska föreningen har på detta sätt varit en bra resurs att använda i sammanhanget och ekonomiska resurser bör avsättas för denna informationsverksamhet till den sverigefinska allmänhe- ten. Enligt länsstyrelsen skulle det ha varit enkelt att kanalisera ut pengar till organisationer som på detta sätt bistår kommunerna. 
 Det har förekommit organiserat samarbete mellan fyra kommu- ner i minoritetsfrågorna: Kiruna, Gällivare, Pajala och Jokkmokk. Kommunerna har gått ut med gemensamma annonser för att in- formera om de nya reglerna och man har arrangerat utbildningar för statliga och kommunala myndigheter. Gemensamma upphand- lingar har även gjorts. Vidare har man kartlagt behoven i kommu- nerna rörande äldreomsorg och barnomsorg. I Jokkmokk har man hållit ett seminarium om äldreomsorg. Många inom personalen i äldreomsorgen behärskar i dag minoritetsspråk, men om tio år kommer situationen att se annorlunda ut när många medarbetare gått i pension. Då kommer det att behövas utbildningsinsatser i minoritetsspråken för att täcka behoven inom äldreomsorgen. 
 Det framkom även att språkreformen haft en positiv effekt i re- gionen när det gäller näringslivet. Det uppgavs att ca  
 10–11 
  nya fö- retag startats kring kulturfrågor. 
 123 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 Länsstyrelsens representant framhöll att kommunerna är de centrala aktörerna i minoritetsarbetet. Det har varit ett problem att det har saknats långsiktighet i minoritetspolitiken från centralt håll. En tydligare dialog med regeringskansliet hade varit positivt. Om det hade funnits långsiktighet i minoritetspolitiken, hade man kun- nat arbeta på ett annat sätt, t.ex. i projektform. För de 500 000 kr Länsstyrelsen fått har man drivit arbetsgruppen, köpt tjänster och ordnat konferenser. Länsstyrelsen har samlat in kunskap och spri- dit kunskap i minoritetsfrågorna. Det som efterfrågas i dag från fältet är metodstöd och på det området kommer man att försöka bistå kommunerna med utbildning. Det är också viktigt att det finns ett bollplank i minoritetsfrågorna på central nivå. 
 Forskaren Cooper anförde att de utvärderingar som gjorts visar att resurser skulle behöva tillföras för att man skall kunna ändra på tjänstemännens attityder till minoriteter och den rådande myndighetskulturen. Om man lyfter fram kunskaper i minoritets- språk så skulle det upplevas ha ett meritvärde. Tjänstemannakultu- ren håller dock på att förändras. Mångfald uppfattas i allt större utsträckning som något positivt och öppenheten mot minorite- terna har ökat. 
 Frågan om Europarådets kritik mot den svenska minoritetspoli- tiken diskuterades. Länsstyrelsen har vidarebefordrat kritiken till kommunerna. Kommunerna kan åberopa att den faktiska efterfrå- gan varit liten och att man från kommunernas sida vidtagit åtgär- der. Samtidigt finns det, enligt länsstyrelsens mening, anledning att fråga sig: på vilket sätt bjuder vi in minoritetsspråkanvändarna till att använda sig av tjänster? Vilka signaler sänder man ut till de po- tentiella användarna? Många enskilda som vill ha service på det egna språket och som får ett nekande svar kommer knappast att driva frågan vidare. Lagens utformning är sådan att endast en liten del av de tjänster och endast en del av kommunens verksamhet be- rörs av den nya lagstiftningen. För en enskild kan det vara mycket svårt att veta i vilka situationer det finns en rätt att använda det egna minoritetsspråket. Samtidigt går arbetet framåt i kommunerna och det har blivit ett annat tryck i minoritetsfrågan. Kommunerna arbetar med att ta fram handlingsplaner och medvetenheten har ökat, både hos kommunens medarbetare och minoriteterna. När det gäller äldreomsorgen kan man dock inte vänta på att en efter- frågan uppstår i framtiden. De enskilda minoritetsmedborgarna är svaga kravställare och de har svårt att driva denna fråga vidare. Det är viktigt att nyttja de resurser som redan finns i kommunernas or- 
 124 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 ganisationer. Länsstyrelsens uppfattning är man arbetar aktivt med dessa frågor i kommunerna. Nästa steg i den svenska minoritetspo- litiken bör vara att aktivt arbeta med att förverkliga intentionerna i minoritetspolitiken. Slutligen, det är också viktigt att öka minori- teternas inflytande över frågor som berör dem. Eventuellt bör man överväga om detta inflytande behöver formaliseras på något sätt för att det skall fungera bättre än i dag. 
  
 4.6.2 
  
 Besök i Kiruna 
  
 Utredningen har även besökt Kiruna i november 2004 och träffat den lokala finska föreningen och ett antal sverigefinnar. Från det mötet framkom bl.a. följande synpunkter rörande effekterna av minoritetsspråkslagstiftningen. 
 Frågan om äldreomsorg på finska uppfattas som oerhört viktig av de lokala sverigefinnarna. En stor del av dem som i dag arbetar inom äldreomsorgen, och även inom hälso- och sjukvården, är äldre och går snart i pension. Bland sverigefinnarna vi träffade finns en stark oro för att de yngre som rekryteras inte behärskar finska i samma utsträckning. Samtidigt kommer behovet av finskspråkig personal att öka i framtiden. 
 Tillgängligheten till service i kommunen uppfattas som ett pro- blem. För en enskild är det svårt att hitta rätt i den kommunala administrationen när det gäller minoritetsfrågor. Vem bär ansvar för dessa frågor i kommunen? En äldre man vittnade om att han blivit hänvisad från den ena tjänstemannen till den andra och att ingen ville ta ansvar för dessa frågor. Det måste vara lätt att hitta rätt i den kommunala administrationen och kanalerna där man kan använda det egna minoritetsspråket måste vara tydliga för använ- darna. Det framfördes vidare att enskilda som velat få tag i den finskspråkiga översättningen av lagen om rätt att använda finska och meänkieli inte lyckats med detta, trots att lagen gällt i fem år. 
 Från den lokala finska föreningen anfördes att det finns behov av att kartlägga de äldre sverigefinnarnas behov i kommunen, men att det saknas pengar för detta ändamål. Finska föreningen skulle kunna bistå kommunen i detta arbete som är viktigt för kommu- nens fortsatta planering av äldreomsorgen. 
 Sverigefinnarna vi träffade upplever att det inte ges tillräckligt inflytande i frågor som berör dem. För att en organisation skall kunna ingå i landstingets samrådsarbete krävs att organisationen 
 125 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 har ett visst antal medlemmar. Sverigefinnarna är inte tillräckligt många för att uppfylla kraven på antal medlemmar. Detta har medfört att sverigefinnarna inte getts möjlighet att påverka i frågor som berör dem inom landstinget eller lämna information om den sverigefinska minoriteten. 
  
 4.7 
  
 Yttranden från kommuner inom förvaltningsområdena 
  
 Utredningen har bett samtliga kommuner i förvaltningsområdena att komma in med synpunkter rörande genomförandet av minori- tetspolitiken. Nedan redovisas en del av de synpunkter som fram- kommer i yttranden från Arjeplogs, Haparanda, Jokkmokks, Kiruna och Pajala kommun. 
 32  
 Det är enligt min mening mycket viktigt att ta vara på de erfarenheter dessa kommuner har från tillämpningen av minoritetsspråkslagarna. 
  
 4.7.1 
  
 Olika behov – olika åtgärder 
  
 Kommunerna har haft olika utgångspunkter för sitt arbete efter- som minoriteternas behov skiljer sig. Kommunerna har också han- terat de minoritetspolitiska frågorna på olika sätt. Som vi sett i bl.a. Cooper rapport till konstitutionsutskottet har vissa kommu- ner arbetat för aktivt språkfrämjande och använt anslagsmedel även till t.ex. kultur. Andra kommuner har varit mer restriktiva och en- dast använt avsatta statliga medel till myndighetsutövning. 
 Pajala kommun anser att de olika minoritetsspråkens historiska bakgrund borde spegla lagstiftarens åtgärder. Språken har fått mi- noritetsspråksstatus av olika anledningar och det krävs olika åtgär- der för att minoriteterna skall ges skydd och för att de skall över- leva. För meänkieli i Pajala kommun har det handlat om att ge språket till den yngsta generationen så att den skall kunna kommu- nicera med den äldsta generationen. Pajala kommun skriver i sitt yttrande: 
 Pajala kommun anser att arbetet kommit i gång. Kommunens ambi- tion är att återskapa, revitalisera ett språk och en identitet som annars skulle försvinna inom de närmaste 50 åren. Pajala kommun anser att minoritetsspråkslagens tillkomst varit ett mycket viktigt stöd och att 
  
 32  
 Gällivare kommun har även kommit in med synpunkter den 10 maj 2005. 
 126 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 kommunen på den relativt korta tid som lagen funnits hunnit förändra den negativa attityd till det egna språket som den tidigare förda politi- Olsen lett till. Pajala kommun vill dock poängtera att återupprättandet av minoritetsspråket har lång väg kvar för att få meänkieli att bli ett språk som används och accepteras i både privat- och offentligt liv. 
  
 4.7.2 
  
 Åtgärder som vidtagits 
  
 Samtliga kommuner anser att de uppfyller kravet på att förskola och äldreomsorg erbjuds åtminstone delvis på minoritetsspråken. Jokkmokks kommun påpekar att förskola och äldreomsorg inrät- tades i kommunen redan under  
 1990-talet, 
  dvs. långt innan de nya lagarna antogs. Minoritetsspråken finska och meänkieli talas all- mänt av invånarna i kommunerna och service kan därför i allmän- het ges på dessa språk. Det finns även möjlighet att få tolk vid be- hov. Möjligheterna till service på samiska är inte lika goda i kom- munerna. 
 Rörande områden där kommunerna anser sig ha arbetat fram- gångsrikt nämner Pajala kommun förskolan. Kommunen har gjort satsningar för att införa meänkieli i förskolan och i skolans verk- samhet. I de kommunala skolplanerna finns tydliga målsättningar för meänkieli. 
 Pajala kommun bedömer att man uppfyller lagens krav, men på- pekar samtidigt att det krävs betydligt mer för att uppnå målet att skydda de nationella minoriteterna. Kommunen påpekar också att yngre medarbetare inte behärskar minoritetspråken i samma om- fattning som de äldre. Utbildning i minoritetsspråk måste därför planeras in för att kunna erbjudas de anställda som så önskar. Ut- bildning bör vidare finnas på olika nivåer, från det talade vardags- språket med inslag av specifika yrkestermer till skriftspråket. Möj- lighet till förkovring inom fortsatt utbildning på högskolenivå bör också erbjudas. 
 Kommunerna har tagit fram eller arbetar med att ta fram mino- ritetspolitiska handlingsplaner. I december 2004 antog Haparanda kommun ett minoritetspolitiskt program. Programmet har utarbe- tats av en kommunal arbetsgrupp där representanter från minori- teterna ingått. I programmets inledning skriver arbetsgruppen om kommunens inställning till minoritetsspråken: 
 Även om man i detta program har haft en problemorienterad utgångs- punkt och uttrycket problem ofta förekommer i texten, så är arbets- 
 127 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 gruppens önskemål att språken överhuvudtaget inte ses som ett pro- blem, utan tvärtom som ett av vår kommuns styrkor och rikedomar. Det är oftast inte språket som är problemet, utan det blir ett problem om man vill göra det till ett sådant. Själva problemet kan vara något helt annat. Om problem ändå finns, är det vårt gemensamma pro- blem till vilka det finns gemensamma lösningar. 
 Mångspråkigheten och den mångkulturella omgivningen är en posi- tiv och för de i Haparanda kommun boende mer förenande än skil- jande ting, till exempel för identiteten i förhållande till andra områden. Detta är något man bör vara stolt över. Vår kommun kan vara ett ex- empel över hur språkpolitiken sköts på ett bra sätt och kommunens representanter bör i olika sammanhang fungera som ambassadörer också vad gäller  
 (minoritets-)språkärenden. 
  
 Det minoritetspolitiska programmets syfte är att lyfta fram de om- råden där minoriteterna anser att utveckling behövs i Haparanda kommun. I programmet föreslås konkreta åtgärder för att förbättra minoriteternas ställning. Haparanda kommun har även tagit fram dokumentet  
 Vägen till tvåspråkighet för de finskspråkiga barnen och eleverna 
  där kommunens tvåspråkighetsmål framgår. 
 I de kommuner där man samarbetat rörande minoritetsfrågor (se nedan avsnitt 4.7.3) , Jokkmokk, Kiruna, Gällivare och Pajala, gjor- des i februari 2000 en kartläggning av samtliga personalgruppers språkkunskaper inom samiska, meänkieli och finska. 
 33 
  
 I Jokkmokks kommuns verksamhetsrapport rörande minoritets- språken nämns ett antal vidtagna åtgärder, bl.a. inventering av ut- bildnings- och fortbildningsbehovet hos förskole- och skolperso- nal; personal inom förskolan och äldreomsorgen har fortbildat sig inom ämnet tvåspråkighet; olika riktlinjer och blanketter har över- satts; samisk litteratur, undervisnings- och musikmaterial har inför- skaffats; medfinansiering av lulesamisk bokbuss; revidering av lule- samisk ordbok etc. Samisk skyltning planeras också i kommunen. 
 Kiruna kommun anser i sitt yttrande att det är viktigt att göra en distinktion mellan de rättigheter för individen som minoritets- språklagarna ger och som är ovillkorliga för berörda kommuner och myndigheter och de minoritetspolitiska målen som är av mer allmän karaktär. Rörande minoritetsspråklagarna konstaterar kommunen: 
 Karakteristiskt för denna lagstiftning är att den är en efterfrågestyrd rättighetslagstiftning inom ramen för kommunal förskola och äldre- omsorg. Kommunen var därför tvungen att rusta sig för att möta en efterfrågan som inte var känd på förhand. Vidare var det tidigt uppen- 
  
 33  
 Minoritetsspråk inom Jokkmokks kommun – Verksamhetsrapport  
 2000–2003 
  s 5 
 128 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 bart att ju mindre andel av befolkningen i kommunen som talar ett visst minoritetsspråk, desto mer omfattande förberedelser och sär- skilda insatser krävs av kommunen. Kommunens andel av de statliga medlen för merkostnader med anledning av lagarna är å ena sidan re- laterade till andelen minoritetsspråktalande. Effekterna av detta finan- sieringssystem kan innebära tydliga begränsningar i kommunens verk- samhet om det visar sig att efterfrågan på de rättigheter lagarna ger skulle öka. 
 I Kiruna kommun har efterfrågan på tjänster på minoritetsspråken varit mindre än vad som förutsattes initialt. Bland de åtgärder kommunen vidtagit nämns bl.a. att man anställt en särskild sa- misktalande resursperson. Eftersom efterfrågan på tjänster på sa- miska varit mycket liten har personen även arbetat med att sam- ordna översättningar av främst skolans och socialförvaltningens informationsmaterial och blanketter samt att sätta upp en kommu- nal samisk  
 webb-sida. 
  Inom ramen för myndighetsfrågor har kommunen även valt att arbeta med hänvisningsinformation på mi- noritetsspråken och andra mer övergripande upplysningsåtgärder. 
 Rörande den kommunala servicen på minoritetsspråk nämner Kiruna kommun att förskoleverksamhet bedrivs på minoritetsprå- Olsen i kommunen. Även om efterfrågan från föräldrarna på om- vårdnad på minoritetsspråk inte varit så stor som förväntat, anser Kiruna kommun, att denna grupp är relativt väl informerad om de rättigheter som finns och att det finns tydliga företrädare för denna grupp. Kommunen bedömer att de största latenta behoven troligen finns inom äldreomsorgen: 
 Kommunen planerar därför omfattande informationsinsatser och di- rektintervjuer med brukarna för att utröna om dessa har kunskap om rättigheterna, och om behoven är större än vad som kommit till soci- altjänstens kännedom. Inom äldreomsorgen finns också de största framtida farhågorna. I dagsläget är det svårt att rekrytera samiskta- lande personal, och inför  
 40-talisternas 
  pensionering och framtida vårdbehov är det uppenbart att det inte kommer att finnas meänkieli- talande ungdomar att rekrytera. 
 Pajala kommun konstaterar att då meänkieli upplevs som ett tal- språk har efterfrågan på skriftligt material eller skriftliga översätt- ningar inte varit så stor. Talarna har inte fått någon utbildning i att skriva eller läsa sitt språk. Under 2005 planerar kommunen att ta fram informationsmaterial på meänkieli/finska. Efterfrågan på muntlig information är däremot större. Ett sätt att lösa detta har 
 129 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 varit att kommunalrådet informerar muntligt på kommunens hem- sida. 
 Jokkmokks kommun har informerat samebyarna om minoritets- språkslagen under 2003. Samebyarna har föreslagit angelägna åtgär- der som bl.a. språkmentorer för yngre renskötare, video/talböcker rörande renskötsel och renskötseltermer. I Jokkmokk har infor- mation om lagen och dess innehåll även gått ut till samtliga hushåll i kommunen. 
 Haparanda kommun konstaterar att kommunen skulle ha kunnat vara bättre på skyltning och framtagning av informationsmaterial på minoritetsspråken: 
 Det ekonomiska stöd vi får för utveckling av minoritetsspråken är långt ifrån tillräckliga för att klara av den kommunala informationen. Översättning av informationsmaterial kräver resurser som vi inte har idag. När det gäller uppskyltning så har kommunfullmäktige beslutat att skyltar i offentliga lokaler skall successivt bytas ut och vara fler- språkiga. Våra hemsidor skall också förnyas. 
 Bland områden som upplevs som problematiska nämner Pajala kommun inställningen till meänkieli: 
 Det svåraste problemet är den attityd som många år av undanträng- ande av språket medför. Det finns fortfarande grupper av medborgare som inte ser meänkieli som ett språk och eftersom meänkieli ännu inte fullt ut standardiserats finns också hela tiden en osäkerhet kring vad som är att betrakta som riktig meänkieli. Inflytandet från finska och svenska som de etablerade språken är stort. Dock har finskan och me- änkieli ett stödjande förhållande till varandra. 
 Pajala kommun har också insett kulturarbetarnas viktiga roll i ar- betet med att återskapa språket. Kommunen har även stött Torne- dalsteatern ekonomiskt. 
 Företrädare för Gällivare kommun uppger att samisk förskole- verksamhet erbjuds i kommunen genom sameskolans daghems- verksamhet Skierri och att en förskola kan ta emot finskspråkiga barn. Finskspråkig äldreomsorg uppges utgöra en naturlig del av omsorgen i kommunen och att samisk äldreomsorg planeras för närvarande. Vidare uppges bl.a. följande: 
 Den största påverkan som införandet av minoritetsspråkslagen har haft i Gällivare över tid är faktiskt den mediala fokuseringen på vad kom- munen gör, eller snarare inte gör, för de grupper i samhället som till- hör nationella minoriteter. Det kan tyckas lite märkligt att lyfta fram detta, men faktum är att den mediala exponeringen i hög grad bidragit 
 130 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 till att vi som kommun på ett effektivt sätt har nått ut till de minori- tetsspråkliga grupperna i samhället. Detta har i sin tur bidragit till ett ökat engagemang som startat processer i positiv riktning. 
 Minoritetsspråkslagarna är ju till sin grund relaterad till efterfrågan. För Moore del har denna varit låg vilket i sin tur innebär att om- sättningen på avsedda medel varit densamma. Detta har lett till en större fokusering på bevarande- och utvecklingsaspekterna. Det poli- tiska engagemanget för minoritetsspråksfrågor har påtagligt ökat från 2003, vilket i sin tur har aktualiserat frågan att fastställa ett politiskt handlingsprogram, vilket också beslutats i Gällivare kommunstyrelsen  
 2004-04-05. 
  
 Under hösten 2004 skall en extern kompetens rekryteras till ett ut- redningsprojekt som syftar till att mer djuplodande kartlägga minori- tetsspråkliga gruppers behov, liksom politiska viljeinriktningar vad gäller minoritetsspråklig utveckling utöver det lagen stipulerar. Pro- jektet är beräknat att starta i början av 2005 och att efter sex månader utmynna i ett förslag till ett minoritetsspråkligt handlingsprogram som Moore kommunpolitiker skall ta ställning till. 
  
 4.7.3 
  
 Samarbete mellan kommunerna 
  
 Visst samarbete har förekommit mellan kommunerna, bl.a. genom Tornedalsrådet. Inom Lapplands kommunalförbund (Kiruna, Gällivare, Pajala och Jokkmokk) bildades i november 1999 en ar- betsgrupp för minoritetsfrågor. Gruppen består av tjänstemän från kommunerna. Syftet med arbetsgruppen är att hitta samarbetsfor- mer mellan kommunerna och få en enhetlig implementering och tillämpning av minoritetsspråklagarna i berörda kommuner. Jokkmokks kommun vill framhålla samarbetet i den interkommu- nala arbetsgruppen som ett gott exempel på verksamhet. 
 Arjeplogs kommun nämner att en minoritetskonferens för kommunerna hölls i Jokkmokk i december 2004. På konferensen diskuterades bl.a. hur minoritetslagstiftningen har implementerats i kommunal verksamhet, och exempel på handlingsplaner visades. Kommunen poängterar att det är av stor vikt att sådana möten hålls för dialogen mellan kommunerna. Arjeplogs kommun efterlyser även ett utvidgat samarbete med övriga kommuner samt möjlighe- ter till gemensam fortbildning för berörd personal. 
 Det förekommer även samarbete över gränsen. Haparanda kommun samarbetar med Torneå kommun på finska sidan inom olika områden. 
 131 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 4.7.4 
  
 Stöd till kommunerna 
  
 Utredningen har bl.a. frågat kommunerna om deras uppfattning om det stöd de har fått i genomförandet av språklagarna. Pajala kommun anser att ansvaret för att uppnå minoritetsspråkslagens krav vilar tungt på kommunerna. I sitt arbete har kommunen framför allt sökt erfarenheter från revitalisering av samiskan och walesiskan. Man har också knutit forskaren, docent Smith vid Centrum för multietnisk forskning vid Uppsala universitet, som expert till projektet  
 Lopez aktionsforskning – en tvåspråkig förskola 
 . Detta för att få stöd av forskningsresultat i kommunens arbete att försvara minoritetsspråket. Kommunen skriver: 
 Kommunen har anpassat sina åtgärder till de tillgängliga ekonomiska resurserna. Det saknas dock resurser och stöd för att utbilda personal, både lärare och personal i äldreomsorgen. Universiteten måste bygga upp kompetens och kunnande inom meänkieli. Vidare behöver kom- munen intensifiera arbetet med att ge information på meänkieli/finska skriftligt för att ytterligare ge Sherman full acceptans som ett språk. Det är av största vikt att språknämnden för meänkieli kan börja arbeta så att meänkieli formaliseras muntligt, skriftligt och grammatiskt. 
 Pajala kommun efterlyser även alternativt stöd med arbetet med de minoritetspolitiska målen. Arbetet skulle, enligt kommunen, un- derlättas om genomförandet av minoritetsspråklagen skulle läggas på fler samhällsinstitutioner, t.ex. universiteten: 
 Lärarutbildningen behöver i sin ordinarie verksamhet ha uppdraget att utbilda lärare som behärskar minoritetsspråken. Kunskap om och i meänkieli behöver utvecklas. Lopez behöver ett eget lektorat geo- grafiskt placerat i språkområdets hjärta, Pajala kommun. Hittills har det varit en kommunal angelägenhet att kompetensutveckla personal i meänkieli. Liksom det är en kommunal angelägenhet att producera lä- romedel i meänkieli. 
 Vidare anför man från Pajala kommun att det finns behov att, från kommunens sida och från centralt håll, än mer lyfta fram informa- tion och diskussion kring arbetet med de rättigheter som ges i lag- stiftningen gällande användning av minoritetsspråken. Detta skulle kanske kunna väcka ett ökat intresse och ge fler impulser utifrån. 
 Arjeplogs kommun konstaterar rörande den nuvarande finansie- ringen: 
 Statsbidraget möjliggör att kommunen kan upprätthålla kompetensen i det samiska språket. Skulle bidragen minska kan ej upprätthålla denna 
 132 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 kompetens. Utifrån de behov som senaste åren uppvisats så ser vi hel- ler inga behov av ökning av statsbidraget. 
 Jokkmokks kommun påpekar att de skulle ha velat haft mer stöd från länsstyrelsen i implementeringen av språklagen. Kommunen anser också att det var ett problem att tiden mellan riksdagens be- slut och ikraftträdandet var så kort. Det innebar att kommunen inte hade möjlighet att förbereda arbetet med implementering av lagen på ett bra sätt. Berörda kommuner fick också för lite infor- mation om lagen före beslut och ikraftträdande. 
  
 4.7.5 
  
 Minoriteternas möjligheter till inflytande 
  
 I Pajala är minoriteten i majoritet och inflytandet kanaliseras ge- nom gängse påverkanskanaler. 
 Kommunerna har haft samarbete med representanter för de na- tionella minoriteterna. Arjeplogs kommun skriver att kommunled- ningen träffar företrädare för samebyarna två gånger per år för samtal. Vid dessa möten har man diskuterat hur kommunen bäst skall kunna tillmötesgå behoven inom lagens mening. 
 Kiruna kommun uppger att man sedan länge samverkar med de lokala samebyarna i ett särskilt samverkansorgan, Kommunen – samerna. Man samverkar även med andra intresseorgan i vissa frå- gor, exempelvis Finska föreningen, Tornedalsgillet och Kvänför- bundet. 
 Jokkmokks kommun framhåller det goda samarbetet med de samiska organisationerna i kommunen (Samernas utbildningscent- rum, Sametingets språkkonsulenter, samebyarna, samepolitiska partiet m.fl.) när det gäller att förverkliga språklagens intentioner. Kommunen har utsett en politisk arbetsgrupp för genomförande av minoritesspråklagen. I denna arbetsgrupp finns samepolitiska fö- reträdare representerade samt även representanter för det samiska samhället. Arbetsgruppen har bl.a. upprättat en budget för minori- tetsanslaget. 
 Gällivare kommun uppger rörande samrådsformer att kom- munen har en god relation till de minoritetsspråkliga verksam- heterna och organisationer som finns i Gällivare. Ambitionen är att denna relation ytterligare skall stärkas och leda till gemensamma insatser till minoritetsspråkens fördel. 
 133 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 4.7.6 
  
 Förslag till förbättringar 
  
 Utredningens har även frågat kommunerna om vad som skulle kunna underlätta arbetet med de minoritetspolitiska målen samt om det finns förslag till förbättringar i nuvarande system. 
 Pajala kommun anför: 
 För att uppnå målen för den svenska minoritetspolitiken, dvs. att ge skydd för de nationella minoriteterna krävs att åtgärderna anpassas till de olika språkens behov. Det vore i högsta grad viktigt att lagstift- ningen ändras så att även skolan får stöd och resurser till följd av lag- stiftningen på samma sätt som förskolan och åldringsvården får. Me- änkieli är ett språk som har ett geografiskt ursprung och som undan- trängts pga. tidigare förd politik. För att meänkieli skall hållas levande måste revitaliseringen av språket i första hand lyckas i Tornedalen. Pga. stor utflyttning från området finns det idag grupper av meänkie- litalande runt om i landet som för att kunna behålla språket och iden- titeten är beroende av att meänkieli överlever i Tornedalen. 
 Kiruna kommun anför: 
 Inom det minoritetspolitiska området blir bristen på finansiella resur- ser för språkstödjande och lokalkulturella insatser uppenbar. De medel som regeringen avsatt för dessa områden fördelas centralt, och upplevs inte som åtkomliga för lokala kulturarbetare och eldsjälar. 
 Jokkmokks kommun anser att arbetet med de minoritetspolitiska målen skulle underlättas om man fick mycket större stöd från läns- styrelsen. Större samarbete mellan berörda kommuner skulle också underlätta arbetet. 
  
 4.7.7 
  
 Mina kommentarer 
  
 Av flera av yttrandena till utredningen kan man utläsa en positiv ton och det är hoppingivande. I de kommuner där man arbetat ak- tivt med åtgärder, som på olika sätt främjar minoritetsspråkens fortlevnad, har man kommit längre i implementeringen av konven- tionsåtagandena. 
 I Pajala och Haparanda förefaller man ha kommit allra längst. I dessa kommuner finns en stor andel personer som tillhör nationella minoriteter och kommunledningen har aktivt tagit ställning i mino- ritetsfrågorna. Man arbetar också aktivt med handlingsplaner och attitydfrågor i kommunerna. I dessa kommuner har man även med- vetet främjat minoritetsspråkens på lång sikt genom medvetet 
 134 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 språkarbete inom förskolan och skolan. Pajala kommun uttrycker i sitt yttrande att det är viktigt att stödja modersmålsutvecklingen om man vill arbeta med språkfrämjande åtgärder. I kommunen får även barn som har svenska som modersmål lära sig minoritetsspråk. Åtgärden kan tyckas kontroversiell, men den är helt i minoritets- språkskonventionernas anda. Det kan framför allt vara ett bra sätt att arbeta med attitydfrågor. I Haparanda kommun har man tagit fram ett kommunalt policydokument för arbetet med tvåspråkig- hetsfrågor och för skolorna har man satt upp ett tvåspråkighetsmål, vilket är mycket progressivt. 
 Kommunerna i förvaltningsområdena arbetar med minoritetsfrå- gorna på många olika plan. För att kunna höja minoritetsspråkens status, måste man således arbeta brett och på många olika områden, dvs. även områden som inte omfattas av nuvarande minoritets- språkslagar. Det gäller också att säkra språkkompetensen i minori- tetsspråk på sikt genom att gynna återväxten. Därför har man gjort medvetna val för att förbättra situationen genom utbildningsinsat- ser. Genom att ta fram handlingsplaner tvingas kommunerna att göra medvetna val och prioriteringar. Samtidigt kan man på ett na- turligt sätt få in frågorna i den kommunala verksamhetens olika delar. Målsättningen bör ju vara att man beaktar minoriteters behov i all kommunal verksamhet. I Haparanda kommuns handlingsplan har kommunledningen på ett tydligt sätt visat att ansvaret för mi- noritetsspråkens fortlevnad åligger hela samhället, inte bara mino- riteterna. 
 När minoritetsspråkslagarna infördes var det svårt för kommu- nerna att göra en uppskattning av minoriteternas förväntade behov av service på minoritetsspråken. Det är därför nödvändigt att göra kartläggningar i respektive kommun, dels rörande minoriteternas behov, dels de språkkunskaper som kan finnas inom den kommu- nala förvaltningen. Kommunernas yttranden visar att det krävs flexibilitet i minoritetsfrågorna. Olika minoriteter har olika behov och åtgärderna blir då givetvis också olika. Kommunen måste kunna anpassa tjänsterna efter den lokala efterfrågan och de lokala behoven. Därför måste en tydlig dialog föras med företrädare för de nationella minoriteterna. Visar det sig att man måste göra vissa prioriteringar i arbetet, bör dessa beslut fattas i samråd med före- trädare för de nationella minoriteterna. Signalerna från de natio- nella minoriteterna fångas oftast upp av de organisationer som fö- reträder gruppen. Information från kommunen kan även kanalise- 
 135 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 ras till minoriteten genom bl.a. organisationerna på ett effektivt sätt. 
 Kommunerna i förvaltningsområdena lyfter även fram frågor där det primära ansvaret borde ligga på staten. Pajala kommun nämner frågan om lärarutbildning och framtagning av läromedel på mino- ritetsspråk. Kommunen har med sin höga ambitionsnivå drivit mi- noritetsfrågorna framåt. För meänkielis del har dock för mycket av ansvaret lagts på kommunal nivå. Jag delar således Pajala kommuns uppfattning att det inte är rimligt att en kommun skall behöva ta ansvar för att producera läromedel i ett nationellt minoritetsspråk. Det ansvaret skall åligga staten. Uppenbarligen bör även frågan om lärarutbildning ses över. 
 En fråga där effektiviteten borde kunna höjas är översättning av information till minoritetsspråken. Behoven på de lokala planet kan vara stora. I ett initialt läge är samarbete mellan staten och kom- munerna och även mellan kommunerna av central betydelse. Visst samarbete har förekommit i Norrbotten och resultaten förefaller ha varit positiva. Översättning och framtagning av allmänt infor- mationsmaterial på minoritetsspråken måste ske centralt för att det skall vara kostnadseffektivt. 
 Slutligen, mer stöd i arbetet med minoritetsfrågor efterlyses av kommunerna. En viktig lärdom som kan dras från de erfarenheter kommunerna är således att initialt samordnat statligt stöd är väl investerade pengar vid genomförandet av en sådan här reform. 
  
 4.8 
  
 Yttrande från Svenska språknämnden 
  
 Utredningen har bett Svenska språknämnden att uttala sig rörande en rad frågor: 
 Ett av målen för den nuvarande minoritetspolitiken är att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Hur bedömer nämnden det nuvarande läget för de nationella minoritetsspråken? 
 Vilka åtgärder krävs, enligt nämndens mening, för att minori- tetsspråken skall få det stöd som krävs för att det skall hållas levande i Sverige? 
 I betänkandet Mål i mun (SOU 2002:27) föreslogs en rad språkpolitiska åtgärder rörande bl.a. minoritetsspråken. Hur påverkas de nationella minoritetsspråken av det förhållandet att 
 136 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 förslagen inte lett till några åtgärder? Finns det några åtgärder som är särskilt viktiga att genomföra? 
 Har nämnden någon uppfattning om huruvida de nationella minoritetsspråkens status har påverkats av införandet av nuva- rande minoritetslagstiftning? 
 I sitt yttrande till utredningen anför nämnden bl.a. följande. 
 34  
 Ett av målen för den nuvarande minoritetspolitiken är att stödja de hi- storiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Rörande läget för de nationella minoritetsspråken konstaterar nämnden att läget är olika för vart och ett av minoritetsspråken. 
  
 Finska  
 språket har traditionellt en relativt stabil ställning i Sverige. Språkets ställning stärks av att det är det dominerande av de två nationalspråken i Finland, vilket ger sverigefinskan ett bättre utgångsläge än andra minoritetsspråk. Nämndens bedömning är att sverigefinskan säkert kommer att fortleva, men konstaterar samti- digt att minoritetspolitiken avgör om den sverigefinska minoriteten kan få sin rätt till modersmål tillgodosedd eller om gruppen kom- mer att leva under en mer eller mindre påtagligt språkligt förtryck. 
 För de samiska språken skiljer sig situationen mellan språken.  
 Lulesamiskan  
 och  
 sydsamiskan  
 är undergångshotade. Svenska språknämnden anser att det behövs kraftfulla insatser för att de ska hållas levande, bl.a. dokumentation, undervisning, kulturstöd m.m. Det vore även önskvärt om ett förvaltningsområde inrättas i det sydsamiska området.  
 Nordsamiskans  
 situation är bättre, vilket framför allt beror på språkets relativt goda läge i Norge, vilket även gynnar nordsamiskan i Sverige. I Sverige behövs ytterligare insatser i förvaltningsområdet för samiska för att nordsamiskan ska förbli livskraftig, bl.a. behövs långtgående stöd till standardisering av skriftspråket. 
  
 Lopez  
 har ett svårbedömt läge, eftersom språket nyligen fått ställning som språk. Språket är svagt standardiserat. Enligt nämn- den är meänkielis fortlevnad till stor grad en ideologisk fråga, dvs. den beror i hög grad på talarnas intresse av att utveckla sitt språk och sin kultur. Om intresset finns är utgångsläget ganska gott på grund av språkets starka regionala koncentration. 
 Framtiden för  
 jiddisch  
 är även den beroende på talarnas ideolo- giska övertygelse om språkets värde. Vissa skillnader finns dock jämfört med meänkielis situation. Hernandez är ett internationellt 
  
 34  
 Svenska språknämndens yttrande till utredningen,  
 05-02-05 
  
 137 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 SOU 2005:40 
  
 språk och språket har internationellt en rätt säker fortlevnad. Jid- disch är sällan ett förstaspråk bland talarna och språket är i första- hand förknippat med vissa kulturella domäner, medan moders- målsundervisning inte är så viktigt. Nämnden konstaterar att som modersmål är det osäkert om språket kommer att fortleva i Sverige, däremot har språket rätt goda framtidsutsikter som traditionsbä- rande språk i vissa kulturella sammanhang. 
 Svenska språknämnden bedömer att  
 romani  
 säkerligen kommer att fortleva i Sverige under åtskilliga generationer, inte minst på grund av invandring. Romanitalarnas situation är dock ofta mycket besvärlig; de har inte sällan dåliga kunskaper i svenska, det finns flera varieteter av romani i Sverige, språket är svagt standardiserat och har en svag skriftspråkstradition. I ett modersmålsperspektiv är romani därför det minoritetsspråk som har det största behovet av omfattande insatser, enligt nämndens bedömning. 
 Rörande åtgärder som kan tänkas behövas för att det finska språket skall hållas levande nämner Svenska språknämnden föl- jande. För att den sverigefinska minoriteten skall få rimliga möjlig- heter att utveckla och bevara sitt förstaspråk krävs bl.a. inrättandet av ett utökat förvaltningsområde i första hand i Mälardalen men även Göteborgsområdet kan övervägas; kraftig utbyggnad av finska förskolor och klasser på grundskolans lägre stadier, vilket också skulle innebära en ökad satsning på lärarutbildningar; undervisning och forskning i finska vid minst två svenska universitet eller hög- skolor; mycket större synlighet vid offentliga institutioner, t.ex. på myndigheters webbplatser; starkare stöd för bok- och tidningsut- givning och etermediaverksamhet. Enligt nämnden borde finskan över huvud taget få en mer framträdande position i den svenska offentligheten, även symboliskt. Vidare är det mycket viktigt att Sverigefinska språknämnden eller en institution som utför motsva- rande uppgifter får en tydligare officiellt erkänd ställning och ökade resurser. 
 Kommittén om svenska språket föreslog ett antal språkpolitiska åtgärder till stöd för de nationella minoritetsspråken i sitt betän- kande  
 Mål i mun 
 . 
 35  
 Förslagen har ännu inte lett till några åtgärder, däremot har regeringen aviserat en proposition i september 2005. Utredningen har frågat Svenska språknämnden bl.a. om det finns några åtgärder som är särskilt viktiga att genomföra. Språknämnden konstaterar att det uteblivna genomförandet av förslagen i  
 Mål i 
  
 35  
 Betänkande av Kommittén för svenska språket: Mål i mun – Förslag till handlingsplan för svenska språket SOU 2002:27 
 138 
  
 SOU 2005:40 
  
 Implementering av Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 
  
 mun  
 har varit mest besvärande för de minoritetsspråk där många av talarna har minoritetsspråket som ett första språk och ibland svaga kunskaper i svenska. Det gäller i första hand romani och i andra hand en ganska stor del av den sverigefinska minoriteten. Det vik- tigaste förslaget i  
 Mål i mun  
 är att en samlad svensk språkpolitik utvecklas, vilket innefattar främst fyra punkter: att riksdagen fast- slår övergripande språkpolitiska mål, att språk blir ett särskilt poli- tikområde inom regeringsförvaltningen, språklagstiftning och slut- ligen en särskild myndighet för språkområdet. Först med ett samlat grepp om språkpolitiken blir det, enligt Svenska språknämnden möjligt att systematiskt följa och värdera utvecklingen för olika språk i Sverige och få tillräcklig grund för åtgärder med långsiktig verkan. 
 Utredningen har även frågat Språknämnden om dess uppfattning rörande minoritetslagstiftningens påverkan på minoriteternas sta- tus. Nämnden anser att minoritetsspråkens status har påverkats men i mycket olika utsträckning. För finskans del är förändringen försumbar, vilket hänger samman med att finskan redan tidigare var ett relativt väletablerat språk i Sverige och att de reella förändring- arna för finsktalandes villkor i stort sett uteblivit. Samiska och ro- mani har i något större utsträckning dragit nytta av erkännandet som nationella minoritetsspråk. Framför allt meänkieli och jiddisch har på ett helt annat sätt än tidigare blivit kända i det svenska sam- hället och därmed fått högre status. Denna ökade status beror, en- ligt Språknämnden, i mycket liten grad på förbättringar i materiella villkor, snarare handlar det om ökad publicitet för språken. 
 139 
  
 5 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 Enligt direktiven skall utredaren överväga behovet av ändringar i den nuvarande lagstiftningen mot bakgrund av bl.a. de uppfölj- ningar som gjorts inom Europarådet. Om det behövs skall utreda- ren lämna förslag till ändringar. I det följande görs en genomgång av de synpunkter som framkommit vid Europarådets granskning av Sveriges implementering av minoritetskonventionerna. Inlednings- vis ges en beskrivning av Europarådets övervakningssystem och syftet med denna granskningsprocess. Därefter behandlas sypunk- ter rörande minoritetskonventionerna var för sig. 
  
 5.1 
  
 Europarådets övervakningssystem 
  
 Stater som undertecknat minoritetskonventionerna skall med jämna mellanrum lämna rapporter till Europarådet rörande ge- nomförandet av konventionsåtagandena. Rapporterna granskas av Europarådets expertkommittéer (rådgivande kommittén för ram- konventionen, expertkommitté för minoritetsspråkskonventionen) som lämnar sina synpunkter och anmärkningar rörande staternas uppfyllande av konventionsåtagandena. Den undertecknande staten har möjlighet att komma med kommentarer på rapporterna. Där- efter fattar Europarådets ministerkommitté beslut rörande eventu- ella rekommendationer till respektive land. 
 Tanken är att undertecknande stater skall beakta ministerkom- mitténs och expertkommittéernas rekommendationer och förändra sin politik så att åtagandena i konventionerna uppfylls. Europarå- dets rådgivande kommitté uttalar följande i sin första rapport rö- rande Sveriges tillämpning av ramkonventionen: 
 the Advisory Committee considers that the nature of the obliga- tions of the Framework Convention requires a sustained and conti- nued effort by the authorities to respect the principles and achieve the goals of the Framework Convention. Furthermore, a certain state of 
 141 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 affairs may, in the light of the recent entry into force of the Frame- work Convention, be considered acceptable at this stage but that need not necessarily be so in further cycles of monitoring. Finally, it may be the case that issues that appear at this stage to be of relatively minor concern, prove over time to have been underestimated. 
 1 
  
 Åtagandena rörande nationella minoriteter enligt ramkonventionen kan således ses som en pågående process där undertecknade stater strävar efter att ge minoriteterna ett allt starkare skydd. I ett initialt skede kan ett skydd uppfattas som en godtagbar miniminivå, men på sikt krävs det mer av undertecknande stater i syfte att skydda minoriteterna och främja fortlevnaden av deras språk. 
 Europarådets uppföljning skall därför ses som en mycket viktig källa för att upptäcka svagheter i tillämpningen och att identifiera områden där förbättringsåtgärder skulle kunna vara aktuella. Av- sikten med lämnad kritik är ju att staterna arbetar vidare med frå- gorna för att förbättra implementeringen. 
 I uppföljningen av den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter tas frågan om rapportering till internationella övervak- ningsorgan och uppföljningen av internationell kritik upp. Lee skriver i sin rapport till regeringen: 
 Processen att utarbeta rapporter till de internationella organ som över- vakar genomförandet är viktig. Det handlar om ett tillfälle att se över hur normerna har tillämpats i det svenska samhället. Detta är ett till- fälle för sammanställning av relevant data och analys. Väsentligt är att synpunkter samlas in från intressenter utanför Regeringskansliet – från myndigheter, landsting, kommuner och frivilligorganisationer. Social- departementets arbete med FN:s barnkonvention har i det avseendet varit ett föredöme. 
 2 
  
 Rapporteringen till Europarådet har inget egenvärde i sig och det får aldrig ses som formalia av de undertecknande staterna. Rap- porteringen måste i stället ses som en del av processen att uppnå de minoritetspolitiska målen i konventionen. I detta förbättringsar- bete skall de nationella minoriteterna ses som en tillgång. Det är därför särskilt viktigt att ge minoriteterna möjlighet att delta ge- nom samråd. Minoriteterna är ofta de som genom direkt erfarenhet bäst känner till svagheterna i systemen och som kan påpeka om myndigheterna inte tagit sitt ansvar för de minoritetspolitiska må- len. Minoriteternas egna nätverk har även goda möjligheter att 
  
 1 
  
 Advisory Committee on the Framework Convention for the Protection of National Minorities, Opinion on Sweden, 25 Reed 2002, ACFC/INF/OP/I(2003)006 s  
  
 4–5 
  
 2 
  
 Simmons (2005) s  
  
 26–27 
  
 142 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 fånga upp missförhållanden på ett helt annat sätt än centrala myn- digheter och departement. Det måste också beaktas att det i dag saknas sanktionsmöjligheter för enskilda i den nuvarande lagstift- ningen rörande minoritetsspråk. Eventuella missförhållanden måste således fångas upp på annat sätt. Ett sätt att göra detta är att ge mi- noriteterna reella möjligheter att lämna synpunkter i samband med att rapporter till Europarådet tas fram och att minoriteternas syn- punkter noga beaktas i sammanhanget. 
  
 5.2 
  
 Europarådet synpunkter rörande tillämpningen av ramkonventionen 
  
 Den 1 juni 2001 lämnade Sverige in sin första rapport till Europarå- det rörande tillämpningen av ramkonventionen. 
 3  
 Då hade lagstift- ningen gällt i drygt ett år i Sverige. Europarådets rådgivande kom- mitté lämnade den 25 augusti 2002 sin rapport rörande Sveriges tillämpning av bestämmelserna. 
 4  
 Kommittén framförde synpunkter rörande tillämpningen av ramkonventionen på ett antal punkter, av vilka jag väljer att ta upp en del. 
  
 5.2.1 
  
 Behov av ytterligare informationsinsatser 
  
 Den rådgivande kommittén konstaterade att centrala svenska myn- digheter distribuerat information rörande minoritetsrättigheter, men att det finns ett tydligt behov av att vidta ytterligare åtgärder för att öka medvetenheten om innehållet i ramkonventionen, Eu- roparådets kommentar rörande konventionen (Explanatory Rep- ort) samt Europarådets uppföljningssystem. Kommittén ansåg även att publicering och spridning av kommitténs rapporter rörande Sveriges tillämpning av konventionen är viktiga. 
 5 
  
 Europarådets kommentar, Explanatory Report, finns inte till- gänglig i svensk översättning, inte heller hela översättningen av Eu- roparådets rapporter rörande Sveriges tillämpning av konventio- nerna. Endast en del av Sveriges rapporter till Europarådet har översatts till svenska. Bristen på översatt material, dels till svenska, 
  
 3 
  
 Report Submitted by Sweden Pursuant to Article 25, Paragraph 1 of the Framework Con- vention for the Protection of National Minorities, ACFC/SR(2001)003, received on 8 June 2001 
  
 4 
  
 Advisory Committee (2002) 
  
 5 
  
 Advisory Committee (2002) s 4 
  
 143 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 dels till minoritetsspråken, är generellt ett stort problem när det gäller minoritetspolitiken. Detta medför att kunskaperna om inne- hållet i konventionerna blir sämre dels hos de nationella minorite- terna, dels hos dem som skall implementera konventionsåtagan- dena. 
 Rådgivande kommittén välkomnade svenska planer på att genomföra informationskonferenser. Det är enligt kommittén sär- skilt viktigt att inkludera lokala myndigheter i sådana initiativ efter- som graden av decentralisering och kommunal självstyrelse är hög på flera nyckelområden av betydelse för skyddet av de nationella minoriteterna. 
 6 
  
 5.2.2 
  
 Problem med uppföljning av vidtagna åtgärder 
  
 Kommittén noterade att uppföljningen av konventionsåtagandena kompliceras av att man i Sverige inte samlar in officiell statistik rö- rande befolkningens etniska fördelning. Viss data finns, t.ex. rö- rande antalet minoritetselever som deltar i modersmålsundervis- ning. Nationella myndigheter medger att tillgängliga data inte är exakta och att data saknas på vissa nyckelområden såsom t.ex. ar- betsmarknad. 
 Under rådande förhållanden är det, enligt rådgivande kommit- tén, svårt för svenska myndigheter att följa upp och vidta effektiva åtgärder rörande nationella minoriteter. Det är även svårt för inter- nationella övervakningsorgan att kontrollera om Sverige uppfyller sina åtaganden enligt konventionen. Kommittén konstaterade vi- dare att vissa inom de nationella minoriteterna motsätter sig den här typen av insamling av data, medan andra, bl.a. representanter för sverigefinnarna, begärt att mer exakt information skall samlas in. Kommittén uppmanade svenska regeringen att vidta ytterligare åtgärder i samråd med de nationella minoriteterna för att få fram mer omfattande och exaktare statistiska uppgifter. Som exempel på åtgärder föreslogs  
 ad hoc  
 kartläggningar, speciella studier eller andra kartläggningar. 
 7 
  
 6 
  
 Advisory Committee (2002) s 4 
  
 7 
  
 Advisory Committee (2002) s 4 
  
 144 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 5.2.3 
  
 Minoriteternas möjligheter till inflytande (artikel 5) 
  
 Rådgivande kommittén konstaterade att det är positivt att 7 miljo- ner kronor anslås årligen till insatser för nationella minoriteter på kulturområdet. Kommittén fann att svenska myndigheter bör fort- sätta utveckla stödet för de nationella minoriteterna i kulturfrågor. Kommittén noterade att de nationella minoriteterna inte är for- mellt delaktiga i besluten att fördela anslagen. Däremot konsulteras representanter för de nationella minoriteterna på  
 ad hoc  
 basis. Kommittén ansåg att minoriteternas deltagande är av stor betydelse i beslutsprocessen och att det är viktigt att finna former för delta- gande i besluten på ett mer systematiskt sätt. Kommittén ansåg att Sametingets möjlighet att fördela pengar till vissa ändamål skall ses som ett positivt exempel i sammanhanget. 
 8 
  
 5.2.4 
  
 Negativa attityder mot nationella minoriteter (artikel 6) 
  
 I ramkonventionens artikel 6 stadgas att undertecknande stater skall uppmuntra en anda av tolerans och vidta åtgärder för att främja ömsesidig respekt mellan olika grupper i samhället. Åtgärder skall också vidtas för att skydda enskilda mot diskriminering och hot pga. deras etniska, kulturella, språkliga eller religiösa identitet. Den rådgivande kommittén konstaterade i sin rapport att det allt- jämt finns en del negativa attityder i Sverige rörande nationella mi- noriteter. Kommittén lovordade svenska initiativ att motverka dis- kriminering, bl.a. regeringens uppdrag till Ombudsmannen mot etnisk diskriminering rörande romer, projektet Forum för levande historia samt en stor informationssatsning rörande samer. Kom- mittén betonade också att arbetet med att motverka diskriminering måste fortsätta och frågan bör ges hög prioritet. 
 9  
 Kommittén fann vidare att det normativa skyddet mot diskriminering är begränsat. 
 10 
  
 5.2.5 
  
 Minoriteternas tillgång till media (artikel 9) 
  
 Rörande media poängterade den rådgivande kommittén att public  
 service-företagen 
  inom media har ett åtagande att sända på mino- ritetsspråken. Kommittén noterade att ett populärt finskspråkigt 
  
 8 
  
 Advisory Committee (2002) s 8, 17 
  
 9 
  
 Advisory Committee (2002) s  
  
 9–10, 
  18 
  
 10 
  
 Advisory Committee (2002) s 17 
  
 145 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 TV-program 
  (undersökande journalistik) lagts ned i Sveriges Tele- vision och att detta föranlett protester från sverigefinskt håll. Kommittén ansåg att det är viktigt att den typen av förändringar inte får leda till kvalitetsmässiga eller volymmässiga försämringar i de rikstäckande  
 TV-sändningarna 
  på finska. I sammanhanget måste åtagandet i artikel 9 beaktas, bl.a. att nationella minoriteter inte ut- sätts för diskriminering när det gäller deras tillträde till massmedia samt att undertecknande stater skall säkerställa att minoriteter ges möjlighet att framställa och använda sina egna media. 
 Undertecknande stater måste noggrant följa om public service- företagen ökar minoriteternas tillgång till media på de egna språ- Olsen. Om så inte sker måste åtgärder vidtas. Kommittén påpekade också att minoritetsspråken måste även ges tillräckliga resurser och utrymme i nationell och regional radio. I det sammanhanget måste det beaktas att många enskilda som tillhör nationella minoriteter inte har tillgång till radiosändningar som sänds digitalt. Kommittén påpekade också att  
 TV-program 
  på finska och samiska i allmänhet bör textas till svenska, eftersom dessa program kan vara majoritets- befolkningens enda sätt att få del av information rörande minori- teter. Annan media behandlar sällan minoritetsfrågor. Rörande tid- ningar och tidskrifter ifrågasatte kommittén lämpligheten i att ha olika regler för stöd till tidningar på minoritetsspråk. Det är viktigt att distributionsstödssystemet tar hänsyn till de särskilda behov som tidningar/tidskrifter på minoritetsspråk har. 
 11 
  
 5.2.6 
  
 Användning av minoritetsspråken i kontakter med myndigheter (artikel 10) 
  
 Enligt artikel 10 skall nationella minoriteter fritt få använda sitt språk i privata och offentliga sammanhang. I områden, som av hävd eller i betydande antal bebos av personer som tillhör nationella mi- noriteter, skall staten sträva efter att minoritetsspråket kan använ- das i kontakter med myndigheter. 
 Rådgivande kommittén konstaterade att minoriteterna trots de nya språklagarna använt minoritetsspråken i liten omfattning i kontakter med myndigheter. Kommittén uppmanar därför svenska myndigheter att fortsätta arbetet med att närmare ta reda på varför språken används i så liten utsträckning och försöka lösa problemen, bl.a. genom att anställa fler personer med språkkompetens. Myn- 
  
 11  
 Advisory Committee (2002) s  
 11–12 
  
 146 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 digheterna bör också arbeta vidare med att öka medvetenheten om språklagarna. 
 Kommittén konstaterade vidare att förvaltningsområdenas geo- grafiska avgränsning är begränsad. Många kommuner där enskilda som tillhör nationella minoriteter bor av tradition eller där deras antal är högt har inte tagits med i förvaltningsområdena. Kommit- tén noterade att sverigefinnarna har begärt att Stockholm och Mä- lardalen borde omfattas av språklagarna samt att samerna begärt att det sydsamiska området också borde omfattas. Kommittén ansåg det positivt att regeringen överväger att utvidga förvaltningsområ- dena. En sådan utvidgning skulle, enligt rådgivande kommittén, stärka implementeringen av artikel 10 i ramkonventionen. 
 12 
  
 5.2.7 
  
 Minoriteternas möjligheter till utbildning (artikel  
  
 12–14) 
  
 Enligt artikel 12 skall staten bl.a. främja spridningen av kunskaper om de nationella minoriteterna i utbildningssammanhang. Natio- nella minoriteter skall ges rätt att inrätta och driva egna enskilda utbildningsinstitutioner (artikel 13). Av artikel 14 framgår att den som tillhör en nationell minoritet skall ha rätt att lära sig sitt mino- ritetsspråk. Vidare stadgas: 
 I områden som av hävd eller i betydande antal bebos av personer som tillhör nationella minoriteter skall parterna, om det finns tillräcklig efterfrågan, sträva efter att så långt möjligt och inom ramen för sina respektive utbildningssystem säkerställa att den som tillhör dessa mi- noriteter har tillfredställande möjligheter till undervisning i minori- tetsspråket eller till undervisning i detta språk. (artikel 14.2) 
 Rådgivande kommittén välkomnade förändringen i läroplanerna (Lpo 94 och Lpf 94) som innebär att alla barn skall få kunskap om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Denna föränd- ring har dock fått litet genomslag i praktiken. Kommittén noterade vidare att läromedel saknar information om nationella minoriteter. Representanter för Utbildningsdepartementet har påpekat för kommittén att beslut rörande val av läromedel fattas på lokal nivå. Kommitténs slutsats blev att centrala myndigheter tycks ha be- gränsade möjligheter att övervaka implementeringen av bestämmel- serna i ramkonventionen. 
  
 12  
 Advisory Committee (2002) s 13 
 147 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 Rådgivande kommittén noterade bristen på lärare som behärskar minoritetsspråk. Den välkomnade regeringens ambition att avsätta medel för att komma till rätta med problemet. Kommittén påpe- kade även att det behövs lämpliga läromedel på minoritetsspråken, särskilt på meänkieli, syd- och lulesamiska. 
 13 
  
 Enligt rådgivande kommittén har friskolorna haft en central roll i att erbjuda undervisning  
 på  
 minoritetsspråken, särskilt på finska. Kommittén uppmuntrade Sverige att ytterligare stödja initiativ på området. Kommittén noterade vidare att bestämmelserna rörande modersmålsundervisning är den huvudsakliga garantin för att få undervisning i minoritetsspråket. Kommuner är skyldiga att er- bjuda modersmålsundervisning under förutsättning att det finns minst ett visst antal elever som begär undervisning. Möjligheten till modersmålsundervisning begränsas dock av bristen på lärare. I de kommuner där modersmålsundervisning erbjuds, är undervisning- ens omfattning begränsad  
 (en–två 
  timmar i veckan). Modersmåls- undervisningen är sällan en integrerad del av elevens undervisning. I många fall anordnas undervisningen utanför ordinarie skoltimmar och deltagandet kräver extra resor till en annan skola. Elever och föräldrar ges inte alltid tillräcklig information rörande rätten till modersmålsundervisning. Dessa faktorer har, enligt rådgivande kommittén, bidragit till att antalet elever som deltar i modersmåls- undervisning sjunkit markant. Kommittén förslår att Sverige för- bättrar implementeringen av artikel 14 och även förbättrar sprid- ningen av information till föräldrar rörande rätten till modersmåls- undervisning. 
 14 
  
 Enligt rådgivande kommittén finns det en tydlig efterfrågan på tvåspråkig undervisning bland de nationella minoriteterna i Sverige. Det finns dock ingen lagstadgad rätt att sådan undervisning  
 på  
 mi- noritetsspråken, annat än för samiska. Kommunerna  
 får  
 anordna tvåspråkig undervisning inom grundskolans årskurs  
 1–6 
  och för finska språkets del även i årskurs  
 7–9, 
  men det finns ingen skyldig- het att göra det. Antalet tvåspråkiga kommunala klasser har konti- nuerligt minskat och i dag finns endast ett fåtal kvar i Sverige. Kommittén uttalade: 
 While recognising that a number of important initiatives have Wilson ken in the private sphere  the Advisory Committee considers that instruction in minority language within the public school system me- rits considerably more attention both in legislation and practice. For 
  
 13 
  
 Advisory Committee (2002) s  
  
 13–14 
  
 14 
  
 Advisory Committee (2002) s  
  
 14–15 
  
 148 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 example, the Advisory Committee regrets that even the possibility to provide bilingual public education in grades 7 – 9 in minority langua- ges other than Finnish is excluded by law. Furthermore, the Advisory Committee is of the opinion that Sweden should consider the intro- duction of positive obligations to provide bilingual teaching in public schools under certain cirumstances and the provision of incentives for municipalities to improve their efforts in Oconnor. 
 15 
  
 Sverige bör således överväga införandet av en lagstadgad skyldighet att anordna tvåspråkig undervisning. Kommittén ansåg det positivt att en skyldighet att erbjuda förskola helt eller delvis på minoritets- språk har införts i förvaltningsområdena. 
 Rörande utbildning konstaterade rådgivande kommittén slutli- gen att det är oerhört viktigt att kommunerna görs delaktiga i pro- cessen att få fram reformer som kan förbättra implementeringen av artikel 14 i ramkonventionen. 
 16 
  
 5.2.8 
  
 Minoriteternas deltagande i beslutsprocesser (artikel 15) 
  
 Enligt artikel 15 skall staten skapa nödvändiga förutsättningar för att den som tillhör nationella minoriteter skall kunna delta i det kulturella, sociala och ekonomiska livet samt i offentliga angelä- genheter, särskilt sådana som berör dem. 
 Rådgivande kommittén lyfte fram Sametinget som ett viktigt or- gan som bidragit till minoriteters ökade deltagande i beslutsproces- ser. Kommittén ansåg dock att Sametingets roll måste vidareut- vecklas. Rörande övriga nationella minoriteter ifrågasatte kommit- tén bristen på formaliserat inflytande: 
 As regards other minorities, the Advisory Committee notes that no general consultation structures have been created by the central autho- rities, but occasional meetings and  
 ad hoc  
 consultations between na- tional minorities and relevant authorities are organised. Bearing in mind the reports suggesting that this method of consultation is not fully effective in all the relevant sectors, the Advisory Committee is of the opinion that the Government should consider creating a more consolidated structure for such consultations. In this connection, it welcomes the recent decision of the Government to set up a council of Roma in order to improve the participation of persons belonging to this national minority in  
 decision-making. 
  The Advisory Committee considers that consultation of persons belonging to national minori- 
  
 15 
  
 Advisory Committee (2002) s 15 
  
 16 
  
 Advisory Committee (2002) s 15 
  
 149 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 ties in relevant  
 decision-making 
  is of utmost importance also at the lo- cal level and that, while some commendable initiatives have Lopez laun- Hansen in selected municipalities, there is a need to ensure that such con- sultations take place in all municipalities concerned. 
 17 
  
 Minoriteternas möjligheter att delta i beslutsprocessen måste såle- des förbättras på olika nivåer i samhället och särskilt på lokal nivå. 
  
 5.2.9 
  
 Ministerkommitténs synpunkter och rekommendationer 
  
 Europarådets ministerkommitté skall övervaka fördragsslutande staters genomförande av ramkonventionens bestämmelser (artikel 24). Den 10 december 2003 antog ministerkommittén en resolu- tion innehållande vissa slutsatser rörande Sveriges tillämpning av ramkonventionen. 
 18  
 Ministerkommittén noterade att Sverige under de senaste åren tagit fram ett rättsligt ramverk för att skydda de nationella minoriteterna och strävar efter att samarbeta med de na- tionella minoriteterna. Denna positiva utveckling rör i synnerhet kommunerna i Norrbotten som ingår i förvaltningsområdena. 
 Ministerkommittén konstaterade vidare: 
 Det kvarstår ett behov av att utvidga omfattningen av den lagstift- ning som skyddar nationella minoriteter. Dessutom måste man mer konsekvent ta praktisk hänsyn till principerna i ramkonven- tionen. Den långgående decentraliseringen när det gäller många av de grundläggande frågorna i genomförandet av ramkonventionen innebär att de lokala myndigheterna har ett huvudansvar i att övervaka och ta itu med relaterade problem. Bristerna är särskilt uppenbara i fråga om stöd till utbildning i de nationella minori- tetsspråken, men det finns även andra brister inom andra områden såsom media, där det behövs stöd till initiativ från personer som tillhör de nationella minoriteterna, 
 Det finns ett trängande behov av att nå en harmonisk lösning och tydliggöra den juridiska situationen när det gäller landrättigheter i områden som traditionellt bebos av samer, med målet att uppnå harmoni mellan etniska grupper i området och att skydda ur- sprungsbefolkningens kultur och identitet, 
 Det är viktigt att genomföra den nyligen förbättrade lagstift- ningen om etnisk diskriminering, med tanke på den diskrimine- 
  
 17 
  
 Advisory Committee (2002) s  
  
 15–16 
  
 18 
  
 Council of Europe Committee of Ministers, Resloution ResCMN(2003)12 on the Implementation of the Framework Convention for the Protection of National Minorities by Sweden, 10 December 2003 
  
 150 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 ring som drabbar minoriteter, i synnerhet romer, i fråga om t.ex. boende och arbete, 
 De svenska myndigheterna bör fortsätta att utveckla former för samråd för att göra personer från de nationella minoriteterna mer delaktiga när det fattas beslut som rör dem. 
 Ministerkommittén rekommenderade Sverige att hänsyn till dess slutsatser och kommentarerna i den rådgivande kommitténs rap- port. 
  
 5.3 
  
 Europarådets synpunkter rörande tillämpningen av minoritetsspråkskonventionen 
  
 Den 18 juni 2001 lämnade Sverige sin första rapport till Europarå- dets rörande tillämningen av minoritetsspråkskonventionen i en- lighet med artikel 15, dvs. när minoritetsspråkslagarna gällt i drygt ett år. 
 19  
 Europarådets expertkommitté lämnade den 6 december 2002 sin rapport rörande Sveriges efterlevnad av konventionens bestämmelser. 
 20  
 Expertkommittén drar ett antal slutsatser om ge- nomförandet av minoritetsspråksstadgan i Sverige. I detta avsnitt tas en del av slutsatserna upp. 
  
 5.3.1 
  
 Allmänna synpunkter rörande Sveriges implementering av konventionen 
  
 Expertkommittén konstaterade att Sveriges ratificering banar väg för en positiv framtida utveckling när det gäller skydd för och främjande av landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige. Detta är helt i linje med stadgans anda och dess ambitiösa inriktning. Kommit- tén ser ratificeringen som ett tecken på att en politisk vilja att skydda och främja landsdels- och minoritetsspråk i Sverige. 
 Kommittén noterade att de svenska myndigheterna har agerat beslutsamt genom sin lagstiftning. Den nya lagstiftningen utgör en grund för att vända den negativa utveckling som har kunnat iakttas under det senaste årtiondet. 
 Europarådets expertkommitté noterade att minoritetsspråkla- garna var nya och att det i ett initialt skede kan förekommer in- 
  
 19 
  
 Initial Periodical Report, Sweden,  
  
 MIN-LANG/PR(2001)1, 
  18 June 2001 
  
 20 
  
 European Charter for Regional or Minority Languages – Application of the Charter in Sweden: Report of the Committee of experts on the Charter, ECRML (2003)1, 19 June 2003 
  
 151 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 körningsproblem i tillämpningen av lagarna. Införandet av lagarna har haft en statushöjande effekt på minoritetsspråken. Expert- kommittén påpekade dock att det tycks finnas en negativ utveck- ling när det gäller undervisning i och på minoritetsspråken. Kom- mittén hoppas att denna negativa trend kommer att brytas genom att Sverige ratificerat minoritetskonventionen. 
 21 
  
 5.3.2 
  
 Minoritetsskydd enligt del III i konventionen 
  
 De nya svenska språklagarna har geografisk begränsning och gäller för vissa kommuner i Norrbottens län. För nord- och lulesamiska och meänkieli är detta, enligt expertkommittén, helt acceptabelt. För finska är dock den geografiskt begränsade giltigheten proble- matisk, eftersom endast 5 procent av dem som talar finska bor i detta område. Kommittén tillstod dock att det nu finns en seriös debatt om frågan i Sverige och hoppas att det skall leda till att andra områden där finska av hävd talas i en betydande omfattning gradvis kommer att ingå: 
 However, the territorial definition of the rights under Part III beco- mes problematic, if the territorial scope of application of the statutory regime is limited to some 5 % of the speakers of a given language. This is the case for Finnish i Sweden as 95 % of the speakers are left outside the protection in Part III of the Charter even if they reside in territo- ries that where, historically the language has also been used to a signi- ficant extent. The Committee understands that the rather recent sta- tutory regime is the first step in a gradual process of improving the status and protection of minority languages in Sweden. The Commit- tee acknowledges that there is a serious debate on the issue going on in Sweden and expresses its hope that this process will lead to a gradual conclusion of other areas where Finnish is traditionally used to a sig- nificant extent. 
 22 
  
 Uttalandet måste tolkas som att det inte är godtagbart att endast 5 procent av sverigefinnarna, som tillsammans med samer och tornedalingar getts det starkaste minoritetsskyddet i landet,  
 de facto  
 inte kan nyttja skyddet i del III av konventionen. Expertkommit- tén förväntar sig att Sverige rättar till missförhållandet. 
 Kommittén noterade vidare att sydsamiska har sin traditionella hemvist utanför det område som får skydd under del III i konven- tionen. De områden där språket traditionellt talas ingår inte i för- 
  
 21 
  
 Report of the Committee (2003) s 7 
  
 22 
  
 Report of the Committee (2003) s  
  
 7–8 
  
 152 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 valtningsområdet för samiska. De samer som talar sydsamiska faller därmed utanför det skydd som ges i del III av minoritetsspråks- konventionen. Sydsamiskan är mycket hotad och kommittén ansåg att det krävs särskilda åtgärder för att skydda och främja detta språk. 
  
 5.3.3 
  
 Bristande efterlevnad på lokal nivå 
  
 Expertkommittén konstaterar att när det gäller att i praktiken genomföra kraven i konventionen ligger i många fall ansvaret på regionala och lokala myndigheter att vidta åtgärder. Kommittén noterade att bristen på sådana åtgärder från vissa myndigheters sida har lett till att många åtaganden inte har efterlevts, trots att det finns en rättslig grund. Kommittén ansåg att detta är ett organisa- tionsproblem som myndigheterna bör analysera, för att se till att åtagandena genomförs i praktiken. 
 Expertkommittén noterade att det kommunala självstyret har långa traditioner i Sverige. De lokala myndigheterna i Sverige är således huvudsakligen ansvariga för att konventionen förverkligas på det lokala planet, detta gäller särskilt utbildning. Expertkom- mittén framförde kraftig kritik rörande den bristande implemente- ringen: 
 Local and regional  
 self-government 
  is of course a positive element in a democratic society. However, the disadvantage encountered by the Committee of Experts is that the organisation of many public services in minority languages in Sweden largely depends on the political will of the elected representatives of the municipalities. Having ratified the Charter, Sweden undertook serious obligations to organise services in these languages and at present this is not being done in municipalities where there is a lack of political support. The authorities do not feel responsible for this lacuna, as they consider the implementation of certain obligations to be the responsibility of the local authority. The local authorities on the other hand do not feel responsible because they consider that there is no demand for the use of the languages in plurilingual areas and also they do not feel bound by the undertakings of the Charter. 
 As a result of this division of responsibilities between the local and regional governments and the central state, the situation of the Swe- dish regional or minoritity differs considerably from one municipality to the other. Riggs does not appear to be a coherent policy Barnett, with the result that it is possible for the residents in some municipalities to have substantial services in public life in their 
 153 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 language, Cooper in other municipalities the situation is very poor. This is particulary true for the Finnish and Meänkieli languages. 
 23 
  
 Expertkommittén betonar Sveriges åtaganden enligt konventionen och visar på att det finns strukturella problem i den nuvarande tillämpningen, främst i form av bristande ansvarstagande. Lokala myndigheter, vilket närmast får tolkas som kommunerna, känner sig inte bundna av Sveriges konventionsåtaganden och vill inte ta ansvar för minoritetsfrågorna eftersom de upplever att det inte finns någon efterfrågan från minoriteterna. 
 Detta uttalande från Europarådets expertkommitté beskriver mycket tydligt den problematik som finns i förverkligande av mänskliga rättigheter, vilket vi även diskuterat i avsnittet 3.4. Lee har i den nyligen gjorda utvärderingen av den  
 Nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter  
 talat om kommunernas viktiga roll i implementeringen av konventionsåta- ganden. 
  
 5.3.4 
  
 Synpunkter rörande utbildning och bristen på lärare 
  
 Detta strukturproblem är, enligt expertkommittén, även särskilt tydligt inom utbildningssystemet. Kommittén konstaterade att ut- bildning är grundläggande när det handlar om att skydda och främja landsdels- eller minoritetsspråk. Kommittén underströk därför att det krävs särskilda åtgärder för att göra undervisning mer tillgänglig i eller på de språk som berörs av den svenska ratifice- ringen. 
 Kommittén uppmanade även de svenska myndigheterna att på ett mer aktivt sätt beakta sverigefinnarnas behov på utbildningsom- rådet: 
 The Committee encourages the Swedish authorities to take into con- sideration in a more active manner the needs of the Sweden Finns speaking population Gomez County especially in the field of education and in particular explore means of ensuring bilingual edu- cation provision within the municipal schools. 
 24 
  
 Det verkar, enligt expertkommittén, också saknas regelbunden granskning samt sammanställning och publicering av regelbundna rapporter om undervisningen i eller på minoritetsspråk. Vidare 
  
 23 
  
 Report of the Committee (2003) s 8 
  
 24 
  
 Report of the Committee (2003) s 12 
  
 154 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 konstaterade kommittén att det är helt grundläggande att utbilda lärare och ta fram läromedel för att åtagandena skall kunna efterle- vas och här finns det utrymme för förbättringar. 
 Expertkommittén fann att kravet i artikel 7 (att tillhandahålla undervisning på minoritetsspråken) försvåras för Sveriges del ge- nom bristen på lärare i minoritetsspråken och bristande intresse för lärarutbildning i minoritetsspråk. Kommittén uttalade: 
 During its visit to Sweden, the Committee of Experts was informed by the authorities that no application for teacher training in Ford had Lopez received and that therefore no courses had been organised lately. In the replies from the government it was stated that in the academic year  
 2000–2001 
  only one pupil followed the proposed courses. This is a clear sign that ther is a real need to promote the Sami language and encourage its teaching, as was emphasised to the Committee by repre- sentatives of the Sami speakers. Gallagher, Johnson that, ac- cording to the Sami speakers, there is a great demand for teachers edu- cated in Ford, is a clear sign that there is a real need to promote the ba- sic and further training of teachers in the Sami language and encourage its teaching. 
 25 
  
 Kommittén uppmanade svenska myndigheter att förbättra möjlig- heterna och uppmuntra att fler söker sig till lärarutbildningar i mi- noritetsspråk. 
  
 5.3.5 
  
 Användning av minoritetsspråk i offentliga sammanhang 
  
 Expertkommittén noterade att det största problemet i använd- ningen av minoritetsspråk inom rättsväsende och offentliga myn- digheter verkar vara bristen på kompetens i att ta fram skriftliga dokument på dessa språk. Muntlig kommunikation verkar, enligt kommittén, fungera bra på finska och meänkieli, men räcker inte när det gäller samiska. Ett allmänt mål med minoritetsspråkskon- ventionen är att uppmuntra användningen av landsdels- eller mino- ritetsspråk i detta avseende. Om det fanns rättsliga texter och över- sättningar av relevant lagtext på minoritetsspråken, skulle detta, enligt kommitténs mening, bidra till att språken utvecklades och användes mer inom den offentliga förvaltningen. 
  
 25  
 Report of the Committee (2003) s 19 
 155 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 5.3.6 
  
 Minoriteternas möjligheter till inflytande 
  
 Kommittén ansåg att de statliga myndigheterna har upprättat en öppen dialog med företrädare för alla landsdels- eller minoritets- språken. Myndigheterna skulle enligt kommittén kunna beakta möjligheten att inrätta ett permanent forum för alla minoritets- språken, något som skulle möjliggöra en ständig dialog med var- andra och med myndigheterna. Kommittén ansåg vidare att en ak- tivare informationspolitik också skulle gynnas genom denna typ av forum, eftersom företrädare för de olika språken skulle få bättre tillgång till de möjligheter som erbjuds inom ramen för den statliga politiken. 
  
 5.3.7 
  
 Minoriteters tillgång till media 
  
 Expertkommittén konstaterade att media spelar en viktig roll i da- gens samhälle i att främja användningen av landsdels- eller minori- tetsspråk. Kommittén ställde sig positiv till att vissa åtgärder har vidtagits för att göra radio- och  
 TV-program 
  tillgängliga på lands- dels- eller minoritetsspråk. Kommittén förväntar sig att se en posi- tiv utveckling i Sverige inom detta område i framtiden. Resultaten är enligt kommittén mindre positiva när det gäller produktion av dagstidningar på minoritetsspråken. Det finns inga dagstidningar på samiska och mycket lite på meänkieli. Kommittén uttalade att eftersom myndigheterna redan är medvetna om denna brist, ser kommittén fram emot att i sin kommande utvärdering få informa- tion om hur detta förbättrats. 
  
 5.3.8 
  
 Ministerkommitténs rekommendationer 
  
 Europarådets ministerkommitté beslutade den 19 juni 2003 att lämna ett antal rekommendationer rörande Sveriges tillämpning av konventionen. 
 26 
  
 Ministerkommittén rekommenderade svenska myndigheter att ta hänsyn till alla expertkommitténs påpekanden och särskilt prio- ritera följande: 
  
 26  
 Council of Europe Committee of Ministers, Recommendations RecChL(2003)1 of the Committee of Ministers on the Application of the European Charter for Regional or Minority languages by Sweden, 19 June 2003 
 156 
  
 SOU 2005:40 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 1. 
  
 vidta omedelbara åtgärder för att göra undervisning i landsdels- eller minoritetsspråk mer lättillgänglig, ta fram läromedel och förbättra lärarutbildning på alla utbildningsnivåer, 
  
 2. 
  
 underlätta och främja användningen av samiska, finska och meänkieli i kontakten med rättsväsende och offentliga myndig- heter i de definierade delarna av Norrbottens län, 
  
 3. 
  
 stödja framtagandet av eller utvecklingen av minst en dagstid- ning på samiska och en på meänkieli, 
  
 4. 
  
 förbättra situationen för det finska språket utanför det finska administrativa området i den offentliga förvaltningen och i synnerhet i fråga om utbildning. 
  
 5.4 
  
 Överväganden 
  
 Min bedömning: 
 Europarådets granskning visar på svagheter i den svenska im- plementeringen av konventionsåtagandena. De utvärderingar som gjorts av den svenska minoritetspolitiken på uppdrag av Länsstyrelsen i Norrbottens län och riksdagens konstitutionsut- skott på förstärker denna bild. 
 Tanken med att Europarådet lämnar synpunkter till de underteck- nande staterna är att komma till rätta med brister och att bättre uppnå de i konventionerna angivna målen. Genom att ge minorite- ter skydd och främja deras språk ges minoriteterna möjlighet att fortleva och vara en värdefull del av den svenska kulturen. 
 Jag konstaterar att resultaten från de svenska utvärderingar som gjorts av nuvarande system tillkommit efter expertorganens granskningar. 
 27  
 De gjorda svenska utvärderingarna förstärker den bild som kan skönjas i Europarådets granskning på flera områden. Efter konstitutionsutskottets rapporter blir förhållandena allt tyd- ligare. Den svenska minoritetspolitiken är alltjämt inne i en fas där de rättigheter som minoritetsspråkslagstiftningen skall garantera inte kan nyttjas fullt ut. Det svenska regelverket uppfyller konven- tionens åtaganden, men den bristande tillämpningen gör att de 
  
 27  
 Rapporten från Europarådets rådgivande kommitté (ramkonventionen) lämnades i augusti 2002. Den av Meza och Frost framtagna uppföljningsrapporten (se avsnitt 4) publicerades först efter detta i september 2002. Expertkommitténs (minoritetsspråks- konventionen) besök i Sverige skedde i april 2002 och kommitténs rapport lämnades i december 2002. Det framgår inte av kommitténs rapport om de har haft tillgång till Meza och Foster resultat. 
 157 
  
 Europarådets granskning av den svenska minoritetspolitiken 
  
 SOU 2005:40 
  
 konventionsbaserade minoritetsrättigheterna inte förverkligas i praktiken. Ett bristande engagemang och låg ambitionsnivå i mino- ritetsfrågorna försvårar förvekligandet på en del områden. Reger- ingen har vidtagit en del åtgärder för att komma till rätta med pro- blemen, men det kan ifrågasättas om åtgärderna varit tillräckliga. Det kan i vart fall inte påstås att de problem som Europarådets på- pekat fullt ut har lösts. 
 158