Till statsrådet Lewis 
 Regeringen beslutade den 25 oktober 2001 att tillkalla en särskild utredare med uppdraget att förutsättningslöst analysera de frågor som hänger samman med professionell boxning och andra kamp- idrotter. 
 Som särskild utredare förordnades överförmyndaren och tidigare ordföranden i Svenska Brottningsförbundet Rodriguez fr.o.m. den 25 oktober 2001. Som experter i utredningen förordnades fr.o.m. den 12 december 2001 kammarrättsassessorn Mejia, leda- moten i Riksidrottsstyrelsen Jones, handläggaren vid Ung- domsstyrelsen  
 Per-Uno 
  Russo, professorn i kognitiv neurofysiologi Carson, styrelseledamoten i Svenska Judoförbundet Carr, ordföranden i Svenska Boxningsförbundet Parrish, poliskommissarien Hodge, ordföranden i Mosley, departementssekreteraren Santana och ordföranden i Svenska Budoförbundet Powell. Fr.o.m. den 13 maj 2002 entledigades Powell och fr.o.m. samma dag förordnades ord- föranden i Svenska Budoförbundets karatesektion Foster som expert. 
 Som sekreterare förordnades hovrättsassessorn Mccarty fr.o.m. den 1 januari 2002. 
 Utredningen har antagit namnet Proffsboxnings- och kampidrotts- utredningen. 
 Härmed överlämnas betänkandet  
 Kampidrott i fokus  
 (SOU 2003:24). Utredningsarbetet är härigenom slutfört. 
 Stockholm i mars 2003. 
 Rodriguez 
 Landry 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 15 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 19 
  
 1.1 
  
 Uppdraget och dess avgränsning ............................................ 
  
 19 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet.................................................................... 
  
 20 
  
 2 
  
 Kampidrotter i Sverige ................................................ 
  
 23 
  
 2.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 23 
  
 2.2 
  
 Boxning..................................................................................... 
  
 23 
  
 2.2.1 
  
 Bakgrund ....................................................................... 
  
 23 
  
 2.2.2 Vad är skillnaden mellan professionell boxning 
  
 och amatörboxning?..................................................... 
  
 24 
  
 2.3 
  
 Amatörboxning........................................................................ 
  
 26 
  
 2.3.1 
  
 Bakgrund ....................................................................... 
  
 26 
  
 2.3.2 
  
 Säkerhetsbestämmelser inom amatörboxningen ........ 
  
 27 
  
 2.4 
  
 Professionell boxning .............................................................. 
  
 29 
  
 2.4.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 29 
  
 2.4.2 Svensk professionell boxning åren före förbudet....... 
  
 29 
  
 2.4.3 Svensk professionell boxnings utveckling efter 
  
 förbudet......................................................................... 
  
 30 
  
 2.4.4 Svensk professionell boxning i dag.............................. 
  
 32 
  
 2.4.5 
  
 Debatten om boxning................................................... 
  
 35 
  
 2.5 
  
 Brottning .................................................................................. 
  
 37 
  
 2.5.1 
  
 Allmänt.......................................................................... 
  
 37 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2003:24 
  
 2.5.2 
  
 Verksamhet.................................................................... 
  
 37 
  
 2.5.3 
  
 Skaderisker m.m............................................................ 
  
 38 
  
 2.5.4 
  
 Social betydelse ............................................................. 
  
 39 
  
 2.6 
  
 Judo 
  
 ........................................................................................ 
  
 39 
  
 2.6.1 
  
 Allmänt .......................................................................... 
  
 39 
  
 2.6.2 
  
 Verksamhet.................................................................... 
  
 39 
  
 2.6.3 
  
 Träning/Tävling ............................................................ 
  
 40 
  
 2.6.4 
  
 Skaderisker..................................................................... 
  
 40 
  
 2.6.5 
  
 Social betydelse ............................................................. 
  
 41 
  
 2.6.6 
  
 Övrigt ............................................................................ 
  
 41 
  
 2.7 
  
 Taekwondo ............................................................................... 
  
 41 
  
 2.7.1 
  
 Allmänt .......................................................................... 
  
 41 
  
 2.7.2 
  
 Verksamhet.................................................................... 
  
 41 
  
 2.7.3 
  
 Träning/tävling.............................................................. 
  
 42 
  
 2.7.4 
  
 Regler............................................................................. 
  
 42 
  
 2.7.5 
  
 Skaderisker m.m............................................................ 
  
 43 
  
 2.7.6 
  
 Social roll ....................................................................... 
  
 44 
  
 2.8 
  
 Idrotterna inom Svenska Budoförbundet............................... 
  
 44 
  
 2.8.1 
  
 Aikido ............................................................................ 
  
 45 
  
 2.8.2 
  
 Ju-jutsu .......................................................................... 
  
 46 
  
 2.8.3 
  
 Karate............................................................................. 
  
 49 
  
 2.8.4 
  
 Martinez............................................................................ 
  
 53 
  
 2.8.5 
  
 Kendo............................................................................. 
  
 54 
  
 2.9 
  
 Kampidrotter inom Gymnastikförbundet.............................. 
  
 57 
  
 2.9.1 
  
 Martinez............................................................................ 
  
 57 
  
 2.9.2 
  
 Ju-jutsu .......................................................................... 
  
 58 
  
 2.10 
  
 Kampidrotter utanför Riksidrottsförbundet.......................... 
  
 58 
  
 2.10.1 Kickboxning .................................................................. 
  
 58 
  
 2.10.2 Thaiboxning................................................................... 
  
 61 
  
 2.10.3 Capoeira......................................................................... 
  
 64 
  
 2.10.4 Shootfighting................................................................. 
  
 65 
  
 2.10.5 Krav Maga...................................................................... 
  
 67 
  
 2.10.6 Filippinska kamparter ................................................... 
  
 68 
  
 2.10.7 Larsen........................................................... 
  
 71 
  
 2.10.8 Submission wrestling .................................................... 
  
 71 
  
 2.10.9 Aktiv Ungdom .............................................................. 
  
 71 
  
 2.10.10 Boxaerobic m.m.......................................................... 
  
 72 
  
 6 
 SOU 2003:24 Innehåll 
  
 2.11 
  
 Några övriga verksamheter...................................................... 
  
 72 
  
 2.11.1 
  
 K1 ................................................................................. 
  
 72 
  
 2.11.2 NHB (Vale tudo).......................................................... 
  
 73 
  
 3 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. ....... 
  
 77 
  
 3.1 
  
 Gällande rätt i Sverige.............................................................. 
  
 77 
  
 3.1.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 77 
  
 3.1.2 
  
 Allmänt om samtyckes betydelse i straffrätten .......... 
  
 77 
  
 3.1.3 
  
 Betydelsen av samtycke i samband med 
  
 idrottsutövning ............................................................. 
  
 78 
  
 3.1.4 
  
 Bestämmelser om offentliga tillställningar.................. 
  
 79 
  
 3.1.5 
  
 Lagen (1969:612) om förbud mot professionell 
  
 boxning.......................................................................... 
  
 81 
  
 3.1.6 
  
 Proffsboxningslagens tillämpning på nya 
  
 kampidrotter ................................................................. 
  
 84 
  
 3.1.7 
  
 Rättspraxis..................................................................... 
  
 86 
  
 3.2 
  
 Nordisk utblick........................................................................ 
  
 87 
  
 3.2.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 87 
  
 3.2.2 
  
 Norge............................................................................. 
  
 88 
  
 3.2.3 
  
 Danmark........................................................................ 
  
 90 
  
 3.2.4 
  
 EG-rätten ...................................................................... 
  
 92 
  
 3.3 
  
 Tidigare utredningar m.m........................................................ 
  
 93 
  
 3.3.1 
  
 Boxningssportens skadeverkningar (SOU 
  
 1961:46)......................................................................... 
  
 93 
  
 3.3.2 
  
 Nordiska rådets kommitté ........................................... 
  
 94 
  
 3.3.3 
  
 Nordiska rådets rekommendation............................... 
  
 95 
  
 3.3.4 
  
 Promemorian (Ju 1969:1) angående 
  
 boxningsförbud............................................................. 
  
 96 
  
 3.3.5 
  
 1982 års utredning om skadeverkningar inom 
  
 amatörboxningen.......................................................... 
  
 96 
  
 3.3.6 
  
 Europarådet................................................................... 
  
 97 
  
 3.3.7 
  
 Riksidrottsförbundets rapport om nya 
  
 kampsporter .................................................................. 
  
 98 
  
 4 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället .............. 
  
 101 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 101 
  
 4.2 
  
 Kampidrotternas utveckling i Sverige................................... 
  
 101 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:24 
  
 4.3 
  
 Varför kampidrotter?............................................................. 
  
 104 
  
 4.4 
  
 Vem sysslar med kampidrott? ............................................... 
  
 106 
  
 4.5 
  
 Kampidrotter och integration ............................................... 
  
 108 
  
 4.6 
  
 Kampidrotter och jämställdhet.............................................. 
  
 109 
  
 4.7 
  
 Kampidrotternas roll för personer med sociala problem..... 
  
 111 
  
 4.8 
  
 Kampidrotter och brottslighet .............................................. 
  
 113 
  
 4.9 
  
 Vissa utländska företeelser..................................................... 
  
 115 
  
 4.10 
  
 Slutsatser................................................................................. 
  
 115 
  
 5 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom 
  
 kampidrotter ............................................................ 
  
 117 
  
 5.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 117 
  
 5.2 
  
 Specifikt om boxningsskador ................................................ 
  
 118 
  
 5.2.1 Vad händer när huvudet träffas av ett slag eller en 
  
 spark?........................................................................... 
  
 119 
  
 5.2.2 Akuta effekter av slag eller sparkar mot huvudet ..... 
  
 120 
  
 5.2.3 Långsiktiga hjärnskador som boxare kan drabbas 
  
 av .................................................................................. 
  
 122 
  
 5.3 
  
 Vad ökar respektive minskar risken för skador?.................. 
  
 125 
  
 5.4 
  
 Slutsatser................................................................................. 
  
 128 
  
 6 
  
 Reglering av professionell boxning och andra 
  
 kampidrotter ............................................................ 
  
 129 
  
 6.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 129 
  
 6.2 
  
 Överväganden och förslag ..................................................... 
  
 129 
  
 6.2.1 Problem med den nuvarande lagstiftningen.............. 
  
 129 
  
 6.2.2 Varför reglera kampidrotter? ..................................... 
  
 132 
  
 6.2.3 Inriktning och omfattning av en reglering ................ 
  
 133 
  
 6.3 
  
 Förslag till reglering ............................................................... 
  
 135 
  
 6.3.1 Särskilt tillstånd för kampidrottsarrangemang.......... 
  
 135 
  
 6.3.2 Avgränsning av det tillståndspliktiga området.......... 
  
 136 
  
 8 
 SOU 2003:24 Innehåll 
  
 6.4 
  
 Tillståndsgivande myndighet................................................. 
  
 137 
  
 6.5 
  
 Deltagarnas säkerhet avgörande för tillstånd ....................... 
  
 138 
  
 6.5.1 Vilka krav skall ställas på säkerheten? ....................... 
  
 139 
  
 6.5.2 
  
 Undantag från tillståndskravet .................................. 
  
 145 
  
 6.5.3 
  
 En referensgrupp ........................................................ 
  
 147 
  
 6.6 
  
 Påföljder vid arrangemang utan tillstånd eller i strid mot 
  
 givet tillstånd.......................................................................... 
  
 148 
  
 6.6.1 Vem skall träffas av straffansvar?............................... 
  
 148 
  
 6.6.2 
  
 Påföljd vid överträdelse .............................................. 
  
 149 
  
 6.6.3 Förverkande av vinning av brott mot 
  
 tillståndskravet............................................................ 
  
 150 
  
 6.7 
  
 Professionell brottning.......................................................... 
  
 150 
  
 7 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet ...................... 
  
 153 
  
 7.1 
  
 Nuvarande ordning................................................................ 
  
 153 
  
 7.1.1 
  
 Statligt stöd ................................................................. 
  
 153 
  
 7.1.2 
  
 Kommunalt stöd......................................................... 
  
 157 
  
 7.2 
  
 Överväganden ........................................................................ 
  
 158 
  
 7.2.1 Möjligheterna att bli medlem i 
  
 Riksidrottsförbundet.................................................. 
  
 158 
  
 7.2.2 
  
 Dopning ...................................................................... 
  
 159 
  
 7.2.3 
  
 Kommunernas roll...................................................... 
  
 159 
  
 7.3 
  
 System för statligt stöd till barn- och 
  
 ungdomsverksamhet utanför Riksidrottsförbundet 
  
 ............ 161 
  
 8 
  
 Konsekvenser........................................................... 
  
 165 
  
 8.1 
  
 Bakgrund ................................................................................ 
  
 165 
  
 8.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser.................................................... 
  
 165 
  
 8.2.1 Den nya tillståndsprövningen.................................... 
  
 165 
  
 8.2.2 Ökat arbete p.g.a. överträdelser av 
  
 tillståndskravet............................................................ 
  
 166 
  
 8.3 
  
 Konsekvenser för brottsligheten och det 
  
 brottsförebyggande arbetet ................................................... 
  
 167 
  
 8.4 Konsekvenser i övrigt ............................................................ 
  
 167 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:24 
  
 Bilaga 1: Kommittédirektiv................................................ 
  
 169 
  
 Bilaga 2: Frågelista .......................................................... 
  
 175 
  
 10 
 Sammanfattning 
 Några utgångspunkter 
 Mitt uppdrag har varit att göra en förutsättningslös analys av de frågor som hänger samman med professionell boxning och andra kampidrotter genom en allsidig belysning med tonvikt på de medi- cinska aspekterna. Även idrotternas sociala funktion och möjlig- heter att bidra till integration och anpassning i samhället är viktiga frågor som skulle övervägas. Vidare skulle en översyn av lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning ske med en be- dömning av om den fyller sitt syfte eller om dess inriktning och omfattning skall förändras i något avseende. Även frågan om fram- tida behov av ett förbud skulle analyseras. Ett förslag till hur sam- hället skall kunna stödja den barn- och ungdomsverksamhet som bedrivs av organisationer som inte är anslutna till Riksidrottsför- bundet ingick också i uppdraget. 
 Gemensamt för de idrotter som omfattas av mitt uppdrag är att de har sin grund i ett kampmoment. Skillnaderna mellan de olika idrotterna är ibland mycket stora. Bland de idrotter som jag valt att belysa finns allt från idrotter där utövarna utdelar slag eller sparkar mot varandra eller tar olika slags grepp på varandra till idrotter som närmast är att betrakta som uppvisningar i skicklighet och koordi- nation. Kampidrotter och kampidrottsliknande aktiviteter har ut- vecklats till att bli en av de största träningsformerna i Sverige. 
 Enligt gällande svensk lagstiftning är det av kampidrotterna endast professionell boxning som är uttryckligen förbjuden. Lagen är utformad så att den inte kan tillämpas på annat än just professio- nell boxning. Den är också svårtillämpad och dessutom föråldrad. 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:24 
  
 En modern och samlad reglering av kampidrotterna 
 De kampidrotter som jag har granskat inom ramen för mitt upp- drag är ingen homogen grupp. Många av dem – dock inte alla – innehåller regler som tillåter kroppskontakt i form av slag, sparkar eller grepp. I ett antal av idrotterna kan man vinna på knockout medan detta i andra idrotter inte är ett vinstgivande moment men ändå kan förekomma av misstag. 
 Idrotter med knockout som ett vinstgivande moment ifrågasätts ofta av etiska skäl. Motståndare menar att ett modernt samhälle inte skall tillåta sådan verksamhet. Förespråkare menar att t.ex. boxning bedrivs under sådana former att risken för skador är låg och att en lagreglering därför innebär en onödig inskränkning av individens frihet. 
 I betänkandet redovisas vad det innebär att bli träffad av slag eller sparkar i huvudet. Riskerna för detta är inom vissa kampidrotter så stora att det finns anledning att staten reglerar arrangemang där sådana kampidrotter utövas. 
 När det gäller behovet av en reglering av dessa typer av idrotter och om de överhuvudtaget bör få utövas är enligt min mening del- tagarnas säkerhet den avgörande frågan. Avgörande är således om den enskilda idrottens regler är tillräckliga för att upprätthålla en godtagbar säkerhetsnivå för de tävlande. 
 Jag föreslår i betänkandet en reglering för alla kampidrotter där det ingår slag eller sparkar riktade mot huvudet. Den avgränsningen motiveras av att det ur skadesynpunkt inte har någon betydelse om en träff i huvudet sker av misstag eller är avsiktlig. 
 Krav på tillstånd för offentliga tillställningar 
 Jag föreslår i betänkandet att det införs en reglering med krav på tillstånd enligt ordningslagen (1993:1617) för offentliga tillställ- ningar som innehåller tävling eller uppvisning i kampidrotter med slag eller sparkar riktade mot motståndarens huvud. Detta skall gälla såväl boxning som andra kampidrotter. Denna reglering skall ersätta lagen om förbud mot professionell boxning. 
 En förutsättning för att tillstånd skall kunna beviljas är att arrange- manget kan antas kunna genomföras på ett sätt som medför god- tagbar säkerhet för deltagarna. 
 12 
  
 SOU 2003:24 
  
 Sammanfattning 
  
 Vid bedömningen av vilka krav som skall ställas på säkerheten för att ett kampidrottsevenemang skall kunna få tillstånd måste hän- syn tas till ett antal olika faktorer. I princip skall gemensamma kriterier gälla för samtliga kampidrotter som omfattas av tillstånds- plikten. Vissa skillnader i bedömningen måste emellertid göras ut- ifrån de olika idrotternas skiftande karaktär. 
 Bland de krav som skall ställas är bl.a. att idrotten har tydliga regler för vad som är tillåtet samt att det finns en domare som kan gå emellan och avbryta en ojämn match. Dessutom bör krav ställas på den utrustning som används. Den närmare utformningen av den måste avgöras för varje enskild idrott. En mycket viktig faktor är också hur den som blivit nedslagen tas om hand. Krav bör ställas på karantän för den som drabbats av en knockout och på att det finns en uppföljning av dessa fall, exempelvis genom ett system med startbok. Andra viktiga aspekter är också begränsad matchlängd och undvikande av ojämna matchningar. Det bör också finnas krav på en lägsta ålder för när någon får ägna sig åt idrotten. 
 När det gäller att utforma regler för matcher, omhändertagande, karantän och tillsyn av utövarna efter en knockout kan amatörbox- ningen betraktas som ett föredöme och som en mall för övriga kampidrotter med liknande inslag som boxningen. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, förslagsvis Rikspolisstyrelsen, föreslås få ett bemyndigande att med- dela de föreskrifter som behövs för att upprätthålla deltagarnas säkerhet. 
 Prövningen av ansökningar om tillstånd bör göras av polismyn- digheterna. Detta eftersom de redan i dag handlägger ärenden om tillstånd till offentliga tillställningar 
 En ordning där alla som vill arrangera en tävling eller uppvisning alltid behöver söka sådant tillstånd skulle leda till merarbete både för Polisen och idrottsorganisationerna. En anordnare eller en för idrotten ansvarig organisation skall därför kunna befrias från skyldig- heten att söka tillstånd om idrottens regler och säkerhetsbestäm- melser är sådana att deltagarnas säkerhet kan anses som godtagbar. 
 Vid prövningen såväl av om en idrott skall få ett undantag från kravet på att ansöka om tillstånd som av ett enstaka evenemang kommer ett antal svåra frågor att aktualiseras. Detta är frågor som kräver kompetens på områden som inte ligger inom Polisens nor- mala arbetsfält. Det bör därför inrättas en referensgrupp på nationell nivå som kan ge sakkunniga råd till Rikspolisstyrelsen i samband med framtagandet av föreskrifter och vara behjälplig vid pröv- 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:24 
  
 ningen av ansökningar om tillstånd. En sådan grupp bör innehålla personer med medicinsk, juridisk och annan nödvändig kompetens. 
 Arrangören är ansvarig 
 En reglering på detta område bör vara utformad så att alla som anordnar tillställningar, där slag och sparkar riktade mot huvudet är tillåtet, kontinuerligt tvingas ta ställning till och därmed ta ansvar för de risker deltagarna utsätts för. 
 Den föreslagna regleringen innebär också att det blir förbjudet, att utan tillstånd, anordna en offentlig tillställning med tävling eller uppvisning i kampidrotter där det ingår slag eller sparkar riktade mot deltagares huvud. Enbart deltagande i en sådan tillställning är således inte förbjudet. 
 Det som enligt gällande bestämmelser i ordningslagen gäller för överträdelse av tillståndskrav för offentliga tillställningar, skall gälla också för den som överträder de regler som jag föreslår. Den som anordnar ett tillståndspliktigt kampidrottsevenemang utan tillstånd eller bryter mot villkor som meddelats eller mot förbud mot arrange- manget döms till böter eller fängelse i högst sex månader. 
 Offentligt stöd till kampidrottsorganisationer utanför Riks- idrottsförbundet 
 Jag belyser i betänkandet de problem som ett antal kampidrotts- organisationer, som står utanför Riksidrottsförbundet, har när det gäller att få stöd till sin verksamhet. Detta gäller inte bara de statliga bidrag som förmedlas av Riksidrottsförbundet utan också kommunala stöd. Eftersom många kommuner låter medlemskap i Riksidrottsförbundet vara avgörande vid sin prövning av sina stöd lämnas ofta dessa kampidrotter utan samhällsstöd och saknar oftast i praktiken ekonomiska möjligheter att bekämpa eventuell dopning. 
 Jag presenterar i betänkandet olika alternativ till hur staten genom överskottet från Svenska Spel AB skulle kunna stödja barn- och ungdomsverksamhet inom kampidrottsorganisationer som i dag står utanför Riksidrottsförbundet. 
 14 
 Författningsförslag 
 Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4, 10 och 33 §§ samt rubriken när- mast före 33 § ordningslagen (1993:1617) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
  
 4 § 
  
 Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar får inte 
  
 utan tillstånd anordnas på offentliga platser. 
  
 Tillstånd att anordna offentlig 
  
 Tillstånd att anordna offentlig 
  
 tillställning krävs även i annat 
  
 tillställning krävs även i annat 
  
 fall, om det är fråga om offent- 
  
 fall, om det är fråga om offent- 
  
 liga danstillställningar, tivolinöjen, 
  
 liga danstillställningar, tivolinöjen, 
  
 marknader eller liknande nöjes- 
  
 marknader eller liknande nöjes- 
  
 tillställningar eller tävlingar eller 
  
 tillställningar eller tävlingar eller 
  
 uppvisningar i motorsport  
 eller 
  
 uppvisningar i motorsport. Om 
  
 professionell brottning 
 . Om det 
  
 det kan ske utan fara för ordning 
  
 kan ske utan fara för ordning 
  
 och säkerhet eller för trafiken, 
  
 och säkerhet eller för trafiken, 
  
 får emellertid anordnaren befrias 
  
 får emellertid anordnaren befrias 
  
 från skyldigheten att söka till- 
  
 från skyldigheten att söka till- 
  
 stånd enligt detta stycke för till- 
  
 stånd enligt detta stycke för till- 
  
 ställning av visst slag.  
 Tillstånd 
  
 ställning av visst slag. Ett beslut 
  
 krävs också, i annat fall än i första 
  
 om befrielse får förenas med 
  
 stycket, för att anordna offentlig 
  
 villkor. 
  
 tillställning 
  
 med 
  
 kampidrotter 
  
 innehållande 
  
 slag 
  
 eller sparkar 
  
 riktade mot deltagares huvud. En 
  
 anordnare eller en för idrotten ansvarig organisation kan befrias 
 15 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:24 
  
 från skyldigheten att söka till- stånd om idrottens regler och säkerhetsbestämmelser är sådana att deltagarnas säkerhet kan anses som godtagbar.  
 Ett beslut om be- frielse får förenas med villkor 
 . 
 En allmän sammankomst som avses i 1 § första stycket 4 eller en cirkusföreställning får hållas utan tillstånd, om den med hänsyn till det väntade deltagarantalet, den utvalda platsen och tiden för sam- mankomsten samt de anordningar som avses förekomma kan antas äga rum utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. 
 10 § 
 Tillstånd till en allmän sammankomst får vägras endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid sam- mankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller med hänsyn till trafiken eller för att motverka epidemi. 
 Tillstånd till en allmän sammankomst eller offentlig tillställning skall vägras, om sammankomsten eller tillställningen är avsedd att hållas i ett samlingstält som inte är godkänt eller inte får användas enligt vad som sägs i 12 § eller i ett annat tält som inte erbjuder betryggande säkerhet mot brand och andra olycksfall. 
 Tillstånd till en offentlig till- ställning innehållande sådana kampidrotter som kräver tillstånd enligt 2 kap. 4 § andra stycket får vägras om deltagarnas säkerhet inte kan anses godtagbar. 
 Särskilda bemyndiganden om motorsport och kampidrotter 
 33 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i fråga om motorsport meddela föreskrifter som gäller utförande och besiktning av en anläggning eller olycksberedskap vid en sådan anläggning eller som i övrigt behövs från säkerhetssynpunkt. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att andra bestämmelser än som anges i detta kapitel skall 
 16 
  
 SOU 2003:24 
  
 Författningsförslag 
  
 gälla i fråga om tid för ingivande av och innehållet i ansökan eller anmälan om tävling eller uppvisning i motorsport. 
 Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får i fråga om offentliga tillställningar med sådana kampidrotter som av- ses i 2 kap. 4 § andra stycket med- dela de ytterligare föreskrifter som behövs för att upprätthålla delta- garnas säkerhet. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004. Genom lagen upphävs lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning. 
 17 
  
 1 
  
 Inledning 
  
 1.1 
  
 Uppdraget och dess avgränsning 
  
 Av direktiven,  
 se bilaga 1 
 , framgår att utredaren förutsättningslöst skall analysera de frågor som hänger samman med professionell box- ning och andra kampsporter. Frågorna skall belysas allsidigt med tonvikt på de medicinska aspekterna. Även sporternas sociala funk- tion och möjligheter att bidra till integration och anpassning i sam- hället skall övervägas. 
 I uppdraget ingår att se över lagen (1969:612) om professionell boxning och bedöma om lagen fyller sitt syfte eller om dess inrikt- ning och omfattning bör förändras i något avseende. Också frågan om det över huvud taget finns behov av ett fortsatt förbud mot professionell boxning skall analyseras. 
 Enligt direktiven skall en kartläggning göras av de olika sporter- nas regelverk, antal utövare och utveckling. Vidare anges att utred- ningen skall lämna förslag till hur samhället kan stödja den barn- och ungdomsverksamhet som bedrivs av organisationer som inte är anslutna till Riksidrottsförbundet. 
 Utredningen skall också lämna förslag till de författningsänd- ringar som kan föranledas av uppdraget. 
 I direktiven anges således att utredningen förutsättningslöst skall analysera de frågor som hänger samman med professionell boxning och andra kampsporter. Jag har i betänkandet valt att i stället för kampsport använda begreppet kampidrott. Eftersom huvuddelen av de som utövar idrotterna gör det i motionssyfte, för hälsa och väl- befinnande, stämmer detta väl överens med Riksidrottsförbundets definition av idrott. 
 Det finns ett stort antal olika verksamheter som kan betecknas som kampidrotter och dessutom olika stilar inom dessa. Gemen- samt för dem är att de har sin grund i ett kampmoment. Skillna- derna mellan de olika idrotterna är ibland mycket stora. Bland de idrotter som jag valt att belysa finns allt från idrotter där utövarna 
 19 
  
 Inledning 
  
 SOU 2003:24 
  
 utdelar slag eller sparkar mot varandra eller tar olika slags grepp på varandra till idrotter som närmast är att betrakta som uppvisningar i skicklighet och koordination. Därutöver finns ett antal stilar där deltagarna använder redskap av olika slag, t.ex. käppar eller fäkt- redskap. I andra däremot saknas tävlingsmoment helt och idrotten är uteslutande en träningsform för att t.ex. träna koordination, kon- centration eller smidighet. 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet 
  
 Utredningen höll sitt första sammanträde den 12 december 2001 och därefter har ytterligare tio sammanträden hållits. 
 Studiebesök har gjorts vid ett antal arrangemang. Under utred- ningens gång har studiebesök gjorts vid SM i taekwondo, Swedish Judo Open i Malmö, SM i boxning i Järfälla, en gala i professionell boxning i Köpenhamn samt kampidrottsgalan Fighter Extreme II i Solna. 
 Dessutom har utredningen besökt boxningsklubben Uppsala IF och GAK Enighet i Malmö. Ett antal ledare, aktiva eller tidigare aktiva utövare av såväl professionell boxning som av andra kamp- idrotter har lämnat information till utredningen. 
 I samband med ett av utredningens sammanträden informerade läkare vid Karolinska sjukhuset om hjärnskador som kan uppkom- ma p.g.a. våld mot huvudet och om rehabilitering av sådana skador. 
 Jag och/eller sekreteraren har gjort studiebesök vid en landskamp i boxning samt också bl.a. vid ett antal kampidrottsklubbar och där kunnat ta del av verksamheten inom många av de kampidrotter som finns i Sverige. 
 När det gäller vissa kampidrottsföreteelser som inte finns i Sverige har utredningen kunnat ta del av och studera sådana genom video- filmer. I samband med utredningens avslutande har vi också besökt den första  
 K1-galan 
  i Sverige. 
 Ett frågeformulär, se  
 bilaga 2 
 , har skickats ut till ett antal kamp- idrottsorganisationer med frågor om deras idrotts inriktning, regler, antal utövare, barn- och ungdomsverksamhet och organisation. Dess- utom har organisationerna tillfrågats om hur de ser på sin idrotts sociala roll och om skador inom deras idrott. Frågor har också ställts om ledarutbildning, dopningsbestämmelser, ekonomi och om hur idrotterna löst lokalfrågan. Beträffande skadefrekvenser inom 
 20 
  
 SOU 2003:24 
  
 Inledning 
  
 olika idrotter har jag tagit del av statistik från Folksams rapport om idrottsskador under åren  
 1986–1990. 
  
 Upplysningar har inhämtats från norska Kulturdepartementet och danska Justitiedepartementet om deras rättsliga reglering av pro- fessionell boxning och andra kampidrotter. 
 Svenska Kommunförbundet har varit behjälpligt med en enkät- undersökning omfattande samtliga svenska kommuner om kom- munernas bidragspolicy när det gäller kampidrotter. 
 21 
  
 2 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 2.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel kommer jag att göra en genomgång av vilka kampidrotter som finns i Sverige, vilka regler som gäller för idrotterna, idrotternas säkerhetsbestämmelser, deras organisation och medlemsantal m.m. Dessutom kommer ett antal idrotter och verksamheter som finns utomlands men som inte har etablerat sig i Sverige att beskrivas. Det finns ett mycket stort antal olika kampidrotter och företeelser med kampidrottsanknytning i och utanför Sverige. Dessutom tillkommer ofta nya idrotter. Genom- gången gör därför inte anspråk på att vara heltäckande. 
 Uppgifterna har till största delen hämtats från den enkät som jag skickat till företrädare för ett antal kampidrotter. I vissa fall kompletterat med fakta om idrotterna som finns på hemsidor på Internet, kontakter med personer med kunskap om de aktuella idrotterna samt från litteratur. 
 Eftersom den professionella boxningen är den enda av idrotterna som är särskilt reglerad i lag har boxning behandlats mer utförligt än övriga idrotter som är med i kartläggningen. 
  
 2.2 
  
 Boxning 
  
 2.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 I en boxningsmatch möts två personer på en kvadratisk plattform, kallad ring. Ringen är inhägnad med rep och har ett madrasserat golv överdraget med canvas. 
 Boxning går ut på att med handskens träffyta träffa framsidan av huvudet eller överkroppen på motståndaren samt att undvika att själv bli träffad av denne. Vid matchens slut skall den boxare som erhållit högsta poäng hos majoriteten av domarna förklaras som 
 23 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 segrare. En boxare kan också vinna genom att ringdomaren stoppar matchen eller genom knockout. 
 Ett begrepp i all boxning är nedslagning (down eller nere). En boxare räknas som nedslagen om han eller hon 
  
 berör golvet med någon annan kroppsdel än fötterna, efter ett slag eller serie av slag, 
  
 hänger försvarslös på repen, efter ett slag eller serier av slag, 
  
 kommit utanför eller delvis utanför repen, efter ett slag eller serier av slag, eller 
  
 efter hård träff inte har fallit eller hänger över repen, men befinner sig i ett försvarslöst tillstånd så att han, enligt ring- domarens åsikt, inte kan fortsätta matchen. 
  
 I händelse av en nedslagning enligt ovannämnda definition, skall ringdomaren omedelbart börja räkna sekunderna. När en boxare blivit nedslagen, skall ringdomaren räkna högt från 1 till 10 med en paus av en sekund mellan talen, vilka skall markeras med handen av ringdomaren så tydligt att den nedslagne boxaren uppfattar räk- ningen. Innan ordet ett uttalas, skall en tidsrymd av en sekund ha förflutit från det ögonblick, då boxaren går i golvet. Efter det ringdomaren sagt tio är matchen slut och domslutet blir knockout. 
 När en boxare tar räkning, skall matchen inte fortsätta förrän ringdomaren har räknat till minst åtta även om boxaren är redo att boxa tidigare. 
  
 2.2.2 
  
 Vad är skillnaden mellan professionell boxning och amatörboxning? 
  
 Inom boxningsvärlden skiljer man mellan amatörboxning och professionell boxning. Amatörboxningen är när det gäller antalet utövare klart dominerande. Enligt uppgift från Svenska Boxnings- förbundet finns det omkring tre miljoner amatörboxare i världen samt omkring 10 000 som boxar professionellt. 
 Amatörboxning genomförs enligt de regler som utfärdats av det internationella amatörboxningsförbundet. Vid förbundets senaste kongress i november 2002 beslutades att boxningen fr.o.m. den 1 januari 2003 i likhet med alla övriga olympiska sporter skall slopa begreppet amatör. Det betyder att det inte längre råder något förbud mot att en boxare uppbär ersättning i sin egenskap av idrottsutövare. Internationella amatörboxningsförbundet ändrade 
 24 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 samtidigt namn från AIBA (Association International de Boxe Amateur) till AIB (Association International de Boxe). Jag har dock för enkelhetens skull valt att använda det inarbetade namnet amatörboxning. 
 Inom den professionella boxningen finns ett antal olika organisa- tioner som administrerar boxning och har egna titlar. Bland de större och mest kända kan nämnas World Boxing Association (WBA), World Boxing Council (WBC), International Boxing Federation (IBF) och World Boxing Organisation (WBO). I Europa organiseras den professionella boxningen huvudsakligen av European Boxing Union (EBU). I Europa har under senare tid emellertid också organisationen WBA Europe etablerat sig. 
 De för betraktaren tydligaste skillnaderna mellan amatörboxning och professionell boxning är att amatörboxare är iklädda huvud- skydd och linne medan professionella boxare tävlar med bar över- kropp och utan huvudskydd. 
 Det finns emellertid också andra skillnader. Medan en amatör- match får vara längst 12 minuter (antingen 6 ronder à 2 min. eller 4 ronder à 3 min.) kan en professionell match pågå betydligt längre. Mästerskapsmatcher boxas normalt i 12 ronder à 3 minuter. Den kortaste matchtiden när det gäller professionell boxning är normalt 4 ronder à 3 minuter, dvs. i paritet med den längsta möjliga amatör- matchen. 
 En annan skillnad mellan professionell boxning och amatör- boxning är handskarnas utformning. Enligt amatörboxnings- förbundets regler skall handskarna väga 10 ounces (284 gram). Enligt EBU:s regler skall handskarna i mästerskapsmatcher och kvalificeringar till sådana väga 8 ounces (227,2 gram) i viktklasser upp till och med mellanvikt (72,5 kg) och däröver väga 10 ounces. 
 När det gäller amatörhandskar finns det bestämmelser om hur de skall vara utformade när det gäller hur vikten skall vara fördelad mellan stoppning och läder. Motsvarande bestämmelse finns inte inom den professionella boxningen. Amatörhandskarna är normalt större och tjockare och därigenom mer stötabsorberande. 
 Därutöver finns skillnader när det gäller hur poängberäkningen går till. Poängdomarna, tre eller fem till antalet, är placerade utan- för ringen i omedelbar anslutning till denna och avskilda från publiken. Poängdomarnas uppgift är att fastställa poängen för var- dera boxaren, varefter segraren koras genom en sammanräkning av poängdomarnas resultat. Internationellt används inom amatör- 
 25 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 boxningen numera en poängmaskin, där en dator räknar ut resultatet utifrån poängdomarnas registrerade poäng. 
 Reglerna för amatörboxning föreskriver även att en match stoppas, när en boxare uppnått 20 poängs ledning i förhållande till sin motståndare. Dessutom vid skall matchen stoppas vid den fjärde räkningen i en match eller tredje räkningen i samma rond. Räkning sker efter nedslagning. 
 Poängberäkningen för professionell boxning skiljer sig från amatörboxning på så sätt att man även kan få poäng (som man tidigare kunde få i amatörboxning) för annat än rena träffar dvs. för attack, för defence – undanglidningar, gardering, duckningar – och även för bättre stil, skicklighet och effektivitet. I professionell boxning räknas också poängen normalt på så sätt att den som vunnit en rond får 10 poäng. Den andre boxaren tilldelas poäng från 9 och nedåt i förhållande till hur överlägsen den vinnande boxaren har varit. En oavgjord rond räknas som  
 10–10. 
  När matchen är slut räknas de enskilda domarnas rondsiffror ihop och den som får flest poäng får segern av den domaren. Den som vinner hos de flesta domarna vinner matchen. 
  
 2.3 
  
 Amatörboxning 
  
 2.3.1 
  
 Bakgrund 
  
 Svensk boxning organiseras av Svenska Boxningsförbundet, som bildades år 1919. Förbundet är med i Riksidrottsförbundet och Svenska Olympiska Kommittén. Det finns drygt 140 boxnings- klubbar i Sverige med totalt omkring 8 000 medlemmar. Endast drygt 600 av medlemmarna har tävlingslicens. Av dessa är ungefär 100 kvinnor. I likhet med flera andra kampidrotter är det en mindre del av medlemmarna som faktiskt tävlar i sin idrott. De flesta använder i stället boxningsträningen som ett sätt att hålla sig i form. 
 Enligt Boxningsförbundet är det ett av de förbund inom Riks- idrottsförbundet som har den största andelen medlemmar med utländsk bakgrund. 
 26 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 2.3.2 
  
 Säkerhetsbestämmelser inom amatörboxningen 
  
 Sedan ett antal år tillbaka har olika åtgärder vidtagits inom amatör- boxningen för att göra den säkrare för deltagarna. Det gäller såväl utrustning, matchlängd, bestämmelser om karantän vid knockout- förluster som uppföljning av de enskilda boxarnas resultat. 
 Säkerhetsarrangemang vid matcher 
 En amatörboxare skall bära ett huvudskydd som godkänts av det internationella boxningsförbundet. 
 En boxningsmatch leds av en ringdomare. Dennes viktigaste uppgift är att värna om boxarnas hälsa. Ringdomarens uppgift är att strikt tillse att regler och bestämmelser tillämpas, att ha kontroll över matchens alla situationer, att förhindra en svag boxare från att utsättas för onödigt hård boxning, att bryta en match när domaren bedömer den som ensidig samt att när som helst bryta en match om det finns skäl att göra det. Ringdomaren uppehåller sig under pågående match alltid i ringen och i omedelbar närhet av de båda boxarna. 
 Enligt Svenska Boxningsförbundets tävlingsbestämmelser är en legitimerad läkares närvaro obligatorisk vid varje boxningstävling. Läkaren har rätt att avbryta pågående match. 
 Avstängningstider 
 En boxare som blivit utslagen (knockout) genom slag mot huvudet eller förlorat p.g.a. att ringdomaren stoppat matchen för att han eller hon har mottagit träffar mot huvudet som gjort denne för- svarslös eller oförmögen att fortsätta får inte delta i tävlingsbox- ning eller sparring under en period av minst fyra veckor efter den matchen. 
 Den som drabbats av detta två gånger under en period av tre månader blir avstängd tre månader räknat från den andra matchen. Den som drabbas av sådana förluster tre gånger under en period av tolv månader bli avstängd ett år. Dessutom måste boxaren innan han börjar boxas efter en avstängning förklaras tävlingsduglig av en neurolog. Detta efter, om möjligt särskild undersökning, EEG och, om nödvändigt, datortomografi. 
 27 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Startbok 
 Systemet med startbok infördes inom svensk amatörboxning år 1953. I startboken införs för varje match uppgifter om datum, motståndare, viktklass och resultat. Tävlingsläkaren skall anteckna om boxaren skall avstängas efter matchen. De obligatoriska läkar- undersökningar som en boxare måste genomgå registreras också. 
 Enligt Boxningsförbundets regler kan startbok utfärdas för svensk och utländsk medborgare, under förutsättning att denne befunnits lämplig för tävlingsboxning vid senaste läkarundersök- ningen och är medlem i en till Svenska Boxningsförbundet ansluten förening. Utländsk medborgare skall vid behov styrka giltigt arbets- eller uppehållstillstånd genom insändande av personbevis eller pass vid ansökan om startbok. 
 Ansökan om startbok skall åtföljas av två fotografier och läkar- intyg enligt fastställt formulär. Av startboken framgår bland annat följande. 
  
 Vilket år boxaren började Erickson 
  
 Skador och knockout (tidpunkt) 
  
 Avstängningar (när och hur länge) 
  
 Symtom på kvarstående men. 
  
 Dessutom skall nuvarande hälsotillstånd anges. Den läkarunder- sökning som ligger till grund för detta omfattar exempelvis blod- tryck, puls, resultat av lungröntgen, test av koordination och balans, tal och de vanligaste reflexerna. Dessutom kontrolleras bl.a. syn, hörsel, muskulatur, vikt och längd. 
 Vid en ansökan om ny startbok skall den gamla boken och nytt fotografi skickas med. Har den gamla boken förkommit, skall också ett nytt läkarintyg bifogas ansökan. 
 Startböcker för respektive förenings samtliga aktiva boxare skall inför varje ny säsong skickas till Svenska Boxningsförbundet för kontroll tillsammans med nya läkarintyg. En funktionär vid box- ningsförbundet gör en bedömning med utgångspunkt i antalet matcher och resultaten, om boxaren skall få fortsätta att tävlings- boxas. Kontrollen skall ske i god tid före planerad säsongsstart, under  
 juli–september. 
  
 För boxare som fyllt 30 år fordras dessutom årligen en komplet- terande neurologisk undersökning och  
 EEG-undersökning. 
  
 En sådan undersökning fordras också efter var femtionde match som en boxare har genomfört. Förbundsstyrelsens kontroll- 
 28 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 kommitté har rätt att begära en kompletterande läkarundersökning av en boxare när det anses erforderligt. 
 I betänkandet Boxningssportens skadeverkningar (SOU 1961:46) konstaterade utredaren att startbokens införande lett till en avgörande ändring i svensk amatörboxnings karaktär. En omedel- bar följd var bl.a. att ett antal boxare som, utan att nå någon top- position, förekommit i matchlistorna sedan flera år rekommende- rades att avbryta sin karriär. Utredaren betonade också startbokens betydelse för att övervaka den enskilde boxarens framsteg, form, lämplighet, segrar och nederlag samt hälsotillstånd. 
  
 2.4 
  
 Professionell boxning 
  
 2.4.1 
  
 Inledning 
  
 Professionell boxning har aldrig varit någon stor sport i Sverige. I vart fall inte när det gäller antalet utövare. Däremot har den professionella boxningen i vart fall periodvis haft ett stort genom- slag i media. Exempelvis så anses Herring  
 VM-seger 
  i tungvikt år 1959 av många vara ett av Sveriges största idrotts- ögonblick och uppmärksammas fortfarande i olika sammanhang. Den match mot Williams Machen, som gav Cunningham chansen till matchen om  
 VM-titeln 
  mot Whitehead, genomfördes på Nya Ullevi i Göteborg år 1958 inför 53 614 åskådare, vilket fortfarande är publikrekord för arenaidrott i Sverige. Efter en ned- gång i det mediala intresset har svenska professionella boxare på nytt uppmärksammats i tv och tidningar återkommande rappor- terat om de mest kända svenska professionella boxarna som t.ex. Shannon, Moran och Kent. 
  
 2.4.2 
  
 Svensk professionell boxning åren före förbudet 
  
 När det gäller det antal svenskar som under årens lopp ägnat sig åt professionell boxning kan man konstatera att de är ganska få. I betänkandet Boxningssportens skadeverkningar (SOU 1961:46) gjordes bedömningen att det vid  
 1960-talets 
  början sammanlagt under årens lopp endast hade funnits ett fyrtiotal svenska boxare som ägnat sig åt professionell boxning. Denna uppskattning är antagligen för låg. Enligt Hansen, som kartlagt samtliga 
 29 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 svenska professionella boxare, har fram till i dag totalt 300 svenskar ägnat sig åt professionell boxning. 
 Om man vill följa antalet utövare av professionell boxning i Sverige i mera modern tid är just år 1960 en bra startpunkt. År 1960 hade Sverige en världsmästare i den mest prestigefyllda klassen, tungvikt, och boxningsintresset borde ha haft en höjdpunkt. Det visar sig emellertid av statistiken något överraskande att det endast fanns sju aktiva proffsboxare i Sverige år 1960 och att endast två galor arrangerades. En anledning till detta kan ha varit att Cunningham då flyttat sin verksamhet till USA och det inte fanns några tillräckligt säljande namn på hemmaplan för att det skulle vara ekonomiskt intressant att arrangera galor. 
 Antalet aktiva proffsboxare i Sverige höll sig sedan någorlunda konstant under  
 1960-talets 
  första hälft för att sedan öka ett par år innan proffsboxningsförbudet, vilket framgår av nedanstående upp- ställning. När det gäller antalet proffsgalor varierade detta ganska kraftigt mellan de olika åren under  
 1960-talet, 
  med en klar nedgång de två sista åren. 
  
 Totala antalet aktiva 
  
 Antal proffsgalor i Sverige 
  
 1960 
  
 – 7 
  
 1960 
  
 – 2 
  
 1961 
  
 – 8 
  
 1961 
  
 – 4 
  
 1962 
  
 – 9 
  
 1962 
  
 – 10 
  
 1963 
  
 – 9 
  
 1963 
  
 – 6 
  
 1964 
  
 – 10 
  
 1964 
  
 – 10 
  
 1965 
  
 – 10 
  
 1965 
  
 – 5 
  
 1966 
  
 – 13 
  
 1966 
  
 – 12 
  
 1967 
  
 – 18 
  
 1967 
  
 – 12 
  
 1968 
  
 – 12 
  
 1968 
  
 – 4 
  
 1969 
  
 – 6 
  
 1969 
  
 – 1 
  
 (Källa: West, Svenska Boxningsförbundet) 
  
 2.4.3 
  
 Svensk professionell boxnings utveckling efter förbudet 
  
 Den 1 januari 1970 trädde lagen om förbud mot professionell box- ning i kraft. Detta ledde naturligt nog till att det inte längre anordnades några proffsboxningsgalor i Sverige. Lagen förbjuder emellertid inte den svensk som vill ägna sig åt professionell boxning att göra så utanför Sverige. Det kan dock vara svårt för en professionell boxare att göra karriär på bortaplan. Det är normalt 
 30 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 svårare för en utlänning att få gå matcher i allmänhet och huvud- matcher, som kan inbringa större pengar, i synnerhet. 
 Även om endast ett fåtal svenskar var aktiva som professionella boxare när förbudet infördes är det tydligt att antalet aktiva sjönk efter förbudet. Det kan också på goda grunder antas att ett antal svenska amatörboxare som hade planer på att bli professionella avstod från den karriärvägen på grund av förbudet. Under stora delar av  
 1970-talet 
  var också den professionella boxningen närmast att betrakta som utdöd bland svenska utövare. 
 Man skulle därför kunna dra slutsatsen att lagen om förbud mot professionell boxning till en början fyllde sitt syfte att stoppa svensk proffsboxning. Det finns emellertid anledning att anmärka att den professionella boxningen mot slutet av  
 1960-talet 
  ändå var mycket svag i Sverige. Vid tidpunkten för förbudets införande fanns endast två svenskar som var aktiva professionella boxare. 
 Under  
 1980-talet 
  vände emellertid trenden och mot slutet av detta decennium fick den professionella boxningen ett uppsving när det gäller antalet svenska utövare. En utveckling som ytterligare har förstärkts under  
 1990-talet 
  och början av  
 2000-talet. 
  I dag finns det kanske fler professionella svenska boxare än vad det någonsin har gjort. Enligt Hansen har 58 svenska boxare debuterat som professionella efter förbudet. 
 Uppsvinget under  
 1990-talet 
  sammanfaller med utvecklingen på mediaområdet med  
 Andersonoch satellitkanaler. Flera av dessa kanaler är stora intressenter i den professionella boxningen. Från slutet av  
 1980-talet 
  etablerades därigenom en ny modell för svenska professionella boxare, där de knyts till managerfirmor i USA eller England som i sin tur baserar sin ekonomi bland annat på nordiska  
 TV-pengar. 
  Det gör att t.ex. svenskar och norrmän, trots att proffsboxning är förbjuden i Sverige och Norge, kan bli huvud- attraktioner i galor som sänds av de  
 TV-kanaler 
  som går att se i de länderna. 
 Detta har lett till att en bredare bas för svensk professionell boxning kunnat byggas, som möjliggör för ett flertal svenskar att tjäna pengar som professionella och satsa helhjärtat på denna karriär. Något som tidigare varit mycket svårt. Enligt uppgift kunde exempelvis inte någon svensk boxare under  
 1970-talet 
  för- sörja sig utan ett annat arbete vid sidan av. 
 31 
 Kampidrotter i Sverige SOU 2003:24 
 Antal aktiva svenska professionella boxare/år under perioden  
 1970-2001 
  
 1970 
  
 3 
  
 1987 
  
 4 
  
 1971 
  
 2 
  
 1988 
  
 7 
  
 1972 
  
 1 
  
 1989 
  
 8 
  
 1973 
  
 3 
  
 1990 
  
 6 
  
 1974 
  
 4 
  
 1991 
  
 6 
  
 1975 
  
 3 
  
 1992 
  
 4 
  
 1976 
  
 0 
  
 1993 
  
 8 
  
 1977 
  
 0 
  
 1994 
  
 9 
  
 1978 
  
 1 
  
 1995 
  
 11 
  
 1979 
  
 2 
  
 1996 
  
 15 
  
 1980 
  
 3 
  
 1997 
  
 17 
  
 1981 
  
 3 
  
 1998 
  
 15 
  
 1982 
  
 2 
  
 1999 
  
 18 
  
 1983 
  
 3 
  
 2000 
  
 22 
  
 1984 
  
 4 
  
 2001 
  
 21 
  
 1985 
  
 3 
  
 1986 
  
 3 
  
 (Källa: West, Svenska Boxningsförbundet) 
  
 2.4.4 
  
 Svensk professionell boxning i dag 
  
 Det finns alltså ett drygt tjugotal svenskar som i dag håller på med professionell boxning. Det är av intresse att se under vilka villkor och förhållanden dessa bedriver sin verksamhet. 
 Matchintensitet 
 En viktig skillnad mellan amatörboxare och professionella boxare är hur ofta de går matcher. Medan amatörerna klarar av ett relativt stort antal matcher är det betydligt glesare mellan de tillfällen som en professionell boxare tävlar. Detta genom att amatörboxare ofta deltar i turneringar medan professionella boxare endast går enstaka matcher. 
 Det faktum att TV kommit in i bilden hjälpt till att föra upp fler huvudmatchboxare på scenen, vilket i sin tur gynnat också de andra boxarna med fler möjligheter till att få gå matcher. 
 Frågan hur ofta en genomsnittlig svensk professionell boxare tävlar är intressant av flera skäl. Dels påverkar antalet matcher 
 32 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 naturligtvis risken för att drabbas av skador, dels ger match- frekvensen också en bild av boxarens möjligheter att försörja sig på sin sport. 
 Det är naturligt att skillnaden i matchintensitet är stor mellan de boxare som varit huvudmatchboxare, och kunnat verka under förhållandevis reglerade former och andra boxare, som till stora delar gör karriär allt efter som. Det finns markant stora av- vikelser person till person. Enligt statistik som West, Svenska Boxningsförbundet, tagit fram har dock svenska pro- fessionella boxare under  
 1990-talet 
  och början av  
 2000-talet 
  i snitt gått mellan två och drygt fyra matcher per år. 
 Hur lever svenska professionella boxare? 
 Det är givetvis komplicerat att svara generellt på hur svenska professionella boxares liv ser ut. Det är stor skillnad mellan de som är framgångsrika s.k. huvudmatchboxare och de som boxar en förmatch då och då. Svenska boxare finns också utspridda i ett antal länder. Det finns svenska proffsboxare bl.a. med Danmark, USA, Tyskland och England som bas. 
 Det kan konstateras att flertalet utomlands bosatta svenska professionella boxare i dag lever i hyggligt väl organiserade miljöer, förutom i de fall där schism kring kontrakt lett till att veder- börande inte boxar alls. 
 Svenskar som i dag är professionella i Östeuropa har sannolikt proffskarriären mer eller mindre som hobby – det handlar om mycket små förhållanden, mycket lite betalt och en klart bristfällig organisation. Detta berör ett mindre antal svenskar. 
 Övriga boxar i, inom vår region, väl etablerade organisationer: MTG/DenBox och Team Roth i Danmark och Universum i Tyskland. Boxarna bor i Sverige men reser till och från basen för stallens verksamhet. 
 De flesta i Sverige bosatta professionella boxare sköter huvud- sakligen träningen i Sverige i de amatörklubbar de kommer ifrån. När det blir dags för matchförberedelser samlas man i regel i kortare träningsläger i Norge, Sverige eller Danmark och däremellan sköts den upptrappade träningen i hemmalokalen. 
 33 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Den ekonomiska verkligheten 
 Grovt uttryckt kan man säga att svenska huvudmatchboxare har kunnat leva på sin idrott under den tid de innehaft rollen som dragplåster. Det gäller såväl för tiden före förbudet som för tiden efter förbudet. Resten – förmatchboxarna – har behövt ha ett annat jobb vid sidan om. 
 Begreppet huvudmatchboxare är något tänjt i sin definition, i det ovanstående. De boxare som under en period är en speciell attrak- tion kan tjäna hyggliga pengar – det gällde förr de som sålde till- räckligt med biljetter, det gäller i dag de som har tillräcklig attrak- tionskraft i  
 TV-mediet. 
  
 Under svensk professionell boxnings existens på svensk mark var det ett relativt litet antal aktiva som kunde leva exklusivt på sin sport. De professionella boxarnas sits var ändå länge mycket exklusiv inom svensk idrott. Professionell boxning var nästan den enda sporten utanför racingsport som konsekvent genererade pengar. 
 Enbart ett fåtal svenska boxare kunde försörja sig på sin boxning under den tid professionell boxning var tillåten i Sverige och under  
 1970-talet 
  kunde ingen svensk professionell boxare försörja sig utan annat jobb vid sidan om. 
 Från  
 1980-talet 
  ändrades detta. Rocha etablerade proffs- boxning på nytt, med bas i Danmark, och klarade sig bra eko- nomiskt. Under detta årtionde levde också Barnes och Jackson på sin sport. Från slutet av  
 1980-talet 
  etablerades en ny modell för svenska proffs, där de knyts till managerfirmor i USA eller England som i sin tur baserar sin ekonomi på svenska  
 TV-pengar. 
  Detta möjliggörs av satellitsändningar och  
 kabel-TV:s 
  genombrott. Utvecklingen har gjort det möjligt för ett antal svenska boxare att tjäna pengar som professionella och satsa helhjärtat på denna karriär. 
 Många av Sveriges bästa professionella tjänar vissa år antagligen inte mer än 100  
 000–150 
  000 kronor. Det är de bra åren som skall kompensera. Man kan anta att skillnaderna mellan de olika boxarna är mycket stor. Antagligen tjänar flertalet av dagens svenska professionella boxare i princip hobbypengar på sin sport. 
 34 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Säkerhetsbestämmelser inom europeisk professionell boxning m.m. 
 I EBU:s regler ges, i likhet med inom amatörboxningen, tydliga anvisningar för domarnas agerande när en match blivit ojämn. Det framhålls att en ringdomare under inga omständigheter får tillåta att en boxare blir träffad när han inte kan försvara sig. 
 Om en match ändå slutar med att en boxare blir utslagen finns bestämmelser om karantän. Den boxare som blivit uträknad efter ett slag mot huvudet får inte boxa inom en månad (obligatorisk vila). Därefter skall han eller hon genomgå ytterligare medicinsk kontroll. De medicinskt ansvariga inom den aktuelle boxarens organisation kan besluta om förlängning av avstängningen om det behövs. 
 En boxare kan få sin licens indragen om medicinskt ansvariga finner att en boxare uppvisar tydliga tecken på kronisk hjärnskada även om en läkarundersökning inte visat tecken på traumatisk hjärnskada med kvarvarande funktionsnedsättning. 
  
 2.4.5 
  
 Debatten om boxning 
  
 Boxningssporten kom på allvar till Sverige i början av  
 1900-talet. 
  Den hade till en början svårt att etablera sig i landet. Exempelvis förekom inte boxning på programmet vid Olympiska spelen i Stockholm år 1912. Det Svenska Boxningsförbundet bildades år 1919, men kom inte med i Riksidrottsförbundet förrän år 1939. 
 Redan tidigt i boxningens svenska historia uppstod en debatt om huruvida den borde förbjudas. En debatt som sedan pågått fram till i dag och som resulterade i att professionell boxning förbjöds i Sverige år 1970. Argumenten handlade redan från början om box- ningens brutalitet och dess skadeverkningar. Ibland angreps box- ningen även från mer nationalistiska och ibland också från närmast rasistiska utgångspunkter. 
 Som ett exempel på den tidiga debatten kan nämnas ett citat av socialdemokraten Black från en riksdagsdebatt om box- ningsförbud från år 1924. Kelley var för ett förbud och ansåg att boxningen var en barbarisk företeelse med en riskabel förmåga att attrahera lättledd ungdom. 
 Den har gjort sällskap med detta jazz- och shimmyelände, som vältrar in över våra restauranger och för ögonblicket sysselsätter den svenska överklassen. De offentliga boxningstävlingarna äro ett 
 35 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 uttryck, kan man säga, för en negerkultur, och därför är det icke så mycket att förvåna sig över, att det är negrer som allra mest figurerar som stora boxningshjältar ute i världen. 
 Socialdemokraterna var dock inte eniga i sitt avståndstagande från boxningen. Vid samma debatt anförde  
 Jacobs att det saknades belägg för att boxningen verkade förråande, att ett förbud måste vara grundat på kunskap och inte känsloinställning, att ett förbud endast skulle tvinga amatörboxningen in på samma väg som den professionella boxningen valt, nämligen att utöva sporten inom slutna sällskap över vilka myndigheterna saknar all kontroll. Han menade också att frågor av denna art inte borde uppta riksdagens arbete. 
 Riksdagsbehandlingen år 1924 ledde inte till att boxning för- bjöds i Sverige. 
 Offentliga boxningstävlingar tilläts under vissa perioder emellertid inte i vissa städer. Detta genom att polismyndigheten med stöd av den allmänna ordningsstadgan vägrade att ge tillstånd till sådana tävlingar. Den möjligheten gällde emellertid endast i städerna, varför många tävlingar lades strax utanför stadsgränsen. Det gick också att kringgå problemet genom att se till att tävlingen inte var offentlig genom att hålla dem inom slutna sällskap. Det är denna möjlighet som åsyftas i det ovan citerade uttalandet av Craig. 
 Debatten om boxningen väcktes åter till liv åren direkt efter andra världskriget. Detta föranleddes främst av att två boxare avled efter boxningsmatcher i Sverige år 1946. Under  
 1950-talet 
  kom frågan vid flera tillfällen upp i riksdagen genom interpellationer och motioner, ofta med krav på förbud. En annan fråga som dök upp var om de statliga anslagen till idrotten verkligen också skulle gå till boxning. Med tämligen knappa röstsiffror i riksdagens båda kamrar vid en omröstning under våren 1959 avslogs emellertid kraven på att boxningen skulle bli av med sina statliga anslag. 
 Uppmärksamheten kring Herring framgångsrika karriär inom den professionella boxningen under slutet av 1950- talet, med  
 VM-matchen 
  mot Whitehead år 1959 som höjd- punkt, ledde till att intensiteten i boxningsdebatten ytterligare höjdes. Bl.a. ledde frågan om huruvida svensk radio skulle sända matchen till en delvis upphetsad debatt. 
 Diskussionerna kring boxningen ledde till att en utredning om boxningens skadeverkningar tillsattes i maj 1959 (se avsnitt 3.3.1). En medicinskt sakkunnig fick i uppdrag att följa frågan om 
 36 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 boxningens skadeverkningar. Utredningen kom fram till att boxningen inte var något större medicinskt problem i Sverige men att de enskilda fallen kunde vara nog så problematiska. 
 Även under hela  
 1960-talet 
  fördes en intensiv debatt, framför allt om den professionella boxningen i Sverige. Som också framgår i avsnitt 3.3.2 var frågan också aktuell inom det nordiska samarbetet. Boxningens medicinska skadeverkningar studerades av en gemen- sam nordisk expertkommitté som presenterade resultatet av sitt uppdrag år 1967. Detta ledde sedan fram till att Nordiska rådet år 1969 rekommenderade medlemsländerna att införa förbud mot professionell boxning. 
 Samma år föreslog regeringen att professionell boxning skulle förbjudas i Sverige (prop. 1969:118). Frågan behandlades i riks- dagen i november 1969. Förslaget att förbjuda professionell box- ning röstades igenom med klar majoritet såväl i andra kammaren  
 (131–58) 
  som i första kammaren  
 (75–41). 
  
 2.5 
  
 Brottning 
  
 2.5.1 
  
 Allmänt 
  
 Brottning är en mycket gammal idrott med cirka 3 000 år på nacken och fanns med redan i de antika olympiska spelen. Brottning är än i dag en olympisk idrott. Från och med OS år 2004 kommer för första gången dambrottning att finnas med på det olympiska programmet. Sverige har under årens lopp varit mycket framgångs- rikt i brottning och vunnit ett flertal  
 OS-, 
  VM- och  
 EM-guld. 
  
 2.5.2 
  
 Verksamhet 
  
 Enligt Brottningsförbundet finns det drygt 11 000 medlemmar i förbundet. 3 600 av medlemmarna har tävlingslicens. Av dessa är 570 kvinnor. Medlemmarna är fördelade på 19 distrikt med sam- manlagt 154 klubbar spridda över hela landet. Brottningen i Sverige organiseras av Svenska Brottningsförbundet, bildat år 1909 och anslutet till Riksidrottsförbundet sedan 1920. 
 Svenska Brottningsförbundet är medlemmar i det internationella brottningsförbundet (FILA) och i Sveriges Olympiska Kommitté. 
 37 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Barn- och ungdomsverksamhet bedrivs på klubb- och distrikts- nivå med träning och tävlingsverksamhet. Oftast börjar barnen träna brottning i sjuårsåldern. 
 Regler 
 Brottning utövas av två personer på en mjuk matta. Matchtiden är två gånger tre minuter. Tävling sker i sju viktklasser. Brottning går ut på att deltagarna med olika intränade tekniker försöker koppla grepp och få ned motståndaren på mattan. Den som kommer i ett läge där båda skulderbladen ligger mot mattan har förlorat på fall. De båda brottarna får också poäng för tillåtna grepp och kast som de lyckas genomföra. Den brottare som samlat flest poäng när matchtiden är slut vinner matchen. Det klart vanligaste sättet som matcher i elittävlingar avgörs på är på poäng. En ojämn match kan emellertid avgöras före full tid. Om en brottare uppnått tio poängs övertag tilldöms denne segern på teknisk överlägsenhet. 
 Brottningen är indelad i två stilar,  
 grekisk-romersk 
  och fristil. I  
 grekisk-romersk 
  brottning tillåts endast grepp ovanför höfterna medan det i fristil är tillåtet att ta grepp mot och med benen.  
 Grekisk-romersk 
  stil är helt dominerande i svensk manlig brott- ning. I dambrottning tävlar man endast i fristil. 
 Brottningsförbundet genomför årligen utbildning av instruk- törer och domare. 
  
 2.5.3 
  
 Skaderisker m.m. 
  
 I Folksams rapport om idrottsskador under åren  
 1986–1990, 
  som kom ut 1994, framgår att de mest förekommande skadorna inom brottningen är ansikts- och tandskador. Även skador på rygg och nacke är relativt vanliga. Bland invaliditetsskador (skador med kvarstående men i någon utsträckning) är knäskador vanligast. Under åren  
 1986–1990 
  förekom 24 invaliditetsskador, varav en avsåg total invaliditet p.g.a. brott på halskotpelaren. 
 38 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 2.5.4 
  
 Social betydelse 
  
 Brottningsförbundet anser att brottningen har en stor social roll att fylla. Dess regelverk med disciplin fostrar utövarna till ödmjukhet, hänsyn och respekt för varandra. 
  
 2.6 
  
 Judo 
  
 2.6.1 
  
 Allmänt 
  
 Judo betyder den följsamma vägen och bildades i Japan i slutet av  
 1800-talet. 
  I dag finns det aktiva judoutövare i 182 länder. Sporten etablerade sig i Sverige i mitten av  
 1950-talet 
  och var då en av de första asiatiska kampidrotter som kom till Sverige. Judon är numera en av de största kampidrotterna i landet. 
  
 2.6.2 
  
 Verksamhet 
  
 Det finns cirka 150 klubbar med ungefär 15 000 medlemmar i Sverige. Av dessa är drygt 4 000 kvinnor. Majoriteten av judo- utövarna är mellan 7 och 15 år. 
 Svenska Judoförbundet är det nationella förbund som organiserar idrotten. Judoförbundet är sedan år 1961 med i Riksidrottsförbundet. De ungefär 150 klubbarna är organiserade i 15 olika judodistriktsförbund och tävlingsmässigt indelade i fyra zoner. Svenska Judoförbundet är medlemmar av Internationella Judoförbundet och Sveriges Olympiska Kommitté. 
 Barn- och ungdomsverksamheten bedrivs i huvudsak på klubb- och distriktsnivå med träning och tävling. Oftast börjar barnen träna i sjuårsåldern, men en del klubbar har även barn/föräldra- verksamhet där barnen är fyra till fem år. I de yngre åren är leken och koordinationsträningen det helt dominerade momentet i träningen. I verksamhetsplanen för  
 2002–2004 
  skriver Svenska Judoförbundet att det långsiktiga målet är att det skall finnas barn- och ungdomsjudo i varje ort med minst 10 000 invånare. Förbundet har som mål att öka rekryteringen av ungdomar och få fler med- lemmar att fortsätta med judo upp i åldrarna. 
 Svenska Judoförbundet har sedan  
 1960-talet 
  genomfört utbild- ningar för ledare, inklusive tränare. Regelbundna riksfortbildningar för instruktörer genomförs två gånger per år, förutom årligen 
 39 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 arrangerade specialkurser för t.ex. barntränare och domare. Judo- förbundet har cirka 1 000 licensierade instruktörer. 
  
 2.6.3 
  
 Träning/Tävling 
  
 I likhet med många andra kampidrotter tävlar endast en mindre del av utövarna, i judons fall mellan 5 och 10 procent. Tyngdpunkten i verksamheten ligger i stället på motion och friskvård. Judo- teknikerna är i många fall grundläggande kamp- och försvars- tekniker som utvecklats till ren tävlingsidrott. Svenska Judoför- bundet menar att det säkerligen finns klubbar som bedriver själv- försvar, men judo är för det nationella förbundet en tävlings- och motionsidrott för alla. 
 Viktiga detaljer i judo är balans, rörelse, teknik, timing och snabbhet. Tävlande på elitnivå måste ha en god allmänfysik med spänst, styrka och uthållighet. Seniormatcherna pågår fem minuters effektiv tid (fyra för kvinnor) med full kontakt mellan mot- ståndarna hela tiden. Först sker en kamp om att få sitt grepp och därefter kommer kastattacker, med kontringsförsök som svar om inte den första attacken är bra nog. Kast ger olika poängnivåer, där avgörande är att kastet sker med kontroll och hur den som kastas landar och vilken kraft och fart det är i kastet. Hamnar utövarna nere på mattan fortsätter en mattkamp där fasthållning i 25 sekunder ger vinst, kortare tid lägre poäng. Man kan även vinna på full poäng med armlås (bryta mot armbågsleden) eller halslås så att motståndaren måste ge upp. Armlås och halslås gäller endast för juniorer/seniorer samt för ungdomar över 14 år på vissa större tävlingar. 
  
 2.6.4 
  
 Skaderisker 
  
 Skadefrekvensen inom judo är relativt låg. De vanligast förekom- mande skadorna är stukningar av fingrar och tår. När det gäller svårare skador är knäskador och nyckelbensbrott vanligast. Enligt Judoförbundet inträffar ungefär tio sådana skador per år. Enligt 1994 års  
 Folksam-rapport 
  om undersökta idrottsskador är skade- frekvensen 7/1 000 utövare (att jämföra med t.ex. brottning med 30/1 000 utövare och ishockey med cirka 40/1 000 utövare). Inga startböcker används i judo. 
 40 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 2.6.5 
  
 Social betydelse 
  
 Judoförbundet anser att judon har en viktig social funktion att fylla. Dess etikett, regler och bestämmelser fostrar utövarna till hänsyn och respekt för varandra. 
  
 2.6.6 
  
 Övrigt 
  
 Svenska Judoförbundet följer Riksidrottsförbundets och Svenska Olympiska Kommitténs antidopningsregler. Vid internationellt sanktionerade tävlingar är Svenska Judoförbundet enligt inter- nationella regler skyldiga att genom föra dopningskontroller. Förbundets styrelse har kontaktpersoner som informerar landets klubbar om antidopningsreglerna vid återkommande möten. 
  
 2.7 
  
 Taekwondo 
  
 2.7.1 
  
 Allmänt 
  
 Taekwondo är en olympisk hand- och fotkampsidrott. Taekwondo kommer ursprungligen från Korea, där den räknas som national- sport. 
  
 2.7.2 
  
 Verksamhet 
  
 Internationellt har taekwondon två olika organisationer; World Taekwondo Federation (WTF) och International Taekwondo Federation (ITF). WTF är den gren som är med på  
 OS-program- 
  met. Både WTF och ITF organiseras i Sverige av Svenska Taekwondoförbundet, som är anslutet till Riksidrottsförbundet och medlemmar i Svenska Olympiska Kommittén. Taekwondo- förbundet organiserar även hapkido som är en självförsvarsinriktad koreansk kampidrott. 
 Det finns 135 svenska klubbar och cirka 6 300 aktiva utövare inom  
 WTF-sektionen. 
  Av dessa är cirka 35 procent kvinnor. Barn- verksamhet förekommer i en del föreningar där åldern är  
 7-12 
  år. Av det totala antalet utövare beräknas omkring 25 procent vara under 12 år. 
 41 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 ITF-sektionen 
  har omkring 1 200 utövare fördelade på 25 klubbar. Könsfördelningen liknar den i  
 WTF-sektionen. 
  
 Ledarna inom taekwondon genomgår alla en instruktörs- utbildning, som sedan kan byggas på och inriktas mot elitverk- samhet. STF ansvarar för kursverksamheten, där SISU används som utbildnings- och utvecklingspartner. 
  
 2.7.3 
  
 Träning/tävling 
  
 Ett träningspass i taekwondo brukar innehålla både fightingträning och grundträning – här ingår t ex sparring, olika kombinations- övningar och kontringsövningar, blandade sparkar och slag, samt s.k. poomsen som kan liknas vid karatens kata. 
 Sedan taekwondo blev godkänd olympisk idrott (1986) har ut- vecklingen snabbt styrt mot det västerländska idrottsidealet och självförsvarsaspekten har kommit i bakgrunden. Genom detta har också tävlingsverksamheten blivit mer framträdande. 
 Ungefär 15 procent av utövarna i Sverige tävlar. De olika klasserna är: barn, junior, senior och oldboys. 
  
 2.7.4 
  
 Regler 
  
 WTF 
 Vid tävlingar erhåller utövaren poäng för godkänd träff. En internationell match går om 3 ronder à 3 minuter. De godkända träffytorna är framsidan av bålen samt huvudet. Dessa ytor är skyddade med kroppsväst respektive hjälm. Slag, men inte sprakar, mot huvudet är förbjudna. 
 Vid tävling har deltagaren följande skydd: fot- och skenbens- skydd, suspensoar, kroppsväst, underarmsskydd, armbågsskydd (endast i Sverige) och hjälm. Brottningsgrepp, låsningar, stryp- ningar eller låga sparkar är ej tillåtet. 
 För att kunna tävla måste man vara medlem i någon förening som är med i Svenska Taekwondoförbundet. I den yngsta tävlings- klassen  
 7–14 
  år är inga höga sparkar tillåtna. Mellan 14 och 18 år är man junior, då är det också tillåtet med sparkar mot huvudet. Från 18 år och uppåt tävlar man i seniorklassen. 
 42 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 ITF 
 ITF  
 Taekwon-Do 
  har fyra grenar; kamp, mönster, kross och specialteknik. P.g.a. reglering i förbundets försäkring sker endast tävling i kamp och mönster vid nationella tävlingar. 
 Kamp sker i en, två eller tre ronder beroende på deltagares grad och typ av tävling. Kampen äger rum inom markerat område på matta av pusseltyp. Poäng ges för markering av träff mot kroppens framsida, från midjan och uppåt. Mer avancerad teknik ger högre poäng. Obligatorisk skyddsutrustning är hand- och fotskydd samt suspensoar. För juniorer är även huvudskydd obligatoriskt och för miniorer huvudskydd samt  
 mag-/bröstskydd. 
  En match genomförs med sex domare. För att skydda utövarna tilldelas varning, minus- poäng eller diskvalifikation för träff utanför tillåtet område eller för kontakt/hård kontakt. 
 Mönster är tävling i utförande av förutbestämda rörelsescheman (jämför karatens kata) och bedöms efter tekniskt utförande, kraft balans, andningskontroll och rytm. 
  
 2.7.5 
  
 Skaderisker m.m. 
  
 Skadefrekvensen anges av Taekwondoförbundet som låg. De van- ligaste skadorna uppges vara fotskador orsakade av att deltagarna råkar sparka varandra på armbågarna. 
 Ett startboksystem med s.k. taekwondopass används där infor- mation om startförbud/avstängning ska antecknas. 
 Om någon drabbats av en nedslagning genom en hård teknik som medfört temporär medvetslöshet får denne inte träna under de närmaste två veckorna eller tävla under nästföljande tre månader. Innan den tävlande får återuppta sin tävlingsverksamhet skall han eller hon genomgå en undersökning av en legitimerad läkare som skall friskskriva den avstängde inför fortsatt tävling. En tävlande som utsatts för två startförbud inom en period av 12 månader skall beläggas med permanent startförbud. 
 43 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 2.7.6 
  
 Social roll 
  
 Nästan hälften av alla utövare har enligt Taekwondoförbundet utländsk bakgrund. Av instruktörerna inom taekwondon har hela 80 procent utländsk bakgrund och när det gäller klubbord- förandena är den siffran 60 procent. 
 Taekwondon anser sig vara en av de allra främsta idrotterna när det gäller att integrera människor och man finner ofta utövare från olika samhällsklasser i taekwondoföreningar. Företrädare för taekwondon anför att deras sport stöttar många invandare och hjälper dem att knyta svenska kontakter och öppnar en port in i den svenska kulturen. 
 Föreningarna arrangerar resor till tävlingar, anordnar läger och många andra aktiviteter. Enligt Taekwondoförbundet är detta ett utmärkt verktyg för människor att mötas och utvecklas. Taekwondons fysiska och mentala inslag anges också ha en fostrande verkan på unga människor som upplever en brist på regler och gränser. 
  
 2.8 
  
 Idrotterna inom Svenska Budoförbundet 
  
 Budo är den gemensamma benämningen på det fredliga utövandet av de gamla japanska strids- och försvarskonsterna. Förbundet bildades år 1960 under namnet Svenska Judoförbundet och fick sitt nuvarande namn år 1969. Inom Svenska Budoförbundets orga- nisation ryms ett stort antal olika idrotter. Alla med det gemensamt att de har sitt ursprung i ostasiatiska kulturer. I stadgarna stod tidigare uppräknat vilka idrotter som ingick i budoförbundet. Svenska Budoförbundet har till uppgift att administrera och befrämja följande budoarter och kampsporter i Sverige: Aikido, Keith, Karate med Wushu, Shorinji Kempo, Brewer,  
 Ninpo-Taijutsu, 
  Kendo med Iaido, Jodo, Kyudo och Naginata. Avser ej kontaktkarate eller liknande kampsport vars syfte är att med avsikt skada varandra. 
 Vid det senaste årsmötet reviderades stadgarna bl.a. för att öppna för nya idrotter. Numera är det förbundsstämman som skall be- sluta i frågan om nya idrotter skall släppas in. Ett krav är emellertid att knockout inte är vinstgivande moment i de idrotter som organiseras av Budoförbundet. 
 44 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Budoförbundet är indelat i fem olika sektioner; karate,  
 ju-jutsu, 
  aikido, kendo och wushu. Sammanlagt hade budoförbundet år 2001 över 33 000 medlemmar fördelade på över 600 klubbar. 
 Knappt två tredjedelar av utövarna är män. Den största andelen utövare är personer i åldrarna  
 15–25 
  år. Den största sektionen är karate med ungefär hälften av budoförbundets totala medlemsantal. 
 I budo, liksom när det gäller flertalet kampidrotter, är det inte så många av utövarna som tävlar. Budoförbundet uppskattar att fem procent av utövarna tävlar aktivt. För de flesta är budo i stället uteslutande ett sätt att hålla sig i form. 
 Jag kommer att i det följande gå igenom de olika idrotter som i dag finns inom budoförbundet. 
  
 2.8.1 
  
 Aikido 
  
 Allmänt 
 Aikido är en japansk självförsvarskonst men beskrivs också som ett sätt att träna sin kropp till harmoni och välmående. Ordet aikido är sammansatt av tre japanska uttryck och kan översättas:  
 vägen till harmoni med livskraften 
  eller  
 vägen till harmonisk anda 
 . 
 Verksamhet 
 Aikido började utövas i Sverige i början av  
 1960-talet 
  och har varit med i Budoförbundet sedan 1963. Det finns i dag drygt hundratalet klubbar runt om i landet. Aikidosektionen har ungefär 5 000 aktiva utövare. 
 Träning/tävling 
 Det finns inte några anfallstekniker inom aikidon. Tävlingsverk- samhet är därför omöjlig. 
 I aikidon ingår såväl obeväpnade tekniker, som träning med träsvärd och stavar. Teknikerna består av kast och fasthållnings- tekniker samt svärds- och stavtekniker som är intimt samman- kopplade med de obeväpnade teknikerna. I aikido tränar man också tekniker för att avväpna en anfallare med t.ex. träsvärd. Tekniken är baserad på cirkelrörelser och på att aldrig konfrontera den 
 45 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 anfallande kraften, utan leda undan den så att en kraftmätning uteblir. 
 Skaderisker 
 Svenska Budoförbundets statistik visar att aikidon har få skador. År 2001 rapporterades endast åtta skador och år 2000 15 stycken. Den vanligaste skadan är enligt statistiken skador på axlar/nyckelben. 
  
 2.8.2 
  
 Ju-jutsu 
  
 Allmänt 
 Svenska Budoförbundets  
 ju-jutsusektion 
  organiserar de klubbar i landet som tränar den japanska självförsvarsformen  
 ju-jutsu. 
  Keith har varit med i Budoförbundet sedan år 1968. Inom sektionen ryms ett femtontal olika stilar med delvis olika inriktning, varav ju- Griffin är den största. Vissa av stilarna betonar självförsvar, vissa tävling och vissa båda delar. De flesta ägnar sig dock åt  
 ju-jutsu 
  för motionens skull. Olika stavningar, som t.ex.  
 ju-jitsu 
  och  
 jiu-jitsu, 
  förekommer och det finns också ett antal föreningar (även oberoende förbund) och stilar utanför Svenska Budoförbundet. En av dessa är brazilian  
 jiu-jitsu 
  som behandlas i avsnitt 2.10.7. Dess- utom finns det  
 ju-jutsu 
  föreningar som är anslutna till Svenska Gymnastikförbundet (se i avsnitt 2.9.2). 
 Verksamhet 
 Vid  
 ju-jutsusektionens 
  årsmöte i oktober 1998 beslutades att omorganisera sektionens verksamhet, så att all stilverksamhet (exempelvis graderingar, lägerverksamhet, instruktörsutbildning, tekniska frågor, försäljning av böcker och  
 ju-jutsupass) 
  skall ske inom varje stilorganisation.  
 Ju-jutsusektionen 
  skall arbeta med övergripande frågor som rör alla stilar och tävlingsverksamheter. Tanken är att alla klubbar som tränar  
 ju-jutsu/ju-jitsu/jiujitsu 
  skall kunna vara med i sektionen oavsett stavning, organisations- tillhörighet, stil eller tekniskt innehåll. 
 Svenska Budoförbundets  
 ju-jutsusektion 
  omfattar ungefär 120 föreningar och har omkring 9 500 medlemmar. Drygt en tredjedel 
 46 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 av medlemmarna är kvinnor. Den allra största delen utövare är mellan 15 och 25 år, men barnverksamheten inom sektionen ökar. 
 När det gäller barn- och ungdomsverksamhet har de flesta klubbar nybörjarintagning för ungdomar från 12 år. Vissa av klubbarna har knatteträning från förskoleålder, och de flesta har träning för barn och ungdomar från nio år. Vuxensystemet, där även slag- och sparktekniker ingår i de flesta  
 ju-jutsustilar, 
  brukar gälla från 15 års ålder. 
 Ledarutbildning inom  
 ju-jutsusektionen 
  ser ut som för övrig verksamhet inom Svenska Budoförbundet. Utbildningen riktar sig till aktiva utövare, instruktörer, domare, tävlingsfunktionärer, förtroendevalda och utbildare. Licensiering och kompetenskrav bestäms i samråd mellan budoförbundet och sektionen. 
 Träning/Tävling 
 Ett träningspass i  
 ju-jutsu 
  innehåller i stort uppvärmning, fall- teknik, mattbrottning, grundläggande kasttekniker, självförsvars- tillämpningar, styrkeövningar och stretching. I  
 ju-jutsu 
  ingår bl. a. frigöringstekniker, slag, sparkar, blockeringar, kast, sveptekniker, mattbrottning, nedläggningar, fasthållningstekniker och transport- grepp. Alla tekniker är obeväpnade. Däremot tränas försvar mot beväpnade attacker, såsom knivstick m.m. 
 Tävlingar förekommer mest för vuxna och är en relativt ny del av  
 ju-jutsun, 
  som började i samband med att Europeiska  
 Ju-jitsu- 
  förbundet bildades år 1977. Det finns två tävlingsformer i  
 ju-jutsu 
  
 – en kamptävling som är indelad efter viktklasser och en partävling där man möter ett annat par. I Sverige anordnas sammanlagt unge- fär tio tävlingar per år. 
 Regler 
 I kamptävlingen tävlar man mot en annan motståndare. Tävlingen är uppdelad i viktklasser och både herrar och damer kan tävla, dock ej mot varandra. Tävlingsytan är 8 x 8 meter. En match pågår i två ronder om två minuter med en minuts vila emellan. 
 En match består av slag och sparktekniker i stående kamp, kast, nedläggningar, låsningar och halslås samt golvtekniker med liggande låsningar och halslås. 
 47 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Tävlingen bedöms av fyra domare. Mattdomaren befinner sig på tävlingsområdet och har ansvaret för matchens genomförande och utdelar även poäng. De två sidodomarna befinner sig utanför tävlingsområdet och ger poäng. Bordsdomaren sitter i sekretariatet och samordnar matt- och sidodomarnas poäng. För att poäng skall delas ut måste minst två domare ge signal om detta. 
 Domarna utdelar även bestraffningar när någon tävlande gör en otillåten handling. Dessa leder till att motståndaren tilldelas poäng eller vid grövre överträdelser till diskvalifikation. Som otillåtna handlingar räknas bl.a. slag eller spark mot liggande, strypning i rörelse och slag eller spark under bältet. 
 Partävlingen är en bedömningstävling där teknikerna skall utföras så perfekt, snabbt och säkert som möjligt, för att sedan jämföras med ett annat par som visar försvar mot samma attacker som det första paret. Partävlingen bedöms av en jury bestående av fem personer som är licensierade domare. Juryn skall bedöma attityd, effektivitet, snabbhet, kontroll och kraftfullt angrepp. 
 Skaderisker 
 Skaderisken anges som mycket liten. Träningen är från första träningspasset inriktad på att förhindra skador, bl.a. genom fall- träning. 
 Av statistik från Svenska Budoförbundet kan man läsa ut att ju- jutsun är den av Budoförbundets sektioner som har flest anmälda skador. Av 95 rapporterade skador för år 2001 var de flesta (23 stycken) knäskador följt av skador på fötter/tår (15). Relativt många skador avser huvudet och ansikte. Tandskador rappor- terades 11 stycken och under rubriken huvud/nacke/hjärnskakning finns åtta rapporterade skador. Det totala antalet skador för de närmast föregående åren varierar men fördelningen av skadetyperna är ungefärligen densamma. 
 Social betydelse 
 Inslaget av personer med utländsk bakgrund anges vara relativt stort och förbundet anser att man är en främjare av integration i samhället. Träningen kan anpassas efter individen, och man kan också i stor utsträckning välja inriktning på sin egen träning efter 
 48 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 några års utövande. I  
 ju-jutsu 
  tränar pojkar och flickor tillsammans, vilket också anges kunna vara positivt. 
 Övrigt 
 Som en sektion inom Svenska Budoförbundet är  
 ju-jutsun 
  underkastad förbundets antidopningsprogram. Budoförbundet följer även Riksidrottsförbundets och Apotekets lista på dopnings- klassade läkemedel, den s.k. Idrottens röda lista. 
  
 2.8.3 
  
 Karate 
  
 Allmänt 
 Karatesektionen inom Svenska Budoförbundet organiserar förutom karate även arterna taido, ninpo taijutsu och shorinji kempo. Martinez/kung fu tillhörde tidigare karatesektionen men är sedan september 2002 en egen sektion inom Svenska Budoförbundet. 
 Karate betyder  
 den tomma handens väg  
 och är ett mycket gammalt kamp- och självförsvarssystem. Det började enligt uppgift utvecklas redan på  
 300-talet 
  i Indien men kom så småningom till Japan. Därifrån spreds karaten efter andra världskrigets slut till övriga världen. Karate är i dag världens största kampidrott. Karate- do är den korrekta benämningen på idrottsgrenen. Utan ändelsen do används karate i olika former av självförsvar. Karaten kan sägas bestå av olika slag, blockeringar och sparkar som utförs i en följd. Genom tiderna har det arbetats fram en mängd olika kombinationer, rörelsescheman, kontraattacker, försvar och anfall. Karaten är en olympisk gren, dvs. godkänd av Internationella Olympiska Kommittén (IOK) – men den har ännu inte kommit upp på det olympiska programmet. Karaten kom till Sverige i början av  
 1960-talet 
  och kom med i Budoförbundet år 1963. 
 Verksamhet 
 Det finns drygt 350 klubbar och omkring 22 000 aktiva i Sverige. Ungefär 35 procent av medlemmarna är kvinnor. Den största andelen utövare är ungdomar mellan 15 och 25 år – men barnverk- samheten ökar i omfattning. 
 49 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 De flesta klubbarna har nybörjarintag vid 12 års ålder, men viss knatteverksamhet förekommer. Grupperna brukar delas in i ålders- klasserna 5, 9 och 12 år. Därefter delas utövarna in i grupperna nybörjare, mellan och avancerade. 
 Karatesektionen är medlemmar i World Karate Federation och European Karate Federation. 
 Träning/Tävling 
 I karatens träningsmoment ingår bl. a. gymnastik- och upp- värmningsövningar, teknik och grundträning, styrke- och kondi- tionsträning samt stretching och avslappning. Ett träningspass tar cirka  
 90–120 
  minuter. 
 Liksom i flera andra kampidrotter finns det ett graderingssystem inom karaten. Graderingen sker genom att den som vill uppnå en högre grad inför en bedömare får visa att han eller hon behärskar vissa tekniker. De olika kunskapsnivåerna symboliseras av bälten i olika färger med svart som tecken på den högsta nivån. Det svarta bältet är sedan uppdelat i flera olika grader som kallas för dan- grader. 
 Tävlingar äger rum i kata (form) och kumite (kamp). 
 I karate förekommer barntävlingar, från sju år i kata och från tio år i kumite. Ungefär fem procent av utövarna är aktivt tävlande och det arrangeras uppskattningsvis 30 karatetävlingar per år. 
 Regler 
 I kumite möts två deltagare på en matta med en matchyta om 8 x 8 meter med en säkerhetsyta på två meter runt om. Matchtiden är tre minuter för herrseniorer och två minuter för damer och juniorer. 
 Poäng utdelas för attacker med slag eller spark riktade mot huvud, ansikte, hals, mellangärde, bröst, rygg och sida. Poäng utdelas när tekniken utförs med god form, sportslig attityd, kraft, koncentration och uppmärksamhet på motståndarens motattack, god timing och korrekt avstånd. Också svep eller kast där motståndaren faller som följs upp med en poänggivande teknik kan ge poäng. 
 50 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Förbjudna tekniker är bl.a. tekniker med överdriven kontakt med hänsyn tagen till attackområdet, tekniker som träffar strupen och farliga kast som kan skada motståndaren. En grundläggande regel är att alla tekniker som utförs måste vara kontrollerade och med god form. Om de inte är det skall varning eller bestraffning utdelas. 
 I senior- och juniortävlingar skall tekniker mot ansikte, huvud och hals vara mycket väl kontrollerade och endast lätt beröring (skin touch) tillåts. I tävlingar för yngre juniorer skall tekniker mot dessa områden inte ge poäng om knogskyddet vidrör målet. 
 I kata tävlar man antingen individuellt eller i lag. Deltagarna skall utföra ett förutbestämt rörelsemönster (kata). Utförandet skall göras utifrån traditionella värderingar och principer och vara realistisk i kamptermer samt uppvisa koncentration, uthållighet och kraftpotential. Den måste också uppvisa såväl styrka, uthållighet och hastighet som elegans, rytm och balans. Domarna beslutar vilken av deltagarnas kator som bäst uppfyller dessa kriterier. 
 Skaderisker m.m. 
 De vanligaste skadorna anges vara  
 knä-, 
 tand-, 
  och fingerskador. Svenska Budoförbundets statistik över rapporterade skador be- kräftar denna bild. Karaten (inräknat taido, wushu,  
 shorinji-kempo 
  och ninpo taijutsu) hade under år 2001 87 rapporterade skador. Tandskadorna svarade för 20 av dessa, fingerskadorna uppgick till 13, liksom knäskadorna. De rapporterade skadorna under rubriken huvud/nacke/hjärnskakning uppgick till fyra stycken. En siffra som i stort sett har varit densamma senaste åren. 
 En tävlande som faller, kastas eller slås ned och inte själv står upp inom tio sekunder anses inte kunna fortsätta matchen och blir automatiskt avstängd från deltagande i fler kumiteklasser i den aktuella tävlingen. Om tävlingsläkaren förklarar en deltagare olämplig för fortsatt tävlande skall detta antecknas på den tävlandes startbok (licens). Startbok/tävlingslicens gäller för alla som tävlar. 
 51 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Social betydelse 
 Som en kampidrott inom budon innebär karaten träning i mental kontroll och utveckling, träning i att passa tider, följa regler och att visa respekt mot instruktörer och andra utövare. Karaten anser sig därigenom ha en fostrande roll. 
 Övrigt 
 När det gäller dopningsfrågan, följer karatesektionen samma anti- dopningsprogram som Svenska Budoförbundet i övrigt. 
 Övriga kampsporter inom karatesektionen 
 Taido 
 Taido är en modern japansk kampkonst som kan delas in i tre olika former: jissen (kamp), hokei (form) och tenkai (en form av kreati- vitetsövning). I jissen utförs attacker med slag- och sparktekniker både från marken, stående eller i luften. Taido kallas därför för en tredimensionell kampkonst. 
 Det finns, enligt den uppgift som utredningen har, 12 klubbar i Svenska Taidoförbundet. Dessa är främst etablerade på västkusten men klubbar finns även i Stockholm och Örebro. Taido kom med i Budoförbundet år 1977. 
 Man använder sig av kontrollerade sparkar och slag och man får inte tillfoga sin motståndare skador, något som leder till varning eller utvisning. Det är förbjudet att träffa huvudet eller under bältet. 
 Ninpo taijutsu 
 I ninpo taijutsu (bujinkan budo taijutsu) tränar man bland annat fallteknik, slag, sparkar, kast, grepp, fastlåsningstekniker samt olika vapentekniker. Tyngdpunkten vid vapenträning ligger på olika för- svarstekniker. 
 Inga tävlingar förekommer i ninpo taijutsu. På det sätt som träningen är uppbyggd skulle kontakttävlingar kunna bli väldigt farliga. Kata (former) tävlar man inte heller i. De hundratals kata 
 52 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 som finns i bujinkan används mer som principer och idéer att hämta inspiration ifrån. 
 De flesta klubbar har en åldersgräns på  
 15–18 
  år för att få börja träna ninpo taijutsu. Det finns 24 föreningar i Sverige där man tränar ninpo taijitsu. Ninpo taijitsu kom med in Budoförbundet år 1993. 
 Shorinji kempo 
 Shorinji kempo är en traditionell budoart och beskrivs ibland som den tänkande människans stridskonst. Moral och etik är viktiga moment och de sex principer som är centrala är grundade på zenbuddistisk filosofi. Shorinji kempo innehåller både hårda (slag, sparkar, blockeringar etc.) och mjuka metoder (fritagning, ned- brytning, kast etc.) samt tekniker för att bygga upp kroppen. Tävlingar förekommer inte. Det finns sex föreningar där man utövar shorinji kempo. Shorinji kempo kom med i Budoförbundet år 1974. 
  
 2.8.4 
  
 Martinez 
  
 Allmänt 
 Wushu är det allmänna namnet för stridskonster i Kina och består i dag av två stora system. Traditionell wushu som har fokus på applikation och självförsvar och inkluderar cirka 500 olika stilar. Denna typ av wushu har bl.a. genom filmer blivit känd som kung fu. Kung fu betyder skicklighet i vad som helst – inte bara i stridskonst. Modern wushu inkluderar sju kategorier av sammansatta rörelseprogram. Tonvikten ligger på den idrottsliga utmaningen som uppvisningsorienterad idrott. 
 Verksamhet 
 Wushu blev en femte sektion i Budoförbundet vid ett konsti- tuerande möte i september 2002. Wushun har dock funnits med i Budoförbundet sedan 1974. Wushusektionen har ungefär 2 500 med- lemmar fördelade på ett fyrtiotal klubbar. Tio procent av utövarna 
 53 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 är kvinnor. Det finns barnverksamhet och barnen börjar från att de är ungefär sju år. Åldersgränsen för tävling är 16 år. 
 Det finns även wushuföreningar som är anslutna till Svenska Gymnastikförbundet (se nedan avsnitt 2.9.1). 
 Träning/tävling 
 Det finns liksom inom t.ex. karate graderingsbestämmelser. Graderingsbestämmelserna skiljer sig mellan stilarna. Vissa har bältesgrader, andra blir graderade efter vilka former man klarar av i olika nivåer, vilket påminner om bältesgraderna. Det arrangeras ungefär fem wushutävlingar per år i Sverige. 
 Regler 
 Inom wushun pågår en match 2 x 2 minuter (med en minuts vila mellan ronderna). Knockdown är inte tillåtet i svenska tävlingar. I tävling bedöms slag och sparkar som träffar rent. Tillåten träffyta är huvudet, överkroppen och benen. Poäng ges också för kast och uppföljningar. 
 Man tävlar även i form, såväl moderna former (standardiserade former, som alla länder följer) som traditionella former. 
 Vid tävling är huvudskydd, sparringhandskar, benskydd, suspen- soar och tandskydd obligatoriskt. 
  
 2.8.5 
  
 Kendo 
  
 Allmänt 
 Kendo betyder  
 svärdets väg  
 och är en tävlings- och uppvisningar där man använder samurajernas svärdteknik, men har bytt ut svärdet mot en bambukäpp. Utövarna bär speciella skyddskläder – en typ av rustning. Kendo handlar inte om självförsvar, utan sägs vara en idrott/konstform. 
 54 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Verksamhet 
 Kendosektionen är betydligt mindre än de tre stora sektionerna, karate,  
 ju-jutsu 
  och aikido. Det finns omkring 450 utövare i Sverige fördelade på 31 klubbar. Kendo kom med i Budoförbundet 1966. 
 Regler 
 I kendomatcher hugger och stöter deltagarna med bambukäppen och korrekta träffar som utförts med god kroppskontroll och inlevelse ger poäng. Matchtiden är på  
 3–5 
  minuter och vinnare är den som tagit två av tre möjliga poäng. Det finns inga viktklasser i kendo eftersom storlek och vikt anses sakna betydelse. 
 Skaderisker m.m. 
 Utövarna bär en rustning som består av hjälm, harnesk, höftskydd och handskar. Enligt Kendoförbundet känns därför träffarna knappt igenom den kraftiga rustningen. Under träning och tävling är det få skador. Händer det något är det oftast av typen blåmärken eller stukningar. 
 Svenska Budoförbundets statistik visar att det under år 2001 endast rapporterades två skador inom kendon. De tre åren dess- förinnan rapporterades inte några skador alls. 
 Vissa andra stilar inom kendosektionen 
 Inom kendosektionen administreras också de fyra stilarna iaido, jodo, naginata och kyodo. 
 Iaido 
 Iaido kom med i Budoförbundet 1981. Stilen kan beskrivas som konsten att hantera det japanska svärdet. Från början skapades iaido för att användas i strid, men i dag tränas iaido endast mot tänkta motståndare enligt ett noga bestämt rörelsemönster. 
 Utövarna använder ett svärd, antingen ett riktigt eller ett träningssvärd. Syftet är att uppnå perfektion i rörelserna. En iaido- 
 55 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 form kan delas upp i följande delar: känsla för ett intuitivt avstånd, svärdsdrag, hugg, symboliskt avlägsnandet av blodet från klingan, hölstring av svärdet och slutligen den mentala uppföljningen. Man tränar på detta sätt serier av former som på olika sätt innehåller de nämnda grundmomenten. Träningen utförs i stillhet som en sorts rörelsemeditation. 
 Iaido bedöms efter kvaliteten på formernas utförande. I en tävling utför två tävlande en serie former parallellt. Teknikernas utförande, koncentrationen och inlevelsen bedöms av domare som avgör vilken av de tävlande de anser ska segra. På ett kommando från huvuddomaren ger alla domarna sitt utslag. Den av de tävlande som erhåller majoriteten av domarnas röster går vidare i tävlingen. 
 Iaido kan betraktas som en mycket stillsam sport där skador är sällsynta. 
 Jodo 
 Jodo betyder  
 stavens väg  
 och skapades från början för att användas och fungera i strid. I dag tränas samma tekniker som då, men med andra syften. Jodo sägs förbättra intuitivt handlande, förmågan att behålla lugnet i stressade situationer, balansen och koncentra- tionen. Antalet utövare av jodo i Sverige är lågt. Jodo kom med i Budoförbundet 1990. 
 Träningen bedrivs i kataform, dvs. i olika förutbestämda rörelse- mönster med attacker och pareringar, styrt av en strikt etikett. En kata tränas upprepade gånger och vartefter den tränande lär sig behärska teknikerna sägs han eller hon genomgå en utveckling som aldrig tar slut. Varje form har ett namn som ibland är praktiskt beskrivande på japanska och ibland poetiskt. Formerna är ordnade i olika serier till ett komplett träningssystem. 
 Den ena personen har en trästav av ek och den andra har ett träsvärd av ek. 
 Tävlingar i jodo går till så att formerna utförs parvis. Paren bedöms av domare som sätter poäng efter kvaliteten på formernas utförande. 
 Skaderisken inom jodo är liten. Rörelserna lärs ut i ett lugnt tempo och teknikerna skall utföras med största kontroll. 
 56 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Naginata 
  
 Naginata-do 
  är en kampsport med mycket gamla anor. Naginata är ett stångvapen som började användas i Japan för över tusen år sedan. Naginata kom med i Budoförbundet 1990. 
 Naginata utövas, enligt budoförbundets hemsida, för att träna intuitivt handlande, för att bevara lugnet i stressade situationer, för ett allmänt intresse av Japan, japansk historia , japanska vapen och för motionens skull. 
 I träningen används två typer av naginata. En som är gjord av solid ek som används för kata (formträning) och en som har ett lätt ovalt ekskaft med två bamburibbor som ersätter den riktiga svärds- klingan. Den senare används vid rustningsträning och tävling. 
 Utövarna bär en rustning som består av hjälm, harnesk, höft- skydd, handskar och benskydd. Klädseln består av en träningsjacka och vida byxor. 
 I naginata hugger och stöter deltagarna med naginatan och korrekta träffar som utförts med god kroppskontroll och inlevelse ger poäng. Matchtiden är på  
 3–5 
  minuter och vinnare är den som tagit två av tre möjliga poäng. Skulle det vara lika vid full tid slutar matchen oavgjord eller om segrande krävs, förlängs matchen tills avgörande poäng erhålles. 
 Deltagarna har skydd i form av en kraftig rustning. Under träning och tävling påstås det förekomma få skador. De vanligaste skadorna anges vara av typen blåmärken eller stukningar. 
 Kyodo 
 Kyodo är en form av bågskytte. Det fanns år 2001 endast en förening som sysslade med kyodo. Idrotten har inte några ingredienser som gör att den berörs av utredningen. 
  
 2.9 
  
 Kampidrotter inom Gymnastikförbundet 
  
 2.9.1 
  
 Martinez 
  
 Vid sidan av den wushuverksamhet som är organiserad i Svenska Budoförbundet finns en variant vars medlemsföreningar är med- lemmar i Svenska Gymnastikförbundet och därigenom anslutna till Riksidrottsförbundet. 
 57 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Denna wushuvariant är organiserad i Murphy O Shin Chuen Union. Inom unionen finns fyra föreningar. 
 Inom unionen tränas och tävlas det i flera olika stilar. Vid det senaste unionsmästerskapet tävlades det i tre kategorier; shuai chiao, semikontakt och fullkontakt. Tävlingen var enligt Gymna- stikförbundet inte sanktionerad av dem. 
 I shuai chiao tillåts kasttekniker som kan följas upp med t.ex. låsning av motståndaren. Vinst kan ske på poäng eller genom att motståndaren ger upp. 
 I semikontakt tillåts endast lätt kontakt och väl kontrollerade tekniker. I unionens regelöversikt sägs att semikontakt normalt sett är en tävlingsform för nybörjare. Slag mot huvudet tillåts inte. Den som får flest poäng vinner. Poäng ges för bl.a. sparkar, slag och nedtagningar. 
 I fullkontakt tillåts full kraft i teknikerna och sägs vara den kategori som vanligen används vid internationella tävlingar. Också i fullkontakt kan man vinna på poäng, men även på knockout. 
  
 2.9.2 
  
 Ju-jutsu 
  
 Ett femtontal budo,  
 ju-jutsu 
  (med olika stavning), judo och själv- försvarsinriktade föreningar är anslutna till Svenska Gymnastik- förbundet. Orsakerna till detta varierar, de stora motsättningar som tidigare fanns i Svenska Budoförbundets  
 ju-jutsu 
  sektion kan var en anledning, en annan kan vara att de nekas inträde till ett annat specialidrottsförbund till exempel p.g.a. avsaknad av utbildade ledare. 
  
 2.10 
  
 Kampidrotter utanför Riksidrottsförbundet 
  
 2.10.1 
  
 Kickboxning 
  
 Allmänt 
 Kickboxningen skapades i USA för att olika karate- och taek- wondostilar skulle kunna enas om gemensamma regler. Tidiga namn på kickboxning var  
 full-contact 
  karate och sportkarate. Numera är kickboxningen en benämning på stiloberoende tävlings- former där momenten sparkar och slag ingår. 
 58 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Verksamhet 
 Svenska Kickboxningsförbundet är det nationella förbund som administrerar sporten. Förbundet har funnits sedan 1974 och har tidigare haft namnet SAFA (Swedish all style association). 
 Det finns omkring 20 föreningar i Sverige och cirka 2 000 aktiva utövare. De senaste åren har antalet kvinnor i föreningarna ökat kraftigt – i många föreningar är hälften av medlemmarna kvinnor. De flesta börjar träna kickboxning vid arton års ålder och en majoritet av kickboxarna i Sverige är mellan 15 och 25 år. 
 Föreningarna är koncentrerade främst till södra och mellersta Sverige och framförallt i småstadsregioner. Förbundets verksamhet finansieras genom medlemsavgifter från de anslutna föreningarna. Några föreningar är anslutna till Riksidrottsförbundet via andra förbund och får på så sätt möjlighet till bidrag. Andra föreningar är anslutna till Aktiv Ungdom. Svenska Kickboxningsförbundets internationella samarbetspartner är WAKO (World Association of Kickboxing Organizations). Svenska Kickboxningsförbundet har under år 2002 ansökt om medlemskap i Budoförbundet. Ansökan är avsedd att prövas vid förbundets årsmöte den 22 mars 2003. 
 De föreningar som bedriver barn- och ungdomsverksamhet gör det under särskilda former. Dessa former är anpassade genom att tekniker begränsas och leken står i centrum. 
 Ledarutbildningen inom svensk kickboxning består av allmän träningslära, pedagogik, regelförståelse och kampteknik. Utbild- ningen bedrivs i Svenska Kickboxningsförbundets regi. 
 Träning/Tävling 
 Uppskattningsvis mellan fem och tio procent av de som tränar kickboxning i Sverige tävlar också. 
 I Sverige kan man tävla i full contact och light contact. I light contact får man inte, till skillnad från full contact, träffa med kraft och varje teknik måste vara kontrollerad. I light contact får man börja tävla det år man fyller 16 och i full contact är åldersgränsen för tävlingsstart 18 år. 
 Varje år anordnas SM i light contact i form av en cupturnering. Därutöver brukar det anordnas tre light contact cuper (kallas för förbundscuper). Dessutom arrangeras två vanliga tävlingar där utövaren går en match, alltså inte en cup (kallas för förbunds- 
 59 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 tävlingar). Utöver dessa av förbundet garanterade tävlingar så finns också så kallade nybörjartävlingar i light contact. Dessa uppgår till cirka tre stycken under ett år. Utöver de tävlingar som räknats upp kan också mindre klubbtävlingar förekomma. 
 Regler 
 När det gäller tävlingsmomentet liknar reglerna för kickboxning, med undantag för att sparkar är tillåtna, de regler som finns i vanlig boxning. Man får träffa på kroppens och huvudets framsida med foten eller med handen. Endast träffar ovanför midjan är tillåtna. Matcherna pågår i 3 x 2 minuter med en minuts rondvila. 
 Följande domslut kan bli aktuella i en kickboxningsmatch: vinst på poäng, genom att motståndaren ger upp, genom att ring- domaren stoppar matchen, genom diskvalifikation eller seger genom knockout (gäller inte i light contact). 
 Samtliga tävlande har en startbok. I den antecknas vid varje tävlingstillfälle resultat samt eventuella skador. Reglerna för karantän efter en knockout liknar amatörboxningens. Man använ- der samma skydd som i amatörboxning, med den skillnaden att deltagarna också har skydd på foten och på skenbenet. 
 Skaderisker m.m. 
 I Kickboxningsförbundets regler finns bestämmelser om omhän- dertagande av deltagare som drabbats av knockout som i princip motsvarar de som gäller inom amatörboxningen. Ett system med startbok finns inom kickboxningen. 
 Svenska Kickboxningsförbundet har inte någon regelbunden statistikuppföljning när det gäller skador. De vanligaste förekom- mande skadorna uppges vara näsblod och stukade tår. Vid cirka tio tillfällen under år 1999 avbröt domare matcher p.g.a. att det enligt dennes bedömning förelåg risk för att en utövare skulle komma till skada (ojämn match). 
 60 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Social betydelse 
 Tyngdpunkten i den svenska kickboxningens verksamhet ligger på välbefinnande och hälsa. Svenska Kickboxningsförbundet menar också att den stora åldersbredd man har i föreningarna, bidrar till ett positivt möte mellan generationer. Förbundet menar vidare att idrotten genom sina ledare skapar positiva värderingar och bra förebilder för ungdomarna. Förbundet anser inte att man har fler våldsamma ungdomar i sin idrott än vad andra idrotter har. Det är varje förbunds och förenings ansvar att sätta en moralisk och etisk standard för medlemmarna. 
 Övrigt 
 När det gäller dopning så ansluter sig Svenska Kickboxnings- förbundet till Internationella Olympiska Kommitténs lista över förbjudna preparat. Den stora kostnad som dopningskontroller innebär är emellertid enligt förbundet orimlig att bära. 
 En majoritet av de lokaler som föreningarna använder ägs av kommunen. De flesta föreningarna är bidragsberättigade, men i vilken utsträckning de erhåller lokalbidrag från kommunerna har inte närmare kartlagts av Kickboxningsförbundet. 
  
 2.10.2 
  
 Thaiboxning 
  
 Allmänt 
 Som namnet antyder är Thailand är thaiboxningens hemland. Thaiboxning, eller Muay Thai som thailändarna själva säger, har en lång historia. Troligen kan grunderna till dagens thaiboxning kan hämtas mer än 1 000 år tillbaka. Från början användes denna kampsport som krigsart – men de sista hundra åren har thaiboxning handlat om sport där man använder ben, fötter, händer och armar i  
 slag-, 
  spark- och kasttekniker. Thaiboxning utövas i ungefär 100 länder världen över. 
 61 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Verksamhet 
 Svenska Thaiboxningsförbundet är det nationella förbund som organiserar idrotten. Förbundet uppger att det finns drygt 30 klubbar i Sverige med sammanlagt omkring 3 000 aktiva utövare. De flesta utövare är mellan 15 och 30 år. Ungefär 70 procent av utövarna i Sverige är män. 
 Thaiboxningsklubbarna är spridda över hela landet. Verksam- heten finansieras av medlemsavgifter, kommunala bidrag för de som är under 18 år. Barnverksamhet förekommer inte, däremot finns det i många klubbar speciella ungdomsgrupper. En del klubbar har en fixerad åldersgräns då man får börja träna, vanligen är det vid 15 års ålder. 
 I vissa kommuner får klubbarna bidrag för inköp av utrustning och hyror. Svenska Thaiboxningsförbundet är medlemmar i The International Amateur Thai Association. 
 Svenska Thaiboxningsförbundet administrerar instruktörsutbild- ningar i flera olika steg. För att bli godkänd som instruktör krävs det många års erfarenhet av idrotten. Grundkraven bedöms vid instruktörsutbildningarna. Den som inte bedöms ha tillräckliga grundkunskaper får inte bli instruktör. Förbundet utbildar inte speciellt för ungdomsverksamhet, eftersom de flesta klubbarna inte tillåter medlemmar under 15 år. 
 Träning/Tävling 
 I Sverige har man tävlat i thaiboxning sedan 1984. För att få delta måste man vara 18 år. Ungefär fem procent av de aktiva i Sverige tävlar. 
 När det gäller träningen varierar uppläggningen mellan klubbarna, men ofta tränar man två och två under ledning av en instruktör som anger vilka tekniker som ska utföras. Träningen ger kondition och styrka och viss smidighet. Självförsvar är inte en del av sporten. Huvudinriktningen är motion. 
 Regler 
 I en thaiboxningsmatch är i stort sett alla sparkar och slag tillåtna. De typer av domslut som kan bli aktuella i en match är: vinst på poäng, genom att motståndaren ger upp, genom att domaren 
 62 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 stoppar matchen (RSC), genom diskvalifikation eller genom knockout. De regler som tillämpas i Sverige följer de inter- nationella amatörreglerna, med skillnaden att armbågarna inte får användas i Sverige. 
 Skaderisker m.m. 
 När det gäller skador anger Thaiboxningsförbundet att de som rapporterats varit få och lindriga. Sedan en tid tillbaka används huvudskydd, benskydd, väst samt tandskydd och suspensoar. Dessutom används boxningshandskar. 
 Också inom thaiboxningen finns särskilda bestämmelser om hur lång tid som måste passera innan en tävlande som slagits knockout åter får gå en match. Startbok har varit i bruk sedan 1991. I den finns information om den aktives graderingar, tränare, eventuella skador samt antal matcher, resultat, samt gällande läkarunder- sökning. 
 Social betydelse 
 Svenska Thaiboxningsförbundet anser att en hel del av de ung- domar som söker sig till deras klubbar kan beskrivas som oroliga ungdomar. De flesta klubbarna uppges vara aktiva i stävjandet av våld och droger och engagerar sig i olika lokala kampanjer och ideella organisationer. 
 Övrigt 
 Vad gäller dopning, så meddelar Svenska Thaiboxningsförbundet att man följer samma regler avseende dopning som idrotter inom Riksidrottsförbundet gör. Det utförs emellertid inga dopnings- kontroller, eftersom man inte anser sig ha råd med det. 
 De lokaler som utnyttjas för thaiboxning ägs både av privata hyresvärdar och kommuner. Föreningarna erhåller bidrag för lokalkostnader från kommunerna. 
 63 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 2.10.3 
  
 Capoeira 
  
 Allmänt 
 Capoeira kommer från Brasilien och sägs ha sitt ursprung i de afrikanska slavarnas frihetskamp mot vita slavägare. I dag finns två huvudgrenar inom capoeiran, dels en traditionell variant kallad angola och dels en som kallas regional och dess efterföljare contemporánea. 
 Verksamhet 
 I november 2001 bildades Svenska Capoeiraförbundet för att för- söka skapa en gemensam organisation för de föreningar som bedriver capoeiraverksamhet i Sverige. Förbundet ansökte i slutet av 2002 om inträde i Svenska Budoförbundet. Ansökan är avsedd att prövas vid Budoförbundets årsmöte den 22 mars 2003. 
 Capoeiraförbundet uppger att det finns omkring 20 föreningar i Sverige med sammanlagt mellan 1 000 och 1 500 utövare. Förbundet anger att andelen kvinnliga utövare är minst 50 procent. 
 Vissa av de större föreningarna bedriver speciell barnträning men de flesta föreningarna har inte någon sådan verksamhet. 
 Träning/Tävling 
 I capoeira angola förekommer varken tävlingar eller bälten. 
 Det förekommer däremot både bälten och tävlingar i capoeira regional och contemporánea. Tävlingen kallas att spela mot varandra. Spelet utövas till en melodi, som det gäller att anpassa sig till. Det går ut på att visa sina tekniker utan att träffa hårt. Deltagarna kan toucha varandra eller stanna precis innan för att visa kontroll. Domarna bedömer kontinuitet, karaktär, snabbhet, teknik och kontroll. Poängen ges till spelet i dess helhet, inte till den enskilde utövaren. Det gäller därför att båda parter spelar bra för att få höga poäng. 
 64 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Skaderisker 
 Någon statistik över skador i capoeira finns inte. 
  
 2.10.4 
  
 Shootfighting 
  
 Allmänt 
 Shootfighting har sitt ursprung i Japan, där elitutövare från olika sporter, bl.a. judo, thaiboxning och brottning tränade och tävlade tillsammans. De enades om ett regelsystem som skulle ge utövare från olika kampidrotter möjlighet att tävla mot varandra. 
 Verksamhet 
 Svenska Shootfightingförbundet är det nationella förbund som administrerar idrotten. Det finns inte något internationellt förbund och Svenska Shootfightingförbundet är inte anslutet till någon riksorganisation. Varje enskild förening är dock ansluten till Shooters International, som beskrivs som kampsidrottens stilorga- nisation. Shooters International har cirka 50 anslutna skolor i nio länder. 
 I Sverige finns 12 skolor/föreningar med tillsammans cirka 750 utövare, där flertalet är män (omkring 90 procent). Normalt har klubbarna en  
 15-årsgräns 
  för att få börja träna shootfighting. Snittåldern på de svenska utövarna ligger på  
 20–25 
  år och de flesta börjar träna i den åldern. 
 Träning/tävling 
 Shootfighting är först och främst en tävlingsidrott. Men många tränar också för att de tycker att det är roligt och för att hålla sig i form. Det är ingen traditionell kampart och det finns ingen självförsvarsinriktning. För att få tävla i shootfighting måste man ha fyllt 18 år. 
 65 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Regler 
 Shootfighting är en kampidrott som omfattar flera olika kampmoment; stående kamp med slag och sparkar och stående brottning med kast och nedtagningar, samt markkamp med positionsbrottning och lås. Slag och sparkar är således inte tillåtna mot en liggande motståndare. Shootfighting omfattar obeväpnad tävlingskamp där målet är att tekniskt och taktiskt utmanövrera motståndaren, inte att skada densamme. 
 I tävlingsmomentet är slag  
 (B-klass 
  med öppen hand,  
 A-klass 
  med knuten hand och särskilt utformad handske), runda sparkar mot ben, kropp och huvud, samt raka sparkar och knän mot kropp tillåtna i stående kamp. I markkamp är slag, sparkar etc. inte tillåtet. Alla sorters kast och nedtagningar är tillåtna, man får dock inte kasta motståndaren hållande endast om huvud/nacke eller kasta motståndaren så att denne landar på endast huvud/nacke. Alla sorters submissionstekniker (ledlås, stranguleringar etc.) är tillåtna utom s.k.  
 heel-hook 
  (risk för knäskador) och lås som innefattar våld/tryck mot struphuvudet. 
 En utövare vinner genom något av det följande: submission (motståndaren ger upp genom att klappa upprepade gånger) teknisk knockout (motståndaren kan/bör ej fortsätta matchen), knockout (motståndaren blir uträknad efter nedslagning), diskvali- ficering p.g.a. att motståndaren utför otillåten teknik eller genom domslut, om matchen går full tid. I det senare fallet avgör tre poängdomare matchen utifrån teknisk skicklighet, aktivitet samt sportslighet. 
 Skaderisker m.m. 
 På 335 matcher rapporterar Svenska Shootfightingförbundet tre knockouter. Inga skador uppges ha resulterat i försäkringsärende eller krävt återbesök till läkare. De vanligaste skadorna anges vara lättare ligamentskador. Startböcker har inte använts på ett standardiserat sätt ännu, men man arbetar just nu med en online- startbok där uppgifter om samtliga tävlande kommer att finnas tillgängliga på internet för tävlingsarrangörer och instruktörer. 
 66 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Övrigt 
 Stilorganisationen Shooters International arrangerar instruktörs- utbildningar varje år och dessa besöks av instruktörer från alla anslutna länder. Dessa utbildningar omfattar allt från teknikträning och träningsmetodik, till hjärt- och lungräddning och kostlära. 
  
 2.10.5 
  
 Krav Maga 
  
 Allmänt 
 Krav maga kommer från Israel och har skapats under  
 1900-talet. 
  Krav maga beskrivs av företrädare för verksamheten som ett renodlat, enkelt och realistiskt självförsvar som syftar till att öka den personliga säkerheten samt välmåendet för utövaren. 
 Verksamhet 
 Det finns sju krav maga klubbar i Sverige, spridda från Landskrona i söder till Umeå i norr. Krav Maga har cirka 400 utövare, varar 30 procent är kvinnor. Den övervägande delen av utövarna är mellan 15 och 30 år. Snittåldern anges till  
 20–25 
  år. Normalt har krav maga en åldersgräns för träning på 15 år. 
 Någon nationell organisation för krav maga finns inte och klubbarna är inte anslutna till någon riksorganisation. Däremot är de anslutna till International Krav Maga Federation, som är idrottens stilorganisation. Organisationen bedriver ledarutbild- ningen, som innefattar bl.a. teknikträning, träningsmetodik samt kost- och näringslära. Eftersom det inte bedrivs någon renodlad ungdomsverksamhet i Sverige, läggs endast en liten del av utbild- ningen på barnverksamhet. 
 Träning/tävling 
 Några tävlingar i krav maga förekommer inte. Regelsystemet beskrivs som de nödvärnslagar som finns i respektive land. De tekniker som används är bl.a. slag, sparkar, knän, armbågar, ledlås, nedtagningar och kontrolltekniker. 
 67 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Eftersom träningen syftar till försvar i verkliga situationer, läggs mycket vikt på i kampidrottssammanhang mer ovanliga typer av situationer. Exempel på detta är försvar mot attack bakifrån, mot attack med kniv, mot attack från två eller flera motståndare. Det läggs också stor vikt vid att aldrig använda mer våld än vad nöden kräver. Vid mer avancerad krav  
 maga-träning 
  lär man sig också att försvara andra människor mot attacker. 
 Utövarna lär sig att försvara sig mot attacker och att snabbt ta kontroll över situationen. Det väsentliga sägs vara försvar och att klara sig själv helskinnad, inte att vinna. Att ta kontroll över situationen kan därför innebära att man helt enkelt flyr, efter att en attack avvärjts. 
 Skaderisker m.m. 
 Företrädare för krav maga uppger att säkerhet är en stor del av träningen och att skador därför är ovanliga. De vanligaste skadorna uppges vara lättare ligamentskador. 
  
 2.10.6 
  
 Filippinska kamparter 
  
 Allmänt 
 De filippinska kamparterna innefattar ungefär etthundra olika system och ännu fler olika stilar. Det samlade namnet på dessa är kali. Kali innehåller de samlade systemen för självförsvar – både med och utan vapen. Karaktäristiskt är användandet av armslånga käppar, svärd och knivar. De tekniker man använder med vapen används sedan när man ska försvara sig obeväpnat mot en beväpnad angripare. Kali används tillsammans med sikaran – filippinsk kickboxning. I sikaran används sparkar, slag, kast m.m. för att för- svara sig mot olika angrepp. Suntukan stickfighting är ett tränings- sätt för att kunna använda traditionella filippinska vapentekniker effektivt oavsett stiltillhörighet. Ett av målen med suntukan är att förbättra förutsättningarna för en effektiv stil vid fullkontaktkamp. Inom denna stilart används också sparring, för att utveckla utövarnas förmåga i kampsituationen. Stickfighting inkluderar slag med käpp och händer, sparkar, svep och kast. Suntukan stick- fighting sägs ha använts av bland andra polis och militära special- förband i Skandinavien och Europa. 
 68 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Verksamhet 
 I Sverige finns det för närvarande sex klubbar och antalet aktiva beräknas till cirka  
 100–150 
  (500 om man räknar in alla filippinska arter). Majoriteten av utövarna är män och de allra flesta är mellan 18 och 30 år gamla. Det förekommer inte någon barnverksamhet, då det anses kräva en viss mognad för att utöva arten. En viktig del i träningen är att hålla traditioner och arv vid liv. 
 Ett av de internationellt mest kända systemen inom kali är pekiti tirsia kali. I Sverige finns endast tre klubbar cirka 40 aktiva utövare inom stilen. Det bedrivs inte någon tävlingsverksamhet, utan betoningen ligger på självförsvar och spridandet av filippinsk tradition och kultur. De svenska klubbarna tillhör Pekiti Tirsia Europe som också sköter godkännandet av svenska instruktörer. 
 Träning/tävling 
 Vid träningen görs skillnad på traditionella tekniker och rena själv- försvarstekniker. Nödvärnsrätt är en teoretisk del av graderings- systemet. Tävlingsdelen är en liten del av träningen men det finns olika former av tävlingsmoment som komplement till träningen. Tävlingsdelen är mycket begränsad och finns som en del av utveck- lingen för utövaren. Det är t.ex. inte möjligt att enbart tävlings- träna. För att få börja tävla måste man ha fyllt 18 år. 
 Träningen består av många olika moment av vapenlösa tekniker samt övningar och försvarstekniker med och mot olika typer av vapen. Karaktäristiskt är bruket av käppar där man tränar koordination och övningar som man sedan förs vidare till vapenlöst försvar. 
 Social roll 
 Företrädare för de filippinska kamparterna menar att verksamheten främjar mångfalden eftersom den sprider ett kulturellt arv från Filippinerna och verkar för internationellt utbyte. Träningar äger rum med utländska gästinstruktörer och de anför också att de har en öppen gemenskap som verkar för respekt för våra med- människor. 
 69 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Skaderisker 
 Den typen av skador som är vanligast inom dessa filippinska kamparter uppges vara blåsor i händerna och skador på knogarna. 
 Escrima 
 Allmänt 
 Ytterligare en filippinsk kampart som finns i Sverige är escrima. Det finns ganska begränsat antal klubbar runt om i landet, och de utövare som finns (drygt hundratalet) är över 15 år. 
 Träning/tävling 
 De allra flesta utövarna tävlar inte, men det förekommer tävlingar. 
 Regler 
 Tävlingsytan i escrima är 6 x 6 meter och matcherna går i två ronder om en minut var. Tillåtna träffytor i escrima är huvudet, framsidan av överkroppen, lår, armar och händer. Förbjudna träffytor är hals, skrev, knä och baksidan av kroppen. Då man tävlar är målet att göra så många poänggivande träffar som möjligt, utan att själv bli träffad. En träff måste vara tillräckligt hård och träffa något av de tillåtna och poänggivande områdena. Det är inte tillåtet att avsiktligt försöka skada motståndaren. Det är också förbjudet att fly från mattan, svepa eller vända ryggen mot motståndaren. Följden av en förbjuden handling är varning eller diskvalificering. Träffar med pinnen premieras med högre poäng, likaså träff mot huvudet och avväpning. Det är även tillåtet att slå med händerna, armbågarna, knäa, sparka och skalla – vilket leder till att det är möjligt att vinna på knockout. Rak spark mot huvudet eller knä är dock ej tillåtet. Under matchen finns det minst två poängdomare som räknar antal träffar samt en huvuddomare som tillser att allt går rätt till i ringen. 
 70 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 2.10.7 
  
 Brazilian  
  
 Jiu-jitsu 
  
 En idrott som har varit på frammarsch i Sverige de senaste åren är brazilian  
 jiu-jitsu. 
  Det är som namnet antyder är en brasiliansk variant av  
 ju-jutsu. 
  
 Potts  
 jiu-jitsu 
  består framför allt av markkamp nere på mattan. Idrotten är mycket inriktad på positionsstrategi, dvs. vilken av deltagarna som är överst och var deltagarnas ben är placerade. Det finns många olika tekniker för att förbättra eller vända positioner, dessutom används så kallade submissiontekniker som t.ex. halslås och armlås. I brazilian  
 jiu-jitsu 
  vinner man antingen på poäng som ges för uppnådda positioner eller genom submission, dvs. motståndaren ger upp p.g.a. ett lås. Det finns ingen gemensam riksorganisation för brazilian  
 jiu-jitsu 
  utan de olika klubbarna tillhör antingen en av flera organisationer (t.ex. SBJJA eller MMA Alliance) eller är självständiga (t.ex. Hilti BJJ). Flera av de svenskar som tävlar i NHB ( se avsnitt 2.11.2) tränar brazilian  
 jiu-jitsu. 
  
 2.10.8 
  
 Submission wrestling 
  
 Submission Powell är en grapplinginriktad tävlingsform helt utan sparkar och slag. Liksom inom brazilian  
 jiu-jitsu 
  vinner man antingen på poäng som ges för uppnådda positioner eller genom submission, d.v.s. att motståndaren ger upp p.g.a. ett lås, man tävlar dock i allmänhet utan så kallad gi (dräkt). Mycket få har sub- mission wrestling som sin huvudsakliga inriktning utan utövare från t.ex. brazilian  
 jiu-jitsu 
  eller shootfighting deltar i öppna tävlingar. Dessa tävlingar lockar ofta även utövare från idrotter anslutna till Riksidrottsförbundet, som t.ex. judo, brottning och ju- jutsu. 
  
 2.10.9 
  
 Aktiv Ungdom 
  
 Ett flertal kampidrottsföreningar inom flera olika idrotter som t.ex. kickboxning och  
 ju-jutsu 
  och som inte är medlemmar i något av Riksidrottsförbundets specialidrottsförbund erhåller bidrag genom anslutning till Aktiv Ungdom som är en barn- och ungdoms- organisation som får stöd via Ungdomsstyrelsen (se avsnitt 7.1.1). 
 71 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 2.10.10 Boxaerobic m.m. 
 Motionsinriktad träning oftast helt utan tävlingsmoment och som i många drag är identiskt med boxning och/eller kickboxnings- träning blir allt vanligare på gym runt om i Sverige. Träningen som sannolikt drar en stor mängd utövare bedrivs under flera olika namn som t.ex. Boxaerobic och Kickbox. Denna typ av kamp- idrottsträning i  
 gym-regi 
  är i allmänhet inte ansluten till någon kampidrottsorganisation. 
  
 2.11 
  
 Några övriga verksamheter 
  
 2.11.1 
  
 K1 
  
 K1 är en verksamhet med rötterna i Japan. Reglerna för de tävlingar som arrangeras är en blandning av olika kampidrotter och stilar. I K1:s fall framför allt karate, kung fu, taekwondo och kickboxning. 
 Matcherna äger rum i en boxningsring. Mest liknar  
 K1-tävlinga- 
  rna thaiboxningen. Till skillnad från thaiboxning är det dock inte tillåtet att armbåga sin motståndare och endast kortare clinch får förekomma. Deltagarna i en match får dock slå, sparka och knäa varandra. Utövarna är utrustade med boxhandskar. 
 En enstaka match i K1 består av fem ronder à tre minuter eller tre ronder à tre minuter. En match som ingår i en turnering pågår 3 x 3 minuter. Av hänsyn till deltagarnas säkerhet får ingen del- tagare gå fler än 15 ronder på en dag. 
 Den deltagare som använder en förbjuden teknik kan tilldelas en tillsägelse, en varning eller få poängavdrag. Den som drabbas av tre poängavdrag under en och samma rond blir diskvalificerad. 
 Förbjudna tekniker i K1 är bland annat 
  
 att skalla sin motståndare 
  
 att använda armbågen 
  
 att attackera motståndarens underliv 
  
 att använda tekniker från brottning eller judo, som t.ex. kast eller submissiontekniker. 
  
 att kväva eller bita motståndaren 
  
 att attackera sin motståndare när denne är nere på marken eller på väg upp 
  
 att attackera motståndaren när domaren ingriper för att sepa- rera deltagarna 
  
 att slå sin motståndare i nacken 
  
 72 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 I K1 vinns en match genom knockout, teknisk knockout eller domslut. 
 Poäng i K1 ges enligt följande prioritering: 
  
 1. 
  
 antal nedslagningar 
  
 2. 
  
 omfattningen av skada som deltagaren tillfogat sin motståndare 
  
 3. 
  
 antalet rena träffar 
  
 4. 
  
 aggressivitet 
  
 I reglerna för K1 förekommer få begränsningar för att vara stående kamp. Knockoutfrekvensen i  
 K1-tävlingar 
  är hög och ligger enligt organisationens egna marknadsföringsuppgifter upp emot 80 procent. Som knockout räknas då samtliga matcher som avbryts före full tid. 
 Alla deltagare måste genomgå en medicinsk kontroll av tävlingsläkaren innan de tävlar. I en turnering måste segraren i en match genomgå medicinsk kontroll innan han tillåts gå vidare till nästa match i turneringen. 
 Det första  
 K1-arrangemanget 
  ägde rum år 1993. K1 är i dag en världsomspännande verksamhet med uttagningstävlingar på olika platser runt om i världen med finaltävling i Japan. En sådan kvalificeringsturnering hölls t.ex. i Köpenhamn under 2001. Det första  
 K1-arrangemanget 
  i Sverige planeras äga rum den 15 mars 2003. Arrangemanget var utsålt (2 400 platser) en månad innan tävlingen. 
 K1 har en mycket stor publik, särskilt i ursprungslandet Japan där arrangemangen drar upp emot 75 000 åskådare. K1 har också en miljonpublik via TV. K1 har vid flera tillfällen visats på Eurosport och därigenom kunnat ses av en svensk  
 TV-publik. 
  I uttagnings- tävlingarna har det förekommit svenskt deltagande. Ingen svensk har dock lyckats ta sig vidare till finalen i Japan. 
  
 2.11.2 
  
 NHB (Vale tudo) 
  
 NHB betyder no holds barred och är en beteckning som används på kampidrottstävlingar med få regler. Ett annat namn som används för denna företeelse är Carr tudo (portugisiska för allt är tillåtet). Det finns ett antal olika organisationer och arrangörer som arrangerar tävlingar av  
 NHB-karaktär. 
  Jag har valt att i detta sammanhang beskriva den kanske mest kända av dessa, Ultimate 
 73 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 Fighting (UFC), samt den  
 NHB-verksamhet 
  som finns i Sveriges geografiska närhet. 
 Ultimate Fighting (UFC) 
 UFC är en verksamhet med rötterna i USA, där den startade 1993. Tävlingar inom UFC har också hållits i Japan och Brasilien. Den första europeiska  
 UFC-galan 
  hölls sommaren 2002 i Royal Wright i London. 
 Verksamheten finansieras till stor del genom s.k.  
 pay-per 
  Mejia TV och försäljning av videofilmer från galorna. 
  
 UFC-matcherna 
  har ibland innehållit så våldsamma inslag och haft så få begränsande regler att verksamheten förbjudits i flera amerikanska delstater. Reglerna har därefter justerats för att galor åter skall kunna arrangeras. 
 Enligt UFC:s hemsida gäller bl.a. följande regler för tävlingar anordnade av UFC. Det finns fem viktklasser inom UFC. Ronderna är fem minuter långa med en minuts paus. Mästerskaps- matcher avgörs i fem ronder och övriga i tre ronder. 
 Matcherna avgörs genom knockout, att en av deltagarna ger upp eller att domaren stoppar matchen. Om matchen inte är avgjord före full tid avgör ett antal domare vem som skall tilldömas segern. 
 Det finns en lista på ett antal förbjudna tekniker. Sådana är bland andra 
  
 skallningar, 
  
 att sticka in fingrar i ögonen på sin motståndare, bitas, dra motståndaren i håret och liknande, 
  
 fish hooking (att haka fast fingrarna i en motståndares mun, näsborrar eller öron och dra i dem), 
  
 att sparka eller knäa en liggande motståndare i huvudet, 
  
 NHB i Norden 
 Även om det inte förekommit några arrangemang av NHB typ i Sverige ännu så har det förekommit ett antal, dock inte särskilt många, i våra grannländer. Sedan några år tillbaka genomförs i Finland tävlingar som går under namnet Owen. Finnfight har hittills arrangerats vid sex tillfällen. I Danmark har ett liknande evenemang kallat Viking Fight arrangerats vid två tillfällen. 
 74 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 Finnfight 
 I reglerna för Owen anges vad som inte är tillåtet att göra. Bl.a., följande tekniker anges som otillåtna. 
  
 fish hooking (att haka fast fingrarna i en motståndares mun, näsborrar eller öron och dra i dem) 
  
 sticka in fingrar i ögonen på sin motståndare, dra motståndaren i håret och liknande 
  
 att bitas 
  
 tekniker riktade mot struphuvudet 
  
 spark med skor på fötterna 
  
 att avsiktligt skada sin motståndare 
  
 användande av dopningsmedel eller narkotika 
  
 bryta motståndarens fingrar eller tår 
  
 fotbollsspark eller hälspark mot huvudet när motståndaren ligger ned och den som sparkar står upp 
  
 sparkar och slag mot underlivet 
  
 att knuffa eller kasta sin motståndare ut ur ringen 
  
 osportsligt uppträdande. 
  
 I Finnfight kan man vinna en match på knockout, uppgivet eller teknisk knockout (domaren stoppar matchen). Läkaren kan också gå in och stoppa en match. En deltagare kan också diskvalificeras p.g.a. regelbrott. Om matchen går tiden ut avgör tre domare vem som skall tilldömas segern. 
 I Finnfight skall deltagarna bära tunna handskar som arran- görerna tillhandahåller. Dessutom gäller att följande utrustning är obligatorisk för deltagarna 
  
 suspensoar 
  
 tights eller shorts 
  
 tandskydd 
  
 brottningsskor (inte obligatoriskt) 
  
 Det finns fyra viktklasser; under 70 kg, under 80 kg, under 90 kg och över 90 kg. Matcherna utkämpas i en boxningsring och varar i tio minuter utan paus. 
 Ett exempel på hur en match kan gå till ges i Fighter magazine nr 1/2002. Detta är ett referat från en match från Finnfight 5 mellan en engelsman vid namn Burrows och finländaren Tyynismaa. Burrows inleder sin debutmatch i Finn Fight med en jabb följt av 
 75 
  
 Kampidrotter i Sverige 
  
 SOU 2003:24 
  
 ett inskjut där han plockar upp sin motståndare och dunkar ned honom i mattan. Sedan passerar han guarden och släpper lös en hel hög med knän och slag mot Tyynismaas huvud. Men den finske fightern försvarar sig bra och gör en reversal som Burrows än en gång passerar till sidecontrol och laddar med flera knän mot Tyynismaas huvud som blir utslagen i andra ronden. 
 Ett annat exempel hämtat från samma tidning. Fighten slutar med att Naseri utför ett  
 Sakuraba-liknande 
  hopp och stampar sin motståndare i ansiktet vilket får publiken att bli vilda och domaren bryter matchen och dömer vinst för Naseri. 
 Vikingfight 
 I Danmark har det vid två tillfällen arrangerats en liknande tävling som Owen under namnet Cruz. 
 I Vikingfight vinner man på samma sätt som i Finnfight. Genom knockout, uppgivet eller genom att domaren eller en läkare stoppar matchen. 
 Domaren skall stoppa matchen om en av deltagarna inte kan försvara sig eller är i en position då domaren anser att den underlägsne riskerar att bli allvarligt skadad. En deltagare kan också bli diskvalificerad om han vid upprepade tillfällen bryter mot reglerna. Vid allvarliga regelbrott kan en deltagare bli dis- kvalificerad direkt. Om en match inte är avgjord vid full tid avgör tre domare vem som skall utses som vinnare. 
 De tävlande får inte smörja in sig med något på kroppen inklusive oljor, vaselin eller liknande Användande av prestations- höjande medel (inklusive steroider) är förbjudet. Det kan enligt reglerna förekomma stickprovstester före eller efter tävlingen. Om det skall vara kontroller bestäms av arrangören. 
 Det senaste arrangemanget, Viking Fight 2, fick tillstånd att hållas av den lokala polismyndigheten. Viking Fight 2 var också tänkt att sändas i dansk TV. Detta utlöste emellertid en sådan debatt i Danmark att TV ändrade sig. Bakgrunden till detta var bland annat att det framkom att flera personer som är dömda för våldsbrott och personer med anknytning till kriminella  
 mc-gäng 
  antingen själva skulle delta eller var involverade i arrangemanget på annat sätt. 
 76 
  
 3 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 3.1 
  
 Gällande rätt i Sverige 
  
 3.1.1 
  
 Inledning 
  
 I detta avsnitt kommer jag att ta upp den reglering som finns av idrottslig verksamhet i Sverige. Jag inriktar mig därvid på de all- männa bestämmelser som finns inom straffrätten när det gäller vilket våld som samhället tillåter att enskilda utsätter varandra för i sam- band med idrottsutövning. Dessutom görs en redogörelse för vilka bestämmelser som gäller för den som vill arrangera ett idrottsevene- mang. 
  
 3.1.2 
  
 Allmänt om samtyckes betydelse i straffrätten 
  
 Den grundläggande bestämmelsen om samtyckes ansvarsbefriande verkan vid brott finns i 24 kap. 7 § brottsbalken. Där anges att en gärning som någon begår med samtycke från den mot vilken gär- ningen riktas utgör brott endast om gärningen, med hänsyn till den skada, kränkning eller fara som den medför, dess syfte och övriga omständigheter, är oförsvarlig. 
 När det gäller tolkningen av bestämmelsen sägs i förarbetena (prop. 1993/94:130 s. 37 ff.) att gränsen för ett samtyckes ansvars- befriande verkan vid uppsåtligt tillfogande av kroppsskada borde dras på i stort sett samma sätt som gränsen mellan ringa misshandel och misshandel av normalgraden. Regeln är inte avsedd att ge ut- rymme för att samtycke till grov misshandel eller uppsåtligt dödande i något fall skall leda till ansvarsfrihet. Paragrafen infördes den 1 juli 1994 och var avsedd att innebära en kodifiering av vad som gällde enligt praxis. 
 77 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 3.1.3 
  
 Betydelsen av samtycke i samband med idrottsutövning 
  
 I idrottsgrenar där det ingår kroppskontakt mellan deltagarna är ovan nämnda bestämmelser om verkan av samtycke till angrepp mot den egna personen av stort intresse. De brott som normalt kan bli aktuella är framför allt misshandel, ofredande och olaga tvång. 
 Lucas diskuterar i sin bok Straffrättens ansvarslära sam- tyckets betydelse vid idrottsutövning. Han skriver där att åtskilliga gärningar som förekommer vid sportutövning uppfyller rekvisiten för t.ex. ringa misshandel, olaga tvång och ofredande. Som exempel tar Ochoa upp matcher i brottning, boxning, fotboll och ishockey. Den som frivilligt deltar i sådan verksamhet måste ha anses gett samtycke till all våldsutövning som håller sig inom ramen för spelets regler. Ochoa menar vidare att det inte går att motivera önskad ansvarsfrihet med hänvisning endast till reglerna om sam- tycke, även om man vid sportutövning skulle anse att samtycke i större omfattning än annars gör att en gärning är försvarlig. Vid en våldsgärning, som är otillåten enligt spelets regler, men som inte strider mot spelets idé, behöver inte den som utsätts för våldet ha samtyckt därtill. Misshandel i form av amatörboxning eller brott- ning är i princip inte brottslig. Eftersom proffsboxning är för- bjuden i Sverige torde det dock vara möjligt att döma för miss- handel vid sådan boxning; observeras bör dock att samtycke kan utesluta ansvar för annat än svårare skador. (Ochoa, Straffrättens ansvarslära, Uppsala 1994, sid. 185 f.). 
 I förarbetena till införandet av samtyckesbestämmelsen i 24 kap. 7 § brottsbalken (prop. 1993/94:130 s. 40 f.) diskuterades samtyckes betydelse i samband med lek och idrott. Det konstaterades att det inom lek och idrott godtas svårare misshandel än som i allmänhet accepteras på grund av enbart samtycke. I många sporter, menade regeringen, är det oundvikligt att deltagarna utsätts för ett visst mått av både avsiktligt och oavsiktligt våld under stridens hetta, t.ex. inom ishockey. I boxning utgör t.o.m. uppsåtlig misshandel det centrala momentet i sporten. 
 Regeringen anförde vidare att det i de flesta sporter, som inne- fattar handgripligt beteende, finns regler som har karaktär av säker- hetsföreskrifter. Enligt regeringen torde man kunna utgå från att den som följer dessa inte skall fällas till ansvar för brott, även om förfarandet i och för sig ryms under ett straffstadgande. Men inte heller om dessa regler överträds är det säkert att ansvar skall in- träda. Regeringen menar att det finns sporter som allmänt bedrivs 
 78 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 på sådant sätt att regelöverträdelser, som ibland leder till person- skador, är oundvikliga. Som exempel nämner regeringen ishockey, fotboll, handboll, bandy och rugby. Den som frivilligt deltar i sporter av denna typ är medveten om skaderisken. Detta innebär inte att man generellt kan säga att han eller hon godtar skadan i det enskilda fallet. Att använda samtycke som grund för ansvarsfrihet är därför enligt regeringen inte möjligt i alla situationer. 
 I Fängelsestraffkommitténs betänkande Frihet från ansvar (SOU 1988:7), som föregick nyss nämnda proposition, menade man att i sådana situationer följer ansvarsfriheten i stället av att vissa regel- överträdelser är allmänt godtagna i samhället. Detta även om per- sonskador uppstår. Kommittén konstaterade att det framstod som omöjligt att ange en gräns för hur långt ansvarsfriheten sträcker sig. Att grova regelöverträdelser kan föranleda straffansvar menade ut- redningen var klart, detta särskilt när det gäller uppsåtliga regel- överträdelser, t.ex. slagsmål (SOU 1988:7 s. 137). 
  
 3.1.4 
  
 Bestämmelser om offentliga tillställningar 
  
 Innan den professionella boxningen den 1 januari 1970 förbjöds, genom lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning, krävdes enligt 12 § allmänna ordningsstadgan (1956:617) tillstånd för tävlingar och uppvisningar i professionell boxning. Enligt denna paragraf gällde också krav på tillstånd för andra offentliga tillställ- ningar som t.ex. tävlingar eller uppvisningar i motorsport och pro- fessionell brottning. 
 Bestämmelser om offentliga tillställningar finns numera i ord- ningslagen (1993:1617). Av 2 kap. 3 § framgår att tävlingar och uppvisningar i sport och idrott kan vara att anse som offentliga till- ställningar. För att en tillställning skall anses som offentlig krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. 
 En tillställning till vilken tillträdet är begränsat genom krav på in- bjudan, medlemskap i en viss förening eller annat villkor är att anse som en tillställning som allmänheten har tillträde till, om tillställ- ningen uppenbarligen är en del av en rörelse vars verksamhet ute- slutande eller väsentligen består i att anordna tillställningar av detta slag. Detsamma gäller om tillställningen med hänsyn till omfatt- ningen av den krets som äger tillträde, de villkor som gäller för till- 
 79 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 trädet eller andra liknande omständigheter är att jämställa med sådan tillställning. 
 Krav på tillstånd eller anmälan 
 I ordningslagen (1993:1617) regleras framför allt aktiviteter på offent- lig plats. Med offentlig plats avses bl.a. allmänna vägar, torg, parker och andra platser som i detaljplan redovisas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål (1 kap. 2 § ordningslagen). Enligt samma paragraf kan regeringen eller, efter regeringens bemyndigan- de, en kommun föreskriva att anläggningar för t.ex. lek, idrott och friluftsliv jämställs med offentliga platser när det gäller bestämmel- serna om ordning och säkerhet i 3 kap. ordningslagen och lokala föreskrifter. En förutsättning är att områdena är tillgängliga för all- mänheten. 
 Enligt 2 kap. 4 § ordningslagen, som motsvarar den ovan nämnda 12 § i allmänna ordningsstadgan, får en offentlig tillställning inte utan tillstånd anordnas på offentlig plats. I vissa fall krävs emeller- tid tillstånd för offentliga tillställningar även i andra fall. Detta gäller 
  
 offentliga danstillställningar, 
  
 tivolinöjen, 
  
 marknader eller liknande nöjestillställningar eller 
  
 tävlingar eller uppvisningar i motorsport eller professionell brott- ning. 
  
 Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafi- ken, får emellertid anordnaren befrias från skyldigheten att söka tillstånd för tillställning av visst slag. Ett beslut om befrielse får förenas med villkor. 
 Ansökan om tillstånd att anordna en offentlig tillställning görs hos polismyndigheten (2 kap. 6 § ordningslagen). 
 Det finns även bestämmelser om anmälningsskyldighet för offent- liga tillställningar i ordningslagen. I 2 kap. 5 § anges att den som avser att anordna en sådan offentlig tillställning, som inte kräver tillstånd enligt 2 kap. 4 §, inom ett område som redovisas i detalj- plan skall anmäla detta till polismyndigheten. Detsamma gäller den som tänker anordna en offentlig tillställning utomhus utanför detalj- planelagt område t.ex. om deltagarantalet förväntas bli högt eller om det finns risk för att ordningen och säkerheten äventyras vid till- 
 80 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 ställningen. Anordnaren får emellertid befrias från sin anmälnings- skyldighet i fråga om tillställningar av visst slag om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. Ett sådant beslut får förenas med villkor. 
 Det kan ibland vara svårt för polisen att bedöma säkerheten i sam- band med en offentlig tillställning. Det kan t.ex. behövas en under- sökning av en person med särskild fackkunskap. I 2 kap. 9 § andra stycket ordningslagen finns därför en möjlighet för polisen att med anledning av en ansökan om tillstånd till offentlig tillställning anlita en särskild sakkunnig på anordnarens bekostnad. 
  
 3.1.5 
  
 Lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning 
  
 Den 1 januari 1970 trädde lagen (1969:612) om förbud mot profes- sionell boxning (proffsboxningslagen) i kraft. Lagen innebär att det är förbjudet att delta i  
 tävlings-, 
  uppvisnings- eller träningsmatcher i professionell boxning. Det är också otillåtet att på olika sätt främja professionell boxning, t.ex. genom att anordna eller ekonomiskt understödja sådana matcher. Det är också förbjudet att vara domare eller sekond. 
 Lagen föregicks av ett omfattande utredningsarbete rörande den professionella boxningens vara eller inte vara under  
 1960-talet. 
  Detta arbete bedrevs både i Sverige och inom ramen för det nordiska samarbetet. 
 Lagens lydelse är i dess helhet följande. 
 1 § Den som här i riket deltager i  
 tävlings-, 
  uppvisnings- eller träningsmatch i professionell boxning dömes till böter eller fängelse i högst sex månader. 
 2 § Till böter eller fängelse i högst sex månader dömes också den som i fråga om match som avses i 1 § 
  
 1. 
  
 anordnar eller ekonomiskt understödjer matchen eller upplå- ter lokal för den, 
  
 2. 
  
 i egenskap av manager ingår avtal om matchen eller främjar tillkomsten av sådant avtal, 
  
 3. 
  
 tjänstgör som domare eller sekond. 
  
 3 § För medverkan till brott mot denna lag dömes ej till ansvar. 4 § Utbyte av brott som avses i denna lag skall förklaras förver- 
 kat, om det ej är uppenbart obilligt. 
 81 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 Bakgrunden till förbudet 
 I propositionen till proffsboxningslagen (prop. 1969:118 s. 31 f.) anförde departementschefen att man genom den nordiska kommit- téns utredning och remissbehandlingar i ämnet hade fått en klarare bild av vilka skadeverkningar och hälsorisker som är förenade med boxning. De medicinska skadeverkningarna av boxningen – främst hjärnskador av kronisk karaktär – konstaterades vara allvarligare än vad man tidigare hade trott. Verkningarna ansågs vara av sådan art att boxningen från medicinsk utgångspunkt inte kunde anses vara godtagbar som sportgren i dess nuvarande form. Samhället kunde, enligt departementschefen, inte underlåta att ingripa för att förebygga de allvarliga, ibland livshotande, skador som boxare kan drabbas av och som i sin tur kan leda till bl.a. arbetsoförmåga och sociala an- passningssvårigheter. Det som upplysts talade för förbud mot box- ning och skälen ansågs starkast i fråga om professionell boxning. 
 I propositionen angavs också som en annan ogynnsam konse- kvens av boxningen som talade för ett förbud den förråande verkan som boxningen ansågs ha. Dessutom ansågs det som angeläget att stävja de osunda ekonomiska intressen som gjorde sig gällande inom yrkesboxningen. Det ansågs som stötande att boxare och arrangörer kunde göra sig betydande vinster på en verksamhet som är inriktad på att åstadkomma skador hos deltagarna. 
 Varför en särskild lag? 
 Innan proffsboxningslagen trädde i kraft reglerades anordnandet av professionell boxning i allmänna ordningsstadgan (1956:617). Där angavs i 12 § att det krävdes tillstånd av polismyndigheten för att anordna en offentlig tillställning innehållande tävling eller uppvis- ning i professionell boxning. Detta oavsett om den hölls på allmän plats eller inte. 
 I den promemoria (1969:1) som låg till grund för proffsboxnings- lagen diskuterades alternativet att ta in ett förbud mot professionell boxning i allmänna ordningsstadgan. I promemorian anfördes att ett sådant förbud skulle kunna tas in där även om det knappast kunde sägas ha sin naturliga plats där. Vad som framför allt talade mot en sådan lösning var emellertid att allmänna ordningsstadgan innehöll bestämmelser om tillställningar som var att anse som offent- liga. Ett boxningsförbud skulle om det togs in i allmänna ordnings- 
 82 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 stadgan därför gärna inte kunna avse annat än offentliga tävlingar eller uppvisningar i boxning. Om man önskade förbjuda också sådan träning i boxning, som inte utgör offentlig tillställning, skulle förbudet i allmänna ordningsstadgan behövt kompletteras med ett sådant förbud på annat håll. Dessutom befarade man att ett förbud mot offentliga tillställningar skulle kunna kringgås genom att det bildades klubbar och andra organisationer, som enskilt anordnade tävlingar och uppvisningar i boxning under sådana former att någon offentlig föreställning inte förelåg. I promemorian föreslogs därför att professionell boxning förbjöds i en särskild lag. 
 Tillämpningsområde 
 Legalitetsprincipen 
 Det är en grundläggande princip i svensk rätt att för att någon skall kunna dömas för en gärning måste det i lag klart framgå att gär- ningen är straffbar. Denna s.k. legalitetsprincip framgår sedan den 1 juli 1994 av 1 kap. 1 § brottsbalken men har också dessförinnan sedan lång tid gällt som en allmän rättsgrundsats. I 1 kap. 1 § brotts- balken anges att brott är gärning som är beskriven i denna balk eller i annan lag eller författning och för vilken straff som sägs nedan är föreskrivet. Bakgrunden till att den skrivningen infördes var att regeringen ville markera att analogisk lagtolkning av straffbud inte skulle vara tillåten. Med analogisk tillämpning avsåg regeringen att ett förfarande anses straffbart trots att det inte med vedertagna tolkningsmetoder kan inordnas under ett straffbuds ordalydelse (prop. 1993/94:130 s. 66). 
 Legalitetsprincipen framgår även av den Europeiska konventio- nen om skydd för de grundläggande mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) som sedan den 1 januari 1995 gäller som svensk lag. I konventionens artikel 7 sägs att ingen får fällas till ansvar för någon gärning eller underlåtenhet som vid den tidpunkt den begicks inte utgjorde ett brott enligt na- tionell eller internationell rätt. 
 83 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 Vad avses med professionell boxning i lagens mening? 
 Förbudet mot professionell boxning är utformat så att alla som är inblandade i sådan verksamhet skall kunna ställas till ansvar, såväl deltagarna själva, den som arrangerar eller på vissa andra angivna sätt medverkar. 
 Varken i lagen eller i propositionen definieras emellertid begrep- pet professionell boxning. I propositionen anfördes att innebörden av begreppet boxning i allmänhet fick anses vara klart. Det fick be- stämmas med hänsyn till sportgrenens allmänna kännetecken och de grundläggande regler som allmänt iakttas inom grenen. Där an- fördes vidare att boxning kunde anses föreligga även om inte alla regler följts. Skulle en tvekamp mellan två personer bära boxnings- matchens allmänna prägel, borde det enligt departementschefen, vara likgiltigt om vissa av de regler som normalt tillämpas i en boxnings- match inte har iakttagits, t.ex. om boxarnas utrustning och rondernas längd eller poängberäkning. Avgörande skall vara förhållandena i det enskilda fallet under beaktande av boxningens allmänna karak- teristika (prop. 1969:118 sid. 35). 
 När det gäller frågan om gränsdragningen mellan professionell boxning och amatörboxning menade departementschefen att inte heller den skulle vålla några svårigheter. Tillräcklig vägledning an- sågs finnas i de regler som fastställts för professionell boxning av European Boxing Union, i artiklar som antagits av AIBA, den or- ganisation som kontrollerade den internationella amatörboxningen samt i boxningsförbundets tävlingsbestämmelser och regeltolkningar. Huruvida deltagarna får ersättning för sitt deltagande eller inte har dock inte någon betydelse för bedömningen. 
  
 3.1.6 
  
 Proffsboxningslagens tillämpning på nya kampidrotter 
  
 En av anledningarna till utredningen är den utveckling av nya kamp- idrotter som skett sedan lagen om förbud mot professionell box- ning infördes 1970. I Kulturutskottets betänkande (2001/02:KrU4) angavs som ett av huvudskälen till tillsättandet av en utredning om professionell boxning och andra kampidrotter att frågan hade aktualiserats om några av de praktiserade kampidrotterna innehåller oönskade moment eller beteenden som kan föranleda att dessa i lik- het med professionell boxning borde förbjudas. 
 84 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 Bland de s.k. nya kampidrotterna finns ett stort antal olika verk- samheter med olika stilar och ursprung. Gemensamt för många av kampidrotterna som ligger inom ramen för mitt uppdrag är att de innehåller direkt kontakt mellan deltagarna i form av grepp, slag eller sparkar. 
 Av tidigare avsnitt framgår att begreppet professionell boxning inte närmare definieras i lagen eller förarbetena. I specialmotive- ringen till lagen (se prop. 1969:118 s. 35) anges att om en tvekamp mellan två personer bär boxningsmatchens allmänna prägel bör det vara likgiltigt om vissa av de regler som allmänt tillämpas i boxning inte har iakttagits. Som exempel nämns regler om boxarens utrust- ning och rondernas längd. 
 Frågan om boxning skall anses föreligga får således bedömas med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. När det gäller frågan om boxningen skall vara att anse som professionell hänvisas framför allt till regler fastställda av European Boxing Union (en organisation för europeisk proffsboxning) och när det gäller gräns- dragningen till artiklar antagna av den internationella amatörbox- ningsorganisationen (AIBA). 
 Med tanke på den koppling som görs till reglerna för boxning och det förbud som uppställts mot analogisk lagtolkning i brottsbalken finns det anledning att anta att proffsboxningslagen inte är tillämplig i andra fall än där man endast på mera detaljartat sätt avviker från normala boxningsregler. Enligt min bedömning är därför proffs- boxningslagens förbud sannolikt inte tillämpligt varken på sådana sporter som till sin natur skiljer sig mer markant från boxning eller de som har mer boxningsliknande karaktär som t.ex. thaiboxning och kickboxning. Detta oavsett om deltagarna får betalt för sitt deltagande eller inte. Prövningen av om utövandet av en sådan idrott är straffbart eller inte får därför göras enbart med tillämpning av bestämmelserna i brottsbalken. 
 I detta sammanhang är också förhållandena i Norge av intresse. Norge har sedan 1982, i likhet med Sverige, ett förbud mot profes- sionell boxning. Den norska lagtextens lydelse överensstämmer i huvudsak med den svenska. Det norska kulturdepartementet be- svarade år 1997 en fråga från Norges kickboxningsförbund om huruvida kickboxning omfattades av lagen om förbud mot profes- sionell boxning. I sitt svar konstaterade departementet att profes- sionell kickboxning inte var förbjuden enligt den lagen. 
 Det har nyligen i Norge gjorts en översyn av regleringen av kamp- idrotter. Bl.a. har man studerat den norska lagens tillämpning på 
 85 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 andra kampidrotter än professionell boxning. Man kom även då fram till att proffsboxningslagen inte kunde användas när det gäller andra kampidrotter än professionell boxning. 
  
 3.1.7 
  
 Rättspraxis 
  
 Såvitt jag känner till har aldrig någon dömts för att ha överträtt för- budet mot tävling i professionell boxning. Frågan om lagens räck- vidd när det gäller träningsmatcher har emellertid prövats av Högsta domstolen vid ett tillfälle. I rättsfallet NJA 1985 sid. 788 var proffs- boxaren Rocha åtalad för att ha deltagit i träningsmatcher i professionell boxning. Ordföranden i boxningsklubben Falken var i samma mål åtalad för att ha upplåtit klubbens träningslokal för dessa träningsmatcher. 
 De båda tilltalade förnekade brott och anförde att någon tränings- match inte hade ägt rum. Rocha och hans kollega hade i stället ägnat sig åt sparringträning, dvs. tränat bestämda slag, i det här fallet mest vänsterboxning. Typiskt för sparring är att tränaren hela tiden är med, avbryter och ger råd och anvisningar. Man ut- nyttjar inte blottor hos den andre boxaren som vid en match. Träningsmatcher förekommer både i amatörboxning och profes- sionelll boxning inför en större uppgift till vilken man är uttagen eller kontrakterad. Sådana träningsmatcher är nödvändiga för att boxaren skall få realistisk matchträning. Träningsmatcher går till på precis samma sätt som tävlingsmatcher. De båda åtalade frikändes av såväl tingsrätt som hovrätt. 
 Hovrätten anförde i sina domskäl att när det gäller att med straff sanktionera ett förbud mot viss verksamhet bör det inte få råda någon tvekan om vilken verksamhet som förbudet omfattar. Vad gäller tillämpningen av det nyss sagda på förevarande fall torde det vara uppenbart att inom boxningssporten begreppet tränings- match har en annan, betydligt snävare innebörd än den av lag- stiftaren avsedda. Det måste vara rimligt att bedömningen av den av förbudet omfattade verksamheten får ske utifrån boxningssportens regel- och begreppssystem. En sådan bedömning ger vid handen att den med åtalet avsedda verksamheten utgjort s.k. sparringträning och inte träningsmatch. På grund av detta lämnade hovrätten åtalet utan bifall. 
 Högsta domstolen gjorde en annan bedömning än vad tingsrätten och hovrätten hade gjort och kom fram till att den träning som 
 86 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 Rocha hade bedrivit omfattades av förbudet mot profes- sionell boxning. Högsta domstolen motiverade sitt ställningstagande på följande sätt. 
 Beträffande förbudet mot professionell boxning såvitt avser tränings- förhållanden användes i den departementspromemoria som låg till grund för propositionen (PM angående boxningsförbud, Ju 1969:1) uttrycket deltaga i träning. I den antagna lagtexten talas däremot, i enlighet med vad som föreslogs i propositionen, om den som deltager i träningsmatch. Anledningen till införandet av termen träningsmatch berördes inte särskilt i propositionen. Det kan emellertid förmodas att syftet varit att tydligare än som skett i promemorieförslaget markera, att annan träning än sådan som består i slagträning – t.ex. rent kondi- tionsstärkande övningar, skuggboxning och slag mot särskilda redskap (jfr prop. s 36) – inte är förbjuden. Det finns inte något som helst stöd för att skälet varit att begränsa förbudet till att gälla slagträning under mera tävlingsliknande former. Ståndpunkten att slagträning med spar- ringpartner omfattas av förbudet mot att deltaga i träningsmatch kan inte anses oförenligt med bestämmelsens avfattning. Vad som i målet blivit upplyst angående den skillnad som inom boxningssporten görs mellan sparringträning och träningsmatch kan inte mot bakgrund av de otvetydiga motivuttalandena i saken tilläggas betydelse vid fastställande av bestämmelsens innebörd. Med hänsyn härtill måste förbudet mot deltagande i träningsmatch anses omfatta sådan träning som profes- sionell boxare bedriver med sparringpartner och som består i att boxarna utdelar slag mot varandra. 
 Domen kritiserades av Rasmussen i Svensk Juristtidning 1986 s. 225. Han menade där att Högsta domstolen inte visat tillräcklig respekt för idrottens begreppstillämpning och att domstolen genom att bifalla åtalet med en extensiv tolkning av lagen naggat legalitets- principen i kanten. Han skriver också att han tror att många i detta fall skulle acceptera bedömningen att domstolen dömt i strid mot klar lag. 
  
 3.2 
  
 Nordisk utblick 
  
 3.2.1 
  
 Inledning 
  
 När det gäller att försöka hitta exempel på lämpliga lösningar på hur professionell boxning och andra kampidrotter kan regleras har jag valt att koncentrera mig på de nordiska grannländerna. Dessa har en förhållandevis likartad rättslig tradition som Sverige vilket under- lättar jämförelserna med svensk rätt. I detta fall har länderna emeller- 
 87 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 tid valt delvis olika vägar. I Finland finns inte någon speciell regle- ring när det gäller kampidrotter eller arrangemang av sådana idrotter. Däremot finns det i både Norge och Danmark bestämmelser om såväl professionell boxning som andra kampidrotter. I avsnittet be- handlas också  
 EG-rättsliga 
  aspekter på ett förbud mot professionell boxning. 
  
 3.2.2 
  
 Norge 
  
 Professionell boxning 
 I Norge är professionell boxning förbjuden sedan den 1 januari 1982. Den norska lagen om förbud mot professionell boxning liknar till stora delar den svenska. Straffskalan i Norge är något lägre än i Sverige. Den som deltar i tävling, uppvisning eller träningsmatch i professionell boxning döms till böter eller fängelse i högst tre månader (sex månader i Sverige). Samma straff riskerar den som arrangerar, lämnar ekonomiskt stöd till eller upplåter lokal till sådan verksamhet. Motsvarande gäller också den som i egenskap av mana- ger ingår avtal eller medverkar till ingående av avtal om profes- sionell boxning eller den som medverkar som domare eller sekond vid en match i professionell boxning. 
 Lag om organiserade kampaktiviteter som tillåter knockout 
 I Norge har det nyligen gjorts en översyn av bestämmelserna om kampidrotter. Denna har resulterat i en lag om organiserade kamp- aktiviteter som tillåter knockout (loven  
 [2001-06-15-73] 
  om orga- nisert kampaktivitet som tillater knockout). Den nya lagen trädde i kraft den 1 januari 2002. 
 I lagen anges att en organiserad tävling, uppvisning eller tränings- kamp där knockout är tillåten endast får äga rum efter godkän- nande av regeringen. Med knockout avses i lagen att en deltagare måste avbryta en match på grund av slag mot huvudet. Vid bedöm- ningen av om tillstånd skall ges skall det bl.a. läggas vikt vid om aktiviteten i tillräcklig grad tar hänsyn till utövarnas hälsa och säker- het. Regeringen ges i lagen möjlighet att meddela närmare säker- hetsbestämmelser. När det gäller straffskala och vilka inblandade som kan straffas för brott mot lagen överensstämmer de bestäm- melserna med vad som följer av lagen mot professionell boxning. 
 88 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 Föreskrifter utfärdade med stöd av lagen 
 Regeringen har med stöd av lagen utfärdat föreskrifter om säker- hetsbestämmelser. I föreskrifterna anges att en särskild nämnd skall behandla ansökningar om godkännande av organiserade kampakti- viteter som tillåter knockout. Som godkända kampaktiviteter räknas sådana som av Godkännandenämnden blivit uppförda på en särskild lista (kampaktivitetslistan). 
 Godkännande får endast ges om aktiviteten uppfyller de krav som uppställs i föreskrifterna. I föreskrifterna uppställs detaljerade krav avseende deltagare, arrangemang och funktionärer. 
 Varje organiserad kampaktivitet skall ledas av en domare som skall se till att tävlingen genomförs i enlighet med föreskrifterna och att en match stoppas om en av utövarna är så underlägsen att fortsatt match medför risk för skada. Domaren skall också ansvara för att resultat och eventuella skador förs in i deltagarens startbok. På den som skall vara domare ställs krav på kunskap om kamp- idrotten, symtom och konsekvenser av huvudskador och skaderis- kerna med tillåtna tekniker. 
 En tävlingsläkare måste finnas på plats. Denne skall ansvara för att deltagarna innan matchen är tävlingsdugliga. Tävlingsläkaren skall också ha rätt att stoppa en match om det föreligger skaderisk. 
 En deltagare skall uppvisa läkarintyg för tävlingsläkaren. Intyget skall vara under ett år gammalt och infört i startboken. Läkarintyget skall innehålla en fullständig klinisk undersökning, en neurologisk undersökning och upplysningar om tidigare skador och sjukdomar av betydelse för deltagandet. 
 Den som förlorat en match på knockout p.g.a. träff mot huvudet eller vars match stoppats av domaren p.g.a. att deltagaren träffats i huvudet får inte delta i någon organiserad kampaktivitet under en tid av minst fyra veckor. Den som förlorat på detta sätt två gånger under en period av tolv månader blir avstängd i fyra månader och den som drabbats tre gånger inom tolv månader blir avstängd i ett år. En deltagare som har haft karantän p.g.a. träffar mot huvudet skall, innan han återupptar tävlandet, undersökas av en specialist i neurologi eller neurokirurgi. 
 Matchlängden per dygn och deltagare är begränsad till maximalt 12 minuters effektiv matchtid. Om det arrangeras två matcher inom ett dygn skall det vara minst sex timmars paus mellan matcherna. En rond får uppgå till högst tre minuters effektiv tid med minst en minuts paus mellan varje rond. 
 89 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 Deltagarna skall delas in i viktklasser med en maximal viktskillnad på tio kilo. Deltagarna får inte vara under 18 år eller äldre än 34 år. 
 Deltagarna skall bära huvudskydd och vara iförd annan skydds- utrustning som reducerar skaderisken. Arenan skall vara täckt av ett mjukt och stötdämpande material. Godkännandenämnden kan uppställa specifika krav för enskilda kampidrotter. 
 Godkännande kan bara ges om det finns tillgång till väl utveck- lade rutiner för dopningskontroll och en lista över förbjudna prepa- rat. Minimikravet på listan är att den omfattar de dopningsmedel som finns i en förordning om vad som är att anse som dopnings- medel. 
 Innan Godkännandenämnden fattar beslut om att godkänna en idrott skall yttrande inhämtas från det norska idrottsförbundet. 
 Godkännande kan ges för tre år och dras tillbaka om inte villkoren i föreskriften följs eller föreskriften ändras. Godkännandenämndens beslut kan överklagas till Kulturdepartementet. 
 Efter prövning har bl.a. WTF taekwondo, karate kyokushin, amatörboxning och kickboxning förts upp på kampaktivitetslistan och blivit godkända för en period av tre år med början i decem- ber 2001. 
  
 3.2.3 
  
 Danmark 
  
 Regleringens uppbyggnad 
 I Danmark finns bestämmelser om offentliga boxningsmatcher i ett s.k. cirkulär om offentliga boxningsmatcher (cirkulaere  
 1989-12-20 
  om offentlige boksekampe). Cirkulärets bestämmelser omfattar så- väl professionell boxning som amatörboxning. Dessutom finns be- stämmelser om hur ansökan om tillstånd till offentlige forlystelser skall göras i en författning benämnd politivedtaegt. Där framgår bl.a. att den offentliga tillställningen inte får utlysas innan polisen gett tillstånd till den. I cirkuläret anges att offentliga boxnings- matcher inte får äga rum utan tillstånd från polisen. 
 När det gäller kravet på polistillstånd har det danska Justitiede- partementet likställt thai- och kickboxning, professionell brottning, fribrottning och catch as catch can med boxningsmatcher. 
 90 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 Innehållet i cirkuläret om offentliga boxningsmatcher 
 I cirkuläret uppställs ett antal villkor som skall uppfyllas för att polisen skall meddela sådant tillstånd. Bestämmelserna är mycket detaljerade och omfattar allt från funktionärer, matchintensitet och utrustning. 
 Av bestämmelserna följer att en boxningstävling skall övervakas av en särskild tävlingsläkare som skall godkännas av polisen. En box- ningsmatch får inte äga rum om inte båda boxarna kan uppvisa en startbok/licens som är förd i enlighet med särskilda regler om start- böcker. Undantag från denna bestämmelse görs för utländska boxare om inte dessa boxares förbund har infört bestämmelser om startbok eller motsvarande ordning. 
 Den som skall delta i en boxningsmatch måste minst fylla 11 år det kalenderår som matchen genomförs. I matcher där barn och ungdomar mellan 11 och 17 år deltar får inte åldersskillnaden mellan boxarna vara större än två år. I professionella matcher måste delta- garna ha fyllt 21 år. 
 En boxare som fyllt 30 år eller gått 100 matcher skall genomgå en neurologisk undersökning och bli undersökt av en ögonläkare. Undersökningarna skall upprepas efter ytterligare 50 matcher och därefter efter var tjugofemte match. 
 I cirkuläret anges vidare att matcher inte får genomföras mellan boxare vars vikt skiljer sig mer än viktskillnaden mellan övre och nedre viktgränsen för någon av de klasser som de tillhör. 
 En boxare får inte delta i mer än en match per dygn och högst två inom en vecka. För deltagare i de danska amatörmästerskapen kan dock undantag göras så att en boxare kan gå tre matcher under ett veckoslut. Detta gäller emellertid inte boxare under 17 år. En boxare får inte gå fler än 20 matcher på ett år, oräknat representa- tionsmatcher. För boxare mellan 17 och 19 år gäller 15 matcher som tak och för boxare under 17 år tio matcher. 
 Därutöver finns regler om rondernas längd och antal för de olika åldersgrupperna, bestämmelser om krav på huvudskydd för amatör- boxare, tandskydd och suspensoar samt bestämmelser om hands- karnas utformning. 
 91 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 Cirkulär om tävlingsläkarens roll 
 Sundhetsstyrelsen (Danmarks motsvarighet till Socialstyrelsen) har meddelat föreskrifter om tävlingsläkarens uppgifter och befogen- heter vid offentliga boxningsmatcher. 
 Där anges bl.a. att tävlingsläkaren skall säkerställa att deltagarna från hälsosynpunkt är i skick att delta. Läkaren skall också kon- trollera att startboken är giltig. Detta gäller även vid professionella matcher, då läkaren skall kontrollera att boxaren har en av Dansk Professionelt  
 Bokse-Forbund 
  utställd startbok. 
 Tävlingsläkaren skall också i startboken fylla i uppgifter om en boxare knockats eller på annat sätt blivit illa åtgången. Läkaren skall avbryta en match när han kan konstatera att en fortsättning på matchen utgör en fara för någon av deltagarna. 
 I en bilaga till cirkuläret finns ytterligare mer detaljerad vägled- ning om tävlingsläkarens uppgifter och befogenheter. Bilagan består bl.a. av information om akuta och kroniska boxningsskador och in- formation om hur läkaren skall agera under match. 
 Pågående diskussion om regelsystemet 
 I ett betänkande från Justitieministeriets Forlystelseudvalg (Betaenk- ning nr 1343, 1997) diskuteras kravet på polistillstånd för anord- nande av boxningsmatcher. 
 Kulturministeriets representant i kommittén anförde att hans departement ansåg att idrottsutövning inte borde regleras av staten. Sundhetsministeriet och Sundhetsstyrelsen meddelade kommittén att man inte hade några invändningar mot att det liksom när det gäller andra idrotter överlämnas till respektive förbund att själva reglera området i enlighet med internationella regler. 
 Kommittén ansåg mot bakgrund av detta att tillståndskravet för boxningsmatcher var onödigt och att boxningscirkulären kunde upphävas. Kommitténs förslag har ännu inte genomförts. 
  
 3.2.4 
  
 EG-rätten 
  
 Förbudet mot professionell boxning torde inte stå i strid mot EG- rätten, eftersom det inte är diskriminerande till sin karaktär. Den slutsatsen har även bekräftats av Europeiska kommissionen som 1998 och 1999 prövade klagomål mot det svenska förbudet mot 
 92 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 professionell boxning. Kommissionen konstaterade att förbudet mot professionell boxning inte strider mot  
 EG-fördraget 
  eftersom det inte är diskriminerande. Det strider enligt kommissionen inte heller mot principen om samtillämpning av kriminaliserade hand- lingar inom unionen. 
 Samma slutsats har också dragits i Norge. I propositionen till den norska lagen om organiserade kampaktivteter som tillåter knock- out konstaterade det norska kulturdepartementet att det inte kunde se några begränsningar i  
 EES-avtalet 
  när det gällde möjligheterna att reglera kampaktiviteter som omfattar ekonomiska intressen. Eftersom regleringen inte är avhängig av utövarens nationalitet så bedömdes regleringen inte stå i strid med  
 EES-avtalet. 
  
 3.3 
  
 Tidigare utredningar m.m. 
  
 3.3.1 
  
 Boxningssportens skadeverkningar (SOU 1961:46) 
  
 Chefen för Inrikesdepartementet gav i maj 1959 en medicinskt sak- kunnig i uppdrag att följa frågan angående boxningssportens skade- verkningar. Resultatet av hans arbete redovisades i betänkandet Boxningssportens skadeverkningar (SOU 1961:46). 
 Utredningen konstaterade att boxning inte var någon stor sport i Sverige. Det fanns år 1960 omkring 100 boxningsklubbar med drygt 5 000 registrerade medlemmar. Av dessa var drygt 3 000 under 24 år gamla. En stor del av sporten utgjordes av träningsverksam- heten, endast omkring 1 000 boxningsmatcher genomfördes varje år. Av dessa beräknades färre än tio procent avgöras genom knock- out. 
 Skador av såväl akut som kronisk karaktär kunde enligt utred- ningen inträffa. De akuta skadorna ansågs vanligen vara av relativt betydelselös natur även om under olyckliga omständigheter t.o.m. dödsfall kunde inträffa. De inte helt få dödsfall som rapporterats från utlandet hade till stor del inträffat inom professionell boxning, som enligt utredningen var avsevärt farligare än amatörboxningen. 
 Utredningen konstaterade att ett fyrtiotal svenska boxare under årens lopp hade ägnat sig åt professionell boxning. Man ansåg att en expansion av den professionella boxningen i Sverige skulle vara olämplig. Antalet varaktigt skadade eller möjligen skadade boxare i Sverige bedömdes sannolikt högst utgöras av ett hundratal, acku- mulerade sedan år 1920. Endast få av dessa bedömdes lida av s.k. 
 93 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 äkta  
 punch-drunk-tillstånd 
  eller vara helt arbetsoförmögna på grund av skadorna. Något större medicinskt problem ansåg därför utredningen inte att boxningen var även om det enskilda fallet kunde te sig nog så problematiskt. 
  
 3.3.2 
  
 Nordiska rådets kommitté 
  
 Vid Nordiska rådets session år 1963 hemställde rådet att regeringarna i Danmark, Finland, Norge och Sverige skulle göra en gemensam undersökning av boxningens skadeverkningar. Regeringarna tillsatte en gemensam nordisk kommitté med medicinskt sakkunniga från de fyra länderna. 
 Kommittén redovisade sitt uppdrag i april 1967 genom betän- kandet Boksningens medicinske skadevirkninger (NU 1967:16). Kommittén redogjorde dels för de kända medicinska skadeverk- ningarna av boxning samt lämnade ett antal förslag på säkerhets- föreskrifter som skulle göra boxning säkrare. 
 Vid sin kartläggning av proffsboxningens omfattning kunde kommittén, i likhet med vad som konstaterats i SOU 1961:46, kon- statera att proffsboxning utövades av relativt få personer. Antalet professionella boxare i Sverige varierade under åren 1961 till 1965 mellan fem och sex personer. Antalet amatörboxare som erhållit startbok och varit medlemmar i Svenska boxningsförbundet upp- gick 1965 till drygt 3 100. 
 När det gäller de medicinska skadeverkningarna av boxning redo- gjorde kommittén för tidigare undersökningar och litteratur. Kom- mittén ansåg att en mera omfattande undersökning måst bli syn- nerligen tidskrävande, komplicerad och dyrbar. 
 Kommittén uttalade sammanfattningsvis bl.a. följande. En enstaka boxningsmatch med hårda slag mot huvudet kan framkalla tecken på akut hjärnskada i två allmänt kända former: knockout eller groggy state (omtöcknat tillstånd), vilka bägge är uttryck för hjärnskakning. Hjärnskada kan dock uppstå utan att dessa två tillstånd har förekommit. – Svåra akuta hjärnskador är ganska säll- synta vid boxning men i den internationella facklitteraturen har dock refererats ca 300 dödsfall i anslutning till boxningsmatcher; i en del av dessa har boxaren i fallet slagit huvudet mot golvet. – Det kan vid boxning, i synnerhet professionell sådan, uppstå symtom på permanenta hjärnskador, bl.a. i form av olika grader av punch-  
 drunk-syndrom. 
  – Risken för kronisk hjärnskada är särskilt stor hos 
 94 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 primitiva, hårdföra boxare med bristfällig defensiv teknik. Risken kan ytterligare ökas om boxare med begynnande hjärnskador fort- sätter med boxandet under lång tid. – Det är inte antalet knockouts som är avgörande utan antalet hårda slag mot huvudet. Kronisk hjärnskada kan förekomma hos boxare som aldrig varit utsatta för knockout. – Hos amatörer synes  
 punch-drunk-syndrom 
  hittills bara ha påvisats hos boxare vars aktiva period inföll innan nuvarande be- stämmelser infördes. – Det är experimentellt påvisat – och i kliniskt arbete gjort sannolikt – att upprepade slag mot huvudet, vilka var för sig inte medför medvetandestörningar, kan framkalla obotliga hjärnskador. Detta gäller vare sig slagen mottas under loppet av en kort tidsrymd (t.ex. en enstaka boxningsmatch) eller under en längre period. – Det är en klinisk erfarenhet att det efter svåra akuta hjärn- skador kan uppstå psykiska defekter vilka är svåra att påvisa med all- männa testmetoder men som framför allt visar sig genom individens bristande sociala anpassning. – Även om döda hjärnceller inte kan ersättas, kan följderna av enstaka hjärnskador skenbart helt över- vinnas genom att döda nervcellers funktion övertas av andra nerv- celler. Vid upprepade skador kan detta emellertid bara försiggå så länge hjärnans resurser är tillräckliga. 
  
 3.3.3 
  
 Nordiska rådets rekommendation 
  
 Inför Nordiska rådets 17:e session 1969 väcktes ett medlemsförslag om att rådet skulle rekommendera regeringarna i Danmark, Finland, Norge och Sverige att i lag förbjuda professionell boxning. För- slaget remissbehandlades och bereddes i de fyra länderna och i rådets juridiska utskott. Juridiska utskottets majoritet föreslog att rådet skulle rekommendera regeringarna att söka genomföra om möjligt likartade säkerhetsföreskrifter för att minska eller utesluta risken för skador vid såväl amatörboxning som professionell box- ning. Utskottets minoritet föreslog i en reservation att rådet skulle bifalla medlemsförslaget om förbud mot professionell boxning. Nordiska rådet biföll den reservationen och rekommenderade så- ledes ett förbud i lag mot professionell boxning i de nordiska länderna. Efter det att Sverige år 1970 infört ett sådant förbud och intresset för saken i de övriga nordiska länderna visat sig mycket begränsat avskrevs rekommendationen år 1972. 
 95 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 3.3.4 
  
 Promemorian (Ju 1969:1) angående boxningsförbud 
  
 Justitiedepartementets promemoria (Ju 1969:1) angående boxnings- förbud tog upp frågan om förbud mot boxning mot bakgrund av Nordiska rådets betänkande och remissbehandlingen av detta. 
 I promemorian konstaterades att det vid sidan av de medicinska skadeverkningarna också kunde anföras andra skäl mot boxningen. De skäl som anfördes i promemorian var den förråande inverkan som boxningen ansågs ha – förutom på deltagarna – på åskådarna samt de osunda ekonomiska intressen som gjorde sig gällande i samband med professionell boxning. 
 Det ansågs att tävlingar och uppvisningar i boxning hade en för- råande verkan framför allt på ungdomar och andra personer med lättpåverkat psyke. Denna skadliga inverkan riskerade att motverka de försök som gjordes i samhället att komma till rätta med den ökande våldsmentaliteten. 
 När det gällde de ekonomiska intressena ansåg man det som stötande att boxare och arrangörer kunde göra sig stora ekono- miska vinster på en verksamhet som är inriktad på att åstadkomma skador hos deltagarna. Avsevärda risker ansågs också föreligga för att arrangörer och andra som har ekonomisk fördel av boxarens verksamhet skjuter hänsynen till dennes hälsa åt sidan. Den enskilde boxaren kunde också av vinstbegär drivas att i sin boxning ta all- varliga risker för sin egen hälsa. 
 Promemorian diskuterade förbud både mot professionell boxning och mot boxning över huvud taget. I promemorian föreslogs in- förande av en lag mot professionell boxning. För att få in synpunk- ter från remissinstanserna i frågan om ett förbud mot boxning bi- fogades också ett sådant förslag. I promemorian togs emellertid inte ställning till om ett förbud borde drabba också amatörbox- ningen. 
  
 3.3.5 
  
 1982 års utredning om skadeverkningar inom amatörboxningen 
  
 I december 1979 beslutade regeringen att tillsätta en utredning med uppgift att från medicinska utgångspunkter studera amatörbox- ningen. Utredningen skulle söka ge ledning för en bedömning av om amatörboxningen enligt då gällande regler och med tillämpning av då gällande säkerhetsbestämmelser var förenad med sådana risker 
 96 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 att det var befogat med någon form av samhällsingripande. Ut- redningen redovisade sitt resultat i betänkandet Svensk amatörbox- ning och skadeverkningarna (SOU 1982:22). 
 I betänkandet redovisades tidigare utredningar och förslag röran- de amatörboxning. Utredningen redogjorde för amatörboxningens regler och säkerhetsföreskrifter. De utredningar som gjordes under  
 1960-talet 
  om boxningssportens risker följdes upp och utvärderades av utredningen samt ställdes i relation till skaderisker inom annan sport och idrott. 
 Utredningen kom fram till att det inte kunde anses föreligga skäl för att ingripa med förbud mot svensk amatörboxning i den ut- formning den då hade. Utredningen ansåg att det även i fort- sättningen borde ankomma på amatörboxningens organisation inom Riksidrottsförbundet att i likhet med vad som gäller för andra idrotter utforma regler och säkerhetsföreskrifter i samråd med idrottsmedicinsk expertis. 
  
 3.3.6 
  
 Europarådet 
  
 Europarådet antog i april 1999 en rekommendation (R [99] 11) till medlemsländerna om att förbjuda kampsportsarrangemang med begränsade regler typ cage fighting. I arbetet med rekommenda- tionen har Europarådet bl.a. beaktat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna, särskilt artikel 3 och 8. I artikel 3 stadgas att ingen får utsättas för tortyr eller förnedrande behandling eller bestraffning. Av artikel 8 följer att konventionsbundna stater skall skydda den fysiska integriteten för personer inom dess jurisdiktion. Europa- rådets rekommendation om förbud grundar sig på att om våldet skall minska i samhället så måste det bekämpas i alla dess former. Vidare tar Europarådet i beaktande framväxten av fenomenet med s.k. idrottsligt våld som underhållning t.ex. free fights. Europa- rådet beaktade också att våld och barbariska och våldsamma gär- ningar begångna i idrottens namn inte har något socialt värde i ett civiliserat samhälle med respekt för mänskliga rättigheter. Europa- rådet tog också i beaktande att kampidrotter sådana som cage fighting inte kunde betraktas som sporter och att de utgör en fara för åskådarna, riskerar deltagarnas hälsa och har band till olagliga akti- viteter, fram för allt vadhållning. 
 97 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 SOU 2003:24 
  
 3.3.7 
  
 Riksidrottsförbundets rapport om nya kampsporter 
  
 Regeringen gav i december 1998 Riksidrottsförbundet i uppdrag att göra en kartläggning av förekomsten av s.k. nya kampsporter i Sverige. 
 I redovisningen av uppdraget som gjordes i december 1999 görs en översiktlig kartläggning av de kampsporter som är med i Riksidrotts- förbundet samt några av de kampsporter som står utanför förbundet. 
 I en värdering angående kartläggningen anförde Riksidrottssty- relsen följande. 
 Riksidrottsstyrelsen (RS) konstaterar utifrån den gjorda kartlägg- ningen att många av de beskrivna kampsporterna utanför RF tillåter slag och sparkar i en grad som inte tillåts inom de idrotter som finns organiserade under RF. Graden av tillåtet våld varierar mellan de olika verksamheterna, och är i mycket beroende av hur detaljerade tävlingsreglerna i detta hänseende tillåts vara. 
 Bortsett från boxning (Svenska Boxningsförbundet) tillåter endast taekwondo (Svenska Taekwondoförbundet) träffar mot huvudet som kan kategoriseras som knockdown/knockout (i taekwondo dock enbart med fottekniker). Svenska Budoförbundet deklarerat ett klart avståndstagande mot knockout som vinstgivande moment, men har detta till trots accepterat att två grenar inom förbundet (wushu och kyokushinkai) tillåter slag mot huvudet när dessa idrotter utövas i internationella sammanhang under respektive internationellt förbunds regler. 
 Enligt RS mening måste i grunden all idrottslig verksamhet som är förenad med risker för den enskilde utövaren kringgärdas av regler. Tydliga regler som på ett rimligt sätt skyddar utövarna och som kan accepteras av samhällets rättsordning. Enligt idrottens verksamhetsidé är idrott en fysisk aktivitet som vi utför för att må bra. Idrottslig verk- samhet i allmänhet, men kampsporter i synnerhet, måste därför be- drivas inom ramen av tillräckliga säkerhetsföreskrifter för att undvika att utövarna utsätts för skador. Detta gäller idrotter inom RF, men bör likväl gälla för motsvarande verksamheter utanför RF. 
 Samtidigt är det viktigt att överträdelser mot idrottens regler i dessa hänseenden beivras med kraftfulla straffsanktioner. Inom RF gäller vid straffmätning att påföljden för våld skall vara kännbar. Hur regler efterlevs, och i vilken grad straffsanktioner förekommer utanför RF är inte klarlagt. 
 Utifrån den gjorda kartläggningen, och med tanke på den senaste tidens offentliga debatt, är det enligt RS uppfattning omöjligt att för- bigå lagen om förbud mot professionell boxning. Frågan är om några av de praktiserade kampsporterna kan likställas med professionell box- ning, och om de därmed i egentlig mening borde inrymmas under denna lag. RS delar härvidlag den uppfattning som Kulturutskottet framfört (1999/2000:KrU3), men anser med tanke på gjord kartlägg- 
 98 
  
 SOU 2003:24 
  
 Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 
  
 ning av nya kampsporter att det finns skäl att utreda en eventuell ut- vidgning av lagen. 
 Sammanfattningsvis är det enligt RS bedömning alltid till skada för idrotten om den blir förbunden med våld. Ett oreglerat och i många stycken okontrollerat våld inom kampsporter utanför RF kommer därför otvivelaktigt att inverka negativt på de kampsporter som utövas inom RF. Samtidigt måste de kampsportförbund som finns inom RF kontinuerligt följa upp sina säkerhetsregler och handfast beivra över- trädelser mot dessa. 
 99 
  
 4 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 I direktiven till denna utredning anges att kampsporternas specifika sociala funktion och möjligheter att bidra till integration och an- passning i samhället är viktiga frågor som utredningen skall över- väga. 
 Jag kan konstatera att någon större vetenskaplig studie av kamp- idrotters sociala roll inte har gjorts. Inte heller har några större sådana studier gjorts när det gäller kampidrotternas roll för integra- tion eller deras påverkan på utövarnas benägenhet att begå brott. 
 Att genomföra sådana undersökningar kräver avsevärda resurser både när det gäller tid och ekonomi. Detta både när det gäller planering, genomförande och analys. Jag har därför inte inom ramen för mitt uppdrag haft möjlighet att genomföra någon sådan undersökning. 
 Ämnet har emellertid berörts i en del artiklar, rapporter och avhandlingar som jag tagit del av under utredningens gång. Frågeställningarna om kampidrotters sociala roll har också aktua- liserats i samband med de frågor som ställts till företrädare för de olika sporterna samt har studerats vid de olika studiebesök som gjorts. 
  
 4.2 
  
 Kampidrotternas utveckling i Sverige 
  
 De kampidrotter som funnits längst tid i Sverige är boxning och brottning. Dessa kom till Sverige runt år 1900, och dominerade i stort sett det utbud av kampidrotter som svensken hade att välja på fram till andra halvan av  
 1900-talet. 
  Svenska Brottningsförbundet bildades 1909 och blev med i Riksidrottsförbundet 1920. Svenska Boxningsförbundet bildades 1919 men fick inte inträde i Riks- idrottsförbundet förrän 1939. Därefter har många nya idrotter 
 101 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 kommit till Sverige och tagit över en del av kampidrotts- marknaden. Dessa nya idrotter har till stor del sitt ursprung i andra kulturer än den västerländska. De allra flesta av de nya kampidrotterna har sitt ursprung i ostasien. 
 Redan 1904 presenterades  
 ju-jutsu 
  i svensk dagspress och idrottspress.  
 Ju-jutsu 
  beskrevs inte bara som en dramatiskt effektiv självförsvarsteknik utan också som en form för fysisk träning Något större genomslag fick emellertid inte  
 ju-jutsun 
  förrän senare  
 (ju-jutsun 
  ingår numera sedan 1968 i Budoförbundet). I stället kom judon att dominera. Den kom till Sverige runt 1950. Mot slutet av detta decennium hade ett stort antal klubbar startats i Sverige och 1960 bildades Svenska Judoförbundet. Förbundet blev året efter medlem i Riksidrottsförbundet. 
 I Riksidrottsförbundets föreningsstatistik  
 1968–2001 
  kan man följa utvecklingen när det gäller antalet föreningar i de olika specialförbunden. Där kan man läsa ut att boxningen drabbades av en kraftig nedgång i slutet av  
 1960-talet 
  och i början av  
 1970-talet. 
  Nedgången sammanfaller tidsmässigt med beslutet att förbjuda professionell boxning i Sverige. Därefter har boxningens utövar- antal långsamt ökat. År 2001 fanns t.ex. 147 föreningar jämfört med endast 76 bottenåret 1970. Brottningen å sin sida uppvisar en över tiden långsamt nedåtgående trend när det gäller antalet föreningar. Från drygt 200 år 1968 till drygt 150 år 2001. 
 Det är något svårare att följa de övriga kampidrotternas utveckling. Detta eftersom både Svenska Judoförbundet och Svenska Taekwondoförbundet har varit med i Svenska Budo- förbundet, men nu är självständiga förbund. Antalet föreningar anslutna till Judoförbundet har dock under perioden  
 1968–2001 
  ökat kraftigt från 59 till 158. Budoförbundet har hela 580 före- ningar anslutna jämfört med 95 år 1971. Taekwondo har en kort historia som eget specialförbund och blev medlem i Riksidrotts- förbundet så sent som 1997. Antalet föreningar har legat runt 150. 
 Varken Boxningsförbundet eller Brottningsförbundet är längre störst bland kampidrottsförbunden inom Riksidrottsförbundet. Enligt förbundens årsredovisningar för 2001 var Budoförbundet det klart största förbundet, följt av judon. Budoförbundet var i storlek räknat nummer 32 bland Riksidrottsförbundets 67 special- förbund. 
 102 
 SOU 2003:24 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 Förbund 
  
 Antal medlemmar 
  
 Budo 
  
 30 443 
  
 Judo 
  
 13 343 
  
 Brottning 
  
 *3 
  
 516 
  
 Boxning 
  
 7 
  
 327 
  
 Taekwondo 
  
 5 
  
 805 
  
 * Antal licenser, antalet medlemmar beräknas uppgå till drygt 11 000. 
 Efter hand har det också etablerats ett antal nya kampidrotter i Sverige som, ännu inte, är med i Riksidrottsförbundet. En del av dessa har många utövare. Exempelvis uppskattar Svenska Kickboxningsförbundet att det finns mellan 2 000 och 3 000 per- soner som aktivt tränar kickboxning och Svenska Thaiboxnings- förbundet anger antalet aktiva utövare till omkring 3 000. 
 Enligt statistik från Statistiska centralbyrån från 2001 när det gäller tävlingsaktiviteter har kampsporter en stark ställning, särskilt i åldrarna  
 7–14 
  år och  
 15–29 
  år. I åldrarna  
 7–14 
  år ligger de på nionde plats och i gruppen  
 15–29 
  år återfinns de på tredje plats när det gäller uppgivna tävlingsaktiviteter. Ett problem med under- sökningen är emellertid att det saknas en gemensam definition av vad kampsporter är. Den som svarat har själv fått göra sin defini- tion av begreppet. 
 Göteborgs stad genomför sedan 1996 vart tredje år en stor fritidsvaneundersökning (Frivan) där ungdomar tillfrågas om sina fritidsvanor. Frivan är den största undersökningen av barns och ungdomars fritidsvanor i en och samma kommun. Den genomförs av Idrotts- och föreningsförvaltningen i Göteborg tillsammans med samtliga stadsdelsförvaltningar och utbildningsförvaltningen. Alla Göteborgsungdomar, i årskurs  
 4–9 
  i grundskolan och från och med 2002 också årskurs  
 1–3 
  i gymnasiet, ges möjlighet att svara på frågor om vad de gör, och vad de vill göra, på sin fritid. Hela undersökningen finns på Internet,  
 . Den senaste, som genomfördes i november 2002, publicerades i januari 2003 och omfattar ungefär 45 000 elever. Svarsfrekvensen uppgick till 80 procent. 
 Av den senaste undersökningen framgår att sju procent av pojkarna och fyra procent av flickorna i årskurs  
 4–9 
  regelbundet utövar kampidrotter. Boxningen är särredovisad och när det gäller 
 103 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 den utövas den regelbundet av fem procent av pojkarna och tre procent av flickorna. 
 När det gäller gymnasiet utövas kampidrotter av sju procent av pojkarna och tre procent av flickorna. När det gäller boxning är procentsiffrorna desamma som gäller för grundskoleeleverna. 
 Vid en fritidsvaneundersökning i Malmö från 2001, som omfat- tade drygt 630 ungdomar i åldrarna  
 13–16 
  år från fem olika skolor svarade 374 att de var med i någon förening. Åtta procent av dessa ägnade sig åt kampidrotter. 
  
 4.3 
  
 Varför kampidrotter? 
  
 I nästan alla idrotter finns ett tävlingsmoment som attraherar deltagaren. Detta gäller självklart också för kampidrotterna. För de flesta tävlingsinriktade kan man nog anta att det är ett mindre steg att ta för att delta i tävlingsverksamhet i tennis eller badminton än att tävla i en kampidrott där man kan utsättas för risken att bli träffad av en motståndares slag eller sparkar. 
 Gemensamt för de flesta av de kampidrotter som ingår i mitt uppdrag är att endast en mycket liten del av utövarna tävlar i sin idrott. Ofta ligger andelen av de medlemmar som tävlar mellan fem och tio procent. I stället verkar det vara så att den stora majoriteten utövar sin idrott för motion eller personlig utveckling. 
 Som exempel kan nämnas Boxningsförbundet med sina drygt 7 000 medlemmar. Av dessa är det endast omkring 600 som har tävlingslicens. Boxningen i Sverige är i stället till största delen inriktad på motion. Boxningsträning förekommer i många gym runtom i landet, där man lånat boxningens olika träningsmoment, för att bedriva allmän friskvård. 
 Samma mönster gäller också för idrotter som karate, thaiboxning och kickboxning. Detta underlättas också genom att inom flera av kampidrotterna, särskilt de med asiatiskt ursprung, finns grade- ringssystem. De olika graderna symboliseras i allmänhet med bälten i olika färg. Graderingen innebär att utövaren avlägger ett prov. Vid graderingen gäller det att visa att man kan de tekniker som stipuleras för den högre graden. Om utövaren klarar provet får han eller hon rätt att bära ett bälte i en annan färg som markerar den högre graden. Denna ordning gör att kampidrottsutövare har möjlighet att mäta sin egen utveckling utan att tävla mot någon 
 104 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 annan. Det ger också möjlighet till att utövarna kan utvecklas var och en efter sin förmåga. 
 Kampidrotter, t.ex. karate och kung fu, förekommer ofta i våldsamma filmer där rollfigurerna slår och sparkar varandra med tekniker som för tanken till österländska kampidrotter. Filmerna visar att det är tufft med kampidrotter och jag antar att en del personer söker sig till dessa idrotter just på grund av att det i vissa kretsar anses häftigt att träna kampidrotter. 
 Detta är dock sällan huvudskälet till att människor ägnar sig åt kampidrotter. Kampidrotternas roll i samhället är framför allt ett sätt att motionera och ha roligt. Att träna kampidrott har blivit en av de vanligare träningsaktiviteterna i Sverige. Många tränar också kampidrottsliknande aktiviteter, t.ex. boxaerobics, i gym som inte har någon koppling till någon kampidrottsorganisation. 
 Kampidrotter kopplas ofta samman med självförsvar. När det gäller de kampidrotter som bedrivs i Sverige i dag anger majoriteten att de inte sysslar med självförsvar utan att inriktningen på deras idrott är träning och tävling. Exempelvis har Judoförbundet i en principdeklaration rekommenderat klubbarna att inte marknads- föra judo som självförsvar utan som en motionsform och en tävlingsidrott. Ett liknande resonemang förs av taekwondoförbun- det som anför att sedan idrotten blev en  
 OS-gren 
  så har utvecklingen styrt mot det västerländska idrottsidealet och själv- försvarsaspekten har fått stryka på foten. 
 Det finns också idrotter där självförsvar är grundidén. Ett exempel är krav maga som beskriver verksamheten som ett ren- odlat, enkelt och realistiskt självförsvar. Reglerna för krav maga beskrivs som de nödvärnsbestämmelser i de lagar som gäller i det land som verksamheten bedrivs. 
 En verksamhet som blivit aktuell de senaste åren och bör nämnas här är självförsvar för kvinnor/flickor. Staten har bland annat genom Allmänna arvsfonden gett bidrag till idrottsföreningar och kvinnojourer för att sprida kunskap om hur man försvarar sig mot angrepp. 
 Verksamheten med självförsvar för flickor har lett till en debatt där kritik riktats mot att det våld som lärs ut är alltför farligt. 
 Jag har inte underlag för att bedöma den ena eller andra självförsvarsverksamheten. Det är emellertid av stor vikt att den som lär ut våld som självförsvar är noga med att också lära ut vilka regler och begränsningar som finns när det gäller rätten till 
 105 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 nödvärn. Det är också viktigt att de tekniker som lärs ut är an- passade till denna. 
  
 4.4 
  
 Vem sysslar med kampidrott? 
  
 Boxningssporten har funnits i Sverige i omkring 100 år. Dess långa historia gör den också särskilt intressant när man vill studera en kampidrotts sociala roll. 
 Den svenska boxningssportens historia behandlas i Roberts avhandling Boxningssporten i Sverige – En studie i idrottens kulturmiljö, Stockholm 1982. I avhandlingen redovisas boxningssportens utveckling och roll i Sverige under tiden från att den började introduceras i Sverige under slutet av  
 1800-talet. 
  Han anser att under den tiden har boxningen ofta ansetts som en sport för individer som haft låg status i samhället. Den har under sin numera tämligen långa tid i Sverige kommit att utvecklas från en arbetarsport till en idrott som tilltalar många personer med utländsk bakgrund. 
 Det finns stora variationer när det gäller i vilken utsträckning kampidrotterna vänder sig till barn och ungdomar. Med en viss generalisering kan man säga att det framför allt är de stora kampidrotterna inom Riksidrottsförbundet som i någon större utsträckning vänder sig till barn och ungdomar under 18 år. Kickboxning och thaiboxning, som står utanför Riksidrotts- förbundet, har dock båda verksamhet för yngre. Flera av de andra idrotterna som tillfrågats anger att deras verksamhet kräver en personlig mognad som gör att det är lämpligt att börja först när man blivit något äldre. 
 Ett gemensamt drag hos många av kampidrotterna är att de attraherar många med utländsk bakgrund. Detta gäller såväl de för Sverige klassiska grenarna boxning och brottning som de idrotter som kommit till Sverige under senare tid. 
 När det specifikt gäller boxning så anger Svenska Boxnings- förbundet som grundtanke för sin verksamhet att ingen skall förvägras rätten att utöva boxningssporten och någon diskrimi- nering får inte förekomma. Alla skall vara välkomna oavsett födelseort, religion eller kön. 
 Svensk boxning har en mycket stor andel utövare med utländsk bakgrund. Detta förhållande visade sig tydligt vid SM i boxning. 
 106 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 Boxningsförbundet beräknar att uppåt 70 procent av förenings- medlemmarna i storstadsregionerna har utländsk bakgrund i första eller andra generationen. I landsorten är procentsiffran lägre men ändå hög jämfört med andra idrotter. En förklaring till det kan, enligt förbundet, vara att boxningssporten finns över hela världen, att den är billig att utöva samt att den genom sin intensitet och hårda träning befrämjar sammanhållning i respektive förening och blir därmed ett viktigt steg in i det svenska föreningslivet, idrotten och samhället. 
 Boxningsklubben Uppsala IF, som utredningen har besökt, är ett tydligt exempel på boxningens roll som en mångkulturell sport. Inom klubben fanns under våren 2002 inte mindre än 28 nationaliteter representerade. 
 Jag instämmer med Hahn när han, redan 1982, skriver att ett viktigt skäl till invandrarnas relativt sett större intresse för boxning kan vara att de kommer från länder där boxning har hög prestige som sport. Detta gäller naturligtvis inte bara boxning utan också brottning och flera av de kampidrotter som kommit till Sverige på senare år. 
 Statistiska centralbyrån (SCB) gjorde under våren 2002 en undersökning av idrottsvanor bland ungdomar med invandrar- bakgrund. 3 000 statistiskt utvalda ungdomar  
 13–20 
  år fick svara på sina idrotts- och motionsvanor. Ungdomarna delades in i tre kategorier; ungdomar födda utomlands, ungdomar födda i Sverige men vars båda föräldrar är födda utomlands samt ungdomar i Sverige med en förälder född utomlands. Svarsfrekvensen i studien var omkring 50 procent. 
 I redovisningen av undersökningen gjordes iakttagelsen att kampsporterna, inklusive boxning, ofta betraktas som invandraridrotter. Man konstaterade att dessa säkert har en stor andel invandrarungdomar i sitt led, men att de totalt sett är förhållandevis små, även bland invandrarungdomarna. Kamp- idrotterna utövades sammanlagt av tio procent av de som svarade. De idrotter som hade den största andelen utövare bland de som svarade var fotboll (42 procent), innebandy (13 procent) och basket (11 procent). Bland de individuella idrotterna är det emellertid endast ridning som har ungefär lika många utövare som kampidrotterna. Det kan dock konstateras att ridningen framför allt är stark bland dem som har en utländsk förälder medan judo, karate och taekwondo har ett stort antal utövare bland de vars båda 
 107 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 föräldrar är födda utomlands. Nästan nio procent av de med den bakgrunden ägnar sig åt någon av dessa idrotter. 
  
 4.5 
  
 Kampidrotter och integration 
  
 Deltagande i idrottsrörelsen ger den enskilde goda möjligheter att bli en del av en större gemenskap och bli integrerad i det svenska samhället. Det gäller såväl den som aktivt utövar eller tränar en idrott som den som engagerar sig som ledare i en idrottsklubb. 
 I idrottsrörelsens idéprogram Idrotten vill som antogs av Riksidrottsförbundets stämma år 1995 uttrycktes detta på följande sätt: 
 Idrotten är till hela sin idé internationell. Idrottsligt utbyte mellan olika nationer och etniska grupper på alla nivåer breddar våra kontakt- ytor, den ökar vår förståelse för andra kulturer, och stärker samverkan mellan människor över nationsgränserna. Genom att idrotten är gräns- lös kan den via föreningarna bidra till att integrera nykomlingar i det svenska samhället. Människor av olika nationalitet, ras och religion kan med idrottsgemenskapen som utgångspunkt lära känna varandra, respek- tera och förstå varandras olika värderingar, vilket motverkar främlings- fientlighet och rasism. 
 Det är som nyss nämnts ett tydligt mönster att flera av de kampidrotter som utredningen tittat närmare på har en stor del utövare med utländsk bakgrund. När det gäller ledarsidan är bilden lite annorlunda. Antalet ledare med utländsk bakgrund står oftast inte i proportion till antalet utövare med liknande bakgrund. Undantag från detta finns, ett exempel är taekwondo där majo- riteten av instruktörer och klubbledare har utländsk bakgrund. 
 Frivan 1999 visade att intresset för budo, judo och andra kamp- idrotter är relativt litet, jämfört med t.ex. fotboll, men lika stort som intresset för mer traditionella aktiviteter som t.ex. basket. 
 Utövarna av kampsporter är dock betydligt färre än utövarna av basket, vilket kan bero på flera faktorer. Det faktiska utbudet av träningsmöjligheter är mindre, färre föreningar är representerade i de olika stadsdelarna och kampidrotter är heller ingen vanlig aktivitet inom skolidrotten. Frivan visar att det finns en stor potential för en ökad aktivitet inom kampidrottsområdet som i dag inte utnyttjas. 
 108 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 Socioekonomiskt har de aktiva en relativ övervikt av ungdomar från områden där många har invandrarbakgrund. Det finns dock stora skillnader mellan olika grenar och klubbar. 
 Boxning har vid ett par tillfällen använts som ett medel för att stärka integrationen bland ungdomar. Ett projekt involverade Narva och Tensta boxningsklubbar. BK Narva är belägen i Stockholms innerstad och Tensta är en förort till Stockholm. 
 Genom medel från Allmänna arvsfonden och Stockholms Stads integrationsförvaltning genomfördes hösten, vintern, våren  
 2000-2001 
  ett projekt där skolungdomar från olika högstadie- skolor, såväl från Stockholms innerstad som från Stockholms förorter, bussades till boxningsträning. Varannan vecka tränade eleverna hos BK Narva på Östermalm och varannan hos Tensta BK eller BK Dalen. Inom ramen för projektet förekom också etikföreläsningar över olika teman, bl.a. alla människors lika värde, jämställdhet mellan män och kvinnor och solidaritet med svaga och utsatta. Projektet ligger för närvarande nere eftersom det saknas pengar till en fortsättning. 
 Av den utvärdering av projektet som gjordes kan man ändå dra slutsatsen att de deltagandes intresse för att hålla sig i form ökade, men också att deltagarnas attityder till personer från andra områden och med annan etnisk bakgrund ändrades på ett positivt sätt. 
  
 4.6 
  
 Kampidrotter och jämställdhet 
  
 Frivan visar att kampidrotterna generellt inte är särskilt jämställda ur ett genusperspektiv, även om de inte är lika könssegregerade som t.ex. ishockeyn. I synnerhet vissa nyare aktiviteter inom kamp- idrottsområdet som exempelvis capoeira som är en kombination av kampidrott, dans och akrobatik, är väl integrerade, såväl ur genus- som socioekonomiskt perspektiv, och är dessutom snabbt växande. Det finns också nya föreningar som endast rekryterar flickor. Detta framför allt med inriktningen självförsvar. 
 Frivan visar att kampidrotten lätt skulle kunna bli mycket mer jämställd på flera plan, eftersom de tänkbara utövarna, de som har stort intresse men inte ännu är aktiva utövare, till mycket stor del är flickor i stadsdelar där det finns få invånare från andra kulturer än den svenska. Det innebär att det skulle kunna komma många fler flickor till dessa aktiviteter. Det finns således ett underlag för 
 109 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 att kampidrotterna i Göteborg och andra storstäder med mycket enkla styrmedel, t.ex. bidrag och särskilda insatser, skulle kunna utveckla en ökad bred integration. 
 Också utan styrmedel är det sannolikt att utvecklingen efter hand kommer att gå däråt, då det visar sig att de nya utövarna av dessa aktiviteter tenderar att vara flickor från stadsdelar med få invånare med utländsk bakgrund. 
 Närmare granskning visar att det i vissa kampidrottsklubbar (Austin, Davenport m.fl.), bland de aktiva i de högre åldrarna, finns många universitetsstuderanden eller högutbildade med kvalificerade yrken, och att dessa kommer både från olika invandrartäta förorter och från områden med mycket få invånare med annan bakgrund än svensk. I många föreningar finns det också äldre flickor aktiva (>20 år). Det tyder på att det i dessa klubbar också finns en beredskap att ta emot nya utövare av bägge kön och med olika socioekonomisk bakgrund. 
 Utredningen visar att det lokalt i Göteborg skulle gå att öka andelen flickor med hjälp av föreningssatsningar i områden där intresset är mycket högt och utövandet lågt. Detta är till viss del också genomfört bland Budoförbundets föreningar i Göteborg (källa Budoförbundet Gbg och Göteborgs Wing Chunförening) 
 Sammanfattningsvis är det uppenbart att kampidrotterna har stor förmåga att vara en arena för integration sett ur både genus- och socioekonomiskt perspektiv. På grundval bland annat av de svar som kommit in på den enkät som jag skickat ut till kampidrotterna kan man göra följande sammanställning över andelen kvinnliga utövare som anges av ett antal kampidrotter. 
 110 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 UNGEFÄRLIG ANDEL KVINNOR 
  
 60 
  
 Procent 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 CapoeiraTaekwondo 
  
 a 
  
 g 
  
 o 
  
 Boxning 
  
 ing 
  
 g 
  
 d 
  
 Budo vma 
  
 u 
  
 fighting 
  
 J 
  
 ttn 
  
 Kra 
  
 Thaiboxnin 
  
 Bro 
  
 Shoot 
  
 Kampidrotter 
  
 Brottning och boxning avser andelen kvinnor av licensierade utövare 
  
 4.7 
  
 Kampidrotternas roll för personer med sociala problem 
  
 I de svar som kommit in på min frågeenkät till kampidrotterna betonar flera av idrotterna den fostrande roll som deras idrott har på ungdomar. I sitt svar har också Boxningsförbundet anfört boxningens fostrande inriktning. Detta eftersom sporten kräver hög självdisciplin och noggrann regelåtlydnad. Sedan lång tid tillbaka har de ofta lyft fram detta som något positivt med box- ningen som svar på argumentet att den är skadlig och förråande. 
 Åter till Hahn, som menar att man kan konstatera att alla boxningsklubbar ger samtliga intresserade pojkar en chans att komma med i gemenskapen, även sådana som har rykte om sig som rötägg. Det är tränarens sak att tukta en alltför karsk nykomling. 
 Han konstaterar också att det är svårt att göra en entydig utvärdering av boxningssportens roll för personer med sociala problem. Sportens kritiker menar att boxningsklubbarna lär folk att slåss. Det är dock troligt att problembarnen kan detta redan innan de börjar träna boxning. Det är i dag inte heller sant, att kunskaper i boxning är särskilt effektiva eller relevanta i vanliga gatuslagsmål, i varje fall inte i jämförelse med de österländska försvarstekniker, t.ex. karate som även lär ut användningen av effektiva sparkar. Möjligen finns risken att erfarenheter av boxning 
 111 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 kan ge en överdriven och aggressiv självkänsla hos en och annan av sportens utövare. 
 Även om det i de flesta fall är intresset för sporten och de sportsliga framgångarna, som är den starkaste drivkraften för boxningsledarna, har dessa inte sällan sociala ambitioner med sin verksamhet. Man stöter inte bort vare sig riskabla bråkmakare eller uppenbart talanglösa motionärer och ser social fostran som en av verksamhetens funktioner. Hos några ledare dominerar t.o.m. de sociala ambitionerna. 
 Hahn drar vidare slutsatsen att det är svårt att bevisa att amatörboxning återför rötägg till en ordnad och disciplinerad tillvaro. Troligen medför i och för sig seriös boxningsträning avhållsamhet från socialt skadliga fritidsbeteenden. Men vad som händer med en socialt belastad individ sedan han slutat med boxningsträningen är svårare att bedöma. Jag kan konstatera att det som Hahn fastställde i sin utredning om boxningens sociala roll på  
 1980-talet 
  fortfarande gäller i dag. 
 Lewis Koljef och Woods skrev år 2001 en  
 C-uppsats 
  vid Göteborgs universitet om kampidrotter med titeln Kampsport – en tillgång eller en belastning för ungdomar i riskzonen? De menar i sin uppsats att kampsporter kan ha funktionen av behandlingsredskap under vissa förutsättningar. Dessa är att det sker under mycket medvetna och optimala förhållanden, dvs. en samverkan mellan t.ex. socialtjänst och klubb, där instruktören åtar sig att även fungera i någon form som mentor för den unge. 
 Vid två av mina studiebesök har jag kunnat inhämta att kampidrotter kan användas för att fånga upp ungdomar med problem t.ex. i skolan för att förhoppningsvis leda in dem på rätt spår. Såväl boxningsklubben Uppsala IF och kampidrottsklubben GAK Enighet i Malmö är på olika sätt engagerade i sådana frågor. Samtliga som vill börja med boxning hos Uppsala IF skriver på ett avtal med klubben om att de skall sköta skolan och avhålla sig från droger. Den som inte sköter sig får inte följa med på tävlingar och resor. I avtalet ingår också att klubben försöker hjälpa till om medlemmen får problem. 
 GAK Enighet har ett samarbete med en gymnasieskola i Malmö inom ramen för det s.k. individuella programmet. Samarbetet inne- bär att ett antal elever vid sidan av skolarbetet också har ett antal timmar med kampidrottsträning på schemat varje vecka. 
 Såväl boxningsklubbar som andra kampidrottsklubbar har med- verkat i samband med att ungdomar dömts till samhällstjänst. Från 
 112 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 både Uppsala och Malmö har jag fått exempel på att ungdomar avtjänat samhällstjänst genom att arbeta på klubben. I flera fall har sägs det ha lett till att personen i fråga även efter avtjänad påföljd engagerat sig i klubbens verksamhet. 
  
 4.8 
  
 Kampidrotter och brottslighet 
  
 Det förekommer ibland artiklar och nyhetsinslag där man kopplar ihop kampidrotter och inträffade misshandelsfall. Detta särskilt när det våld som utövats har drag av kampidrottstekniker, t.ex. när någon sparkats ned på gatan. Det har i media rapporterats om fall där sådan misshandel har utövats av personer med kampidrotts- bakgrund. 
 Det är emellertid svårt att avgöra vad som har inspirerat den som sparkar ned någon. Våldsbenägna ungdomar behöver heller inte ha kunskap i kampidrott för att förorsaka svår skada genom sparkar och slag. Det finns dessutom ett nästan obegränsat antal filmer, i många fall med kampidrottsmotiv, där det förekommer allvarligt våld med sparkar och slag utan att de allvarliga konsekvenserna av sådant våld framgår. 
 Jag har dock inte funnit någon tillräckligt omfattande undersök- ning som kan ge en klar bild av huruvida utövande av kampidrotter påverkar utövarnas benägenhet att begå våldsbrott. 
 I  
 BRÅ-rapporten 
  1991:3 Skola livsstil och brott redovisades resultatet av en enkät till ett antal niondeklassare i åtta Stockholmsskolor i olika typer av bostadsområden. Eleverna fick besvara frågor om bl.a. fritidsaktiviteter och om begångna brott. 
 Svaren gav vid handen att föreningsaktiviteter och självrappor- terad brottslighet inte samvarierade i någon större utsträckning. Ungefär lika många av de föreningsaktiva som de icke förenings- aktiva ungdomarna uppger någon form av brottslighet. Det fanns inte heller något tydligt mönster när det gäller typ av förenings- aktivitet och brottslighet. En mycket svag överrepresentation av individer med en uppgiven brottslighet återfanns bland dem som utövade kampsporter. Det fanns dock ingen överrepresentation av individer med uppgiven våldsbrottslighet bland dem som utövade kampidrotter i föreningar. Det rörde sig dock om mycket små tal, endast 35 individer eller sju procent av de föreningsaktiva utövade kampsporter i förening. Detta innebär att resultaten måste använ- das med stor försiktighet. 
 113 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 Med tanke på att det som lärs ut i många av de idrotter som jag har granskat ändå kan användas till att misshandla andra är det uppenbart att ledarna har ett stort ansvar. I många av de svar som kommit in till utredningen betonas också ledarens stora betydelse. Särskilt med tanke på att kampidrotterna i allmänhet har ett inslag av våld. Det är viktigt att utövarna blir medvetna om att de förvärvade kunskaperna kan användas som ett farligt vapen. 
 Kickboxningsförbundet exempelvis har tagit fram en handling om sin idrotts sociala roll. I denna diskuteras just detta. Förbundet skriver att det för vissa ungdomar är häftigt med våld. Särskilt häftigt verkar det vara för de ungdomar som kommit på glid. För många av dessa ungdomar är världen hierarkiskt uppbyggd, den som slår eller sparkar hårdast är bäst. Det innebär enligt förbundet att en ledare eller tränare i en förening mycket lätt blir idol för en sådan person. Något som innebär ett stort ansvar för ledarna och tränarna men också ger utrymme för positiva förändringar. 
 Åter till Hahn. Boxningssportens intressanta sociala mission ligger, enligt hans mening, i att man utan inskränkningar, ibland uppsökande, tar sig an socialt svåranpassad ungdom. Boxningssportens egna representanter har med hänvisning till uttalanden från polishåll pekat på hur nybildade boxningsklubbar sanerat stadsdelar med akuta ungdomsproblem. Här ligger uppenbarligen en annan av amatörboxningens sociala uppgifter: att ge för utövarna meningsfull och målinriktad sysselsättning inom ramen för en social gemenskap under några känsliga år av ung- domen, särskilt angelägen i stadsdelar och tråkiga förorter med anhopning av ungdom. 
 Vid ett studiebesök hos boxningsklubben Uppsala IF berättade en företrädare för Uppsala kommun att sedan boxningsklubben startat hade skadegörelsen i det område där klubbens lokal ligger minskat påtagligt. Detta bekräftar att Ramirez iakttagelser fortfarande äger giltighet. 
 Koljef och Smith konstaterar i sin uppsats att flera av de personer som de intervjuat säger och det i den allmänna debatten ofta framförs att riskungdomar inte stannar inom kampsports- klubben, eftersom de inte klarar av att underkasta sig den många gånger hårda disciplinen. Mot detta talar, menar författarna, de brott som begås av gärningsmän som i varierad grad faktiskt utövar kampsport. En annan aspekt är att man kan konstatera att kamp- sporten blivit mångas räddning. Sporten har fått dem att bli något 
 114 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 och i förlängningen har de därmed kunnat lämna en tidigare destruktiv utveckling. 
  
 4.9 
  
 Vissa utländska företeelser 
  
 De kampidrotter som behandlats i detta kapitel är framför allt sådana som är etablerade inom den svenska idrottsrörelsen. Vissa av dem är inte med i Riksidrottsförbundet men har en verksamhet som inte kan ses som särskilt avvikande från de grundprinciper som bär upp den svenska idrottsrörelsen. 
 Det finns också ett antal verksamheter, ännu främst utanför Sverige, som inte har den inriktning på motion och välbefinnande som många av de här relaterade idrotterna har. Det rör sig i stället om tävlingsinriktade kampidrottsföreteelser med få regler och ibland brutala inslag. Exempel på sådana verksamheter är s.k.  
 NHB-tävlingar 
  (UFC, Finnfight m.fl.) som beskrivs i av- snitt 2.11.2. Dessa grenar har inte fått fotfäste i Sverige men bedrivs regelbundet i Finland (Finnfight) och även i Danmark (Vikingfight). Några tävlingar har så vitt jag känner till ännu inte anordnats i Sverige. Däremot har svenska kampidrottare, som tränar i svenska kampidrottsföreningar, deltagit i utländska galor. 
  
 4.10 
  
 Slutsatser 
  
 Vid sidan av idrottens betydelse för folkhälsan och dess under- hållningsvärde har också idrottens roll som fostrare av ungdomen och som en väg in i det svenska samhället framhållits i många sammanhang. Detta är också en av anledningarna till att det allmänna sedan lång tid tillbaka stöder idrottsrörelsen ekonomiskt och på andra sätt. Enligt min mening har kampidrotter dessa egenskaper likaväl som andra typer av idrott. 
 Kampidrotter har visat sig ibland kunna fånga upp ett idrotts- intresse hos ungdomar som annars skulle stå utanför idrotten. För mig står det klart att vuxenvärlden inte kan välja vilka intressen ungdomar skall ha. Samhället bör i stället försöka nå ungdomarna där de väljer att engagera sig. Kampidrotterna har också kunnat användas för att nå och engagera ungdomar där t.ex. skolan annars haft problem. Exempel på detta är de beskrivna verksamheterna i Uppsala och Malmö. 
 115 
  
 Kampidrotternas roll i det svenska samhället 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kampidrottsverksamheter blir med hänsyn till att de innehåller kampmoment ofta ifrågasatta. Ledarnas roll är i detta sammanhang mycket viktig för att göra klart för deltagarna att det som de lär sig i träningslokalen inte skall användas utanför densamma. Jag menar att det bland annat av detta skäl skulle vara positivt om en större del av de kampidrotter som i dag finns vid sidan av Riksidrotts- förbundet kan bli en del av den organiserade idrottsrörelsen. En sådan utveckling skulle minska riskerna för att idrotterna utvecklas på ett olämpligt sätt. En sådan utveckling skulle också stärka dem när det gäller deras ekonomiska förutsättningar och organisation. 
 Som jag konstaterade i inledningen saknas större vetenskapliga studier av kampidrotters sociala roll och deras betydelse för integration. Kampidrotterna har i dag blivit en stor del av svenskar- nas fritidsvanor. De är också kringgärdade av en viss mystik och det finns många fördomar om kampidrotter och dess utövare. Jag menar därför att det i framtiden skulle vara värdefullt med en brett upplagd och fördjupad forskning om kampidrotternas roll i det svenska samhället. 
 116 
  
 5 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 5.1 
  
 Bakgrund 
  
 All idrottslig verksamhet innebär risker för att utövaren skadar sig. Dessa risker varierar självklart mycket mellan olika idrotter både när det gäller skadefrekvens, vilka delar av kroppen som kan skadas samt risken för verkligt allvarliga skador och i värsta fall dödsfall. 
 I detta avsnitt skall jag beskriva risken för skador framför allt när det gäller kampidrotterna. Vissa jämförelser kommer också att göras med andra idrotter. 
 Idrottsskador hänför sig huvudsakligen till tre klasser, akuta trau- matiska skador, förslitningsskador och skador som utvecklas på lång sikt. De senare innefattar skador efter upprepat våld mot huvudet. Traditionellt har idrottens regelverk klarat av riskbedömningen när det gäller akuta skador medan skador på längre sikt inte har upp- märksammats på samma sätt. 
 Det finns risker för skador på flera organ och kroppsdelar i kamp- idrotter med slag, sparkar eller grepp. Slag mot mage eller bröst kan t.ex. i olyckliga fall leda till inre blödningar och den som faller olyck- ligt vid ett kast kan t.ex. råka ut för mer eller mindre svåra nack- och ryggskador. 
 Enligt min mening intar emellertid risken för skador på hjärnan p.g.a. slag eller sparkar en särställning. Hjärnan är speciell eftersom dess funktion medger att vi kan fungera som självständiga individer. Hjärnskador leder därför till ett vitt spektra av följdproblem som på många olika sätt kan inverka på en persons dagliga liv. Hjärn- skador kan bl.a. leda till motoriska störningar, talsvårigheter, per- sonlighetsförändringar och förtida åldrande. Med tanke på många kampidrotters speciella karaktär med träffar mot huvudet och där- med sammanhängande risker för akuta och kroniska skador finns det anledning att här koncentrera sig på risken för skador på hjärnan. Jag kommer därför i det följande att inrikta mig på att beskriva de 
 117 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 problem som kan uppstå p.g.a. våld mot huvudet i allmänhet och då framför allt i kampidrotter. 
 Det har inte varit möjligt att inom ramen för detta uppdrag göra någon undersökning av de skador som svenska professionella boxare drabbats av. För att bli meningsfull kräver en sådan under- sökning ett stort underlag och måste göras under en lång tid. Antalet svenska professionella boxare som boxat tillräckligt många matcher för att vara intressanta i ett sådant sammanhang är också så litet att en sådan undersöknings värde skulle vara tveksamt. Jag har därför i ställer valt att utgå från utländska rön när det gäller skade- risker med professionell boxning samt vetenskapliga rön i allmän- het när det gäller påverkan på hjärnan av slag mot huvudet. 
  
 5.2 
  
 Specifikt om boxningsskador 
  
 Boxningen är kanske den idrott vars skadeverkningar föranlett mest forskning och diskussioner. I stort sett så länge som boxning har förekommit så har det också förts en debatt om boxningens skade- verkningar, framför allt beträffande risken för svåra hjärnskador. 
 Redan år 1928 beskrevs problemet med s.k.  
 punch-drunk 
  till- stånd, i vetenskapliga sammanhang ofta benämnt dementia pugi- listica (nedsatta själsförnödenheter hos boxare) eller kronisk pro- gressiv traumatisk encefalopati (kronisk tilltagande hjärnskada efter våld). 
 Akuta dödsfall finns registrerade inom proffsboxning med an- givna siffror som varierar mellan 50 och 150 stycken under andra halvan av förra seklet. 
 Svensk professionell boxning har varit jämförelsevis förskonad från dödsfall. Sammanlagt har under  
 1900-talet 
  endast en svensk om- kommit i samband med professionell boxning. Det handlade om en svensk som avled efter en match i USA år 1941. 
 När det gäller boxning i Sverige har dödsfall varit mycket ovanliga. Endast fyra fall har förekommit. Överraskande nog inträffade tre av dessa inom amatörboxning. Det senaste dödsfallet inträffade år 1989. Då knockades en boxare i en match i Landskrona och åter- fick sedan aldrig medvetandet. Inom engelsk amatörboxning finns emellertid flera dödsfall registrerade de senaste åren trots att man har liknande regler som i Sverige. Om man bara ser till antalet dödsfall så kan man ändå konstatera att det finns flera idrotter där 
 118 
  
 SOU 2003:24 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 risken att förolyckas har varit större. Ett typexempel på detta är motorsportens olika grenar. 
 När det gäller svåra skador intar boxningen inte någon särställ- ning. Om man med svåra skador menar invalidiserande sådana är risken för en svensk amatörboxare mindre än för den som t.ex. ägnar sig åt ridning eller ishockey, två idrotter där risken för invali- diserande nackskador vid fall inte är obetydlig. När det gäller dessa idrotter finns också en risk för t.ex. hjärnskakningar. 
 I detta resonemang blir två faktorer viktiga att ta hänsyn till, dels antalet utövare, dels kvaliteten vad avser statistik inom området. Inom idrotter där knockout inte är en del av idrottens regelsystem saknas oftast statistik över utövare som drabbats av hjärnskak- ningar. 
  
 5.2.1 
  
 Vad händer när huvudet träffas av ett slag eller en spark? 
  
 När ett stillastående, men inte fixerat, huvud träffas av ett rörligt våld bringas det i en acceleration. Den tröga hjärnan accelererar inte lika fort utan pressas mot kraniets insida på platsen för våldet, medan den sugs bort vid motsatt pol. På liknande sätt kan hjärnan skadas vid rotation av huvudet. Hjärnan roterar inte lika fort som kraniet utan blir efter på samma sätt som vattnet i en karaff, som vrids. Roterande rörelser hos kraniet kan bl.a. bli följden av våld mot hakan, där huvudet svänger bakåt. 
 Genom att hjärnan, som är mjuk och formbar, på olika sätt rör sig inuti kraniet kan skador uppkomma bl.a. på följande sätt; press- ning mot ben, losslitning av kärl och nerver från ben och hinnor, glidande rörelser av hjärnans yta mot skrovligheter på benets insida, skärning mot vassa kanter samt förskjutningar och slitningar inuti hjärnvävnaden, eftersom dess komponenter har olika tröghet, för- ankring och elasticitetsegenskaper. Sådana förlopp kan leda till ett antal olika skador av kortsiktig eller mera varaktig karaktär. 
 119 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 5.2.2 
  
 Akuta effekter av slag eller sparkar mot huvudet 
  
 Hjärnskakningar 
 En knockout med kortare eller längre medvetslöshet innebär ofta att den nedslagne drabbats av en hjärnskakning. Att en person drabbats av en hjärnskakning uttalas ofta med viss lättnad. Det sägs att han eller hon klarade sig undan med en hjärnskakning. Alterna- tivet är naturligtvis ofta värre men senare tids forskning har i viss mån omvärderat riskerna med att drabbas av en hjärnskakning. Detta särskilt när det gäller vilka framtida problem som den som råkat ut för en hjärnskakning kan drabbas av. Den medicinska vetenskapen har också förändrat sin syn på vad som händer i hjärnan i samband med en sådan. 
 Vad är en hjärnskakning? 
 Den som drabbas av våld mot hjärnan kan råka ut för en hjärnskak- ning, som kan sägas vara den lindrigaste formen av medvetande- påverkan. Vid en hjärnskakning blir personen som drabbas med- vetslös i skadeögonblicket. Medvetslösheten är oftast kortvarig. 
 En hjärnskakning är inte detsamma som att man får ett blåmärke på hjärnan (blödning i hjärnvävnaden). En hjärnskakning medför en kraftig kemisk obalans i den grå substansen. I en översiktsartikel i Scientific American från år 2000 beskriver neurologen Cameron Hovda en hjärnskakning på följande sätt: Om huvudet plötsligt stoppas eller roterar p.g.a. en kollision kommer den i hjärnvätskan flytande hjärnmassan att slå emot insidan av skallen. Hjärnvävna- den skadas inte fysiskt utom i de värsta fallen. Däremot sätts en förödande kaskad av kemiska reaktioner igång. 
 Smällen får alla hjärnceller eller nervceller att avfyra signaler ohämmat under en kort tidsperiod. Denna extrema massavfyrning åstadkommer en kemisk panik i hjärnan. Nervceller överallt i hjärnan skickar i väg signalsubstanser (de substanser som skickar signaler mellan nervcellerna). Detta kan enligt Hovda liknas vid ett mycket kort epileptiskt anfall. Den massiva urladdningen medför risk för att olika kemiska så kallade kaskadfenomen kommer igång som förändrar hjärnans nätverk och även medför hjärncellsdöd. 
 Forskningen visar entydigt att vissa celltyper skadas lättare än andra. Bl.a. är vissa celler av stor betydelse för minnesfunktionen känsliga. 
 120 
  
 SOU 2003:24 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 Framtida följder av hjärnskakningar 
 Forskningen har på senare tid något omvärderat riskerna med hjärn- skakningar, framför allt när det gäller framtida följder för den som drabbas av en sådan. Även om den till synes läker ut kan det bli kvarstående skador som får en långsam progressiv karaktär. Ska- dornas symtom innefattar påverkan på inlärningsförmåga och kon- centration, nedsatt stresstålighet samt påverkan på känslolivet med depressionssymtom och känslomässig förflackning. I lindriga fall är det inte möjligt att skilja detta från ett något försnabbat normalt åldrande. Just den glidande övergången från normalt åldrande till tydligt sjukligt åldrande gör det mycket svårt att ange hur många som drabbas av detta. 
 Hjärnskakningar inom dagens idrott 
 Under den senaste tiden har risken med och behandlingen av hjärn- skakningar kommit i fokus inom den idrottsmedicinska forskningen. Risken för svåra skador p.g.a. hjärnskakning har aktualiserats inte bara när det gäller boxningen, utan också inom flera stora lag- idrotter. Inom t.ex. amerikansk fotboll och ishockey (främst NHL) har flera ledande spelare tvingats till långa uppehåll eller att avsluta karriären p.g.a. återkommande hjärnskakningar. Detta har lett till att det tagits fram manualer för hur ledare skall gå tillväga när någon har drabbats av ett slag i huvudet för att konstatera om det är fråga om en hjärnskakning och hur allvarlig denna i så fall är. 
 Också inom svensk fotboll har risken för kvarstående skador p.g.a. våld mot huvudet uppmärksammats. I ett handlingsprogram om skallskador (hjärnskakningar) inom fotbollen som tagits fram konstateras att skallskador utgör mellan 0 och 10 procent av alla rapporterade skador inom fotbollen. I programmet konstateras att man tidigare ansett att dessa skador läker ut restlöst men att det nu kommit rapporter som visar att f.d. fotbollspelare uppvisar lätta tecken på hjärnskada som skulle kunna bero på upprepade skall- skador. Antalet rapporterade allvarliga skallskador inom svensk fot- boll är litet och i Folksams statistik finns få fotbollspelare som fått bestående men efter skallskada. Även inom svensk ishockey har en motsvarande manual tagits fram. 
 Det kan konstateras att det är viktigt hur man agerar efter en hjärnskakning. Att få ytterligare en hjärnskakning innan skadorna 
 121 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 efter en tidigare har läkt innebär stora risker. Det är därför av stor betydelse att det inom de idrotter där det förekommer att deltagare råkar ut för smällar i huvudet finns rutiner för och kunskap om hur sådana situationer skall hanteras. 
 Faktorer som spelar in för hur allvarligt en person drabbas av våld mot huvudet är hur trött denna är vid träfftillfället, hur långt det gått sen senaste träff och med vilken levande kraft som våldet träffar. Det innebär att t.ex. svensk amatörboxning, där numera matcherna sker med begränsad tid, maximerat antal matcher inom en tidsrymd, jämn matchning, större handskar, matchläkare, karens efter knockout, sen debutålder och maximerad karriärlängd, har förhållandevis få skador. Med detta regelverk finns anledning att anta att mörkertalet för skador är ringa. 
 Andra akuta skador p.g.a. slag eller sparkar mot huvudet 
 Andra akuta skador som kan drabba den som träffas av ett slag eller en spark i huvudet är blödningar i eller utanför hjärnvävnaden. Rest- tillstånden efter sådana skador sträcker sig från nedsättning av hjärnans kognitiva funktioner till bestående hjärnskador och i all- varliga fall även dödsfall. 
 Det har flera gånger hänt att den som deltagit i en boxnings- match eller någon annan typ av aktivitet med våld mot huvudet avlidit i samband med detta. Den vanligaste orsaken till att en boxare avlider under eller inom någon dag efter en match är att han drabbats av en blödning mellan hjärnan och den hårda hjärnhinnan (subduralt hematom). 
  
 5.2.3 
  
 Långsiktiga hjärnskador som boxare kan drabbas av 
  
 I samband med utarbetandet av den norska lagstiftningen om kamp- idrotter gjordes en genomgång av de rön som finns angående våld mot huvudet och hjärnskador av Brown. Rapporten har granskats också av svenska medicinska experter som funnit att dess slutsatser bygger på ett tillfredsställande medicinskt underlag. Ett stor del av det som relateras nedan kommer från Li rapport. 
 122 
  
 SOU 2003:24 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 Dementia pugilistica 
 Skadan dementia pugilistica, också ofta kallad  
 punsch-drunk- 
  Santos är känd sedan lång tid tillbaka. Redan år 1928 beskrevs detta tillstånd i vetenskapliga sammanhang. Tillståndet kan be- skrivas som nedsatta själsförnödenheter hos boxare eller som kronisk progressiv traumatisk encefalopati (kronisk tilltagande hjärnskada efter våld). Symtomen på dementia pugilistica är sluddrigt tal, ostadig gång, nedsatt minneskapacitet, Parkinsonlik- nande symtom och tilltagande social oförmåga. 
 Det har uppskattats att  
 10–17 
  procent av alla professionella boxare drabbas av en konstaterbar kronisk hjärnskada med för- sämrat minne, demens, sluddrigt tal, gångrubbningar eller personlig- hetsförändringar. Det är visat att det mer är antalet matcher som en boxare går än antalet knockouter eller tekniska knockouter som boxaren drabbas av som är avgörande för risken att dra på sig en sådan hjärnskada. Symtomen har en tendens att tillta med tiden, också efter det att boxaren avslutat sin karriär. (Battalia JE, Aschenbrunner CA, Brown, et al. Brain injury in boxing. JAMA  
 1983;249(2):254-7 
  samt Martin, Allsop D, Bruton C. The occult aftermath of boxing. J Neurol Neurosurg Psychiatry  
 1990;53:373-8) 
  
 Gilbert sjukdom 
 Vid undersökningar av döda boxares hjärnor har man funnit för- ändringar som i hög grad liknar de sjukliga förändringar som påvisas hos patienter med Gilbert sjukdom. (Orozco m.fl. se ovan) 
 Det finns också tecken på att huvudskador som ger avslitningar av nerver eller blodkärl kan sätta i gång processer som ger upphov till Gilbert sjukdom. (Jordan BD, Relkin NR, Pace, Hamilton, Smith, Mclaughlin Epsilon4 associated with chronic traumatic brain injury in boxing. JAMA 1997;  
 278:136-40) 
  
 Vid universitetet i Pennsylvania har man vid försök på möss också kunnat visa att återkommande lindriga slag mot huvudet leder till ett förlopp som liknar Gilbert sjukdom hos människor. (Uryu K, Payne, Rivera, Pratico D, Gonzalez, Kennedy, Lee VM, Trojanowski JQ, Repetitive mild brain trauma accelerates 
 123 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Kemp deposition, lipid peroxidation, and cognitive impairment in a transgenic mouse model of Alzheimer amyloidosis. PMID: 11784789). 
 Neuropsykologiska och neurologiska resttillstånd 
 I en amerikansk undersökning där ett antal boxare blev undersökta neurologiskt, neuropsykologiskt samt med datortomografi och EEG konstaterades att 87 procent hade sjukliga förändringar. Samtliga hade neuropsykologiska resttillstånd. Ingen av de i undersökningen deltagande boxarna hade missbrukat alkohol eller narkotika eller hade andra kända sjukdomar. Samtliga hade dessutom tolv års skol- gång eller längre bakom sig. (Casson IR, Siegel O, Skinner, Ho, Blackburn, DiDomenico A. Brain Damnage in Modern Boxers. JAMA 1984; 251  
 (20):2663-7). 
  
 I en svensk undersökning av bl.a. amatörboxare påvisades lätt neurologisk påverkan avseende finmotorik samt lättare  
 EEG-för- 
  ändringar. Studien visar att amatörboxare löper risk för bestående påverkan av hjärnans funktion som är påvisbar redan ett par år efter karriären. Studien visar att ytterligare forskning behövs för att be- stämma effekterna på livslång sikt. (Haglund Y, et al. Does amateur boxing lead to chronic brain damage? A review of some recent in- vestigations.). 
 Förlust av hjärnsubstans 
 En grupp aktiva amerikanska professionella boxare undersöktes med datortomografi en vecka efter att de förlorat på knockout eller teknisk knockout. Ingen av boxarna hade mer än högst två minu- ters minneslucka och ingen av dem var medvetslös i mer än tio sekunder. Alla boxarna var mellan 20 och 31 år och ingen av dem missbrukade alkohol, narkotika eller tabletter. Man hade inte miss- tankar om allvarliga akuta skador med blödningar före undersök- ningen och några sådana skador kunde inte heller påvisas. Däremot påvisades förlust av hjärnsubstans hos hälften av de undersökta. Fynden sattes i samband med återkommande slag mot huvudet. Liknande datortomografiresultat påvisas oerhört sällan hos hjärn- skakningspatienter i den övriga befolkningen. (Casson IR, Skinner, Ho, Blackburn, DiDomenico A. Neurological and CT 
 124 
  
 SOU 2003:24 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 evaluation of  
 knocked-out 
  boxers. I Neurol Neurosurg Psychiatry 1982;  
 45:170-4). 
  
 I en undersökning av 14 finska, skandinaviska och europeiska boxningsmästare (åtta proffs och sex amatörer) uppvisade fem av de professionella boxarna och en av amatörerna objektiva tecken på förlust av hjärnsubstans. (Kaste M, Myers, Sainio K, Tatevuo K, Meurala H. Is chronic brain damage in boxing a hazard of the past. Lam 1982; [november  
 27]:1186-8). 
  
 I en annan undersökning från 1992 gjordes en undersökning av 45 professionella boxare i åldern  
 21–31 
  år genom regelbundna dator- tomografitester. I undersökningen påvisades att 13 procent med säkerhet hade utvecklat förlust av hjärnsubstans under de två år som undersökningen pågick. Det är en mycket snabb utveckling av förlust av hjärnsubstans och mycket snabbare än den man ser hos gamla människor som utvecklar demens. Boxarna som drabbats av detta tenderade att ha gått fler matcher och hade fler förluster än de boxare som inte uppvisade mätbara förändringar. (Jordan BD, Jahre C, Hauser WA, Doyle RD, Brooks, EEG and Neurological Evaluation. JAMA 1983;  
 249[2]:211-3). 
  
 5.3 
  
 Vad ökar respektive minskar risken för skador? 
  
 Skydd 
 När det gäller idrotter där det förekommer slag mot huvudet är det naturligen så att tjocka och stötupptagande handskar ger ett visst skydd för deltagarna. De stora handskar som används inom amatör- boxningen gör också att det blir svårare att få in rena träffar, dvs. det är lättare att gardera sig. 
 Det avgörande för värdet av ett huvudskydd är dess förmåga att minska accelerationen vid slaget. Det huvudskydd som används inom amatörboxningen skyddar i viss utsträckning, i vart fall mot ögonbrynsskador och vid fall mot golvet. Huvudskyddet är emeller- tid framför allt ett yttre skydd. Det skyddar inte hjärnan mot slag eller sparkar som t.ex. träffar på hakan. Huvudskydd är inte okom- plicerat i sporter som tillåter både grepp och slag. Medan huvud- skyddet möjligen har viss skyddsverkan för hjärnan kan nacken möjligen bli mera utsatt. 
 125 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Tillräcklig ålder 
 Nackmusklerna är viktiga när det gäller motståndskraften mot slag eller sparkar mot huvudet. Starka och färdigutvecklade nackmuskler ökar möjligheten att ta emot slag utan att huvudet kastas hit och dit eller roterar. Det är därför viktigt att deltagarna är färdigväxta. Därför bör det alltid finnas en lägsta åldersgräns för när deltagare får syssla med idrotter där det ingår slag eller sparkar mot huvudet. 
 Det finns data som visar att hjärnans förmåga att anpassa sig till en skada (dvs. kompensera) är bättre vid unga år än i vuxen ålder. Dessa data gäller lokaliserade skador. När det gäller utspridd på- verkan som erhålls vid upprepat våld av medelhög intensitet finns ingenting som stöder att detta skulle klaras bättre i den unga hjärnan. Mellan 8 och 16 års ålder sker utmognanden av hjärnans nätverk med bl.a. omfattande tillbakabildning av strukturer. Om denna process störs anses det ge omfattande påverkan på hjärnans funk- tion. Den intellektuella förmågans slutliga nivå hos individen be- stäms i stor utsträckning av denna period i livet. 
 Båda dessa problemområden tydliggör sen debutålder som en viktig skyddande faktor mot hjärnskador. 
 Begränsad matchtid 
 En lång match innebär naturligt nog att deltagarna hinner dela ut fler slag eller sparkar mot varandra. Vid långa matcher tröttas dess- utom nackmusklerna ut (mjölksyra) och förmågan att stå emot slag avtar. Konsekvensen av en träff mot huvudet blir därmed större. Därför är det av stor betydelse när det gäller skaderisken att mat- cherna inte är längre än att deltagarna kan stå emot slag. 
 Begränsat antal träffar under en karriär 
 Detsamma som i föregående stycke gäller också frågan om en kamp- idrottares karriärlängd. En lång karriär medför naturligen ett större antal träffar mot huvudet och därmed en större risk för hjärnska- dor. Det finns särskilt inom den professionella boxningen gott om exempel på boxare som fortsatt sina karriärer långt efter det att de passerat toppen och varit konkurrenskraftiga. Det faktum att de inte längre är så snabba leder också till att de får ta emot fler slag. Motorisk snabbhet avtar med åldern och eftersom reflexsnabbhet är 
 126 
  
 SOU 2003:24 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 en viktig del i skyddet mot träffar talar detta för en begränsning av karriärlängden. 
 Matchdomarens och matchningens roll 
 Det är mycket viktigt att det finns matchdomare som går in och stoppar ojämna matcher i tid. En försvarslös person riskerar att få ta emot ett stort antal träffar samtidigt som han är ur stånd att gardera sig och saknar förmåga att stå emot dem. Flera av de döds- fall som inträffat inom den professionella boxningen härrör från matcher där en av boxarna fått ta emot ett stort antal slag i en situa- tion där han varit försvarslös. 
 Det går därför inte att överskatta den roll och det ansvar som ligger på den som dömer en boxningsmatch eller en liknande kamp- idrottsaktivitet. Det kan vara av avgörande betydelse att en domare i tid avbryter en match för att undvika att någon av deltagarna drabbas av svåra skador. 
 När det gäller förebyggandet av alltför ojämna matcher ligger också ett stort ansvar på den som arrangerar matcherna. Desto större klasskillnad det är mellan utövarna desto större risker utsätts den sämre av de båda för. För undvikandet av svåra skador inom kampidrotter är det därför av stor betydelse att de matcher som arrangeras går mellan förhållandevis jämbördiga och vältränade mot- ståndare. 
 Omhändertagande av den som blivit medvetslös vid knockout 
 Det är förenat med stora risker att få slag eller sparkar mot huvudet om man har en oläkt hjärnskakning. Det är därför viktigt att den som blivit knockad inte får fortsätta en match utan att den bryts omedelbart. Det minskar också risken för bestående skador om ut- övaren inte heller går några liknande matcher under en period efter knockouten. Idrotternas regler bör därför, likt amatörboxningen, innehålla bestämmelser om karantän efter knockouter. 
 127 
  
 Medicinska problem och skaderisker inom kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 5.4 
  
 Slutsatser 
  
 Risken för våld mot huvudet i idrottsvärlden är naturligtvis inte be- gränsad till boxning eller andra kampidrotter med slag och sparkar riktade mot deltagarnas huvud. Många andra idrotter innebär också risker för våld mot huvudet. 
 För hjärnans del spelar det självklart inte någon roll om det våld den utsätts för är avsiktligt eller inte. De idrotter som har regelverk som tillåter våld mot huvudet ger emellertid automatiskt ett skade- panorama som innefattar risker för hjärnskador. Det är därför viktigt att man i alla idrotter där det förekommer slag riktade mot huvudet har säkerhetsbestämmelser för att minska riskerna. Dessutom bör idrotten – för de fall då någon träffats hårt av ett slag eller en spark mot huvudet – ha rutiner för att ta hand om den personen på ett bra sätt. 
 Jag menar att om man inom idrott följer och tar hänsyn till det som tagits upp i avsnitt 5.3 så måste de skaderisker som ändå åter- står anses ligga på en nivå som är jämförbar med andra idrotter och därmed anses vara acceptabel i samhället. 
 128 
  
 6 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 6.1 
  
 Bakgrund 
  
 Utöver de krav på tillstånd som uppställs för offentliga tillställ- ningar på offentlig plats i ordningslagen (1993:1617) har idrotten lämnats i stort sett helt oreglerad när det gäller tillståndskrav eller förbud mot idrottslig verksamhet. Vissa undantag finns. Exempel- vis krävs tillstånd till olika tävlingar på väg eftersom de kräver insatser för att genomföras på ett säkert sätt samt att det eventuellt kan krävas att trafiken stängs av. I ordningslagen uppställs dess- utom ett generellt krav på tillstånd för offentliga tillställningar i fråga om tävlingar eller uppvisningar i motorsport eller professionell brottning. 
 Uttryckligt förbud angående idrottslig verksamhet finns endast när det gäller professionell boxning. Därtill kommer som redo- visats i avsnitt 3.1 att viss idrottslig verksamhet kan ha sådana inslag att utövarna kan drabbas av ansvar enligt brottsbalken. 
  
 6.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 6.2.1 
  
 Problem med den nuvarande lagstiftningen 
  
 Som jag beskrivit ovan är det av kampidrotterna endast den pro- fessionella boxningen som är specialreglerad. Lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning ger genom sin betoning på professionell intryck av att det är utövarens mottagande av pengar för sitt deltagande som är avgörande för bedömning av om verksamheten är otillåten eller inte. Som konstaterats i avsnitt 3.1.5 är så inte fallet. I stället definieras den förbjudna aktiviteten av att en boxare deltar i tävling eller uppvisning enligt de regler som gäller för professionell boxning. 
 129 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Att dra skiljelinjen mellan vad som är tillåten eller otillåten idrottsutövning, beroende av om utövarna får ersättning eller inte, ter sig som förlegat och inte längre relevant. Varken professionell boxning eller någon annan idrott bör vara förbjuden endast av skälet att deltagarna får ersättning för att delta i matcher eller tävlingar. Gränsen mellan tillåtet och otillåtet bör i stället dras med utgångspunkt i vilket våld som används och vilka skaderisker som reglerna medger att utövarna utsätts för. 
 Över 30 år har gått sedan lagen om förbud mot professionell boxning trädde i kraft. Samhället har förändrats mycket under dessa år. Sverige har bl.a. genom inträdet i EU och den ökade andelen personer i Sverige med utländsk bakgrund på ett annat sätt blivit del av en större internationell gemenskap. Detta har lett till att värderingarna i det svenska samhället i större utsträckning påverkats av inflytandet från omvärlden. 
 Mediesituationen har också på ett dramatiskt sätt förändrats sedan  
 1970-talets 
  början. Möjligheterna att ta del av olika evene- mang har kraftigt ökat, däribland professionell boxning. Vid tiden för förbudet fanns endast en  
 TV-kanal 
  i Sverige. Detta förhållande gjorde det möjligt att genom ett förbud mot professionell boxning rent faktiskt hindra allmänheten från att ta del av sådan i Sverige. Den som ville se professionell boxning var i princip hänvisad till att resa utomlands. 
 I dag har situationen förändrats i viktiga hänseenden. Numera finns det stora möjligheter att se professionell boxning i olika TV- kanaler främst sådana som distribueras via kabel eller satellit. Som framgår i avsnitt 2.4.3 har detta bidragit till ett uppsving för den professionella boxningen bland svenska utövare. Det finns nu möjligheter för deras verksamhet att finansieras genom TV- bolagen. Detta innebär att i den mån förbudets syfte var att hindra svensk professionell boxning så uppnås inte detta. 
 Vad som anses som förråande i samhället förändras med sam- hällsutvecklingen. Det som ansågs upprörande för trettio år sedan är kanske inte särskilt uppseendeväckande i dag. Med hänsyn till den utveckling som har skett i samhället bl.a. när det gäller utbudet av filmer med våldsinnehåll och liknande är det tveksamt om professionell boxning med dagens mått mätt kan ses som speciellt förråande för publiken. I vart fall inte på ett sådant sätt att det av det skälet finns anledning att den skall vara förbjuden. Detta särskilt inte som professionell boxning, som nyss nämnts, ändå finns tillgänglig i många svenska hem t.ex. via  
 kabel-TV. 
  
 130 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 Även idrottsrörelsen har genomgått stora förändringar sedan 1970. Vid den tiden var amatörismen norm inom stora delar av svensk och internationell idrott. När det t.ex. gäller den idrott som ingick i det olympiska programmet var den omgärdad av hårda krav på amatörism. Deltagare som exempelvis medverkade i reklam- sammanhang kunde avstängas från att delta i OS. 
 I november 2002 beslutade det internationella amatörboxnings- förbundet att fr.o.m. den 1 januari 2003 i likhet med alla övriga olympiska idrotter slopa amatörbegreppet. Det betyder att det inte längre råder något förbud mot en boxare att uppbära ersättning i sin egenskap av idrottsutövare. Internationella amatörboxnings- förbundet AIBA (Association International de Boxe Amateur) ändrade samtidigt namn till AIB (Association International de Boxe). 
 Säkerhetsbestämmelserna för en  
 AIB-boxare 
  skärptes ytterligare genom kongressen i november 2002. Det råder därför fortfarande åtskillnad mellan  
 AIB-boxningen 
  å ena sidan och den professionella å den andra. Emellertid betyder regeländringen att en boxare som tidigare tjänat pengar på sin idrott som professionell boxare inte, som tidigare, automatiskt blir diskvalificerad från att utöva AIB- boxning. För att denne skall få utöva  
 AIB-boxning 
  krävs emellertid att boxaren i fråga antas som medlem i en boxningsklubb, som via det nationella förbundet är medlem i AIB, erhåller  
 AIB-licens 
  som boxare samt i övrigt underkastas AIB:s regelsystem. 
 Kampidrotter som t.ex. thaiboxning, kickboxning, shootfighting och taekwondo m.fl. omfattas inte av bestämmelserna i lagen om förbud mot professionell boxning (se avsnitt 3.1.6). Dessa idrotter och liknande innehåller bl.a. slag och sparkar mot huvudet och kan när det gäller dessa förhållanden jämföras med boxning. Jag anser att det inte är rimligt att ha en reglering som bara träffar en enskild idrott bland andra som i princip innehåller samma moment. 
 Lagen om förbud mot professionell boxning är, som framgår av avsnitt 3.1.7, svårtillämpad när det gäller matchbegreppet. Lagens koppling till reglerna hos en utländsk idrottsorganisation är också mindre lämplig i en svensk straffrättslig författning. Det kan också därför vara svårt att i det enskilda fallet avgöra vad som är professionell boxning i lagens mening. 
 De omständigheter som redovisats i detta avsnitt leder till att jag anser att det är uppenbart att det gällande regelverket behöver förändras och moderniseras för att passa dagens förhållanden inom kampidrotterna och tillämpas lika för alla. 
 131 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 6.2.2 
  
 Varför reglera kampidrotter? 
  
 I stort sett all idrottslig verksamhet kan medföra risker för att deltagarna drabbas av skador. Detta gäller inte minst i idrotter med kampmoment där avsikten är att besegra motståndaren med användande av kroppskontakt, men också i andra allmänt före- kommande idrotter. 
 När det gäller idrotter där det förekommer kroppskontakt finns redan i dag regler för vad som generellt kan tillåtas när det gäller våld mellan deltagare. Den grundläggande bestämmelsen finns i 24 kap. 7 § brottsbalken där det framgår att en gärning som någon begår, med samtycke från den mot vilken den riktas, utgör brott endast om gärningen, med hänsyn till den skada, kränkning eller fara som den medför, dess syfte och övriga omständigheter, är oförsvarlig (se avsnitt 3.1.2). 
 En avgörande principiell fråga när det gäller en eventuell regle- ring av kampidrotter är var gränsen skall gå mellan individens ansvar för sina egna handlingar och samhällets ansvar för att försöka skydda honom eller henne. Samhället har i många fall tagit på sig ett sådant ansvar. Några exempel på detta är kravet på att den som färdas i bil skall använda bilbälte och förbudet mot att använda narkotika. Den gräns som dras i brottsbalken och den praxis som utvecklats när det gäller samtycke till brott mot den egna personen är i sig också en reglering av vad samhället kan acceptera att den enskilde utsätter sig för. 
 Förbudet mot professionell boxning kom bland annat till mot denna bakgrund. Lagstiftaren menade då att den enskilde inte skulle tillåtas utsätta sig för de risker för svåra skador som man ansåg att den professionella boxningen innebar för den enskilde deltagaren. 
 Naturligtvis måste det i stor utsträckning vara den enskildes eget beslut och ansvar vad han eller hon vill utsätta sig för och vilka risker för sin hälsa som han eller hon vill ta. Det kan emellertid många gånger vara svårt att bedöma vilka risker en viss verksamhet innebär. Detta särskilt när det gäller unga personer. Det måste vara ett samhälleligt ansvar att försöka se till att människor inte utsätter sig för orimliga risker. 
 132 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 Medicinska skadeverkningar. 
 I kapitel 5 har de risker för framför allt hjärnskador som kan inträffa i kampidrotter beskrivits. Den forskning på området som i dag finns tillgänglig visar tydligt att det våld som drabbar huvudet, när det träffas av en hård spark eller ett hårt slag riskerar att leda till allvarliga skador av både akut och långsiktig karaktär. I vissa fall rör det sig om skador som kan komma att visa sig långt efter skadetillfället. På grund av det särskilt allvarliga i just hjärnskador anser jag att det är ett klart samhälleligt ansvar gentemot den enskilde att försöka begränsa riskerna för sådana skador. 
 Huvudargumentet för att införa någon form av reglering av kampidrotter är enligt min mening just risken för att utövarna drabbas av hjärnskador p.g.a. slag eller sparkar mot huvudet. 
 Det finns naturligtvis risk för både hjärn- och andra skador även i övriga idrotter. Den totala skadefrekvensen oavsett typ av skada är enligt tillgänglig statistik från Folksam under åren  
 1986–1990 
  i många fall högre inom andra idrotter än kampidrotterna. Det ingår emellertid inte i mitt uppdrag att utreda förhållandena i andra idrotter. 
  
 6.2.3 
  
 Inriktning och omfattning av en reglering 
  
 Utredningens uppdrag är att göra en översyn av s.k. kampidrotter. De kampidrotter som jag har granskat inom ramen för mitt uppdrag är ingen homogen grupp. Många av dem – dock inte alla – innehåller regler som tillåter kroppskontakt i form av slag, sparkar eller grepp. Inom vissa kampidrotter går det ut på att träffa varandra hårt och inom andra går det ut på att markera slag eller i vart fall endast träffa med begränsad kraft. I ett antal av idrotterna kan man vinna genom att göra sin motståndare oförmögen att fortsätta matchen (knockout) medan knockout i andra idrotter inte är ett vinstgivande moment men ändå kan förekomma av misstag. Knockout i sådana idrotter kan ske t.ex. genom att ut- övaren gör en felaktig avståndsbedömning eller att en motståndare oväntat rör sig framåt och därigenom blir träffad hårt av en spark eller ett slag. 
 Ur skadesynpunkt är det inte relevant om en träff i huvudet sker av misstag eller är avsiktlig. Det kan t.o.m. antas att den som får motta ett slag eller en spark i en idrott där det är meningen att 
 133 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 träffa sin motståndare är mer förberedd och kan gardera sig bättre och därför också i någon mån kan begränsa skadeverkningarna av slaget eller sparken. 
 Idrotter med knockout som ett vinstgivande moment ifrågasätts ofta av etiska skäl. Motståndare menar att ett modernt samhälle inte skall tillåta sådan verksamhet. Förespråkare menar att t.ex. boxning bedrivs under sådana former att risken för skador är låg och att en lagreglering därför innebär en onödig inskränkning av individens frihet. 
 När det gäller behovet av en reglering av dessa typer av idrotter och om de överhuvudtaget bör få utövas är enligt min mening deltagarnas säkerhet den avgörande frågan. Avgörande är således om den enskilda idrottens regler är tillräckliga för att upprätthålla en godtagbar säkerhetsnivå för de tävlande. Dessutom om ruti- nerna för omhändertagande, kontroll och uppföljning av den som träffats av ett slag eller en spark mot huvudet, är godtagbara. Jag kommer i fortsättningen av detta kapitel att redovisa behovet av reglering när det gäller de olika idrotterna och lämna förslag till hur en reglering enligt min mening bör se ut för de idrotter som innehåller slag eller sparkar riktade mot huvudet. 
 I Norge infördes den 1 januari 2002 en lag som förbjuder orga- niserade kampaktiviteter som tillåter knockout. Sådana aktiviteter har emellertid möjlighet att bli godkända av en särskild god- kännandenämnd om de uppfyller vissa säkerhetskrav. Detta gäller emellertid inte professionell boxning som fortfarande är förbjuden i Norge genom en särskild lag. 
 Reglering av vissa kampidrotter finns också i Danmark. Där har man i stället valt en lösning med tillstånd till arrangemang. Offentliga boxningsmatcher får inte äga rum utan tillstånd från polisen. När det gäller kravet på polistillstånd likställs thai- och kickboxning, professionell brottning, fribrottning och catch as catch can med boxningsmatcher. 
 Jag menar att det finns skäl att överväga att även i Sverige införa en rättslig reglering av vissa kampidrotter. En sådan reglering bör leda till att dessa idrotter endast genomförs på sådant sätt att godtagbar säkerhet för deltagarna uppnås. Bestämmelserna bör också syfta till att sätta en tydlig gräns mellan tillåtna och otillåtna aktiviteter och kunna tillämpas också på andra idrotter än de som i dag förekommer. 
 Den reglering som finns i brottsbalken är enligt min mening tillräcklig när det gäller att reglera det straffrättsliga ansvaret när 
 134 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 det gäller det våld som en person tillåter att någon annan utsätter henne eller honom för. 
 En reglering bör i stället inrikta sig på arrangemangen. En ny reglering bör syfta till att i största möjliga mån förhindra tävlingar eller uppvisningar i kampidrotter eller verksamheter med kamp- idrottsinslag som innehåller oacceptabla risker för deltagarna. I detta ingår också att det bör finnas bestämmelser om hur deltagare som skadats av slag eller sparkar tas om hand efter en eventuell skada. En sådan reglering bör vara utformad så att alla som anordnar tillställningar, där slag riktade mot huvudet, är tillåtet kontinuerligt tvingas ta ställning till och därmed ta ansvar för de risker deltagarna utsätts för. 
  
 6.3 
  
 Förslag till reglering 
  
 6.3.1 
  
 Särskilt tillstånd för kampidrottsarrangemang 
  
 Förslag:  
 Lagen (1969:612) om förbud mot professionell box- ning upphävs. Tillstånd skall krävas för den som vill anordna en offentlig tillställning med tävling eller uppvisning i kampidrotter där det ingår slag eller sparkar riktade mot huvudet. Regleringen skall finnas i ordningslagen (1993:1617). 
 I dag finns, till skillnad från 1970, ett flertal tävlingsföreteelser som arrangeras utomlands och som innebär liknande och ibland större risker för allvarliga skador än inom professionell boxning. Samma säkerhetsfrågor gör sig gällande när det gäller professionell boxning som när det gäller amatörboxning och flera av de övriga kamp- idrotter som berörs i betänkandet. Det finns därför skäl att, till skillnad från i Norge (se avsnitt 3.2.2), införa en samlad författ- ningsreglering för alla kampidrotter som innehåller slag eller sparkar riktade mot huvudet. Regleringen föreslås likna den danska som har ett krav på tillstånd för arrangemang. 
 En sådan reglering bör vara utformad så att den ger möjlighet att bedöma lämpligheten i enskilda arrangemang och öka möjlig- heterna till att anpassa säkerhetskraven till de enskilda idrotternas karaktär och behov. Det är också viktigt att den valda lösningen kan användas också i framtiden på nya företeelser som kan tänkas komma till Sverige. 
 135 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Det finns problem med att som i Norge införa generella säkerhetskrav när det gäller utövarnas utrustning. Som exempel på detta kan nämnas shootfighting som innehåller både boxning och brottning. I liknande idrotter kan ett huvudskydd, som är ett skydd vid den stående kampen med slag eller sparkar snarare bli en skaderisk i markkampen. 
 Jag anser att en bättre lösning är ett förfarande med tillstånd till offentliga tillställningar med tävling eller uppvisning i kamp- idrotter. Ett regelsystem med tillståndsförfarande finns redan i ordningslagen (1993:1617) när det gäller offentliga tillställningar. I dag krävs enligt 2 kap. 4 § ordningslagen tillstånd till offentliga tillställningar oavsett om de arrangeras på offentlig plats eller inte för tävlingar eller uppvisningar i motorsport och professionell brottning. Professionell boxning var också innan förbudet underkastat samma tillståndskrav enligt allmänna ordningsstadgan, som då var ordningslagens motsvarighet. 
 Jag menar att det bör införas en bestämmelse i ordningslagen med en generell reglering av tillstånd till offentliga tillställningar med tävlingar eller uppvisningar i kampidrotter. Den regleringen skall också ersätta lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning. 
  
 6.3.2 
  
 Avgränsning av det tillståndspliktiga området 
  
 När det gäller vilka typer av idrotter som skall omfattas av tillståndskravet är det viktigt att kunna finna en logisk och klar avgränsning av det tillståndspliktiga området. Detta särskilt om kravet på tillstånd förenas med straffansvar vid överträdelser av bestämmelserna. I den norska lagstiftningen har avgränsningen gjorts på så sätt att krav på tillstånd gäller idrotter där knockout är tillåtet. Som nyss redovisats kan man på goda grunder ifrågasätta om en sådan avgränsning är den mest lämpliga. I flera av de kampidrotter där knockout inte är tillåtet, dvs. där knockout inte är ett vinstgivande moment, förekommer ändå att deltagare drabbas av nedslagningar/nedsparkningar. 
 Ur säkerhetssynpunkt är det viktigt att den som blivit nedslagen av misstag behandlas lika som den vars nedslagning är en del av idrottens regelverk. Skaderisken är inte heller mindre bara för att knockout inte leder till seger. Det kan snarare vara så att en nedslagning i en idrott där den inte ingår i reglerna medför en 
 136 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 större risk, eftersom deltagaren inte har samma beredskap och gardering som i idrotter där knockout är vinstgivande. Jag anser därför att det är nödvändigt att välja en annan avgränsning när det gäller vilka typer av idrotter där det skall krävas tillstånd. 
 Mitt huvudargument för att införa någon form av reglering av kampidrotter är, som jag tidigare nämnt, risken för att utövarna kan drabbas av hjärnskador p.g.a. slag eller sparkar riktade mot huvudet. Det är därför naturligt att det är de kampidrotter där sådana kan förekomma som skall omfattas av tillståndsplikten. Som tidigare nämnts finns det inte anledning att tillmäta frågan om knockout är tillåten eller inte någon betydelse. Det avgörande bör i stället vara om det i verksamheten förekommer moment med slag eller sparkar som riktas mot motståndarens huvud. Med en sådan lösning fångar man upp de kampidrotter som innehåller moment med risk för hårda träffar i huvudet, såväl fullkontaktidrotter med knockout som idrotter där det endast är tillåtet att träffa med begränsad kraft eller att endast markera träffar. 
 En sådan begränsning leder till att ett antal av dagens kampidrotter inte kommer att omfattas av kravet på tillstånd. Det gäller framför allt de idrotter där det endast går ut på att använda grepp och kast av olika slag. 
 Jag är medveten om att det också i dessa grenar finns risker för allvarliga skador om olyckan är framme, kanske framför allt i de idrotter där deltagarna får kasta varandra. I olyckliga fall har det inträffat att personer drabbats av nack- och ryggskador av allvarlig karaktär. Jag menar dock att ett försök att införa ett tillståndskrav också för dessa idrotter skulle leda till en alltför långtgående reglering. 
  
 6.4 
  
 Tillståndsgivande myndighet 
  
 Förslag:  
 Tillstånd till en offentlig tillställning med tävling eller uppvisning i kampidrotter där det ingår slag eller sparkar riktade mot deltagares huvud skall sökas hos polismyndigheten. 
 Tillstånd till allmänna sammankomster och offentliga tillställningar söks hos polismyndigheten. Grunden till detta är framför allt de ordnings- och säkerhetsaspekter som är aktuella vid en prövning om tillstånd till en offentlig tillställning. 
 137 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Redan i dag är den som avser att arrangera ett idrottsevenemang i form av en offentlig tillställning skyldig att anmäla det till polisen även om det inte krävs tillstånd för arrangemanget. 
 Möjligheterna att renodla polisens arbetsuppgifter har stått i fokus de senaste åren. Grundtanken med renodlingen är att polisen i ökad utsträckning skall kunna koncentrera sig på sin centrala funktion att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Polisverksamhetsutredningen (dir. 2000:105) har haft i uppdrag att bl.a. lämna förslag till uppgifter som borde flyttas från polisen till andra aktörer. Utredningen diskuterade frågan om vem som skall besluta om tillstånd till offentliga tillställningar i sitt betänkande Polisverksamhet i förändring (SOU 2002:70). Utredningen kom fram till att prövningen av tillstånd till offentliga tillställningar borde ligga kvar hos polisen. 
 Det troliga är således att polisen även i fortsättningen kommer att vara den myndighet som prövar frågor om tillstånd till offentliga tillställningar. 
 Det tillståndsförfarande som jag föreslår är ett förfarande utöver de krav på anmälan och tillstånd som redan i dag gäller för offentliga tillställningar. Det skulle skapa onödig byråkrati att blanda in ytterligare en myndighet när polisen redan enligt dagens bestämmelser har en roll när det gäller offentliga tillställningar. Jag anser därför att det är naturligt att frågor om tillstånd till kampidrottsevenemang prövas av polismyndigheten. 
  
 6.5 
  
 Deltagarnas säkerhet avgörande för tillstånd 
  
 Förslag:  
 En förutsättning för att tillstånd skall kunna beviljas är att arrangemanget kan antas kunna genomföras på ett sätt som medför godtagbar säkerhet för deltagarna. Detta bör klargöras genom att det i 2 kap. 10 § ordningslagen (1993:1617) införs en bestämmelse om att tillstånd till offentlig tillställning med kampidrotter som innehåller slag eller sparkar riktade mot huvudet får vägras om inte deltagarnas säkerhet kan anses god- tagbar. 
 138 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 6.5.1 
  
 Vilka krav skall ställas på säkerheten? 
  
 Den ordning med krav på tillstånd som jag föreslår innebär att det uppställs krav på säkerhetsbestämmelser till skydd för deltagaren i den offentliga tillställningen. De avvägningar som en polismyndig- het normalt gör när det gäller offentliga tillställningar avser framför allt besökares och allmänhetens säkerhet, mera sällan deltagarnas säkerhet. 
 Det finns därför enligt min mening anledning att i lagtexten tydliggöra att de avvägningar som polismyndigheten skall göra i dessa fall särskilt skall vara inriktade på deltagarnas säkerhet. Detta bör göras genom att en sådan bestämmelse införs i 2 kap. 10 § ordningslagen (1993:1617). Det bör av denna bestämmelse framgå att tillstånd kan vägras om deltagarnas säkerhet inte kan anses godtagbar. 
 Tillståndsprövningen skall grunda sig på att arrangemanget är sådant att säkerheten för deltagarna kan anses godtagbar. Eftersom idrotterna sinsemellan är olika gör sig skilda krav på säkerheten gällande i de olika idrotterna. 
 De flesta av de kampidrotter som jag har granskat har regler för att se till att deltagarnas säkerhet vid tävling är på en acceptabel nivå. Många av de mer etablerade idrotterna har redan säkerhets- bestämmelser som befinner sig på en nivå som gör att deras verksamhet inte kan ifrågasättas av den anledningen. 
 Vid bedömningen av vilka krav som skall ställas på säkerheten för att ett kampidrottsevenemang skall kunna få tillstånd måste hänsyn tas till ett antal olika faktorer. Tanken med mitt förslag är att i princip gemensamma kriterier skall gälla för samtliga kamp- idrotter som omfattas av tillståndsplikten. Vissa skillnader i bedömningen måste emellertid göras p.g.a. de olika idrotternas skiftande karaktär. I det följande kommer jag att ta upp ett antal olika säkerhetskrav som bör ställas på kampidrotter vid bedöm- ningen av om tillstånd skall beviljas. 
 Tydliga regler 
 Det måste vara ett grundläggande krav att det finns ett tydligt regelsystem för vad som är tillåtet respektive otillåtet inom idrotten. De idrotter där i princip allt är tillåtet utan inskränkningar skall aldrig kunna få tillstånd. 
 139 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Regelinnehåll 
 Det bör aldrig ges tillstånd till verksamheter som tillåter att deltagarna, som förekommer i vissa grenar, slår eller sparkar den som ligger ned. Att på det sättet angripa en motståndare som befinner sig i ett underläge där han eller hon har svårt att försvara sig är situationer som kan leda till mycket svåra skador. 
 Domare som kan avbryta en ojämn match 
 Idrotten måste ha ett regelsystem med en ansvarig domare som kan gå emellan deltagarna om matchen är alltför ojämn och också se till att en sådan match avbryts. 
 Utrustning 
 Varje idrott bör ha utrustning som ger utövaren största möjliga säkerhet i förhållande till respektive idrotts regler. Det finns ett antal olika sådana utrustningsdetaljer som påverkar säkerheten i idrotten och som bör påverka bedömningen av om tillstånd skall ges. 
 Exempel på sådan utrustning kan vara handskar som är stötabsorberande. De handskar som används inom amatörbox- ningen bör i detta sammanhang tjäna som en utgångspunkt för bedömningen av om handskarna är utformade på ett godtagbart sätt. Bestämmelser om handskar är framför allt relevanta i idrotter där det är tillåtet att med knuten hand träffa sin motståndare i huvudet. 
 I idrotter där sparkar tillåts skall skorna, om sådana används, vara utformade så att de orsakar minsta möjliga skada. 
 När det gäller användande av huvudskydd är förhållandet något mer komplicerat. Huvudskydd används inom amatörboxningen. Som framgår av kapitel 5 kan ett sådant skydda hjärnan t.ex. vid fall mot golvet. Det är emellertid framför allt ett yttre skydd och skyddar inte mot slag eller sparkar som träffar mot hakan. 
 I idrotter som också tillåter grepp kan däremot ett huvudskydd i vissa fall snarast öka risken för vissa typer av skador. Ett generellt krav på huvudskydd vid kampidrotter är därför inte lämpligt. 
 Om det finns inhägnad runt kampområdet måste den vara utformad på sådant sätt att den begränsar skaderiskerna för den 
 140 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 som faller mot avgränsningen. Ett exempel är de rep som omger en boxningsring. Där det inte finns någon inhägnad skall det finnas tillräckligt med matta runt kampområdet. 
 Också golvet är viktigt. Det är viktigt att golvet i idrotter där deltagarna riskerar att bli nedslagna inte är stumt utan stötabsor- berande. 
 Förfarande efter knockout 
 Med tanke på den stora risk för allvarliga skador som det innebär att få en hjärnskakning tätt inpå en tidigare bör det aldrig få förekomma att en deltagare i en kampidrott tillåts fortsätta efter det att han eller hon råkat ut för en knockout p.g.a. träff mot huvudet och inte kunnat fortsätta matchen inom en viss tid, normalt tio sekunder. I regelverket bör det också ställas krav på att en deltagare som blivit knockad på detta sätt inte får delta i nya matcher under en viss period. 
 Uppföljning 
 Det skall finnas ett system, startbok eller motsvarande, som visar vilka matcher utövarna har genomfört. Vidare om de råkat ut för en knockout genom slag mot huvudet samt visa eventuella avstäng- ningar p.g.a. sådana händelser. 
 Ojämna matcher m.m. 
 Skaderisken ökar naturligtvis väsentligt om en deltagare möter en motståndare som är mycket tyngre och har betydligt större slag- kraft. I de flesta kampidrotter tävlar deltagarna därför i olika vikt- klasser. Det varierar lite mellan olika idrotter hur stor skillnad det får vara i vikt mellan motståndarna. I en del företeelser, t.ex. K1, (se avsnitt 2.11.1) tävlar man mot varandra trots att det kan vara en avsevärd viktskillnad mellan deltagarna. 
 I den danska regleringen av boxning anges t.o.m. att det inte får skilja mer än 10 kg mellan deltagarna inom en viktklass. Det bör även i en svensk reglering vara ett krav för tillstånd att viktskillnaden mellan utövarna inte är för stor. 
 141 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Det bör heller inte komma i fråga att alltför ojämna deltagare möts. Det kan naturligtvis vara svårt att avgöra hur en match kan komma att utveckla sig. Det måste emellertid vara ett krav att matchningar av den typ man ibland kan se i professionell boxning undviks. Det vill säga matchningar där det, t.ex. av deltagarnas matchstatistik, är uppenbart att den ene boxaren torde vara helt chanslös och endast är med för att förbättra motståndarens matchstatistik. 
 Det finns också ett annat problem, kanske framför allt inom den professionella boxningen, med ett antal boxare som inte håller tillräckligt hög kvalitet för att kunna konkurrera. Trots detta tillåts de på vissa platser att fortsätta att gå matcher trots att de har en matchstatistik som nästan uteslutande består av knock- outförluster. Statistik som visar en del av detta problem finns på http://telnet.phantom.kirenet.com/~quandary/hos.html. 
 Vid prövningen av en tillståndsansökan måste det säkerställas att de boxare eller utövare av andra kampidrotter som skall delta håller en sådan standard att de inte endast blir slagpåsar. 
 Matchlängd 
 I avsnitt 5.3 om medicinska skadeverkningar har det framhållits att långa matcher utgör ett problem. Som framgått i avsnitt 2.2.2 är det särskilt i professionell boxning vanligt med just långa matcher. Något som leder till att deltagarna träffas av flera slag. Dessutom gör den uttröttning av nackmusklerna som lång matchtid leder till att de slag som träffar får större skadeeffekter på hjärnan. 
 Det är naturligtvis svårt att sätta en fix maxgräns för hur lång en match skall få vara. Den verksamhet där matchlängden kanske framför allt ställs på sin spets är den professionella boxningen. Matchlängden varierar där beroende på deltagarnas erfarenhet och matchens dignitet mellan 12 minuter (4 x 3 min.) till 36 minuter (12 x 3 min.). En amatörboxningsmatch får enligt gällande regler pågå maximalt 12 minuter. 
 142 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 Åldersgräns för deltagande 
 Som framhållits i avsnitt 5.3 är det viktigt att de som deltar i aktuella aktiviteter är färdigväxta. Framför allt är nackmusklerna viktiga när det gäller motståndskraften mot slag eller sparkar mot huvudet. Starka och färdigutvecklade nackmuskler ökar möjlig- heten att ta smällar utan att huvudet kastas hit och dit och hjärnan kommer i rotation. 
 Det bör därför alltid finnas en i reglerna bestämd lägsta ålder för när deltagare får syssla med idrotter där det ingår slag eller sparkar riktade mot huvudet. Åldersgränsen bör inte vara generellt fastställd utan kunna anpassas beroende på de olika idrotternas karaktär och risker. 
 Särskilt om amatörboxning 
 Amatörboxningen har utretts ur skadesynpunkt flera gånger. I samband med arbetet med lagen om förbud mot professionell boxning utreddes också ett generellt förbud mot all boxning. 
 I början av  
 1980-talet 
  genomfördes en utredning om amatörbox- ningens skadeverkningar. I utredningens betänkande Svensk amatörboxning och skadeverkningarna (SOU 1982:22) diskutera- des om amatörboxningen var så farlig för utövarna att den borde förbjudas. 
 Det går naturligtvis inte att påstå att det inte finns risk för hjärnskador hos den som ägnar sig åt amatörboxning. Den medicinska forskning som gjorts när det gäller amatörboxning är inte entydig i fråga om riskerna för bestående hjärnskador. Vissa rapporter talar om förändringar i hjärnan medan andra forskare kommit fram till att riskerna inte är särskilt mycket större än i andra idrotter. När det gäller risken för hjärnskador visar t.ex. en svensk undersökning av amatörboxare, som framgår i avsnitt 5.2.3, på lättare neurologisk påverkan avseende finmotorik samt lättare EEG förändringar. 
 Sammantaget kan emellertid sägas att forskningsresultaten inte utesluter att även det våld som förekommer inom amatörbox- ningen i vissa fall kan leda till långvariga eller bestående men. Jag anser emellertid att riskerna med amatörboxning är av sådan art och omfattning att de kan anses som acceptabla ur samhälls- synpunkt. Amatörboxningen har också i stor utsträckning följt de 
 143 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 krav på säkerhet som uppställts av läkare och utredningar om riskerna med boxning. Med de regelförändringar inom amatör- boxningen som genomförts under de senaste decennierna finns det enligt min mening i dag inte någon anledning att ifrågasätta amatörboxningen. 
 När det gäller att utforma regler för matcher, omhändertagande, karantän och tillsyn av utövarna efter en knockout kan amatörboxningen snarare betraktas som ett föredöme och som en mall för övriga kampidrotter med liknande inslag som boxningen. 
 Särskilt om professionell boxning 
 Jag menar att det finns goda skäl att anta att det ur såväl sportslig som social synpunkt skulle vara till fördel för svenska professio- nella boxare om de kunde utöva sin verksamhet i Sverige. Om professionell boxning tilläts i Sverige skulle det enligt Svenska Boxningsförbundet gå att bygga upp ett system för att öka säkerheten för boxarna och för att kontrollera att de blev väl behandlade av promotorer och arrangörer. 
 Det enda kvarstående starka argumentet som i dag kan användas för ett fortsatt förbud mot professionell boxning i Sverige är enligt min bedömning de medicinska skadeverkningarna. I kapitel 5 har redovisats de risker för skador, framför allt på hjärnan som en professionell boxare löper genom sin boxning. 
 Jag menar att evenemang med boxning, oavsett om boxningen kallas professionell eller inte, bör få arrangeras om säkerheten för boxarna är på en acceptabel nivå. 
 Vad som framför allt talar emot att tillåta boxning i den form som professionell boxning normalt bedrivs i dag är ett antal fakto- rer vilka leder till större skaderisker än i amatörboxningen. Det gäller huvudsakligen utrustningen och matchernas längd 
 Utrustningen 
 Handskarnas utformning är viktig när det gäller att skydda utöva- ren. Som framgår av avsnitt 2.2.2 finns det detaljerade bestäm- melser om vikt och utformning av handskarna inom amatör- boxningen. Inom den professionella boxningen finns inom EBU bestämmelser om handskarnas vikt men inte detaljerade bestäm- 
 144 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 melser om fördelning av vikten. Detta gör att professionella boxares handskar riskerar att vara mindre stötabsorberande än amatörboxningens. Amatörhandskarnas utformning bör vara en utgångspunkt för vilken typ av handskar som skall krävas vid bedömningen av en ansökan om att få anordna en offentlig till- ställning med boxning. 
 När det gäller det huvudskydd som amatörboxare har, till skillnad från professionella boxare, skyddar det inte boxarens hjärna för skador vid träffar. Däremot utgör den ett visst skydd vid fall mot golvet och skyddar dessutom ögonbrynen och ögonen. 
 Matchlängd 
 Inom den professionella boxningen kan matcherna pågå upp till 36 minuter (12 ronder x 3 min.). De kortaste professionella match- erna går i 4 x 3 minuter. Inom amatörboxningen är den längsta tillåtna matchen 4 x 3 minuter. 
 Inom amatörboxningen finns som nyss nämnts bestämmelser om handskar och matchlängd. Dessa bestämmelser utgör en acceptabel säkerhetsnivå. Jag anser därför, framför allt mot bak- grund av de medicinska riskerna, att dessa bestämmelser bör vara vägledande för bedömningen av om offentliga tillställningar med boxning skall få tillstånd. 
  
 6.5.2 
  
 Undantag från tillståndskravet 
  
 Förslag:  
 En anordnare eller en för idrotten ansvarig organisa- tion skall kunna befrias från skyldigheten att söka tillstånd enligt 2 kap. 4 § ordningslagen (1993:1617) om idrottens regler och säkerhetsbestämmelser är sådana att deltagarnas säkerhet kan anses som godtagbar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna meddela föreskrifter om vilka anordnare eller organisationer som inte skall behöva ansöka om tillstånd. 
 I 2 kap. 4 § ordningslagen anges att en anordnare kan befrias från skyldigheten att söka tillstånd för tillställning av visst slag. Detta när det kan ske utan fara för ordning och säkerhet och för trafiken. 
 145 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Undantag gäller för tillställningar som planeras att äga rum på offentlig plats. En liknande bestämmelse bör vara tillämplig även när det handlar om kampidrottsarrangemang. 
 En ordning där samtliga aktuella idrotter, utan undantag, är underkastade krav på tillstånd varje gång de avser att anordna en tävling leder till stor byråkrati och stora kostnader både för idrotterna och för det allmänna. Enligt min bedömning kan det handla om ett stort antal arrangemang per år som skulle kräva ett tillståndsbeslut för att få arrangeras. 
 Eftersom det framför allt är idrotternas regelverk och tillämp- ningen av dessa som prövas skulle den föreslagna ordningen i många fall närmast leda till att samma prövning görs vid upprepade tillfällen. Det behövs därför ett system där idrotter vars regelverk och tillämpning är väl kända och kan accepteras ur säkerhets- synpunkt inte varje gång skall behöva söka tillstånd. En tänkbar lösning är att det i närmare föreskrifter, som utfärdas med stöd av ordningslagen, skall kunna finnas en förteckning på idrotter som undantas från tillståndskravet enligt 2 kap. 4 § ordningslagen trots att de innehåller slag eller sparkar riktade mot deltagares huvud. 
 I föregående avsnitt har föreslagits att polismyndigheten skall fatta beslut om tillstånd. Det är då naturligt att det ankommer på Rikspolisstyrelsen att efter bemyndigande från regeringen meddela föreskrifter om tillstånd till kampidrottsevenemang. En sådan förteckning som här föreslås bör kunna tas in i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Förteckningen bör tas fram i god tid före ett ikraftträdande av de föreslagna ändringarna. 
 En förutsättning för att undantag skall kunna komma i fråga är att den aktuella idrottens regelverk är sådant att säkerheten för deltagarna ligger på en godtagbar nivå. Sådana undantag bör natur- ligen vara förbehållna idrotter vars organisation har god kontroll på att arrangemangen genomförs enligt de bestämmelser som organisationen har antagit och som presenterats för den myndighet som skall pröva frågan om undantag. 
 Ett sådant undantag skall kunna ges till en organisation efter att den har gett in en redovisning av sina regler och de bestämmelser som gäller för omhändertagande av den som blivit utslagen. Undantaget skall vara kopplat till den organisation som sanktio- nerar evenemang inom den aktuella idrotten och inte till namnet på idrotten. I annat fall finns det en risk för att andra verksamheter använder sig av ett namn som finns på listan fast innehållet i idrotten inte är likadant. 
 146 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 Ansökan för att komma bland dem som skall vara på förteck- ningen skall göras av den sanktionerande organisationen. Undan- taget gäller endast för idrottsarrangemang som är sanktionerade av den som givit in ansökan om att få undantag från tillståndskravet. 
 För att möjliggöra ett system med undantag grundade på att säkerheten för deltagarna kan anses som acceptabel bör det göras ett tillägg med detta innehåll i 2 kap. 4 § ordningslagen. 
  
 6.5.3 
  
 En referensgrupp 
  
 Förslag:  
 Det bör inrättas en referensgrupp på nationell nivå som kan ge sakkunniga råd till Rikspolisstyrelsen i samband med framtagandet av föreskrifter och vara behjälplig vid prövningen av ansökningar om tillstånd. 
 Vid prövningen såväl av om en idrott skall ges ett generellt undantag från kravet på tillstånd som vid prövningen av ett enstaka evenemang kommer ett antal svåra frågor att aktualiseras. Frågor som kräver kompetens på områden som inte ligger inom polisens normala arbetsfält. 
 Man kan därför förutse att Polisen vid sin prövning kan behöva inhämta kunskaper om innehållet i de idrotter som skall prövas, de säkerhetsregler som dessa har samt också vilka medicinska risker som följer med utövandet av idrotten. Det finns som framgår av avsnitt 3.1.4 enligt 2 kap. 9 § ordningslagen möjlighet för Polisen vid prövningen av en ansökan om tillstånd till offentlig tillställning anlita en särskild sakkunnig på anordnarens bekostnad. Den reglering som här föreslås är av sådan karaktär att man kan tänka sig att Polisen ibland kan vara i behov av sådan hjälp. 
 Det finns därför anledning att inrätta en referensgrupp bestående av personer med  
 medicinsk-, 
  juridisk- och annan nödvändig kompetens som Rikspolisstyrelsen kan rådfråga vid framtagandet av föreskrifter och som kan vara behjälplig vid prövningen av ansökningar om tillstånd. Referensgruppen kan samtidigt yttra sig över i vilken mån den bedömer att det sätt som idrotten bedrivs garanterar en godtagbar säkerhet och om tillståndsansökan bör beviljas. 
 Det skall alltid ankomma på polismyndigheten att slutligt avgöra om tillstånd skall beviljas. Referensgruppen bör endast ha en rådgivande uppgift och skall inte ha myndighets ställning. 
 147 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 6.6 
  
 Påföljder vid arrangemang utan tillstånd eller i strid mot givet tillstånd 
  
 6.6.1 
  
 Vem skall träffas av straffansvar? 
  
 Förslag:  
 Straffansvar för anordnande av ett tillståndspliktigt kampidrottsevenemang utan tillstånd eller i strid mot meddelat villkor eller förbud bör endast drabba arrangören. Straffansvar för deltagare bör inte komma i fråga p.g.a. att arrangemanget anordnats i strid med tillståndsbestämmelserna. Ansvar för deltagare kan dock komma i fråga om hans eller hennes age- rande strider mot annan författning, t.ex. mot 3 kap. brotts- balken. 
 Enligt lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning kan ett flertal olika aktörer i samband med en professionell boxnings- match dömas. Den som deltar i  
 tränings-, 
  uppvisnings- eller tävlingsmatch i professionell boxning döms till böter eller fängelse i högst sex månader. Detsamma gäller den som anordnar eller ekonomiskt understödjer matchen eller upplåter lokal, den som i egenskap av manager ingår avtal om match eller främjar tillkomsten av sådant avtal och den som tjänstgör som domare eller sekond. 
 Med den lösning som föreslås med krav på tillstånd blir situationen annorlunda än vid ett totalförbud mot idrotten som sådan. Det brott som begås är att en match eller gala arrangeras utan tillstånd eller i strid mot villkor eller förbud. Bestämmelser som kan tillämpas finns redan i 2 kap. 29 § ordningslagen där det anges att anordnare av offentliga tillställningar döms om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot kravet på tillstånd eller anmälan eller mot villkor eller förbud som meddelats enligt 2 kap. 4 § ordningslagen. Det kan naturligtvis ibland råda osäkerhet om vem som skall ställas till svars som anordnare. 
 I Ordningslagen, kommentarer och praxis, Blackwell m.fl. sid. 173 f. diskuteras detta problem. Där anförs följande. Som anordnare kan självfallet flera personer uppträda. Vem eller vilka som skall anses som anordnare får avgöras efter en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Dock torde den som på ett påtagligt sätt har inflytande över verksamhetens bedrivande och utformning regelmässigt vara att betrakta som anordnare. Sålunda bör som anordnare kunna betraktas även någon annan än den som har uppgetts som anordnare i tillståndsärendet. 
 148 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 I 23 kap. 4 § brottsbalken anges att ansvar som är föreskrivet för brott för vilket fängelse är föreskrivet skall gälla inte bara för den som utfört gärningen utan även annan som främjat den med råd och dåd. Detta torde när det gäller kampidrottsevenemang kunna tänkas vara t.ex. den som finansierar en gala, hyr ut lokal eller verkar som promotor. Eftersom denna bestämmelse är tillämplig vid brott mot 2 kap. 4 § ordningslagen torde det sällan uppstå problem med att urskilja vilka personer som kan göras ansvariga för överträdelser av de förslagna bestämmelserna. 
 De som deltar i matcherna eller uppvisningarna däremot begår inte något brott mot ordningslagen. Straffansvar enligt denna lag kan därför heller inte komma i fråga för någon form av träning inför ett sådant evenemang. 
 Däremot kan naturligtvis gärningar som begås under såväl täv- lingar, träningar som träningsmatcher vara att bedöma som brott enligt brottsbalken om våldet i den aktuella verksamheten går utöver vad som går att samtycka till enligt brottsbalken. 
  
 6.6.2 
  
 Påföljd vid överträdelse 
  
 Förslag:  
 Den som anordnar ett tillståndspliktigt kampidrotts- evenemang utan tillstånd eller bryter mot villkor som meddelats eller mot förbud mot arrangemanget döms till böter eller fängelse i högst sex månader. 
 Enligt lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning döms den som bryter mot lagen till böter eller fängelse i högst sex månader. Samma straffskala gäller enligt 29 § ordningslagen (1993:1617) för den som i egenskap av anordnare bryter mot kravet på tillstånd eller anmälan för en offentlig tillställning eller som bryter mot villkor eller förbud som meddelats med anledning av ansökan om tillstånd. 
 I ordningslagen finns bestämmelser om påföljder för den som bryter mot lagens bestämmelser när det gäller allmänna samman- komster och offentliga tillställningar. I 2 kap. 29 § anges att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot kravet på tillstånd eller anmälan till en offentlig tillställning eller mot villkor eller förbud som meddelats för tillställningen döms till böter eller fängelse i högst sex månader. 
 149 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 SOU 2003:24 
  
 Samma straffskala gäller således i dag för överträdelse av lagen om förbud mot professionell boxning och i ordningslagens bestäm- melser om tillstånd till offentliga tillställningar. Enligt mitt förslag skall regleringen av kampidrottsevenemang ske genom ordnings- lagens bestämmelser om offentliga tillställningar. Jag menar att det inte finns skäl att ha en särskild straffskala för just kampidrotts- evenemang utan den som gäller i dag för offentliga tillställningar bör användas även när det gäller kampidrottsevenemangen. 
  
 6.6.3 
  
 Förverkande av vinning av brott mot tillståndskravet 
  
 Förslag:  
 Om någon anordnat ett tillståndspliktigt kampidrotts- evenemang utan tillstånd eller i strid mot meddelat villkor eller förbud får det som uppburits i avgifter eller annan ersättning för att närvara vid tillställningen förklaras förverkat efter vad som kan anses skäligt. 
 Enligt 4 § lagen om förbud mot professionell boxning skall utbyte av brott mot den lagen förklaras förverkat om det inte är uppenbart obilligt. 
 I 2 kap. 31 § ordningslagen (1993:1617) finns bestämmelser om förverkande av avgifter och andra ersättningar som erlagts för att bevista en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning hos den som gjort sig skyldig till överträdelse som avses i 2 kap. 29 § samma lag. I 2 kap. 29 § anges i punkt 1. Avgifterna och ersätt- ningarna får förklaras förverkade efter vad som kan anses skäligt. 
 Samma bestämmelser om förverkande bör gälla för offentliga tillställningar med kampidrotter som när det gäller andra offentliga tillställningar. 
  
 6.7 
  
 Professionell brottning 
  
 Förslag:  
 Det särskilda kravet på tillstånd för professionell brott- ning i 2 kap. 4 § andra stycket ordningslagen tas bort. 
 Enligt dagens bestämmelser i ordningslagen är offentliga tillställ- ningar med professionell brottning underkastade krav på tillstånd även om de inte äger rum på offentlig plats. Vad som avses med regleringen är oklart. 
 150 
  
 SOU 2003:24 
  
 Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 
  
 Tillståndskravet gällde också enligt 1956 års allmänna ordnings- stadga. Det förklaras inte närmare vad som avses med professionell brottning men det får antas att det som då var aktuellt närmast handlade om s.k. wrestling eller  
 catch-as-catch-can. 
  I denna verk- samhet möts två eller flera personer i uppvisningsmatcher där ut- gången är avgjord på förhand. Den typen av matcher innehåller ofta både grepp och slag riktade mot huvudet. 
 Det finns enligt min mening inte längre någon anledning att särbehandla denna företeelse utan den föreslagna regleringen bör också omfatta professionell brottning i fall reglerna för tillställ- ningen föranleder det. 
 151 
  
 7 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 7.1 
  
 Nuvarande ordning 
  
 7.1.1 
  
 Statligt stöd 
  
 Föreningar inom Riksidrottsförbundet 
 Riksidrottsförbundet prövar, enligt lagen (1995:361) om överläm- nande av förvaltningsuppgifter till Sveriges Riksidrottsförbund, frågor om fördelning av statsbidrag till idrottsverksamhet i enlighet med vad regeringen bestämmer. Regeringen har meddelat sådana bestämmelser i förordningen (1999:1177) om statsbidrag till idrottsverksamhet. 
 I förordningens 2 § anges att med idrottsverksamhet avses prestationsinriktad tävlingsidrott samt hälsoinriktad bredd- och motionsidrott i vilken ingår ett centralt moment av fysisk aktivitet. Med barn och ungdomar avses enligt 3 § personer mellan 7 och 25 år. 
 Statsbidraget skall stödja verksamhet som 
  
 bidrar till att utveckla barns och ungdomars intresse och benägenhet för motion och idrott samt deras möjligheter att utöva inflytande över och ta ansvar för sitt idrottande, 
  
 gör det möjligt för alla människor att utöva idrott och motion, 
  
 syftar till att ge kvinnor och män lika förutsättningar att delta i idrottsverksamhet, 
  
 främjar integration och god etik, och 
  
 bidrar till att väcka ett livslångt intresse för motion och därmed främjar en god hälsa hos alla människor. 
  
 En förutsättning för att en organisation skall få ta del av statligt stöd enligt denna förordning är att organisationen är ansluten till Riksidrottsförbundet. Även Sveriges Olympiska Kommitté kan få stöd för att möjliggöra förberedelser inför och deltagande i inter- 
 153 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 SOU 2003:24 
  
 nationell tävlingsverksamhet. Kommuner kan få statsbidrag för att skapa bättre möjligheter för elitsatsande ungdomar att kombinera sin idrottsutövning med utbildning vid riksrekryterande idrotts- gymnasier. 
 Riksidrottsförbundet prövar ansökningar om bidrag enligt för- ordningen och dess beslut får inte överklagas. 
 Enligt Riksidrottsförbundets stadgar gäller följande vid prövning av ett förbunds ansökan om inträde 
  
 1. 
  
 Förbundet skall administrera idrott. 
  
 2. 
  
 Förbundet skall vara en ideell förening. 
  
 3. 
  
 Förbundets verksamhet skall stå i samklang med den av stäm- man beslutade verksamhetsidén. 
  
 4. 
  
 Förbundet får inte bedriva/administrera idrottslig verksamhet som är nära besläktad med verksamhet inom till Riksidrotts- 
  
 förbundet redan anslutet specialförbund. 
 5. Förbundet bör ha minst 50 medlemsföreningar med minst 
 3 000 medlemmar och finnas representerat inom minst 10 distrikt. 
 Stödets utformning och omfattning 
 Statens stöd till idrotten fördelas av Riksidrottsförbundet för följande ändamål: 
  
 Bidrag till lokal barn- och ungdomsverksamhet. 
  
 Gemensam administration m.m. 
  
 Bidrag till centrala idrottsorganisationer. 
  
 Insatser mot dopning. 
  
 Forskning och utveckling m.m. 
  
 Bidrag till specialidrott inom gymnasieskolan. 
  
 Insatser för idrottsledare. 
  
 För år 2002 utbetalades totalt 878 miljoner kronor till idrotten från statsanslaget och från AB Svenska Spel. Den lokala barn- och ung- domsverksamheten inom idrotten erhöll 451 miljoner kronor och specialidrottsförbunden 247 miljoner av dessa medel. Resterande medel gick bl.a. till  
 OS-deltagande, 
  antidopningsarbete, m.m. 
 154 
  
 SOU 2003:24 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 Kampidrottsförbund som är medlemmar i Riksidrottsförbundet 
 Riksidrottsförbundet har 67 medlemsförbund. Nedanstående för- bund omfattas direkt av utredningen. Från Riksidrottsförbundets årsredovisning för år 2001 har följande uppgifter hämtats om med- lemsantal och statliga bidrag: 
  
 Medlemmar 
  
 Föreningar 
  
 Organisationsbidrag 
  
 Boxning 
  
 7 327 
  
 147 
  
 1 367 000 kr 
  
 Brottning 
  
 *3 516 
  
 155 
  
 2 158 000 kr 
  
 Budo 
  
 30 443 
  
 580 
  
 1 822 000 kr 
  
 Judo 
  
 13 343 
  
 158 
  
 1 403 000 kr 
  
 Taekwondo 
  
 5 805 
  
 156 
  
 686 000 kr 
  
 * Licenser 
 Därutöver fick dessa förbund statligt lokalt aktivitetsstöd baserat på drygt 300 000 sammankomster år 2001. 
 Vid sidan av dessa idrotter får också en wushustil som utövas av fyra föreningar samt ett antal  
 ju-jutsuföreningar 
  (se avsnitt 2.9) genom sitt medlemskap i Svenska Gymnastikförbundet del av stat- liga bidrag via Riksidrottsförbundet. 
 Föreningar utanför Riksidrottsförbundet 
 Föreningar som bedriver idrottsverksamhet för barn- och ung- domar kan i vissa fall få statligt stöd även om de står utanför Riksidrottsförbundet. Både Allmänna arvsfonden och Ungdoms- styrelsen kan lämna stöd till sådan verksamhet. Stöd från Allmänna arvsfonden lämnas i huvudsak i form av tidsbegränsade projekt- bidrag. 
 I regleringsbrevet för Ungdomsstyrelsen anges bl.a. följande som verksamhetsmål. Målet är, att genom fördelning av statsbidrag till ungdomsorganisationerna, främja barns och ungdomars demo- kratiska fostran, främja jämställdhet mellan könen, främja jäm- likhet mellan olika ungdomsgrupper, ge barn och ungdomar en meningsfull fritid samt engagera fler ungdomar i föreningslivet. 
 Grundbidrag kan sökas av ungdomsorganisationer som genom sina lokalavdelningar bedriver riksomfattande verksamhet. För att beviljas grundbidrag skall organisationen vara en öppen samman- 
 155 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 SOU 2003:24 
  
 slutning i vilken medlemskap är frivilligt. Den skall vara själv- ständig, demokratiskt uppbyggd och ha minst 3 000 medlemmar i åldrarna  
 7–25 
  år. Dessa skall utgöra minst 60 procent av organi- sationens totala medlemsantal. Organisationen måste också vara rikstäckande, vilket i detta fall betyder att den skall ha verksamma lokalavdelningar i minst hälften av landstingen. 
 De organisationer som fick bidrag under år 2002 representerar ett stort antal sektorer och områden. Bland dem som fick bidrag finns politiska ungdomsorganisationer, invandrarorganisationer, nykterhetsorganisationer, handikapporganisationer och religiösa organisationer. Vid sidan av dessa finns också förbund och orga- nisationer som scoutorganisationer, Fältbiologerna och Röda korsets ungdomsförbund. 
 Utöver grundbidrag kan ett särskilt bidrag sökas av nya nationella ungdomsorganisationer under uppbyggnad eller som på grund av sin organisatoriska karaktär inte kan få statsbidrag enligt ovan. 
 Några renodlade idrottsorganisationer finns inte bland de ungdomsorganisationer som erhåller stöd från Ungdomsstyrelsen. 
 Bland organisationerna finns emellertid en organisation – Aktiv Ungdom – som kan sägas vara en paraplyorganisation för ett antal organisationer med olika inriktningar. Bland medlemsorganisa- tionerna i Aktiv Ungdom finns ett antal föreningar som sysslar med kampidrotter. Exempelvis är en del föreningar som utövar kickboxning, jiujitsu, kobudo och wing tsun anslutna till Aktiv Ungdom. Dessa organisationer kan på så sätt få del av det statsbidrag som lämnas av Ungdomsstyrelsen. Något som de inte skulle få annars eftersom de inte själva är stora nog att uppfylla villkoren för stöd från Ungdomsstyrelsen. 
 Vid sidan av fördelningen av statsbidraget har Ungdomsstyrelsen sedan år 1999, i likhet med Riksidrottsförbundet, fördelat medel från överskottet av AB Svenska Spels värdeautomatspel. Under år 2002 utbetalades ett bidrag på 85 miljoner kronor från AB Svenska Spel till Ungdomsstyrelsen för fördelning till de ungdoms- organisationer som var berättigade till grundbidrag. Pengarna skulle fördelas så att de gynnade den lokala verksamheten. Enligt regeringsbeslutet skulle den fördelningen grundas på organisa- tionernas inrapporterade antal medlemmar och lokalavdelningar. 
 156 
  
 SOU 2003:24 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 7.1.2 
  
 Kommunalt stöd 
  
 Idrottsföreningar kan också få stöd av kommuner och landsting. I Idrottsutredningens betänkande Idrott och motion för livet (SOU 1998:76) beräknades landstingens stöd 1996 till 88,4 miljoner kronor, motsvarande en procent av idrottsrörelsens totala intäkter. Kommunernas kontantstöd uppgår årligen till ca 1,2 miljarder kronor. Dessutom subventionerar många kommuner hyran för de lokaler där föreningarna bedriver sin verksamhet. Ett stöd som kan värderas till ca 3,3 miljarder kronor. 
 Kriterierna för vilka föreningar och vilken typ av verksamhet som kommunerna stöder varierar. Jag har med hjälp av Svenska Kommunförbundet frågat samtliga Sveriges kommuner om deras praxis när det gäller bidrag till kampidrotter, inom och utanför Riksidrottsförbundet. 
 Av Sveriges 289 kommuner svarade 226 på enkäten. Svaren på frågorna visade att kommunerna i allmänhet ser tillhörigheten till riksförbund, dvs. medlemskap i Riksidrottsförbundet, som det viktigaste kriteriet för att få en förening skall få bidrag från kom- munen. 197 kommuner svarar att de ger bidrag till kampidrotts- föreningar som är organiserade i Riksidrottsförbundet. Av de kommuner som svarade angav ungefär en fjärdedel (52 stycken) att de också lämnar stöd till kampidrottsföreningar som inte tillhör Riksidrottsförbundet. Ett tiotal av dessa kommuner anger att de enbart stöder föreningarna genom lokaler. 29 kommuner ger inget kontant stöd alls till kampidrottsföreningar men många av dessa anger att det inte finns några sådana föreningar i den egna kommunen. 
 Jag är medveten om att det inte går att dra några helt säkra slutsatser av denna enskilda undersökning men dess resultat bekräftar mina egna erfarenheter från området. Undersökningen indikerar nämligen att kommunernas bedömning när det gäller stöd till idrottslig verksamhet i stor uträckning grundar sig på huruvida verksamheten är ansluten till Riksidrottsförbundet eller inte. 
 157 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 SOU 2003:24 
  
 7.2 
  
 Överväganden 
  
 7.2.1 
  
 Möjligheterna att bli medlem i Riksidrottsförbundet 
  
 Riksidrottsförbundet kan i många avseenden anses vara synonymt med svensk idrott. Med sina 67 medlemsförbund, 22 000 föreningar och 3,2 miljoner medlemmar företräder förbundet den svenska idrottsrörelsen. 
 Bland kampidrotterna är bilden lite mer komplicerad. De förbund inom Riksidrottsförbundet som bedriver kampidrott organiserar inte all kampidrottsverksamhet. 
 Anslutna till Riksidrottsförbundet är Svenska Boxnings- förbundet, Svenska Brottningsförbundet, Svenska Judoförbundet, Svenska Taekwondoförbundet och Svenska Budoförbundet. Samtliga dessa, med undantag för Budoförbundet, är homogena förbund i den meningen att förbunden organiserar endast en idrott. Budoförbundet däremot har ett antal olika idrotter och grenar vars gemensamma nämnare är deras ursprung. 
 Ett villkor för att en organisation skall få medlemskap i Riksidrottsförbundet är enligt stadgarna att organisationen inte bedriver idrottslig verksamhet som är nära besläktad med verk- samhet som redan finns inom annat specialförbund inom Riks- idrottsförbundet. Undantag från denna regel är dock wushu och ju- jutsu som organiseras av två specialförbund, Budoförbundet och Gymnastikförbundet. 
 Bland de kampidrotter som befinner sig utanför Riksidrotts- förbundet finns ett stort antal idrotter med olika inriktning och ursprung. Utmärkande för dem är att de har relativt små variationer sinsemellan. Många av stilarna har dessutom likheter med idrotter som redan är med i något av de till Riksidrottsförbundet anslutna specialförbunden. Eftersom kampidrotter ofta har en distinkt traditionell karaktär har det inneburit problem för i Sverige ny- etablerade kampidrotter, som har haft en annan traditionell bakgrund än de i Sverige tidigare etablerade idrotterna, att kunna komma med i dessa förbund trots att stilarna ibland har stora likheter. 
 Detta förhållande och de nya kampidrotternas likhet med be- fintliga kampidrotter inom Riksidrottsförbundet innebär också att det är svårt för nya kampidrotter att få inträde där som fristående specialförbund. Detta även om de uppfyller övriga krav för med- lemskap, som t.ex. medlemsantal och organisation. 
 158 
  
 SOU 2003:24 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 Vid sin senaste stämma beslutade Svenska Budoförbundet att förbundet genom beslut av stämman skall kunna ta in nya kampidrotter. Tidigare har det angivits i stadgarna vilka sporter som skall tillhöra förbundet. Framtiden får utvisa huruvida detta beslut kommer att innebära förändrade förutsättningar för utanförstående kampidrotter. En första indikation på utvecklingen kommer vid Budoförbundets stämma den 22 mars 2003. 
  
 7.2.2 
  
 Dopning 
  
 Problemen för de idrotter som tvingas stå utanför Riksidrotts- förbundet inskränker sig inte endast till möjligheterna att få statliga och kommunala bidrag utan även möjligheterna att bekämpa dopning. Riksidrottsförbundet har under en längre tid byggt upp en mycket seriös och omfattande satsning för att motverka dop- ning inom idrotten. Stora belopp reserveras årligen inom statsan- slaget för detta ändamål. Målet är att genomföra 3 500 dopnings- kontroller under år 2003. 
 Riksidrottsförbundets testverksamhet gäller endast de egna idrotterna. Flera av de kampidrotter utanför Riksidrottsförbundet, som jag varit i kontakt med under utredningen, har betonat vikten av att bekämpa dopning i sin idrott. Organisationernas regler om dopning är klara och ansluter ofta till den internationella listan över förbjudna substanser. Dopningstester är emellertid kostsamma varför många av organisationerna tvingas avstå från att göra tester på grund av att de inte har råd att genomföra sådana. 
 Det är naturligtvis bekymmersamt att de kampidrotter som för närvarande står utanför Riksidrottsförbundet i praktiken saknar möjlighet att bekämpa eventuell dopning. Detta förhållande försvårar dessutom för sporterna när det gäller trovärdigheten gentemot sponsorer och försäkringsbolag. 
  
 7.2.3 
  
 Kommunernas roll 
  
 Att ge stöd till föreningslivet är enligt min mening väl använda pengar. Samhället får, genom det värde som föreningarnas verk- samhet har för den enskildes välbefinnande och deltagande i samhällslivet, tillbaka flerfaldigt mer än de pengar som betalas ut. 
 159 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 SOU 2003:24 
  
 Jag menar att kommunerna har en viktig roll att spela när det gäller att stödja föreningslivet. Som framgått ovan varierar kom- munernas praxis när det gäller stöd till kampidrotter utanför Riks- idrottsförbundet. Jag är naturligtvis medveten om att det måste ankomma på varje enskild kommun att bestämma sin egen praxis när det gäller vilka idrotter som skall få bidrag. 
 Jag vill ändå framhålla att det är olyckligt om kommunerna vid sin prövning av om bidrag skall utgå till en idrottsförening enbart grundar sitt beslut på huruvida föreningen är med i Riksidrotts- förbundet eller inte. Ett medlemskap i Riksidrottsförbundet kan naturligtvis ses som en form av kvalitetsstämpel. Som framgått tidigare i detta kapitel kan det emellertid finnas olika anledningar till varför idrottsorganisationer inte är medlemmar i Riksidrotts- förbundet. Idrotten kan t.ex. ha för få utövare, ha en för liten geografisk spridning eller helt enkelt vara för lik en idrott som redan är med i förbundet. Likväl kan föreningens verksamhet ha ett stort värde för invånarna i kommunen. 
 Jag menar att alla kommuner förutsättningslöst bör pröva om de idrottsföreningar som finns i kommunen skall få del av kommunala bidrag. Det bör vara verksamhetens värde som skall vara det av- görande kriteriet vid den bedömningen. Det är min förhoppning att den beskrivning av olika kampidrotter som jag redovisar i detta betänkande kan bli ett viktigt underlag för denna prövning. 
 Jag har från Fritidsförvaltningen i Malmö fått reda på att den har en fastställd process när det gäller bidrag till alla nya föreningar, således även de kampidrotter som inte tillhör Riksidrottsförbundet. Jag menar att det finns anledning att i detta sammanhang lyfta fram den policy som Malmö kommun tillämpar på nystartade för- eningar. 
 Policyn kan sammanfattas enligt följande. 
  
 En nystartad organisation som vill söka bidrag m.m. måste först ha haft verksamhet minst ett år. 
  
 Efter första verksamhetsåret skall föreningen redovisa en förenings- respektive organisationsrapport tillsammans med verksamhetsberättelse, resultat- och balansräkning, revisions- berättelse, verksamhetsplan och årsmötesprotokoll. 
  
 Under första året besöker en ansvarig tjänsteman från fri- tidsförvaltningen föreningen, där man då tillsammans disku- terar upplägg, verksamhet, förväntningar, rättigheter och skyl- digheter m.m. 
  
 160 
  
 SOU 2003:24 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 Efter besöket beslutar fritidsförvaltningen om föreningen skall få bidrag från kommunen eller inte. 
  
 7.3 
  
 System för statligt stöd till barn- och ungdoms- verksamhet utanför Riksidrottsförbundet 
  
 Statens stöd till idrotten utreddes så sent som i slutet av  
 1990-talet 
  av Idrottsutredningen. I sitt betänkande Idrott  motion för livet – Statens stöd till idrottsrörelsen och friluftslivets organisationer (SOU 1998:76) presenterade utredningen förslag om hur statens stöd till idrotten skulle se ut. Utredningens slutsatser låg sedan till grund för den ordning som gäller i dag. 
 Som jag uppfattat mitt uppdrag skall jag lämna förslag till hur samhället kan stödja barn- och ungdomsverksamhet inom kamp- idrotter som inte är anslutna till Riksidrottsförbundet. 
 Den enklaste lösningen på problemet med bidrag till föreningar utanför Riksidrottsförbundet vore naturligtvis att dessa idrotter blev anslutna till förbundet. Den självständighet som den svenska idrottsrörelsen har är det naturligtvis viktigt att även i fortsätt- ningen slå vakt om. Det är därför inte rimligt att staten föreskriver vilka idrotter som skall få vara med i Riksidrottsförbundet. Detta måste också framöver vara en uppgift för idrottsrörelsen själv. Jag anser emellertid att det är värdefullt om Riksidrottsförbundet och dess olika specialförbund har en öppen attityd till nya idrotter. 
 Med den viktiga roll som samhället har givit Riksidrotts- förbundet när det gäller fördelning av statliga medel till idrotten följer samtidigt ett stort ansvar. Ett ansvar som enligt min mening bör bestå i att inte utestänga organisationer vars verksamhet uppfyller de kriterier som finns i förordningen (1999:1177) om statsbidrag till idrottsverksamhet för att en organisation skall få ta del av det statliga idrottsanslaget. 
 Regeringen har i budgetpropositionen för år 2003 föreslagit att ett bidrag på ytterligare 100 miljoner kronor anslås till idrottens barn- och ungdomsverksamhet under förutsättning att idrotts- rörelsen tar på sig att öppna dörrarna för fler, hålla tillbaka avgifterna, satsa mer på flickidrotten, delta i kampen mot droger och intensifiera samarbetet med skolorna. Detta förslag, som riksdagen godkänt, menar jag talar för att även sådan barn- och ungdomsverksamhet som bedrivs av demokratiskt uppbyggda idrottsorganisationer utanför Riksidrottsförbundet bör komma i 
 161 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 SOU 2003:24 
  
 fråga för att få offentligt stöd i form av liknande bidrag som de som finns inom Riksidrottsförbundet. 
 Riksdagen beslutade år 1996 att utforma ett vinstdelningssystem baserat på det totala överskottet från AB Svenska Spel. Avsikten med detta system är att säkerställa föreningslivets ställning och även möjliggöra att kretsen förmånstagare kan breddas. Jag menar därför att alla ideellt baserade idrottsorganisationer som bedriver barn- och ungdomsverksamhet, oavsett medlemskap i Riksidrotts- förbundet, bör kunna få del av detta överskott. 
 Jag kan tänka mig tre olika vägar för att tillskjuta medel till idrottsorganisationer som i dag står utanför Riksidrottsförbundet. 
  
 1. 
  
 Staten ger ett särskilt bidrag till Riksidrottsförbundet för att fördela till specialförbund inom Riksidrottsförbundet som tar in nya idrotter, 
  
 2. 
  
 Staten ger ett särskilt bidrag direkt till de specialförbund som tar in nya idrotter, 
  
 3. 
  
 Riksidrottsförbundet får till uppgift att även fördela medel till idrottsorganisationer som står utanför Riksidrottsförbundet. 
  
 Gemensamt för de tre alternativen är att organisationernas möjlig- heter att få bidrag, såväl statliga som kommunala, skulle öka och därigenom också möjligheterna att motverka dopning. 
 Alternativen 1 och 2 kan uppfattas som orättvisa gentemot andra förbund som tidigare tagit in nya idrotter utan ersättning. Alter- nativ 2 skulle dessutom innebära ett avsteg från Riksidrotts- förbundets myndighetsroll när det gäller fördelningen av medel till specialförbunden. 
 En lösning enligt alternativ 3 skulle innebära att Riksidrotts- förbundet återfår en roll som det tidigare haft t.ex. när det gällde bidrag till friluftsorganisationer. Detta vore praktiskt genomförbart eftersom de administrativa rutiner som krävs redan finns inom Riksidrottsförbundet. 
 Även om Riksidrottsförbundet redan enligt dagens bestäm- melser om bidrag till idrotten har getts vissa myndighetsuppgifter skulle denna roll bli ännu tydligare om den uppgiften utsträcktes också till andra idrotter. Det är mycket tveksamt om Riks- idrottsförbundet är berett att ta på sig en sådan uppgift. En uppgift som riskerar att förändra den svenska idrottsrörelsens karaktär från en självständig sammanslutning av ideella föreningar till en del av den offentliga myndighetsstrukturen. 
 162 
  
 SOU 2003:24 
  
 Offentligt stöd till idrottslig verksamhet 
  
 De problem som många kampidrotter har att få inträde i Riks- idrottsförbundet medför konsekvenser för deras möjligheter att utvecklas och växa. Det finns därför ett behov av förändringar. Ytterligare en möjlighet att ge stöd till dessa organisationer kan vara att på nationell nivå utforma ett system för bidrag, i likhet med Ungdomsstyrelsens särskilda bidrag (se avsnitt 7.1.1) och Malmö kommuns modell för prövning av nya organisationer (se avsnitt 7.2.3). 
 Mitt uppdrag avser endast att utreda förhållandena för kamp- idrotter men jag kan tänka mig att det även finns andra idrotter som har motsvarande problem. En ny ordning för ekonomiskt stöd bör därför också omfatta dessa. 
 163 
  
 8 
  
 Konsekvenser 
  
 8.1 
  
 Bakgrund 
  
 Enligt kommittéförordningen (1998:1474) skall kommittéer genom- föra konsekvensanalyser i skilda hänseenden beträffande de förslag som läggs fram. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostna- derna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall dessa konsekvenser redovisas i betänkandet (14 §). Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, skall dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting, skall finansiering föreslås. Om förslagen har betydelse för den kom- munala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet (15 §). Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för syssel- sättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrations- politiska målen. 
  
 8.2 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 8.2.1 
  
 Den nya tillståndsprövningen 
  
 I betänkandet föreslås att det införs en ordning med tillståndskrav för offentliga tillställningar med tävling eller uppvisning i kamp- idrotter där det ingår slag och sparkar riktade mot deltagares huvud. Prövningen föreslås ankomma på polismyndigheten. Prövningar av tillstånd till offentliga tillställningar görs redan i dag vid polismyndigheterna. Förslaget innebär emellertid att det kommer att bli en viss ökning av antalet ärenden och de kommer 
 165 
  
 Konsekvenser 
  
 SOU 2003:24 
  
 att kräva en prövning från andra utgångspunkter än dagens till- ståndsärenden. 
 I samband med genomförandet av förslaget kommer Riks- polisstyrelsen att få merarbete dels för att utfärda föreskrifter och dels när ett antal idrottsorganisationer och arrangörer kommer att begära undantag från kravet på att ansöka om tillstånd. Jag bedömer att denna uppgift kommer att ta ungefär en person i anspråk. Man kan anta att den övervägande majoriteten av idrotter som omfattas av tillståndskravet kommer att bli undantagna. Där- efter torde antalet ansökningar om tillstånd till enskilda evenemang bli mycket lågt. 
 Den föreslagna ordningen kan också leda till att de allmänna förvaltningsdomstolarna får ett antal mål om överklagade till- ståndsbeslut. Som nyss anförts kan man anta att det blir tal om ett mycket begränsat antal ärenden som kommer att bli föremål för domstolsprövning. 
 De kostnader som kommer att belasta det allmänna kan därför bedömas bli så begränsade att de kan rymmas inom nuvarande anslag till polisväsendet och de allmänna förvaltningsdomstolarna. De ökade kostnaderna för det allmänna motsvaras också av att polismyndigheten tar ut en avgift av den som ansöker om tillstånd till att anordna en offentlig tillställning. 
  
 8.2.2 
  
 Ökat arbete p.g.a. överträdelser av tillståndskravet 
  
 Förslaget innebär att den som anordnar en offentlig tillställning innehållande kampidrotter med slag eller sparkar riktade mot deltagares huvud utan tillstånd från polismyndigheten gör sig skyldig till brott. Detta innebär kriminalisering av en ny gärning. Det finns emellertid inte skäl att befara att det skulle bli ett särskilt stort antal fall av brott mot de föreslagna bestämmelserna. Något betydande merarbete för polis eller allmänna domstolar i detta sammanhang är därför inte sannolikt. Förslaget bör därför inte leda till kostnadsökningar för polisväsendet eller domstolsväsendet som inte ryms inom nuvarande anslag. 
 166 
  
 SOU 2003:24 
  
 Konsekvenser 
  
 8.3 
  
 Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet 
  
 Förslaget innebär en nykriminalisering och leder därför naturligen till fler möjligheter att begå brott. Det brott som blir aktuellt är dock ett brott som är svårt att dölja eftersom ett krav är att kampidrotten utövas vid en offentlig tillställning. Dessutom har polisen enligt 2 kap. 21 § ordningslagen (1993:1617) fritt tillträde till offentliga tillställningar. Det innebär att polisen har goda möjligheter att kontrollera om tillställningen är tillståndspliktig eller inte samt om tillställningen anordnas på det sätt som angavs i ansökan om tillstånd. 
  
 8.4 
  
 Konsekvenser i övrigt 
  
 Förslagen får därutöver inte några sådana konsekvenser som moti- verar särskild redovisning. 
 167 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Översyn av professionell boxning och andra 
  
 Dir. 
  
 kampsporter 
  
 2001:86 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 25 oktober 2001. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas för att förutsättningslöst analysera de frågor som hänger samman med professionell boxning och andra kampsporter. Frågorna skall belysas allsidigt med tonvikt på de medicinska aspekterna. Även sporternas sociala funktion och möjlig- heter att bidra till integration och anpassning i samhället är viktiga frågor som utredaren skall överväga. I uppdraget ingår att se över lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning och be- döma om den fyller sitt syfte eller om dess inriktning och om- fattning bör förändras i något avseende. Även frågan om det över- huvudtaget finns behov av ett fortsatt förbud mot professionell boxning skall analyseras. 
 Förbudet mot professionell boxning 
 Professionell boxning är sedan den 1 januari 1970 förbjuden i Sverige. Enligt lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning döms den som i Sverige deltar i en  
 tävlings-, 
  uppvisnings- eller tränings- match i professionell boxning till böter eller fängelse i högst sex månader. Samma straffansvar gäller för den som anordnar, ekono- miskt understödjer eller upplåter lokal för professionella boxnings- tävlingar samt för deltagande manager, domare eller sekond. 
 I Kungl. Maj:ts proposition nr 118 år 1969 hade det anförts, mot bakgrund av genomförda utredningar och synpunkter från ett stort antal remissinstanser, att de medicinska skadeverkningarna av box- ning – främst hjärnskador av kronisk karaktär – var allvarligare än man tidigare hade haft anledning att räkna med. Dessa verkningar bedömdes vara av sådan art att boxning från medicinsk synpunkt inte längre kunde godtas som sportgren i sin dåvarande form. 
 169 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:24 
  
 Vidare anfördes att samhället inte kan underlåta att ingripa för att förebygga de allvarliga, ibland livshotande skador som boxare kan drabbas av och som i sin tur kan leda till bl.a. arbetsoförmåga och sociala anpassningssvårigheter. Detta ansågs tala starkt för ett för- bud mot boxning och skälen bedömdes vara starkast i fråga om professionell boxning. 
 I propositionen anfördes vidare att boxning även har andra ogynn- samma konsekvenser än hälsorisker. Förutom att boxning ibland har en förråande verkan anfördes att det är angeläget att stävja de osunda ekonomiska intressen som gör sig gällande inom yrkesbox- ningen. Det måste anses stötande att boxare och arrangörer kan göra sig betydande vinster på en verksamhet som är inriktad på att åstadkomma skador hos deltagarna. Även dessa förhållanden an- fördes som skäl för förbud och förbudsskälen bedömdes starkast i fråga om professionell boxning. Ett förbud mot amatörboxning ansågs därför inte aktuellt. 
 I januari 1980 tillsatte jordbruksministern en särskild utredare med uppgift att utreda frågan om boxningens skadeverkningar. Utredningen hade till uppgift att från medicinska utgångspunkter ge underlag för en bedömning av om amatörboxning utövad enligt gällande regler och med tillämpning av gällande föreskrifter skulle anses förenad med sådana risker att ett samhällsingripande i någon form vore påkallad. Däremot behandlade utredningen inte vad som kallas boxningens etiska problem, dvs. tävlingsboxarens avsikt att slå motståndaren medvetslös. 
 Utredaren fann inte skäl för ett ingripande med förbud mot svensk amatörboxning i dess dåvarande utformning och ansåg att det var boxningsförbundets sak att utforma regler och säkerhets- föreskrifter i samråd med medicinsk expertis. 
 Frågor om professionell boxning har varit uppe till behandling i riksdagen ett flertal gånger under de senaste åren. Kulturutskottet och en klar riksdagsmajoritet har då ställt sig bakom ett fortsatt förbud. 
 Riksidrottsförbundets kartläggning 
 Sedan lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning trädde i kraft har stora förändringar skett i vårt samhälle och därmed även inom idrotten. En stor del av svenskarna har i dag en annan kultu- 
 170 
  
 SOU 2003:24 
  
 Bilaga 1 
  
 rell och etnisk bakgrund än den traditionellt svenska. Samtidigt har våra normer och värderingar förändrats. 
 Under de senaste decennierna har ett stort antal kampsporter in- troducerats i vårt land och utövas av många människor. Till Riks- idrottsförbundet hör Svenska Budoförbundet, som organiserar 12 olika kampsporter, Svenska Judoförbundet och Svenska Taekwondo- förbundet. Andra kampsporter bedrivs i mer eller mindre organise- rad form. Bland dessa kan nämnas thaiboxning, kickboxning och Shootfighting som ger utövare av olika kampsporter möjlighet att tävla mot varandra. 
 Under hösten 1998 arrangerades ett kampsportsevenemang i Stockholm som väckte uppmärksamhet bland annat genom att sparkar och strypgrepp tilläts. Till följd av detta gav regeringen i december 1998 Riksidrottsförbundet (RF) i uppdrag att göra en kartläggning av förekomsten av s.k. nya kampsporter samt en värdering av i vilken utsträckning dessa riskerar att skada de or- ganiserade kampsportsförbundens anseende. Riksidrottsförbundet skulle vidare bedöma i vilken utsträckning förbudet mot proffsbox- ning är tillämpligt på dessa evenemang. Uppdraget redovisades i december 1999. 
 Av Riksidrottsstyrelsens värdering av kartläggningen framgår att många av de studerade kampsporterna utanför RF tillåter slag och sparkar i en grad som inte tillåts inom de idrotter som finns orga- niserade inom RF. Enligt Riksidrottsstyrelsens mening måste all idrottslig verksamhet som är förenad med risker kringgärdas av tydliga regler och kraftfulla sanktioner som kan accepteras av sam- hällets rättsordning. Enligt RF kan det ifrågasättas om inte några av de praktiserade kampsporterna kan likställas med professionell boxning och därmed bör inrymmas under lagen om förbud mot professionell boxning. Enligt RF finns det därför skäl att utreda en eventuell utvidgning av lagen. 
 RF:s kartläggning låg till grund för en offentlig utfrågning som Regeringskansliet anordnade i februari 2000 och som olika kamp- sportsorganisationer bjöds in till. Vid utfrågningen framkom bl.a. att många av de organisationer som inte är anslutna till RF har regler och säkerhetsföreskrifter som minimerar skaderiskerna. Före- trädare för vissa av dessa organisationer förde även fram behovet av samverkan och önskade att man skulle få möjlighet att ansluta sig till RF. 
 Företrädaren för Svenska Boxningsförbundet pekade på att de utredningar som legat till grund för beslutet om förbud mot profes- 
 171 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:24 
  
 sionell boxning i Sverige endast presenterat förslag till skärpta säkerhetsföreskrifter för boxning. Däremot hade man avstått från att föreslå förbud mot boxning. Förbudet innebär att det svenska förbundet helt saknar möjligheter att medicinskt undersöka svenska professionella boxare verksamma utomlands. Om förbudet upphävs skulle det bli möjligt att tillämpa samma säkerhetsföreskrifter för professionell boxning i Sverige som i dag gäller för amatörboxning. 
 Bland annat mot bakgrund av RF:s kartläggning har frågan aktua- liserats i riksdagen om några av de praktiserade kampsporterna innehåller oönskade moment eller beteenden som kan föranleda att sporterna i likhet med professionell boxning borde förbjudas. Kulturutskottet har sett det som viktigt att få denna fråga belyst och anser att en expertutredning bör tillsättas. Utredningen bör enligt utskottet arbeta förutsättningslöst och omfatta såväl profes- sionell boxning som samtliga övriga kampsporter. Frågorna bör belysas allsidigt där givetvis de medicinska aspekterna träder i för- grunden men där även sporternas sociala funktion och möjligheter att bidra till integration och anpassning i samhället hör till några av de viktiga frågor som utredningen bör överväga. Vad utskottet har anfört om tillsättande av en expertutredning har riksdagen som sin mening givit regeringen till känna (bet. 2000/01:KrU4, rskr. 2000/01:186). 
 Lagstiftning i Norge 
 Det norska stortinget fattade i maj 2001 beslut om en lag om orga- niserad kampaktivitet som tillåter knockout. Bakgrunden till lagen är att slag och sparkar mot huvudet har allvarliga medicinska skade- verkningar. Tidigare har uppmärksamheten främst riktats mot professionell boxning som har varit förbjuden i Norge sedan 1982. Risker för skador förekommer dock även i samband med andra kampsporter. 
 Den nya lagen innebär att kampsporter som tillåter sparkar och slag mot huvudet, i den utsträckning att en utövare tvingas ge upp kampen eller att matchen stoppas, endast kan bedrivas efter särskilt godkännande. I värderingen av om godkännande skall ges vägs det in om kampaktiviteten i tillräcklig utsträckning tar hänsyn till ut- övarnas hälsa och säkerhet. Mer detaljerade föreskrifter som inne- håller säkerhetsbestämmelser kommer att utarbetas. 
 172 
  
 SOU 2003:24 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas för att förutsättningslöst analysera de frågor som hänger samman med professionell boxning och andra kampsporter. Frågorna skall belysas allsidigt med tonvikt på de medicinska aspekterna. Även sporternas sociala funktion och möjligheter att bidra till integration och anpassning i samhället är viktiga frågor som utredningen skall överväga. 
 De olika sporternas regelverk, antal utövare och utveckling skall redovisas. Utredaren skall även inhämta erfarenheter från andra länder där frågor om professionell boxning och andra kampsporter har belysts. Vidare skall utredningen lämna förslag till hur sam- hället kan stödja den barn- och ungdomsverksamhet som bedrivs av organisationer som inte är anslutna till Riksidrottsförbundet. 
 I uppdraget ingår att se över lagen om förbud mot professionell boxning och bedöma om den fyller sitt syfte eller om dess inrikt- ning och omfattning bör förändras i något avseende. Även frågan om det överhuvudtaget finns behov av ett fortsatt förbud mot professionell boxning skall analyseras. 
 I uppdraget ingår att lämna förslag på de författningsändringar som kan föranledas av uppdraget. 
 Utredningsarbetet 
 Åtgärdsförslagen bör utvecklas i nära dialog med företrädare för kampsportsförbund inom Riksidrottsförbundet och representanter för övriga kampsportsorganisationer. Samråd bör även ske med polisväsendet och Svenska Kommunförbundet. 
 Utredningen skall redovisa sitt uppdrag senast den 15 mars 2003. 
 (Näringsdepartementet) 
 173 
 Bilaga 2 
 Frågelista 
 A. Vilka regler gäller? 
 1. Kan ni kort beskriva er sport och vilka regler som gäller? Bifoga gärna reglerna tillsammans med ert svar. 
 B. Hur många medlemmar har er sport? 
 1. Hur många är aktiva utövare? 
 2. Hur är könsfördelningen? 
 3. Hur är fördelningen mellan åldrarna? 
 4. Vid vilken ålder får man börja tävla? 
 C. Barn- och ungdomsverksamhet 
  
 1. 
  
 Hur bedrivs er barn- och ungdomsverksamhet? 
  
 2. 
  
 I vilken ålder börjar man normalt? 
  
 D. Organisation? 
  
 1. 
  
 Hur många klubbar finns det? 
  
 2. 
  
 Var finns klubbarna? 
  
 3. 
  
 Finns det något nationellt förbund? 
  
 4. 
  
 Är förbundet anslutet till någon riksorganisation? 
  
 5. 
  
 Är förbundet med i något internationellt förbund? 
  
 E. Vilken inriktning har sporten? 
  
 1. 
  
 Tradition? 
  
 Att utövarna skall hålla sig i form? 
  
 2. 
  
 Tävling? 
  
 – Om tävlingsverksamhet finns, hur stor del av utövarna tävlar aktivt? 
 175 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2003:24 
  
 3. 
  
 Självförsvar? 
  
 – 
  
 Om självförsvar är en del av sporten 
  
 – 
  
 Hur är teknikernas anpassning till bestämmelserna om nödvärn i brottsbalken? 
  
 – 
  
 Har instruktörerna kunskaper om nödvärnsbestämmelserna 
  
 F. Hur ser ni på er sports sociala roll? 
 G. Skador 
 1. Vilken typ av skador är vanligast förekommande inom sporten? 2. Finns det någon statistik över skador inom er sport? 
 3. Finns det ett system med startbok för de som tävlar? 
 H. Ledarnas utbildning 
  
 1. 
  
 Har era ledare någon särskild utbildning? 
  
 2. 
  
 Om ja, hur ser den ut med avseende på 
  
 – 
  
 grundutbildning 
  
 – 
  
 pedagogik 
  
 – 
  
 ungdomsinriktning 
  
 3. 
  
 I vilken regi bedrivs ledarutbildningen? 
  
 I. Finns det bestämmelser om förbud mot dopning? 
  
 1. 
  
 Vilka preparat är i så fall förbjudna? 
  
 2. 
  
 Görs dopningskontroller, och i så fall hur ofta? 
  
 J. Ekonomi 
  
 1. 
  
 Hur finansieras verksamheten? 
  
 – 
  
 Bidrag, i så fall från vilka håll? 
  
 – 
  
 Egenfinansiering? 
  
 – 
  
 Sponsring? 
  
 K. Lokaler 
  
 1. 
  
 Vem äger lokalerna där verksamheten bedrivs? 
  
 2. 
  
 Får ni bidrag för lokalkostnaderna? 
  
 – i så fall av vem? 
 176