3 
 Till Statsrådet och 
 chefen för Kulturdepartementet 
 Regeringen bemyndigade genom beslut den 21 december 1995 chefen för Civildepartementet att tillkalla en kommitté med uppdrag att lägga fram ett förslag om vården av kulturhistoriskt värdefull kyrklig egen- dom och kyrkoarkiven. 
 Med stöd av bemyndigandet förordnades fr.o.m. den 1 januari 1996 f.d. förbundsdirektören  
 Daniel (s) som ordförande i kom- mittén. Till ledamöter utsågs fr.o.m. den 1 mars 1996 riksdagsledamö- terna Rowland (c) och Martin (m) samt f.d. riks- dagsledamoten Dean (s). 
 Såsom sakkunniga förordnades fr.o.m. den 1 mars 1996 departe- mentssekreteraren Rodriguez, kultursekreteraren Smith, departementssekreteraren Nelson, departementssek- reteraren Nunez och landsantikvarien Hernandez. Att som experter biträda kommittén förordnades fr.o.m. den 1 mars 1996 länsantikvarien James, 1:e arkivarien Gonzalez, över- direktören Kelly och avdelningschefen  
 Henderson 
  Ortiz. 
 Till sekreterare förordnades fr.o.m. den 26 februari 1996 jur.kand. Winters. 
 Kommittén har antagit namnet Kommittén angående det kyrkliga kulturarvet. 
 Kommittén får härmed överlämna betänkandet Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven. Kommitténs uppdrag är härmed slutfört. 
 Till betänkandet är fogat ett särskilt yttrande av sakkunniga Nunez. 
 Stockholm i april 1997 
  
 Daniel 
  
 Rowland 
  
 Martin 
  
 Dean 
 /Ann Aurén 
  
 4  
 Missiv 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning.................................................................................... 
  
 13 
  
 Författningsförslag ................................................................................ 
  
 17 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kultur - 
  
 minnen m.m.......................................................................... 
  
 17 
  
 2 
  
 Förslag till lag (1999:xxx) om kyrkoantikvarisk skatt............. 
  
 23 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen ............. 
  
 24 
  
 4 
  
 Förslag till lag (1999:xxx) om överlämnande av allmänna 
  
 handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar 
  
 för förvaring .......................................................................... 
  
 25 
  
 5 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen ( 1994:1383) om överläm- nande av allmänna handlingar till andra organ än myndig- 
  
 heter för förvaring ................................................................. 
  
 27 
  
 6 
  
 Förslag till lag om ändring i arkivlagen (1990:782) ................ 
  
 29 
  
 7 
  
 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) ........... 
  
 33 
  
 8 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om införande 
  
 av folkbokföringslagen (1991:481)......................................... 
  
 37 
  
 1 Inledning........................................................................................ 
  
 39 
  
 1.1 
  
 Bakgrund .............................................................................. 
  
 39 
  
 1.2 
  
 Kommitténs utredningsuppdrag.............................................. 
  
 39 
  
 1.3 
  
 Andra utredningar av betydelse för uppdraget ........................ 
  
 40 
  
 1.3.1 Statligt utredningsarbete med anledning av stat- 
  
 kyrkareformen........................................................... 
  
 40 
  
 1.3.2 Inomkyrkligt utredningsarbete med anledning av stat- 
  
 kyrkareformen........................................................... 
  
 41 
  
 1.3.3 Övriga utredningar .................................................... 
  
 42 
  
 1.4 
  
 Kommitténs arbete................................................................. 
  
 42 
  
 6  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:43 
  
 2 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation........ 
  
 45 
  
 2.1 
  
 Nuvarande förhållanden ......................................................... 
  
 45 
  
 2.1.1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 45 
  
 2.1.2 Lokal indelning och organisation................................ 
  
 45 
  
 2.1.3 Regional indelning och organisation........................... 
  
 47 
  
 2.1.4 
  
 Organisation på riksplanet ......................................... 
  
 48 
  
 2.1.5 
  
 Privaträttsligt organiserad verksamhet ....................... 
  
 49 
  
 2.2 
  
 Den framtida organisationen och indelningen.......................... 
  
 50 
  
 2.2.1 
  
 Organisationen.......................................................... 
  
 50 
  
 2.2.2 
  
 Indelningen................................................................ 
  
 52 
  
 DEN KULTURHISTORISKT VÄRDEFULLA KYRKLIGA 
  
 EGENDOMEN 
  
 3 De kyrkliga kulturminnena och den kyrkliga kulturmiljön........... 
  
 55 
  
 4 Den kyrkliga egendomen............................................................... 
  
 57 
  
 4.1 
  
 Nuvarande förhållanden ......................................................... 
  
 57 
  
 4.1.1 
  
 Allmänt ..................................................................... 
  
 57 
  
 4.1.2 
  
 Kyrka ....................................................................... 
  
 58 
  
 4.1.3 
  
 Församlingskyrkor .................................................... 
  
 58 
  
 4.1.4 
  
 Domkyrkor................................................................ 
  
 59 
  
 4.1.5 Förvaltning av kyrklig jord ........................................ 
  
 59 
  
 4.1.6 
  
 Prästgårdar ............................................................... 
  
 59 
  
 4.1.7 
  
 Kyrkofonden............................................................. 
  
 61 
  
 4.2 
  
 Framtida förhållanden ............................................................ 
  
 62 
  
 5 Myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet...................... 
  
 63 
  
 5.1 
  
 Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer.............. 
  
 63 
  
 5.2 
  
 Länsstyrelserna ..................................................................... 
  
 64 
  
 5.3 
  
 Regionala och lokala museer.................................................. 
  
 65 
  
 6 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering.............................. 
  
 67 
  
 6.1 
  
 Allmänt 
  
 ................................................................................. 
  
 67 
  
 SOU 1997:43 
  
 Innehåll  
 7 
  
 6.2 
  
 Kyrkobyggnader.................................................................... 
  
 68 
  
 6.3 
  
 Kyrkotomter.......................................................................... 
  
 70 
  
 6.4 
  
 Kyrkliga inventarier............................................................... 
  
 71 
  
 6.5 
  
 Begravningsplatser................................................................ 
  
 73 
  
 6.6 
  
 Tillståndsprövning och överklagande ...................................... 
  
 74 
  
 6.7 
  
 Tillsyn m.m........................................................................... 
  
 75 
  
 7 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kultur- 
  
 minnena.......................................................................................... 
  
 79 
  
 7.1 
  
 Svenska kyrkans ekonomi...................................................... 
  
 79 
  
 7.1.1 
  
 Nuvarande förhållanden ............................................. 
  
 79 
  
 7.1.2 
  
 Framtida förhållanden ............................................... 
  
 80 
  
 7.2 
  
 Ansvar för förvaltningen ........................................................ 
  
 80 
  
 7.2.1 
  
 Nuvarande förhållanden ............................................. 
  
 80 
  
 7.2.2 
  
 Framtida förhållanden ............................................... 
  
 81 
  
 7.3 
  
 Kostnader för bevarande av de kyrkliga kulturvärdena ........... 
  
 82 
  
 7.4 
  
 Kyrkobyggnadsbidrag............................................................ 
  
 85 
  
 7.5 
  
 Statligt stöd till kulturmiljövård m.m. ..................................... 86 
  
 7.5.1 
  
 Kulturmiljövårdsbidrag ............................................. 
  
 86 
  
 7.5.2 
  
 Övrigt ....................................................................... 
  
 87 
  
 7.6 
  
 EU-bidrag ............................................................................. 
  
 88 
  
 8 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena ................... 
  
 89 
  
 8.1 
  
 Kulturhistoriskt värde ............................................................ 
  
 89 
  
 8.2 
  
 Upplåtelse och användning av kyrkobyggnader....................... 
  
 90 
  
 8.2.1 
  
 Upplåtelse ................................................................. 
  
 90 
  
 8.2.2 
  
 Användning............................................................... 
  
 92 
  
 8.3 
  
 Tillgänglighet ........................................................................ 
  
 94 
  
 8.4 
  
 Vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena ................... 
  
 95 
  
 8.5 
  
 Kyrkliga inventarier............................................................... 
  
 97 
  
 8.5.1 Behov av vård och underhåll ...................................... 
  
 97 
  
 8.5.2 
  
 Gravvårdar ............................................................... 
  
 98 
  
 9 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten............................ 
  
 101 
  
 9.1 
  
 Allmänt 
  
 ............................................................................... 
  
 101 
  
 9.2 
  
 Samverkan i enskilda ärenden.............................................. 
  
 102 
  
 9.3 
  
 Överväganden ..................................................................... 
  
 103 
  
 Kommitténs förslag  
 ............................................................. 
  
 103 
  
 8  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:43 
  
 9.3.1 
  
 Samrådsgrupper ...................................................... 
  
 104 
  
 9.3.2 
  
 Generella handlingsregler........................................ 
  
 105 
  
 9.3.3 
  
 Kulturhistorisk klassificering................................... 
  
 106 
  
 10 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden ............................. 
  
 109 
  
 Kommitténs förslag 
 ....................................................................... 
  
 109 
  
 10.1 
  
 Generella utgångspunkter..................................................... 
  
 110 
  
 10.2 
  
 Den statliga ersättningens storlek ......................................... 
  
 113 
  
 10.3 
  
 Finansiering......................................................................... 
  
 115 
  
 10.4 
  
 Villkor och former för den statliga ersättningen .................... 
  
 118 
  
 10.5 
  
 Rationell och effektiv förvaltning av de kyrkliga kultur- 
  
 minnena............................................................................... 
  
 124 
  
 10.6 
  
 Överenskommelsen .............................................................. 
  
 127 
  
 10.7 
  
 Den statliga ersättningens utjämningseffekter ....................... 
  
 132 
  
 11 
  
 S.k. övertaliga kyrkor .................................................................. 
  
 135 
  
 11.1 
  
 Inledning............................................................................. 
  
 135 
  
 11.2 
  
 Kyrkobyggnadsutredningen.................................................. 
  
 136 
  
 11.3 
  
 Slutsatser ............................................................................ 
  
 137 
  
 12 
  
 Kulturarvsutredningen................................................................ 
  
 143 
  
 12.1 
  
 Inledning............................................................................. 
  
 143 
  
 12.2 
  
 Kulturarvsutredningens förslag ............................................ 
  
 143 
  
 12.2.1 
  
 Allmänt ................................................................... 
  
 143 
  
 12.2.2 
  
 Prästgårdar ............................................................. 
  
 144 
  
 12.2.3 
  
 Kyrkstäder .............................................................. 
  
 146 
  
 12.3 
  
 Överväganden ..................................................................... 
  
 147 
  
 Kommitténs förslag  
 ............................................................. 
  
 147 
  
 13 
  
 Kulturminneslagen och de kyrkliga kulturminnena i 
  
 framtiden..................................................................................... 
  
 149 
  
 13.1 
  
 Allmänt 
  
 ............................................................................... 
  
 149 
  
 13.2 
  
 Överväganden ..................................................................... 
  
 150 
  
 Kommitténs förslag  
 ............................................................. 
  
 150 
  
 SOU 1997:43 
  
 Innehåll  
 9 
  
 DE KYRKLIGA ARKIVEN 
  
 14 De kyrkliga arkivens betydelse.................................................... 
  
 153 
  
 15 Gällande rätt 
  
 ................................................................................ 
  
 155 
  
 15.1 
  
 Tryckfrihetsförordningen ..................................................... 
  
 155 
  
 15.1.1 ............................ 
  
 Allmänna handlingars offentlighet 
  
 155 
  
 15.1.2 ........................Utlämnande av allmänna handlingar 
  
 156 
  
 15.2 
  
 Sekretesslagen..................................................................... 
  
 157 
  
 15.2.1 ........................Registrering av allmänna handlingar 
  
 157 
  
 15.2.2 ..................................... 
  
 Sekretessbestämmelser m.m 
  
 157 
  
 15.3 
  
 Arkivlagen........................................................................... 
  
 158 
  
 15.3.1 ................................................................... 
  
 Allmänt 
  
 158 
  
 15.3.2 ................................................ 
  
 Arkivmyndigheterna 
  
 158 
  
 15.3.3 ................................................................ 
  
 Arkivvård 
  
 159 
  
 15.3.4 .................................................................. 
  
 Gallring 
  
 161 
  
 15.3.5 Överlämnande av allmänna handlingar till arkiv 
  
 - 
  
 ............................................................... 
  
 myndighet 
  
 162 
  
 15.4 
  
 Tillämpningsområde för principen om handlingsoffentlighet 
  
 m.m.................................................................................. 
  
 163 
  
 15.4.1 ................................................ 
  
 Tillämpningsområde 
  
 163 
  
 15.4.2 ................................................. 
  
 Krav och kostnader 
  
 163 
  
 15.5 
  
 Utvidgad .............................................handlingsoffentlighet 
  
 165 
  
 15.5.1 .........................................1 kap. 8 § sekretesslagen 
  
 165 
  
 15.5.2 .........................................1 kap. 9 § sekretesslagen 
  
 166 
  
 15.6 
  
 Förvaring av allmänna handlingar hos andra organ än my n- 
  
 digheter............................................................................... 
  
 166 
  
 15.7 
  
 Enskilda .....................................................................arkiv 
  
 168 
  
 15.8 
  
 Tystnadsplikt ................och sekretess inom Svenska kyrkan 
  
 168 
  
 16 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden....................... 
  
 175 
  
 16.1 
  
 Inledning............................................................................. 
  
 175 
  
 16.2 
  
 Kyrkliga organ som omfattas av principen om handlings- 
  
 offentlighet.......................................................................... 
  
 175 
  
 16.2.1 
  
 Allmänt ................................................................... 
  
 175 
  
 16.2.2 
  
 Kyrkobokföringsarkiven .......................................... 
  
 178 
  
 16.3 
  
 Kyrkliga organ som inte omfattas av principen om hand- 
  
 lingsoffentlighet................................................................... 
  
 178 
  
 10  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:43 
  
 16.4 
  
 Arkivvård och arkivmyndigheternas tillsynsverksamhet........ 
  
 179 
  
 17 Principen om handlingsoffentlighet efter relationsändringen...... 
  
 181 
  
 18 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden .......................................... 
  
 183 
  
 Kommitténs förslag 
 ....................................................................... 
  
 183 
  
 18.1 
  
 Inledning............................................................................. 
  
 184 
  
 18.2 
  
 Befintliga kyrkliga arkiv...................................................... 
  
 184 
  
 18.2.1 
  
 Inledning................................................................. 
  
 184 
  
 18.2.2 
  
 Myndigheter............................................................ 
  
 185 
  
 18.2.3 
  
 Kyrkobokföringsarkiven .......................................... 
  
 197 
  
 18.2.4 
  
 Överlämnande till arkivmyndigheterna ..................... 
  
 197 
  
 18.2.5 
  
 Beslutande församlingar .......................................... 
  
 197 
  
 18.2.6 
  
 Fortsatt utredning.................................................... 
  
 198 
  
 18.2.7 Kyrkliga organ som inte omfattas av principen om 
  
 handlingsoffentlighet............................................... 
  
 198 
  
 18.2.8 
  
 Kostnader och finansiering...................................... 
  
 199 
  
 18.3 
  
 Framtida kyrkliga arkiv....................................................... 
  
 201 
  
 DEN KULTURHISTORISKT VÄRDEFULLA KYRKLIGA 
  
 EGENDOMEN OCH DE KYRKLIGA ARKIVEN 
  
 19 
  
 Specialmotivering........................................................................ 
  
 205 
  
 19.1 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kultur - 
  
 minnen m.m........................................................................ 
  
 205 
  
 19.2 
  
 Förslag till lag (1999:xxx) om kyrkoantikvarisk skatt........... 
  
 210 
  
 19.3 
  
 Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen ........... 
  
 211 
  
 19.4 
  
 Förslag till lag (1999:xxx) om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar 
  
 för förvaring ........................................................................ 
  
 212 
  
 19.5 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1383) om överläm - 
  
 nande av allmänna handlingar till andra organ än myndig- 
  
 heter för förvaring ............................................................... 
  
 215 
  
 19.6 
  
 Förslag till lag om ändring i arkivlagen (1990:782) .............. 
  
 215 
  
 19.7 
  
 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) ......... 
  
 217 
  
 19.8 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om införande 
  
 av folkbokföringslagen (1991:481)....................................... 
  
 218 
  
 SOU 1997:43 
  
 Innehåll  
 11 
  
 20 Ekonomiska och andra konsekvenser av förslagen.................... 
  
 219 
  
 20.1 
  
 Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen....... 
  
 219 
  
 20.2 
  
 De kyrkliga arkiven....................................................... 
  
 220 
  
 Särskilt yttrande ................................................................................ 
  
 221 
  
 Litteraturförteckning.......................................................................... 
  
 223 
  
 Bilagor 
  
 1. 
  
 Kommittédirektiv........................................................................... 
  
 225 
  
 2. 
  
 Rapport från Statskontoret ............................................................ 
  
 245 
  
 3. 
  
 Kulturarvsutredningens förslag till ändring i 4 kap. lagen 
  
 (1988:950) om kulturminnen m.m 
 . 
 ................................................ 
  
 277 
  
 4. Policydokument............................................................................. 
  
 285 
  
 12  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
 Kommittén har med anledning av principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84) haft till uppdrag att utreda frågan om förvaltningen av den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven (dir. 1995:162). I denna sammanfattning summeras huvuddragen i kommitténs förslag. 
 Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen 
 Kommitténs uppdrag när det gäller den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen har gällt den ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena som Svenska kyrkan skall erhålla enligt det ovan nämnda principbeslutet. Kommitténs förslag i denna del innebär i korthet följande. 
 Svenska kyrkan skall erhålla en årlig statlig ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena med ett belopp som motsvarar ca 460 miljoner kronor i 1996 års penni ngvärde (  
 kyrkoantikvarisk ersättning)  
 . Den statliga ersättningen skall finansieras av en särskild skatt som tas ut proportionellt mot inkomsten av alla skattskyldiga, både kyrkotillhöriga och  
 icke-kyrkotillhöriga 
  (  
 kyrkoantikvarisk skatt) 
 . Skatten tas ut med 5 öre per skattekrona och beräknas på den kommunalt beskattningsbara inkomsten. 
 Den kyrkoantikvariska ersättningen skall varje år överföras till Svenska kyrkan för fördelning. Svenska kyrkan på central nivå skall fördela ersättningen mellan stiften. Stiften skall besluta om fördelningen inom sitt område. Varje beslut om fördelning, på såväl central som regional nivå, skall föregås av samråd med myndigheter inom kulturmiljöområdet. Riksantikvarieämbetet skall beredas tillfälle att yttra sig över fördelningen i landet. Respektive länsstyrelse skall beredas tillfälle att yttra sig inför fördelningen inom stiftet. 
 Det förhållandet att en statlig ersättning lämnas för bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena, innebär att den ekonomiska belastningen på Svenska kyrkan minskar i samma omfattning som ersättningen uppgår till. Den statliga ersättningen i sig får inte medföra att utrymmet för Svenska kyrkan att exempelvis bedriva verksamhet ökar. En naturlig 
  
 14  
 Sammanfattning  
 SOU 1997:43 
  
 följd av att Svenska kyrkan får en statlig ersättning för vård och under- håll av de kyrkliga kulturvärdena måste sålunda vara att det totala utta- get av kyrkoavgift minskas med motsvarande belopp. Svenska kyrkan bör i nedan nämnda överenskommelse åtaga sig att vidta åtgärder för att det sammanlagda uttaget av kyrkoavgift minskas i totalt samma omfattning som den kyrkoantikvariska ersättningen uppgår till. 
 Den statliga ersättningen omfattar de kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser som skyddas genom bestämmelserna i kulturminneslagen. Ersättningen får endast användas för kostnader som är betingade av kulturhistoriska hänsynstaganden och som avser vård och underhåll för bevarandet av de kyrkliga kultur- värdena. Det är endast åtgärder som är förenliga med bestämmelserna i kulturminneslagen eller annan lagstiftning som berättigar till ersättning. Ersättningen får inte användas till förvaltningen av den kyrkliga egen- domen i övrigt eller för att bedriva verksamhet. 
 Kulturarvsutredningen har i betänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128) lämnat ett förslag som, om det genomförs, innebär att kyrkstäder och i viss utsträckning även prästgårdar kommer att omfattas av bestämmelserna om kyrkliga kulturminnen. Enligt kommitténs bedömning skall emellertid den statliga kyrkoantikvariska ersättningen inte omfatta kostnader som avser förvaltningen av dessa objekt. 
 Svenska kyrkan skall varje år lämna staten en redovisning av hur ersättningen har använts, bl.a. avseende vilka åtgärder som har genom- förts och vilka resultat som har uppnåtts. 
 Ersättningen skall vara ett led i ett ömsesidigt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara kyrkans kulturhistoriska värden. Detta skall komma till uttryck i en långsiktig överenskommelse. Denna överens- kommelse bör sträcka sig över 25 år. För denna tidsperiod skall över- gripande mål och villkor för ersättningen anges. Överenskommelsen skall vidare innehålla statens respektive Svenska kyrkans åtaganden. Utöver vad som tidigare har nämnts bör överenskommelsen bl.a. inne- bära att Svenska kyrkan åtar sig att beakta de kulturhistoriska kraven genom bl.a. ett rationellt och effektivt underhåll av de kyrkliga kultur- minnena samt att vidta åtgärder för att de kyrkliga kulturminnena är tillgängliga för alla i minst samma utsträckning som före relations- ändringen. Svenska kyrkan har vidare att försäkra sig om att den sär- skilda kompetens som är nödvändig vid förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena och fördelningen av den statliga ersättningen finns inom den kyrkliga organisationen. 
 S.k. kontrollstationer bör läggas in vart femte år. Vid dessa kontroll- stationer skall en närmare uppföljning och utvärdering göras av de 
  
 SOU 1997:43 
  
 Sammanfattning  
 15 
  
 resultat som har uppnåtts och av huruvida parterna har uppfyllt sina åtaganden. 
 Samrådsgrupper bestående av representanter från staten och Svenska kyrkan bör skapas på såväl central som regional nivå. Syftet skall vara att fortlöpande diskutera gemensamma frågor rörande förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena samt att utbyta kunskap och erfarenheter. I den centrala samrådsgruppen skall staten representeras av Riksantikvarieämbetet. Hur den kyrkliga representationen skall lösas blir en inomkyrklig angelägenhet. I de regionala samrådsgrupperna bör ingå representanter från länsstyrelserna och från stiften. Även museerna inom kulturmiljöområdet bör vara representerade i de regionala grupperna. Över huvud taget skall betydelsen av samverkan mellan myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet och Svenska kyrkan betonas. Detta är viktigt i såväl enskilda ärenden som i övergripande frågor. 
 Svenska kyrkans ansvar för de kulturhistoriska värdena i kyrko- byggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser följer av kulturminneslagens bestämmelser. Denna lag bör kompletteras med en bestämmelse om den statliga ersättningen och dess fördelning. Vidare bör en bestämmelse införas som innebär att en överlåtelse av en kyrkobyggnad skall anmälas till länsstyrelsen. Kommittén föreslår även vissa andra ändringar i kulturminneslagen. Bl.a en bestämmelse som ger möjlighet att ingripa för att åstadkomma rättelse om föreskrifter och beslut enligt lagen inte följs. 
 De kyrkliga arkiven 
 Enligt bestämmelser i arkivlagen som är tillämpliga på myndigheter 
 - kyrkokommunala eller statliga - med uppgifter hänförliga t ill Svenska kyrkans verksamhet skall myndighetsarkiven överlämnas till en arkiv- myndighet inom tre månader från relationsändringen. Att leverera och ta emot detta material inom föreskriven tid är dock inte genomförbart. De kyrkliga arkiven är mycket omfattande, dels är antalet aktuella myndigheter stort, dels är materialet många gånger omfångsrikt. Vidare måste beaktas den tid det tar att färdigställa arkiven för leverans. Därtill kommer att kyrkan behöver ha tillgång till i vart fall delar av materialet även efter relationsändringen. Över huvud taget är det viktigt att beakta det värde som de kyrkliga arkiven har för kyrkan, som ett minne av dess utveckling och som en symbol för tradition och kontinuitet. 
 Kommittén föreslår en lösning som innebär att de allmänna hand- lingar som före utgången av år 1999 har kommit in t ill eller upprättats hos  
 myndigheter med uppgifter hänförliga till Svenska kyrkans verksamhet  
 och som har upphört senast den 31 december 1999 skall 
  
 16  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:43 
  
 kunna förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar - församlingar, kyrkliga samfälligheter eller stift - efter relations- ändringen utan att därigenom upphöra att vara allmänna. Handlings- offentligheten skall bestå och sekretess- och arkivlagstiftningen tillämpas såvitt gäller dessa handlingar. Förutom ett tillägg i tryckfrihetsförord- ningen, föreslås en särskild lag om förvaring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar. Vidare förutsätter förslaget att följdändringar görs i sekretess- och arkivlagen. Den av kommittén föreslagna lösningen liknar den ordning som tillämpas när ett enskilt organ övertar en myndighets uppgifter (den s.k. Telia- modellen). 
 Eftersom förhållandena varierar från fall till fall, beroende på omfattningen av aktuella arkiv, kyrkans behov av handlingarna och arkivmyndigheternas möjlighet att ta emot dem bör någon längsta tid för förvaring inte fastställas. Härvid skall även beaktas det värde som handlingarna har för Svenska kyrkan. Som mål bör dock kunna upp- ställas att de allmänna handlingarna levereras till arkivmyndigheterna inom tio år från relationsändringen. 
 När det gäller kostnaderna för förvaring av arkiven innebär kom- mitténs förslag i sak att Svenska kyrkan, liksom hittills, svarar för samtliga kostnader fram till dess materialet överlämnas till arkivmyn- digheterna. Staten skall svara för de förvaringskostnader som upp- kommer därefter. 
 Kommittén har pekat på behovet av att inför relationsändringen bl.a. kartlägga samt göra en sammanställning av den ungefärliga omfatt- ningen och sammansättningen av de arkiv som härrör från de kyrkliga myndigheterna och som omfattas av arkivlagstiftningen. Regeringen har den 20 februari 1997 givit Riksarkivet i uppdrag att genomföra en sådan utredning. Uppdraget skall redovisas senast den 30 september 1997. 
 Även allmänna handlingar som före relationsändringen har kommit in till eller upprättats hos  
 Svenska kyrkans beslutande församlingar  
 skall på sätt som motsvarar vad som föreslås beträffande myndigheterna, kunna förvaras hos Svenska kyrkan efter relationsändringen utan att därigenom förlora sin karaktär av att vara allmänna. Handlings- offentligheten skall bestå och sekretess- och arkivlagstiftningen gälla beträffande dessa handlingar. Arkivlagstiftningen skall härvid tillämpas i den utsträckning som är fallet före relationsändringen. 
  
 SOU 1997:43 
  
 17 
  
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 
  
 dels  
 att nuvarande 4 kap. 16 § skall betecknas 4 kap. 18 §, 
  
 dels  
 att 4 kap. 2, 4,  
 6-10, 
  13 och 18 §§ skall ha följande lydelse,  
 dels  
 att rubriken närmast före 4 kap. 16 § skall sättas närmast före 
 4 kap. 18 §, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas nya paragrafer, 4 kap. 3 a, 16 och 17 §§, samt närmast före 4 kap. 16 och17 §§ nya rubriker av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
 2 § 
 Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och ka- raktär inte förvanskas. 
 Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som invigts för Svenska kyrkans gudstjänst och som vårdas av en kyrklig kom- mun samt domkyrkor som står under egen förvaltning. 
 Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som  
 har  
 invigts för Svenska kyrkans gudstjänst och som  
 det ankommer på Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar att förvalta. 
  
 Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hör samman med byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats. 
  
 18  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 a § 
 En överlåtelse av en kyrko- byggnad som är uppförd före utgången av år 1939, skall ge- nast anmälas till länsstyrelsen. Ett avtal om en överlåtelse till någon annan än staten blir inte giltigt förrän länsstyrelsen har beslutat i fråga om byggnads- minnesförklaring eller sex må- nader har gått från det att an- mälan kom in till länsstyrelsen. 
 4 § 
 Om Riksantikvarieämbetet beslutar det, skall bestämmel- serna i 3 § om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 Om Riksantikvarieämbetet beslutar det, skall bestämmel- serna i 3 § om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 En sådan kyrkobyggnad skall också omfattas av bestämmelserna om anmälan i 3 a §. 
 6 § 
 Inventarier av kulturhistoriskt värde, som hör till kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad eller begravningsplats, skall förvaras och vårdas väl. 
 Inventarier av kulturhistoriskt värde, som hör till kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad,  
 kyrkotomt  
 eller begravningsplats, skall förvaras och vårdas väl. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 19 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 § 
 I varje församling samt i domkyrkor som står under egen förvaltning skall det finnas en förteckning över kyrkliga inven- tarier av kulturhistoriskt värde. I förteckningen skall anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan än församlingen eller domkyrkan och om det för- varas på någon annan plats än i kyrkan. 
 Förteckningen skall föras av kyrkoherden och en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd, som skall vara ledamot eller suppleant i rådet. De skall också se till att föremålen förvaras och vårdas väl. 
  
 För varje  
 församling skall det finnas en förteckning över  
 in- ventarier som avses i 6 § 
 . I för- teckningen skall anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan än  
 församlingen  
 och om det förvaras på någon annan plats än i kyrkan. 
 I varje församling skall det finnas två av församlingen ut- sedda personer som har ansvar för att föra förteckningen. De skall också se till att föremålen förvaras och vårdas väl. För- samlingen skall anmäla till läns- styrelsen vilka som har utsetts. En anmälan skall göras genast när en ny person har utsetts. 
 8 § 
 Kontraktsprosten skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också göras vid byte av kyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i 7 § andra stycket. I en församling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen se till att kontroll sker. 
 Biskopen eller den som bis- kopen utser  
 skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också göras vid byte av  
 någon av de personer som har utsetts enligt 7 § andra stycket. Efter varje kontroll skall en kopia av förteckningen sändas till länsstyrelsen. 
  
 20  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 § 
 1 
  
 I fråga om ett föremål i förteckningen, som inte ägs av någon enskild person eller släkt, krävs tillstånd från länsstyrelsen 
  
 1. 
  
 för att avyttra det, 
  
 2. 
  
 för att avföra det från förteckningen, 
  
 3. 
  
 för att reparera eller ändra det, eller 
  
 4. 
  
 för att flytta det från den plats där det sedan gammalt hör hemma. 
  
 Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skä- liga med hänsyn till de förhål- landen som föranleder änd- ringen. Villkoren får avse hur ändringen skall utföras samt den dokumentation som behövs. 
 Tillstånd krävs inte för mera obetydliga reparationer. Sådana repa- rationer får inte utföras så, att föremålets kulturhistoriska värde mins- kas. 
 10 § 
 1 
  
 Länsstyrelsen och Riksantikvarieämbetet får besikta kyrkliga in- ventarier. 
 Länsstyrelsen får också besluta att ett föremål skall tas upp i för- teckningen. 
 Om det finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, får läns- styrelsen tills vidare ta hand om det eller vidta någon annan nöd- vändig åtgärd för att skydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd vidtas, skall samråd ske med kontraktsprosten eller biskopen och, om föremålet ägs av någon enskild, med denne. 
 Om det finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, får läns- styrelsen tills vidare ta hand om det eller vidta någon annan nöd- vändig åtgärd för att skydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd vidtas, skall samråd ske med  
 bis- kopen  
 och, om föremålet ägs av någon enskild, med denne. 
  
 1  
 Senaste lydelse 1995:560. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 21 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 13 § 
  
 I fråga om en begravningsplats som anlagts före utgången av år 1939 krävs tillstånd av länsstyrelsen 
 1. för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra begrav- ningsplatsen, 
 2. för att där uppföra nå gon ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning. 
 Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skä- liga med hänsyn till de förhål- landen som föranleder änd- ringen. Villkoren får avse hur ändringen skall utföras samt den dokumentation som behövs. 
 Ersättning till Svenska kyrkan 
 16 § 
 Svenska kyrkan har rätt till viss ersättning av staten för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena, så att deras kul- turhistoriska värde inte minskas. 
 Svenska kyrkan beslutar om fördelning av ersättningen mellan stiften. Stiften beslutar om fördelning inom sitt område. 
 Riksantikvarieämbetet skall beredas tillfälle att yttra sig över fördelningen i landet. 
 Länsstyrelsen skall beredas tillfälle att yttra sig inför fördel- ningen i länet. 
  
 22  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Ingripande för att åstadkomma rättelse 
  
 17 § 
  
 Länsstyrelsen får hos krono- 
  
 fogdemyndigheten 
  
 begära 
  
 sär- 
  
 skild handräckning enligt 
  
 lagen 
  
 (1990:746) om 
  
 betalningsföre- 
  
 läggande och handräckning mot 
  
 den som ansvarar för förvalt- 
  
 ningen av ett kyrkligt kultur- 
  
 minne för att säkerställa efter- 
  
 levnaden av föreskrifter och be- 
  
 slut enligt detta kapitel. 
  
 I fall som avses i första 
  
 stycket får länsstyrelsen i stället 
  
 för att begära särskild hand- 
  
 räckning förelägga den som är 
  
 ansvarig att vidta rättelse eller 
  
 avbryta pågående 
  
 åtgärder. Ett 
  
 sådant föreläggande får förenas 
  
 med vite. 
  
 Överklagande 
  
 Överklagande 
  
 f.d. 16 § 
 2 
  
 18 § 
  
 Beslut som anges i 3, 9 och 13 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Sådana be- slut får alltid överklagas av dom- kapitlet. 
 Beslut som anges i 3, 9 och 13 §§  
 samt 17 § andra stycket  
 får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol.  
 Beslut som avses i 3, 9 och 13 §§ får alltid överkla- gas av stiftet. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt 4, 10 och 14 §§ får överklagas hos regeringen. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
  
 2  
 Senaste lydelse 1995:72. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 23 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 Lag (1999:xxx) om kyrkoantikvarisk skatt 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 1 § 
 Föreskrifter om viss ersättning till Svenska kyrkan för vård och un- derhåll av de kyrkliga kulturminnena finns i 4 kap. 16 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 
 2 § 
 Fysisk person som skall betala kommunal inkomstskatt enligt kom- munalskattelagen (1928:370) skall betala kyrkoantikvarisk skatt. Skatten skall beräknas på det underlag som den skattskyldiges kommunala inkomstskatt beräknas på. 
 3 § 
 Skatten tas ut med 0,05 procent av underlaget. 
 4 § 
 Vid beräkning, debitering, redovisning och betalning av skatten gäller lagen (1997:xxx) om betalning av skatter och avgifter. 
 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och t illämpas första gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig skatt enligt 2001 års taxering. 
  
 24  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i tryckfrihetsförordningen 
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 17 § tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 kap. 
 17 § 
 I lag får föreskrivas att regeringen eller beslutande kommunal för- samling får besluta att allmänna handlingar som hänför sig till myndig- hets verksamhet, vilken skall övertas av enskilt organ, får överlämnas till det organet för förvaring, om detta behöver handlingarna i verksamheten, utan att handlingarna därigenom upphör att vara allmänna. Ett sådant organ skall i fråga om överlämnade handlingar jämställas med myndighet vid tillämpningen av  
 12-16 
  §§. 
 I lag får även föreskrivas att regeringen får besluta att all- männa handlingar som senast den 31 december 1999 har kom- mit in till eller upprättats hos myndigheter med uppgifter hänförliga till Svenska kyrkans verksamhet och som har upphört senast den 31 december 1999 eller Svenska kyrkans beslutande församlingar, får överlämnas till Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för förvaring, utan att handlingarna därigenom upphör att vara allmänna. Vid tillämpningen av  
 12-16 
  §§ skall Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar jämställas med myndighet såvitt avser överlämnade handlingar. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 25 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 Lag (1999:xxx) om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 Lagens tillämpningsområde 
 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar i enlighet med vad som avses i 2 kap. 17 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och om förvaring av dessa handlingar sedan de har överlämnats. I lagen ges också bestämmelser om skyldigheten att pröva framställningar om utlämnande av sådana allmänna handlingar enligt reglerna i tryckfri- hetsförordningen och sekretesslagen (1980:100). 
 Förvaring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar 
 2 § Regeringen får föreskriva att allmänna handlingar som senast den 31 december 1999 har kommit in till eller upprättats hos m yndigheter med uppgifter hänförliga t ill Svenska kyrkans verksamhet och som har upphört senast den 31 december 1999 får överlämnas till Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar och förvaras där under viss tid utan att handlingarna upphör att vara allmänna. 
 Regeringen får även föreskriva att allmänna handlingar som senast den 31 december 1999 har kommit in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande församlingar får överlämnas till Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar och förvaras där utan att handlingarna upphör att vara allmänna. 
 Vården och tillsynen av de allmänna handlingarna 
 3 § Bestämmelser om arkivvården av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar och om arkivmyndigheternas tillsyn finns i arkivlagen (1990:782). 
 4 § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall vid förvaring och handhavande av de allmänna handlingarna se till att dessa lätt kan särskiljas från andra handlingar. 
  
 26  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Om Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för sin verksamhet behöver göra tillägg i allmänna handlingar skall tilläggen utföras så att det tydligt framgår när och av vem de har gjorts. 
 Skyldigheter mot allmänheten 
 5 § Bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar finns i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. 
 Bestämmelser om begränsningar i rätten att ta del av allmänna handlingar och om skyldigheten att iaktta sekretess finns i sekretesslagen (1980:100). 
 Av 2 kap. 17 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 8 a § andra stycket andra meningen sekretesslagen framgår att Svenska kyrkan eller dess organisatoriska delar, som efter beslut enligt denna lag förvarar allmänna handlingar, skall jämställas med myndighet i fråga om befattningen med dessa handlingar. 
 6 § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar är skyldiga att lämna ut eget material, om detta är en nödvändig förutsättning för att en allmän handling skall kunna lämnas ut med hänsyn till det sätt på vilket materialet tillförts den handlingen. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
  
 2. 
  
 Lagen är tillämplig också beträffande allmänna handlingar som har kommit in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande församlingar som har upphört före lagens ikraftträdande. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 27 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring 
 Härigenom föreskrivs att 1 och 7 §§ lagen (1994:1383) om över- lämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Denna lag innehåller be- stämmelser om överlämnande av allmänna handlingar till sådana enskilda organ som avses i 2 kap. 17 § tryckfrihetsförordningen och om förvaring av dessa handlingar sedan de överlämnats. I lagen ges också bestämmelser om sådana organs skyldighet att pröva framställningar om utlämnande av allmänna handlingar enligt reglerna i tryckfrihetsför- ordningen och sekretesslagen (1980:100). 
 1 § 
 Denna lag innehåller be- stämmelser om överlämnande av allmänna handlingar till sådana enskilda organ som avses i 2 kap. 17 §  
 första stycket  
 tryckfrihets- förordningen och om förvaring av dessa handlingar sedan de överlämnats. I lagen ges också bestämmelser om sådana organs skyldighet att pröva framställ- ningar om utlämnande av all- männa handlingar enligt reglerna i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen (1980:100). 
 I fråga om allmänna hand- lingar som förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess orga- nisatoriska delar finns bestäm- melser i lagen (1999:xxx) om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring. 
  
 28  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 § 
 Bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar finns i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. 
 Bestämmelser om begränsningar i rätten att ta del av allmänna handlingar och om skyldigheten att iaktta sekretess finns i sekretesslagen (1980:100). 
 Av 2 kap. 17 § tryckfrihets- förordningen och 1 kap. 8 § andra stycket tredje meningen sekretesslagen framgår att ett enskilt organ, som efter ett beslut enligt denna lag förvarar all- männa handlingar, skall jämstäl- las med myndighet i fråga om befattningen med dessa hand- lingar. 
 Av 2 kap. 17 §  
 första stycket  
 tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 8 § andra stycket tredje me- ningen sekretesslagen framgår att ett enskilt organ, som efter ett beslut enligt denna lag förvarar allmänna handlingar, skall jäm- ställas med myndighet i fråga om befattningen med dessa hand- lingar. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 29 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i arkivlagen (1990:782) 
 Härigenom föreskrivs att 1, 7, 8 och 11 §§ arkivlagen (1990:782) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
 1 
  
 I denna lag ges bestämmelser om myndigheternas och vissa andra organs arkiv samt om arkivmyndigheterna. 
 Bestämmelserna i  
 3-6 
  och 10 §§ skall tillämpas också på stat- liga, kommunala och kyrko- kommunala beslutande försam- lingar. 
 Bestämmelserna i  
 3-6 
  samt 9 och 10 §§ skall i tillämpliga delar gälla också sådana enskilda organ hos vilka allmänna handlingar förvaras med stöd av lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förva- ring. 
  
 Bestämmelserna i 
  
 3-6 
  
 och 
  
 10 §§ skall tillämpas 
  
 också 
  
 på 
  
 statliga  
 och  
 kommunala beslu- tande församlingar. 
 Bestämmelserna i  
 3-6 
  samt 9 och 10 §§ skall i tillämpliga delar gälla också 
  
 1. 
  
 sådana enskilda organ hos vilka allmänna handlingar förva- ras med stöd av lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förva- ring,  
  
 och 
  
 2. 
  
 Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid förva- ring av allmänna handlingar med stöd av lagen (1999:xxx) om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring. Bestämmelserna i 
  
 1  
 Senaste lydelse 1994:1385. 
  
 30  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 § skall dock inte gälla för allmänna handlingar som har kommit in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande församlingar. 
 7 § 
 2 
  
 För tillsynen av att myndig- heterna och sådana enskilda or- gan som avses i 1 § tredje stycket fullgör sina skyldigheter enligt 3- 6 §§ skall det finnas arkivmyn- digheter såväl inom den statliga som den kommunala förvalt- ningen. 
 För tillsynen av att myndig- heterna och  
 sådana organ  
 som avses i 1 § tredje stycket fullgör sina skyldigheter enligt  
 3-6 
  §§ skall det finnas arkivmyndigheter såväl inom den statliga som den kommunala förvaltningen. 
 Arkivmyndigheterna skall dock inte ha tillsyn över riksdagens myn- digheter, regeringen, myndigheter inom regeringens kansli eller utri- kesrepresentationen. 
 8 § 
 3 
  
 Regeringen bestämmer vilka arkivmyndigheter som skall finnas för tillsynen över de statliga myndigheterna. Tillsynen över att sådana organ som avses i 2 § fullgör sina skyldigheter enligt  
 3-6 
  §§ skall skötas av de statliga arkivmyndigheterna. 
 Kommunstyrelsen är arkivmyndighet i kommunen och landstings- styrelsen i landstinget, om inte kommunfullmäktige eller landstings- fullmäktige har utsett någon annan nämnd eller styrelse till arkivmyn- dighet. 
 Den kommunala arkivmyndigheten skall se till att sådana juridiska personer som avses i 1 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100) fullgör sina skyldigheter enligt  
 3-6 
  §§ denna lag. I de fall flera kommuner eller flera landsting bestämmer tillsammans i ett sådant företag fullgörs uppgiften av arkivmyndigheten i den kommun eller det landsting som kommunerna eller landstingen kommer överens om. 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 1994:1385. 
  
 3 
  
 Senaste lydelse 1994:1386. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 31 
  
 Nuvarande lydelse 
 Tillsynen över att sådana en- skilda organ som avses i 1 § tredje stycket fullgör sina skyl- digheter enligt  
 3-6 
  §§ skall skötas av de statliga arkivmyndigheterna i de fall det enskilda organet förvarar ett statligt arkiv och av de kommunala arkivmyn- digheterna i de fall det enskilda organet förvarar ett kommunalt arkiv. 
 Föreslagen lydelse 
 Tillsynen över att sådana en- skilda organ som avses i 1 § tredje stycket  
 1  
 fullgör sina skyl- digheter enligt  
 3-6 
  §§ skall skötas av de statliga arkivmyndigheterna i de fall det enskilda organet förvarar ett statligt arkiv och av de kommunala arkivmyn- digheterna i de fall det enskilda organet förvarar ett kommunalt arkiv. 
 Tillsynen över att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar fullgör sina skyldigheter enligt  
 3-6 
  §§ avseende hand- lingar som förvaras med stöd av lagen (1999:xxx 
 )  
  
 om  
 överläm- nande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess or- ganisatoriska delar för förva- ring, skall skötas av de statliga arkivmyndigheterna. Tillsynen omfattar dock inte handlingar som har kommit in till eller upp- rättats hos Svenska kyrkans be- slutande församlingar. 
 11 § 
 4 
  
 Om en statlig myndighet har upphört och dess verksamhet inte har förts över till en annan statlig myndighet, skall myndighetens arkiv överlämnas till en arkivmyndighet inom tre månader, såvida inte rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver något annat. 
 I lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring finns bestämmelser om för- varing av statliga myndigheters arkiv hos enskilda organ i vissa fall. 
  
 4  
 Senaste lydelse 1994:1385. 
  
 32  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Bestämmelser 
  
 om 
  
 förvaring 
  
 av 
  
 allmänna handlingar 
  
 finns 
  
 också i lagen (1999:xxx) om 
  
 överlämnande 
  
 av 
  
 allmänna 
  
 handlingar till 
  
 Svenska 
  
 kyrkan 
  
 och 
  
 dess organisatoriska 
  
 delar 
  
 för förvaring. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 33 
  
 7 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)  
 dels  
 att 13 kap. 4 § och 15 kap. 7 § skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen införs en ny paragraf, 1 kap. 8 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 8 a § 
 1 
  
 Vad som föreskrivs i tryckfri- hetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos en myn- dighet skall i tillämpliga delar gälla också handlingar hos Svenska kyrkan och dess organi- satoriska delar, om handlingar- na hör till 
 1. verksamhet som Svenska kyrkans organisatoriska delar bedriver enligt begravningslagen (1990:1144), och 
 2. fördelning och användning av den statliga ersättning som Svenska kyrkan erhåller enligt lagen (1988:950) om kulturmin- nen m.m. 
  
 1 
  
 1 kap. 8 a § första stycket och andra stycket första meningen enligt förslag av Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering. 
  
 34  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Svenska kyrkan och dess or- 
  
 ganisatoriska delar skall jäm- 
  
 ställas 
  
 med myndighet 
  
 vid 
  
 tillämpningen av denna lag. Det- 
  
 samma gäller när Svenska kyr- 
  
 kan eller någon av dess organi- 
  
 satoriska delar förvarar all- 
  
 männa 
  
 handlingar enligt 
  
 lagen 
  
 (1999:xxx) om överlämnande av 
  
 allmänna handlingar till Svenska 
  
 kyrkan och dess organisatoriska 
  
 delar för förvaring, såvitt avser 
  
 befattningen med dessa hand- 
  
 lingar. 
  
 13 kap. 
 4 § 
 2 
  
 Erhåller arkivmyndighet för arkivering från någon annan myndighet uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos arkivmyndigheten. 
 Erhåller ett enskilt organ som avses i 1 kap. 8 § andra stycket tredje meningen för förvaring en handling som härrör från en myndighet och som innehåller en uppgift som är sekretessbelagd hos m yndigheten, gäller sekretessen också hos det enskilda organet. 
  
 2  
 Senaste lydelse 1994:1384. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 35 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Erhåller Svenska kyrkan eller 
  
 någon av dess 
  
 organisatoriska 
  
 delar för förvaring en handling 
  
 som har kommit in till eller upp- 
  
 rättats hos en myndighet med 
  
 uppgifter hänförliga till Svenska 
  
 kyrkans verksamhet och som har 
  
 upphört senast den 31 december 
  
 1999 eller någon av Svenska 
  
 kyrkans 
  
 beslutande 
  
 församlingar, 
  
 och 
  
 som 
  
 innehåller en uppgift som är 
  
 sekretessbelagd 
  
 där, 
  
 skall 
  
 sekretessen fortsätta att gälla. 
  
 15 kap. 
 7 § 
 3 
  
 Beslut varigenom myndighet har avslagit enskilds begäran att få ta del av handling eller lämnat ut allmän handling med förbehåll, som inskränker sökandens rätt att yppa dess innehåll eller annars förfoga över den, får överklagas av sökanden. Om inte annat följer av  
 andra-fjärde 
  styckena, överklagas beslutet hos kammarrätten eller, såvitt gäller kammarrätts beslut i där väckt ärende, hos Regeringsrätten. Har beslutet meddelats av organ som avses i 1 kap. 8 § andra stycket eller 9 § tillämpas bestämmel- serna i  
 23-25 
  §§ och 31 § första meningen förvaltningslagen (1986:223) om överklagande. 
  
 3  
 Senaste lydelse 1994:1052. 
 Beslut varigenom myndighet har avslagit enskilds begäran att få ta del av handling eller lämnat ut allmän handling med förbehåll, som inskränker sökandens rätt att yppa dess innehåll eller annars förfoga över den, får överklagas av sökanden. Om inte annat följer av  
 andra-fjärde 
  styckena, överklagas beslutet hos kammarrätten eller, såvitt gäller kammarrätts beslut i där väckt ärende, hos Regeringsrätten. Har beslutet meddelats av organ som avses i 1 kap. 8 § andra stycket,  
 8 a §  
 eller 9 § tillämpas bestäm- melserna i  
 23-25 
  §§ och 31 § första meningen förvaltningslagen (1986:223) om överklagande. 
  
 36  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 Har beslut som avses i första stycket meddelats av tingsrätt och rör det handling i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet, överklagas det hos hovrätten. Motsvarande beslut av hovrätt i där väckt eller dit överklagat ärende överklagas hos Högsta domstolen. Vid över- klagande av tingsrätts eller hovrätts beslut tillämpas i övrigt bestäm- melserna i rättegångsbalken om överklagande av beslut. 
 Första och andra styckena gäller inte för beslut av riksdagen, rege- ringen, Högsta domstolen eller Regeringsrätten. 
 Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen. 
 Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under riksdagen är särskilt föreskrivet. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Författningsförslag  
 37 
  
 8 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1991:482) om infö- rande av folkbokföringslagen (1991:481) 
 Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1991:482) om införande av folkbokföringslagen (1991:481) skall upphöra att gälla vid utgången av år 1999. 
  
 38  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 39 
  
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Bakgrund 
  
 Riksdagen fattade den 8 december 1995 ett principbeslut om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (proposition 1995/96:80 Ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan, bet. 
 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84). Reformen skall genomföras den 1 januari 2000. 
 Med anledning av principbeslutet behövde ett antal delfrågor utredas vidare. Regeringen fattade den 21 december 1995 beslut om kommittédirektiv för det fortsatta utredningsarbetet (dir. 1995:162). Enligt direktiven skulle fyra utredningar tillsättas och två särskilda uppdrag ges (jfr avsnitt 1.2 och 1.3.1). Direktiven bifogas, 
 bilaga 1 
 . 
 Frågan om statens förhållande till Svenska kyrkan och till trossam- funden i övrigt, har under årens lopp utretts flera gånger, senast av Kyrkoberedningen som tillsattes år 1992 och vars slutbetänkande Staten och trossamfunden (SOU 1994:42) ligger till grund för regeringens ovan nämnda principproposition. Som exempel på tidigare utredningar kan nämnas Utredningen om ekonomi och rätt i kyrkan,  
 ERK-utredningen, 
  som år 1992 lämnade sitt slutbetänkande E konomi och rätt i kyrkan (SOU 1992:9). En närmare re dogörelse över utredningar på stat- kyrkaområdet lämnas av Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering i betänkandet Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:41). 
  
 1.2 
  
 Kommitténs utredningsuppdrag 
  
 Kommittén tillkallades för att i enlighet med direktiven (dir. 1995:162) utreda vården av den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven. 
 Enligt de utgångspunkter som gäller för kommitténs uppdrag be- träffande  
 den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen  
 skall 
  
 40  
 Inledning 
  
 SOU 1997:43 
  
 kulturminneslagens skydd för de kyrkliga kulturminnena behållas även efter relationsändringen. Svenska kyrkan skall också i framtiden ha ansvaret för vården och förvaltningen av de kyrkliga kulturminnen som skyddas genom kulturminneslagen. Bevarandet av de kyrkliga kultur- minnena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket och det är inte rimligt att den totala kostnaden för detta allmänintresse bärs endast av dem som tillhör Svenska kyrkan. Kyrkan skall därför få en viss ersättning för underhållet av de kyrkliga kulturvärdena från staten. I kommitténs uppdrag har ingått att utreda frågan om denna ersättning. 
 När det gäller  
 de kyrkliga arkiven  
 har kommittén haft tilluppgift att undersöka vilka problem som kan uppstå i samband med relationsänd- ringen och föreslå lösningar på dessa. I direktiven angavs att utgångs- punkten bör vara att möjligheterna att ta del av arkivmaterialet inte skall försämras eller fördyras för allmänheten, rättskipningen och för- valtningen eller forskningen. 
  
 1.3 
  
 Andra utredningar av betydelse för uppdraget 
  
 1.3.1 
  
 Statligt utredningsarbete med anledning av  
  
 stat-kyrkareformen 
  
 Kommitténs uppdrag som redovisas i detta betänkande avsåg som ovan har framkommit den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven. Kommittédirektiven (dir. 1995:162) innebar att ytterligare tre utredningar tillsattes och två särskilda uppdrag gavs. Samtliga utredningar och myndigheter lämnar sina betänkanden samti- digt. 
 En av utredningarna avsåg konstitutionella och andra rättsliga frågor. I uppgifterna ingick bl.a. att utforma en grundlagsbestämmelse angående föreskrifter om trossamfund, en lag om Svenska kyrkan och en lag om trossamfund samt att utreda frågan om handlingars offentlighet i Svenska kyrkan. Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering lämnar sitt förslag i betänkandet Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:41). 
 Svenska kyrkan skall även efter relationsändringen ha ansvar för den helt övervägande delen av begravningsverksamheten. En kommitté har haft till uppgift att bl.a. analysera de praktiska, ekonomiska och rättsliga konsekvenserna av en sådan ordning. Denna kommitté redovisar sitt 
 SOU 1997:43  
 Inledning  
 41 
 förslag i betänkandet Staten och trossamfunden - Begrav- ningsverkssamheten (SOU 1997:42). 
 En särskild utredare tillkallades för att utreda personalfrågor, statligt stöd till andra trossamfund och skattefrågor. I uppdraget ingick även frågan om  
 stat-kyrkareformens 
  finansiering. Utredningen presenterar två betänkanden, Staten och trossamfunden - Svenska kyrkans personal (SOU 1997:44) och Staten och trossamfunden - Stöd, skatter och finansiering (SOU 1997:45). 
 Den kyrkliga egendomen skall enligt principbeslutet stå till Svenska kyrkans förfogande även fortsättningsvis. Kammarkollegiet erhöll upp- draget att utreda bl.a. formerna för detta. Förslaget redovisas i betän- kandet Staten och trossamfunden - Den kyrkliga egendomen (SOU 1997:47). 
 Enligt principbeslutet skall församlingsskatten ersättas av en kyrko- avgift som skall betalas av alla som tillhör Svenska kyrkan. Riksskatte- verket har haft till uppgift att utreda formerna för statlig uppbörd av kyrkoavgiften samt vidare de tekniska förutsättningarna för en upp- bördshjälp också till andra trossamfund. Förslaget lämnas i betänkandet Staten och trossamfunden - Statlig medverkan vid avgiftsbetalning (SOU 1997:46). 
 För att underlätta insyn och samordning i utredningsarbetet inrättades ett särskilt beredningsorgan,  
 Stat-kyrkadelegationen, 
  som skall avsluta sitt arbete senast den 30 juni 1998. I detta organ är samtliga riks- dagspartier företrädda, liksom en bred representation från Svenska kyr- kan. Vidare ingår bl.a. representanter från andra trossamfund än Svenska kyrkan samt från berörda fackliga organisationer. De kom- mittéer, utredningar och myndigheter som har bedrivit det statliga utredningsarbetet har kontinuerligt rapporterat om sina uppdrag till delegationen. Rapporter har även lämnats från det inomkyrkliga utredningsarbetet (jfr avsnitt 1.3.2). Inom ramen för delegationens arbete diskuteras även gemensamma frågor av principiell betydelse. 
  
 1.3.2 
  
 Inomkyrkligt utredningsarbete med anledning av  
  
 stat-kyrkareformen 
  
 För att ge underlag för kyrkomötets beslut om ett framtida inomkyrkligt regelsystem har Svenska kyrkans centralstyrelse tillsatt en lednings- grupp, fyra särskilda utredningsgrupper och en teologisk expertgrupp (jfr Direktiv för det kyrkliga utredningsarbetet med anledning av principbeslutet om ändrade relationer mellan Svenska kyrkan och staten, fastställda av Svenska kyrkans centralstyrelse). 
  
 42  
 Inledning 
  
 SOU 1997:43 
  
 Ledningsgruppen har till uppgift att svara för ledningen och sam- ordningen av utredningsarbetet, till vilket också bl.a. hör ansvar för samråd och information. Ledningsgruppen skall vidare utreda och ge förslag rörande vissa frågor av grundläggande och övergripande art. 
 En utredningsgrupp skall ta upp frågor som avser arbetet på olika kyrkliga nivåer. Den andra utredningsgruppen skall behandla de kyrkliga valen, den kyrkliga indelningen, kyrkobokföringen och de kyrkliga arkiven. Den kyrkliga egendomen och ekonomin skall utredas av den tredje utredningsgruppen. Till denna grupps uppgifter hör att belysa kyrkans ansvar för kulturhistoriska värden. Den fjärde gruppen skall utreda frågor om bl.a. Svenska kyrkans personal och ett inomkyrkligt system för överprövning. 
  
 1.3.3 
  
 Övriga utredningar 
  
 Enligt direktiven (dir. 1995:162) skall kommittén ta del av och beakta Kulturarvsutredningens och 1993 års Kyrkobyggnadsutrednings för slag. 
 Den statliga  
 Kulturarvsutredningen  
 (dir. 1994:57) hade i uppdrag att överväga bl.a. skyddet för prästgårdarnas och kyrkstädernas kulturhis- toriska värden. Utredningens förslag i dessa delar finns i slutbetänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128), som lämnades under hösten 1996. 
 Den av Svenska kyrkans centralstyrelse tillsatta  
 Kyrkobyggnads- utredningen  
 hade fyra huvuduppgifter som var knutna till följande områden, nämligen frågan om övertaliga kyrkor, avvägningen mellan de pastorala behoven och kulturmiljövårdens intressen, kostnads- fördelningen mellan staten och kyrkan vad gäller kulturhistoriskt värdefull egendom samt det särskilda kyrkobyggnadsbidraget. Slut- betänkandet Fädernas kyrkor - och framtidens (Svenska kyrkans utred- ningar 1996:1) lämnades under våren 1996. 
  
 1.4 
  
 Kommitténs arbete 
  
 Kommittén påbörjade sitt arbete i mars 1996 och har under utrednings- tiden haft elva sammanträden, varav två internatsammanträden. 
 I anslutning till ett av sammanträdena gjorde kommittén ett studie- besök i Riksarkivet. Ett sammanträde kombinerades med en studieresa i Tidaholms pastorat. Under resan besöktes fyra kyrkor, som är olika såväl till storlek och utformning som ur antikvarisk aspekt. Genom att representanter från pastoratet samt från Riksantikvarieämbetet och sta- tens historiska museer deltog hade kommittén möjlighet att få frågan om 
  
 SOU 1997:43 
  
 Inledning  
 43 
  
 förvaltning av kyrkliga kulturminnen belyst från dels ekonomisk och pastoral, dels kulturhistorisk synvinkel. 
 Ordföranden, sekreteraren och kommitténs expert från Riksarkivet har besökt Märsta kyrkliga samfällighet för att informera sig om sam- mansättning, behandling och användning av kyrkliga arkiv 
 Ett stort behov har förelegat av samordning inom det statliga utred- ningsarbetet. Kommittén har under arbetets gång haft fortlöpande kon- takter med övriga statliga utredningar. Därtill kommer den samverkan som har skett inom ramen för  
 Stat-kyrkadelegationens 
  verksamhet. 
 Kommittén har vidare haft kontakter med de inomkyrkliga utred- ningsgrupper som främst berörs av kommitténs uppdrag, nämligen ut- redningen om ekonomi och egendom samt utredningen om val, indelning, kyrkobokföring och arkiv. 
 Under arbetets gång har fortlöpande kontakter förekommit med statliga myndigheter inom kulturmiljöområdet, statliga arkivmyndigheter samt berörda departement. Vidare har kontakter förekommit med Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund. 
 Statskontoret har på kommitténs uppdrag närmare utrett vissa frågor med anknytning till den statliga ersättningen för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena. Statskontorets rapport bifogas,  
 bilaga 2. 
  
 44  
 Inledning 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 45 
  
 2 
  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation 
  
 2.1 
  
 Nuvarande förhållanden 
  
 2.1.1 
  
 Inledning 
  
 Grundläggande bestämmelser om Svenska kyrkan finns i kyrkolagen (1992:300). Där finns föreskrifter om Svenska kyrkan som trossamfund, om kyrkotillhörighet i Svenska kyrkan  
 ,  
 om den kyrkliga indelningen, om den lokala, regionala och centrala organisationen, om biskops- och prästtjänster, om kyrkomusiken, om den kyrkliga egendomen samt om de kyrkliga valen. I detta avsnitt redogörs kortfattat för bestämmelserna om indelning och organisation. Bestämmelserna om den kyrkliga egendomen behandlas i avsnitt 4. Övriga bestämmelser tas inte upp närmare i betänkandet. 
 I kyrkolagens inledande bestämmelser föreskrivs att Svenska kyrkan är ett  
 evangeliskt-lutherskt 
  trossamfund, som genom sina församlingar upprätthåller en på demokratisk grund uppb yggd riksomfattande verksamhet. Sverige är i kyrkligt hänseende indelat i territoriella församlingar, pastorat, kontrakt och stift. Det finns inom Svenska kyrkan också fem  
 icke-territoriella 
  församlingar. 
  
 2.1.2 
  
 Lokal indelning och organisation 
  
 Församlingen  
 är den grundläggande lokala enheten inom Svenska kyrkan.  
 Pastoratet  
 är tjänstgöringsområde för en kyrkoherde. Ett pasto- rat kan bestå antingen av en enda församling  
 (enförsamlingspastorat  
 ) eller av flera församlingar (  
 flerförsamlingspastorat  
 ). Ett flerförsam- lingspastorat utgör en  
 pastoratssamfällighet,  
 en  
 kyrklig samfällighet  
 . Såväl församlingarna som samfälligheterna utgör kyrkliga kommuner och är egna juridiska personer (4 kap. 3, 4 och 9 §§ kyrkolagen). De kyrkliga kommunerna har beskattningsrätt. 
  
 46  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation  
 SOU 1997:43 
  
 I kyrkolagen finns det en uppräkning av  
 församlingsangelägenheter,  
 dvs. sådana angelägenheter som församlingarna får besluta om och be- kosta med utdebiterade medel (församlingsskatt), 11 kap. 1 och 4 §§. Till dessa angelägenheter hör främjande av kyrkans gudstjänstliv och undervisning samt diakoni och evangelisation. Hit hör vidare anskaf- fande och underhåll av bl.a. kyrkobyggnader och församlingslokaler samt lös egendom som, utan att vara byggnadstillbehör, är avsedd för sådana byggnader och lokaler eller annars för kyrkliga ändamål. Med församlingsangelägenheter avses även anskaffande och underhåll av andra byggnader och lokaler samt därtill hörande lös egendom. I detta sammanhang kan nämnas att det i en församling skall finnas lokaler där de kyrkliga arkiven kan förvaras på ett betryggande sätt. Vidare hör till församlingsangelägenheterna anläggande och underhåll av begrav- ningsplatser, om regeringen inte för särskilt fall beslutar att uppgiften skall ankomma på en borgerlig kommun, samt underhåll av kyrkotomt. 
 En församling som är ett  
 enförsamlingspastorat  
 sköter själv de församlingsangelägenheter och de angelägenheter som enligt kyrkolagen eller annan författning ankommer på pastoratet (11 kap. 6 §). I ett  
 flerförsamlingspastorat  
 - där församlingarna bildar en obligatorisk  
 pastoratssamfällighet  
 - är skötseln av församlingsangelägenheterna delad mellan församlingarna och samfälligheten (11 kap. 7 §). Församlingarna kan emellertid överlämna skötseln av alla ekonomiska församlingsangelägenheter till pastoratet, varvid en  
 total pastorats- samfällighet  
 bildas. Om församlingarna i två eller flera pastorat bildar en samfällighet för skötseln av vissa eller alla ekonomiska försam- 
  
 lingsangelägenheter skapas en 
  
 flerpastoratssamfällighet  
 resp. en  
 total 
  
 flerpastoratssamfällighet  
 (11 kap. 8 §). 
  
 Beslutanderätten i en församling utövas av 
  
 kyrkofullmäktige, 
  
 på 
  
 kyrkostämma 
  
 eller, under vissa 
  
 speciella 
  
 förutsättningar, av ett 
  
 direkt- 
  
 valt kyrkoråd 
  
 (11 kap. 13 och 17 §§). Beslutande organ i en pastorats- 
  
 eller flerpastoratssamfällighet är 
  
 församlingsdelegerade  
 eller, om sam- 
  
 fälligheten är total,  
 kyrkofullmäktige  
 (11 kap. 20 §). 
  
 Förvaltning och verkställighet samt beredning av ärenden ankommer 
  
 på  
 kyrkorådet 
  
 och de  
 övriga nämnder 
  
 som kan 
  
 ha inrättats 
  
 av 
  
 den 
  
 kyrkliga kommunens beslutande organ (11 kap. 21 och 23 §§, 17 kap. 36 § och 18 kap. 4 §). 
  
 Beslut som har fattats av kyrkofullmäktige, kyrkostämma 
  
 eller för- 
  
 samlingsdelegerade kan överklagas till länsrätten (22 kap. 1 
  
 och 2 §§ 
  
 samt 16 § första stycket)  
 .  
 Detsamma gäller beslut av kyrkorådet eller annan nämnd i en församling eller kyrklig samfällighet, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art. Rätt att överklaga tillkommer var och en som är folkbokförd inom församlingen, dvs. oberoende av kyrkotillhörighet (22 kap. 1 §). Beslut av en kyrklig 
  
 SOU 1997:43  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation  
 47 
  
 samfällighet kan överklagas även av en församling som ingår i sam- fälligheten (22 kap. 16 § andra stycket). Det är fråga om en laglighets- prövning, dvs. en prövning i formellt hänseende. De grunder som ett överklagande kan stödja sig på är att beslutet inte har tillkommit i laga ordning eller att det hänför sig till något som inte är en angelägenhet för församlingen, att det organ som har fattat beslutet har överskridit sina befogenheter eller att beslutet strider mot lag eller annan författning (22 kap. 8 §). Bestämmelserna om laglighetsprövning gäller inte om det i lag eller annan författning finns särskilda föreskrifter om överklagande (22 kap. 3 §). Som exempel kan här nämnas bestämmelsen om överklagande av kyrkorådets beslut om upplåtelse av en kyrka (41 kap. 9 §). 
 Ett beslut om ändrad församlingsindelning skall fattas av en statlig myndighet (5 kap.). Anledningen till detta är att ett sådant beslut inte enbart berör den kyrkliga verksamheten, utan kan ha betydelse även i andra sammanhang, exempelvis när det gäller folkbokföringen. Det är vanligen Kammarkollegiet som har att besluta i denna typ av ärenden. Under vissa förutsättningar kan det dock vara regeringen eller länssty- relsen som skall fatta beslut om ändring. 
 Beslut om ändringar i den territoriella pastoratsindelningen däremot fattas av ett kyrkligt organ, nämligen stiftsstyrelsen i respektive stift (6 kap.). Detta skall ses mot bakgrund av att en ändrad pastorats- indelning i princip anses som en inomkyrklig angelägenhet. 
  
 2.1.3 
  
 Regional indelning och organisation 
  
 Den regionala enheten inom Svenska kyrkan är  
 stiftet 
 , som är tjänstgöringsområde för en  
 biskop  
 (4 kap. 6 § kyrkolagen). Varje stift är indelat i  
 kontrakt 
 , som i sin tur består av flera pastorat. Kontraktet är tjänstgöringsområde för en  
 kontraktsprost  
 (4 kap. 5 §). Församlingarna inom ett stift bildar en obligatorisk kyrklig samfällighet (  
 stiftssam- fällighet  
 ) för att sköta gemensamma församlingsangelägenheter (4 kap. 
 9 §, 23 kap. 1 §). Huvuduppgiften är att främja församlingslivets utveckling inom stiftet. En stiftssamfällighet är en kyrklig kommun med beskattningsrätt. Beslutande organ är  
 stiftsfullmäktige  
 , som väljs av församlingarna genom indirekta val (23 kap. 4 §). Förvaltning och verkställighet skall utövas av  
 stiftsstyrelsen  
 och de övriga nämnder som kan ha inrättats av stiftsfullmäktige (23 kap. 5 §). I varje stift skall det finnas en  
 egendomsnämnd  
 , en obligatorisk nämnd som har uppgifter i fråga om förvaltningen av den kyrkliga jorden (26 kap.). 
 De bestämmelser om överklagande som gäller på lokal nivå skall tillämpas även när det gäller beslut av stiftssamfälligheterna (23 kap. 
  
 48  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation  
 SOU 1997:43 
  
 8 §). Detta innebär att beslut av stiftsfullmäktige samt, om det inte rör sig om beslut av rent förberedande eller rent verkställande art, stiftssty- relsen eller annan nämnd kan överklagas på ovan angivna grunder. 
 Det skall uppmärksammas att det på regional nivå förutom en  
 kyrkokommunal  
 även finns en  
 statlig  
 organisation. I varje stift skall det finnas ett  
 domkapitel  
 som är en statlig myndighet (27 kap.). Domkapitlet har till uppgift att t.ex. utöva vissa arbetsgivarfunktioner när det gäller prästerna; bl.a. tillsätter domkapitlet en kyrkoherdetjänst var tredje gång den är ledig. Vidare skall domkapitlet - tillsammans med biskopen - se till att Svenska kyrkans ordning i fråga om lära, gudstjänst m.m. iakttas i stiftets församlingar samt ha tillsyn över prästernas ämbetsförvaltning (2 kap. 5 §). Till biskopens uppgifter hör även bl.a. att årligen visitera så många församlingar inom stiftet som möjligt (28 kap. 1 §). 
 Kontraktsindelningen är i likhet med pastoratsindelningen i huvudsak en inomkyrklig angelägenhet och beslut om ändrad indelning fattas av stiftsstyrelsen (7 kap.). 
 De nuvarande stiften är angivna till namn och antal i kyrkolagen (4 kap. 7 §). Ändringar som innebär att ett stift upplöses eller att ett nytt stift bildas kräver således ett riksdagsbeslut. Beslut om ändringar i stiftsindelningen som enbart rör enstaka församlingar, skall däremot fattas av regeringen (4 kap. 8 §). 
  
 2.1.4 
  
 Organisation på riksplanet 
  
 Kyrkomötet  
 är Svenska kyrkans högsta beslutande organ och består av valda ombud för kyrkan. Det sammanträder varje år (2 kap. 3 §, 29 kap. 
  
 kyrkolagen). Kyrkomötets beslut skall verkställas av 
  
 Svenska kyrkans 
  
 centralstyrelse 
 , som 
  
 är 
  
 en myndighet under kyrkomötet (29 kap. 5, 
  
 6 §§). Ärkebiskopen 
  
 är 
  
 självskriven ordförande i 
  
 Centralstyrelsen 
  
 (29 kap. 9 § 
 ). 
  
 Till kyrkomötets uppgifter hör att behandla ärenden som överlämnas av riksdagen eller regeringen (29 kap. 10 §). Av 9 § övergångsbestäm- melserna till regeringsformen framgår att kyrkomötets yttrande eller - i fråga om medlemskap i Svenska kyrkan - samtycke skall inhämtas, innan riksdagen får besluta i vissa kyrkliga lagstiftningsärenden. Till kyrkomötets uppgifter hör även att behandla motioner i kyrkliga ärenden av ledamöter eller biskopar och kyrkliga ärenden som väcks av organ som kyrkomötet enligt lag har tillsatt. Kyrkomötet får besluta i frågor som anges i grundlag eller annan lag samt får även besluta om yttranden och framställningar till regeringen (29 kap. 11 §). Ärenden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation  
 49 
  
 som skall behandlas vid kyrkomötet skall beredas av Centralstyrelsen eller i något av kyrkomötets utskott. 
 Av stor betydelse för kyrkans självständighet är kyrkomötets kom- petens att meddela föreskrifter. Riksdagen har med stöd av 10 § över- gångsbestämmelserna till regeringsformen givit kyrkomötet rätt att meddela föreskrifter i ett antal ämnen som har ansetts vara av utpräglat inomkyrklig karaktär eller som rör kyrkomötets eget arbetssätt och egna myndigheter (29 kap. 12 §). Sålunda får kyrkomötet genom kyrklig kungörelse meddela föreskrifter om Svenska kyrkans lära och böcker, Svenska kyrkans sakrament, gudstjänst och övriga handlingar, det kyrkliga ämbetet, kollekter, central verksamhet för evangelisation, mission och övrigt utlandsarbete, diakoni, samt kyrkomötets arbetssätt och verksamheten hos dess myndigheter. Kyrkomötet har givits möjlighet att i sin tur överlåta normgivningskompetensen såvitt gäller Svenska kyrkans böcker, Svenska kyrkans sakrament, gudstjänst och övriga handlingar samt kollekter till Svenska kyrkans centralstyrelse, domkapitel, kyrkliga kommuner och kyrkokommunala förvaltnings- myndigheter (29 kap. 13 §). Till Centralstyrelsen får även delegeras rätt att meddela föreskrifter om det kyrkliga ämbetet. Kyrkliga kungörelser skall kungöras i Svenska kyrkans författningssamling (SKFS). 
 Det skall noteras att Svenska kyrkan som helhet för närvarande inte har ställning som ett eget och enhetligt rättssubjekt. Kyrkans centrala organ - kyrkomötet och dess myndigheter - är statliga och därför att anse som en del av rättssubjektet staten. Deras befogenheter är begränsade i lag. Någon rätt att binda de självständiga församlingarna och samfälligheterna torde inte föreligga utöver vad som följer av rätten att meddela föreskrifter. 
  
 2.1.5 
  
 Privaträttsligt organiserad verksamhet 
  
 Övervägande del av Svenska kyrkans verksamhet är på sätt som framgår ovan offentligrättsligt reglerad. Det finns emellertid även delar, där verksamheten är organiserad i privaträttsliga former, som föreningar och stiftelser. Dessa har i dag ställning som självständiga juridiska personer. Här kan nämnas Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet (SFRV), Stiftelsen Svenska kyrkan i utlandet (SKUT), Stiftelsen Svenska kyrkans mission (SKM) och Stiftelsen Lutherhjälpen. 
 SFRV:s högsta beslutande organ är ombudsmötet. Den direkta led- ningen av stiftelsen utövas av styrelsen. SFRV får anses vara ett fri- villigt organ för den icke lagreglerade kyrkliga verksamheten på riksnivå. Den rikskyrkliga verksamheten kan således sägas bestå av två delar, dels en offentligrättslig, dels en privaträttslig. 
  
 50  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation 
  
 SOU 1997:43 
  
 2.2 
  
 Den framtida organisationen och indelningen 
  
 2.2.1 
  
 Organisationen 
  
 Det är ännu inte klarlagt hur Svenska kyrkan kommer att vara organise- rad efter relationsändringen. Av avgörande betydelse är härvid vilka bestämmelser som lagen om Svenska kyrkan kommer att innehålla. Det skall uppmärksammas att kyrkolagen upphävs när lagen om Svenska kyrkan träder i kraft den 1 januari 2000. 
 Det skall i lagen om Svenska kyrkan finnas vissa basbestämmelser om Svenska kyrkans identitet och organisation samt vidare föreskrifter om de olika kyrkliga nivåernas uppgifter och grundläggande kompetens. Förslag om omfattningen och den närmare utformningen av dessa bestämmelser läggs fram av Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering i betänkandet Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:41). 
 Kommittén utgår från att lagen om Svenska kyrkan kommer att innehålla bestämmelser som fastslår  
 att  
 Svenska kyrkan är ett eget rättssubjekt,  
 att  
 kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ,  
 att  
 församlingarna och stiften ansvarar lokalt och regionalt för kyrkans verksamhet  
 samt att  
 församlingar, sammanslutningar av för- samlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift är självständiga juridiska personer. 
 Inom den ram som lagen kommer att ange skall sedan Svenska kyrkan själv reglera sina angelägenheter. Det skall nämnas att en av de inomkyrkliga utredningar som har tillsatts behandlar frågor som avser arbetet på de tre kyrkliga nivåerna och fördelningen av arbetet mellan dessa nivåer. 
 Det är knappast sannolikt att relationsändringen kommer att innebära några större förändringar i organisatoriskt hänseende - i vart fall inte inledningsvis. Det skall emellertid uppmärksammas att den offent- ligrättsliga regleringen inte såsom för närvarande kommer att innehålla några närmare bestämmelser om organisationen i olika kyrkliga organ. Det ankommer således på kyrkan att ta ställning till vilka organ som skall finnas samt att ange vilka uppgifter dessa skall ha; detta gäller i fråga om den närmare organisationen inom såväl rättssubjektet Svenska kyrkan som dess organisatoriska delar, dvs. församlingar, samfälligheter och stift. Det finns inte något som hindrar att kyrkomötet inom ramen för ett inomkyrkligt regelsystem föreskriver att vissa organ skall vara obligatoriska. 
  
 SOU 1997:43  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation  
 51 
  
 Det ovan sagda innebär att Svenska kyrkan själv har att avgöra bl.a. om domkapitlen och Ansvarsnämnden för biskopar - som i dag är statliga myndigheter - skall bestå såsom organ inom kyrkan. Om motsvarande organ finns inom den kyrkliga organisationen även efter relationsändringen är detta inte en följd av en statlig utan av en inomkyrklig reglering - en distinktion som kan vara betydelsefull. 
 Principbeslutet innebär att Svenska kyrkan - till skillnad mot vad som gäller i dag - efter relationsändringen får ställning som ett eget rättssubjekt, som bl.a. kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldig- heter. I detta nya rättssubjekt kommer troligen att innefattas Svenska kyrkan i dess nuvarande offentligrättsliga form, dvs. kyrkomötet och dess myndigheter, domkapitlen samt de tidigare kyrkokommunerna. Det förhållandet att församlingarna, samfälligheterna och stiften kommer att omfattas av rättssubjektet Svenska kyrkan är dock inte avsett att hindra att de samtidigt är egna juridiska personer. De organisatoriska delarna kommer sålunda dels att utgöra en del av rättssubjektet Svenska kyrkan, dels att vara självständiga rättssubjekt. Den nationella nivån kommer att handha Svenska kyrkans gemensamma angelägenheter och att företräda Svenska kyrkan som helhet. 
 Kyrkomötets beslut kan förväntas ske i form av bl.a. kyrkoordning. I vad mån kyrkomötet kommer att kunna delegera sin beslutanderätt - och i sådant fall i vilken utsträckning och till vilka organ - kommer att bli en fråga som får avgöras inom ramen för den inomkyrkliga regle ringen. 
 En viktig fråga i detta sammanhang är vilken kompetens de olika rättssubjekten har; detta är av betydelse såväl i fråga om de kyrkliga organens inbördes förhållanden, som när det gäller vilket rättssubjekt som i olika sammanhang företräder Svenska kyrkan utåt, i förhållande till tredjeman. Av särskilt intresse är härvid frågan i vilken utsträckning rättssubjektet Svenska kyrkan kan fatta ett beslut eller träffa ett avtal som binder den enskilda församlingen, samfälligheten eller stiftet, som ju har status av självständiga juridiska personer. Som har framkommit ovan kommer lagen om Svenska kyrkan att innehålla föreskrifter om de olika nivåernas uppgifter och grundläggande kompetens. Bl.a. kommer att föreskrivas att kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ samt att kyrkomötet inte får meddela beslut i enskilda frågor som det ankommer på församling eller stift att besluta i. Den närmare gränsdragningen mellan de olika organens befogenheter måste lämnas till rättstillämpningen. 
 Här skall även kortfattat beröras frågan om församlingarnas och samfälligheternas identitet. Dessa utgör i dag egna rättssubjekt i sin egenskap av kyrkokommuner. Sin status som självständiga juridiska personer kommer de att behålla även fortsättningsvis, trots att rela- 
  
 52  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation 
  
 SOU 1997:43 
  
 tionsändringen innebär att deras ställning som kommuner upphör. Rättigheter och skyldigheter övergår till motsvarande församling, kyrklig samfällighet eller stift (jfr Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering förslag till lag om införande av lagen om Svenska kyrkan 
 ) 
 . 
 En viktig fråga i sammanhanget är vem som före relationsändringen skall företräda Svenska kyrkan som helhet med avseende på framtiden, exempelvis vid tecknande av avtal som skall gälla efter relationsänd- ringen. Som tidigare har framkommit har Svenska kyrkan i dag inte ställning som en självständig och enhetlig juridisk person. Något organ som har befogenhet att företräda Svenska kyrkan som helhet finns inte. Näraliggande är frågan om kyrkomötets möjlighet att före relations- ändringen kunna fatta beslut om det nya inomkyrkliga regelverket. En sannolik lösning är att kyrkomötet får behörighet att, inom ramen för den framtida kompetensen, under sammanträde år 1999 fatta beslut som avser tiden efter utgången av år 1999. En sådan ordning förutsätter emellertid särskilda bestämmelser som ger kyrkomötet dessa befogen- heter. Förslag i detta avseende lämnas av Utredningen om trossam- fundens rättsliga reglering. Det torde därutöver behövas vissa ändringar när det gäller kyrkomötets arbetsformer, t.ex. den tid under vilken kyrkomötet får vara samlat. Ett förslag till sådana ändringar i kyrko- lagen bereds för närvarande inom Regeringskansliet. 
 I lagen om Svenska kyrkan torde komma att finnas en bestämmelse om överklagande inom Svenska kyrkan. Utformningen av ett överpröv- ningssystem kommer att bli föremål för en inomkyrklig reglering. 
 När det gäller de delar av Svenska kyrkan som för närvarande är privaträttsligt reglerade - föreningar och stiftelser - kommer dessa inte att automatiskt föras in under rättssubjektet Svenska kyrkan. Det torde emellertid efter relationsändringen inte finnas behov av att skilja mellan den verksamhet som för närvarande är offentligrättsligt respektive privaträttsligt reglerad. 
  
 2.2.2 
  
 Indelningen 
  
 Frågor om kyrklig indelning kommer att bli en helt inomkyrklig angelägenhet efter relationsändringen  
 .  
 Någon offentligrättslig reglering om hur ändringar skall ske, beslutande organ m.m. kommer inte att finnas. I framtiden kommer istället sådana bestämmelser att ingå i en inomkyrklig reglering. En av de inomkyrkliga utredningarna har också till uppgift att behandla bl.a. indelningsfrågor. 
 Den kyrkliga indelningen, bl.a. såvitt gäller församlingarna, kommer sålunda att kunna förändras utan någon medverkan från statens sida. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation  
 53 
  
 Avsikten är att församlingsindelningen i framtiden inte skall ha någon funktion utanför kyrkans verksamhet. En förändrad indelning kan dock få konsekvenser när det gäller bl.a. arkivbildningen (jfr avsnitt 18.2.2). 
 Lagen om Svenska kyrkan kommer troligen att innehålla en be- stämmelse enligt vilken uppgifter  
 om  
 indelning i församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift,  
 om  
 stadgar  
 samt om  
 behöriga företrädare för Svenska kyrkan, dess församlingar, samfälligheter och stift, skall lämnas till det register över trossamfund som skall föras av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (jfr Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering betänkande). 
  
 54  
 Den kyrkliga indelningen och Svenska kyrkans organisation 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 55 
  
 3 
  
 De kyrkliga kulturminnena och den kyrkliga kulturmiljön 
  
 Svenska kyrkan förvaltar ett oersättligt kulturarv som har byggts upp under århundraden. De kyrkliga kulturminnena har många gånger ett stort  
 konstnärligt-antikvariskt 
  värde. Dessutom står de ofta som en symbol för livskvalitet, för något beständigt och kontinuerligt. 
 De enskilda kulturminnena ingår vanligtvis i samlade kyrkliga miljöer av stort kulturhistoriskt värde. Kyrkobyggnaden med omkringliggande mark och byggnader har genom århundraden varit ett bygdens centrum. Tidigare var förutom det religiösa livet också andra för samhället viktiga funktioner som regel lokaliserade till kyrkbyn. Här fanns prästgård, tiondebod och sockenstuga samt även t.ex. skolhus och fattigstuga. Det var vid kyrkan som bygdens befolkning träffades i helg och söcken, i glädje och sorg. 
 Vad som kan sägas vara mer eller mindre unikt för de kyrkliga kul- turminnena är att de fortfarande används för ursprungliga ändamål och att de är tillgängliga för alla och envar. I den mån andra historiska byggnader och monument över huvud taget är åtkomliga för allmänheten görs många gånger ansträngningar för att ge en föreställning om den ursprungliga funktionen; man vidtar särskilda åtgärder för att återskapa miljöer och för att åskådliggöra hur byggnader och föremål brukades. De kyrkliga kulturminnena däremot utgör ett  
 levande kulturarv  
 genom att de kontinuerligt genom århundradena har använts och alltjämt används för samma ändamål. 
 Att de kyrkliga kulturminnena är allmänna angelägenheter har också inneburit att ombyggnader, renoveringar och andra åtgärder som har genomförts är väl dokumenterade; detta gäller särskilt det senaste år- hundradet. Dokumentationen ger möjlighet att följa förändringar över tiden beträffande arkitektur, byggnadsteknik, metoder och material likaväl som kulturhistoriskt synsätt. Handlingarna - som till följd av offentlighetsprincipen är tillgängliga för alla - har således ett värde i sig och är av intresse för såväl privatpersoner som företrädare för en rad olika forskningsområden. 
  
 56  
 De kyrkliga kulturminnena och den kyrkliga kulturmiljön 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga kulturminnena är en betydelsefull del av vårt nationella kulturarv. Bevarandet av de kyrkliga kulturhistoriska värdena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket. 
  
 SOU 1997:43 
  
 57 
  
 4 Den kyrkliga egendomen 
  
 4.1 
  
 Nuvarande förhållanden 
  
 4.1.1 
  
 Allmänt 
  
 Svenska kyrkan disponerar för sin verksamhet åtskillig egendom. Egendomen har olika historisk bakgrund och kan från rättsliga ut- gångspunkter delas in i tre kategorier, nämligen  
 specialreglerad egendom 
 ,  
 kyrkokommunal egendom  
 samt  
 förenings- och stiftelse- egendom 
 . 
 Den specialreglerade fasta egendomen består dels av kyrkor, kyrko- gårdar och andra begravningsplatser, dels av s.k. kyrklig jord. Till den specialreglerade lösa egendomen hör inventarier i bl.a. kyrkobyggnader samt fonderade medel. Den specialreglerade egendomen är underkastad särskilda rättsregler till skydd för intresset att egendomen bevaras och används för de ändamål som den ursprungligen är avsedd för. För övrig egendom tillämpas "vanliga" kommunalrättsliga och allmänna civil- rättsliga bestämmelser. Det skall noteras att även viss försam- lingskommunal egendom räknas till den specialreglerade egendomen; så är exempelvis fallet med de församlingskyrkor som har tillkommit efter det att församlingarna under  
 1800-talet 
  blev självständiga juridiska personer med kommunstatus - vilket skedde år 1817 beträffande landsförsamlingarna och år 1843 beträffande stadsförsamlingarna. De kyrkor som tillkom dessförinnan har karaktären av självägande stiftelser som utgör egna rättssubjekt. Bestämmelserna om den kyrkliga egendomen i kyrkolagen (1992:300) gäller dock i t illämpliga delar oavsett när kyrkan har tillkommit. 
 Den kyrkliga egendomen kan även delas in i  
 den kyrkliga finans- förmögenheten  
 respektive  
 förvaltningsförmögenheten  
 . Den förra skall med sin avkastning tjäna kyrkliga ändamål, medan den senare används i den kyrkliga verksamheten men vanligen inte ger någon avkastning. 
 I det följande skall kort redogöras för kyrkolagens bestämmelser angående den kyrkliga egendomen. De  
 kyrkliga kulturminnena  
 enligt 
  
 58  
 Den kyrkliga egendomen 
  
 SOU 1997:43 
  
 lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., dvs. kyrkobyggnader, kyrko- tomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser, behandlas i av- snitt 6. 
  
 4.1.2 
  
 Kyrka 
  
 Beteckningen  
 kyrka  
 används i "vanligt" språkbruk ofta om byggnader som olika trossamfund använder för religiös verksamhet. I lagstiftningen avses dock med begreppet en byggnad eller ett rum som har invigts för Svenska kyrkans gudstjänst. Invigningen är en kyrklig handling som utgör en förutsättning för att en kyrka skall få tas i bruk för sitt ändamål. Det skall noteras att  
 varje  
 rum som är invigt  
 är  
 en kyrka, vilket innebär att förutom "traditionella" kyrkobyggnader och kapell även kyrkorum inom andra byggnader innefattas i begreppet. Som exempel kan nämnas kyrksalar på sjukhus samt slottskyrkor. 
 Kyrkoinvigningen har inte bara en religiös innebörd, utan får även vissa rättsverkningar (jfr exempelvis 4 kap. 2 § kulturminneslagen). Att meddela föreskrifter om invigning faller inom kyrkomötets norm- givningskompetens (punkt 10 övergångsbestämmelserna till regerings- formen, 29 kap. 12 § kyrkolagen). 
  
 4.1.3 
  
 Församlingskyrkor 
  
 I kyrkolagen föreskrivs att varje församling skall ha minst en  
 försam- lingskyrka  
 (38 kap. 1 § kyrkolagen). Det föreligger således en skyldighet att tillhandahålla minst en kyrka som skall vara församlingskyrka samt att underhålla och utrusta den på ett ändamålsenligt sätt. Att anskaffa och underhålla kyrkobyggnader och deras tillbehör är församlingsangelägenheter (jfr avsnitt 2.1.2 och 7.2.1). Det finns inte något som hindrar att det inom en församling finns flera försam- lingskyrkor; samma skyldigheter gäller då för samtliga. 
 Det är regeringen eller Kammarkollegiet som bestämmer vilken eller vilka kyrkor som skall vara församlingskyrka,  
 -kyrkor 
  (38 kap. 2 §). Regeringen eller Kammarkollegiet får vidare besluta att två församlingar får ha en gemensam församlingskyrka eller att en kyrka inte längre skall vara församlingskyrka. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Den kyrkliga egendomen  
 59 
  
 4.1.4 
  
 Domkyrkor 
  
 I varje stift skall det finnas en  
 domkyrka  
 (39 kap. 1 § kyrkolagen). Domkyrkorna i Uppsala, Linköping, Skara, Strängnäs, Västerås och Växjö förvaltas av respektive domkapitel. Lunds domkyrka står under förvaltning av ett särskilt Domkyrkoråd (39 kap. 2 §). Landets övriga domkyrkor förvaltas av respektive kyrklig kommun. 
 I domkyrkoförsamlingen skall stiftets domkyrka vara församlings- kyrka (38 kap. 3 §). 
  
 4.1.5 
  
 Förvaltning av kyrklig jord 
  
 Kyrklig jord  
 är fast egendom eller tomträtt som är avsedd att tjäna vissa ändamål. Till kyrklig jord hör prästlönefastighet, prästgård, försam- lingskyrkas fastighet, kyrkofondsfastighet, domkyrkas fastighet samt biskopsgård (41 kap. 1 § kyrkolagen). I princip gäller att pastoraten skall förvalta församlingskyrkors fastigheter och prästgårdar samt att förvaltningen i övrigt skall utövas av egendomsnämnden i respektive stift (41 kap. 5 och 6 §§). 
 Det finns vissa gemensamma regler om förvaltningen av den kyrkliga jorden. I detta sammanhang kan nämnas bestämmelsen om att för- valtningen skall vara inriktad på att naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen skall beaktas i skälig omfattning (41 kap. 8 §). Någon precisering av vad som avses med detta görs inte. 
  
 4.1.6 
  
 Prästgårdar 
  
 Mot bakgrund av att kommittén enligt direktiven (dir. 1995:162, sid. 16) har att ta del av och beakta Kulturarvsutredningens förslag finns det anledning att uppehålla sig vid kyrkolagens bestämmelser om prästgårdar. 
 Pastoraten har möjlighet att besluta att innehavaren av en tjänst som kyrkoherde eller komminister skall anvisas en tjänstebostad (34 kap. 4 § kyrkolagen). Om en tjänstebostad har anvisats är den som innehar tjänsten i princip skyldig att bo i den (34 kap. 7 och 8 §§). Fast egendom eller tomträtt där tjänstebostad är anvisad åt en kyrkoherde eller komminister benämns  
 prästgård  
 (41 kap. 1 §). Om fastigheten inte längre anvisas som tjänstebostad, blir den istället  
 församlingskyrkas fastighet 
 . 
 Ansvaret för förvaltningen av prästgårdarna åvilar pastoraten, som också skall bära kostnaderna (41 kap. 5 § och 34 kap. 5 §). Det är pas- 
  
 60  
 Den kyrkliga egendomen 
  
 SOU 1997:43 
  
 toraten som skall svara för skötseln, om inte detta enligt föreskrifter av regeringen eller enligt avtal skall ankomma på innehavaren av tjänste- bostaden. Pastoraten skall vidare underhålla prästgårdarna och vid be- hov bygga nya hus (41 kap. 15 §). 
 När det gäller prästgårdar som utgör särpräglade miljöer kan egen- domsnämnden lämna närmare föreskrifter om hur vården och använd- ningen skall utövas (41 kap. 12 §); denna möjlighet finns även för "sådana byggnader på prästgårdar som har ett särskilt värde som exem- pel på en viss tids byggnadsskick". Det skall observeras att före- skrifterna får avse inte bara vård, utan även användning. Möjlighet att meddela föreskrifter finns också vid förvaltning av sådan prästlöne- fastighet eller sådan församlingskyrkas fastighet som tidigare har varit prästgård (41 kap. 13 §). 
 Ett hus på en prästgård får byggas om endast om egendomsnämnden medger det (5 § förordningen  
 [ 
 1994:250 
 ]  
 om förvaltningen av kyrklig jord m.m.). Medgivande krävs även för vissa andra åtgärder som kan inverka på husets yttre eller inre byggnadskaraktär. I ärenden som avser kulturhistoriskt värdefulla prästgårdar skall länsstyrelsens yttrande inhämtas. En prästgård - likaväl som kyrklig jord i övrigt - kan under vissa förhållanden försäljas eller bytas. Frågor om försäljning skall prövas av egendomsnämnden (41 kap. 19 och 20 §§). I ärenden som rör försäljning eller byte av en kulturhistoriskt värdefull prästgård skall länsstyrelsen ges tillfälle att yttra sig (15 § förordningen om för- valtningen av kyrklig jord m.m.). Vare sig 5 § eller 15 § i förordningen avser enligt sin ordalydelse en fastighet som inte längre är anvisad som tjänstebostad, utan istället utgör en församlingskyrkas fastighet. 
 Det skall noteras att det skydd som prästgårdar åtnjuter är knutet till egenskapen av kyrklig jord. Om en prästgård försäljs eller av annan anledning upphör att vara kyrklig jord försvinner skyddet. En prästgård eller tidigare prästgård som är kulturhistoriskt värdefull kan visserligen - oberoende av vem som är ägare - förklaras för byggnadsminne och därmed komma att omfattas av bestämmelserna om skydd i 3 kap. kul- turminneslagen. Detta sker dock inte automatiskt utan förutsätter ett särskilt beslut av länsstyrelsen. 
 Kulturarvsutredningen har i sitt slutbetänkande Skyddet av kultur- miljön (SOU 1996:128) lämnat ett förslag som innebär att s kyddet för prästgårdar görs oberoende av jordnatur. Detta förslag behandlas när- mare i avsnitt 12. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Den kyrkliga egendomen  
 61 
  
 4.1.7 
  
 Kyrkofonden 
  
 Kyrkofonden tillkom år 1910 och det främsta syftet var att utjämna kostnaderna för prästlöner mellan olika pastorat. Medel tillfördes bl.a. från vissa äldre, centralt bildade fonder. 
 Kyrkofonden har sedan år 1983 en egen styrelse som utför de förvaltningsuppgifter som den enligt författning eller särskilda rege- ringsbeslut skall utföra. I övrigt förvaltas kyrkofonden av Kammar- kollegiet, som dock skall samråda med styrelsen i frågor av större vikt (42 kap. kyrkolagen och förordningen  
 [ 
 1996:1230 
 ]  
 om kyrkofonden). 
 Kyrkofonden har en viktig uppgift när det gäller utjämningssystemet. Enligt proposition (1996/97:35) om ett nytt system för utjämning inom Svenska kyrkan, är målet för utjämningssystemet att göra en rikstäckande kyrklig verksamhet möjlig, att ge väsentligen likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kyrkokommunerna inom landets olika delar samt att finansiera den rikskyrkliga verksamheten och andra för hela kyrkan gemensamma kostnader. 
 Den 1 januari 1997 trädde bestämmelser om ett nytt utjämnings- system i kraft. Detta består av en generell del som omfattar alla pastorat och samfälligheter samt en individuell del där prövning sker efter sär- skild ansökan. Den generella delen innehåller dels en inkomstutjämning, dels en utjämning av kostnader som har strukturella orsaker. 
 Bestämmelser om hur kyrkofonden tillförs medel finns i 42 kap. 9,  
 14-20 
  §§ kyrkolagen. Kyrkofondens viktigaste inkomst är den allmänna kyrkoavgift som samtliga pastorat skall betala med visst fastställt öretal (8 öre) per skattekrona. Stiftssamfälligheterna skall betala en särskild kyrkoavgift till kyrkofonden. Till kyrkofonden skall vidare under vissa förutsättningar betalas  
 inkomstutjämnings-, 
 kyrkounderhålls-, 
  begravningsplats- och kyrkotillhörigavgift. Dessutom skall till kyrkofonden föras avkastning och ersättning från fondens egna till- gångar och andra kapitaltillgångar enligt regeringens bestämmande. Efter år 1990 har något statsbidrag inte lämnats till kyrkofonden. 
 Ett pastorat vars skatteunderlag understiger medelskatteunderlaget skall få ett bidrag ur kyrkofonden, inkomstutjämningsbidrag (42 kap. 17 §). Därutöver kan i enlighet med bestämmelserna i 42 kap.  
 18-24 
  §§ betalas  
 kyrkounderhålls-, 
 begravningsplats-, 
  kyrkotillhörig- och gles- bygdsbidrag samt vidare extra utjämningsbidrag, stiftsbidrag och kyrkobyggnadsbidrag (angående kyrkobyggnadsbidrag, jfr närmare avsnitt 7.4). Ur kyrkofonden betalas även bl.a. biskoparnas löner och prästernas pensioner (42 kap. 11 §). Enligt regeringens bestämmande svarar kyrkofonden också för exempelvis kostnaderna för kyrkomötet 
  
 62  
 Den kyrkliga egendomen 
  
 SOU 1997:43 
  
 och dess myndigheter samt för kostnaderna för Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet (42 kap. 12 §). 
 Den inkomst- och kostnadsutjämning som utjämningssystemet in- nebär bygger på principen att pastorat eller samfälligheter vars inkomst- och kostnadsläge är sämre än genomsnittet får ett bidrag och de med gynnsammare läge får betala en avgift. 
  
 4.2 
  
 Framtida förhållanden 
  
 Utgångspunkten enligt principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan är att den kyrkliga egendomen skall stå till kyrkans förfogande även efter relationsändringen. Kammarkollegiet har haft till uppdrag att närmare utreda frågan om den kyrkliga ege ndomen. Kammarkollegiets förslag redovisas i betänkandet Staten och tros- samfunden - Den kyrkliga egendomen (SOU 1997:47). 
 När det gäller det nya utjämningssystemet har förutsatts att detta skall användas inom Svenska kyrkan även efter relationsändringen (jfr avsnitt 7.1.2 samt prop. 1995/96:80, sid. 30). 
 Frågan om hur förvaltningen skall genomföras respektive om ansvar för förvaltningen får förutsättas bli föremål för en inomkyrklig reglering. Här skall dock uppmärksammas att de lagar och andra författningar som gäller för egendomsförvaltning i allmänhet givetvis kommer att vara tillämpliga på de kyrkliga organen, likaväl som på andra rättssubjekt. Här kan som exempel nämnas plan- och bygglagstiftningen, miljö- skydds- och naturvårdslagstiftningen samt kulturminneslagstiftningen. 
 Som tidigare har angivits (avsnitt 2.2.1) upphävs kyrkolagen vid relationsändringen. 
  
 SOU 1997:43 
  
 63 
  
 5 
  
 Myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet 
  
 5.1 
  
 Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer 
  
 Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) är central förvaltningsmyndighet för frågor om kulturmiljövård (2 § förordningen  
 [ 
 1988:1131 
 ]  
 med instruktion för Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer). I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) föreskrivs att RAÄ har överinseende över kultur- minnesvården i landet (1 kap. 2 § tredje stycket). Av 1 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. (kulturminnesförordningen) framgår att länsstyrelsen inför ett beslut enligt kulturminneslagen som kan medföra ersättningsskyldighet eller på annat sätt är av större vikt, skall samråda med RAÄ. Här skall även nämnas att RAÄ enligt 26 § i instruktionen får åta sig att utföra undersökningar, utredningar och andra uppdrag åt m yndigheter och enskilda. För sådana uppdrag får myndigheten ta ut en ersättning som motsvarar kostnaden. 
 För att kunna utöva sitt överinseende har RAÄ givits en generell rätt att överklaga beslut som domstol eller annan myndighet fattar med stöd av kulturminneslagen (1 kap. 2 § tredje stycket kulturminneslagen). Denna möjlighet är viktig inte minst för att kunna verka för en enhetlig praxis. 
 I Nunez uppgift att ha överinseende över kulturminnesvården i landet - bl.a. beträffande de kyrkliga kulturminnena - ligger att svara för uppföljning, utvärdering och utveckling samt att verka för en enhetlig tillämpning av aktuella bestämmelser. Vidare har RAÄ ansvar för att 
 bygga upp kunskap, att uppmärksamma utbildnings- och forsk- ningsbehov samt att bevaka att kompetenskraven tillgodoses. En viktig uppgift är att sprida kunskap och information, exempelvis genom att utarbeta material eller att anordna kurser och konferenser. 
  
 64  
 Myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet 
  
 SOU 1997:43 
  
 I uppgifterna ligger att vidareutveckla och precisera den övergripande policyn, likaväl som att arbeta fram metoder och principer för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. RAÄ har genom åren byggt upp specialistfunktioner inom ett flertal områden, från b yggnadsteknik och materialkunskap till behandling av kyrkliga inventarier och orglar, och en uppgift är att tillhandahålla denna specialistkunskap. 
 Det är viktigt att RAÄ i sitt arbete håller fortlöpande kontakt med länsstyrelserna och länsmuseerna (eller motsvarande museer) samt olika kyrkliga organ. Det får förutsättas att detta bl.a. kan ske inom ramen för nedan, i avsnitt 9.2 och 9.3.1, beskrivna former för samarbete. 
 Beslutanderätten när det gäller de kyrkliga kulturminnena enligt 4 kap. kulturminneslagen är från och med den 1 juli 1995 i princip samlad hos länsstyrelserna; tidigare var det RAÄ som hade att fatta beslut i ärenden avseende kyrkobyggnader, kyrkotomter och kyrkliga inventarier (jfr avsnitt 6). Genom decentraliseringen av ärendehante- ringen har Nunez uppgifter när det gäller de kyrkliga kulturminnena delvis förändrats och kommit att inriktas på det övergripande ansvaret för verksamheten och kunskapsförsörjningen på området. Funktionen som central tillsyns- och servicemyndighet har således tydliggjorts. RAÄ har dock alltjämt till uppgift att tillhandahålla specialistkompetens och att vara samrådspart åt länsstyrelsen i enskilda ärenden (jfr 1 § kulturminnesförordningen samt prop. 1994/95:208, sid. 8). 
  
 5.2 
  
 Länsstyrelserna 
  
 Länsstyrelserna skall ha tillsyn över kulturminnesvården i länet (1 kap. 2 § andra stycket kulturminneslagen). I förordningen (1990:1510) med länsstyrelseinstruktion (omtryckt 1993:1294) anges att länsstyrelsen bl.a. svarar för frågor om kulturmiljön samt att det inom länsstyrelsen skall finnas en länsexpert för kulturmiljöområdet (3 § och 12 § andra stycket). Till uppgifterna hör dels ett allmänt t illsynsansvar över kul- turmiljövården i länet, dels ett  
 utrednings-, 
  besluts- och uppföljnings- ansvar när det gäller ärenden angående bl.a. kyrkliga kulturminnen. 
 Som tidigare har framgått skall länsstyrelsen samråda med RAÄ i ärenden av större vikt. Av 2 § kulturminnesförordningen framgår vidare att länsstyrelsen vid sin tillsyn över kulturminnesvården skall samverka med kulturminnesvårdande organ inom länet, särskilt länsmuseerna och motsvarande museer. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet  
 65 
  
 5.3 
  
 Regionala och lokala museer 
  
 Länsmuseet  
 är vanligen en stiftelse i vilken kommun, landsting eller tidigare huvudman - ofta en kulturhistorisk förening eller regionalt hembygdsförbund - finns med bland stiftarna. De ingår således inte i den statliga organisationen. Det skall dock nämnas att länsmuseerna under vissa förutsättningar jämställs med myndighet när det gäller tillämpning 
 av principen om handlingsoffentlighet samt sekretess- och arkivlagstiftningen - se 1 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100) och 2 a § arkivlagen (1990:782). 
 Enligt förordningen (1996:1598) om statsbidrag t ill regional kulturverksamhet får statsbidrag lämnas till bl.a. regionala museer. 
 Länsmuseerna har en viktig roll när det gäller förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. De utgör tillsammans med länsstyrelserna kulturmiljösektorns regionala organisation (jfr 2 § kulturminnesför- ordningen). Ett kyrkoärende initieras ofta genom att församlingen eller den kyrkliga samfälligheten tar kontakt med länsstyrelsen och/eller länsmuseet, för att diskutera och hitta lösningar på hur exempelvis en renovering skall genomföras. Länsmuseet kan ge råd för projektering och planering. Oberoende av om länsmuseet har kontaktats under pla- neringsskedet eller ej, kommer det i flertalet fall att medverka som remissinstans till länsstyrelsen vid handläggningen av kyrkoärenden. Det är också vanligt att länsstyrelsen utser länsmuseet till kulturhistorisk kontrollant, vilket innebär ett ansvar för att följa arbetet och göra besiktningar samt att svara för byggnadsantikvarisk dokumentation. Länsmuseet medverkar sålunda många gånger i handläggningen av kyrkoärenden såväl under beredandestadiet som vid genomförandet och uppföljningen (se vidare avsnitt 6.6 och 9.2). 
 I vissa kommuner finns det  
 kommunala museer  
 som på motsvarande sätt kan medverka i det kulturmiljövårdande arbetet. 
  
 66  
 Myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 67 
  
 6 
  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 6.1 
  
 Allmänt 
  
 En viktig uppgift inom kulturmiljöområdet är att bevara och förmedla kulturarvet. I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kultur- minneslagen) finns bestämmelser om bl.a. kulturmiljön och kultur- minnesvården. I 1 kap. 1 § föreskrivs att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö samt att detta ansvar delas av alla. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) har överinseende över kulturminnesvården i landet, medan ansvaret inom varje län ges till länsstyrelserna. 
 De kyrkliga kulturminnena är en omistlig del av vårt kulturarv och de har ett särskilt skydd enligt bestämmelser i 4 kap. kulturminneslagen. Bestämmelserna skyddar de kulturhistoriska värdena i  
 kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier  
 och  
 begravningsplatser. 
  
 Det kan nämnas att Svenska kyrkan förvaltar fastigheter, byggnader och andra objekt som inte är att anse som kyrkliga kulturminnen och som därför inte omfattas av skyddet i 4 kap. kulturminneslagen. Denna egendom kan i vissa fall skyddas enligt andra bestämmelser i kultur- minneslagen.  
 Fasta fornlämningar  
 är lämningar efter människors verk- samhet under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk och som är varaktigt övergivna. Exempelvis omfattas gravar och grav- byggnader samt kyrkogårdar och andra begravningsplatser som upp- fyller dessa kriterier av skydd enligt bestämmelser i 2 kap. En byggnad som är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska värde eller som ingår i ett synnerligen märkligt bebyggelseområde kan förklaras som  
 byggnadsminne  
 (3 kap. 1 §). Bestämmelserna om byggnadsminnen kan tillämpas även på kulturhistoriskt synnerligen märkliga parker, träd- gårdar och liknande anläggningar. Skyddet för byggnadsminnen gäller dock, till skillnad från skyddet för kyrkliga kulturminnen, inte generellt utan förutsätter ett särskilt beslut av länsstyrelsen. 
  
 68  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 SOU 1997:43 
  
 I det följande lämnas en redogörelse för kulturminneslagens be- stämmelser beträffande de kyrkliga kulturminnena, dvs.  
 kyrkobyggna- der, kyrkotomter, kyrkliga inventarier  
 och  
 begravningsplatser 
 . Frågan om ansvar för anskaffande och underhåll av sådan egendom behandlas i avsnitt 7.2. I avsnitt 8.4 berörs frågor som gäller hur de kyrkliga kul- turminnena skall vårdas och underhållas. 
 Kulturarvsutredningen har i sitt slutbetänkande Skyddet av kultur- miljön (SOU 1996:128) föreslagit vissa ändringar i 4 kap. kulturmin- neslagen. Bl.a. föreslås bestämmelser om skydd för  
 prästgårdar  
 och  
 kyrkstäder  
 . Dessa bestämmelser behandlas närmare i avsnitt 12. Kulturarvsutredningens förslag innehåller även bl.a. vissa ändringar av redaktionell art i 4 kap. kulturminneslagen. Det är dock inte klart om och i så fall när Kulturarvsutredningens förslag kommer att genomföras. De hänvisningar till kulturminneslagen som görs i det följande avser nu gällande bestämmelser. Kulturarvsutredningens förslag till ändring av 4 kap. kulturminneslagen bifogas som 
 bilaga 3 
 . 
  
 6.2 
  
 Kyrkobyggnader 
  
 Kyrkobyggnaderna representerar många epokers - såväl internationella som nationella - arkitektur, byggnadshistoria och byggnadsteknik. De speglar också samhällsutvecklingen. Kyrkobyggnaderna har ett kultur- historiskt värde, som kan variera i styrka och karaktär. Deras primära funktion är att vara ett rum för gudstjänster och kyrkliga handlingar. I detta ligger förutom att ge en religiös upplevelse, också att skapa en känsla av samhörighet och trygghet. 
 Kyrkobyggnader definieras i kulturminneslagen som byggnader som invigts för Svenska kyrkans gudstjänst och som vårdas av en kyrklig kommun - församling eller kyrklig samfällighet - samt domkyrkor som står under egen förvaltning (4 kap. 2 § andra stycket kulturminneslagen). Bestämmelserna gäller således inte kyrkor (i bemärkelsen invigd byggnad) som har en annan huvudman, t.ex. staten, en landstingskommun eller ett privat rättssubjekt - en privatperson eller enskild juridisk person. 
 Byggnader som inte uppfyller ovan angivna kriterier omfattas alltså inte av skyddsbestämmelserna i 4 kap. En sådan byggnad kan i och för sig ha ett sådant kulturhistoriskt värde att den kan förklaras för bygg- nadsminne enligt 3 kap. En förutsättning härför är emellertid att den är "synnerligen märklig" genom sitt kulturhistoriska värde. 
 De domkyrkor som står under egen förvaltning är Uppsala, Lin- köping, Skara, Strängnäs, Västerås och Växjö (förvaltas av respektive 
  
 SOU 1997:43  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering  
 69 
  
 domkapitel) samt Lund (förvaltas av Domkyrkorådet i Lund). Övriga domkyrkor förvaltas som tidigare framkommit av respektive kyrklig kommun (avsnitt 4.1.4). 
 Av betydelse i detta sammanhang är vad som hör till en byggnad, dvs. vad som är att anse som byggnadstillbehör, och som således om- fattas av bestämmelserna beträffande kyrkobyggnader. Av 2 kap. 2 § jordabalken framgår att till byggnad hör fast inredning och annat varmed byggnaden blivit försedd, om det är ägnat till stadigvarande bruk för byggnaden eller del av denna. Som exempel på vad som sålunda tillhör kyrkobyggnaden kan nämnas fast avbalkning, bänkinredning, läktare och predikstol. 
 Kyrkobyggnader skall "vårdas och underhållas så att deras kultur- historiska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte för- vanskas" (4 kap. 2 § första stycket). Någon närmare precisering av vad detta innebär ges inte. 
 Kyrkobyggnader som är uppförda före utgången av år 1939 får inte 
  
 ändras på något väsentligt sätt 
  
 utan tillstånd av länsstyrelsen (4 kap. 
  
 3 §). Rivning, flyttning eller 
  
 ombyggnad kräver alltid tillstånd. Andra 
  
 åtgärder som inte får genomföras utan godkännande är ingrepp i eller ändring av byggnadens exteriör eller interiör med dess fasta inredning och konstnärliga utsmyckning samt ändring av byggnadens färgsättning. Handläggningen av kyrkoärenden behandlas i avsnitt 6.6. Här skall endast nämnas att länsstyrelsen har möjlighet att ställa skäliga villkor för ett tillstånd. Detta ger möjlighet att se till att en ändring utförs på ett sätt som innebär minsta möjliga skada, så att inte kulturhistoriska och konstnärliga värden riskeras i onödan. Ett villkor kan gälla hur ändringen skall genomföras, exempelvis att ett visst material eller en viss metod skall användas. Vidare kan det röra sig om föreskrifter om kulturhistorisk dokumentation eller om fortlöpande antikvarisk kontroll av arbetena. Vad som är att anse som ett skäligt villkor får bedömas från fall till fall; ett villkor som i praktiken är mycket svårt att uppfylla torde vara att anse som oskäligt (prop. 1987/88:104, sid. 93, 97). 
 RAÄ kan besluta att tillståndsprövning skall tillämpas även på en kyrkobyggnad som tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde (4 kap. 4 §). Det torde härvid oftast vara konstnärliga och arkitektoniska kvaliteter som gör att en kyrkobyggnad anses vara kulturhistoriskt värdefull. 
 Det skall nämnas att sedvanliga underhållsarbeten eller brådskande reparationsåtgärder får vidtas utan tillstånd (4 kap. 5 §). Sådana åtgär- der skall utföras med material och metoder som är lämpliga med hänsyn till de kulturhistoriska värdena. I förarbetena anges att bestämmelsen bör tolkas med restriktivitet; används ett annat material eller en ny teknik 
  
 70  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 SOU 1997:43 
  
 i förhållande till tidigare arbeten torde detta i allmänhet inte anses vara sedvanligt underhåll (prop. 1987/88:104, sid. 98). 
 Det skall uppmärksammas att s kyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen avser befintliga kyrkobyggnader. Nya kyrkobygg- nader, dvs. kyrkobyggnader som skall uppföras, är istället underkastade en kommunal bygglovsprövning (jfr plan- och bygglagen  
 [ 
 1987:10 
 ] 
 ). I vissa fall kan det dock även vid uppförande av en ny b yggnad vara aktuellt med en prövning enligt kulturminneslagen, nämligen om den skall uppföras på resterna av en äldre b yggnad eller på en gammal kyrkotomt (prop.1987/88:104, sid. 58). Här skall uppmärksammas att plan- och bygglagstiftningen givetvis är tillämplig även när det gäller befintliga kyrkobyggnader. Att kommunen vid en prövning skall beakta exempelvis konstnärliga och kulturhistoriska aspekter följer av 8 kap. 11 § p. 3 och 12 § p. 4 plan- och bygglagen. 
  
 6.3 
  
 Kyrkotomter 
  
 Kyrkobyggnaden utgör tillsammans med omkringliggande område en kulturhistoriskt värdefull kyrkomiljö. Dessa markområden kan skyddas genom bestämmelserna om kyrkotomter (här nedan) eller om begrav- ningsplatser (jfr avsnitt 6.5). 
 Kyrkotomt definieras som ett område kring en kyrkobyggnad som hör samman med byggnadens funktion och miljö och som inte är be- gravningsplats (4 kap. 2 § tredje stycket kulturminneslagen). Som kyrkotomt enligt denna definition räknas t.ex. en park utan gravplatser runt en kyrkobyggnad eller ett område med en klockstapel som inte ligger omedelbart intill själva kyrkobyggnaden (prop. 1987/88:104, sid. 96). 
 Kyrkotomter skall "vårdas och underhållas så att deras kulturhisto- riska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvans- kas" (4 kap. 2 § första stycket). Kyrkotomter som har tillkommit före utgången av år 1939 får inte ändras på något väsentligt sätt utan t ill- stånd av länsstyrelsen (4 kap. 3 §). Det krävs alltid tillstånd för utvidg- ning av tomten samt för uppförande eller väsentlig ändring av b yggna- der, murar, portaler eller andra fasta anordningar inom området. Skyddet innefattar således dels området och dess utformning, dels byggnader och fasta anordningar. Detta senare skydd är i princip inte kopplat till anläggningen som sådan utan motiveras av dess betydelse för helhetsintrycket av miljön. 
 På samma sätt som beträffande kyrkobyggnader kan länsstyrelsen uppställa v illkor för ett tillstånd till ändring. Vidare gäller bestämmel- 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering  
 71 
  
 serna om att sedvanliga underhållsarbeten eller brådskande reparations- åtgärder får vidtas utan tillstånd även för kyrkotomter. RAÄ kan besluta att bestämmelserna om tillståndsprövning skall tillämpas även på en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. Angående innebörden av här nämnda bestämmelser hänvisas till föregående avsnitt. 
  
 6.4 
  
 Kyrkliga inventarier 
  
 De kyrkliga inventarierna utgör en kulturskatt. Inventariebeståndet är komplext när det gäller såväl ursprung som ålder. Föremålen har oftast ett konstnärligt och kulturhistoriskt värde. Genom att de vanligen är placerade i den miljö där de sedan gammalt "hör hemma" ger de en annan upplevelse än motsvarande föremål på ett museum. I de flesta fall är det fråga om föremål som alltjämt används för sitt ursprungliga syfte och som fyller en funktion i gudstjänstlivet. 
 Närmare föreskrifter om skydd för kulturhistoriska värden i kyrkliga inventarier finns i 4 kap.  
 6-10 
  §§ kulturminneslagen. Vissa av bestämmelserna gäller även för föremål som ägs eller förvaltas av en enskild person eller släkt. Så är fallet beträffande den allmänna vård- plikten, skyldigheten att uppföra föremål i en förteckning och möjligheten att vidta åtgärder (jfr nedan). 
 Ett föremål är att anse som  
 kyrkligt  
 om det är avsett att användas i samband med kyrkans gudstjänst och kyrkliga handlingar, till kyrkans inredning och utsmyckning eller som minnesmärke i kyrkorummet. 
 En exemplifiering av vad som avses med kyrkliga inventarier finns i 19 § förordningen (1988:1189) om kulturminnen m.m. (kulturminnes- förordningen). Hit hör bl.a. äldre skrudar, rökelsekar, kärl, böcker, altartavlor, kors och krucifix, dopfuntar, andra målningar och konst- arbeten, avlatsskrin, förvaringskistor, fattigbössor, ljuskronor och ljus- stakar, epitafier, vapensköldar, banér, sorgfanor, vapen, rustningar, votivskepp, kyrkklockor, musikinstrument samt vissa äldre gravvårdar. Det förhållandet att ett föremål är av här angivet slag innebär dock inte alltid att det omfattas av skyddsbestämmelserna; som ytterligare förut- sättning gäller att föremålet skall ha kulturhistoriskt värde. Det skall påpekas att kulturminnesförordningens uppräkning inte är uttömmande, utan endast ger exempel på föremål som kan vara kyrkliga inventarier. 
 Här skall uppmärksammas att frågan om vad som enligt jordabalkens bestämmelser är att anse som byggnadstillbehör är av betydelse när det gäller om reglerna för kyrkobyggnader eller för inventarier är tillämpliga (jfr avsnitt 6.2). 
  
 72  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 SOU 1997:43 
  
 Inventarier av kulturhistoriskt värde, som hör till en kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad eller begravningsplats, skall förvaras och vårdas väl (4 kap. 6 §). Det skall noteras att det således inte enbart är inventarier som finns i en kyrkobyggnad som omfattas av skyddet. Frå- gan om skydd för inventarier på en kyrkotomt behandlas i avsnitt 13. 
 I varje församling samt i domkyrkor som står under egen förvaltning skall det finnas en förteckning över kyrkliga inventarier av kultur- historiskt värde (4 kap. 7 §). Av förteckningen skall framgå om någon annan än församlingen eller domkyrkan äger eller förvaltar ett föremål. 
 Vidare skall anges om föremålet förvaras på någon annan plats än i kyrkan. Ansvaret för att förteckningen förs åvilar kyrkoherden och en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd, som skall vara ledamot eller suppleant i rådet. De skall också se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Det är fråga om ett personligt ansvarstagande som är delat mellan kyrkoherden som ämbetsbärare och den förtroendevalde kyrkvärden. Bestämmelsen medger exempelvis inte att kyrkoherden ger en annan präst i uppdrag att föra inventarieförteckningen. 
 Kontraktsprosten skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i förteckningen finns i behåll (4 kap. 8 §). Sådan kontroll skall även göras vid byte av ansvarig kyrkoherde eller kyrkvärd. I en församling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen se till att kontroll sker. 
 Ett föremål i förteckningen får inte avyttras, repareras eller ändras, flyttas från den plats där det sedan gammalt hör hemma eller avföras från förteckningen utan länsstyrelsens tillstånd; denna tillståndsplikt omfattar dock inte föremål som ägs av någon enskild person eller släkt (4 kap. 9 §). För mera "obetydliga reparationer" behövs det inte något tillstånd. Även sådana reparationer måste givetvis utföras så att det kulturhistoriska värdet inte minskas. 
 Som ett led i den statliga tillsynen har RAÄ och länsstyrelsen rätt att besikta kyrkliga inventarier (4 kap. 10 §). Länsstyrelsen kan besluta att ett föremål skall tas upp i inventarieförteckningen, vilket bl.a. får till följd att det kan komma att omfattas av tillståndsplikten. Om det finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, kan länsstyrelsen besluta att ta hand om det tills vidare eller vidta någon annan nödvändig åtgärd för att skydda eller vårda det. En sådan åtgärd måste dock föregås av samråd med den kontrollansvarige kontraktsprosten eller biskopen. Om föremålet ägs av någon enskild måste samråd ske även med denne. 
 Länsstyrelsen skall underrätta kontraktsprosten eller - i församlingar där kontraktsprosten är kyrkoherde - biskopen när ett beslut har fattats om att föra upp ett föremål på förteckningen eller om att en åtgärd till skydd för ett föremål skall vidtas (21 § kulturminnesförordningen). 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering  
 73 
  
 Det skall observeras att skyddet för inventarier inte är avhängigt av vilken slags kyrkobyggnad eller begravningsplats inventarierna hör till. Bestämmelserna omfattar således även exempelvis kulturhistoriskt värdefulla inventarier i kyrkobyggnader eller på begravningsplatser som har tillkommit efter utgången av år 1939. Bestämmelserna om s kydd gäller i tillämpliga delar även för föremål av kulturhistoriskt värde på en begravningsplats eller i en byggnad på en begravningsplats som ägs och förvaltas av en borgerlig kommun (4 kap. 15 §). I sådant fall ansvarar kommunen för förteckningen samt för förvaringen och vården av föremålen. 
 Kyrkliga inventarier behandlas även i avsnitt 8.5 och 13.2. 
  
 6.5 
  
 Begravningsplatser 
  
 Landets begravningsplatser är ofta kulturhistoriskt värdefulla och utgör många gånger en viktig del av den kyrkliga kulturmiljön. I 4 kap. 11 § kulturminneslagen föreskrivs att begravningsplatser skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas eller för- vanskas. Deras betydelse som en del av kulturmiljön skall beaktas. När det gäller definitionen av begravningsplats hänvisas till 1 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144). I denna bestämmelse anges att med be- gravningsplats avses ett område eller utrymme som är behörigen anordnat för och som har tagits i anspråk för förvaring av avlidnas stoft eller aska (t.ex. kyrkogårdar och minneslundar). En begravningsplats som har anordnats av ett pastorat eller kyrklig samfällighet, av en kommun eller annars av det allmänna är en  
 allmän begravningsplats.  
 En stiftelse eller ett trossamfund kan efter särskilt tillstånd av länsstyrelsen anordna en  
 enskild begravningsplats 
 . Såväl enskilda som allmänna begravningsplatser omfattas av skyddet i kulturminneslagen. Bestämmelserna om begravningsplatser omfattar även sådana byggnader på en begravningsplats som inte är kyrkobyggnader samt fasta anordningar som murar och portaler (4 kap. 12 §). Som exempel på byggnader på begravningsplatser kan nämnas krematorieanläggningar, gravkapell och klockstaplar. 
 En begravningsplats som har anlagts före utgången av år 1939 får inte utvidgas eller på annat sätt väsentligt ändras utan tillstånd från länsstyrelsen (4 kap. 13 §). Tillstånd krävs vidare för att uppföra en ny byggnad eller fast anordning samt för att riva eller väsentligt ändra en redan befintlig byggnad eller fast anordning. Detta skydd motiveras av betydelsen för helhetsintrycket av miljön. 
  
 74  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 SOU 1997:43 
  
 RAÄ har möjlighet att besluta att bestämmelserna om tillstånd skall gälla även i fråga om begravningsplatser som tillkommit efter utgången av år 1939 (4 kap. 14 §). Förutsättning härför är att begravningsplatsen ligger invid en kyrkobyggnad som har uppförts dessförinnan eller är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 Det skall uppmärksammas att kulturminneslagens bestämmelser om statlig tillsyn avser befintliga begravningsplatser. När det däremot gäller nya begravningsplatser skall en kommunal prövning ske inom ramen för plan- och bygglagstiftningen. Enligt 8 kap. 2 § första stycket p. 9 plan- och bygglagen krävs bygglov av kommunen för anläggande av en begravningsplats. Att kommunen härvid skall beakta t.ex. konstnärliga och kulturhistoriska aspekter framgår av 8 kap. 11 § p. 3 och 12 § p. 4. Plan- och bygglagen är givetvis tillämplig även när det gäller befintliga begravningsplatser samt byggnader och andra anläggningar på området. 
 Här skall erinras om att kulturhistoriskt värdefulla inventarier på begravningsplatser omfattas av skyddsbestämmelserna i 4kap.  
 6-10 
  §§. 
  
 6.6 
  
 Tillståndsprövning och överklagande 
  
 Som tidigare har framgått skall beslut i ärenden angående kyrko- byggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser fattas av länsstyrelserna. Denna ordning gäller endast sedan den 1 juli 1995. Enligt tidigare bestämmelser skulle RAÄ fatta beslut i ärenden angående kyrkobyggnader, kyrkotomter och kyrkliga inventarier. Genom att beslutanderätten i dessa ärenden decentraliserades till länsstyrelserna, som redan tidigare hade att fatta beslut om begravningsplatser, är således besluten om kyrkliga kulturminnen i princip samlade. Det är dock alltjämt RAÄ som kan besluta att tillståndsprövning skall tillämpas även på kyrkobyggnader, kyrkotomter och begravningsplatser som tillkommit efter utgången av år 1939. 
 I ett tillståndsärende görs en sammanvägning av bl.a. kulturhisto- riska, konstnärliga och estetiska synpunkter. Prövningen innefattar bedömningar i fråga om såväl lämpligheten av föreslagna åtgärder som sättet att utföra dessa på. 
 Samråd med RAÄ och även museer kan ingå som ett led i länssty- relsens handläggning av kyrkoärenden (1 och 2 §§ kulturminnesförord- ningen, jfr avsnitt 5). Vidare skall länsstyrelsen samråda med domkapitlet "om det behövs" (18 § kulturminnesförordningen). Syftet med denna bestämmelse är att tillfälle skall ges att anlägga teologiska och liturgiska synpunkter vid bedömningen. Det kan även vara aktuellt att samråda med den kommunala byggnadsnämnden, t.ex. om en ändring 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering  
 75 
  
 av en kyrkobyggnad, kyrkotomt eller begravningsplats kräver bygglov (eller rivningslov eller marklov). 
 Länsstyrelsen skall skicka en kopia av alla beslut i kyrkoärenden till RAÄ; beslut i tillståndsärenden, dvs. enligt 4 kap. 3, 9 och 13 §§, skall även skickas till domkapitlet (3 och 20 §§ kulturminnesförordningen). Beslut i tillståndsärenden får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol, i första instans länsrätten (4 kap. 16 § kulturminneslagen). En församlings eller kyrklig samfällighets möjlighet att överklaga ett beslut i ett kyrkoärende följer av bestämmelserna i 22 § förvaltningslagen (1986:223). Härav framgår att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot. RAÄ har, som ett led i sin tillsynsfunktion, en generell rätt att överklaga länsstyrelsens beslut i ärenden enligt kulturminneslagen (1 kap. 2 § kulturminneslagen). Ett beslut i ett tillståndsärende kan vidare alltid överklagas av domkapitlet (4 kap. 16 §). I förarbetena motiverades domkapitlets rätt att överklaga med att domkapitlet har tillsyn över lära och gudstjänster i församlingarna och därför har  
 sär-skild 
  anledning att "bevaka beslut som avser utformningen av  
 kyrko-rummet 
  m.m. och som kan påverka dess användning" (prop. 1987/88:104, sid. 101). Länsrättens beslut kan överklagas till  
 kammar-rätten, 
  varvid prövningstillstånd krävs. 
 Som tidigare har framkommit kan RAÄ besluta att även en kyrko- byggnad, kyrkotomt eller begravningsplats som tillkommit efter utgången av år 1939 skall omfattas av t illståndsplikten. Inför ett beslut skall samråd ske med domkapitlet "om det behövs" (18 § kulturminnes- förordningen). Ett sådant beslut - som kan få följder för den kyrkliga fastighetsförvaltningen - kan överklagas till regeringen. Även länsstyrelsens beslut enligt 4 kap. 10 §, exempelvis beslut om att ta hand om ett föremål, får överklagas hos regeringen (jfr dock Kulturarvsutredningens förslag till 4 kap. 18 §   
 Länsstyrelsens beslut enligt detta kapitel  
 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol). När det gäller en församlings eller kyrklig samfällighets möjlighet att överklaga hänvisas till vad som ovan har angivits. Domkapitlet har inte rätt att överklaga i dessa fall. 
  
 6.7 
  
 Tillsyn m.m. 
  
 Som tidigare har framgått har RAÄ överinseende över kulturmin- nesvården i landet, medan länsstyrelserna ansvarar för tillsynen i länen. Decentraliseringen av beslutanderätten i kyrkoärenden torde bidra till att 
  
 76  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 SOU 1997:43 
  
 öka möjligheterna att fullfölja dessa uppgifter när det gäller de kyrkliga kulturminnena. En viktig del i Nunez övergripande ansvar är att verka för att kunskap och erfarenheter sprids. Genom överföringen av besluten har Nunez uppgifter ändrats och verksamheten inriktats på ledningen av den samlade kulturmiljövården och sektorns kunskapsuppb yggnad. Länsstyrelserna har övertagit tillståndsprövningen, vilket bör medföra att förutsättningarna för en samordnad kulturhistorisk tillsyn i länen förbättras. Här skall nämnas att regeringen i regleringsbrev för år 1997 har uppdragit åt RAÄ att utvärdera hur decentraliseringen har utfa llit. Uppdraget skall redovisas senast den 1 oktober 1997. 
 I RAÄ:s uppgifter ligger att följa upp och utvärdera det arbete som bedrivs inom kulturmiljöområdet. I föregående avsnitt har framgått att RAÄ har rätt att erhålla en kopia av samtliga beslut enligt kulturmin- neslagen och har en generell möjlighet att överklaga beslut i bl.a. kyrkoärenden. I detta sammanhang skall uppmärksammas att RAÄ har rätt att meddela föreskrifter för verkställighet av 4 kap. kulturminnes- lagen (22 § kulturminnesförordningen). Detta bemyndigande har dock inte utnyttjats hittills. 
 I länsstyrelsens ansvar ingår dels en övergripande tillsyn i länet, dels en tillsyn i enskilda kyrkoärenden, innefattande bl.a. en uppföljning av att de åtgärder som genomförs är förenliga med de villkor som upp ställs. 
 För att de kulturhistoriska värdena inom kyrkan skall bevaras är det viktigt att kulturminneslagens bestämmelser om skydd och vård upp- rätthålls. En intressant fråga i det sammanhanget är i vad mån det finns några möjligheter att vidta åtgärder om kulturminnesvårdens krav inte uppfylls. I tidigare avsnitt har framkommit att RAÄ och länsstyrelsen har rätt att besikta kyrkliga inventarier samt att länsstyrelsen får vidta åtgärder om det föreligger allvarlig fara för att ett föremål skall skadas (jfr avsnitt 6.4). Utöver denna bestämmelse angående inventarier berörs inte frågan om vad som bör ske om vård- och underhållsplikten inte upprätthålls eller om en t illståndspliktig åtgärd genomförs utan att tillstånd har erhållits eller över huvud taget inte har sökts. Det finns således inte någon motsvarighet till de bestämmelser som finns rörande byggnadsminnen och som ger länsstyrelsen rätt att bl.a. utfärda föreläggande om ett byggnadsminne ändras i strid mot meddelade skyddsföreskrifter (3 kap.  
 16-17 
  §§ kulturminneslagen). 
 Här skall nämnas att Kulturarvsutredningen i sitt slutbetänkande föreslår en bestämmelse enligt vilken de kyrkliga organen kan åläggas att följa föreskrifter eller beslut enligt 4 kap. kulturminneslagen (jfr avsnitt 12.2.1). Förslaget innebär att länsstyrelsen har möjlighet att hos kronofogdemyndighet begära handräckning mot den som ansvarar för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne för att säkerställa efterlevnaden av föreskrifter och beslut enligt 4 kap. I stället för att begära särskild 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering  
 77 
  
 handräckning får länsstyrelsen förelägga den som är ansvarig att, eventuellt vid vite, vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder. Även kommittén föreslår en sådan bestämmelse (se avsnitt 10.4 och 19.1). 
 Det kan nämnas att plan- och bygglagens bestämmelser om påföljder och ingripande (10 kap.) kan vara tillämpliga för det fall fråga är om en överträdelse mot den lagens föreskrifter. 
  
 78  
 De kyrkliga kulturminnena - rättslig reglering 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 79 
  
 7 
  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena 
  
 7.1 
  
 Svenska kyrkans ekonomi 
  
 7.1.1 
  
 Nuvarande förhållanden 
  
 Svenska kyrkans verksamhet finansieras i dag främst av församlings- skatten. Församlingarna och samfälligheterna har beskattningsrätt och får därigenom in huvuddelen av sina inkomster. En del av skatteintäk- terna betalas till kyrkofonden. Eftersom kostnaderna för den rikskyrkliga verksamheten betalas ur kyrkofonden, finansieras även denna verksamhet till stor del av församlingsskatten. 
 Det finns dock även andra finansieringskällor. Här kan nämnas av- kastningen av den kyrkliga finansförmögenheten, exempelvis fastigheter och olika fonder. Kyrkan bedriver även viss verksamhet som ger inkomster. Man får i detta sammanhang inte heller bortse från värdet av de frivilliga insatser som i form av såväl gåvor och kollekter som arbete kommer kyrkan till del. 
 Av stor betydelse för det enskilda pastoratets ekonomi är den om- fördelning och utjämning av inkomster och kostnader som sker via kyrkofonden (jfr avsnitt 4.1.7). Utjämningen är en viktig faktor för att församlingarna skall kunna bedriva verksamhet, trots skillnader när det gäller exempelvis antalet tillhöriga samt befolkningens sammansättning med hänsyn till ålder och inkomster; utjämningssystemet gör det möjligt för kyrkan att vara rikstäckande och att nå ut till alla delar av landet. I detta sammanhang skall även nämnas den ansvarsfördelning mellan församlingar och samfälligheter som gäller enligt nuvarande bestämmelser i kyrkolagen (1992:300) och som bl.a. innebär en kostnadsutjämning mellan församlingarna i en samfällighet (jfr avsnitt 2.1.2). 
  
 80  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 SOU 1997:43 
  
 7.1.2 
  
 Framtida förhållanden 
  
 Efter relationsändringen kommer församlingsskatten att ersättas av en kyrkoavgift; i lagen om Svenska kyrkan kommer det att finnas en före- skrift om skyldighet för var och en som tillhör kyrkan att betala lokal och regional kyrkoavgift. Kyrkans ekonomi blir alltså även i fortsätt- ningen i stor utsträckning beroende av antalet kyrkotillhöriga. Det skall nämnas att staten skall tillhandahålla kyrkan en kostnadsfri uppbörds- hjälp. 
 För att Svenska kyrkan skall kunna uppfylla kravet på rikstäckande verksamhet trots skiftande yttre förhållanden är det nödvändigt med ett system för ekonomisk utjämning. Frågan om ett utjämningssystem kommer att vara en inomkyrklig angelägenhet när relationerna mellan staten och kyrkan ändras. Det från och med den 1 januari 1997 gällande systemet förutsätts kunna tillämpas även efter relationsändringen och utgör således en betydelsefull grund för den framtida kyrkliga ekonomin. Här skall noteras vad som anfördes angående det kyrkliga utjämningssystemet i princippropositionen, nämligen att regeringen fäster stor vikt vid att det kommer till stånd ett väl fungerande ut- jämningssystem, för vilket Svenska kyrkan bör överta ansvaret efter förändrade  
 stat-kyrkarelationer 
  (prop. 1995/96:80, sid. 30). 
 I detta sammanhang skall erinras om att den kyrkliga egendomen skall stå till Svenska kyrkans förfogande även efter relationsändringen samt att kyrkan skall erhålla viss statlig ersättning för vård och underhåll av den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen. 
  
 7.2 
  
 Ansvar för förvaltningen 
  
 7.2.1 
  
 Nuvarande förhållanden 
  
 I ansvaret för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena ligger att låta utföra och finansiera löpande vård och underhåll samt renoveringar och investeringar, liksom även ny- och ombyggnader. Därtill kommer att tillhandahålla och bekosta uppvärmning, el, städning, personal m.m. Var förvaltningsansvaret ligger följer av kyrkolagens bestämmelser om församlingsangelägenheter, dvs. sådana angelägenheter som försam- lingar och samfälligheter får besluta om och bekosta med utdebiterade medel - församlingsskatt (11kap. 1, 4 och 7 §§ kyrkolagen). 
 En redogörelse för församlingsangelägenheter och församlingarnas respektive samfälligheternas ansvar har lämnats i avsnitt 2.1.2. Här skall 
  
 SOU 1997:43  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 81 
  
 endast kortfattat behandlas vad som gäller beträffande de kyrkliga kul- turminnena. 
 Till församlingsangelägenheterna hör anskaffande och underhåll av kyrkobyggnader, kyrkliga inventarier och - om inte regeringen för särskilt fall beslutar att uppgiften skall a nkomma på en borgerlig kom- mun - begravningsplatser samt vidare underhåll av kyrkotomter. En församling som är ett enförsamlingspastorat sköter själv samtliga dessa angelägenheter. I ett flerförsamlingspastorat är ansvaret för försam- lingsangelägenheterna delat mellan de enskilda församlingarna och samfälligheten. Varje församling svarar själv för anskaffande och underhåll av lös egendom som, utan att vara byggnadstillbehör, är avsedd för bl.a. en kyrkobyggnad. Ansvaret för anskaffande och underhåll av kyrkobyggnader samt begravningsplatser (jfr ovan an- gående undantag) åvilar pastoratssamfälligheten. Detsamma gäller underhåll av kyrkotomter. Eftersom kostnaderna härigenom delas mellan församlingarna har denna ordning en utjämnande effekt. Församlingarna i en kyrklig samfällighet kan överlämna skötseln av alla ekonomiska församlingsangelägenheter till samfälligheten, varigenom en total pastoratssamfällighet bildas. Om församlingarna i två eller flera pastorat bildar en samfällighet för skötseln av vissa eller alla ekonomiska församlingsangelägenheter skapas en flerpastoratssamfällighet respektive en total flerpastoratssamfällighet. Här skall nämnas att en samfällighet inte får besluta om ändringar i kyrkorummet utan att den enskilda församlingen godkänt dem samt vidare att en församling hos samfälligheten får väcka ärenden om underhåll eller andra åtgärder avseende bl.a. kyrkobyggnad (11kap. 11 §). 
 I detta sammanhang skall erinras om de särskilda bestämmelser som gäller beträffande förvaltningen av domkyrkorna i Uppsala, Linköping, Skara, Strängnäs, Västerås och Växjö samt Lund (jfr avsnitt 4.1.4). 
 Frågan om hur förvaltningen skall genomföras berörs i avsnitt 8.4. 
  
 7.2.2 
  
 Framtida förhållanden 
  
 Frågor om de kyrkliga organens uppgifter och ansvar kommer i stor utsträckning att bli föremål för en inomkyrklig reglering efter relations- ändringen. Lagen om Svenska kyrkan kommer dock att innehålla vissa grundläggande bestämmelser om bl.a. de olika kyrkliga nivåernas kompetens och uppgifter (jfr avsnitt 2.2.1). 
  
 82  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 SOU 1997:43 
  
 7.3 
  
 Kostnader för bevarande av de kyrkliga kulturvärdena 
  
 Skyddsbestämmelserna i 4 kap. lagen ( 1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) innebär inskränkningar och ibland fördyringar vid förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. I princippropositionen anfördes att det är rimligt med en viss ersättning för underhållet av kulturvärdena som kompensation för dessa inskränkningar och för- dyringar (prop. 1995/96:80, sid. 40). Av betydelse för utredningsupp- draget är sålunda vilka kostnader som kan vara betingade av kultur- historiska hänsynstaganden. Ett begrepp som används i dessa sammanhang är kulturhistoriska överkostnader, ett annat antikvariska merkostnader. 
 Det är förenat med stora svårigheter att utreda de kostnader som är en följd av skyddsbestämmelserna i kulturminneslagen - eller med andra ord att skilja mellan de kostnader som avser bevarandet av kulturvärdena  
 och  
 de kostnader som uppkommer till följd av kyrkans egen verksamhet och som kyrkan under alla förhållanden har att svara för. 
 För att det skall vara möjligt att  
 beräkna  
 kostnaderna för bevarande av kulturvärdena måste man i första hand  
 avgränsa  
 vilka kostnader som kan vara aktuella. 
 Först och främst skall uppmärksammas att hänsyn t ill de kulturhisto- riska värdena kan medföra att särskilda kostnader uppkommer vid exempelvis renoveringar, ombyggnader eller andra omfattande åtgärder. Detta kan bero på att krav uppställs på att ett visst material eller en viss teknik skall användas eller på att arbetet skall genomföras under antikvarisk kontroll. Förutom de direkta kostnader som kan följa, kan även indirekta kostnader uppstå. Detta kan t.ex. vara fallet om arbetet fördröjs på grund av att den teknik som skall användas är mer tids- krävande. 
 Det är dock inte enbart i samband med mer ingripande åtgärder som kulturhistoriska hänsynstaganden kan medföra kostnader. Även vid löpande underhåll och vård kan krav på viss behandling eller speciell kompetens innebära extra kostnader. Det kan exempelvis vara fråga om behov av expertmedverkan vid skötsel av kyrkliga inventarier. Vidare kan nämnas att det många gånger krävs viss temperatur och/eller relativ luftfuktighet för att skydda t.ex. träskulpturer och textilier eller interiö- ren över huvud taget. Det kan också röra sig om särskilda krav på för- varings- eller säkerhetsåtgärder. Stöldbegärlig och värdefull egendom kan kräva särskilt försäkringsskydd. 
 Här skall även nämnas de kostnader som uppstår om en kyrkob ygg- nad på grund av kulturhistoriska hänsynstaganden inte kan anpassas 
  
 SOU 1997:43  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 83 
  
 efter församlingens behov; det kan vara fråga om kostnader för arbeten i eller städning och uppvärmning av utrymmen som kyrkan saknar an- vändning för. Det kan också röra sig om försäkringskostnader för "överutrymmen". 
 Frågan om kostnader som är en följd av att det föreligger ett särskilt skydd för kulturhistoriska värden är av betydelse inte enbart när det gäller de kyrkliga kulturminnena utan även i andra sammanhang. Pro- blematiken har behandlats av bl.a. Utredningen om kulturstöd vid ombyggnad och underhåll av bostäder. 
 Denna utredning hade till uppdrag att bl.a. se över och ompröva formerna för kulturstöd inom bostadsbyggandet. Betänkandet Kulturstöd vid ombyggnad (SOU 1992:107) innehåller en genomgång av vad som kan betraktas som kulturhistoriskt betingade kostnader. Som exempel som kan vara aktuella när det gäller kyrkliga kulturminnen kan nämnas kostnader till följd av 
  
 * 
  
 Krav på medverkan av konservator eller annan specialist. 
  
 * 
  
 Krav på materialäkthet - t.ex. att viss typ av fasad- eller takmate- rial skall användas. 
  
 * 
  
 Krav på särskild ytbehandling - t.ex. marmoreringsarbeten. 
  
 * 
  
 Önskemål om att vissa byggnadsdelar som i och för sig saknar funktion skall bibehållas. 
  
 * 
  
 Antikvarisk dokumentation, särskilda byggnadshistoriska under- sökningar och projekteringsarbeten med antikvarisk inriktning. 
  
 Sammanfattningsvis kan alltså till kostnader som betingas av kulturhistoriska hänsyn hänföras  
 dels  
 extraordinära kostnader i samband med renoveringar och andra omfattande åtgärder,  
 dels  
 särskilda kostnader vid löpande vård och underhåll. Därtill kommer kostnader som orsakas av att skyddsbestämmelserna innebär inskränkningar i möjligheten att utnyttja och råda över egendomen. Ovan har givits exempel på olika kostnader som  
 kan  
 vara aktuella. Det skall dock be- tonas att det endast är fråga om en exemplifiering, det torde inte vara möjligt att göra en uttömmande och generell " uppräkning". Det är även viktigt att notera att en kostnad som förefaller vara en överkostnad, inte alltid behöver vara det. 
 Det bör uppmärksammas att det förhållandet att exempelvis ett sär- skilt material eller en särskild teknik används inte alltid innebär ökade kostnader; även om själva genomförandet är dyrare kan det visa sig att åtgärden är mer hållbar och därför i ett längre tidsperspektiv snarare innebär en besparing. Det är inte heller alla kostnader som är hänförliga till kulturmiljövårdande åtgärder som bör bedömas som "överkostnader". Ett allmänt hänsynstagande till de kulturhistoriska värdena ingår som ett led i ett normalt fastighetsunderhåll, jfr bl.a. de aktsamhetsregler som finns i 3 kap. 1, 12 och 14 §§ plan- och bygglagen (1987:10). Gränsen 
  
 84  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 SOU 1997:43 
  
 mellan vad som innefattas i normalt fastighetsunderhåll och vad som är en följd av särskilda skyddsbestämmelser är svår att dra. 
 Det faktum att ett arbete utförs på en kyrkobyggnad som kräver stor kulturhistorisk hänsyn innebär inte nödvändigtvis att det är fråga om en "överkostnad"; även vid förvaltningen av en kulturhistoriskt värdefull kyrkobyggnad finns det många kostnader som inte orsakas av de särskilda hänsyn som följer av skyddsbestämmelserna. Så kan vara fallet om det rör sig om en åtgärd som inte påverkar det kulturhistoriska värdet eller som är hänförlig till kyrkans egen verksamhet. Å andra sidan kan det vid restaurering av en kyrkobyggnad som i sig är förhållandevis "tålig" uppkomma kostnader som är betingade av hänsyn till kulturvärdena, exempelvis om det gäller renovering av en viss del av kyrkan som anses värdefull eller konservering av en unik träskulptur. 
 Det är således svårt att göra en  
 avgränsning  
 av vilka kostnader som kan vara aktuella. Att med utgångspunkt från en sådan avgränsning 
 - med de osäkerhetsfaktorer som den innebär -  
 beräkna  
 kostnaderna innebär ytterligare problem. Det är viktigt att uppmärksamma att det förhållandet att en kostnad i och för sig är betingad av kulturhistoriska hänsyn inte alltid innebär att den i sin helhet är att anse som en s.k. överkostnad. En jämförelse måste göras med den kostnad som församlingen eller motsvarande ändå skulle ha haft. I de fall det är fråga om en antikvarisk dokumentation eller om en åtgärd som motiveras enbart av kulturhistoriska hänsyn torde hela kostnaden vara att anse som en "överkostnad". Det vanliga torde emellertid vara att ett arbete under alla förhållanden skall genomföras, men att antikvariska krav på exempelvis material och teknik innebär fördyringar. "Överkostnaden" måste i sådana fall anses vara skillnaden mellan den faktiska kostnaden och vad det annars skulle ha kostat att vidta åtgärden. 
 Det är som framkommit svårt att utreda - avgränsa och beräkna - kostnader som föranleds av kulturhistoriska hänsyn. Det kan dock ifrågasättas om det inte med tanke på fördelningen av den statliga er- sättningen (se kommitténs förslag i avsnitt 10) är nödvändigt att i vart fall  
 försöka avgränsa  
 vilka åtgärder som kan komma ifråga för ersätt- ning. Det kan exempelvis vara värdefullt för den enskilda församlingen att vid planeringen av en renovering känna till vad som  
 kan  
 berättiga till ersättning. För det organ som beslutar om ersättningen underlättas onekligen handläggningen om det finns kriterier för vad som kan godkännas som kostnader för bevarandet av kulturvärdena, vartill kommer att en enhetlig tillämpning troligen skulle gynnas. Å andra sidan finns det betydande nackdelar med att ha en på förhand gjord indelning. En uppräkning kan - oberoende av om det klart utsägs att det endast är fråga om en exemplifiering - innebära en "låsning". En bedömning måste 
  
 SOU 1997:43  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 85 
  
 under alla förhållanden göras i varje enskilt fall och den närmare preciseringen ankommer därför på det tillämpande organet. 
 Det får förutsättas att frågan om vilka kostnader som kan vara be- tingade av hänsyn till de kyrkliga kulturvärdena och som kan berättiga till statlig ersättning diskuteras inom ramen för det samråd som för- väntas ske mellan antikvariska myndigheter och Svenska kyrkan (jfr avsnitt 9.3.1). 
  
 7.4 
  
 Kyrkobyggnadsbidrag 
  
 Av stor betydelse vid en kyrkorestaurering är kyrkobyggnadsbidraget. Enligt bestämmelser som träder i kraft den 1 januari 1998 gäller följande (42 kap. 24 § kyrkolagen,  
 13-15 
  §§ förordningen  
 [ 
 1996:1230 
 ]  
 om kyrkofonden). 
 Kyrkofondens styrelse får bevilja stiftssamfälligheterna medel ur kyrkofonden för kyrkobyggnadsbidrag. Stiftsstyrelserna skall sedan fördela medlen mellan pastoraten. Bidraget skall kunna användas till alla kostnadskrävande arbeten på en kyrka. 
 Pastoraten skall skriftligen ansöka om kyrkobyggnadsbidrag hos stiftsstyrelsen före november månads utgång. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) skall ges möjlighet att yttra sig över ansökningarna. 
 Stiftssamfälligheterna skall före februari månads utgång ansöka om anslag ur kyrkofonden för kostnaderna för kyrkobyggnadsbidrag. RAÄ samt Svenska kyrkans centralstyrelse skall beredas tillfälle att yttra sig över dessa ansökningar. Kyrkofondens styrelse skall senast den 15 juni varje år besluta om anslag för stiften. Stiftsstyrelserna skall före den 1 oktober bestämma om kyrkobyggnadsbidrag till pastoraten. 
 Bestämmelserna innebär att bidrag kan beviljas  
 pastorat  
 för  
 kost- nadskrävande arbeten  
 på en  
 kyrka 
 . I propositionen om ett nytt system för ekonomisk utjämning inom Svenska kyrkan (prop. 1996/97:35, sid. 46) anfördes bl.a. att bidragets plats inom utjämningssystemets ram innebär att kravet att det skall föreligga behov av bidrag är grundläg- gande. Vidare uttalades att de kulturvårdande myndigheternas krav på pastoraten när det gäller vård och underhåll av kyrkobyggnaderna inte påverkas av reglerna för kyrkobyggnadsbidrag samt att det förutsätts att stiftsstyrelserna inte beslutar om bidrag för åtgärder som står i konflikt med bestämmelserna i kulturminneslagen. 
 Enligt de bestämmelser som gäller till och med den 31 december 1997 beslutar Kyrkofondens styrelse om fördelningen av kyrkobygg- nadsbidrag. Förutsättningarna för att ett pastorat skall beviljas bidrag är 
  
 86  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 SOU 1997:43 
  
 att det är fråga om kostnadskrävande underhåll och restaurering av en kulturhistoriskt värdefull kyrka samt att det finns ett ekonomiskt behov av bidrag. 
 De nya bestämmelserna som gäller från och med år 1998 innebär således en decentralisering av beslutanderätten. Vidare utvidgas användningen från att enbart ha förbehållits åtgärder som har samband med en kyrkans kulturhistoriska värden till att avse alla kostnadskrä- vande arbeten på en kyrka. 
 Efter relationsändringen kommer kyrkobyggnadsbidraget liksom utjämningssystemet i övrigt att vara en inomkyrklig angelägenhet (jfr avsnitt 7.1.2). 
  
 7.5 
  
 Statligt stöd till kulturmiljövård m.m. 
  
 7.5.1 
  
 Kulturmiljövårdsbidrag 
  
 I förordningen (1993:379) om bidrag t ill kulturmiljövård föreskrivs att statsbidrag i mån av tillgång på medel kan lämnas bl.a. till ombyggnad m.m. av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse och till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. 
  
 Vid  
 ombyggnad, renovering och underhåll av bostadsbebyggelse  
 får bidrag lämnas till kulturhistoriskt motiverade överkostnader (2 §). Som exempel på kostnader som berättigar till bidrag nämns merkostnader för kulturhistoriskt motiverade byggnadsarbeten och kostnader för medverkan av särskilda sakkunniga vid utredning, projektering och utförande av arbetena. Därutöver får bidrag lämnas till förstärkning av grunden till kulturhistoriskt värdefulla bostadshus. Bidrag kan vidare utgå till kulturhistoriskt motiverade överkostnader för  
 vård av kultur- historiskt värdefull bebyggelse  
 . Detta bidrag - som främst skall gå till annan bebyggelse än bostadshus - får inte lämnas om åtgärderna innebär att bruksvärdet ökar (5 §). Förutsättning för att bidrag skall få lämnas 
  
 för något av ovan angivna ändamål är att bebyggelsen kommer att bevaras för framtiden (3 och 5 §§). Dessa medel låg t.o.m. budgetåret 1995/96 på olika anslag, men fr.o.m. budgetåret 1997 anvisas alla bidrag under samma anslag. 
 I samma förordning finns bestämmelser om bidrag till arkeologisk undersökning vid mindre arbetsföretag. Härvid föreskrivs att bidrag inte får lämnas till ett statligt, landstingskommunalt eller kommunalt organ (10 och 11 §§). Någon motsvarande bestämmelse finns inte såvitt avser bidrag till ombyggnad m.m. eller vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Även om det således formellt inte föreligger något hinder har emellertid enligt praxis bidrag inte utgått till statliga projekt. 
  
 SOU 1997:43  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 87 
  
 RAÄ har med stöd av 14 § i förordningen delegerat beslutanderätten i frågor rörande dessa bidrag till länsstyrelserna. RAÄ anvisas bidrags- ramen och fördelar den sedan mellan länsstyrelserna genom årliga fördelningsbeslut. Länsstyrelserna äskar inför varje budgetår medel grundat på de behov som kan förutses inför kommande år. 
 Enligt sammanställning för budgetåret 1993/94 har visst bidrag lämnats till "kyrkliga miljöer", nämligen till byggnadsvård (ej bostäder) ca 1 400 000 kronor samt till bostäder ca 1 300 000 kronor. Vilka projekt eller motsvarande som medlen utgått till är inte närmare preci- serat. När det gäller byggnadsvård har bidrag i vissa fall lämnats till enskilda för exempelvis vård av gravmonument och liknande. Beträffande bostäder kan nämnas att bidrag i viss utsträckning har beviljats till prästgårdar, varvid är att beakta att dessa inte behöver vara 
 i "kyrklig ägo" (det skall uppmärksammas att de då inte är att anse som prästgårdar i kyrkolagens bemärkelse). 
  
 7.5.2 
  
 Övrigt 
  
 Av medel för kulturmiljövård avsätter RAÄ varje år ett belopp för underhåll av Gotlandskyrkor. För budgetåret 1995/96 (18 månader) uppgick detta belopp till 6 800 000 kronor. RAÄ har beslutat att dele- gera detta bidrag till länsstyrelsen. 
 RAÄ beviljar årligen bidrag till vård av kyrkliga inventarier. För budgetåret 1995/96 (18 månader) uppgick ramen för detta bidrag till 750 000 kronor. 
 I detta sammanhang skall även nämnas att olika arbets- marknadspolitiska åtgärder kan innebära att bidrag i olika former kommer kyrkan till del. Enligt förordningen ( 1987:411) om bered- skapsarbeten kan bidrag under vissa förutsättningar beviljas till beredskapsarbeten. Någon samlad statistik över vad som har beviljats kyrkokommunerna finns inte. 
 Bidrag av statliga medel till kyrkounderhåll har även lämnats genom enskilda regeringsbeslut. Så har vid olika tillfällen medel avsatts för åtgärder inom kulturmiljövården. Som exempel kan nämnas att våren 1994 anvisades 25 miljoner kronor av medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder för reparationsarbeten på kulturhistoriskt värdefulla kyrkor. 
 Statsbidrag har även anslagits till mera omfattande yttre underhålls- och restaureringsåtgärder - och i något fall för inre åtgärder - på medeltida domkyrkor. De aktuella domkyrkorna utgör nationella kul- turminnesmärken av riksintresse och det anses därför inte rimligt att domkyrkoförsamlingen ensam svarar för dessa kostnader, detta särskilt 
  
 88  
 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena  
 SOU 1997:43 
  
 som kyrkobyggnaderna är större än vad som kan anses nödvändigt för församlingens eget behov. 
 Statsbidrag har vidare vid några tillfällen lämnats till underhåll och restaurering av klosterkyrkorna i Vadstena och Varnhem, som efter reformationen drogs in till staten, men som nu används som försam- lingskyrkor. 
  
 7.6 
  
 EU-bidrag 
  
 Det finns vissa möjligheter att söka bidrag från EU för vård och beva- rande av kulturarvet. Inom EU förbereds för närvarande ett kulturarvs- program - Rios - som bl.a. kan förväntas innehålla en särskild åtgärd för vård- och bevarandeprojekt. I avvaktan på att  
 Raphael-programmet 
  skall antas driver  
 EG-kommissionen 
  s.k. pilotprojekt inom kulturarvsområdet. 
 Pilotprojekten har de senaste åren omfattat 10 miljoner ECU årligen (ca 80 miljoner kronor), att fördela mellan samtliga medlemsländer. Till detta kommer dock bl.a. att endast en del av detta belopp har avsatts för vård- och restaureringsåtgärder, samt att de objekt som kan komma i fråga för stöd skall vara av ett betydande europeiskt intresse och att nationell medfinansiering skall finnas. Vidare omfattar pilotprojekten olika teman inom vilka stöd kan sökas årligen. I Sverige har hittills endast ett projekt med kyrklig anknytning erhållit stöd, nämligen Skogskyrkogården i Stockholm. Skogskyrkogården finns upptagen på Unesco:s s.k. världsarvslista och erhöll år 1995 1,7 m iljoner kronor i bidrag genom pilotprojekten. Temat detta år var religiösa monument. 
 Även i det fall  
 Raphael-programmet 
  antas torde inte förutsättningar- na att erhålla  
 EU-bidrag 
  för att vårda och bevara det kyrkliga kultur- arvet förändras på något avgörande sätt. Endast undantagsvis och i relativt begränsad omfattning kan bidrag för detta ändamål förväntas utgå. Inte heller genom andra  
 EU-stöd 
  torde bidrag för ändamålet kunna påräknas annat än undantagsvis. 
  
 SOU 1997:43 
  
 89 
  
 8 
  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 
  
 8.1 
  
 Kulturhistoriskt värde 
  
 Ett centralt begrepp i detta sammanhang är  
 kulturhistoriskt värde  
 . Vad avses då med detta begrepp eller - med andra ord - vad är det som ger exempelvis en kyrkobyggnad, en kyrkotomt, en begravningsplats eller ett föremål kulturhistoriskt värde? 
 Att entydigt definiera begreppet är svårt, det kan ifrågasättas om det över huvud taget är möjligt. Uppfattningen om vad som är kulturhisto- riskt värdefullt ändras kontinuerligt över tiden; olika antikvariska ideologier har präglat olika tidsåldrar. Det som vi i dag anser ha kultur- historiskt värde - eller som vi tvärtom tycker saknar sådant värde - kanske inte bedöms på samma sätt om ett antal år. 
 Det kulturhistoriska värdet kan omfatta både objektiva faktorer - exempelvis byggnadshistoriskt intressanta företeelser - och rena upp- levelsevärden som skönhet och ålderdomlig patina. 
 Vad är det då som kan ge kulturhistoriskt värde? Det kan exempelvis vara att objektet har något att berätta om en viss tidsepok eller att det är ett tidsdokument som representerar en viss byggnadsteknik eller arkitektur. Det kan vara att det är sällsynt eller tvärtom att det är typiskt för sin tid. En faktor kan vara ursprunglighet - att en kyrkobyggnad inte har ändrats utan dess karaktär har bibehållits genom åren. Omvänt kan en kyrkobyggnad som har förändrats åskådliggöra en utvecklingsprocess och ge prov på hur byggnadstekniken har förändrats. 
 Vad det är som har kulturhistoriskt värde kan variera; det kan vara en byggnad eller ett föremål i sin helhet, men det kan också vara en del - exempelvis inredningen - eller en viss detalj, som predikstolen eller altartavlan. I andra fall åter kan det vara miljön som sådan som har ett kulturhistoriskt värde. Karaktäristiskt för de kyrkliga miljöerna är att det kulturhistoriska värdet ofta är rikt sammansatt och innefattar en mångfald faktorer från kyrkogården med dess murar, gravvårdar och åldriga träd, till själva byggnaden med dess arkitektur, dess inredning 
  
 90  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena  
 SOU 1997:43 
  
 och inventarier. Till detta kommer de mer svårdefinierade, men för människor många gånger påtagliga stämningsvärdena. Kyrkobyggnaden och dess miljö står ofta som en sinnebild för beständighet och historisk kontinuitet. Inte minst på landsbygden är kyrkan många gånger en viktig del av bygdens identitet. 
 Det kulturhistoriska värdet varierar i såväl styrka som karaktär. Detta påverkar bedömningen om och i vilken utsträckning som ett in- grepp kan tillåtas; man kan uttrycka det så att vilka restriktioner som gäller är beroende av vilka kulturhistoriska hänsyn som krävs i varje enskilt fall. Bedömningen är även beroende av  
 vad  
 det är som har kul- turhistoriskt värde. I vissa fall kan en kyrkobyggnad tåla relativt om- fattande förändringar så länge inte exempelvis kulturhistoriskt värdefulla inventarier riskeras. I andra fall däremot har kyrkobyggnaden i sig ett sådant kulturhistoriskt värde att några ingrepp över huvud taget inte bör göras. Det är också viktigt att komma ihåg att även om det rör sig om en kyrkobyggnad som i sig har förhållandevis hög "tålighetsgrad", kan ett ingrepp innebära en sådan förändring av den kyrkliga miljön att åtgärden bör undvikas. På samma sätt som uppfattningen om vad som är att anse som kulturhistoriskt värdefullt förändras över tiden, ändras även principerna för tillämpning av skyddsbestämmelserna. 
 En intressant fråga i sammanhanget är i vad mån det är möjligt att göra en rangordning med utgångspunkt från ett objekts kulturhistoriska värde. Som har framkommit varierar det kulturhistoriska värdet i såväl styrka som karaktär. I vissa fall måste stor kulturhistorisk hänsyn tas, medan i andra fall en förändring lättare kan tålas. För en församling eller samfällighet är det givetvis av värde vid planering av verksamheten att ha en uppfattning om vad en aktuell kyrkobyggnad kan tåla. En klassificering av kyrkobyggnader skulle därför kunna vara ett värdefullt instrument. Frågan om klassificering behandlas närmare i avsnitt 9.3.3. 
  
 8.2 
  
 Upplåtelse och användning av kyrkobyggnader 
  
 8.2.1 
  
 Upplåtelse 
  
 Som tidigare framkommit (avsnitt 4.1.2) är varje rum som har invigts för Svenska kyrkans gudstjänst en kyrka. Genom invigningen avskiljs således en kyrkobyggnad för det särskilda ändamål som den är avsedd för, dvs. gudstjänster och kyrkliga handlingar. Särskilda bestämmelser gäller för vad en invigd kyrka som vårdas av en församling eller kyrklig samfällighet får användas till. De präster som tjänstgör i ett pastorat får 
  
 SOU 1997:43 
  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena  
 91 
  
 använda dess kyrkor för församlingens gudstjänster samt för kyrkliga handlingar som avser någon som tillhör församlingen (40 kap. 2 § kyrkolagen  
 [ 
 1992:300 
 ] 
 ). Vidare får stiftsbiskopen använda stiftets kyrkor för biskopliga ämbetshandlingar, som präst- och diakonvigningar samt gudstjänster i samband med visitationer (40 kap. 1 §). Samma rätt tillkommer den som har fått i uppdrag att fullgöra uppgifter som annars tillkommer stiftsbiskopen samt ärkebiskopen. 
 I andra situationer än ovan nämnda krävs ett särskilt medgivande för att få använda kyrkan. Detta innebär att även pastoratets egna präster i vissa fall kan behöva tillstånd, nämligen när det gäller en gudstjänst som inte anses vara en "församlingens gudstjänst" och kyrkliga handlingar som avser någon som inte tillhör församlingen. Ett särskilt medgivande krävs även för kyrkliga handlingar som leds av en präst från ett annat pastorat. Att kyrkan inte utan vidare får användas ens för gudstjänster och kyrkliga handlingar skall ses mot bakgrund av att en upplåtelse kan innebära extra kostnader, bl.a. för uppvärmning, städning och biträde av personal. Kyrkan kan - efter särskilt medgivande - även upplåtas för ändamål utan kyrklig anknytning, exempelvis för konserter eller föredrag. 
 Kyrkolagen uppställer tre krav för att särskilt medgivande till upplåtelse skall kunna ges, nämligen  
 att  
 kyrkorummet och dess inventarier skall antas komma att behandlas med pietet och aktsamhet,  
 att  
 upplåtelsen inte sker för ett ändamål som kränker kyrkorummets helgd, samt  
 att  
 upplåtelsen inte får ske så att den hindrar församlingens gudstjänstliv eller kyrkliga verksamhet i övrigt. En upplåtelse för kyrkliga handlingar får vägras endast om den skulle strida mot något eller några av dessa krav. Rör det sig däremot om en upplåtelse för något annat ändamål finns inte denna begränsning, utan en upplåtelse kan vägras även av andra skäl. En upplåtelse kan innebära extra kostnader (jfr ovan) och det finns oavsett syftet med upplåtelsen inte något hinder mot att en avgift tas ut. 
 Frågan om upplåtelse av en kyrka skall enligt huvudregeln prövas av kyrkorådet (40 kap. 4 §). Ett beslut kan överklagas till domkapitlet som också är sista instans (40 kap. 9 §). Rätt att överklaga tillkommer den som beslutet angår, om det har gått honom emot, 40 kap. 9 § kyr- kolagen, 22 § förvaltningslagen (1986:223). Därutöver kan ett beslut överklagas av en enskild ledamot av kyrkorådet. Det skall noteras att här inte är fråga om ett beslut som kan överklagas av var och en som är folkbokförd i församlingen (jfr 22 kap. kyrkolagen). 
 Det finns ingen anledning att förmoda att några hinder mot upplåtelse kommer att uppställas i samband med att den kyrkliga ege ndomen vid relationsändringen ställs till kyrkans förfogande. De ändamål för vilka en upplåtelse kan ske kan dock vara begränsade t ill följd av exempelvis en 
  
 92  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 
  
 SOU 1997:43 
  
 ändamålsbestämmelse i en stiftelseurkund eller liknande. Vilket kyrkligt organ som skall pröva frågor om upplåtelse samt de närmare v illkoren härför kommer att bli föremål för en inomkyrklig reglering om inte annat anges i en stiftelseurkund eller liknande. 
 Som har framkommit ovan gäller för närvarande att den som har fått avslag på en begäran om medgivande till upplåtelse kan överklaga beslutet till domkapitlet, som är en statlig myndighet. I vad mån det efter relationsändringen kommer att finnas någon möjlighet att överklaga ett sådant beslut är beroende av den inomkyrkliga regleringen på området. En av de inomkyrkliga utredningsgrupperna (avsnitt 1.3.2) har till uppgift att lägga fram ett förslag om ett inomkyrkligt system för överprövning. I förutsättningarna för dess arbete anges beträffande upplåtelse av kyrkorum att utgångspunkten bör vara att det i kyrko- ordningen skall finnas bestämmelser som i sak motsvarar de gällande föreskrifterna på detta område. 
  
 8.2.2 
  
 Användning 
  
 Under senare år har det sätt på vilket kyrkorummet används kommit att förändras i olika avseenden, varav vissa har krävt och kräver föränd- ringar i kyrkorummet. Det pågår en kontinuerlig utveckling av guds- tjänsten och formerna för den, vilket kan påkalla behov av rumsliga förändringar. Som exempel kan nämnas installation av fristående altare och ändrade bänkinredningar. Vidare har ekonomiska skäl gjort att kyrkobyggnaderna används på ett annat sätt och i en annan omfattning än tidigare; det förekommer att kyrkor endast brukas vid enstaka till- fällen samt att flera församlingar samlokaliserar sin verksamhet, exem- pelvis genom att sammanlysa gudstjänster. I syfte att minska lokalkost- naderna diskuteras även möjligheterna att utvidga kyrkorummets an- vändningsområde till att avse ytterligare funktioner, som exempelvis att inrymma lokaler för annan församlingsverksamhet. Många gånger medför emellertid en ändrad användning att mer eller mindre genom- gripande ombyggnader måste göras, vilket innebär att kulturhistoriska värden kan riskeras. I dessa fall utgör de kulturmiljövårdande myndig- heternas tillstånd en förutsättning för att åtgärder som kan vara önsk- värda av pastorala, liturgiska eller ekonomiska skäl skall kunna genom- föras. 
 Kyrkorna har under senare år i större omfattning än tidigare kommit att upplåtas för annat än gudstjänster och kyrkliga handlingar. Det rör sig företrädesvis om konserter, men det förekommer även att upplåtelse sker för exempelvis föredrag eller diskussioner. Det har vidare blivit vanligare med upplåtelser t ill andra kristna trossamfund. Till skillnad 
  
 SOU 1997:43  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena  
 93 
  
 mot vad som gäller när formerna för gudstjänsten ändras eller när kyrkan själv använder kyrkorummet för annat än gudstjänster och kyrkliga handlingar, innebär de nämnda upplåtelserna sällan att det behövs några förändringar i kyrkorummet; det torde därför vanligen inte vara aktuellt med tillstånd från kulturmiljövårdande myndigheter. Det är i dessa fall en bedömning från kyrkans sida - om upplåtelsen är förenlig 
 med de villkor som anges i kyrkolagen eller en framtida inomkyrklig reglering och i övrigt är att anse som lämplig. 
 Det är inte endast det sätt på vilket kyrkorummet används - i vilken omfattning och till vad - som är föränderligt i tiden. Detsamma torde även gälla anledningen till kyrkobesök. Medan man tidigare företrä- desvis besökte kyrkan för att delta i gudstjänster och kyrkliga handlingar torde kyrkobesök i dag föranledas även av andra orsaker, exempelvis för att närvara vid en konsert eller något annat arrangemang - med eller utan direkt kyrklig anknytning. Intresset för kyrkobyggnaden - och den kyrkliga miljön över huvud taget - som en del av vårt kulturarv är också ett skäl till besök; man besöker kyrkorummet för att uppleva dess kulturhistoriska och konstnärliga värden. Många kyrkobesök föranleds också av en önskan att i enskildhet finna stillhet och ro. 
 När det gäller frågan om till vad och hur kyrkorummet kan användas torde kyrkan och de kulturvårdande myndigheterna i viss utsträckning ha olika infallsvinklar. Även om i någon mån olika utgångspunkter föreligger, torde emellertid en gemensam målsättning vara att de kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnaderna skall bevaras och så långt som möjligt behålla sin ursprungliga funktion - att vara rum för kyrkans gudstjänster och kyrkliga handlingar. Detta gör att det i de flesta fall finns förutsättningar för en samförståndslösning; så kan det exempelvis finnas åtgärder som är reversibla, dvs. ingreppen kan genomföras på ett sådant sätt att det går att återställa kyrkorummet i dess tidigare skick. I varje enskilt fall bör en bedömning göras av effekterna av olika alternativ, varvid kyrkan och de antikvariska myndigheterna i så stor utsträckning som möjligt bör sträva efter att nå en lösning som kan accepteras av båda parter (jfr avsnitt 9). 
  
 94  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 
  
 SOU 1997:43 
  
 8.3 
  
 Tillgänglighet 
  
 Tidigare har framhållits det värde som ligger i att de kyrkliga kultur- minnena i stor utsträckning fortfarande används i sin ursprungliga funktion, att de utgör ett  
 levande kulturarv 
 . Möjlighet att uppleva detta finns givetvis för den som deltar i gudstjänster och kyrkliga handlingar. Det kyrkliga kulturarvet är dock ett allmänintresse och bör därför också vara tillgängligt för alla; möjligheten att uppleva kyrkobyggnaderna och inventarierna såsom historiska och antikvariska minnesmärken bör finnas även för den som inte besöker kyrkan för att delta i något arran- gemang och oavsett kyrkotillhörighet. Betydelsen av tillgänglighet understryks av det värde som kyrkobyggnaden har som en symbol för trygghet och kontinuitet. Inom ramen för Kyrkobyggnadsutredningen (se avsnitt 11.2) har genomförts en religionssociologisk undersökning om kyrkobyggnadens roll i det svenska samhället. Undersökningen har bl.a. givit vid handen att kyrkobyggnaden "betraktas som en del av det offentliga rummet och skall därför vara tillgänglig för alla" (Kyrko- byggnadsutredningens betänkande Fädernas kyrkor - och framtidens  
 [ 
 Svenska kyrkans utredningar 1996:1 
 ] 
 , sid. 9). 
 Det är således betydelsefullt att kyrkobyggnaden med dess inventarier är tillgänglig för alla. Kyrkobyggnader har genom åren i stor utsträckning varit öppna dagtid för besökare; den som under exempelvis en semesterresa passerar en kyrka kan många gånger gå in. Denna möjlighet har dock till viss del kommit att begränsas under senare år. En bidragande orsak till detta är den ökade stöldrisken och de kostnader som följer av behovet av bevakning, säkerhetsanordningar och försäkringar. Ekonomiska aspekter gör sig även gällande i andra avseenden. Även vid ett "obemannat" öppethållande krävs perso- nalinsatser, så måste det exempelvis finnas en vaktmästare som stänger och öppnar kyrkan. Vidare kan kostnaderna för drift och löpande underhåll - här kan nämnas el och uppvärmning samt städning - på- verkas. 
 Det värde som ligger i tillgänglighet har dock gjort att man från kyrkans sida har sökt andra vägar för att göra det möjligt för alla att besöka en kyrka; som exempel kan nämnas att man under somrarna har särskilda vägkyrkor som under vissa tider är bemannade och där det också ofta anordnas speciella arrangemang och visningar. Vidare är det många gånger möjligt att komma in i en kyrka även om den inte står öppen, exempelvis genom att man vänder sig till personal i näraliggande församlingslokaler eller till någon närboende. Man får i detta sammanhang inte glömma bort det engagemang och de ideella insatser som bidrar till att - i detta likaväl som i andra sammanhang - skapa 
  
 SOU 1997:43  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena  
 95 
  
 förutsättningar för verksamheten i församlingarna; här kan nämnas det arbete som bedrivs inom ramen för till kyrkan anslutna frivilliga organ, men även sådant arbete som hembygdsföreningar, byalag och andra intresseföreningar lägger ner. 
 Bevarandet av kulturvärdena inom kyrkan är ett samhällsintresse som efter relationsändringen skall bekostas av hela svenska folket (se avsnitt 10). De kyrkliga kulturminnena skall därför i fortsättningen vara tillgängliga för alla i minst samma omfattning som före relations- ändringen. Förutom möjlighet att delta i gudstjänst och kyrklig handling eller för att närvara när speciella arrangemang anordnas, bör alla - oberoende av kyrkotillhörighet - ha tillgång till kyrkan för att söka 
 stillhet, trygghet och ro eller för att ta del av och uppleva konst och arkitektur. Frågan uppkommer då i vilken form och i vilken utsträckning detta skall ske. Det går inte att bortse från att ett öppethållande som inte har samband med något arrangemang innebär extrakostnader. Man har från kyrkans sida ansett det angeläget att kyrkan är tillgänglig för alla och man har - som ovan framgått - sökt lösningar för att möjliggöra detta. Det får förutsättas att det arbete som bedrivs för att skapa sådana möjligheter fortsätter även efter relationsändringen. När det gäller i vilken utsträckning och på vilket sätt de kyrkliga kulturminnena skall vara tillgängliga måste en bedömning göras av vad som med hänsyn till omständigheterna - bl.a. ekonomiska faktorer - kan anses rimligt. 
 I detta sammanhang skall pekas på den möjlighet att få utnyttja en kyrka som följer av bestämmelserna om upplåtelse. Det får förutsättas att det även efter relationsändringen är möjligt att upplåta kyrkorummet under villkor som motsvarar dem som för närvarande gäller. Som framgått ovan torde bestämmelser om upplåtelse i framtiden återfinnas i ett inomkyrkligt regelsystem. 
  
 8.4 
  
 Vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena 
  
 Frågan om ansvar för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena har behandlats i avsnitt 7.2. I ansvaret ligger att genomföra aktuella åtgärder samt att svara för finansieringen. 
 När det gäller förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena gör sig särskilda hänsyn gällande. Av central betydelse är - och kommer även fortsättningsvis att vara - bestämmelserna i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen); jfr avsnitt 6. Syftet med dessa bestämmelser är att skydda kulturvärden som finns inom kyrkan. Det är inte närmare preciserat hur förvaltningen skall utövas, dvs. vilka krav 
  
 96  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 
  
 SOU 1997:43 
  
 som uppställs från samhällets sida. Av a vgörande betydelse är givetvis att de kyrkliga kulturminnena vårdas och underhålls så att de hålls i gott skick och inte förstörs samt att de kulturhistoriska kraven härvid beaktas. Det är således viktigt inte bara  
 att  
 utan även  
 hur  
 egendomen vårdas och underhålls. I bevarandet av kulturhistoriska värden får även anses ligga ett intresse av att det kyrkliga kulturarvet hålls levande, dvs. att egendomen används i sitt "naturliga sammanhang", för avsett ändamål. Även om givetvis de kyrkliga kulturminnenas betydelse som materiellt kulturarv är stor, får man inte glömma bort de immateriella värden som ligger i fortlevnad och användning. Kulturarvet skall bevaras  
 och  
 brukas. 
 De krav som uppställs på vård och underhåll av de kyrkliga kultur- minnena förändras över tiden. Olika synsätt har genom åren gjort sig gällande såvitt avser hur vården och underhållet skall utövas, bl.a. på- verkade av olika restaureringsideologier. Synen på hur de kyrkliga kulturminnena skall förvaltas är vidare nära förknippad med det all- männa intresset för historia och kulturmiljö. Av betydelse är även upp- fattningen om hur i synnerhet kyrkobyggnaderna skall användas och vilken funktion de skall fylla. Olika krav kan uppställas på vård och underhåll beroende på om man utgår från pastorala, liturgiska, ekono- miska eller antikvariska aspekter. Det är viktigt att försöka nå lösningar som i så stor utsträckning som möjligt tillgodoser de olika intressen som kan göras gällande; det kan härvid bli nödvändigt med kompro- misslösningar (jfr avsnitt 9). 
 Det är viktigt att uppmärksamma att förvaltningen av de kyrkliga kulturvärdena förutsätter speciella kunskaper och erfarenheter. Det är av stor betydelse att kompetens finns inom den kyrkliga organisationen. Myndigheterna inom kulturmiljöområdet - Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) och länsstyrelserna - har en väsentlig funktion genom att bidra med expertkunskap och att svara för tillämpningen av skyddsbestämmelserna i kulturminneslagen. Vid sidan av dessa myndigheter medverkar museerna, bl.a. genom att bygga upp och tillhandahålla kunskap som behövs för såväl kyrkans förvaltning som myndigheternas arbete. I detta sammanhang skall betonas att det är viktigt att de särskilda kraven på kompetens beaktas när exempelvis en konsult, entreprenör eller arkitekt skall anlitas. 
 Betydelsen av ett kontinuerligt genomfört underhåll skall framhållas. Ett av ekonomiska eller andra skäl eftersatt underhåll kan många gånger på sikt leda till att mer omfattande - och därmed dyrbarare - åtgärder erfordras; i vissa fall kan skador orsakas som är svåra att över huvud taget reparera. Det kan även finnas behov av att vidta förebyggande åtgärder för att så långt som möjligt förhindra skador och förstörelse; så 
  
 SOU 1997:43 
  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena  
 97 
  
 kan exempelvis förbättrade värme- och klimatanläggningar behöva installeras för att minska risken för att inventarier skadas. 
 Under senare år har ökade krav kommit att ställas med avseende på arbetsmiljö, brandsäkerhet och tillgänglighet för rörelsehindrade. Även miljöhänsyn påverkar. För att uppfylla dessa krav kan det vara nödvändigt att vidta åtgärder som - förutom kostnader - kan innebära att kulturhistoriska värden riskeras; kyrkan kan alltså hamna i en situation där olika myndigheter uppställer t ill synes motstridiga krav på åtgärder och det blir då nödvändigt att gemensamt försöka hitta lösningar. RAÄ 
 har uppmärksammat detta och arbetar för närvarande t illsammans med andra myndigheter för att få till stånd en samsyn i dessa frågor. Vad gäller brandsäkerheten har en handbok för brandskydd i kulturbyggnader tagits fram och kommer att tryckas inom kort. Arbetsmiljöfrågor i kyrkor behandlas i samarbete med Arbetarskyddsstyrelsen och exempel på lösningar för ökad tillgänglighet för rörelsehindrade i bl.a. kyrkor kommer att presenteras genom ett samarbete mellan Tekniska Högskolan, Boverket, RAÄ och handikapp organisationerna. 
 Här kan även nämnas de ökade problemen med skador som upp- kommer på grund av miljöföroreningar eller alltför torr och varm luft. Utöver åtgärder för att reparera skadorna, kan det behövas insatser för att så långt som möjligt förhindra ytterligare förstörelse (se ovan). Den ökade stöldrisken har medfört ett större behov av säkerhetsanordningar och larmsystem. Det förhållandet att kyrkobyggnaderna även används för andra ändamål än gudstjänster och kyrkliga handlingar kan medföra krav på en mer funktionell utformning - på ett mångsidigt och flexibelt kyrkorum. Det ställs också i större utsträckning än tidigare krav på komfort och på tillgång till andra utrymmen i anslutning till kyrko- rummet. 
  
 8.5 
  
 Kyrkliga inventarier 
  
 8.5.1 
  
 Behov av vård och underhåll 
  
 Kyrkobyggnadsutredningen har i betänkande Fädernas kyrkor - och framtidens (Svenska kyrkans utredningar 1996:1), pekat på att inventeringar har visat att det finns ett stort renoveringsbehov när det gäller kyrkliga inventarier; detta skulle särskilt gälla träkonst och måleri samt textilier (sid.  
 223-227). 
  
 Kommittén har ovan betonat betydelsen av ett kontinuerligt genom- fört underhåll. Det är vidare många gånger ändamålsenligt och nödvändigt att i preventivt syfte göra större insatser - exempelvis 
  
 98  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 
  
 SOU 1997:43 
  
 installation av värme- och klimatanläggningar - för att minska risken för framtida skador och kostnader. 
 Vård och underhåll av inventarier kräver i stor utsträckning medverkan av expertis med särskild kompetens, exempelvis textil- eller målerikonservatorer. Enligt vad som framgår av Kyrkobyggnads- utredningens betänkande är tillgången på konservatorer för närvarande begränsad, vilket inverkar på möjligheten att rent faktiskt genomföra renoveringar (sid. 225). Ett kontinuerligt utfört underhåll skulle förmodligen medföra en ökad efterfrågan på konservatorskapacitet, vilket på sikt torde skapa förutsättningar för att antalet konservatorer blir större. 
 Kyrkobyggnadsutredningen föreslog att kyrkobyggnadsbidrag i framtiden skall kunna beviljas även för vård av inventarier (Kyrkobyggnadsutredningens betänkande, kapitel 11). Regeringen ut- tryckte i propositionen om ett nytt system för ekonomisk utjämning inom Svenska kyrkan, sin förståelse för önskemålet om en utvidgad tillämpning av kyrkobyggnadsbidraget. Vidare anfördes att det på sikt inte finns "något skäl att göra skillnad mellan vården av kyrkobyggnaden och dess fasta inventarier å ena sidan och de lösa kyrkliga inventarierna å andra sidan" (prop. 1996/97:35, sid. 47). En utvi dgning av bidragen till att omfatta inventarier berör emellertid fördelningen av kompetens mellan församling och pastorat. Med hänvisning till att en ändring av den kyrkokommunala kompetensen är en ingripande åtgärd, som inte bör prövas utan ett remissförfarande, framlades inte något förslag i detta avseende. Det skall noteras att frågan om kyrkobyggnadsbidrag - precis som utjämningssystemet i övrigt - kommer att vara en inomkyrklig angelägenhet efter relationsändringen; det blir då Svenska kyrkan som har att bestämma till vilka ändamål och på vilka villkor som bidrag skall kunna beviljas. 
  
 8.5.2 
  
 Gravvårdar 
  
 I detta sammanhang skall uppmärksammas det s kydd som gäller för gravstenar och andra minnesvårdar. Som framgår av 4 kap. 6 § kultur- minneslagen omfattas även inventarier som hör till en begravningsplats av bestämmelserna om skydd (jfr angående kyrkotomt avsnitt 13). I den exemplifierande uppräkningen i 19 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. anges bl.a. "vissa äldre gravvårdar". Vad som ligger i detta begrepp är inte närmare preciserat. 1984 års kyrkob yggnads- utredning gav i sitt betänkande - Kulturhistorisk tillsyn över den kyrkliga miljön (DsC 1986:11) - förslag på bl.a. bestämmelser t ill skydd för kyrkliga inventarier, varvid som exempel angavs "äldre gravvårdar". I 
  
 SOU 1997:43 
  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena  
 99 
  
 ett förslag från RAÄ som bifogades betänkandet angavs "äldre gravvårdar med tillbehör". RAÄ anförde i sin motivering att de gravvårdar som åsyftas utgör en ringa del av det totala beståndet samt att det i huvudsak rör sig om sådana gravvårdar som tillkommit före den mera industriella framställningen av gravvårdar som infördes vid 1800- talets mitt (DsC 1986:11, sid. 112). Detta Nunez förtydligande torde kunna tas som utgångspunkt vid bedömningen av vilka gravvårdar som - under förutsättning att de har ett kulturhistoriskt värde - omfattas av skyddsbestämmelserna; skyddet gäller dock givetvis även senare framställda, kulturhistoriskt värdefulla gravvårdar. När bestämmelserna är tillämpliga torde det många gånger vara fråga om gravvårdar där upplåtelsetiden har gått ut eller gravrätten har förverkats eller har återlämnats till upplåtaren. 
 Innebörden av att en gravvård innefattas av skyddet för inventarier är att den skall vårdas och underhållas väl, att den skall tas upp på den förteckning som skall upprättas i varje församling, att det i vissa fall krävs tillstånd för att åtgärder skall få vidtas samt att RAÄ och länssty- relserna har ett tillsynsansvar (jfr avsnitt 6.4). 
 I begravningslagen (1990:1144) föreskrivs bl.a. att det som en grav- rättsinnehavare inte har fört bort från en gravplats inom sex månader efter gravrättens upphörande tillfaller upplåtaren. Om en sådan grav- anordning är av kulturhistoriskt värde eller av annat skäl bör bevaras för framtiden, skall upplåtaren om mö jligt lämna kvar den på gravplatsen (7 kap. 36 § och 37 § första stycket). Begravningslagen innehåller i övrigt inte några bestämmelser som avser kulturhistoriska värden; i 7 kap. 37 § tredje stycket anges att ytterligare föreskrifter om hänsynen till kulturminnesvårdens intressen finns i kulturminneslagen. Det skall nämnas att gravanordningar i begravningslagen definieras som gravvårdar och andra gravöverbyggnader, stenramar, staket eller andra liknande anordningar på en gravplats (1 kap. 1 §). 
 Det skydd som gäller för en begravningsplats eller en kyrkotomt omfattar i princip även gravvårdar - som en del av helheten. En ändring av en enskild gravvård torde emellertid inte annat än undantagsvis anses vara en sådan väsentlig ändring som kräver tillstånd enligt de be- stämmelser som gäller för begravningsplatsen respektive kyrkotomten. 
 Det skall i detta sammanhang även erinras om att exempelvis gravar och kyrkogårdar kan vara skyddade enligt bestämmelserna om fasta fornlämningar i 2 kap. kulturminneslagen (se avsnitt 6.1). 
  
 100  
 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 101 
  
 9 
  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten 
  
 9.1 
  
 Allmänt 
  
 Svenska kyrkan har och kommer även fortsättningsvis att ha ansvaret för att förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena genomförs i enlighet med bestämmelserna i kulturminneslagen. De antikvariska myndigheternas uppgifter på området består i att t illhandahålla expertkunskap samt att svara för tillämpningen av skyddsbestämmelserna. Även om det från Svenska kyrkans sida främst är liturgiska, pastorala, funktionella och ekonomiska aspekter som gör sig gällande, är det självfallet även för kyrkan av betydelse att kulturvärdena bevaras. På motsvarande sätt är det viktigt för att tillgodose allmänintressena i sammanhanget, inklusive de kyrkoantikvariska kraven, att de kyrkliga kulturminnena i så stor utsträckning som möjligt används i sin ursprungliga funktion. Det föreligger således ett gemensamt intresse av att de kyrkliga kultur- minnena  
 bevaras  
 och  
 hålls levande  
 . 
 Det torde emellertid vara ofrånkomligt att det vid enstaka tillfällen kan uppstå konflikter när kyrkans behov av funktionella lokaler för kyrkliga ändamål inte överensstämmer med de krav som de antikvariska myndigheterna uppställer. Sådana intresse konflikter kan gälla såväl i vad mån en åtgärd över huvud taget skall tillåtas, som det sätt på vilket den skall genomföras. Det är viktigt att man i dessa situationer försöker att hitta en lösning som kan accepteras av båda parter. 
 För att i så stor utsträckning som möjligt undvika situationer där olika behov ställs emot varandra eller i vart fall skapa förutsättningar för att lösa eventuella intressekonflikter är det viktigt med en ömsesidig förståelse för de olika synpunkter som kan göras gällande samt en vilja att överbrygga eventuella motsättningar. Betydelsen av att Svenska kyrkan och kulturmiljövården fortlöpande och i lämpliga former utbyter information och för en diskussion om gemensamma frågor skall betonas. Förutom att kunskapen om och förståelsen för olika krav och behov 
  
 102  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten 
  
 SOU 1997:43 
  
 ökar, torde härigenom förutsättningarna för ett förtroendefullt samarbete komma att gynnas. 
 Det finns från såväl kyrkans som de antikvariska myndigheternas sida en vilja att förebygga konflikter och att hitta samförståndslösningar. En gemensam viljeförklaring kommer till uttryck i det policydokument (bifogas som  
 bilaga 4 
 ) som har tagits fram inom ramen för Kyrkobyggnadsutredningens arbete och som innehåller bl.a. generella principer som föreslås vara vägledande för den framtida hanteringen av de kyrkliga kulturvärdena. Man får inte heller glömma bort den dialog som ofta förs mellan kyrkan och kulturmiljöorganisationer i de enskilda kyrkoärendena. Det gäller att inför framtiden ta vara på och utveckla det samspel och det samförstånd som redan finns, såväl i enskilda ärenden som i övergripande frågor. 
 I detta sammanhang kan nämnas Tidernas kyrka - ett kulturarv för framtiden som är ett samarbetsprojekt som har initierats av Svenska kyrkan och Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ). Syftet med projektet är att öka allmänhetens medvetenhet om och intresse för kyrkobyggnaderna som kulturarv samt att göra människor uppmärksamma på de omistliga värden - kulturella, andliga och personliga - som kyrkorna representerar. Arbetet bedrivs i samarbete med lokala och regionala intressenter. 
  
 9.2 
  
 Samverkan i enskilda ärenden 
  
 Nedan kommer att behandlas olika sätt att skapa ett förtroendefullt samarbete samt att förebygga eventuella intressekonflikter mellan kyrkliga och antikvariska krav och behov. I detta sammanhang måste dock betonas betydelsen av ett nära samarbete och en tydlig roll- och ansvarsfördelning i det enskilda ärendet, dvs. när en församling eller motsvarande (nedan församlingen) skall genomföra en tillståndspliktig åtgärd. Det är viktigt att myndigheter och museer inom kulturmiljöom- rådet finns med på ett tidigt stadium och ges tillfälle att framföra syn- punkter och råd. 
 Församlingen bör därför redan inför planeringen av exempelvis en renovering kontakta länsstyrelsen och/eller det regionala eller lokala museet. Om parterna på detta sätt har kontakt från början torde den öm- sesidiga förståelsen för olika krav och behov öka och därmed också förutsättningarna för att finna lösningar vid eventuella intresse konflikter. 
 Vanligen förekommer löpande kontakter, såväl formella som infor- mella, mellan kyrkan och kulturmiljöorganisationer under hela hand- läggningstiden. Det är härvid många gånger museet som står som 
  
 SOU 1997:43  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten  
 103 
  
 kontaktperson och samordnare. Över huvud taget har museet - oftast ett länsmuseum - vanligen en viktigt funktion som beredande och upp- följande instans i kyrkoärenden. Här skall också erinras om läns- styrelsens samråd med RAÄ i enskilda ärenden. 
 Decentraliseringen av besluten i kyrkoärenden torde ha inneburit att förutsättningarna för en samordnad kulturhistorisk tillsyn i länen har förbättrats; närheten mellan den beslutande myndigheten och de enskilda församlingarna ökar möjligheterna till direktkontakt samt skapar förutsättningar för kännedom om lokala förhållanden. Det är viktigt att 
 ta tillvara det nuvarande samarbetet, likaväl som de möjligheter till samarbete som finns. 
 I detta sammanhang skall även påminnas om den möjlighet att ta teologiska och liturgiska hänsyn som följer av att domkapitlet kan komma att höras i kyrkoärenden (18 § förordningen  
 [ 
 1988:1188 
 ]  
 om kulturminnen m.m.). Domkapitlen - som i dag är statliga myndigheter - kommer inte att förekomma i den offentligrättsliga regleringen efter relationsändringen. Enligt förslag från Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering kommer lagen om Svenska kyrkan att innehålla en bestämmelse enligt vilken stiften kommer att utgöra självständiga rätts- subjekt efter relationsändringen. Det är enligt kommitténs uppfattning lämpligt att den aktuella föreskriften ändras så att samrådspart i förekommande fall skall vara stiftet (jfr avsnitt 19.1). 
  
 9.3 
  
 Överväganden 
  
 Kommitténs förslag: 
 Samrådsgrupper bestående av representanter från staten och Svenska kyrkan bör skapas på central och regional nivå. Syftet skall vara att fortlöpande diskutera gemensamma frågor rörande förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena samt att utbyta kunskap och erfarenheter. I den centrala samrådsgruppen skall staten representeras av Riksantikvarieämbetet. Hur den kyrkliga representationen skall lösas blir en inomkyrklig angelägenhet. I de regionala samrådsgrupperna bör ingå representanter från länsstyrelserna och från stiften. Även museerna inom kulturmiljöområdet bör vara representerade i de regionala grupperna. Över huvud taget betonas betydelsen av samverkan mellan myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet och Svenska kyrkan. Detta är viktigt i såväl enskilda ärenden som i övergripande frågor. 
  
 104  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten 
  
 SOU 1997:43 
  
 9.3.1 
  
 Samrådsgrupper 
  
 Samarbetet mellan staten och Svenska kyrkan kan - och bör - ta sig olika uttryck. Kommittén anser att det bör skapas särskilda samrådsgrupper på central och regional nivå. Detta förslag fördes fram av Kyrkobyggnadsutredningen i betänkandet Fädernas kyrkor - och fram- tidens (Svenska kyrkans utredningar 1996:1). Syftet med dessa grupper skall vara att fortlöpande diskutera gemensamma frågor rörande förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena samt att utbyta kunskap och erfarenheter. Någon på detta sätt fastare form för samarbete i principiella och övergripande frågor finns inte i dag, utan kontakterna rör vanligen särskilda uppgifter och projekt; som exempel kan nämnas det informationsmaterial som RAÄ och Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund gemensamt gav ut under hösten 1995. 
 När det gäller hur de olika samrådsorganen skall organiseras, vilka uppgifter de skall ha samt hur arbetet skall bedrivas, bör detta behandlas av representanter för såväl kyrkan som statliga myndigheter inom kulturmiljöområdet. Det bör åligga RAÄ att som central myndighet inom området ha ansvar för att ett sådant arbete initieras. 
 Samrådsgrupperna skall inte ha några beslutsfunktioner. Arbetet bör inriktas på att diskutera gemensamma frågor och att utbyta erfarenheter och kunskap samt att finna former för att sprida information. Det kan röra sig om att belysa frågor om vård och underhåll eller användning av de kyrkliga kulturminnena från olika aspekter - antikvariska, ekono- miska, funktionella, pastorala och liturgiska. Inom grupperna bör man lämna information om utvecklingen på olika områden. Det får anses ligga i respektive grupps ansvar att förmedla resultatet av det arbete som bedrivs. 
 En viktig uppgift i framtiden, för såväl kyrkan som berörda myn- digheter utifrån en tydlig roll- och ansvarsfördelning, är att följa upp vad relationsändringen kan innebära när det gäller förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. Samrådsgrupperna bör kunna utvecklas till forum för erfarenhetsutbyte mellan kyrkan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet, exempelvis med anledning av den statliga ersätt- ningen för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena (jfr avsnitt 10). 
 I detta sammanhang skall betonas vikten av att skilja samråds- gruppernas arbete från det samarbete som äger rum inom ramen för den löpande ärendehanteringen; det ankommer inte på de olika samråds- grupperna att avgöra enskilda ärenden. 
 Samrådsorgan bör inrättas på såväl central som regional nivå. I den  
 centrala samrådsgruppen  
 bör ingå representanter från RAÄ, såsom central myndighet med tillsynsansvar för kulturmiljöområdet i landet, 
  
 SOU 1997:43  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten  
 105 
  
 men även som förmedlare av specialistkompetens. Vem eller vilka som skall representera kyrkan blir en inomkyrklig fråga. 
 En av den centrala samrådsgruppens uppgifter bör vara att diskutera principiellt viktiga frågor av övergripande natur. En annan uppgift bör vara att arbeta för att information sprids inom såväl kyrkan som kul- turmiljöområdet; exempelvis genom att verka för att informationsmate- rial ges ut eller att utbildning anordnas. En utgångspunkt för arbetet kan vara det tidigare omnämnda policydokumentet. Den centrala gr uppen bör upprätthålla kontakt med de regionala samrådsgr upperna och hålla sig informerad om det arbete som dessa bedriver. Det skall här betonas att det är viktigt att skilja samrådsgr uppens arbete från den verksamhet som RAÄ bedriver inom ramen för sitt myndighetsuppdrag. 
 Redan i dag finns det olika former av samarbete på regional nivå. Med utgångspunkt från erfarenheterna i respektive region bör det skapas en  
 regional samrådsgrupp  
 i varje stift. I grupperna bör ingå repre- sentanter för stiftet och länsstyrelserna. Det skall beaktas att flertalet stift berör flera län. Mot bakgrund av de uppgifter som länsstyrelsen har såsom kulturmiljömyndighet i länet är det angeläget att samtliga länsstyrelser i stiftet finns representerade i gruppen. Med hänsyn t ill den betydelse som museerna inom kulturmiljöområdet har i arbetet med de kyrkliga kulturminnena i länen bör även dessa representeras i gruppen. 
 De regionala gruppernas huvuduppgift bör vara att följa arbetet och verksamheten inom stiftet samt att med utgångspunkt härav diskutera gemensamma frågor. Till uppgifterna bör vidare höra att ha kontakt med såväl det centrala organet som de enskilda församlingarna. 
 Det är viktigt att det övergripande arbete som bedrivs inom ramen för de regionala samrådsgrupperna inte blandas ihop med de uppgifter som länsstyrelsen - och i viss utsträckning även länsmuseet eller motsvarande museum - har i de enskilda kyrkoärendena. Arbetet inom samrådsgrupperna får dock förutsättas bidra t ill att höja kompetensen och att skapa förutsättningar för ett förtroendefullt samarbete i den löpande ärendehanteringen. 
  
 9.3.2 
  
 Generella handlingsregler 
  
 Det har från kyrkans sida framförts önskemål om att RAÄ skall utforma tydligare information om vad som normalt kan tillåtas i en kyrka samt vidare en tydligare prioritering mellan olika kyrkors antikvariska värde (jfr Kyrkobyggnadsutredningens betänkande, sid.  
 178-180). 
  För- samlingarna skulle härigenom ges bättre möjlighet att redan vid plane- ringen och - inte minst - budgeteringen av en renovering beakta de kulturhistoriska aspekterna. Detta torde skapa större förståelse för 
  
 106  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten 
  
 SOU 1997:43 
  
 kulturmiljöintressena och därmed öka utsikterna att få gehör för dessa 
  
 synpunkter. Dessutom skulle förmodligen ärendehanteringen 
  
 hos 
  
 tillämpande myndigheter underlättas. Tydlig information med utgångs- punkt från olika exempel torde även bidra till att skapa en enhetlig praxis på området. 
 Att bygga upp och förmedla kunskap och erfarenheter ligger som ovan har framgått inom ramen för Nunez uppgift som t illsyns- och ser- vicemyndighet. RAÄ har också - i vissa fall i samråd med andra myn- digheter eller Svenska kyrkan - i olika sammanhang tagit fram infor- mationsmaterial som behandlat bl.a. frågan om hur åtgärder lämpligen bör genomföras samt om vad som gäller för tillståndsprövningen i kyrkoärenden; som exempel kan här nämnas riktlinjer för vården av kyrkliga textilier och för byggnadsvård. Genom decentraliseringen av besluten i kyrkoärenden har Nunez verksamhet i större utsträckning kommit att inriktas på övergripande frågor och möjligheterna att prioritera denna sorts arbete har ökat eftersom länsstyrelserna övertagit den löpande ärendehanteringen. Det får förutsättas att det arbete som RAÄ bedriver - och har bedrivit - när det gäller att förmedla kunskap och erfarenheter fortsätter även i framtiden. 
 Generella handlingsregler i form av t.ex. handböcker och allmänna råd utgör ett värdefullt hjälpmedel för såväl kyrkan som kulturmiljö- organisationerna - detta särskilt om de utformas i samarbete mellan parterna. Redan de diskussioner som härvid förs kan bidra till att skapa samförstånd och ge en ökad förståelse för olika intressen. Det är således 
 av flera skäl önskvärt att principiella handlingsregler utarbetas. Det är emellertid viktigt att uppmärksamma att varje situation förutsätter en individuell bedömning, varvid samtliga omständigheter skall beaktas. Vid prövningen av om och hur en åtgärd skall genomföras måste en avvägning göras mellan ett flertal faktorer. Här skall därför understrykas betydelsen av en fortlöpande diskussion mellan parterna i varje enskilt ärende, varmed bl.a. följer större möjligheter att hitta lösningar och alternativa tillvägagångssätt vid eventuella intressekonflikter. Man måste också vara medveten om de svårigheter som är förknippade med att utforma generella handlingsregler. 
  
 9.3.3 
  
 Kulturhistorisk klassificering 
  
 Som tidigare har angivits varierar de kyrkliga kulturminnenas kultur- historiska värde i såväl styrka som karaktär. Detta innebär att exempel- vis kyrkobyggnadernas skyddsintresse är olika stort, eller med andra ord - olika kyrkor har olika tålighetsgrad. Vid en kulturhistorisk klassificering görs en gradering av kyrkobyggnaderna med hänsyn till 
  
 SOU 1997:43 
  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten  
 107 
  
 kulturhistoriskt värde och de restriktioner som på grund härav kan förväntas gälla. Klassificeringar kan t.ex. vara till hjälp när en för- samling inför en strukturomvandling skall bedöma vilken kyrka som är lämplig som församlingskyrka eller vilka kyrkor som är lämpade för olika aktiviteter. Vidare kan en redovisning av skyddsintresset vara en vägledning i ett läge när den ekonomiska situationen gör det nödvändigt med prioriteringar. En klassificering skulle även kunna vara av värde när det gäller att formulera mål för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena samt att upprätta vård- och renoveringsplaner. 
 Det torde ligga i varje församlings intresse att någon form av kulturhistorisk klassificering genomförs. För de antikvariska myndig- heterna kan en klassificering vara ett kunskapsunderlag vid hand- läggningen av kyrkoärenden, men en bedömning måste under alla förhållanden göras i varje ärende med utgångspunkt från omstän- digheterna i det enskilda fallet. Det är viktigt att skilja en i förväg genomförd klassificering från den kulturhistoriska bedömning som utgör en förutsättning i varje enskilt kyrkoärende. 
 En klassificering av kyrkobyggnader - eller kyrkliga kulturminnen över huvud taget - är ett omfattande arbete. Höga krav måste uppställas på kunskap och erfarenhet hos den som utvecklar metoder liksom hos den som utför inventerings- och klassificeringsarbetet. RAÄ bör svara för metodutveckling i värderingsfrågorna. 
 Här skall nämnas att Kyrkobyggnadsutredningen inom ramen för sitt arbete lät genomföra en kulturhistorisk bedömning av kyrkobyggnader i Tidaholms pastorat. En redovisning av resultatet finns som bilaga till Kyrkobyggnadsutredningens betänkande. För närvarande pågår en av RAÄ initierad klassificering av kyrkobyggnader i Kronobergs län. 
 I detta sammanhang skall nämnas det kyrkobyggnadsregister som håller på att byggas upp av RAÄ. Avsikten är att detta register skall innehålla uppgifter om bl.a. ålder, material och värdefull inredning samt renoveringar och förändringar. Till registret skall vidare kunna knytas underregister över exempelvis inventarier. Det är viktigt att det arbete som bedrivs med att införskaffa och lägga in uppgifter i registret fortskrider. 
  
 108  
 Samarbetet mellan Svenska kyrkan och staten 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 109 
  
 10 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 Kommitténs förslag: 
 Svenska kyrkan skall erhålla en årlig statlig ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena, med ett belopp som motsvarar ca 460 miljoner kronor i 1996 års penni ngvärde (  
 kyrko- antikvarisk ersättning)  
 . 
 Den statliga ersättningen skall finansieras av en särskild skatt som tas ut proportionellt mot inkomsten av alla skattskyldiga, både kyrkotillhöriga och  
 icke-kyrkotillhöriga 
  (  
 kyrkoantikvarisk skatt 
 ). Skatten tas ut med 5 öre per skattekrona och beräknas på den kommunalt beskattningsbara inkomsten. 
 Den kyrkoantikvariska ersättningen skall varje år överföras till Svenska kyrkan för fördelning. Svenska kyrkan på central nivå skall fördela ersättningen mellan stiften. Stiften skall besluta om fördelningen inom sitt område. Varje beslut om fördelning, på såväl central som regional nivå, skall föregås av samråd med myndigheter inom kulturmiljöområdet. Riksantikvarieämbetet skall beredas tillfälle att yttra sig över fördelningen i landet. Respektive länsstyrelse skall beredas tillfälle att yttra sig inför fördelningen inom stiftet. 
 En naturlig följd av att Svenska kyrkan får en statlig ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena är att det sammanlagda uttaget av kyrkoavgift minskas med motsvarande belopp. 
 Den statliga ersättningen omfattar de kyrkobyggnader, kyrko- tomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser som skyddas genom bestämmelserna i kulturminneslagen. Ersättningen får endast användas för kostnader som är betingade av kulturhistoriska hän- synstaganden och som avser vård och underhåll för bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena. 
 Svenska kyrkan skall varje år lämna staten en redovisning av hur ersättningen har använts, bl.a. avseende vilka åtgärder som har genomförts och vilka resultat som har uppnåtts. 
  
 110  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Ersättningen skall vara ett led i ett ömsesidigt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara kyrkans kulturhistoriska värden. Detta skall komma till uttryck i en långsiktig överenskommelse. Denna överenskommelse bör sträcka sig över 25 år. För denna tidsperiod skall övergripande mål och villkor anges. S.k. kontrollstationer bör läggas in vart femte år. Vid dessa kontrollstationer skall en närmare uppföljning och utvärdering göras av de resultat som har uppnåtts och av huruvida parterna har uppfyllt sina åtaganden. 
  
 10.1 
  
 Generella utgångspunkter 
  
 Svenska kyrkan står som förvaltare av ett oersättligt kulturarv som har byggts upp under århundraden och som har en stark ställning i vårt samhälle. Förutom att kyrkobyggnaderna och övriga kyrkliga kultur- minnen har ett stort kulturhistoriskt värde, har de också betydelse som en symbol för livskvalitet, för något beständigt och kontinuerligt. Det kyrkliga kulturarvet kan även sägas spegla samhällets och människornas utveckling och historia. 
 I utgångspunkterna för kommitténs arbete anges bl.a. att kulturminneslagens skydd för de kyrkliga kulturminnena skall behållas även efter relationsändringen samt att ansvaret för vården och under- hållet även fortsättningsvis skall åvila Svenska kyrkan. Såväl i den proposition som ligger till grund för riksdagens principbeslut (prop. 1995/96:80, sid. 39), som i direktiven (dir. 1995:162, sid. 15), anges att Svenska kyrkan "genom sina församlingar och samfälligheter" skall ha detta ansvar. 
 Frågan om förvaltningsansvar har anknytning till hur egendomen står till Svenska kyrkans förfogande (se Kammarkollegiets betänkande) samt till kyrkans framtida interna organisation. I den utsträckning som det inte finns några bestämmelser om förvaltningen i lagstiftningen eller eventuella stiftelseurkunder blir det en angelägenhet för kyrkan att reglera frågan om ansvar för den faktiska förvaltningen och finan- sieringen av förvaltningen (jfr de nuvarande bestämmelserna om församlingsangelägenheter, 11 kap. kyrkolagen). 
 De kyrkliga kulturminnena - och då kanske framför allt kyrkobyggnaderna och omkringliggande begravningsplatser - spelar en viktig roll i verksamheten på den lokala kyrkliga nivån. Så har också ansvaret för kyrkobyggnader med inventarier och omkringliggande mark genom tiderna åvilat församlingarna och samfälligheterna. Det torde inte finnas någon anledning att anta annat än att denna ordning kommer att 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 111 
  
 upprätthållas även fortsättningsvis. Även praktiska skäl talar för detta; församlingarna och samfälligheterna har störst möjligheter att utöva den faktiska tillsynen över exempelvis kyrkobyggnaderna och att ta initiativ till att åtgärder vidtas. 
 Det avgörande i detta sammanhang är dock i och för sig inte vilket eller vilka organ som har förvaltningsansvaret, utan att de kyrkliga kulturvärdena bevaras. Av 4 kap. kulturminneslagen följer att de kyrk- liga kulturminnena skall vårdas och underhållas så att det kultur- historiska värdet inte minskas. Detta skydd föreligger oberoende av var ansvaret ligger (se även avsnitt 19.1, förslag till 4 kap. 2 § andra stycket kulturminneslagen). Med dessa utgångspunkter är det inte motiverat med en offentligrättslig reglering som innehåller en närmare precisering angående förvaltningsansvaret. Kommittén vill dock betona betydelsen av att det av de inomkyrkliga bestämmelserna om den inre organisa- tionen och de olika kyrkliga nivåernas uppgifter och kompetens tydligt framgår var ansvaret för förvaltningen ligger. Den överenskommelse som enligt direktiven förutsätts träffas mellan Svenska kyrkan och staten (se avsnitt 10.6) torde vidare innebära att rättssubjektet Svenska kyrkan påtar sig ett ansvar för de kyrkliga kulturminnena, oberoende av vad som i övrigt kan framkomma i detta avseende. Det är härvid viktigt att Svenska kyrkan åtar sig att vidta åtgärder för att överenskommelsen blir bindande för de organ inom kyrkan som i framtiden kommer att ha ansvar för att vårda och underhålla de kyrkliga kulturminnena. 
 Förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena kräver betydande resur- ser och det går inte att bortse från att dessa delvis betingas av kultur- historiska hänsynstaganden. Tidigare har redogjorts för de ekonomiska konsekvenser som kan uppkomma vid vård och underhåll av kultur- historiskt värdefull egendom (se avsnitt 7.3). Skyddsbestämmelserna i kulturminneslagen kan innebära såväl fördyringar vid förvaltningen som inskränkningar i rådigheten över egendomen. I direktiven för kommitténs uppdrag anges att relationsändringen i sig inte skall leda Moore ill försämrade förutsättningar för vård och underhåll av kyrkans kulturhistoriska värden i framtiden (dir. 1995:162, sid. 15). 
 Det är ett samhälleligt intresse att det kyrkliga kulturarvet bevaras för framtiden och kommande generationer. Bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena får anses vara en angelägenhet för hela samhället och svenska folket. Det kan därför inte anses rimligt att den totala kostnaden för vård och underhåll av den kulturhistoriskt värdefulla egendomen bärs endast av dem som tillhör Svenska kyrkan. 
 Mot bakgrund härav skall enligt princippropositionen (1995/96:80) Svenska kyrkan få viss ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena. Kyrkotillhöriga likaväl som  
 icke-kyrkotillhöriga 
  skall vara med och betala för bevarandet av detta gemensamma kulturarv. 
  
 112  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Hur denna ersättning skall utformas behandlas i det följande (avsnitt 10.4). 
 Kommittén har uppdragit åt Statskontoret att närmare utreda vissa frågor med anknytning till den statliga ersättningen. Statskontorets rapport, Kyrkoantikvariskt underhåll - ersättning från staten, bifogas betänkandet som  
 bilaga 2 
 . 
 Det kan diskuteras vilken term som skall användas för den statliga ersättningen. Statskontoret har i sin rapport föreslagit benämningen ersättning för kyrkoantikvariskt underhåll. Kommittén finner att sam- lingsbegreppet "kyrkoantikvarisk" associerar till kulturvärden i kyrkan och därför är relevant i sammanhanget. Ordet "underhåll" kan emellertid uppfattas som en begränsning av ersättningens t illämpningsområde. Det kan vidare vara lämpligt att en mer kortfattad benämning används. Kommittén föreslår därför att den statliga ersättningen benämns  
 kyrko- antikvarisk ersättning  
 . 
 Syftet med ersättningen är att möjliggöra att vård och underhåll utförs kontinuerligt och på ett ändamålsenligt sätt. En förutsättning för detta är att den är utformad så att det är möjligt att göra en långsiktig planering och att med god framförhållning upprätta vård- och re nove- ringsplaner. Som exempel kan nämnas att omfattande renoveringar av kyrkobyggnader utförs med stora tidsintervall, det kan röra sig om  
 25-35 
  år. Här skall noteras vad som anges i direktiven, nämligen att ersättningen skall vara ett led i ett ömsesidigt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara de kulturhistoriska värdena inom kyrkan, vilket bör komma till uttryck i en  
 långsiktig  
 (kursiv. här) överenskom- melse (dir. 1995:162, sid. 15). Frågan om innehållet i denna överens- kommelse behandlas i avsnitt 10.6. 
 Ersättningen skall alltså ses som ett led i ett ömsesidigt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara de kulturhistoriska värdena inom kyrkan. Det är mot denna bakgrund viktigt att understryka att den stat- liga ersättningen enbart avser kostnader som föranleds av kulturhisto- riska hänsynstaganden; ersättningen får inte användas för att bedriva verksamhet eller för att bekosta övrig förvaltning av egendom. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 113 
  
 10.2 
  
 Den statliga ersättningens storlek 
  
 Svenska kyrkans församlingar och samfälligheter förvaltar de kyrkliga kulturminnena på ett förtjänstfullt sätt. Vägledande för hur stor den kyrkoantikvariska ersättningen skall vara bör således vara hur mycket förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena kostar i dag och hur stor del av kostnaderna som är en följd av skyddsbestämmelserna i kultur- minneslagen. 
 I Statskontorets uppdrag ingick att ta fram ett underlag för pröv- ningen av vad som är skälig storlek på den statliga ersättningen. I sin rapport redovisar och diskuterar Statskontoret vilka undersökningar som har genomförts och vilka uppgifter som finns t illgängliga (  
 bilaga 2 
 , avsnitt 2). I den sammanfattande bedömningen framhålls att det finns flera undersökningar och indikatorer på att den statliga ersättningen bör uppgå t ill ett belopp om ca 400 miljoner kronor i 1990 års penni ngvärde. Enligt Statskontorets bedömning skulle en förnyad undersökning inte ge ett väsentligt annorlunda resultat. 
 Uppgifter från Statistiska centralbyrån (SCB) tyder på att beloppet för bevarande av kulturvärdena - enligt den avgränsning som anges i Statskontorets rapport, sid. 10 - för år 1995 uppgår t ill ett belopp som understiger 400 miljoner kronor. Enligt Statskontoret var skatte- intäkterna för år 1995 lägre än tidigare år, vilket kan ha orsakats av bl.a. att nya utbetalningsregler för församlingsskatten innebar att avdrag gjordes med 75 procent på skatteunderlaget för de  
 icke-kyrkotillhöriga 
  på både förskott och slutavräkning. Enligt Statskontorets bedömning torde den betydande nedgången i skatteintäkter bl.a. ha lett till att renoveringar fått stå tillbaka. 
 Kommittén har övervägt huruvida en förnyad undersökning bör göras för att klarlägga nuvarande kostnader. Detta är emellertid såväl resurs- som tidskrävande. En ny undersökning bör därför inte utföras med mindre det kan förutsättas att den med större grad av säkerhet än tidigare undersökningar anger kostnaderna för bevarande av de kyrkliga kulturvärdena. 
 Om en undersökning skall göras bör den avse kostnaderna för ett antal utvalda objekt - exempelvis kyrkobyggnader - eller församlingar. Det är viktigt att urvalet är representativt; så måste exempelvis ingå kyrkobyggnader av olika storlek, ålder och lokalisering, med skiftande kulturhistoriskt värde och i olika stadier av "renoveringscykeln". För att resultatet skall vara statistiskt signifikativt bör ett större antal objekt eller församlingar väljas ut. Eftersom en urvalsundersökning endast avser en del av det totala antalet, finns det emellertid alltid en viss osäkerhet i det erhållna resultatet. Genom ett större urval kan tillförlit- 
  
 114  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 ligheten ökas, vilket dock måste vägas mot den högre kostnad som detta innebär. Tidigare har redogjorts för de teoretiska och praktiska svårigheterna med att utreda kostnader för bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena (avsnitt 7.3). Såväl avgränsningen som beräkningen är förknippad med avsevärda osäkerhetsmoment, vilket givetvis påverkar resultatet av en undersökning. Vad som anses vara kostnader som är en följd av kulturhistoriska hänsynstaganden är i stor utsträckning ett resultat av en bedömning i varje enskilt fall; en redovisning av sådana kostnader torde således inte ske på ett enhetligt sätt. 
 Enligt kommitténs bedömning är en ny undersökning förknippad med så många osäkerhetsfaktorer att det inte förefaller sannolikt att den med någon större grad av säkerhet än tidigare undersökningar skulle ange hur stora kostnaderna för bevarande de kyrkliga kulturvärdena är. Det torde därför inte vara ändamålsenligt att genomföra en förnyad undersökning. 
 Tidigare genomförda undersökningar talar för att ett belopp om ca 400 miljoner kronor/år i 1990 års penni ngvärde är en rimlig nivå på den statliga ersättningen. Detta belopp bör således vara utgångspunkt för beräkningen av ersättningen. Det förhållandet att SCB:s statistik tyder på att kostnaderna för år 1995 uppgår t ill ett lägre belopp bör, med hänvisning till vad Statskontoret anför i detta avseende, inte föranleda någon annan bedömning. 
 Här kan möjligen den invändningen göras att beloppet om 400 miljoner kronor är relaterat till de faktiska kostnaderna, dvs. kostnaderna för de åtgärder som de facto har genomförts. Det är inte självklart att detta belopp motsvarar kostnaderna för de åtgärder som behövs för att kulturvärdena skall upprätthållas. Bl.a. har tidigare (avsnitt 8.5.1) anförts att underhållet av inventarier i viss utsträckning är eftersatt. Det kan dock konstateras att även om ytterligare underhåll i vissa avseenden skulle erfordras, genomförs förvaltningen av de kyrkliga kulturvärdena på ett i huvudsak förtjänstfullt sätt. Här skall även beaktas vad som anges i utgångspunkterna för utredningens arbete (dir. 1996:162, sid. 
  
 15), nämligen att relationsändringen inte 
  
 skall leda 
  
 till  
 försämrade 
  
 förutsättningar för vård och underhåll 
  
 av kyrkans 
  
 kulturhistoriska 
  
 värden samt att kyrkan skall kunna få  
 viss  
 ersättning för underhållet av de kyrkliga kulturvärdena (kursiv. här). Vidare anfördes i propositionen att det med hänsyn till det ekonomiska läget inte finns något samhällsekonomiskt utrymme för ökade insatser att vårda kultur- historiskt värdefull kyrklig egendom (prop. 1995/96:80, sid. 40). Grundförutsättningen måste således vara att underhållet och vården i fortsättningen skall ligga på ungefärligen samma nivå som i dag. Utgångspunkt för den årliga statliga ersättningen bör därför enligt kommitténs uppfattning vara det ovan angivna beloppet, nämligen ca 400 miljoner kronor i 1990 års penni ngvärde. Enligt den uppräkning 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 115 
  
 som Statskontoret har gjort med användning av ett index för byggande av flerbostadshus motsvarar detta belopp ca 460 miljoner kronor i 1996 års penningvärde. Frågan om hur detta belopp fortsättningsvis skall räknas upp för att följa kostnadsutvecklingen behandlas nedan, i avsnitt 10.3. 
  
 10.3 
  
 Finansiering 
  
 Som har framkommit ovan föreslår kommittén att Svenska kyrkan skall få en årlig statlig ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena med ett belopp som motsvarar ca 460 miljoner kronor i 1996 års penningvärde. 
 I utredningsdirektiven anges att bevarandet av de kyrkliga kultur- minnena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket och att det inte är rimligt att endast de som tillhör Svenska kyrkan bär kost- naderna för detta allmänintresse (dir. 1995:162, sid. 15). Enligt kom- mitténs bedömning måste detta innebära att kostnaderna för bevarandet av de kulturhistoriska värdena inom kyrkan skall delas av kyrkotillhöriga likaväl som  
 icke-kyrkotillhöriga. 
  Ansvaret skall vara rikssolidariskt och skall inte vara beroende av var man bor. Med dessa utgångspunkter föreslår kommittén att den kyrkoantikvariska ersättningen skall finansieras genom en statlig skatt. 
 En metod för en sådan finansiering är att en särskild (special- destinerad) skatt tas ut av alla skattskyldiga med ett visst öretal per skattekrona, dvs. som en procentsats på den beskattningsbara inkomsten. Det blir härigenom tydligt för skattebetalarna att man betalar en särskild skatt för ändamålet. För att uppnå målet att i princip alla skall vara med och betala bör basen vara den kommunalt beskattningsbara inkomsten. Denna metod innebär att den statliga ersättningen följer utvecklingen av skatteunderlaget och att någon årlig uppräkning med index därför inte behöver göras. 
 Statskontoret har i sin rapport till kommittén föreslagit denna modell. Enligt Statskontorets beräkning skulle den ovan föreslagna nivån på ersättningen, ca 460 miljoner kronor, motsvara ca 5 öre per skattekrona. 
 En annan metod är en finansiering via den statliga inkomstskatten genom en höjning av grundbeloppet, som för närvarande uppgår t ill 200 kronor. Metoden skulle tekniskt sett vara enkel att genomföra. Finansieringen skulle även i detta fall bäras av i princip alla medborgare, dock inte proportionellt i förhållande till inkomsten utan med ett och samma belopp för alla. Om denna metod används behövs en uppräkning med index varje år, för att ersättningen skall följa kostnadsutveck lingen. 
  
 116  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Den först angivna metoden - en särskild skatt - skapar ett för med- borgaren enkelt och överskådligt system. Det blir tydligt att alla skatte- betalare bidrar till bevarandet av de kyrkliga kulturminnena i hela landet. Till skillnad mot vad som skulle bli fallet vid en höjning av den statliga inkomstskatten, betalar var och en i förhållande till sin inkomst. Metoden innebär, till skillnad från alternativet med en höjning av den statliga inkomstskatten, att något index inte behöver användas för beräkning av den årliga ersättningen. Som Statskontoret har konstaterat i sin rapport finns det inte något självklart användbart index. Vid en uppräkning skulle man därför antingen få använda ett redan befintligt index, som dock inte är direkt applicerbart på aktuella kostnader, eller skapa ett särskilt index för ifrågavarande ändamål med de svårigheter som detta innebär. Båda alternativen är förenade med osäkerhetsfaktorer, vartill kommer den administration som en årlig indexuppräkning innebär. Genom att ersättningen istället bestäms till en viss andel av den beskattningsbara inkomsten följer den utvecklingen av skatteunderlaget, och ökar således vid en ökning av underlaget. I och för sig påverkas ersättningen även av en minskning av skatteunderlaget. Det är givetvis olyckligt om en lågkonjunktur får till följd att resurserna till vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena minskar. Det kan dock inte anses orimligt att konjunkturväxlingar påverkar detta område, likaväl som andra områden i vårt samhälle. En lågkonjunktur avspeglas för övrigt även i ett prisindex. 
 Å andra sidan skulle införandet av en proportionell statlig skatt av detta slag innebära ett avsteg från skatteuppgörelsen samt från att rege- ringen generellt eftersträvar att undvika specialdestinerade skatter. Ett hanteringsmässigt problem med metoden kan vara att eftersläpningen i tid mellan preliminär och slutlig skatt kan innebära att det krävs justeringar i efterhand av det budgeterade beloppet. Med hänsyn till ovan angivna fördelar, finner dock kommittén vid en samlad bedömning att övervägande skäl ändå talar för en finansiering genom en särskild skatt ( 
 kyrkoantikvarisk skatt)  
 som tas ut proportionellt mot inkomsten. Det blir härigenom tydligt för var och en att bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena är en gemensam angelägenhet, som bekostas av alla skattskyldiga. Samtidigt innebär denna metod en markering av de kyrkliga kulturminnenas särskilda värde. I enlighet med kommitténs förslag angående den statliga ersättningens storlek, bör det för hela landet enhetliga örepåslaget bestämmas till 5 öre per skattekrona. Angående förslag till lag om kyrkoantikvarisk skatt - se författnings- förslag och avsnitt 19.2. 
 Den föreslagna skatten kan inordnas i skattesystemet och torde vara enkel att administrera. Den torde vidare vara förenlig med det nya upp- 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 117 
  
 bördssystemet för skatt som skall införas fr.o.m. 1998 (det s.k. skatte- kontosystemet). 
 Det kan diskuteras om en penningprestation som är utformad på det sätt som framgår ovan, statsrättsligt är att anse som en avgift eller en skatt.  
 Avgift  
 är i första hand en inbetalning för vilken en specificerad motprestation, en vara eller en tjänst, tillhandahålls av det allmänna; det föreligger emellertid inte något omedelbart krav på att avgiften skall stå i direkt relation till den vara eller tjänst som den som betalar erhåller. Här kan som exempel nämnas de avgifter som betalas till en myndighet för en vara eller tjänst, och som är en förutsättning för att motprestation skall erhållas. Som avgift brukar även räknas vissa penningprestationer som tas ut i näringsreglerande syfte och som i sin helhet tillförs den aktuella näringsgrenen. Till avgiftskategorin kan vidare hänföras pålagor som skattetillägg, överlastsavgifter och förseningsavgifter. Andra penningprestationer som det allmänna tar ut är vanligen statsrättsligt att bedöma som  
 skatter 
 . En skatt kännetecknas av att den tas ut som ett tvångsbidrag till det allmänna utan direkt motprestation. Frågan om i vad mån det är en skatt eller en avgift är av betydelse när det gäller riksdagens möjligheter att delegera beslutanderätten i frågan. En skatt måste beslutas av riksdagen (eller beslutande kommunal församling). Beslut om en avgift kan delegeras, exempelvis till regeringen eller någon förvaltningsmyndighet. Det ovan presenterade alternativet torde vara att beteckna som en skatt. 
 En av utgångspunkterna för kommitténs uppdrag är att Svenska kyrkans sammanlagda uttag av kyrkoavgift skall minskas i totalt samma omfattning som den statliga ersättningen för de kyrkliga kulturminnena uppgår t ill. Samtidigt anges att detta givetvis inte får innebära att man rubbar kyrkans rätt att självständigt bestämma sitt avgiftsuttag (dir. 1995:162, sid.  
 15-16). 
  I propositionen motiverades avräkningen med att det med hänsyn till det ekonomiska läget inte finns något samhällsekonomiskt utrymme för ökade insatser att vårda kultur- historiskt värdefull kyrklig egendom (prop. 1995/96:80, sid. 40). Konstitutionsutskottet anslöt sig till regeringens bedömning samt utta- lade vidare att en motsatt ordning "skulle innebära en viss dubbel- betalning för församlingarnas medlemmar" (bet. 1995/96:KU12, sid. 21). Kyrkoberedningen anförde i sitt slutbetänkande Staten och trossamfunden (SOU 1994:92, sid. 131) att dess förslag om ett samhällsstöd till kyrkobyggnader m.m. "inte avses leda till att Svenska kyrkan får ökade resurser för sin verksamhet". 
 Enligt direktiven skall således en avräkning ske mellan den statliga ersättningen och kyrkoavgiften samtidigt som detta givetvis inte får innebära att kyrkans rätt att självständigt bestämma sitt avgiftsuttag rubbas. Kommittén anser emellertid att dessa utgångspunkter är omöj- 
  
 118  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 liga att förena. Innebörden måste dock vara att man skall ta hänsyn till att det ekonomiska läget inte medger att det ekonomiska utrymmet för insatser ökar, samt till att de kyrkotillhöriga inte skall betala d ubbelt, dvs. genom såväl kyrkoavgiften som den kyrkoantikvariska skatten. 
 Det förhållandet att en statlig ersättning lämnas för bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena, innebär att Svenska kyrkan delvis avlastas dessa kostnader. Den ekonomiska belastningen på Svenska kyrkan minskar således i samma utsträckning som ersättning utgår. Den statliga ersättningen i sig får rimligen inte medföra att Svenska kyrkan som helhet överkompenseras och att det ekonomiska utrymmet för att exempelvis bedriva verksamhet ökar. En naturlig följd av att Svenska kyrkan får en statlig ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena är sålunda att det totala uttaget av kyrkoavgift minskas med motsvarande belopp. En församling eller motsvarande som erhåller ersättning skall givetvis inte finansiera samma kostnad genom kyrkoavgiften. 
 Ett sätt att reglera att en avräkning sker skulle vara att i lag före- skriva om en minskning av kyrkoavgiften. Detta kan dock inte vara förenligt med kyrkans rätt att självständigt bestämma sitt avgiftsuttag. 
 Ett alternativ är att istället reglera frågan i avtal. Det torde emellertid inte vara rimligt att träffa avtal med samtliga de kyrkliga organ som har rätt att ta ut avgift. Istället bör Svenska kyrkan inom ramen för den ovan nämnda överenskommelsen med staten åtaga sig att vidta åtgärder för att kyrkans sammanlagda avgiftsuttag minskas i totalt samma omfattning som den kyrkoantikvariska ersättningen uppgår t ill (avsnitt 10.6). Kommittén vill betona att det är av avgörande betydelse att detta åtagande upprätthålls. Minskningen av det sammanlagda avgiftsuttaget skall följas upp vid de s.k. kontrollstationerna som föreslås äga rum vart femte år (jfr avsnitt 10.4 och 10.6). 
  
 10.4 
  
 Villkor och former för den statliga ersättningen 
  
 Den statliga kyrkoantikvariska ersättningen skall vara ett led i ett ömsesidigt åtagande mellan Svenska kyrkan och staten att bevara de kulturhistoriska värdena inom kyrkan (jfr dir. 1995:162, sid. 15). Staten lämnar Svenska kyrkan en årlig ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena med ett belopp som motsvarar ca 460 m iljoner kronor i 1996 års pe nnningvärde. Svenska kyrkan har ansvar för att bedriva förvaltningen av de kyrkliga kulturminnen som skyddas enligt 4 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 119 
  
 kap. kulturminneslagen på ett sådant sätt att deras kulturhistoriska värde bevaras. 
 En viktig fråga är om den kyrkoantikvariska ersättningen skall för- delas av statliga organ eller om fördelningen skall ske inom Svenska kyrkan. En statlig fördelning skulle kunna utformas på ett sätt som lik- nar det som tillämpas när det gäller bidrag som utgår enligt förordningen (1993:379) om bidrag till kulturmiljövård. Detta skulle innebära att Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) gör en ramfördelning av den kyrkoantikvariska ersättningen mellan länen och att sedan varje länsstyrelse svarar för fördelningen inom respektive län. Fördelningen förutsätter en kulturhistorisk bedömning och den nu nämnda modellen tillgodoser behovet av den särskilda kompetens som detta kräver. RAÄ och länsstyrelserna får vidare antas ha den överblick över förhållandena i landet respektive länen, som behövs för att göra de prioriteringar som är nödvändiga. Eftersom det är länsstyrelsen som prövar frågor om tillstånd i kyrkoärenden, skulle dessutom en naturlig koppling mellan tillståndsärendena och hanteringen av den statliga ersättningen uppnås. Det finns således skäl som talar för en lösning av detta slag. 
 Å andra sidan skall emellertid beaktas, att ansvaret för att de kyrkliga kulturvärdena upprätthålls måste vara en självklar utgångspunkt för hur Svenska kyrkan skall bedriva förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. Särskilda hänsyn måste tas och det är nödvändigt med en långsiktig planering. Det är exempelvis viktigt att upprätta vård- och underhållsplaner som sträcker sig över en längre tidsperiod samt att med god framförhållning planera större renoveringar och restaureringar. Om ersättningen fördelas inom den kyrkliga organisationen skapas bättre möjligheter för Svenska kyrkan att göra den planering och de prioriteringar som är en förutsättning för att vård och underhåll i enlighet med kulturminneslagens bestämmelser skall kunna bedrivas på ett ändamålsenligt och rationellt sätt. Kommittén finner därför vid en samlad bedömning att ansvaret för att fördela ersättningen bör lämnas till Svenska kyrkan. Beslut om fördelning skall emellertid alltid föregås av samråd med myndigheter inom kulturmiljöområdet (närmare om detta nedan). Svenska kyrkan måste enligt kommitténs uppfattning åtaga sig att svara för, att försäkra sig om att den särskilda kompetens som erfordras när det gäller vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena finns inom den egna organisationen (jfr avsnitt 10.5). Detta är viktigt vid fördelningen, men även - och kanske framför allt - vid genomförandet av den faktiska förvaltningen. 
 Kommitténs förslag innebär sålunda att den totala årliga ersättningen överlämnas till Svenska kyrkan för fördelning. Det kan emellertid inte anses rationellt och ändamålsenligt att den slutliga fördelningen görs på 
  
 120  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 central nivå. I stället bör Svenska kyrkan på riksnivå besluta om en ramfördelning på de olika stiften. Varje stift skall sedan inom tilldelad ram fördela ersättningen till de organ som förvaltar de kyrkliga kulturminnena; det får förutsättas att stiften har överblick över förhållandena i regionen. Att den slutliga fördelningen sker på stiftsnivå bör öka möjligheterna att ta till vara regionala samordnings- och rationaliseringsfördelar. 
 Här skall nämnas att den modell för fördelning som föreslås liknar den som fr.o.m. den 1 januari 1998 kommer att gälla för kyrkob ygg- nadsbidrag. Som tidigare har framkommit (avsnitt 7.4) innebär den nya ordningen för kyrkobyggnadsbidrag att en ramfördelning görs på central nivå, medan objektsfördelningen sker på regional nivå. Det skall dock erinras om att frågan om kyrkobyggnadsbidrag kommer att bli en inomkyrklig angelägenhet efter relationsändringen. 
 Som ovan har angivits skall Svenska kyrkan inför varje fördelnings- beslut, samråda med myndigheter inom kulturmiljöområdet. När det gäller beslut på central nivå, dvs. beslut om ramfördelning mellan stiften, skall enligt kommitténs förslag yttrande alltid inhämtas från RAÄ. Detta överensstämmer med Nunez uppgift som central m yndighet med ett övergripande tillsynsansvar inom kulturmiljösektorn. 
 Inför beslut på regional nivå, inom stiften, skall länsstyrelsen yttra sig. Detta är enligt kommitténs uppfattning ändamålsenligt med hänsyn till att länsstyrelsen har ansvar för den övergripande tillsynen över kulturmiljön i länet, liksom för handläggningen av enskilda kyrkoären- den. Ersättning får inte under några förhållanden lämnas till åtgärder som inte är förenliga med kulturminneslagens krav och det är därför viktigt att länsstyrelsen yttrar sig över de enskilda ansökningarna om ersättning och de åtgärder som dessa avser. Det är troligt att ersättnings- och tillståndsärenden många gånger kommer att löpa parallellt vilket kan underlätta hanteringen. Länsstyrelsen skall även yttra sig avseende prioriteringarna inom sin del av stiftet. Det skall beaktas att de flesta stift berör flera län. 
 En kopia av fördelningsbeslut skall alltid skickas till den myndighet som har yttrat sig inför beslutet. 
 Kommittén föreslår att en bestämmelse om den statliga ersättningen införs i kulturminneslagen (se avsnitt 19.1). 
 Ovan har behandlats det samråd som skall genomföras inför varje beslut om fördelning av den statliga ersättningen. När det gäller över- gripande frågor med anknytning till ersättningens fördelning och an- vändning förutsätter kommittén att dessa diskuteras inom sam- rådsgrupperna (jfr avsnitt 9.3.1). Här skall även betonas betydelsen av löpande samråd i enskilda kyrkoärenden (jfr avsnitt 9.2). 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 121 
  
 Ersättningen omfattar de kyrkliga kulturminnen som skyddas enligt 4 kap. kulturminneslagen, dvs. kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. Här skall erinras om att begrav- ningsplatser kan anordnas även av exempelvis en kommun eller enskild stiftelse. I detta sammanhang avses givetvis endast de begravningsplatser som Svenska kyrkan är huvudman för. Kulturarvsutredningen har lämnat ett förslag som - om det genomförs - innebär att prästgårdar och kyrkstäder kan skyddas av bestämmelserna om kyrkliga kulturminnen. Enligt kommitténs förslag skall dock ersättningen inte omfatta kostnader för vård och underhåll av dessa objekt. Motiven för detta lämnas i avsnitt 12.3. 
 Svenska kyrkan ansvarar för att samtliga kyrkobyggnader, kyrko- tomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser enligt ovan förvaltas så att deras kulturhistoriska värde bevaras; detta ansvar följer av kulturminneslagens skyddsbestämmelser. Grundkravet är att vård och underhåll skall genomföras på en nivå som motsvarar vad som gäller i dag. Fördelande organ svarar för att göra det möjligt för de enskilda förvaltarna att uppfylla detta krav. Ersättningen måste fördelas så att det skapas faktiska förutsättningar för att upprätthålla de kyrkliga kulturvärdena. 
 Det är inte samtliga kostnader för vård och underhåll av kyrkliga kulturminnen som berättigar till ersättning. Den kyrkoantikvariska er- sättningen är avsedd endast för kostnader som är en följd av skyddsbe- stämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen och som alltså kan sägas vara betingade av kulturhistoriska hänsynstaganden. Frågan om sådana kostnader, ibland benämnda kulturhistoriska överkostnader, har behandlats i avsnitt 7.3. Det är viktigt att betona att ersättningen inte under några förhållanden får användas till förvaltningen av den kyrkliga egendomen i övrigt eller för att bedriva verksamhet. Åtgärder för vilka ersättning inte erhålls får givetvis finansieras på annat sätt, exempelvis genom kyrkoavgiften, särskilda fonder, avkastning av egendom eller inom ramen för det inomkyrkliga utjämningssystemet. 
 Enligt kommitténs bedömning bör ersättningen i första hand använ- das till mer omfattande åtgärder såsom större renoveringar och restaureringar. För att de kyrkliga kulturvärdena skall upprätthållas är det emellertid viktigt med ett kontinuerligt genomfört underhåll; om det löpande underhållet eftersätts kan detta innebära risk för skador och för att större, och därmed mer kostsamma, åtgärder måste genomföras. Mot bakgrund av detta finner kommittén att ersättning i vissa fall även skall kunna lämnas för löpande underhållsarbeten, givetvis under förutsättning att det är fråga om åtgärder som syftar till att bevara de kulturhistoriska värdena. Kostnader för drift och enklare, mindre underhåll får däremot anses vara ett led i en normal fastighetsförvaltning och utgör en 
  
 122  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 förutsättning för att verksamhet över huvud taget skall kunna bedrivas. Ersättning skall inte utgå för sådana kostnader som kyrkan under alla förhållanden har att räkna med. 
 Kommittén vill betona att ersättning självfallet inte får lämnas till åtgärder som inte är förenliga med kulturminneslagens krav. Detta understryker betydelsen av att myndigheterna inom kulturmiljöområdet medverkar inför varje beslut, liksom att erforderlig kompetens finns inom den kyrkliga organisationen. 
 I detta sammanhang vill kommittén framhålla att det är väsentligt att det inom den kyrkliga organisationen finns ett väl fungerande system för fördelningen och den ekonomiska förvaltningen av den statliga ersättningen. Det blir en inomkyrklig angelägenhet att utforma och bygga upp ett sådant system, givetvis inom ramen för vad som anges i villkoren för ersättningen eller i kulturminneslagen eller annan lagstift- ning. Det får förutsättas att arbetet med att finna former för hanteringen av ersättningen bedrivs i samråd med de antikvariska myndigheterna. 
 Det är viktigt med handläggningsrutiner som anger exempelvis när och hur ersättning skall sökas, vilket underlag som krävs inför fördel- ningsbeslut på central respektive regional nivå, vilka tidsfrister som gäller samt villkor för utbetalning. Kommittén vill betona vikten av att det system som skapas är enkelt att administrera och förstå och inte innebär långa handläggningstider. Beslut bör fattas så att mottagaren har möjlighet att ta hänsyn till ersättningen i budgetarbetet; detta är av betydelse inte minst med tanke på att en församling eller motsvarande som erhåller kyrkoantikvarisk ersättning givetvis inte får finansiera samma kostnad genom kyrkoavgiften. Det får förutsättas att ersättning i princip inte betalas ut förrän aktuella arbeten har slutförts samt åtgärderna och kostnaderna har redovisats på ett tillfredsställande sätt och godkänts (jfr gällande ordning för handläggning av kyrkobygg- nadsbidrag samt för bidrag enligt förordningen  
 [ 
 1993:379 
 ]  
 om bidrag till kulturmiljövård). Fördelande inomkyrkligt organ ansvarar för att ersättning inte lämnas - beviljas och utbetalas - i strid med gällande villkor och föreskrifter. I detta ligger ett ansvar för att göra en löpande, effektiv uppföljning. Här skall även understrykas att det är av a vgörande betydelse att Svenska kyrkan informerar samtliga berörda kyrkliga organ om de mål och villkor som uppställs för den statliga ersättningen och innebörden härav. 
 Svenska kyrkan svarar i förhållande till staten för att ersättningen fördelas och används i enlighet med de mål och villkor som anges ovan eller som i övrigt uppställs, exempelvis i överenskommelsen mellan staten och kyrkan eller i samband med den årliga överföringen av ersättningen. Det är av stor vikt att staten har reella möjligheter att följa upp och utvärdera ersättningens fördelning och anvä ndning. Kyrkan 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 123 
  
 skall varje år lämna en redovisning av hur ersättningen har använts, bl.a. 
  
 avseende vilka åtgärder som har vidtagits och vilka resultat som har 
  
 uppnåtts. En e konomisk redovisning skall lämnas av respektive åtgärd. 
  
 Vidare skall varje år redovisas beslutade respektive utbetalade belopp. 
  
 Av redovisningen måste framgå hur förvaltningen av de kyrkliga 
  
 kulturminnena har genomförts i varje stift. Den skall vidare ge ett samlat 
  
 underlag som gör det möjligt att skaffa en överblick över hela landet. Det 
  
 är viktigt att redovisningen ger möjlighet att göra en 
  
 uppföljning och 
  
 utvärdering ur såväl ekonomisk som antikvarisk synpunkt. De krav som 
  
 ställs på redovisningen bör anges dels i regleringsbrevet i anslutning till 
  
 att ersättningen årligen överförs till Svenska kyrkan, dels i 
  
 överenskommelsen mellan kyrkan och staten. 
  
 Det är väsentligt att staten analyserar och utvärderar det material 
  
 som redovisas. Enligt kommitténsuppfattning bör re dovisningen lämnas 
  
 till RAÄ som efter en bedömning av ersättningens användning och 
  
 resultat, rapporterar till regeringen. I överenskommelsens villkor för 
  
 ersättningen bör anges att regeringen förbehåller sig rätten att ompröva 
  
 ersättningens nivå om den inte används i enlighet med uppsatta villkor. 
  
 De övergripande mål och villkor som uppställs för ersättningen måste 
  
 till stor del anges i statens och Svenska kyrkans överenskommelse om 
  
 bevarande av 
  
 de kyrkliga kulturvärdena. Det förhållandet att 
  
 överenskommelsen förutsätts sträcka sig över en lång tidsperiod gör att 
  
 det är angeläget för såväl kyrkan som staten att det finns möjlighet att 
  
 regelbundet följa upp och utvärdera ersättningen. Enligt kommitténs 
  
 bedömning bör därför s.k. kontrollstationer läggas in vart femte år. Vid 
  
 dessa skall en utvärdering göras av huruvida parterna har uppfyllt sina 
  
 åtaganden. Det är vidare viktigt att följa upp om kyrkans ansvar för de 
  
 kyrkliga kulturminnena har förändrats; om exempelvis en kyrkobyggnad 
  
 har övertagits av ett annat rättssubjekt eller har rivits skall en avräkning 
  
 göras från ersättningen. Vid den kontrollstation som infaller närmast 
  
 efter relationsändringen bör rimligen en mer omfattande utvärdering 
  
 göras av hur ersättningen praktiskt har fungerat. 
  
 Kontrollstationerna ger möjlighet att i ett längre tidsperspektiv 
  
 analysera hur ersättningen har använts och att utvärdera 
  
 effekterna, och 
  
 utgör därmed ett viktigt komplement till den årliga uppföljningen. 
  
 Här har behandlats den uppföljning och utvärdering som skall 
  
 genomföras dels årligen, dels vid de s.k. kontrollstationerna och som är 
  
 en direkt följd av den statliga ersättningen. När det gäller Nunez och 
  
 länsstyrelsernas 
  
 tillsyns- och uppföljningsansvar i övrigt hänvisas till 
  
 avsnitt  
 5.1-2 
  och 6.7. 
  
 Som tidigare har framkommit (avsnitt 6.7) har Kulturarvsutredningen 
  
 föreslagit en bestämmelse som innebär att de kyrkliga organen skall 
  
 kunna åläggas 
  
 att följa föreskrifter och beslut 
  
 enligt 4 kap. 
  
 124  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 kulturminneslagen. Även kommittén finner vid en samlad bedömning att en bestämmelse med detta innehåll bör införas; det måste anses motiverat att det finns möjlighet att ingripa om kyrkan inte uppfyller de krav som följer av kulturminneslagen, exempelvis om en tillståndspliktig åtgärd genomförs utan tillstånd eller i strid med ett lämnat tillstånd. Här skall erinras om att en bestämmelse med motsvarande innehåll redan finns när det gäller byggnadsminnen. Det får emellertid förutsättas att den föreslagna bestämmelsen tillämpas med restriktivitet. I första hand måste eftersträvas att få till stånd en rättelse utan att den möjlighet som bestämmelsen ger används. I detta sammanhang skall också erinras om det ansvar som fördelande organ har för att se till att ersättningen fördelas så att faktiska förutsättningar för att upprätthålla de kulturhistoriska kraven skapas för de enskilda förvaltarna. 
 Kulturarvsutredningen har vidare angivit att "i konsekvens med vad som gäller i fråga om andra skyddade kulturminnen borde även frågan om införande av straffansvar kunna övervägas" (SOU 1996:128, sid. 315). Med hänvisning t ill att en sådan fråga involverar komplicerade ställningstaganden beträffande det straffrättsliga ansvaret för valda förtroendemän avstod man dock från att lämna något förslag i den delen. Även kommittén har efter en samlad bedömning avstått från att lämna något förslag om straffbestämmelser. 
  
 10.5 
  
 Rationell och effektiv förvaltning av de kyrkliga kulturminnena 
  
 En av utgångspunkterna för utredningsuppdraget är att ersättningen skall utformas så att ett rationellt och effektivt underhåll med beaktande av de kulturhistoriska kraven uppmuntras (dir. 1995:162, sid. 15). Statskontoret förespråkar i denna del att Svenska kyrkan avsätter en eller två procent av den årliga ersättningen för kompetensutveckling i kyrkoantikvariskt underhåll. Kommittén anser dock inte att ersättningen skall användas för detta ändamål. 
 En metod som nämns - men inte förordas - i Statskontorets rapport är den s.k. osthyvelsprincipen, som i detta sammanhang skulle innebära att den årliga ersättningen minskas med några procent per år. Det är dock tveksamt i vad mån denna metod i praktiken verkligen får till följd att verksamheten rationaliseras och effektiviseras. Det går inte att bortse från risken att insatserna istället minskar, dvs. att underhållet och vården eftersätts. Kommittén finner därför att denna metod inte bör användas. 
 Det är givetvis ett intresse för Svenska kyrkan att egendomsförvalt- ningen - inte bara i detta sammanhang - är rationell och effektiv. Viktigt 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 125 
  
 är härvid att den kyrkliga egendomen - inbegripet de kulturhistoriska värdena - förvaltas på ett långsiktigt och hållbart sätt, vilket skall beaktas exempelvis vid val av metoder och material. Betydelsen av ett kontinuerligt genomfört underhåll skall ånyo starkt betonas; ett eftersatt underhåll kan på sikt innebära såväl ökade kostnader som skador som är svåra att reparera. 
 När det gäller de kyrkliga kulturminnena gör sig särskilda hänsyn gällande, både när större åtgärder skall genomföras och vid löpande underhåll (jfr avsnitt 8.4). Förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena liksom även fördelningen av den statliga ersättningen förutsätter speciell kunskap och erfarenhet och det får anses nödvändigt att denna kompetens finns hos Svenska kyrkan. 
 Det måste enligt kommitténs uppfattning åligga Svenska kyrkan att försäkra sig om att tillfredsställande kompetens finns inom den egna organisationen; i detta ligger att bygga upp och samla kunskap och erfarenhet. 
 Kompetensuppbyggnad bör genomföras i samråd med myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet. Det kan röra sig om utbildning som tar sikte på övergripande frågor, likaväl som kurser och seminarier med särskilda temata eller särskild inriktning. Utbildningen kan vända sig till de faktiska förvaltarna, men det är även viktigt att resurser av- sätts för att bygga upp särskilda specialistfunktioner. De regionala kyrkliga organen kommer enligt kommitténs förslag (se avsnitt 10.4) att ha en viktig roll vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen. Det förefaller därför lämpligt att Svenska kyrkan strävar efter att inom varje stift bygga upp en funktion med särskild kompetens såvitt gäller vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Denna kompetens kan sedan användas vid fördelningen, men bör även kunna tas i anspråk för att bistå vid förvaltningen inom stiftet. Här skall betonas betydelsen av att kunskap och insikt om hur vård och underhåll skall bedrivas finns även på lokal nivå, hos de enskilda församlingarna. För att kulturvärdena skall upprätthållas är det viktigt att de faktiska förvaltarna 
 är medvetna om de särskilda hänsynstaganden som gör sig gällande samt känner till var expertkunskap finns att hämta. 
 I detta sammanhang skall betonas värdet av att inköp av varor, tjänster och byggentreprenader sker på ett affärsmässigt och rationellt sätt. Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling kommer inte att vara tillämplig inom Svenska kyrkan efter relationsändringen. Det får dock förutsättas att inköp även fortsättningsvis kommer att ske med utnytt- jande av de konkurrensmöjligheter som finns samt att erfarenheter av olika former av inköps- och upphandlingssamordning uppmärksammas och tas till vara. Det är här viktigt att framhålla att de krav på exem- pelvis specialistkompetens eller särskilda material och metoder som 
  
 126  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 vanligen uppställs när det gäller kulturhistoriskt värdefull ege ndom, måste beaktas vid upphandling och i nköp. Detta understryker betydelsen av att kunskap finns hos de faktiska förvaltarna. 
 Samverkan i olika former kan innebära rationaliseringsvinster och kostnadsbesparingar och kan även bidra till att skapa större möjligheter att ta till vara och använda sig av olika personers kunskap och erfaren- heter. Efter relationsändringen kommer frågan om den närmare organi- satoriska strukturen och arbetsformerna att - inom ramen för vad som anges i lagen om Svenska kyrkan - vara en inomkyrklig angelägenhet. Det får förutsättas att Svenska kyrkan i framtiden försöker utveckla olika samarbetsformer som kan bidra till att effektivisera och rationali- sera förvaltningen. Härvid kan pekas på det samarbete som bedrivs - och som får förutsättas komma att bedrivas även i framtiden - inom ramen för de kyrkliga samfälligheterna. Det kan dock även vara fråga om samverkan i andra former, såväl kontinuerligt under en längre tid, som mer tillfälligt, exempelvis i särskilda projekt. 
 I detta sammanhang kan nämnas det samarbete som bedrivs i Visby stift. Samtliga församlingar på Gotland har bildat en partiell samfällig- het som gemensamt ansvarar för vård och underhåll av kyrkobyggna- derna inom stiftet. Varje år genomförs renoveringar i ett antal av kyrkorna. 
 Här skall vidare uppmärksammas de idéer t ill utveckling av fastig- hetsförvaltningen inom Svenska kyrkan som har lagts fram av Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund (Pastoratsförbundet). Här diskuteras behov av större förvaltningsområden, samverkan mellan församlingar och utvecklingsprogram. År 1994 infördes ett system med fastighets- och kyrkogårdsrådgivning, som innebär att förvaltare inom kyrkan kan få råd när det gäller exempelvis underhåll och skötsel, byggteknik samt upphandling och inköp. Pastoratsförbundet har vidare tillsammans med Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Försvaret, Statens fastighetsverk och Byggforskningsrådet inlett ett utvecklingssamarbete som kallas UFOS - utveckling av fastighetsföre- tagande inom offentlig sektor. UFOS skall bl.a. verka för ökad produk- tivitet, effektivitet och kvalitet inom de olika offentliga fastighetsföre- tagen samt för kompetensutveckling och kunskapsspridning. Syftet är att man skall arbeta med och samfinansiera olika utvecklingsprojekt. För närvarande pågår ett projekt avseende överkostnader på grund av kulturhistoriska hänsyn. Projektet är inte inriktat på kyrkobyggnader utan tar sikte på offentlig fastighetsförvaltning i allmänhet. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 127 
  
 10.6 
  
 Överenskommelsen 
  
 I direktiven för kommitténs uppdrag anges att i den utsträckning som ersättning lämnas skall den vara ett led i ett ömsesidigt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara de kulturhistoriska värdena inom kyrkan, vilket bör komma till uttryck i en långsiktig överenskommelse (dir. 1995:162, sid. 15). 
 Givna utgångspunkter för överenskommelsen är  
 att  
 kulturminnes- lagens bestämmelser om skydd för de kyrkliga kulturminnena skall behållas även vid ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan,  
 att  
 Svenska kyrkan även framdeles skall ha ansvar för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnen som skyddas genom kultur- minneslagen  
 samt att  
 Svenska kyrkan skall få viss ersättning av staten för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena (jfr utgångspunk- terna i direktiven, sid.  
 14-15). 
  Överenskommelsen skall i övrigt bygga på vad som föreslås angående den kyrkoantikvariska ersättningen i avsnitt  
 10.1-10.5, 
  och det närmare innehållet kan således sägas vara en sammanfattning av kommitténs förslag. 
 I det följande redogörs för vad som med ovan angivna förutsättningar bör regleras i överenskommelsen. Här skall även erinras om att kommittén föreslår att kulturminneslagen kompletteras med bestäm- melser om ersättningen och dess fördelning. 
 Parter 
 Staten 
 Riksdagen får förutsättas bemyndiga regeringen att träffa en överens- kommelse med Svenska kyrkan. Av riksdagens beslut bör framgå i vad mån regeringen skall ha rätt att bemyndiga exempelvis en myndighet att föra förhandlingar och eventuellt även träffa överenskommelse med Svenska kyrkan. 
 Svenska kyrkan 
 I lagen om Svenska kyrkan kommer troligen att anges att kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ. Svenska kyrkans centralsty- relse kommer inte att vara ett offentligrättsligt reglerat organ. I vad mån kyrkomötet kan delegera beslutanderätten till något annat organ torde bli en inomkyrklig angelägenhet - inom ramen för de bestämmelser som finns i lagen om Svenska kyrkan. 
  
 128  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Det finns för närvarande inte något organ som har befogenhet att företräda Svenska kyrkan med avseende på tiden efter relationsänd- ringen. Detta förutsätter ett bemyndigande i lag. En sannolik lösning är att kyrkomötet vid sammanträde under år 1999 har de befogenheter med avseende på tiden efter den 1 januari 2000 som följer av lagen om Svenska kyrkan 
 . 
  
 Giltighetstid 
 När det gäller frågan om överenskommelsens giltighetstid skall först erinras om vad som anges i direktiven, nämligen att det ömsesidiga åtagandet av staten och Svenska kyrkan bör komma till uttryck i en  
 långsiktig  
 (kursiv. här) överenskommelse (dir. 1995:162, sid. 15). 
 Ersättningen syftar till att möjliggöra att vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena sker kontinuerligt och på ett ändamålsenligt sätt. För att skapa förutsättningar för detta är det viktigt att ersättningen är förenad med den stabilitet och långsiktighet som behövs vid planering och genomförande av förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. Det kan nämnas att tidsintervallet för omfattande renoveringar av kyr- kobyggnader är  
 25-35 
  år. De förvaltande kyrkliga organen måste inför åtgärder av detta slag göra en långsiktig planering som innefattar finan- sieringen av kostnaderna. 
 Även om det är väsentligt att överenskommelsen är varaktig, är det dock inte vare sig ändamålsenligt eller möjligt att detaljreglera för en alltför lång tidsperiod. Samtidigt som överenskommelsen skall garantera en långsiktighet och kontinuitet, måste det finnas ett visst mått av flexibilitet. 
 Med ovan angivna utgångspunkter föreslår kommittén att den prin- cipiella överenskommelsen mellan kyrkan och staten skall sträcka sig över en tid av 25 år. För denna tidsperiod skall anges  
 övergripande mål och åtaganden  
 . Som tidigare har framgått skall enligt kommitténs för- slag ersättningen och dess mål och villkor följas upp och utvärderas vid s.k. kontrollstationer som infaller vart femte år. Det måste anses ända- målsenligt att  
 de närmare villkoren  
 formuleras fram till och med näst- följande kontrollstation. Av överenskommelsen måste tydligt framgå vilka villkor som på detta sätt skall formuleras för en kortare tidsperiod. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 129 
  
 Övergripande mål 
 Staten och Svenska kyrkan skall gemensamt sträva efter att de kultur- historiska värdena inom kyrkan bevaras samt att det kyrkliga kulturarvet hålls levande och är tillgängligt för alla. 
 Det åligger såväl staten som Svenska kyrkan att verka för att förut- sättningar skapas för samarbete och samverkan i övergripande frågor med anknytning till de kyrkliga kulturminnena, likaväl som i enskilda ärenden. Här skall särskilt betonas betydelsen av att samrådsgrupper inrättas på central och regional nivå. 
 Statens åtaganden 
 Svenska kyrkan skall erhålla en viss ersättning av staten för förvalt- ningen av de kyrkliga kulturvärdena. 
 Som en följd av kommitténs förslag om att kyrkan skall svara för fördelningen skall staten varje år överföra ersättningen till Svenska kyrkan. Överföringen sker via en statlig myndighet, som har att utbetala beloppet till Svenska kyrkan. 
 Ersättningen 
 Den årliga ersättningen skall motsvara ett belopp om ca 460 m iljoner kronor i 1996 års penningvärde. 
 Ersättningen kan komma att omprövas, dock endast mot bakgrund av den uppföljning och utvärdering som sker vid kontrollstationerna. 
 Villkor för den statliga ersättningen 
 Svenska kyrkan har till följd av kulturminneslagens bestämmelser ansvar för att vårda och underhålla de kyrkliga kulturminnena så att deras kulturhistoriska värde inte minskas. En förutsättning för den statliga ersättningen är att förvaltningen bedrivs i enlighet med bestämmelserna i kulturminneslagen eller annan lagstiftning och på ett sådant sätt att de kyrkliga kulturvärdena bevaras. 
 Den statliga ersättningen till Svenska kyrkan skall omfatta vård och underhåll av de kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser som skyddas genom bestämmelserna om kyrkliga kulturminnen. Ersättning får endast lämnas för kostnader som är betingade av kulturhistoriska hänsynstaganden och som avser bevaran- 
  
 130  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 det av de kyrkliga kulturvärdena. Det är endast åtgärder som är förenliga med kulturminneslagens krav som berättigar till ersättning. 
 Ersättningen skall fördelas av Svenska kyrkan. På central nivå skall en fördelning göras mellan stiften. Stiften beslutar om fördelning inom sitt område. Varje beslut som avser ersättningen skall föregås av samråd med myndigheter inom kulturmiljöområdet. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) skall beredas tillfälle att yttra sig angående fördelningen i landet. Respektive länsstyrelse skall beredas tillfälle att yttra sig inför fördelningen inom stiftet. 
 Svenska kyrkans åtaganden 
 Svenska kyrkan åtar sig att vidta åtgärder för 
  
 att  
 kyrkans sammanlagda uttag av kyrkoavgift minskas i totalt samma omfattning som den statliga ersättningen uppgår till, 
  
 att  
 överenskommelsen blir bindande för de organ som i framtiden kommer att ha ansvar för att vårda och underhålla de kyrkliga kultur- minnena samt för att förvaltningen bedrivs i enlighet med uppställda villkor, och 
  
 att  
 de kyrkliga kulturminnena är tillgängliga för alla i minst samma utsträckning som före relationsändringen. 
 Svenska kyrkan åtar sig att svara för 
  
 att  
 inom den kyrkliga organisationen informera om de mål och villkor som uppställs för den statliga ersättningen och om det ansvar som följer av kulturminneslagens bestämmelser, 
  
 att  
 försäkra sig om att den särskilda kompetens som erfordras vid förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena och fördelningen av den statliga ersättningen, finns inom den kyrkliga organisationen, 
  
 att  
 den kyrkoantikvariska ersättningen fördelas och används i enlighet med de mål och villkor som anges i överenskommelsen eller som i övrigt uppställs för ersättningen, och 
  
 att  
 beakta de kulturhistoriska kraven genom bl.a. ett rationellt och effektivt underhåll av de kyrkliga kulturminnena. 
 Kontrollstationer 
 Vid kontrollstationer vart femte år skall följas upp och utvärderas  
 dels  
 huruvida parterna har uppfyllt sina åtaganden enligt överenskommelsen eller de villkor som i övrigt har uppställts,  
 dels  
 om förutsättningarna för ersättningen på något väsentligt sätt har förändrats. 
 I överenskommelsen skall anges när kontrollstationerna skall infalla. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 131 
  
 Enligt kommitténs förslag skall  
 de närmare villkoren  
 för ersättningen formuleras fram till och med nästföljande kontrollstation. 
 Återrapportering 
 Svenska kyrkan skall sända en kopia av varje beslut som avser fördel- ning av den statliga ersättningen till de myndigheter - RAÄ och läns- styrelsen - som har yttrat sig inför beslutet. 
 Svenska kyrkan skall varje år lämna staten  
 dels  
 en redovisning av vilka åtgärder som har vidtagits och vilka resultat som har uppnåtts,  
 dels  
 en ekonomisk redovisning av respektive åtgärd,  
 dels  
 en redovisning över beslutade respektive utbetalade belopp. Redovisningen skall ge en bild av hur förvaltningen har genomförts i varje stift, samt skall ge underlag för en samlad överblick över hela landet. De närmare formerna för redovisningen - vart den skall lämnas och när - samt den ytterligare redovisning som kan krävas kommer att anges i anslutning till att ersättningen årligen överförs till Svenska kyrkan. Om ersättningen inte används av Svenska kyrkan i enlighet med uppställda v illkor skall staten kunna kräva återbetalning. 
 Till kontrollstationerna skall lämnas den redovisning som är erfor- derlig för att det skall vara möjligt att göra en samlad bedömning av huruvida parterna har uppfyllt sina åtaganden enligt överenskommelsen eller de villkor som i övrigt har uppställts samt av om förutsättningarna för ersättningen på något väsentligt sätt har ändrats. Svenska kyrkan skall lämna sin redovisning till regeringen. 
 Övriga villkor 
 Om Svenska kyrkans ansvar på något väsentligt sätt ändras, exempelvis genom en överlåtelse eller rivning av en kyrkobyggnad, skall en avräkning på ersättningen göras med ett belopp som motsvarar kostnaderna för att vårda och underhålla objektet. 
  
 ------------ 
  
 Ovan har redogjorts för de grundläggande bestämmelser som till följd av kommitténs förslag angående ersättningen måste ingå i överenskommelsen. Med utgångspunkt från dessa grundkrav måste dock frågan om den närmare utformningen av överenskommelsen bli föremål för en förhandling mellan Svenska kyrkan och staten. Det är angeläget att diskussioner påbörjas så snart som möjligt. Härvid skall emellertid beaktas att det för närvarande formellt inte finns något organ som har 
  
 132  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 befogenhet att företräda Svenska kyrkan beträffande tiden efter relationsändringen. 
  
 10.7 
  
 Den statliga ersättningens utjämningseffekter 
  
 En kyrkoantikvarisk ersättning av den storlek som kommittén föreslår får stor betydelse för den kyrkliga ekonomin på lokalplanet. För många av de enskilda församlingar och samfälligheter som kommer att få del av ersättningen blir den en av de största intäkterna. Ersättningen kan jäm- föras med de belopp som i dag fördelas i det nya utjämningssystem för Svenska kyrkan som trädde i kraft den 1 januari 1997. Enligt budgeten för utjämningssystemet för år 1997 omsluter systemets kostnadssida totalt cirka 1 miljard kronor, fördelat på olika bidrag. Av dessa har kyrkobyggnadsbidraget, som beviljas församlingar och samfälligheter för kyrkobyggnadsarbeten, beräknats till 80 miljoner kronor. Genom den kyrkoantikvariska ersättningen sker det således en kraftig ökning av de medel som kan fördelas mellan församlingar och samfälligheter för kyrkounderhåll. Även om ersättningens syfte inte är att jämna ut de ekonomiska förhållandena mellan församlingarna i Svenska kyrkan är det ofrånkomligt att ersättningen får vissa sådana konsekvenser. Det är därför av intresse att undersöka vilka utjämningseffekter som fördelningen av ersättningen kan få. 
 Finansieringen av den kyrkoantikvariska ersättningen skall enligt förslaget delas proportionellt av alla skattebetalare. Det fastställda syftet med ersättningen kommer att medföra att församlingar och sam- fälligheter med stor andel kulturhistoriskt värdefulla kyrkor kommer att få en relativt sett större del av de tillgängliga medlen. Detta innebär att ersättningen får utjämningseffekter dels för församlingar och sam- fälligheter, dels för enskilda individer. 
 De kulturhistoriskt värdefulla kyrkorna är inte jämnt fördelade mellan Svenska kyrkans församlingar och samfälligheter. I särskilt hög grad finner man dem på landsbygden i de delar av landet som har den längsta bebyggelsetraditionen. I nya samhällen som vuxit upp kring de större städerna kan de däremot saknas nästan helt. Om en ny församling har bildats i en snabbt uppväxande förort t ill en storstad är det tänkbart att där enbart finns nya kyrkor och att ingen av dessa har så framträdande kulturhistoriska värden att församlingen kan räkna med få del av den kyrkoantikvariska ersättningen för vården av dem. Flertalet kyrkor i landet anses dock som kulturhistoriskt värdefulla och i de flesta församlingar finns en eller flera sådana kyrkor. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden 
  
 133 
  
 Den kyrkoantikvariska ersättningen är avsedd att ersätta Svenska kyrkan för vården och underhållet av de kyrkliga kulturvärdena. Utgångspunkten är att ersättningen skall svara mot de kostnader som finns i dag. För en församling med enbart äldre, kulturhistoriskt värde- fulla kyrkor kommer det att medföra att det ekonomiska ansvaret för det tunga underhållet i form av omfattande renoveringar nästan helt lyfts bort från församlingen. Det kan vara fråga om kostnader på någon eller några miljoner kronor vid varje renovering, vilket betyder en avsevärd förbättring av församlingens ekonomi. En förortsförsamling med enbart nyare kyrkor kommer däremot att även i fortsättningen i hög grad själv få svara för underhållet av sina kyrkor. 
 Utjämningseffekten för församlingar och samfälligheter av den kyr- koantikvariska ersättningen blir således att de flesta på sikt får ett märkbart tillskott till sin ekonomi. Små församlingar med enbart äldre kyrkor får väsentliga tillskott medan yngre församlingar med nyare kyrkor får betydligt mindre tillskott. 
 Sett ur individens perspektiv kan effekterna beskrivas på följande vis. Alla kyrkotillhöriga får liksom de  
 icke-kyrkotillhöriga 
  betala för kyrkounderhållet av alla kulturhistoriskt värdefulla kyrkor i landet via den statliga skatten. De kyrkotillhöriga som bor i små församlingar med många äldre kyrkor bör kunna räkna med en avsevärd sänkning av kyr- koavgiften när kostnaden för kyrkorenoveringarna täcks av den kyrko- antikvariska ersättningen. Denna sänkning kan i många fall bli större än den nya kyrkoantikvariska skatt de får betala. I en genomsnittlig för- samling bör dock på sikt sänkningen av kyrkoavgiften bli ungefär lika stor som den statliga skatten och för de kyrkotillhöriga i en sådan för- samling uppstår på några års sikt inte några e konomiska nettoeffekter. För de kyrkotillhöriga i församlingar med övervägande nya kyrkor blir effekten att de dels sannolikt får betala oförändrad kyrkoavgift för de egna kyrkornas underhåll, dels statlig skatt som går till underhållet av de kulturhistoriskt värdefulla kyrkorna i andra församlingar. 
 Det har även betydelse hur många kyrkotillhöriga per kyrka en för- samling har. I tätortsområden är församlingarna i regel stora och det finns många tillhöriga per kyrka. Kyrkounderhållet väger mindre tungt i församlingens budget och den minskning av kyrkoavgiften som kan göras till följd av den kyrkoantikvariska ersättning som församlingen får blir mindre. Den statliga skatt som de tillhöriga i en sådan församling tillsammans betalar kan däremot uppgå till betydande belopp. 
 Den utjämning mellan församlingar och mellan individer som blir en effekt av den kyrkoantikvariska ersättningen kan i stort sett sägas gå i samma huvudriktning som i det inomkyrkliga utjämningssystemet, dvs. från större städer och tätorter till mindre tätorter, lands- och glesbygd. 
 För vissa församlingar och samfälligheter får ersättningen sannolikt en 
  
 134  
 Kyrkoantikvarisk ersättning - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 kraftig utjämningseffekt. Det har inte varit möjligt för kommittén att i detalj beräkna effekterna för olika församlingar, grupper av församlingar eller olika geografiska områden. Det finns dock inte något som tyder på att effekterna på något håll skulle bli större än vad som kan godtas. Kommittén finner att utjämningseffekterna är naturliga och rimliga med hänsyn till principerna för ersättningen. Med utgångspunkten att alla skall bidra till underhållet av den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen är det inte en oväntad konsekvens att områden med högre skattekraft får bidra med en större del av kost- naderna än hittills. De kyrkotillhöriga i församlingar med stort inslag av äldre kulturminnen har tidigare ensamma fått bära en tung börda för förvaltningen av detta kulturarv. 
 Kostnaderna för vården av de kyrkliga kulturminnena har hittills i viss mån jämnats ut genom det kyrkliga utjämningssystemet, i första hand genom kyrkobyggnadsbidraget. Behovet av detta bidrag kommer att minska avsevärt när den kyrkoantikvariska ersättningen börjar betalas ut. Om bidraget minskar i omfattning kommer även behovet av finansiering av utjämningssystemet att minska, vilket kan leda till en sänkning av avgifterna till systemet. Även övriga komponenter i utjäm- ningssystemet syftar till att stödja församlingar och samfälligheter som relativt sett har sämre förutsättningar att klara sina kostnader. Skulle den kyrkoantikvariska ersättningen på ett märkbart sätt ändra försam- lingarnas ekonomiska förutsättningar i stort kan det uppstå be hov av att justera också dessa utjämningskomponenter för att uppnå önskvärd utjämningsprofil. Det nya utjämningssystemet är utformat så att sådana justeringar kan göras utan att systemet behöver förändras i grunden. 
 Det blir en inomkyrklig fråga att bedöma vilken omfattning och form som kyrkobyggnadsbidraget skall ha i framtiden och vilka övriga justeringar som kan behöva göras i utjämningssystemet till följd av att även den kyrkoantikvariska ersättningen ger utjämningseffekter. Det får förutsättas att man inom Svenska kyrkan noga kommer att följa hela den ekonomiska utvecklingen på lokalplanet inom kyrkan till följd av de ändrade relationerna med staten. Kommittén bedömer att den kyrko- antikvariska ersättningen inte skall försvåra möjligheterna att via utjämningssystemet åstadkomma önskvärda ekonomiska förhållanden för Svenska kyrkans församlingar och samfälligheter. 
  
 SOU 1997:43 
  
 135 
  
 11 S.k. övertaliga kyrkor 
  
 11.1 
  
 Inledning 
  
 Kyrkobyggnaderna är i de flesta fall uppförda när samhällsförhållandena var annorlunda än vad de är nu. Antalet kyrkobyggnader, deras storlek, utformning och lokalisering speglar således ett samhälle som till följd av genomgripande förändringar de senaste århundradena inte längre finns. 
 Urbaniseringen har inneburit att befolkningsunderlaget har minskat på landsbygden. Även i de centrala delarna av våra storstäder har folk- mängden minskat. Befolkningens sammansättning likaväl som sam- hällsstrukturen i övrigt har förändrats. Kyrkan har i dag en annan roll än tidigare och antalet gudstjänstdeltagare har av olika anledningar minskat. Moderna kommunikationer har öppnat möjligheter att på ett helt annat sätt än tidigare besöka kyrkor utanför bostadsorten och hem- församlingen. Detta är några av de faktorer som har bidragit till att det i vart fall i vissa delar av landet finns en överkapacitet av gudstjänst- lokaler - lokaler som till storlek, utformning och lokalisering inte alltid är anpassade för den kyrkliga verksamhet som bedrivs i dag. Till detta kommer att möjligheterna att finansiera vård och underhåll kan vara begränsade. Det är emellertid viktigt att komma ihåg att flertalet kyrko- byggnader har ett sådant kulturhistoriskt värde att det finns ett stor all- mänt intresse av att de bevaras för framtiden. Därtill kommer att kyrkobyggnaderna har en unik ställning i vårt land, inte bara hos de regelbundna besökarna utan även hos människor som sällan eller aldrig deltar i en gudstjänst eller kyrklig handling. 
 Frågan om s.k. övertaliga kyrkor har under senare år diskuterats inom Svenska kyrkan, liksom i den allmänna debatten. Problemet med övertalighet har också behandlats av olika utredningar, bl.a. av Kyrko- byggnadsutredningen (se avsnitt 1.3.3) i betänkandet Fädernas kyrkor - och framtidens (Svenska kyrkans utredningar 1996:1). 
  
 136  
 S.k. övertaliga kyrkor 
  
 SOU 1997:43 
  
 11.2 
  
 Kyrkobyggnadsutredningen 
  
 Kyrkobyggnadsutredningen lät inom ramen för sitt arbete genomföra en religionssociologisk attitydundersökning om kyrkobyggnadens roll i det svenska samhället. Syftet var att få en "klarare bild av de kyrkotillhörigas attityder till kyrkobyggnaden, motiv till användning och syn på hur en eventuell övertalighet skall hanteras" (Kyrko- byggnadsutredningens betänkande, sid. 38). Undersökningen utfördes år 1994 och omfattade medlemmar i Svenska kyrkan i sex utvalda pastorat av olika karaktär. Enligt undersökningen har kyrkobyggnaderna en unik ställning i vårt samhälle. De har betydelse inte endast för de kyrkligt aktiva eller för de personer som någorlunda regelbundet besöker dem. Människor förväntar sig att kyrkobyggnaderna skall stå där som symbol för historisk, mänsklig och religiös kontinuitet och skall finnas till hands då individen har behov av dem. Tanken på att kyrkobyggnaden kan betraktas som en del av det offentliga rummet och därför skall vara tillgänglig för alla, är enligt Kyrkobyggnadsutredningen ett av attitydundersökningens viktigaste resultat (Kyrkobyggnadsutredningens betänkande, sid. 119). Det kan nämnas att unders ökningen i sin helhet publicerades som en bilaga till Kyrkobyggnadsutredningen: Jones, Rocha - Johnson, Reynolds. Kyrkobyggnaden och det offentliga rummet. En undersökning av kyrkobyggnadens roll i det svenska samhället (Svenska kyrkans utredningar 1995:5). 
 Kyrkobyggnadsutredningen har i sitt arbete i övertalighetsfrågan ut- gått från Svenska kyrkans behov av kyrkobyggnader. Man konstaterar att det med utgångspunkt från vad som kan anses vara ett levande för- samlingsliv inte finns behov av alla de kyrkor som Svenska kyrkan för- fogar över; kyrkorna används inte alltid i rimlig utsträckning. Samtidigt visar den religionssociologiska attitydundersökningen att kyrkobygg- naderna har ett starkt stöd i det svenska samhället. Det föreligger därför 
 i allmänhetens ögon knappast någon övertalighet i den meningen att kyrkor kan läggas ned eller avvecklas. Kyrkobyggnadsutredningen drar härav slutsatsen att problemet för Svenska kyrkan inte är övertalighet i egentlig mening, utan istället att anpassa verksamheten, organisationen och kostnaderna till de lokala förutsättningar som gäller i dag och som kan finnas i framtiden. 
 Det är enligt Kyrkobyggnadsutredningen inte möjligt att lösa kyrko- byggnadsproblemen utan att se över församlingsstrukturen. Det måste ställas krav på en större följsamhet mellan en församlings storlek och dess förmåga att kunna bedriva den kyrkliga verksamheten. Kyrko- byggnadsutredningen anför att problemet inte ser likadant ut i hela landet utan skiftar beroende på olika lokala förhållanden samt anger tre 
  
 SOU 1997:43 
  
 S.k. övertaliga kyrkor  
 137 
  
 olika pastoratstyper där problematiken är särskilt aktuell, nämligen landsbygdspastorat, glesbygdspastorat och storstadspastorat. En möjlig väg att åstadkomma bärkraftiga enheter som underlag för en guds- tjänstgemenskap och ett meningsfullt församlingsarbete är enligt Kyrkobyggnadsutredningens uppfattning att lägga samman församlingar till större enheter, dvs. en organisatorisk strukturförändring. Detta gäller framförallt i landsbygdsområden med många små församlingar och stor kyrktäthet. Vidare föreslås olika strategiska modeller för att lösa övertalighetsproblem. 
 Kyrkobyggnadsutredningen pekar även på några alternativa sätt att använda kyrkorna; här kan nämnas ombyggnad för andra kyrkliga funktioner, upplåtelse av en kyrka t ill ett organ utanför Svenska kyrkan eller att tillfälligt ta en kyrka ur bruk (s.k. malpåse). Att lägga ned en kyrka ses som en yttersta utväg om det inte finns några förutsättningar för att förvalta och använda en kyrkobyggnad; det kan röra sig om kyrkobyggnader som det av pastorala och/eller ekonomiska orsaker inte längre finns plats för inom den kyrkliga organisationen. Flertalet kyrkobyggnader torde dock ha ett sådant kulturhistoriskt värde att de ändå skall bevaras. Kyrkobyggnadsutredningen anser att det är orimligt att Svenska kyrkan och de kyrkotillhöriga skall förpliktas att förvalta och bekosta underhåll av byggnader som det endast finns kulturhisto- riska intressen att bevara, utan detta bör vara en allmänt samhällelig uppgift. 
 Kyrkobyggnadsutredningen lämnar förslag till en formell handlägg- ningsordning för att lägga ned en kyrka. Man föreslår att beslutet om nedläggning skall fattas av en församling eller samfällighet. För att bli gällande skall det emellertid bekräftas på stiftsnivå. Ärendet skall där- efter anmälas till länsstyrelsen för en prövning enligt kulturminneslagen. Syftet med denna prövning är att klarlägga om församlingen utan kulturhistoriska hinder kan disponera över byggnaden och verkställa ett nedläggningsbeslut. Om härvid den bedömningen görs att kyrkobyggnaden har ett högt kulturhistoriskt värde, föreslås länsstyrel- sen kunna fatta beslut om att den skall bevaras. Enligt Kyrkobyggnads- utredningens förslag innebär detta att samhället måste ta över ansvaret (jfr Kyrkobyggnadsutredningens betänkande, sid.  
 161-162). 
  
 11.3 
  
 Slutsatser 
  
 Problematiken med s.k. övertaliga kyrkor har under senare år diskuterats och behandlats i olika sammanhang. En svårighet när frågan dryftas är att det inte finns någon entydig definition av begreppet över- 
  
 138  
 S.k. övertaliga kyrkor 
  
 SOU 1997:43 
  
 talighet. Svenska kyrkans olika organ, myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet, församlingsbor och andra personer kan till viss del ha skilda uppfattningar om hur och till vilka ändamål en kyrkobyggnad skall användas. Detta innebär att begreppet kan definieras på olika sätt och därmed förväntas leda till olika effekter beroende på ur vems perspektiv frågan belyses. Med utgångspunkt från kulturhistoriska aspekter torde det knappast finnas några kyrkobyggnader som kan sägas vara övertaliga. 
 Den statliga kyrkoantikvariska ersättningen får förutsättas bli en viktig faktor när frågan om de ekonomiska möjligheterna att vårda och underhålla en kyrkobyggnad eller de kyrkliga kulturminnena i övrigt diskuteras i framtiden. Det förhållandet att bevarandet av kulturvärdena till stor del finansieras genom den statliga ersättningen bör rimligen innebära att kulturhistoriska hänsynstaganden i sig inte medför att det av ekonomiska skäl föreligger ett överkapacitetsproblem. 
 Bedömningen av huruvida en kyrkobyggnad behövs eller kommer att behövas för den kyrkliga verksamheten och om den används i rimlig omfattning är en inomkyrklig angelägenhet. Detsamma gäller beslut om vilka åtgärder som skall vidtas om det av ekonomiska och/eller pastorala skäl anses föreligga en överkapacitet av kyrkolokaler. 
 Även om det får antas vara ytterst få kyrkobyggnader som över huvud taget inte nyttjas för kyrklig verksamhet, kan det finnas byggna- der som inte används i rimlig omfattning. I ett sådant fall bör självklart i första hand eftersträvas att anpassa verksamheten och arbetsformerna till de ekonomiska villkoren och tillgången till lokaler och på så sätt skapa förutsättningar för att kyrkobyggnaden även fortsättningsvis skall kunna bevaras och användas. Det är viktigt att ta tillvara och vidare- utveckla de möjligheter till samverkan som finns. En strukturförändring kan vara ett sätt att komma till rätta med problematiken. En annan möj- lighet är att kyrkobyggnaden används även för andra ändamål än guds- tjänster och kyrkliga handlingar; alternativa användningsområden kan exempelvis skapas inom ramen för ett samarbete med institutioner utanför den kyrkliga organisationen. Andra lösningar kan vara att byggnaden upplåts t ill andra rättssubjekt eller läggs i "malpåse". Nu nämnda alternativ innebär i de flesta fall att byggnaden kan behålla sin ursprungliga funktion som kyrka. Det kan emellertid uppstå nå gon en- staka situation, när det helt saknas förutsättningar att över huvud taget använda en kyrkobyggnad. Det kan då - som en yttersta utväg - vara nödvändigt för kyrkan att diskutera mer långtgående åtgärder som innebär en nedläggning av kyrkobyggnaden. Det får dock förutsättas att detta alternativ används endast undantagsvis, och först sedan alla andra utvägar har uttömts. 
  
 SOU 1997:43 
  
 S.k. övertaliga kyrkor  
 139 
  
 Flertalet kyrkobyggnader omfattas av tillståndsplikten i 4 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) och de lösningar som är aktuella i en överkapacitetssituation förutsätter många gånger åtgärder som är tillståndspliktiga; när det är fråga om en nedläggning torde tillstånd krävas i övervägande antal fall. Här skall erinras om att tillstånd alltid fordras för rivning, flyttning, ombyggnad eller annan väsentlig ändring av en kyrkobyggnad (jfr avsnitt 6.2). Det skall noteras att kulturminneslagen i nuvarande lydelse över huvud taget inte innehåller någon reglering angående överlåtelse av en kyrkobyggnad. Denna ordning kan inte anses tillfredsställande, varför kommittén föreslår en komplettering i detta avseende. Frågan kommer att behandlas närmare i avsnitt 13.2. Förutom beträffande kyrkobyggnaden som sådan, kan det vara aktuellt med tillstånd även gällande de kyrkliga inventarierna samt omkringliggande kyrkotomt eller begravningsplats. 
 De avvägningar som måste göras i en överkapacitetssituation är komplicerade. Detta är speciellt påtagligt när det kan vara fråga om en nedläggningsdiskussion, med tanke på de konsekvenser som en sådan lösning kan få. I diskussionerna angående en kyrkobyggnads framtid måste givetvis hänsyn tas till att så gott som alla kyrkobyggnader har ett sådant kulturhistoriskt värde att det är ett samhällsintresse att de bevaras för framtiden. Kyrkobyggnadernas betydelse som en del av vårt nationella kulturarv måste uppmärksammas. Här skall betonas värdet av ett levande kulturarv, dvs. ett kulturarv som bevaras och brukas. Det är vidare viktigt att komma ihåg att den statliga kyrkoantikvariska ersättningen innebär att bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena be- kostas av samtliga skattebetalare. Om kyrkobyggnaden omges av en begravningsplats innebär detta att särskilda hänsyn måste tas. När det gäller de kulturhistoriska värdena är bestämmelserna om skydd för en begravningsplats tillämpliga även om kyrkobyggnaden är nedlagd. En viktig fråga är hur inventarierna skall behandlas. Av 4 kap. 9 § kultur- minneslagen framgår att kyrkliga inventarier inte utan länsstyrelsens tillstånd får avyttras eller flyttas till en annan plats än där de sedan gammalt hör hemma. Det måste vidare beaktas att föremål och medel i många fall är donerade med de föreskrifter och villkor samt särskilda hänsyn som kan följa av detta. 
 Det är viktigt att de kulturhistoriska aspekterna beaktas redan från början. Kommittén vill därför betona att det är angeläget att Svenska kyrkan under hela den interna processen fortlöpande informerar myn- digheter och museer inom kulturmiljöområdet. 
 När det rör sig om ett inomkyrkligt beslut som innebär att en kyrka  
 skall tas ur bruk  
 och som anger hur byggnaden  
 därefter skall förvaltas och användas  
 gör sig särskilda hänsynstaganden gällande. Det kan där- för behövas en speciell inomkyrklig handläggningsordning för ned- 
  
 140  
 S.k. övertaliga kyrkor 
  
 SOU 1997:43 
  
 läggning av en kyrkobyggnad, varav framgår bl.a. hur ett ärende skall behandlas, vilket eller vilka organ inom den kyrkliga organisationen som har att fatta beslut samt de kriterier efter vilka bedömningen skall ske. Frågan om en inomkyrklig prövning har behandlats utförligt i Kyrkobyggnadsutredningens betänkande (sid.  
 157-161). 
  I samband med en nedläggning aktualiseras även frågan om en religiös ceremoni för att ta en kyrka ur bruk. 
 Av betydelse i en nedläggningssituation är vidare vilka villkor och bestämmelser som kan gälla för egendomen efter relationsändringen. Innan ett beslut fattas måste således det inomkyrkliga organ som skall pröva frågan först och främst utreda om det över huvud taget är möjligt att lägga ned kyrkobyggnaden och disponera över den på annat sätt samt - om så är fallet - om det finns bestämmelser som anger hur och under vilka förutsättningar detta kan ske. Angående den kyrkliga egendomen i framtiden, se Kammarkollegiets betänkande Staten och trossamfunden - Den kyrkliga egendomen (SOU 1997:47). 
 Efter relationsändringen kommer det inte att finnas någon offent- ligrättslig föreskrift om att varje församling skall ha minst en försam- lingskyrka (jfr 38 kap. 1 § kyrkolagen). En annan sak är att motsvarande bestämmelse kan komma att ingå i den inomkyrkliga regleringen. Lagen om Svenska kyrkan kommer att innehålla en föreskrift om att kyrkan skall vara rikstäckande. Svenska kyrkan har att beakta detta inför ett eventuellt nedläggningsbeslut. Det skall dock noteras att detta krav i första hand tar sikte på verksamheten och således inte avser kyrkobyggnaderna i sig. 
 Även om det är den kyrkliga organisationen som har att avgöra vilka åtgärder som skall vidtas i en överkapacitetssituation innebär skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen att länsstyrelsens tillstånd vanligen är en förutsättning för att det inomkyrkliga beslutet skall kunna verkställas. Om tillstånd inte lämnas kan kyrkan till följd av kulturhistoriska hänsynstaganden inte genomföra åtgärden. Kyrkans möjlighet att komma till rätta med ett överkapacitetsproblem kan således begränsas av kulturminneslagens bestämmelser och kyrkobyggnadens kulturhistoriska värde. Det är inte rimligt att Svenska kyrkan och dess tillhöriga i ett sådant fall skall svara för hela kostnaden för vård och underhåll av kyrkobyggnaden. Bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena är en angelägenhet för hela svenska folket. Detta kommer efter relationsändringen till uttryck i den föreslagna statliga kyrkoantikvariska ersättningen, som innebär att kostnader som är betingade av kulturhistoriska hänsynstaganden delas av såväl kyrkotillhöriga som icketillhöriga. Det är frågan om ett ömsesidigt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara de kulturhistoriska värdena inom kyrkan (jfr dir. 1995:162, sid. 15). Grunden för ersättningen är att Svenska kyrkan 
  
 SOU 1997:43 
  
 S.k. övertaliga kyrkor  
 141 
  
 har ansvar i förhållande till staten för att 
  
 alla  
 kyrkobyggnader och de 
  
 kyrkliga kulturminnena i övrigt vårdas och underhålls så att deras kulturhistoriska värde bevaras. Det är här viktigt att erinra om att förutom förvaltande organ - församling, samfällighet eller motsvarande - även fördelande organ har ett ansvar för att detta krav vidmakthålls (jfr avsnitt 10.4). Ersättningen måste fördelas så att det skapas faktiska förutsättningar för att bevara de kyrkliga kulturvärdena; Svenska kyrkans fördelande organ ansvarar för att göra det möjligt för de enskilda förvaltarna att genomföra vård och underhåll i enlighet med kulturminneslagens skyddsbestämmelser. I detta sammanhang skall uppmärksammas att det även kan finnas andra orsaker än de antikvariska myndigheternas ställningstagande till att det kan vara svårt att lägga ned en kyrkobyggnad; här skall t.ex. erinras om den breda folkliga uppslutning kring kyrkobyggnaderna som den religions- sociologiska undersökningen påvisade. Detta måste rimligtvis beaktas vid bedömningen av vilka kostnader som är en följd av kulturhistoriska hänsynstaganden. 
 Om det, trots de möjligheter till finansiering som följer av den kyr- koantikvariska ersättningen, i något enstaka fall inte är möjligt för Svenska kyrkan att behålla en kyrkobyggnad som inte längre används och som inte har kunnat överlåtas till något annat rättssubjekt, bör frågan om en lösning som innebär att byggnaden övergår till staten kunna diskuteras; en förutsättning för detta måste dock vara att det endast är kulturhistoriska intressen som motiverar ett bevarande. De närmare formerna för ett övertagande måste i ett sådant - som det får förutsättas ytterligt sällsynt - fall bli föremål för förhandlingar mellan staten och kyrkan, varvid de konsekvenser som kan uppkomma måste övervägas noga. Bl.a. måste problematiken med de kyrkliga inventari- erna och omkringliggande begravningsplats/kyrkotomt behandlas. Om en tidigare kyrka skulle övertas av staten får det förutsättas att byggnaden fortsättningsvis kommer att förvaltas av i första hand Statens fas- tighetsverk eller, som ett andra alternativ, Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) samt att den förklaras som statligt byggnadsminne enligt de särskilda bestämmelser som gäller härom (förordningen  
 [ 
 1988:1229 
 ]  
 om statliga byggnadsminnen m.m.). 
 Med hänsyn till att kostnaderna i ett sådant fall överförs från kyrkan till staten skall givetvis en avräkning göras från den totala statliga ersättningen till Svenska kyrkan. Utgångspunkten skall härvid vara att det belopp som avräknas skall motsvara samtliga de kostnader för kyrkobyggnaden som övertagandet innebär för staten. En motsvarande avräkning skall för övrigt göras även när kyrkans ansvar för de kyrkliga kulturminnena minskar av annan anledning, exempelvis om en 
  
 142  
 S.k. övertaliga kyrkor 
  
 SOU 1997:43 
  
 kyrkobyggnad överlåts till ett annat rättssubjekt eller om den rivs (jfr avsnitt 10.4). 
  
 SOU 1997:43 
  
 143 
  
 12 Kulturarvsutredningen 
  
 12.1 
  
 Inledning 
  
 Regeringen beslutade den 16 juni 1994 om direktiv (dir. 1994:57) för en särskild utredare med uppgift att se över vissa frågor om kulturmin- nesskydd m.m. Direktiven angav som huvudrubriker för utrednings- arbetet bl.a. prästgårdar och de norrländska kyrkstäderna. Utredningen, som antog namnet  
 Kulturarvsutredningen,  
 har hösten 1996 överlämnat sitt slutbetänkande Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128). Betän- kandet har varit ute på remiss. Remisstiden gick ut den 15 mars 1997, och det har därför inte varit möjligt att här beakta utfallet. 
  
 12.2 
  
 Kulturarvsutredningens förslag 
  
 12.2.1 
  
 Allmänt 
  
 Kulturarvsutredningen föreslår att skyddsbestämmelser för prästgårdar och för de norrländska kyrkstäderna skall införas i 4 kap. lagen (1988:850) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen). Därt ill föreslås ytterligare förändringar i 4 kap., vilka delvis är av redaktionell karaktär. Så skall enligt förslaget den vård- och underhållsskyldighet som föreskrivs för de olika slagen av kyrkliga kulturminnen finnas i en ge- mensam, inledande bestämmelse. Bestämmelser som rör begravnings- platser skall sammanföras med motsvarande bestämmelser för kyrko- byggnader och kyrkotomter. Vidare föreslås en bestämmelse enligt vilken de kyrkliga organen kan åläggas att följa föreskrifter eller beslut enligt 4 kap. kulturminneslagen. Detta kan ske genom att länsstyrelsen vänder sig till kronofogdemyndigheten och begär särskild handräckning. I stället för att begära särskild handräckning får länsstyrelsen förelägga den som är ansvarig att, eventuellt vid vite, vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder. 
  
 144  
 Kulturarvsutredningen 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kulturarvsutredningens förslag till ändring av 4 kap. kulturminnes- lagen bifogas  
 (bilaga 3) 
 . Nedan kommer förslagen beträffande präst- gårdar och kyrkstäder att behandlas närmare. I avsnitt 4.1.6 har lämnats en redogörelse över de föreskrifter som för närvarande gäller för prästgårdar. 
  
 12.2.2 
  
 Prästgårdar 
  
 I dag finns bestämmelser om skydd för prästgårdar i bl.a. 41 kap. kyr- kolagen (1992:300), vilket innebär att s kyddet är beroende av den kyrkliga s.k. jordnaturen. En prästgård som har sålts eller av annan anledning har upphört att vara kyrklig jord, omfattas således inte av dessa skyddsregler. Efter relationsändringen kommer inte kyrkolagen, och därmed inte heller det skydd som dess bestämmelser ger, över huvud taget att gälla. 
 Kulturarvsutredningen föreslår att skyddsbestämmelserna för präst- gårdar skall placeras i 4 kap. kulturminneslagen och göras oberoende av jordnatur. Förslaget innebär i korthet följande: 
  
 - 
  
 Prästgårdar skall vårdas och underhållas så att deras kulturhisto- riska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvans- kas. 
  
 - 
  
 På en prästgård som huvudsakligen har tillkommit före utgången av år 1939 och som är kyrklig jord eller som tidigare har varit prästgård 
  
 och ägs eller förvaltas av ett pastorat, får nya byggnader inte uppföras utan länsstyrelsens tillstånd. Detsamma gäller sådana åtgärder som innebär att byggnader eller anläggningar rivs eller ändras. 
  
 - 
  
 En prästgård som omfattas av definitionen ovan får inte överlåtas utan en föregående anmälan till länsstyrelsen. Härigenom får länssty- relsen möjlighet att bedöma det kulturhistoriska värdet och i före- kommande fall besluta att prästgården skall utgöra byggnadsminne eller kulturreservat innan överlåtelsen blir giltig. Om länsstyrelsen inte meddelar något beslut inom sex månader från det att en anmälan har kommit in, bortfaller hindret mot överlåtelse. Termen kulturreservat finns inte i kulturminneslagen i dess nuvarande lydelse. Kulturarvs- utredningen föreslår kulturreservat som benämning på skyddade om- 
  
 råden. Här skall nämnas att Miljöbalksutredningen har lämnat ett annat förslag om kulturreservat (betänkande Miljöbalk  
 [ 
 SOU 1996:103 
 ] 
 ). 
  
 - 
  
 Länsstyrelsen får besluta att en prästgård enligt ovan inte skall omfattas av skyddsbestämmelserna. En möjlighet ges således att undanta sådana prästgårdar som inte anses ha ett tillräckligt kulturhistoriskt värde. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kulturarvsutredningen  
 145 
  
 - Det föreslagna lagskyddet kan utvidgas till att avse även nyare prästgårdar. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) får nämligen besluta att en prästgård som huvudsakligen har tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde, skall omfattas av bestämmelserna om tillstånds- och anmälningsplikt. 
  
 - 
  
 De prästgårdar som har förklarats som byggnadsminnen eller kulturreservat omfattas inte av skyddsreglerna i 4 kap. (dessa åtnjuter ju skydd enligt 3 kap. istället). 
  
 - 
  
 Egendomsnämnderna har som tidigare framgått (jfr avsnitt 4.1.6) möjlighet att utfärda vård- och användningsföreskrifter för prästgårdar som utgör särpräglade miljöer samt för byggnader på prästgårdar som har särskilt värde som exempel på "en viss tids byggnadsskick" (41 kap. 12 § kyrkolagen). Under förutsättning att länsstyrelsen beslutar att sålunda utfärdade föreskrifter skall gälla som skyddsbestämmelser enligt 3 kap. kulturminneslagen, omfattas dessa prästgårdar inte av skyddet i 4 kap. (utan av bestämmelserna i 3 kap.). Kulturarvsutredningen föreslår att termen skyddsbestämmelser skall användas istället för den benämning som används i kulturminneslagen i dess nuvarande lydelse, nämligen skyddsföreskrifter. 
  
 - 
  
 Efter utgången av år 1999 gäller bestämmelserna i 4 kap. endast för sådana prästgårdar som länsstyrelsen eller RAÄ har valt ut. 
  
 I vad mån prästgårdar över huvud taget kommer att falla under be- stämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen är beroende av om Morgan arvsutredningens förslag leder fram till en lagändring. Om förslaget genomförs kan prästgårdarna efter relationsändringen sägas vara in- delade i tre olika grupper, nämligen 
 1. Prästgårdar som omfattas av skyddsreglerna i 3 kap. kultur- minneslagen. I denna grupp ingår  
 dels  
 de prästgårdar som har förklarats som byggnadsminnen eller kulturreservat,  
 dels  
 de prästgårdar som tidigare har omfattats av vård- och användningsföreskrifter enligt kyrkolagen, om länsstyrelsen har bekräftat att dessa föreskrifter skall gälla som skyddsbestämmelser enligt 3 kap. 
 2. Prästgårdar som omfattas av bestämmelserna i 4 kap. kulturmin- neslagen. 
 3. Prästgårdar som inte omfattas av bestämmelser i kulturminnes- lagen. 
 Det torde vara svårt att i dagsläget uppskatta hur många prästgårdar som i sådant fall kommer att omfattas av bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen. Först och främst skall erinras om att skyddet inte gäller för samtliga prästgårdar som faller under den angivna definitionen; från det totala antalet prästgårdar skall nämligen räknas bort sådana prästgårdar som omfattas av skydd enligt 3 kap. Det torde i 
  
 146  
 Kulturarvsutredningen 
  
 SOU 1997:43 
  
 och för sig vara möjligt att med utgångspunkt från tillgängliga siffror beräkna hur många prästgårdar som initialt skulle komma att omfattas av ett generellt skydd enligt 4 kap. Här är dock viktigt att komma ihåg att efter utgången av år 1999 kommer s kyddet enligt 4 kap. endast att omfatta de prästgårdar som särskilt har valts ut. Därtill kommer att antalet prästgårdar som omfattas av bestämmelserna i 4 kap. kan kom- ma att minska genom försäljningar. Något hinder mot överlåtelse före- ligger inte för närvarande och föreslås inte heller av Kulturarvs- utredningen. En prästgård kan således - oavsett kulturhistoriskt värde - komma att säljas. I sammanhanget skall även erinras om Nunez möjlighet att utvidga tillstånds- och anmälningsplikten. 
 Kulturarvsutredningen har i en enkät  
 1995-1996 
  Moore ill egendoms- nämnderna frågat bl.a. om arbetet med skötselföreskrifter. Av sam- manställningen av enkätsvaren (jfr Kulturarvsutredningens slutbetän- kande, bilaga 3, tabell 9) framgår att antalet prästgårdar som är kyrklig jord enligt uppgift uppgår t ill 1 134 stycken samt att det för närvarande endast är i två stift som egendomsnämnderna har meddelat skötsel- föreskrifter (totalt för 91 prästgårdar). Antalet prästgårdar och tidigare prästgårdar som har förklarats som byggnadsminnen anges enligt uppgift från RAÄ år 1995 vara 43 stycken. Enligt vad som framgår av sammanställningen förefaller det emellertid pågå ett relativt omfattande arbete med att utfärda skötselföreskrifter. För det fall detta arbete slutförs - och länsstyrelsen bekräftar föreskrifterna - torde det innebära att ett stort antal prästgårdar kommer att omfattas av bestämmelserna i 3 kap. kulturminneslagen. 
  
 12.2.3 
  
 Kyrkstäder 
  
 I Kulturarvsutredningens uppdrag ingick att överväga be hovet av nya regler för de norrländska kyrkstäderna. Bakgrunden till uppdraget är att den nuvarande offentliga regleringen, kungliga brev från åren 1817 och 1849, inte anses motsvara det syfte som eftersträvas i dag, nämligen att bevara kyrkstädernas kulturhistoriska värden och kyrkstadstraditionen. 
 Kulturarvsutredningen definierar i sitt betänkande  
 kyrkstad  
 som "en samling stugor och stallar uppförda invid kyrkan som t illfälligt husrum framför allt vid kyrkobesök, men också vid andra tillfällen då socken- borna hade ärende till kyrkplatsen som vid marknad, sockenstämma, ting eller skatteuppbörd". Kyrkstäderna var inte avsedda för permanent boende utan användes för tillfällig övernattning vid sockenbornas besök vid kyrkplatsen. Flera kyrkstäder utnyttjas fortfarande på detta traditionella sätt. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Kulturarvsutredningen  
 147 
  
 Enligt det förslag som Kulturarvsutredningen har lagt fram bör kyrkstäderna ses som kyrkliga kulturminnen och skyddsbestämmelser bör föras in i 4 kap. kulturminneslagen. De regler som föreslås innebär i korthet följande. 
  
 - 
  
 Kyrkstäder skall vårdas och underhållas så att deras kulturhisto- riska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvans- kas. 
  
 - 
  
 Kyrkstäder får inte ändras på något väsentligt sätt utan länsstyrel- sens tillstånd. 
  
 - 
  
 Länsstyrelsen får förordna om en skyldighet för innehavare av lägenheter inom en kyrkstad att anmäla ägarbyten till länsstyrelsen. 
  
 Det finns i Kulturarvsutredningens betänkande en sammanställning med uppgifter angående kvarvarande kyrkstäder (jfr Kulturarvsutred- ningens betänkandet bilaga 3, tabell 10). Av denna sammanställning framgår bl.a. att det finns 16 stycken bevarade kyrkstäder. Marken ägs av kyrkan (10), kommunen (5) samt kyrkan, samerna (1). När det gäller husen ser ägandeförhållandena annorlunda ut. Som husägare anges privat (13), kommun (1), stiftelse (1) och hembygdsförening (1). 
  
 12.3 
  
 Överväganden 
  
 Kommitténs förslag: 
 Kulturarvsutredningen har i betänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128) lämnat ett förslag som, om det genomförs, innebär att kyrkstäder och i viss utsträckning även prästgårdar kommer att omfattas av bestämmelserna om kyrkliga kulturminnen. Enligt kommitténs bedömning skall den statliga kyrkoantikvariska ersätt- ningen inte omfatta kostnader som avser förvaltningen av dessa objekt. 
 Om Kulturarvsutredningens förslag genomförs innebär detta att ett - låt vara okänt - antal  
 prästgårdar  
 kommer att omfattas av bestäm- melserna i 4 kap. kulturminneslagen vid relationsändringen. Fråga upp- kommer i vad mån åtgärder som vidtas avseende dessa prästgårdar skall omfattas av den statliga ersättningen. 
 Prästgårdarna ingår i det kyrkliga kulturarvet och är viktiga i den kyrkliga miljön. Obestridligt har de många gånger ett kulturhistoriskt värde som motiverar ett särskilt skydd, vilket i sin tur kan medföra extra kostnader. 
  
 148  
 Kulturarvsutredningen 
  
 SOU 1997:43 
  
 Prästgårdarna har dock ett marknadsvärde på ett annat sätt än exempelvis kyrkobyggnaderna. Som ovan har framgått finns det inte, och kommer troligen inte heller i framtiden att finnas, något hinder mot en försäljning. Härtill kommer möjligheterna att - oberoende av vem som är hyresgäst - erhålla hyresintäkter vid upplåtelser. När det gäller prästgårdar torde inte heller antikvariska synpunkter i någon större utsträckning innebära inskränkningar i fråga om möjligheten att använda byggnaden för avsett ändamål, dvs. som bostad. Här skall vidare beaktas att prästgårdarnas huvudsakliga funktion är att vara privatbostad, varför de inte på samma sätt som de objekt som för närvarande omfattas av skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen, är tillgängliga för var och en. 
 I detta sammanhang skall vidare erinras om de möjligheter som enligt nu gällande bestämmelser finns att erhålla bidrag bl.a. till kultur- historiskt motiverade överkostnader vid ombyggnad, renovering och underhåll av bostadsbebyggelse (2 § förordningen  
 [ 
 1993:379 
 ]  
 om bidrag till kulturmiljövård). 
 Med hänsyn till vad som ovan har anförts finner kommittén vid en samlad bedömning att den statliga kyrkoantikvariska ersättningen inte skall användas till vård och underhåll av prästgårdar. 
 De kostnader som kan uppkomma för bevarandet av kulturvärdena när det gäller  
 kyrkstäderna  
 torde framför allt kunna knytas till bygg- naderna. Som framgår ovan är husen i övervägande antal fall i privat ägo - kyrkan har inte i något fall angivits som ägare. Om kulturhisto- riska överkostnader skulle uppkomma för kyrkan såsom markägare, måste de intäktsmöjligheter som finns beaktas, exempelvis som en följd av markupplåtelser. Mot bakgrund av vad som här har anförts finner kommittén att det inte finns skäl att låta den statliga ersättningen omfatta förvaltningen av kyrkstäderna. 
  
 SOU 1997:43 
  
 149 
  
 13 
  
 Kulturminneslagen och de kyrkliga kulturminnena i framtiden 
  
 13.1 
  
 Allmänt 
  
 Som en utgångspunkt för kommitténs arbete anges i direktiven att kulturminneslagens skydd för kyrkliga kulturminnen skall behållas även vid ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (dir. 1995:162, sid.14). 
 I den tidigare framställningen har framkommit att kommittén föreslår att kulturminneslagen kompletteras i ett par avseenden, bl.a. med bestämmelser om den statliga kyrkoantikvariska ersättningen och om möjlighet att ingripa för att åstadkomma rättelse (se avsnitt 10.4). Förutom de förslag som kommittén lämnar angående kompletterande bestämmelser föranleder relationsändringen i sig behov av vissa ändringar. Detta beror bl.a. på att den närmare kyrkliga organisationen - förutom vissa grundläggande bestämmelser i lagen om Svenska kyrkan - inte kommer att vara offentligrättsligt reglerad i framtiden och därmed inte kan ingå som en del av kulturminneslagens bestämmelser. I detta sammanhang skall erinras om att kommittén inte finner att hänsyn till de kulturhistoriska värdena motiverar en särskild offentligrättslig reglering av var ansvaret för de kyrkliga kulturminnena skall ligga (se avsnitt 10.1). 
 I det följande behandlas frågan om överlåtelse av en kyrkobyggnad samt om inventarier på kyrkotomt. När det gäller övriga kompletteringar och ändringar hänvisas till den tidigare framställningen samt till specialmotiveringen, avsnitt 19.1. 
 Här skall erinras om att Kulturarvsutredningen har lämnat ett förslag till ändringar i 4 kap. kulturminneslagen i betänkandet Skyddet av kul- turmiljön (SOU 1996:128), se  
 bilaga 3 
 . 
  
 150  
 Kulturminneslagen och de kyrkliga kulturminnena i framtiden 
  
 SOU 1997:43 
  
 13.2 
  
 Överväganden 
  
 Kommitténs förslag: 
 Kulturminneslagen skall kompletteras med en bestämmelse om den kyrkoantikvariska ersättningen och dess fördelning samt vidare med en bestämmelse om möjlighet att ingripa för att åstadkomma rättelse. 
 En överlåtelse av en kyrkobyggnad skall anmälas till länsstyrelsen som har att inom sex månader besluta i fråga om bygg- nadsminnesförklaring. Inventarier av kulturhistoriskt värde på kyrkotomter skall omfattas av bestämmelserna om skydd. 
 Av 4 kap. 3 § kulturminneslagen framgår att en kyrkobyggnad som är uppförd före utgången av år 1939 inte får ändras på något väsentligt 
 sätt utan länsstyrelsens tillstånd. Tillståndspliktiga åtgärder är exempel- vis rivning, flyttning och ombyggnad; Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) har möjlighet att besluta att tillståndsplikten 
  
 skall utvidgas till att avse även kyrkobyggnader som är 
  
 uppförda efter 
  
 utgången av år 1939 (4 kap. 4 §). Däremot finns det inte nå 
  
 gon reglering 
  
 om  
 överlåtelse av en kyrkobyggnad  
 . En kyrkobyggnad skulle således - om det inte föreligger några andra hinder - kunna överlåtas utan att det har funnits möjlighet att se till att skyddsregler till förmån för de kulturhistoriska värdena gäller även därefter. Denna ordning kan inte anses tillfredsställande. 
  
 Som tidigare har anförts (se avsnitt 11) får det förutsättas att det endast är undantagsvis som en kyrka kommer att tas ur bruk. Det får sålunda antas att det blir ytterst sällsynt med en överlåtelse av en kyr- kobyggnad. Det är dock angeläget att det i dessa fall finns möjlighet att tillgodose de kulturhistoriska skyddsintressena. 
 Mot bakgrund av vad som ovan har sagts föreslår kommittén följan- de. En överlåtelse av en kyrkobyggnad skall anmälas till länsstyrelsen. På detta sätt får länsstyrelsen möjlighet att tillgodose behovet av skydd för de kulturhistoriska värdena genom en byggnadsminnesförklaring enligt 3 kap. kulturminneslagen. Överlåtelsen blir inte giltig förrän länsstyrelsen antingen har förklarat byggnaden som byggnadsminne eller har meddelat att någon byggnadsminnesförklaring inte är aktuell. Fram till dess omfattas byggnaden av bestämmelserna om skydd för kyrkobyggnader. En viss tidsperiod inom vilken besked måste lämnas skall dock anges. Som längsta tid bör sättas sex månader från det att en anmälan kommer in; länsstyrelsen bör dock självfallet meddela sitt ställningstagande så snart som möjligt. Om inte besked lämnas inom 
  
 SOU 1997:43  
 Kulturminneslagen och de kyrkliga kulturminnena i framtiden  
 151 
  
 angiven tid blir överlåtelsen ändå giltig. Detta hindrar givetvis inte att en byggnadsminnesförklaring utfärdas senare. Anmälningsskyldigheten bör sammanfalla med tillståndsplikten, dvs. omfatta kyrkobyggnader som är uppförda före utgången av år 1939 och sådana kyrkob yggnader som RAÄ har valt ut med stöd av 4 kap. 4 §. 
 Till skillnad mot vad som gäller för skydd enligt 4 kap., skall de närmare skyddsreglerna för byggnadsminnen preciseras i särskilda skyddsföreskrifter, som skall utfärdas av länsstyrelsen i samband med byggnadsminnesförklaringen (3 kap. 2 §). Härigenom blir det möjligt att anpassa skyddet efter de speciella förutsättningarna i varje enskilt fall. Skyddsföreskrifterna skall ange hur vården och underhållet skall bedrivas samt i vilka avseenden byggnaden inte får ändras. 
 Skyddsföreskrifterna kan omfatta såväl exteriören som interiören. Om det behövs får de även innehålla bestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick att byggnadsminnets ut- seende och karaktär inte förvanskas. Denna möjlighet kan vara av betydelse i detta sammanhang eftersom skyddet för kyrkotomt är direkt kopplat till kyrkobyggnaden (enligt definitionen i 4 kap. 2 § andra stycket), dess funktion och miljö (jfr 4 kap. 2 § tredje stycket). När det gäller en begravningsplats är skyddsbestämmelserna tillämpliga oberoende av om det finns någon kyrkobyggnad på området eller ej, jfr 4 kap. 12 § kulturminneslagen, 1 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144). Här skall även erinras om att s kyddet för en begrav- ningsplats också omfattar sådana byggnader på området som inte är kyrkobyggnader (4 kap. 12 § andra stycket). Detta skydd är emellertid kopplat till området som sådant och dess kulturhistoriska värde (jfr avsnitt 6.5). 
 Den av kommittén föreslagna lösningen överensstämmer i princip med det förslag som Kulturarvsutredningen har lämnat beträffande överlåtelse av prästgårdar. 
 Avslutningsvis skall nämnas att Kulturarvsutredningen har lämnat ett förslag om att ett områdesskydd skall införas i kulturminneslagen (kulturreservat). Som exempel på områden som bör kunna skyddas nämns bl.a. "....kyrkliga m iljöer med kyrka och prästgård ...." (se Kul- turarvsutredningens betänkande Skyddet av kulturmiljön  
 [ 
 SOU 1996:128, sid. 123 
 ] 
 ). 
 Det skall noteras att bestämmelserna om skydd för inventarier enligt sin ordalydelse inte torde omfatta  
 inventarier som finns på kyrkotomter 
  
 (jfr 4 kap. 6 § "hör till kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad eller begravningsplats"). Om det på en kyrkotomt finns inventarier av kulturhistoriskt värde bör dessa omfattas av skyddsbestämmelserna. Ett tillägg bör därför göras i detta avseende. Här skall nämnas att grund- läggande bestämmelser om inventarier tidigare fanns i förordningen 
  
 152  
 Kulturminneslagen och de kyrkliga kulturminnena i framtiden 
  
 SOU 1997:43 
  
 (1942:929) om vården av vissa kyrkliga inventarier. I denna förordnings första paragraf gjordes en exemplifiering av inventarier som kunde skyddas samt angavs att skyddet gällde inventarier i "kyrka, gravkor eller eljest i kyrkas hus eller förvaringsrum" samt även "föremål som uppställts å kyr kogård". Benämningen kyrkogård torde härvid ha innefattat gravområden invid en kyrkobyggnad - oavsett om de var i bruk eller ej (jfr exempelvis Statens planverks författningssamling PFS 1984:5, sid.  
 12-13). 
  
 SOU 1997:43 
  
 153 
  
 14 De kyrkliga arkivens betydelse 
 De kyrkliga arkiven är en oersättlig del av vårt nationella kulturarv. Det rör sig om ett omfattande material som har växt fram kontinuerligt under århundradena och som speglar växlingarna när det gäller Svenska kyrkans uppgifter och förvaltning, likaväl som samhällsutvecklingen i stort. Arkivens betydelse skall ses i belysning av den roll som kyrkan har haft genom tiderna. De är tillkomna hos skilda organ inom kyrkan och är olika till såväl innehåll som omfattning. Materialet torde vara unikt i sin fullständighet och detaljrikedom. Här skall pekas på de möjligheter att ta del av handlingarna som följer av offentlighetsprincipen. 
 Arkiven har sina rötter i medeltiden. I regel tar de dock sin början under  
 1600-talet, 
  då man började föra s.k. ministerialböcker med uppgifter om födda, vigda och döda. Genom 1686 års kyrkolag t illkom de första, för hela landet gällande föreskrifterna om kyrkobokföring. I en s.k. kyrkobok skulle bl.a. räkenskaper, ekonomiska längder, socken- stämmobeslut, anteckningar om in- respektive utflyttade samt minis- terialanteckningar föras in. En nyhet var de s.k. katekismilängderna, som sedan utvecklades till husförhörslängder. Redan under  
 1600-talet 
  kan alltså tre beståndsdelar urskiljas i kyrkoarkiven, nämligen handlingar rörande den ekonomiska förvaltningen, handlingar som avspeglade det som senare skulle komma att kallas folkbokföring samt handlingar av "kommunal" natur, exempelvissockenstämmoprotokoll. 
 Den svenska kyrkbokföringen, som påbörjades genom förandet av ministerialböcker, hör till den äldsta i världen. För hela landet gällande formulär avseende ministerialböckerna, husförhörsbok och in- respektive utflyttningslängd fastställdes år 1860. Helt bindande regler för kyrkobokföringen infördes år 1894 genom förordningen om kyrko- böckers förande. Genom 1946 års folkbokföringsförordning och  
 -kun- 
  görelse infördes en ny serie, församlingsliggaren, som bestod av personakter, en för varje person, och som förvarades i pärmar i ordning efter fastigheter. Enligt de regler som infördes genom 1967 års folk- bokföringsförordning skulle församlingsboken föras enligt lösblads- system och bestå av ett aktuellt register och ett avställningsregister. Från och med den 1 juli 1991 har de lokala skattemyndigheterna 
  
 154  
 De kyrkliga arkivens betydelse 
  
 SOU 1997:43 
  
 övertagit ansvaret för folkbokföringen. Samtidigt ändrades hela systemet för folkbokföringen. 
 De kyrkliga arkiven används flitigt för olika ändamål. De är av stort värde från  
 forskningssynpunkt 
 . Materialet utgör en värdefull bas för forskning inom en rad olika ämnesområden, som exempel kan nämnas kyrkohistoria, konsthistoria, kulturgeografi, demografi, sociologi och ekonomi. Det finns material som är av särskilt intresse vid forskning kring skol- och sjukvårdsförhållanden. Kyrkoarkiven är vidare en viktig informationskälla för hembygdsforskning och annan forskning med lokalhistorisk anknytning. Det kraftigt ökade intresset för släktforskning har inneburit en stor efterfrågan på tillgång till uppgifter. Handlingarna i de kyrkliga arkiven används vid såväl "yrkesmässig" forskning, som forskning som bedrivs av privatpersoner. 
 Förutom för forskningen är arkiven av betydelse med hänsyn till  
 förvaltningens och rättskipningens behov av information 
 . Det torde framförallt vara kyrkobokföringsarkiven som är av intresse - i synnerhet de löpande folkbokföringsregistren. Dessa används exempelvis för släktskapsutredningar vid bouppteckningar och arvsskiften. 
 De olika arkiven skiljer sig åt inte bara när det gäller innehåll och omfattning utan även beträffande "användningsområde". Vissa arkiv används i första hand för forskningsändamål, medan andra främst kommer till bruk inom förvaltningen och rättskipningen. Det stora in- tresse som arkiven åtnjuter understryker betydelsen av att de vårdas och behandlas på ett ändamålsenligt sätt. 
 I detta sammanhang skall de kyrkliga arkivens betydelse som en del av vårt nationella kulturarv,  
 kulturarvsaspekten 
 , betonas. Arkiven fyller en viktig funktion när det gäller att belysa landets utveckling och det är angeläget att möjlighet finns att ta vara på de kunskaper och erfarenheter som kan vinnas ur materialet. 
  
 SOU 1997:43 
  
 155 
  
 15 Gällande rätt 
  
 15.1 
  
 Tryckfrihetsförordningen 
  
 15.1.1 
  
 Allmänna handlingars offentlighet 
  
 I 2 kap. tryckfrihetsförordningen finns bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet.  
 Handlingsoffentligheten  
 innebär i princip att var och en har rätt att ta del av allmänna handlingar (2 kap. 1 §, 14 kap. 5 § andra stycket). 
 Det är viktigt att notera att handlingsoffentligheten enligt tryckfri- hetsförordningen endast gäller  
 allmänna handlingar  
 . Är det inte en allmän handling, finns det inte någon rätt att ta del av den och det före- ligger inte någon skyldighet att lämna ut den. Även om handlingen är allmän, kan rätten att ta del av den vara begränsad enligt bestämmelser i sekretesslagen. 
 Med  
 handling  
 avses dels en framställning i skrift eller bild, dels en upptagning som man kan läsa, avlyssna eller uppfatta på annat sätt endast om man har hjälp av något tekniskt hjälpmedel (2 kap. 3 §). Handlingsbegreppet innefattar alltså inte bara "traditionella" handlingar (skrift och bilder på papper m.m.), utan även exempelvis bandinspel- ningar och upptagningar för ADB. 
 En  
 handling  
 är allmän om den  
 förvaras  
 hos en  
 myndighet  
 och enligt särskilda bestämmelser är att anse som  
 inkommen till  
 eller  
 upprättad hos  
 myndigheten (2 kap. 3 §). De handlingar som inte uppfyller dessa kriterier är inte allmänna och omfattas således inte av offentlighets- principen. 
  
 Myndigheter  
 kan sägas vara de organ som ingår i den statliga och kommunala förvaltningen. Vidare jämställs bl.a. kyrkomötet och beslutande kommunala församlingar med myndigheter (2 kap. 5 §). Det kan nämnas att en av regeringen tillsatt kommitté betraktas som en egen myndighet. 
 En handling anses enligt huvudregeln som  
 inkommen  
 när den har lämnats in till en myndighet från en utomstående (2 kap. 6 §). 
  
 156  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 En handling är att anse som  
 upprättad 
  
 när den är expedierad - dvs. 
  
 när den har sänts till någon utomstående (2 kap. 7 §). En handling som inte expedieras, är upprättad när det ärende den hör t ill har slutbehand- lats. Handlingar som inte expedieras och som inte heller tillhör ett visst ärende, är upprättade när de har justerats eller på annat sätt färdigställts. 
 För vissa handlingar - t.ex. diarier, domar och andra beslut - finns sär- skilda bestämmelser. 
 Utkast och koncept till t.ex. myndighets beslut eller skrivelse och annan därmed jämställd handling som inte har expedierats, anses i regel inte som allmänna handlingar, om de inte tas om hand för arkivering (2 kap. 9 §). Detsamma gäller för minnesanteckningar. Med minnes- anteckning avses här promemoria eller liknande som görs endast för ett ärendes beredning och som inte tillför ärendet några sakuppgifter. 
 Som ovan har framgått är rätten att ta del av allmänna handlingar inte oinskränkt. I 2 kap. 2 § anges att handlingsoffentligheten får be- gränsas, dock endast för vissa, särskilt angivna, intressen. Närmare bestämmelser om vilka handlingar som kan vara hemliga finns i sekre- tesslagen (1980:100), som systematiskt anknyter till tryckfrihetsförord- ningen (jfr nedan). 
  
 15.1.2 
  
 Utlämnande av allmänna handlingar 
  
 Närmare bestämmelser om hur en begäran om att få ta del av en hand- ling skall behandlas samt om förfarandet vid utlämnande av allmänna handlingar finns i 2 kap. tryckfrihetsförordningen samt även i 15 kap. sekretesslagen. 
 En begäran om att få ta del av en allmän handling skall enligt huvudregeln i tryckfrihetsförordningen göras hos och prövas av den myndighet som förvarar handlingen (2 kap. 14 § tryckfrihetsförord- ningen). Av 15 kap. 6 § sekretesslagen framgår att frågan i första hand skall prövas av den befattningshavare som enligt t.ex. arbetsordningen svarar för vården av handlingen. I tveksamma fall, skall frågan hänskjutas till myndighetens prövning - dock endast om detta kan ske "utan omgång". Om befattningshavaren vägrar att lämna ut handlingen skall frågan hänskjutas till myndigheten, om sökanden begär det. Den som får avslag på en begäran om att ta del av en allmän handling har i allmänhet rätt att få saken prövad av domstol (2 kap. 15 § tryckfrihets- förordningen). Enligt huvudregeln skall överklagande ske till kammar- rätten (15 kap. 7 § sekretesslagen). 
 När någon begär att få ta del av en handling som finns hos en myn- dighet, måste först och främst göras en bedömning av om det över huvud taget är en  
 allmän handling  
 . Om så är fallet, måste därefter prövas om 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 157 
  
 handlingen är 
  
 offentlig  
 (dvs. tillgänglig för allmänheten) eller  
 hemlig 
  
 enligt sekretesslagen. 
 Hur skall då en handling som bedöms vara  
 allmän  
 och  
 offentlig  
 till- handahållas? Kortfattat kan sägas att sökanden har rätt att ta del av handlingen gratis på stället (2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen). Handlingen får även t.ex. skrivas av eller avbildas. Från dessa regler görs undantag bl.a. för det fall att "betydande hinder möter". Den som vill ta del av handlingen har även rätt att mot avgift få en avskrift eller kopia av den;  
 ADB-upptagningar 
  behöver dock inte lämnas ut annat än i form av utskrift (2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen). 
  
 15.2 
  
 Sekretesslagen 
  
 15.2.1 
  
 Registrering av allmänna handlingar 
  
 För att rätten att ta del av allmänna handlingar skall kunna utnyttjas är det viktigt att kunna ta reda på vilka handlingar som finns hos en myn- dighet. Det är därför - samt givetvis även för det egna arbetets effekti- vitet - av betydelse att de handlingar som inkommer till respektive upprättas hos en m yndighet registreras, så att man i diariet kan se vilka allmänna handlingar som finns. Enligt 15 kap. 1 § sekretesslagen är huvudregeln att allmänna handlingar skall registreras. Vissa undantag görs dock från denna registreringsskyldighet. Så är fallet bl.a. beträffande allmänna handlingar som uppenbart är av ringa intresse för myndighetens verksamhet (t.ex. pressklipp, cirkulär eller reklamtryck) samt för allmänna offentliga handlingar som hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats. I 15 kap. 2 § anges vilka minimikrav som uppställs när det gäller vad som skall antecknas; av registret skall framgå exempelvis datum när handlingen kom in eller upprättades samt i korthet vad handlingen rör. 
  
 15.2.2 
  
 Sekretessbestämmelser m.m. 
  
 Rätten att ta del av allmänna handlingar kan som tidigare har framgått begränsas. I 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen anges vilka intressen som får skyddas genom att allmänna handlingar hålls hemliga. Som exempel kan nämnas hänsyn till rikets säkerhet eller till enskildas per- sonliga eller ekonomiska förhållanden. 
 Bland sekretesslagens övriga bestämmelser kan nämnas regler om sekretessens räckvidd och spridning, skaderekvisiten samt tidsbegräns- 
  
 158  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 ningen av handlingssekretess. Vidare innehåller lagen bestämmelser bl.a. om överföring av sekretess till vissa myndigheter samt om vissa begränsningar i sekretessen och om förbehåll. Som tidigare har fram- kommit innehåller 15 kap. bestämmelser om registrering och utlämnande av allmänna handlingar m.m. 
  
 15.3 
  
 Arkivlagen 
  
 15.3.1 
  
 Allmänt 
  
 Principen om handlingsoffentlighet kan sägas vara grunden för det offentliga arkivväsendet. Grundläggande bestämmelser om myndigheters och vissa andra offentliga organs arkiv samt om arkivmyndigheter finns i arkivlagen (1990:782) och arkivförordningen (1991:446). 
 Arkivlagen är tillämplig endast på s.k.  
 myndighetsarkiv 
 . Ett myn- dighetsarkiv i lagens bemärkelse innehåller inte annat än allmänna handlingar, dvs. sådana handlingar som omfattas av principen om handlingsoffentlighet (3 § arkivlagen). Det kan hos en myndighet finnas handlingar som inte är allmänna, men sådant material faller inte under arkivlagen. 
  
 15.3.2 
  
 Arkivmyndigheterna 
  
 Arkivmyndigheterna skall se till att myndigheterna fullgör sina arkiv- vårdande uppgifter (7 § arkivlagen). Statliga arkivm yndigheter är  
 Riks- arkivet  
 och  
 landsarkiven  
 (8 § arkivförordningen).  
 Kommunstyrelsen  
 är arkivmyndighet i kommunen och  
 landstingsstyrelsen  
 i landstinget, om inte kommun- eller landstingsfullmäktige har utsett någon annan nämnd eller styrelse (8 § andra stycket arkivlagen). 
 I tillsynsansvaret ligger såväl kontrollerande som styrande uppgifter. Här kan bl.a. nämnas att arkiven regelbundet skall inspekteras av respektive arkivmyndighet (5 § arkivförordningen). Riksarkivet som har högsta överinseendet över arkivväsendet i landet har kommit att utveckla en betydande normgivning. I arkivförordningen har Riksarkivet bemyndigats att meddela verkställighetsföreskrifter, i viss utsträckning avseende samtliga organ som omfattas av arkivlagen (2 §, 3 § fjärde stycket,  
 4,11-12, 
  16 §§). Föreskrifter och allmänna råd som beslutas av Riksarkivet skall kungöras i Riksarkivets författningssamling  
 (RA-FS). 
  Det är också främst Riksarkivet som har att verka för utveckling och rationalitet inom arkivväsendet. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 159 
  
 Utöver en tillsyns- respektive rådgivningsfunktion har arkivmyn- digheterna till uppgift att ta emot arkivmaterial för slutlig förvaring (depåfunktion). En arkivmyndighet har rätt att efter överenskommelse eller efter ensidigt beslut överta arkivmaterial från en myndighet som står under dess tillsyn (9 § arkivlagen). Denna bestämmelse skall ses mot bakgrund av att allmänhetens intresse av insyn i förvaltningen liksom även myndigheternas eget informationsbehov i regel minskar när handlingar har uppnått en viss ålder och ersätts av ett historiskt forsk- ningsintresse. Detta innebär att behovet av koppling till den myndighet i vars verksamhet handlingarna har tillkommit inte längre är lika stark. Dessutom kräver äldre arkivhandlingar ofta mer fackmässig vård. I och med överlämnandet övergår ansvaret för materialet till arkivmyndig- heterna. Om en arkivmyndighet tar emot handlingar som är sekretess- belagda, överförs sekretessen till arkivmyndigheten (13 kap. 4 § sekre- tesslagen). 
 De statliga arkivmyndigheterna har en viktig uppgift i att ge stöd till de enskilda arkivinstitutionerna (6 och 26 §§ förordningen  
 [ 
 1995:679 
 ]  
 med instruktion för Riksarkivet och landsarkiven). Statliga arkivmyn- digheter får även ta emot arkivmaterial från enskilda (13 § arkivlagen). 
 Detta material blir härigenom inte att anse som allmänna handlingar, 2 kap. 11 § p. 3 tryckfrihetsförordningen (jfr avsnitt 15.7). 
 Det kan här nämnas att det skall finnas en nämnd för enskilda arkiv hos Riksarkivet (14 § p. 2 instruktionen). Denna nämnd avgör ärenden om statsbidrag till enskilda organ samt är även rådgivande organ i frågor som rör enskilda arkiv (16 § första stycket). Av 34 § instruktionen framgår att arkivmyndigheterna "i lämplig omfattning" får ta betalt för bl.a. rådgivning till enskilda samt för att ta emot, bevara och vårda enskilda arkiv. Arkivmyndigheterna har vidare rätt att åta sig att utföra utredningar och andra uppdrag åt m yndigheter och enskilda. För upp- dragsverksamheten får myndigheterna ta ut ersättning som motsvarar kostnaden (35 §). 
  
 15.3.3 
  
 Arkivvård 
  
 Fram till överlämnandet till en arkivmyndighet ligger ansvaret för arki- ven i princip på de arkivbildande myndigheterna, dvs. varje myndighet svarar för sitt arkiv (4 § arkivlagen). Detta överensstämmer med den s.k.  
 proveniensprincipen 
 , som innebär att ett arkiv uppfattas som sam- manhängande med den verksamhet som skapar arkivet. Proveniens- principen förutsätter att myndigheternas arkiv hålls samman och bevarar sin inre struktur även sedan de har överlämnats till arkiv myndigheterna. 
 160  
 Gällande rätt  
 SOU 1997:43 
 I arkivlagen anges särskilt att myndigheternas arkiv är en del av det nationella kulturarvet (3 § andra stycket). Arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättsskipningen och förvaltningen samt forskningens behov (3 § tredje stycket). Det är av stor betydelse att informationen i arkiven är lätt tillgänglig samt att det är möjligt att skaffa sig kunskap om vilken information som finns att tillgå. Det är sålunda inte tillräckligt att arkiven bevaras och är hjälpligt ordnade - arkiven måste vara organiserade så att  
 åtkomsten av arkivhandlingarna underlättas  
 . För att den principiella rätten att ta del av handlingar skall ha något värde är det viktigt att denna rätt också faktiskt kan utnyttjas. 
 Det är när det gäller forskningen som kulturarvsaspekten framträder tydligast; att bevara minnet av utvecklingen samt att använda den kun- skap som detta ger för att belysa den historiska utvecklingen och till- godogöra sig de erfarenheter som kan dras ur materialet. 
 Det kan tilläggas att det vid sidan av själva utnyttjandet av arkiven, ligger ett värde i det faktum att arkiven finns - vetskapen om att infor- mation finns har ett värde i sig. 
 Närmare bestämmelser om arkivvården finns i  
 4-6 
  §§. Till grund- reglerna hör att arkiven skall hållas organiserade så att rätten att ta del av allmänna handlingar underlättas. Varje myndighet skall ha en arkiv- förteckning, som kan sägas utgöra en systematiskt uppställd re dovisning av arkivens innehåll. Vidare skall det finnas en arkivbeskrivning som bl.a. skall ge information om vad som kan finnas i arkivet och hur det är uppställt. För att kunna ge en överblick över m yndighetens arkiv bör beskrivningen också lämna besked om myndighetens uppgifter och organisation och hur dessa har skiftat. 
 Handlingar skall registreras på ett sätt som är ändamålsenligt för arkivvården. Av sekretesslagen framgår  
 att  
 handlingar skall registreras, dock inte  
 hur  
 detta skall gå till, dvs. inte något om struktur eller lik- nande. Registreringen sker i första hand med tanke på handläggningen av ärenden, men är även av betydelse för strukturering av arkivet. När man lägger upp ett system för registrering är det därför viktigt att ta hänsyn till arkivaspekten. 
 I myndigheternas arkivvårdande verksamhet ingår vidare att skydda arkiven mot förstörelse, skada, tillgrepp och obehörig åtkomst. Vid arkivläggning skall prövas vilka handlingar som skall vara arkivhand- lingar; som exempel kan nämnas att en akt i ett avslutat ärende skall rensas från sådana handlingar som inte är allmänna. Vidare har myn- digheterna till uppgift att verkställa föreskriven gallring (jfr. nedan). Detta innebär att avgöra vilka handlingar som enligt gällande regler skall gallras samt att ta bort och förstöra dessa. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 161 
  
 När handlingar framställs skall myndigheterna använda materiel och metoder som är lämpliga med hänsyn till behovet av arkivbeständighet. 
  
 15.3.4 
  
 Gallring 
  
 I arkivlagen föreskrivs att allmänna handlingar får gallras (10 §). Denna bestämmelse skall ses mot bakgrund av det förhållandet att dagens samhälle kännetecknas av allt rikare och mer komplicerade informationsflöden. Den ökande mängden information innebär i och för sig att arkivens värde blir större, men samtidigt blir informationen allt mer sammansatt och svår att överblicka. Utan gallring skulle arkiven få en ohanterlig omfattning, vilket inte skulle gagna informations- och insynsaspekten, snarare tvärtom. Syftet med gallringen är främst att arkiven inte skall tyngas av handlingar som saknar påtagligt informa- tionsvärde, som bara utgör en dubblering av information som bättre kan sökas någon annanstans eller som har ett informationsvärde som är begränsat i tiden. 
 Gallring kan även ske av andra orsaker, som är betingade av integ- ritetsintressen (jfr datalagen  
 [ 
 1973:289 
 ] 
 , olika registerlagar samt Data- inspektionens föreskrifter). 
 En riktigt utförd gallring bör innebära att arkiven blir mer överskåd- liga och mer effektiva som informationskällor. En alltför kraftig gallring kan emellertid medföra att den fria insynen äventyras. Vid utformningen av gallringsbestämmelser måste därför hänsyn tas till offentlighets- intressena; det är viktigt att det material som finns kvar efter gallringen tillgodoser dels rätten att ta del av allmänna handlingar, dels rättskip- ningens, förvaltningens och forskningens behov. Vidare skall kulturarvs- aspekten beaktas. Statliga myndigheter får i princip gallra allmänna handlingar endast i enlighet med föreskrifter eller beslut av Riksarkivet (12, 14 §§ arkivförordningen). För kommunala myndigheter förutsätts i princip kommunerna själva meddela gallringsföreskrifter. Riksarkivet har dock utfärdat allmänna råd om gallring hos kommuner och landsting. 
 Det är viktigt att skilja gallring från  
 rensningen  
 av handlingar. Med rensning avses att akten befrias från material som inte skall utgöra arkivhandlingar, dvs. sådant som inte är allmänna handlingar eller bör bli det vid arkivläggningen. 
  
 162  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 15.3.5 
  
 Överlämnande av allmänna handlingar till arkivmyndighet 
  
 Om en statlig myndighet upphör och verksamheten inte samtidigt förs över till någon annan statlig myndighet, skall myndighetsarkivet lämnas till en arkivmyndighet (11 § arkivlagen). Motsvarande bestämmelse finns även för kommunala myndigheter (14 §). I de fall en verksamhet flyttas från en myndighet till en annan överförs istället arkivet till den myndighet som fortsättningsvis skall bedriva verksamheten. 
 Huvudregeln är att arkivet skall lämnas till arkivmyndigheten inom tre månader från det att verksamheten upphörde. Det är dock möjligt att meddela undantag från denna regel. När det gäller statliga myndigheter tillkommer denna befogenhet regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer (11 § första stycket). På den kommunala sidan har kommun- eller landstingsfullmäktige motsvarande möjlighet (14 § första stycket). Undantag kan gälla när överlämnandet skall ske, men kan även gälla att överlämnande över huvud taget inte skall ske. Detta kan vara påkallat t.ex. om en verksamhet övergår från ett statligt till ett kommunalt organ eller vice versa, eftersom en handling som är allmän i dessa fall behåller denna karaktär. I de fall däremot när verksamheten övertas av ett enskilt organ bör några bestämmelser om att arkivet skall lämnas till detta organ inte meddelas. En sådan föreskrift skulle nämli- gen strida mot principen att allmänna handlingar inte får förlora denna sin status. Som nedan (avsnitt 15.6) framgår kan dock allmänna hand- lingar under vissa förutsättningar förvaras hos ett enskilt organ som trätt 
 i en myndighets ställe. 
 Vid sidan av gallring, överlämnande till arkivmyndighet eller åter- ställande av lånade handlingar får statliga myndigheter inte göra sig av med allmänna handlingar utan författningsstöd eller särskilt beslut av regeringen (12 § arkivlagen). Det kan nämnas att regeringen har bemyndigat Riksarkivet att meddela föreskrifter om överlämnande av hela eller delar av statliga myndigheters arkiv till en annan myndighet eller till en arkivmyndighet samt vidare om återlämnande av handlingar (11 § p. 3 respektive 4 arkivförordningen). För den kommunala sektorn gäller att myndigheterna inte får göra sig av med allmänna handlingar på annat än ovan angivna sätt utan stöd av lag eller särskilt beslut av fullmäktige (15 § arkivlagen). 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 163 
  
 15.4 
  
 Tillämpningsområde för principen om handlingsoffentlighet m.m. 
  
 15.4.1 
  
 Tillämpningsområde 
  
 Frågan om reglernas tillämplighet har i viss utsträckning berörts tidi- gare. Här skall ges en kort sammanfattning av när bestämmelserna skall tillämpas. 
 En förutsättning för att en handling skall vara att anse som allmän är, som tidigare framgått, att den förvaras hos en myndighet (2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen). Regeringen, förvaltningsmyn- digheter och kommunala nämnder är exempel på myndigheter. Bestämmelserna om handlingsoffentlighet gäller även för riksdagen, kyrkomötet och beslutande kommunal församling; dessa beslutande församlingar jämställs nämligen med myndigheter vid tillämpningen av 2 kap. tryckfrihetsförordningen (2 kap. 5 §). 
 Avsikten är att sekretesslagen skall tillämpas av de organ som om- fattas av principen om handlingsoffentlighet, dvs. sådana organ vid vilka det kan finnas allmänna handlingar. I enlighet härmed gäller lagen för myndigheter samt för riksdagen, kyrkomötet och beslutande kommunala församlingar (1 kap. 6 och 8 §§ sekretesslagen). 
 Arkivlagen skall tillämpas på myndighetsarkiv  
 (1-3 
  §§ arkivlagen). Bestämmelserna utgår ifrån att sådana arkiv uteslutande består av all- männa handlingar. Därav följer att lagen endast omfattar sådana organ vid vilka det kan finnas allmänna handlingar, dvs. organ som omfattas av principen om handlingsoffentlighet. 
 Arkivlagen omfattar arkiv hos alla typer av myndigheter. Till skillnad mot vad som gäller i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen är emellertid de beslutande församlingarna inte generellt jämställda med myndighet i arkivlagen. Endast vissa grundläggande bestämmelser skall tillämpas på dessa organ (1 § andra stycket arkivlagen). Som exempel kan nämnas att bestämmelserna om tillsyn inte är tillämpliga, vilket innebär att arkivmyndigheterna inte skall utöva tillsyn över t.ex. kyrkomötet och kyrkokommunala beslutande församlingar. 
  
 15.4.2 
  
 Krav och kostnader 
  
 Stora krav ställs på de organ som omfattas av principen om handlings- offentlighet samt de därmed sammanhängande bestämmelserna, bl.a. arkivlagstiftningen. Handlingarna skall förvaras, vårdas och hållas ord- 
 164  
 Gällande rätt  
 SOU 1997:43 
 nade på ett ändamålsenligt sätt, de skall registreras samt vara tillgäng- liga för allmänheten; det skall vidare finnas beredskap för att skyndsamt pröva en framställan om att ta del av en handling. Lokalerna där arkiven förvaras skall vara utformade och utrustade så handlingarnas beständighet och säkerhet garanteras samt så att möjlighet finns att ta del av de allmänna handlingar som är offentliga. Handlingar som används ofta utsätts för slitage, vilket kan medföra behov av t.ex. kon- servering, ombindning och eventuellt mikrofilmning. Vissa arkivalier åter kan kräva särskilda åtgärder för att bevaras. Hanteringen av arkiven likaväl som prövning av utlämnande- och sekretessfrågor kräver speciell kunskap och erfarenhet. De uppgifter som åvilar en m yndighet eller motsvarande är således kostnads- och tidskrävande samt medför att höga krav - kvantitativa och kvalitativa - uppställs på såväl personal som lokaler. 
 Kostnaderna för förvaring av arkivhandlingar kan i princip sägas bestå av två delar, nämligen  
 dels  
 kostnader för vård och bevarande,  
 dels  
 kostnader som föranleds av att handlingarna tillhandahålls och utnyttjas (jfr även prop. 1992/93:100 bil. 12 sid. 105 f och prop. 1993/94:113 sid. 36 f). En myndighet som levererar allmänna handlingar till en arkivmyndighet befrias från dessa kostnader. När en statlig myndighet överlämnar arkivmaterial skall en överenskommelse träffas med arkivmyndigheten om ersättning  
 dels  
 för de långsiktiga kostnader som leveransen medför för arkivmyndigheten  
 dels  
 för engångskostnader i samband med övertagandet (jfr 17 § andra stycket arkivförordningen). Här skall uppmärksammas att arkivlagstiftningens bestämmelser för statliga myndigheter gäller även för kyrkokommunala myndigheter (jfr avsnitt 16.2). 
 Den som vill ta del av en offentlig allmän handling har även rätt att mot avgift erhålla en kopia eller avskrift av handlingen; undantag görs dock beträffande  
 ADB-upptagningar 
  som inte be höver lämnas ut annat än i form av utskrift (2 kap. 13 § första stycket tryckfrihetsförord- ningen). Vare sig tryckfrihetsförordningen eller sekretesslagen innehåller emellertid några närmare regler om hur eller till vilket belopp avgifterna skall bestämmas. 
 För  
 statliga myndigheter  
 skall avgiftsförordningen (1992:191) tillämpas, såvida riksdagen eller regeringen inte har bestämt något annat. I  
 15-24 
  §§ finns bestämmelser om avgifter för kopior, bevis och 
 registerutdrag m.m. Bl.a. anges storleken av den avgift som i normal- fallet skall tas ut. Staten behöver enligt 21 § inte betala någon avgift för kopior och utskrifter av allmänna handlingar. I avgiftsförordningen finns även bestämmelser angående möjligheter att i övrigt mot viss avgift tillhandahålla exempelvis rådgivning och annan liknande service. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 165 
  
 När det gäller de  
 kyrkokommunala myndigheterna  
 bestäms avgifter i en taxa som antas av kyrkofullmäktige, varvid den kommunala själv- kostnadsprincipen måste beaktas. När taxan fastställs får hänsyn inte tas till kostnaderna för att ta fram och återställa handlingen. En allmän handling som är offentlig skall tillhandahållas gratis, vilket har ansetts innebära att avgiften inte får innefatta kostnader för handlingens fram- tagande och återställande (jfr Regeringsrättens årsbok 1985 ref. 2:9). 
  
 15.5 
  
 Utvidgad handlingsoffentlighet 
  
 15.5.1 
  
 1 kap. 8 § sekretesslagen 
  
 Genom en bestämmelse i sekretesslagen (1 kap. 8 § andra stycket första meningen) har ett antal enskilda organ i fråga om handlingsoffentlighet jämställts med myndigheter. Denna utvidgning av offentlighetsprincipen är inriktad på organ som har hand om någon form av myndighets- utövning. Det skall noteras att rätten att ta del av handlingar hos de aktuella organen inte är grundlagsfäst. 
 De enskilda organ som är aktuella skall anges i en bilaga till sekre- tesslagen. Handlingsoffentligheten hos dessa organ är emellertid begränsad till handlingar som hör till den del av verksamheten som innefattar myndighetsutövning och som särskilt anges i bilagan. Som exempel på organ som på detta sätt har jämställts med myndighet beträffande viss verksamhet kan nämnas Waters, AB Svensk Bilprovning och Radiotjänst i Kiruna AB. 
 Regeln innebär att vissa handlingar hos de aktuella organen kommer att  
 behandlas som allmänna  
 , trots att de annars skulle bedömas som enskilda. De enskilda organ som på detta sätt faller under handlings- offentligheten skall även tillämpa sekretesslagens och arkivlagens bestämmelser såvitt gäller handlingar som härrör från angiven verk- samhet (1 kap. 8 § andra stycket andra meningen sekretesslagen respektive 2 § p. 2 arkivlagen). 
 Det skall observeras att syftet med bestämmelsen är att skapa insyn när det gäller handlingar som tillkommer (inkommer - upprättas) i en verksamhet som skall bedrivas framåt i tiden. 
  
 166  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 15.5.2 
  
 1 kap. 9 § sekretesslagen 
  
 I detta sammanhang kan nämnas att handlingsoffentlighet under vissa förutsättningar skall råda i kommunala företag (1 kap. 9 § sekretess- lagen). Bakgrunden till bestämmelsen - som trädde i kraft den 1 januari 1995 - är att kommunal verksamhet i allt större omfattning bedrivs i privaträttsliga former. 
 Den närmare innebörden av bestämmelsen är att principen om handlingsoffentlighet är tillämplig på aktiebolag, handelsbolag, ekono- miska föreningar och stiftelser där kommuner och landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Vad som skall anses som ett sådant inflytande tar sig olika uttryck i de olika associationsformerna. Såväl sekretesslagen som arkivlagen är tillämplig på de aktuella kommunala företagen (1 kap. 9 § första stycket andra meningen sekretesslagen, 2 a § arkivlagen). Bestämmelserna omfattar inte bolag eller stiftelser som har en kyrklig kommun som huvudman (jfr  
 Harvey, 
  Sekretess inom kyrkan, sid. 11). 
  
 15.6 
  
 Förvaring av allmänna handlingar hos andra organ än myndigheter 
  
 När en myndighet upphör och verksamheten förs över till ett enskilt organ är - som tidigare framgått - huvudregeln att myndighetsarkivet lämnas till en arkivmyndighet. I vissa fall kan dock det organ som övertar verksamheten behöva ha tillgång till hela eller delar av arkivet för att kunna fullgöra sina uppgifter. 
 Handlingarna har dock hos myndigheten varit allmänna och sålunda omfattats av principen om handlingsoffentlighet. Utgångspunkten är att möjligheterna till insyn och tillgång inte får omöjliggöras eller försvåras. 
 För att ett enskilt organ skall kunna förvara allmänna handlingar är det viktigt att försäkra sig om att handlingarna även fortsättningsvis kommer att omfattas av samma regelsystem som tidigare. 
 Problematiken aktualiserades sedan offentlig verksamhet i ökad utsträckning började föras över till privaträttsliga organ. I praxis löstes denna fråga till en början på så sätt att arkivmyndigheten lånade ut handlingarna till det enskilda organet, men alltjämt formellt var förva- rande myndighet. Detta ansågs dock inte vara en från materiella och rationella utgångspunkter tillfredsställande lösning; bl.a. innebar denna lösning att en prövning av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar skulle utföras av den utlånande myndigheten, dvs. arkiv- 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 167 
  
 myndigheten. Mot bakgrund av detta infördes en ny bestämmelse i tryckfrihetsförordningen (2 kap. 17 §) samt en lag (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring (lagen om överlämnande). Bestämmelser finns även i för- ordningen (1994:1495) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring samt i Riksarkivets före- skrifter om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring  
 (RA-FS 
  1995:1,  
 RA-FS 
  1996:3). 
 Innebörden av regleringen är, att ett enskilt organ som övertar en verksamhet som tidigare bedrivits av en myndighet, skall kunna förvara allmänna handlingar så länge de behövs i verksamheten. Bestämmelserna gäller endast sådana handlingar som hänför sig till den del av myndighetens tidigare verksamhet som fortsättningsvis skall bedrivas av det enskilda organet. Under tiden skall handlingsoffentligheten bestå samt skall bestämmelserna i sekretesslagen och arkivlagen tillämpas (1, 4 och 7 §§ lagen om överlämnande, 1 kap. 8 § andra stycket tredje meningen sekretesslagen, 1 § tredje stycket arkivlagen). Därefter skall handlingarna leveras till en arkivmyndighet. 
 På den statliga sidan har regeringen givits rätt att besluta att all- männa handlingar på detta sätt under viss tid får förvaras hos ett enskilt organ. Inom den kommunala sektorn kan kommun- eller landstings- fullmäktige meddela motsvarande beslut. Som exempel på enskilda organ till vilka allmänna handlingar har överlämnats enligt regeringens förordnande kan nämnas Posten AB, Vattenfall AB och Telia AB. 
 Det skall noteras att bestämmelserna enbart gäller handlingar som härrör från den nedlagda myndigheten, och således inte omfattar de handlingar som tillkommer i det enskilda organets egen verksamhet. Syftet är att  
 den insyn som en gång funnits  
 inte skall omintetgöras när verksamheten övergår i former som inte skall vara föremål för insyn. Detta att jämföra med bestämmelsen i 1 kap. 8 § andra stycket första meningen sekretesslagen, vars syfte är att skapa ett system som möjlig- gör insyn i de handlingar som  
 tillkommer i framtiden. 
  
 Denna lösning som innebär att allmänna handlingar kan förvaras hos enskilda organ utan att förlora sin karaktär brukar benämnas  
 Telia- modellen. 
  
 168  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 15.7 
  
 Enskilda arkiv 
  
 De enskilda arkiven innehåller handlingar som inte är att anse som allmänna. Bestämmelserna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen är inte tillämpliga och till följd därav inte heller sekretesslagen eller arkivlagen. Enskilda arkiv finns hos organ som inte omfattas av principen om handlingsoffentlighet, t.ex. privata företag, föreningar och privat- personer. Som exempel kan nämnas folkrörelse - och näringslivsarkiv samt de arkiv som finns hos olika hembygdsföreningar. 
 Även de enskilda arkiven är emellertid en viktig del av vårt kulturarv. De har stor betydelse för t.ex. forskningen. De enskilda arkivinsti- tutionerna har viktiga funktioner i den arkivinsamling och arkivvård som de utför, men även genom den verksamhet som bedrivs kring arkiven, t.ex. forsknings- och bildningsverksamhet. 
 Det är därför betydelsefullt att de som svarar för enskilda arkiv kan få råd och praktiska anvisningar. De statliga arkivmyndigheterna har en viktig uppgift i att ge stöd t ill de enskilda arkivinstitutionerna (6, 26 §§ förordningen  
 [ 
 1995:679 
 ]  
 med instruktion för Riksarkivet och lands- arkiven). Statliga arkivmyndigheter får även ta emot arkivmaterial från enskilda (13 § arkivlagen). Handlingar som från en enskild tillförs ett allmänt arkiv uteslutande för förvaring och vård eller forsknings- och studieändamål anses emellertid inte som allmänna handlingar (2 kap. 11 § p. 3 tryckfrihetsförordningen). 
 Det skall här erinras om att det skall finnas en nämnd för enskilda arkiv hos Riksarkivet (14 § p. 2 instruktionen, jfr ovan avsnitt 15.3.2). 
  
 15.8 
  
 Tystnadsplikt och sekretess inom Svenska kyrkan 
  
 Den som vigs till präst i Svenska kyrkans ordning får härigenom upp- draget att ta emot bikt samt att utöva själavård. Att de uppgifter som framkommer i sådan verksamhet stannar mellan parterna är viktigt, inte minst för att upprätthålla förtroendet för kyrkans själavård. 
 En präst i Svenska kyrkan har tystnadsplikt i fråga om uppgifter som har erfarits under bikt eller själavårdande samtal, 36 kap. 1 § kyrkolagen (1992:300). I sekretesslagen hänvisas såvitt gäller prästvigda Moore ill denna bestämmelse i kyrkolagen (1 kap. 11 §). Något skaderekvisit uppställs inte utan sekretess råder undantagslöst - tystnadsplikten är således absolut. Trots detta har dess räckvidd diskuterats i olika hänseenden, bl.a. när det gäller betydelsen av att den enskilde medger att 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 169 
  
 uppgifter lämnas vidare. Tystnadsplikten - själavårdssekretessen - varar livet ut. Den är inte knuten till innehavet av en prästtjänst, utan omfattar även en prästvigd som aldrig har haft en prästtjänst eller som har slutat sin anställning. Det kan i vissa fall vara svårt att dra gränsen mellan vad som är själavårdande verksamhet och vad som har anknytning till andra uppgifter som en präst har, t.ex. inom övrig församlingsvårdande verksamhet eller familjerådgivning. Denna gränsdragning kan få betydelse när det gäller exempelvis i vilken utsträckning och under vilka förutsättningar sekretess gäller eller i vad mån ett brev som kommer till en präst skall omfattas av bestämmelserna om allmänna handlingar (jfr nedan). 
 Den som bryter mot tystnadsplikten enligt kyrkolagen kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § brottsbalken till böter eller fängelse. Därtill torde det kunna bli aktuellt med disciplinpåföljd för tjänsteförseelse (varning eller löneavdrag) eller avskedande (jfr 35 kap kyrkolagen). 
 För den som har tystnadsplikt gäller ett förbud att vittna om sådana uppgifter som har erfarits under bikt eller själavårdande samtal (36 kap. 5 § rättegångsbalken). 
 Bestämmelserna om tystnadsplikt i kyrkolagen gäller inte för annan än för den som har vigts till präst i Svenska kyrkans ordning. En person som annars av domkapitlet har getts behörighet att utöva ämbetet som präst omfattas således inte. Inte heller gäller bestämmelserna för den som i Svenska kyrkans ordning har vigts till biskop, diakon eller diako- nissa. Enligt den praxis som har utvecklats inom kyrkan biskopsvigs dock endast den som är prästvigd, varför biskoparna i praktiken kommer att omfattas av tystnadsplikten enligt kyrkolagen. 
 Det förhållandet att tystnadsplikten gäller enbart för prästvigda har uppmärksammats i olika sammanhang, bl.a. av flera kyrkomöten. 1996 års kyrkomöte har hos regeringen begärt ändring av bestämmelserna i kyrkolagen beträffande prästens tystnadsplikt. Kyrkomötets förslag innebär dels att tystnadsplikten skall omfatta alla som är eller varit behöriga att utöva ämbetet som präst i Svenska kyrkan, dels att denna tystnadsplikt skall gälla vid bikt och enskild själavård. Motsvarande ändringar föreslås även i bestämmelserna i rättegångsbalken om vitt- nesplikt (36 kap. 5 § rättegångsbalken). Inom Regeringskansliet bereds för närvarande en proposition till 1997 års riksdag med ändring av kyrkolagen och rättegångsbalken enligt kyrkomötets önskemål. 
 Kyrkoberedningen har i sitt slutbetänkande Staten och trossamfunden (SOU 1994:92) föreslagit att även dia koner och diakonissor skall omfattas av tystnadsplikt för uppgifter som har erfarits under bikt eller själavårdande samtal. Utredningen om trossamfundens rättsliga regle- 
  
 170  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 ring har till uppdrag att bedöma detta förslag, vilken uppgift har anknytning till frågan om offentlighetsprincipens tillämplighet. 
 Även inom annan verksamhet kan det vara av särskild betydelse att uppgifter som lämnas inte förs vidare, så kan exempelvis vara fallet inom barn- och ungdomsverksamhet. I sekretesslagen finns därför en bestämmelse om sekretess inom församlingsvårdande verksamhet; sekre- tess gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon som står honom nära lider men (7 kap. 33 §, jfr 36 kap. 2 § kyrkolagen). Skyddet har inte knutits till vissa befattningshavare utan gäller istället för viss verksamhet, nämligen församlingsvårdande verksamhet. Bestämmelsen gäller alla medarbetare inom denna typ av verksamhet, vilket innebär att den även kan omfatta vissa förtroendevalda. Sekretessen gäller i högst 70 år. 
 När det gäller församlingsvårdande verksamhet föreligger en pre- sumtion för sekretess - en uppgift får lämnas ut endast om det står klart att detta inte medför skada eller men. Även om således sekretessen är sträng är den emellertid till skillnad från själavårdssekretessen inte absolut. Detta innebär att gränsdragningen mellan vad som hör till själavård och vad som hör till annan församlingsvårdande verksamhet är viktig. 
 Det skall här nämnas att det även finns andra bestämmelser i sekre- tesslagen som kan vara tillämpliga på verksamhet som bedrivs inom kyrkan. Som exempel kan nämnas bestämmelserna om sekretess för familjerådgivning och i medlemsärenden (7 kap. 4 § resp. 15 §). 
 Det är inom den själavårdande verksamheten vanligen fråga om samtal mellan prästen och den enskilde. Det kan dock förekomma att någon skriver ett brev eller på annat sätt i en skriftlig handling lämnar uppgifter som rör själavård. En viktig fråga är härvid om en sådan handling är att anse som allmän och således omfattas av handlings- offentlighet samt av sekretess- och arkivlagens bestämmelser. 
 Det kan ifrågasättas i vad mån det är av någon reell betydelse huru- vida en sådan handling är allmän eller ej - en handling som rör själavård torde ju ändå vara att anse som hemlig enligt bestämmelsen om sekretess för församlingsvårdande verksamhet. Det är dock viktigt att komma ihåg att en allmän handling skall diarieföras. Vid diarieföringen skall bl.a. anges vem som är ingivare samt i korthet vad den rör sig om - låt vara att även dessa uppgifter i sig kan vara sekretessbelagda. Oavsett om handlingen som sådan kan komma att bedömas som hemlig skall således enligt huvudregeln framgå av diariet  
 att  
 den har inkommit, vilket för avsändaren kan vara skada nog (ang. möjligheten att utelämna bl.a. uppgift om avsändare - se 15 kap. 2 § andra stycket sekretesslagen). Även om det är troligt att sekretess gäller så måste en begäran om att få 
 SOU 1997:43  
 Gällande rätt  
 171 
 ta del av en handling i varje enskilt fall följas av en undersökning av skaderisken. Ett avslag kan överklagas, vilket innebär att frågan kan komma att prövas av domstol där handlingarna är allmänna - offentliga eller sekretessbelagda. För en brevskrivare som har trott att innehållet endast skall komma till själavårdarens kännedom, kan det förhållandet att även andra kan komma att läsa brevet upplevas som besvärande, detta oavsett om det rör sig om en privatperson eller en tjänsteman vid en domstol. Vidare gäller att en allmän handling i princip inte får förstöras utan stöd av särskilda gallringsföreskrifter. Om myndigheten upphör skall handlingen levereras till en arkivmyndighet. En handling som däremot inte är att anse som allmän omfattas över huvud taget inte av handlingsoffentlighet eller av ovan relaterade bestämmelser i sekretess- eller arkivlagen. 
 Som tidigare framkommit är en handling som inkommer till en kyrkokommunal eller statlig myndighet eller beslutande församling enligt huvudregeln att anse som allmän. En handling anses inkommen om den har anlänt till myndigheten eller har mottagits av en behörig tjänsteman; detta gäller även om handlingen inte har diarieförts eller om en tjänsteman hos myndigheten förvarar handlingen i sin bostad. Det förekommer att det till myndigheter kommer in brev eller andra meddelanden som är ställda till en viss tjänsteman personligen. Även en sådan handling är att anse som allmän, om den gäller en fråga som ankommer på myndigheten (2 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen). Handlingen behöver inte avse ett pågående ärende, utan det är "till- räckligt" att den rör ett ämne som myndigheten har att befatta sig med. Avsändarens eller mottagarens uppfattning om brevets karaktär torde inte ha någon egentlig betydelse vid bedömningen huruvida fråga är om en allmän handling eller ej, utan det avgörande är innehållet. Rör handlingen något som faller inom myndighetens verksamhet blir den allmän, oavsett om den är ställd till en tjänsteman personligen och denne har uppfattat den som ett privatbrev (jfr bl.a. RÅ 1984 Bb 86). 
 Från denna huvudregel görs emellertid undantag för det fall hand- lingen är avsedd för mottagaren endast som innehavare av annan ställ- ning, t.ex. i egenskap av politisk eller facklig förtroendeman (2 kap. 4 § in fine). Undantagsbestämmelsen torde ge upphov till vissa problem vid tillämpningen, eftersom det exempelvis kan vara svårt att hålla isär en tjänstemans två funktioner. Det sätt på vilket bestämmelsen har kommit att utformas anger att offentlighet skall gälla såvida inte mycket starka skäl talar för en annan bedömning ("  
 endast  
 som innehavare av...", kursiv. här). 
 När det gäller frågan om huruvida handlingar som rör själavårdande verksamhet är att anse som allmänna skall uppmärksammas ett rättsfall från Regeringsrätten (RÅ 1963 ref. 41). I målet hade en biskop vägrat 
 172  
 Gällande rätt  
 SOU 1997:43 
 att lämna ut ett brev, som behandlade dels själavårds- och trosfrågor, dels frågor rörande befordran till prästerlig tjänst och eventuell disciplinär bestraffning. De uttalanden som härvid görs angående själavårdande verksamhet torde vara tillämpliga även då det är fråga om uppgifter som lämnas vid ett själavårdande samtal mellan en präst och en enskild  
 (Brady, 
  Sekretess inom kyrkan, sid. 52). 
 Sedan beslutet hade överklagats avgjordes målet av Regeringsrätten (RegR) som lämnade besvären utan bifall. Den aktuella skrivelsen var enligt RegR att hänföra till biskopens särskilda ämbetsutövning som pastor pastorum och klaganden ansågs därför inte berättigad att få ta del av den. Den verksamhet som en biskop utövar i sin egenskap av pastor pastorum - dvs. att fullgöra själavårdande verksamhet i förhållande till stiftets präster - ansågs av RegR vara av så personlig karaktär, att brev och andra handlingar som hör till denna verksamhet och som finns i biskopens eget förvar, inte är att anse som allmänna handlingar. 
 Det skall observeras att det inte fanns någon reglering om s.k. pri- vatbrev när utslaget gavs. Som ovan framkommit talas det i denna bestämmelse om handlingar som är avsedda för mottagaren  
 endast  
 som innehavare av särskild ställning. Det sätt på vilket bestämmelsen har kontruerats tyder som tidigare anförts på en presumtion för offentlighet, vilket innebär att en s.k. blandad handling således skall anses som allmän. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att handlingar som rör själavårdande verksamhet i rättspraxis inte har ansetts som allmänna (jfr exempelvis RÅ 1963 ref. 41 samt Campos, Patterson, Allmänna handlingar, 1988, sid. 102). Det innebär att ett brev som är ställt t ill en präst - eller en biskop - personligen och som  
 enbart  
 hänför sig till dennes uppgift som själavår- dare enligt rättspraxis torde vara att anse som ett privatbrev som inte utgör allmän handling. Handlingen omfattas då inte av handlings- offentlighet och inte heller av sekretess- och arkivlagens bestämmelser. Motsvarande torde gälla även anteckningar som en präst har upprättat under ett själavårdande samtal. Har en handling däremot blandat inne- håll, om den rör exempelvis både själavårds- och tjänstefrågor, torde den med hänsyn till hur undantagsbestämmelsen i 2 kap. 4 § tryckfri- hetsförordningen är konstruerad anses som allmän, vilket innebär att de ovan relaterade konsekvenserna blir aktuella. 
 Det skall noteras att ovan förda resonemang enligt vilket handlingar rörande själavård inte är att anse som allmänna avser präster och bisko- par. Annorlunda torde det förhålla sig om ett brev som gäller själavår- dande verksamhet inkommer till en person i kyrkans tjänst, som inte omfattas av den absoluta tystnadsplikten. Här skall dock erinras om bestämmelsen om sekretess i församlingsvårdande verksamhet. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gällande rätt  
 173 
  
 Det skall nämnas att Utredningen om trossamfundens rättsliga regle- ring föreslår att bestämmelserna om sekretess i ärende om medlemskap i Svenska kyrkan och i församlingsvårdande verksamhet samt den lag- reglerade tystnadsplikten för präster skall upphävas i och med rela- tionsändringen. Det blir en inomkyrklig angelägenhet att reglera dessa frågor i framtiden. 
  
 174  
 Gällande rätt 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 175 
  
 16 
  
 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden 
  
 16.1 
  
 Inledning 
  
 De kyrkliga arkiven är av varierande sammansättning och ursprung. De återfinns framför allt hos kyrkokommunala och statliga myndigheter och beslutande församlingar. Det finns vidare arkiv hos de organ inom Svenska kyrkan som är organiserade iprivaträttsliga former. 
 Frågan om vilka konsekvenser relationsändringen får när det gäller de kyrkliga arkiven behandlas närmare i avsnitt 18. Här skall dock nämnas att relationsändringen direkt kommer att beröra de arkiv som faller under bestämmelserna i arkivlagstiftningen, dvs. de kyrkliga arkiv som innehåller allmänna handlingar. Det är därför viktigt att "ringa in" vilka kyrkliga organ som omfattas av principen om handlingsoffentlighet. 
  
 16.2 
  
 Kyrkliga organ som omfattas av principen om handlingsoffentlighet 
  
 16.2.1 
  
 Allmänt 
  
 Kortfattat kan sägas att bestämmelserna om handlingsoffentlighet skall tillämpas på statliga och kyrkokommunala myndigheter och beslutande församlingar (2 kap. 3, 5 §§ tryckfrihetsförordningen). Som exempel på kyrkliga myndigheter i den statliga organisationen kan nämnas Svenska kyrkans centralstyrelse och Kyrkomötets besvärsnämnd (under kyrkomötet) samt domkapitlen (under regeringen). Till de kyrko- kommunala myndigheterna hör bl.a. kyrkorådet och de nämnder för särskilda ändamål som kan ha inrättats. Beslutande församlingar är 
  
 176  
 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden 
  
 SOU 1997:43 
  
 exempelvis kyrkomötet, kyrkofullmäktige och kyrkostämma. De kyrkliga organ vid vilka det kan finnas allmänna handlingar torde vara: 
 Lokal nivå 
 Beslutande församlingar 
 Kyrkofullmäktige 
 Kyrkostämma 
 Församlingsdelegerade 
 Direktvalt kyrkoråd 
 Indelningsdelegerade 
 Myndigheter 
 Kyrkoråd 
 Kyrkokommunala nämnder i församlingar och kyrkliga samfälligheter 
 Pastor/kyrkoherde Kontraktsprost 
 Indelningsdelegerades arbetsutskott Tillsättningsnämnd 
 Regional nivå 
 Beslutande församling 
 Stiftsfullmäktige 
 Myndigheter 
 Stiftsstyrelsen 
 Nämnder i stiftssamfälligheter Egendomsnämnd Domkapitlet Biskop/biträdande biskop Ärkebiskopen 
 Domkyrkorådet i Lund Hovkonsistoriet 
 Central nivå 
 Beslutande församling 
 Kyrkomötet 
  
 SOU 1997:43 
  
 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden  
 177 
  
 Myndigheter 
 Svenska kyrkans centralstyrelse Kyrkomötets besvärsnämnd 
 Kyrkomötets utskott (inkl. det särskilda beredningsutskottet) Kyrkomötets läronämnd 
 Kyrkomötets sekreterare Valberedningen Ärkebiskopsämbetet Kyrkofondens styrelse Ansvarsnämnden för biskopar 
 En handling som förvaras hos någon av ovanstående myndigheter eller beslutande församlingar och som enligt bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen är att anse som inkommen dit eller upprättad där är allmän, vilket innebär att den skall tillhandahållas om den inte är hemlig enligt sekretesslagen (1980:100). De allmänna handlingar som finns hos dessa organ omfattas av arkivlagstiftningen. Det skall nämnas att kyrkolagen (1992:300) hänvisar t ill arkivlagen (1990:782) när det gäller församlingars och kyrkliga samfälligheters arkiv (11 kap. 24 § och 23 kap. 7 §). 
 Det skall uppmärksammas att bestämmelserna för de statliga myn- digheternas arkiv gäller även för arkiv hos de kyrkokommunala myndigheterna (2 § p. 1 arkivlagen, 10 § andra stycket arkiv- förordningen  
 [ 
 1991:446 
 ] 
 ). Detta innebär bl.a. att de kyrkokommunala myndigheternas arkiv står under tillsyn av de statliga arkivmyndig- heterna. 
 De beslutande församlingarna omfattas endast av de grundläggande bestämmelserna i arkivlagen, dvs. bestämmelserna om arkivbildningen och dess syften samt om arkivvård och gallring. Däremot är reglerna om tillsyn och leverans inte tillämpliga. Riksarkivet får dock ta emot arkivhandlingar från kyrkomötet (4 § förordningen  
 [ 
 1995:679 
 ]  
 med instruktion för Riksarkivet och landsarkiven). 
 Här skall nämnas att handlingar som härrör från myndigheter som tidigare har upphört, exempelvis boställsnämnder, förvaras hos den myndighet som har övertagit verksamheten. 
 Utöver vad som ovan har framkommit finns det statliga myndigheter som, i större eller mindre utsträckning, handlägger ärenden med anknytning till Svenska kyrkan. Bland de myndigheter som har kyrkliga förvaltningsuppgifter kan nämnas Kammarkollegiet, Riksantikva- rieämbetet och statens historiska museer, länsstyrelserna, Statistiska centralbyrån, Arbetsgivarverket och Riksskatteverket. En myndighet som numera i praktiken enbart har kyrkliga uppgifter är Statens tjänste- bostadsnämnd. Om denna myndighet kommer att finnas kvar efter 
  
 178  
 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden 
  
 SOU 1997:43 
  
 relationsändringen eller inte får förutsättas bli föremål för särskild prövning. 
  
 16.2.2 
  
 Kyrkobokföringsarkiven 
  
 En viktig del av de offentligrättsligt reglerade kyrkliga arkiven är kyrkobokföringsarkiven. Dessa arkiv innehåller bl.a. de löpande folkbokföringsregistren fram till den 1 juli 1991, då de lokala skatte- myndigheterna övertog ansvaret för folkbokföringen. Inför denna reform beslutade regeringen den 26 april 1990 att kyrkobokföringsarkiven skulle föras över från pastorsämbetena till landsarkiven. Regeringen uppdrog den 5 september 1991 åt Riksskatteverket att i samråd med Riksarkivet låta ombesörja mikrofilmningen och överföringen av materialet. Enligt beslutet bör arbetet vara slutfört inom högst 20 år. 
 I och med 1996 års utgång är de fem norrlandslänen filmade och överlämnade till landsarkiv. I resten av landet är materialet överfört till landsarkiven fram till ca år 1895. Det material som ligger kvar hos för- samlingarna kan uppskattas till omkring 20 000 hyllmeter eller strax därunder. Arbetet beräknas vara avslutat omkring år 2010. Kostnaderna för mikrofilmning är i stort sett konstanta, medan kostnaderna hos landsarkiven ökar allteftersom mer material tas emot. Anslaget utökas varje år och uppgick budgetåret 1995/96 t ill ca 20 miljoner kronor (18 månader). Här skall nämnas att församlingarna erhåller ett exemplar av mikrofilmen gratis. 
 Av 10 § lagen (1991:482) om införande av folkbokföringslagen (1991:481) framgår att pastor skall svara för vården av de kyrkobokfö- ringshandlingar som har bildats före den 1 juli 1991, t ill dess hand- lingarna har överlämnats till en statlig arkivmyndighet. Pastoratet skall svara för att pastor har personal, lokaler och vad som i övrigt behövs för arkivvården. 
  
 16.3 
  
 Kyrkliga organ som inte omfattas av principen om handlingsoffentlighet 
  
 Det finns inom Svenska kyrkan organ som inte omfattas av den offent- ligrättsliga regleringen om handlingsoffentlighet och därmed inte heller av sekretesslagen eller arkivlagen. Det finns alltså inte någon lagfäst rätt att ta del av handlingar som finns hos dessa organ. Detta gäller exempelvis där verksamheten är organiserad i privaträttsliga former, som föreningar, självständiga stiftelser eller bolag; här kan nämnas de 
  
 SOU 1997:43 
  
 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden  
 179 
  
 rikskyrkliga stiftelserna, t.ex. Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet (SFRV) och Stiftelsen Lutherhjälpen. Även de organ för kyrkligt samarbete som har bildats på frivillig väg ligger utanför myndighetssfären. 
 Det finns sålunda för de aktuella organen inte någon offentligrättsligt reglerad skyldighet att vårda arkiven i enlighet med arkivlagens bestämmelser eller att hålla handlingarna tillgängliga för allmänheten. En annan sak är att ett sådant organ enligt sina stadgar eller motsvaran- de kan ha att tillämpa samma regler som gäller för myndigheter i fråga om offentlighet; så är fallet när det gäller exempelvis SFRV och Stiftelsen Lutherhjälpen. Ett sådant "åtagande" ligger emellertid utanför den offentligrättsliga regleringen och handlingarna blir därigenom inte att betrakta som allmänna. 
 Flertalet domkyrkor och de äldre lokalkyrkorna med respektive tillhörande egendom är till följd av det sätt på vilket de har skapats snarast att anse som stiftelser. Denna egendom skall dock enligt kyrko- lagen förvaltas av kyrkliga myndigheter på regional respektive lokal nivå. Trots att egendomen i sig är av stiftelsekaraktär blir handlingar rörande förvaltningen allmänna, nämligen hos den kyrkliga myndigheten. Detsamma torde gälla även annan egendom med denna karaktär och som enligt författning står under omedelbar förvaltning av en kyrklig myndighet. 
 Om en handling lämnas  
 från  
 ett organ som inte omfattas av hand- lingsoffentlighet  
 till  
 en kyrklig myndighet eller beslutande församling blir den allmän där (om förutsättningarna i tryckfrihetsförordningen är uppfyllda). Om en kyrklig befattningshavare i egenskap av företrädare för en kyrklig myndighet deltar i ett "självständigt" organs verksamhet och då mottar en handling som rör en fråga eller ett ärende som ankommer på myndigheten, torde handlingen därmed bli att anse som allmän. 
  
 16.4 
  
 Arkivvård och arkivmyndigheternas tillsynsverksamhet 
  
 Redan när en handling kommer in till eller upprättas hos en m yndighet skall hänsyn tas till arkivvården. Det är viktigt att avgränsa arkivet genom att bedöma vilka handlingar som ska vara allmänna och därmed ingå i myndighetsarkivet. Oavsett vilken typ av medium (t.ex. ADB, foto eller papper) som används måste hänsyn tas till arkivbeständighe ten. 
  
 180  
 Svenska kyrkans arkiv - nuvarande förhållanden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Arkivet skall vara organiserat så att rätten att ta del av allmänna handlingar underlättas. Arkivbeskrivningen skall ge information om vilka handlingar som kan finnas i arkivet och hur detta är organiserat. Till detta kommer den systematiska arkivförteckningen som skall redo- visa vilka handlingar som finns i arkivet. Arkivförteckningen skall fortlöpande kompletteras med hänsyn till de förändringar som uppkommer. Riksarkivet utfärdar föreskrifter om förteckningsplaner för olika typer av myndigheter. 
 Arkivvården innefattar också att arkiv förvaras i lokaler som kan ge handlingarna ett fullgott skydd mot såväl skador och förstörelse som tillgrepp eller obehörig åtkomst. Med regelbundna inspektioner och bl.a. granskning av byggnadsritningar har arkivmyndigheterna genom åren följt utvecklingen. Nya föreskrifter och allmänna råd om planering, utförande och drift av nya arkivlokaler gäller från 1 januari 1995 (RA- FS 1994:6) 
 Ett arkivs omfattning och innehåll påverkas av dels arkivalietill- växten dels gallringseffekten. Det är svårt att göra beräkningar på årstillväxten i ett arkivbestånd, variationerna är mycket stora, något "normalarkiv" kan inte sägas finnas. Tillväxten kan begränsas av gall- ring i handlingarna, dvs. att vissa handlingar tas bort och förstörs. 
 Riksarkivets tillsyns- och rådgivningsansvar innefattar arkivbild- ningen och arkivvården hos de centrala myndigheterna, landsarkivens de regionala och lokala myndigheterna. Arkivlagen, arkivförordningen och utfärdade föreskrifter är utgångspunkt för såväl inspektioner hos myndigheterna som utbildning av arkivansvariga vid myndigheter eller rådgivning i olika arkivfrågor. Arkivlagstiftningens bestämmelser om arkivvård gäller såväl statliga som kyrkokommunala myndigheter liksom de beslutande församlingarna. 
 Förändringarna i organisation eller arbetssätt hos en myndighet kan påverka såväl arkivbildningen som förutsättningar för gallring. En viktig del av arkivmyndighetens tillsynsansvar är att innan ändringen sker, i samråd med den aktuella myndigheten se över påverkan på arkiv- bildningen hos myndigheten. 
  
 SOU 1997:43 
  
 181 
  
 17 
  
 Principen om handlingsoffentlighet efter relationsändringen 
  
 Av betydelse för utredningsuppdraget är frågan om handlingars offentlighet i Svenska kyrkan efter relationsändringen. I propositionen (prop. 1995/96:80, sid. 21) angavs att vägande skäl kan anföras för att handlingsoffentligheten skall bestå (efter relationsändringen) "i mer eller mindre vidsträckt omfattning". Bl.a. pekades på att Svenska kyrkan, främst genom huvudmannaskapet för begravningsverksamheten, även i framtiden kommer att kunna svara för en relativt omfattande myndighetsutövning. Vidare anfördes att även ansvaret för den omfattande del av kulturarvet som utgörs av kyrkliga kulturminnen liksom "finansieringen av en lagstadgad kyrkoavgift" talar för att handlingsoffentligheten skall bestå. 
 Det har ingått i uppdraget för Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering att närmare utreda frågan om handlingars offentlighet i Svenska kyrkan. Det förslag som lämnas innebär att det införs en bestämmelse om offentlighet beträffande handlingar som härrör från begravningsverksamheten samt vidare handlingar som är hänförliga till fördelning och användning av den statliga kyrkoantikvariska ersätt- ningen. Regleringen kommer enligt förslaget att genomföras genom en ny bestämmelse i sekretesslagen (1980:100). Arkivlagen (1990:782) kommer att göras tillämplig på de arkiv som härrör från aktuell verk- samhet. För en närmare beskrivning av förslaget - se betänkandet Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:41). Beträffande handlingar som inte omfattas av denna reglering, föreslås att lagen om Svenska kyrkan skall innehålla en bestämmelse som ger var och en rätt att ta del av kyrkans handlingar. I anslutning till denna bestämmelse kommer enligt förslaget att föreskrivas att Svenska kyrkans arkiv (bildat av de handlingar som omfattas av en inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet) skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av handlingar, behovet av information för rättskipning och förvaltning, och forskningens behov samt vidare att det skall beaktas att kyrkans arkiv är en del av det nationella kulturarvet. Den närmare regleringen av denna handlingsoffentlighet samt arkivbildningen och arkivvården blir en inomkyrklig angelägenhet. 
  
 182  
 Principen om handlingsoffentlighet efter relationsändringen 
  
 SOU 1997:43 
  
 Oberoende av hur offentlighetsprincipen kommer att regleras i framtiden, innebär relationsändringen att det är nödvändigt med ändring av 2 kap. 5 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen, 1 kap. 8 § första stycket sekretesslagen samt 1 § andra stycket och 2 § arkivlagen. Jfr Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering betänkande. 
  
 SOU 1997:43 
  
 183 
  
 18 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 Kommitténs förslag: 
 De allmänna handlingar som före utgången av år 1999 har kommit in till eller upprättats hos  
 myndigheter med uppgifter hänförliga till Svenska kyrkans verksamhet  
 skall kunna förvaras hos Svenska kyr- kan även efter relationsändringen utan att därigenom upphöra att vara allmänna. Handlingsoffentligheten skall bestå och sekretess- och arkivlagstiftningen tillämpas även fortsättningsvis när det gäller dessa handlingar. 
 Eftersom förhållandena varierar från fall till fall, beroende på omfattningen av aktuella arkiv, kyrkans behov av handlingarna och arkivmyndigheternas möjlighet att ta emot dem bör någon längsta tid för förvaring inte fastställas. I detta sammanhang är det även viktigt att beakta det värde som handlingarna har för Svenska kyrkan. Som mål bör dock kunna uppställas att de allmänna handlingarna levereras till arkivmyndigheterna inom tio år från relationsändringen. När det gäller kostnaderna för förvaring av arkiven innebär kommitténs förslag i sak att Svenska kyrkan, liksom hittills, svarar för samtliga kostnader fram till dess materialet överlämnas till arkivmyndigheterna. Staten skall svara för de förvaringskostnader som uppkommer därefter. 
 Även allmänna handlingar som före relationsändringen har kommit in till eller upprättats hos  
 Svenska kyrkans beslutande församlingar  
 skall på sätt som motsvarar vad som föreslås beträffande myndigheterna, kunna förvaras hos Svenska kyrkan efter relationsändringen utan att därigenom förlora sin karaktär av att vara allmänna. 
  
 184  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 18.1 
  
 Inledning 
  
 När det gäller de kyrkliga arkiven ingår i kommitténs uppdrag att undersöka vilka problem som kan uppstå i samband med relationsänd- ringen. För att kunna göra det måste man först och främst avgränsa  
 vilka  
 kyrkliga arkiv som kan komma att påverkas. Nästa uppgift blir att klarlägga  
 hur  
 dessa arkiv kommer att beröras - vilka konsekvenser som relationsändringen kan medföra. Slutligen gäller det att hitta lösningar på de eventuella problem som kan uppstå. 
 Det är viktigt att uppmärksamma att relationsändringen aktualiserar  
 dels  
 frågan om hur man skall förfara med de  
 befintliga (nuvarande) arkiven 
 ,  
 dels  
 frågan om behandlingen av de arkiv som bildas efter rela- tionsändringen (  
 framtida arkiv) 
 . När det gäller de befintliga arkiven skall särskilt uppmärksammas  
 kyrkobokföringsarkiven  
 som enligt tidi- gare regeringsbeslut skall levereras till landsarkiven, vilket arbete beräknas vara avslutat omkring år 2010. 
 Som ovan har framgått kommer ett förslag att lämnas som innebär att handlingar som härrör från viss, särskilt angiven verksamhet kommer att omfattas av den offentlighetsprincip som gäller för myndigheter (se avsnitt 17). Övriga handlingar kommer istället att omfattas av en inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet. Framställningen utgår i det följande från att detta förslag kommer att genomföras. 
  
 18.2 
  
 Befintliga kyrkliga arkiv 
  
 18.2.1 
  
 Inledning 
  
 Med  
 befintliga arkiv  
 avses i detta sammanhang sådana arkiv som inne- håller handlingar som har kommit in eller upprättats före rela- tionsändringen, dvs. arkiv som bildas fram till och med den 31 december 1999. 
 Det är som tidigare angivits de kyrkliga arkiv som innehåller all- männa handlingar som direkt kommer att beröras av relationsändringen. Detta innebär att det är fråga om arkiv som finns hos de kyrkliga organ som omfattas av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen samt sekretess- och arkivlagstiftningen, dvs. myndigheter och beslutande församlingar. Avsnitt 16.2.1 innehåller en redogörelse över myndigheter med uppgifter hänförliga t ill Svenska kyrkans verksamhet och Svenska kyrkans beslutande församlingar. I det följande skall först behandlas myndigheter och därefter beslutande församlingar. 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 185 
  
 Utgångspunkten är att de handlingar som omfattas av handlings- offentlighet vid relationsändringen skall vara tillgängliga även fort- sättningsvis; frågan blir inte  
 om  
 man kommer att kunna ta del av dem, utan  
 var  
 - hos en arkivmyndighet eller hos ett organ inom Svenska kyrkan. 
  
 18.2.2 
  
 Myndigheter 
  
 Om en statlig myndighet upphör och verksamheten inte förs över till någon annan statlig myndighet, skall myndighetsarkivet överlämnas till en arkivmyndighet inom tre månader, 11 § arkivlagen ( 1990:782). Här skall erinras om att de bestämmelser som gäller för statliga myndigheters arkiv skall tillämpas även beträffande arkiv hos kyrkokommunala myndigheter (2 § p. 1 arkivlagen). De allmänna handlingar som finns hos kyrkliga - statliga likaväl som kyrkokommunala - myndigheter (se sammanställningen i avsnitt 16.2.1) som upphör i och med relations- ändringen, skall alltså levereras till arkivmyndigheterna före den 1 april 2000. 
 Som tidigare har framgått finns det möjlighet att meddela ett beslut om undantag från huvudregeln om leverans (avsnitt 15.3.5). Ett sådant beslut kan gälla såväl när leveransen skall ske, som att överlämnande över huvud taget inte skall ske. Denna undantagsbestämmelse torde vara avsedd att användas när en verksamhet övergår från en statlig till en kommunal myndighet eller vice versa, dvs. när verksamheten överförs till ett annat organ som omfattas av bestämmelserna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. I förarbetena till arkivlagen anfördes att för det fall en statlig verksamhet skulle övergå till ett enskilt rättssubjekt ".....torde några bestämmelser om överlämnande av arkiv inte böra meddelas. Detta följer av principen att en handling som är allmän handling inte kan förlora denna status" (prop. 1989/90:72 Bilaga 1, sid. 78, jfr även prop. 1993/94:113 sid. 16). 
 Undantagsregeln torde inte vara tillämplig i detta sammanhang, vilket innebär att arkiven i princip skall överlämnas inom tre månader från relationsändringen. Det torde emellertid inte vara praktiskt genomförbart att leverera och ta emot myndighetsarkiven inom en så kort tid. De kyrkliga arkiven är mycket omfattande, dels är antalet aktuella myndigheter stort, dels är materialet många gånger omfångsrikt. Vidare måste beaktas den tid det kan ta för kyrkan att färdigställa arkiven för leverans. Därtill kommer att kyrkan behöver ha tillgång till i vart fall delar av arkivhandlingarna även efter relationsändringen. Över huvud taget är det i detta sammanhang viktigt att beakta det värde som de kyrkliga arkiven har för kyrkan, som ett minne av dess utveckling och som en symbol för tradition och kontinuitet. 
  
 186  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 Det är därför nödvändigt att finna en lösning som innebär att de aktuella handlingarna kan vara kvar hos de kyrkliga organen även efter relationsändringen. Härvid måste frågor rörande offentlighet, sekretess- prövning och arkivvård lösas. Utgångspunkten är att allmänhetens insyn och tillgång till de allmänna handlingar som härrör från tiden före relationsändringen inte får omöjliggöras, försvåras eller fördyras (jfr dir. 
  
 1995:162, sid. 17). Det är viktigt att beakta att 
  
 en t illfredsställande 
  
 arkivvård utgör en nödvändig förutsättning för insyn. 
  
 En möjlig lösning skulle kunna vara att träffa 
  
 avtal  
 med Svenska 
  
 kyrkan om förvaring av de allmänna handlingarna för arkivmyndig- heternas räkning. I ett sådant avtal skulle bl.a. frågan om arkivvård regleras. Av betydelse om denna lösning väljs, är vem som skall svara för prövningen av utlämnande- och sekretessfrågor. Enligt gällande bestämmelser skall prövningen göras av den som förvarar handlingarna (jfr 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen). Även om handlingarna rent fysiskt befinner sig hos ett kyrkligt organ torde de formellt anses förvarade hos aktuell arkivmyndighet. Såväl en lösning som innebär att den "förvarande" arkivmyndigheten prövar utlämnande- och sekretess- frågor, som en lösning som innebär att det kyrkliga organet gör pröv- ningen för myndighetens räkning, torde möta betänkligheter från rättsliga utgångspunkter. Över huvud taget kan denna modell ge upphov till konsekvenser som är svåra att överblicka när det gäller förhållandet mellan arkivmyndigheten och det kyrkliga organet, liksom även beträf- fande tillämpningen av offentlighetsprincipen. Det kan därför inte anses var en tillfredsställande lösning på det aktuella problemet. 
 I stället bör en lösning eftersträvas som innebär att allmänhetens rätt att ta del av handlingar som härrör från tiden före relationsändringen 
 upprätthålls och  
 som samtidigt  
 gör det möjligt att överlämna de upp- gifter som följer av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen samt sekretess- och arkivlagstiftningen till berörda kyrkliga organ. Detta innebär att ett kyrkligt organ i förekommande fall skall svara för tillämpningen av de aktuella bestämmelserna i eget namn och på eget ansvar. Att med tillämpning av tryckfrihetsförordningen och sekretess- lagen pröva en framställan om utlämnande av en allmän handling är emellertid att anse som myndighetsutövning. I 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen föreskrivs att en förvaltningsuppgift kan överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ. Innefattar uppgiften myndighetsutövning skall det ske med stöd av lag. Enligt regeringsformen i dess nuvarande lydelse är det således över huvud taget inte möjligt att överlämna en förvaltnings uppgift till rättssubjektet Svenska kyrkan, församling, samfällighet eller stift. Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering kommer dock att lämna ett förslag som innebär att ifrågavarande bestämmelse kompletteras, så att det bl.a. 
  
 SOU 1997:43  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 187 
  
 blir möjligt att med stöd av lag överlämna en förvaltnings uppgift som innefattar myndighetsutövning till Svenska kyrkan. För Svenska kyrkan innebär ett överlämnande bl.a. en skyldighet att utföra en prövning, iaktta sekretess och svara för vård av handlingar. Härvid skall bestämmelsen i 8 kap. 3 § regeringsformen beaktas, dvs. att ett åliggande för enskild i förhållande till det allmänna måste läggas fast i lag. 
 Ett alternativ som kan diskuteras är en lösning liknande den ordning som gäller enligt 1 kap. 8 § sekretesslagen (1980:100); för en närmare beskrivning - se avsnitt 15.5.1. Denna reglering tar sikte på de fall när enskilda rättssubjekt har tillagts någon form av myndighetsutövning i sina uppgifter. Syftet är att skapa insyn när det gäller handlingar som  
 tillkommer  
 (kommer in - upprättas) i en verksamhet med offentlig- rättsliga inslag som skall bedrivas  
 framåt i tiden  
 . Handlingar som annars skulle vara privata kommer genom regleringen att jämställas med allmänna, vilket innebär att de skall behandlas  
 som om de vore allmänna  
 (jfr proposition 1993/94:113 Förvaring av allmänna hand- lingar hos andra organ än myndigheter, sid. 19 och 25). 
 Det är i nu akuellt sammanhang fråga om en stor mängd handlingar som vid relationsändringen  
 är allmänna.  
 Att använda ett system som liknar det som avses i 1 kap. 8 § sekretesslagen skulle få till följd att handlingarna inte längre skulle vara allmänna utan behandlas som om de vore allmänna. Relationsändringen bör dock inte medföra att en stor samling allmänna handlingar förlorar denna sin status på grund av att de förvaras hos ett kyrkligt organ - låt vara att de ändå behandlas som om de vore allmänna. En ordning av det slag som gäller enligt 1 kap. 8 § sekretesslagen bör därför inte väljas. Utgångspunkten för en lösning bör vara att de aktuella handlingarna  
 skall vara allmänna hela tiden från  
 det att de upprättas hos eller i nkommer till en myndighet  
 tills  
 de - via förvaring hos ett kyrkligt organ - slutligen inlevereras till en arkiv- myndighet. Däremot skall senare tillkomna handlingar inte omfattas av den nu aktuella regleringen. När det gäller frågan om offentlighet beträffande  
 handlingar som tillkommer efter relationsändringen  
 hän- visas till avsnitt 17. 
 Problemet liknar det som behandlades i proposition 1993/94:113 Förvaring av allmänna handlingar hos andra organ än myndigheter. Den lösning som då valdes har behandlats i avsnitt 15.6 (den s.k. Telia- modellen). I korthet innebär den regleringen att allmänna handlingar kan förvaras hos enskilda organ utan att de därigenom upphör att vara allmänna. Förutsättningarna för detta är att den verksamhet som en myndighet har bedrivit övertas av ett enskilt organ, som behöver hand- lingarna i sin fortsatta verksamhet. 
  
 188  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 Kommittén finner vid en samlad bedömning att en lösning liknande den s.k.  
 Telia-modellen 
  bör väljas i detta sammanhang. En reglering bör genomföras som innebär att de allmänna handlingar som finns hos kyrkliga myndigheter (se sammanställningen i avsnitt 16.2.1) kan förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar (se nedan) efter relationsändringen, utan att därigenom upphöra att vara allmänna. Bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen samt sekretess- och arkivlagen skall i tillämpliga delar gälla även fortsättningsvis. Något krav på att handlingarna behövs i den fortsatta verksamheten bör inte uppställas. Utan tvekan förhåller det sig så att de kyrkliga organen många gånger behöver ha tillgång till handlingarna. Det torde emellertid inte vara realiserbart att i varje enskilt fall, dvs. i förhållande till samtliga myndigheter, genomföra en prövning av vilka handlingar som behövs. Likaså torde det vara förenat med svårigheter att utröna om det är några särskilda typer av handlingar som generellt kan vara aktuella. 
 Den nu skisserade lösningen förutsätter  
 ett tillägg i tr yckfrihetsför- ordningen 
 . En  
 särskild lag  
 bör införas som närmare reglerar den situa- tion som relationsändringen innebär beträffande de allmänna handling- arna. Därutöver är det nödvändigt med vissa  
 följdändringar i sekretess- och arkivlagstiftningen 
 . I det följande behandlas närmare den ordning som kommittén föreslår. 
 Tillägg i tryckfrihetsförordningen 
 Genom ett tillägg i 2 kap. tryckfrihetsförordningen bör lämnas möjlighet att i lag föreskriva att allmänna handlingar får förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar efter relationsändringen, utan att därigenom förlora sin karaktär av att vara allmänna. Det kyrkliga organet övertar myndighetens uppgifter i fråga om pr övning av utlämnande- och sekretessfrågor (jfr närmare nedan). 
 Det kan diskuteras om ändringen i tryckfrihetsförordningen bör göras genom att en ny paragraf införs eller om den istället skall ske i form av ett tillägg i 2 kap. 17 §, dvs. den bestämmelse som öppnar möjlighet att överlämna handlingar till enskilda organ för förvaring  
 (Telia-modellen). 
  Denna bestämmelse tar i sin nuvarande lydelse sikte på situationer när en myndighets verksamhet övertas av ett enskilt organ, som därvid behöver ha tillgång till handlingarna i framtiden. Även om förutsättningarna i viss mån är annorlunda i nu aktuellt sammanhang anser kommittén att ändringen i tryckfrihetsförordningen lämpligen bör genomföras genom ett tillägg i 2 kap. 17 §. Något krav på att det kyrkliga organet behöver handlingarna i den fortsatta verksamheten bör dock inte uppställas (jfr ovan). 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 189 
  
 I 2 kap. 17 § i nu gällande lydelse öppnas möjlighet att i lag före- skriva att regeringen eller beslutande kommunal församling under vissa förutsättningar får besluta om förvaring av allmänna handlingar hos enskilda organ. Ett motsvarande bemyndigande i detta sammanhang skulle innebära att regeringen i förordningsform skall besluta om förva- ring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar. 
 Kommittén föreslår att det föreskrivs att allmänna handlingar som har kommit in till eller upprättats hos m yndigheter med uppgifter hänförliga till Svenska kyrkans verksamhet skall kunna förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar, utan att därigenom upphöra att vara allmänna. Regeringen bör i lag bemyndigas att i förordning besluta om vilka av dessa organ som skall förvara handlingar som härrör från olika kategorier av kyrkliga myndigheter (se närmare nedan). 
 I tillägget i tryckfrihetsförordningen skall anges att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid tillämpningen av bestämmelserna i 2 kap.  
 12-16 
  §§ skall jämställas med myndighet. Detta innebär bl.a. en skyldighet att på begäran av allmänheten pröva frågan om att lämna ut allmänna handlingar. Även bestämmelserna om hur en allmän handling skall tillhandahållas (gratis på stället eller mot avgift i form av en kopia eller avskrift) blir tillämpliga. 
 En särskild lag 
 Som tidigare har framkommit förutsätter ett överlämnande av förvalt- ningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning lagstöd. Ett åliggande att förvara och vårda handlingarna måste läggas fast i lag. En reglering kan genomföras exempelvis genom ändringar i bl.a. sekretess- och arkivlagen. Detta skulle kunna vara praktiskt eftersom vissa följd- ändringar ändå måste göras i dessa lagar. Det kan dock ifrågasättas om bestämmelser som tar sikte på de speciella frågor som uppkommer i detta sammanhang verkligen bör införas i exempelvis arkivlagen. Ett lämpligare alternativ kan vara att göra ändringar i lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring. Kommittén finner dock att regleringen istället bör ske genom en ny lag. I denna lag bör föreskrivas bl.a. att regeringen skall kunna besluta att allmänna handlingar som härrör från en myndighet med uppgifter hänförliga t ill Svenska kyrkans verksamhet skall kunna överlämnas till Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för förvaring, utan att därigenom upphöra att vara allmänna. I 
  
 190  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 detta sammanhang måste beaktas att det är fråga om ett stort antal enskilda myndigheter. Det måste därför vara möjligt att meddela generella beslut, dvs. att besluta vilka organ som skall förvara allmänna handlingar som härrör från olika kategorier av myndigheter. 
 Vilka kyrkliga organ skall överta ansvaret? 
 Utgångspunkt när det gäller till vilka organ som allmänna handlingar skall kunna överlämnas för förvaring, måste vara bestämmelserna i lagen om Svenska kyrkan om organisationen efter relationsändringen. Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering förslag innebär att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar - församlingar, sam- manslutningar av församlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift - kommer att vara självständiga juridiska personer, jfr betänkandet Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:41). Den inre orga- nisationen och ansvarsfördelningen inom dessa rättssubjekt kommer däremot inte att regleras i lagen, utan kommer att vara en inomkyrklig angelägenhet. De församlingar och samfälligheter som finns när lagen om Svenska kyrkan träder i kraft torde kvarstå även efter rela- tionsändringen (se avsnitt 2.2.1). Relationsändringen i sig kommer inte att innebära några förändringar beträffande den kyrkliga indelningen. 
 Det stora flertalet myndigheter som kommer att beröras av regle- ringen är  
 kyrkokommunala 
 . Mot bakgrund av vad som här har anförts bör de allmänna handlingarna överlämnas till det rättssubjekt inom vars organisation den tidigare myndigheten hörde hemma. 
 Det får antas att de uppgifter som för närvarande ligger hos kyrkliga myndigheter som är  
 statliga  
 (exempelvis Kyrkofondens styrelse, Ansvarsnämnden för biskopar och domkapitlen) kommer att överföras till Svenska kyrkans egna organ. Ansvaret för berörda arkiv bör lämp- ligen ligga på den nivå inom den kyrkliga organisationen som motsvarar vad som tidigare har gällt. 
 Det finns  
 statliga myndigheter  
 i vars uppgifter  
 bl.a.  
 ingår att behandla ärenden med anknytning till Svenska kyrkan (jfr avsnitt 16.2.1). Denna många gånger klart avgränsade verksamhet kommer i viss utsträckning att upphöra i och med relationsändringen. Här kan som exempel nämnas Kammarkollegiets handläggning av indelningsärenden och ärenden som rör förvaltning av den kyrkliga jorden, Arbets- givarverkets uppgifter när det gäller statligt reglerade tjänster inom kyrkan, Statens löne- och pensionsverks (SPV) utbetalning av pensioner till bl.a. präster samt Riksskatteverkets uppgifter när det gäller kyrkliga val. I dessa fall torde bestämmelsen i arkivlagen om överlämnande inte vara tillämplig, utan handlingarna får vara kvar hos myndigheten, jfr 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 191 
  
 11 § arkivlagen Om en statlig myndighet  
 har upphört...  
  (jfr även prop. 1993/94:113, sid. 29). Den föreslagna regleringen bör inte omfatta dessa myndigheter (se även avsnitt 19.3). Kyrkans eventuella behov av handlingarna kan tillgodoses genom kopior eller mikrofilmer. 
 Indelnings- respektive organisationsändring 
 I detta sammanhang skall erinras om att beslut om  
 indelningsändringar  
 kommer att vara en inomkyrklig fråga efter relationsändringen. En änd- rad indelning kan dock få konsekvenser såvitt gäller arkiven. Så kan exempelvis en ändrad församlingsindelning föranleda justeringar i den tidsplan som finns för överlämnande av handlingar. Vidare kan den innebära en förändring beträffande vilket organ som har ansvar för handlingarna. Kommittén finner därför att det är angeläget att en indelningsändring kommer till Riksarkivets kännedom. 
 Närmare bestämmelser om  
 den kyrkliga organisationen  
 kommer att finnas i en inomkyrklig reglering. En framtida, genomgripande föränd- ring kan innebära att förvaringen av allmänna handlingar kan tänkas bli påverkad. Det förefaller därför motiverat att Riksarkivet underrättas även om förändringar i organisationen på de olika kyrkliga nivåerna. 
 Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering kommer att före- slå att Svenska kyrkan skall lämna uppgifter om indelning och stadgar till ett register över trossamfund (jfr avsnitt 2.2.2). Det bör ankomma på regeringen att ombesörja att Riksarkivet får underrättelse om eventuella förändringar. 
 Tid för leverans 
 Eftersom förhållandena varierar från fall till fall, beroende på om- fattningen av aktuella arkiv, kyrkans behov av handlingarna och arkiv- myndigheternas möjlighet att ta emot dem torde det vara svårt - om det ens är möjligt - att fastställa någon generell längsta tid under vilken för- varing skall pågå. I detta sammanhang skall även beaktas det värde som handlingarna har för Svenska kyrkan. 
 Även om någon generell längsta förvaringstid sålunda inte fastställs bör som mål kunna uppställas att leveranserna slutförs inom tio år från relationsändringen. Här skall dock betonas att tidsplan för hur över- lämnandet skall genomföras givetvis skall upprättas i samråd med Svenska kyrkan (jfr angående fortsatt utredning avsnitt 18.2.6). 
  
 192  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Arkivvårdsregler 
 Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar måste givetvis vårda och bevara de allmänna handlingarna på samma sätt som en myndighet. De kvarliggande kyrkliga arkiven skall förvaras under former som tillgodoser kraven på säkra lokaler, vård och bevarande samt till- gänglighet och sekretesskydd.  
 Arkivlagens bestämmelser  
 om arkiv- bildningen och dess syften, arkivvård och gallring skall därför enligt kommitténs förslag gälla också för de allmänna handlingar som förvaras hos Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar efter relationsändringen, varvid de bestämmelser som avser statliga myndig- heter skall tillämpas. För berörda kyrkliga organ medför detta inte någon förändring jämfört med dagens förhållanden, eftersom samma regler gäller för kyrkokommunala och statliga myndigheter (jfr 2 § p. 1 arkivlagen, 10 § andra stycket arkivförordningen  
 [ 
 1991:446 
 ] 
 ). 
 Det är givetvis av betydelse att det är möjligt att utöva tillsyn över att de berörda kyrkliga organen uppfyller sina åligganden. De statliga arkivmyndigheterna, Riksarkivet och landsarkiven, bör därför ha tillsyn över de kyrkliga organ som förvarar allmänna handlingar samt ha rätt att överta de aktuella arkiven. En sådan ordning motsvarar vad som gäller för såväl de statliga som de kyrkokommunala myndigheterna enligt nuvarande bestämmelser. 
 Riksarkivet bör ges rätt att utfärda verkställighetsföreskrifter till arkivlagen beträffande Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar såvitt avser allmänna handlingar. 
 Relationsändringen skall således i princip inte innebära några för- ändringar när det gäller hur de arkiv som innehåller allmänna handlingar skall behandlas. Det går dock inte att bortse från att det förhållandet, att de berörda organen förvarar dels allmänna, dels "privata" handlingar, kan ge upphov till speciella problem. Det kan därför behövas vissa särskilda bestämmelser angående hanteringen av de allmänna handlingarna. Vissa grundläggande principer i detta avseende bör därför finnas i den  
 särskilda lag  
 som föreslås. Riksarkivet bör få rätt att besluta om verkställighetsföreskrifter även för tillämpningen av denna lag. 
 I den särskilda lagen bör slås fast att de allmänna handlingarna lätt  
 skall kunna särskiljas från andra handlingar  
 . Detta är av stor vikt framförallt när någon begär att få ut en allmän handling samt vid gallring och vid leverans till arkivmyndigheter. 
 Det är endast de anteckningar och uppgifter som har t illförts en handling före relationsändringen som är allmänna handlingar (här skall dock erinras om att senare tillförda uppgifter kan vara offentliga till följd 
  
 SOU 1997:43  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 193 
  
 av en offentligrättslig eller inomkyrklig reglering, jfr avsnitt 17). Det är därför viktigt att det klart framgår om en uppgift har t illförts före eller efter relationsändringen. Tillägg bör över huvud taget inte göras annat än undantagsvis. I vissa fall kan dock handlingarna vara av sådan 
 karaktär att det finns behov av att föra in nya uppgifter i det tidigare materialet, fortlöpande eller vid något enstaka tillfälle. Detta kan gälla exempelvis register och diarier, men även kartor och ritningar. I de fall som  
 tillägg görs måste dessa utföras på ett sådant sätt att det tydligt framgår när och av vem de har gjorts  
 . Om det inte är möjligt att avskilja uppgifter som har tillförts en allmän handling efter relations- 
  
 ändringen, kan det vara nödvändigt att lämna ut även dessa 
  
 uppgifter (jfr 
  
 nedan). 
  
 Det kan finnas ärenden som påbörjas före, men som inte avslutas 
  
 förrän efter relationsändringen. I sådana  
 pågående ärenden 
  
 är det viktigt 
  
 att det går att hålla isär handlingar från tiden före respektive efter relationsändringen samt att beakta att eventuella tillägg skall utföras så att det tydligt framgår när de har gjorts och av vem. 
 Arkivmyndigheternas verksamhet 
 Det får förutsättas att arkivmyndigheterna noga följer upp hur arkiv- vården bedrivs efter relationsändringen. Det är viktigt att uppmärk- samma eventuella problem samt att överväga om några åtgärder bör vidtas och i så fall vilka. Här kan som exempel nämnas de frågor som kan uppkomma vid leverans och gallring av handlingar som innehåller uppgifter som har tillförts såväl före som efter relationsändringen samt ärenden som pågår över relationsändringen. Över huvud taget bör frågan 
 om gallring av allmänna handlingar särskilt beaktas. Vidare är det angeläget att uppmärksamma de problem som kan uppkomma t ill följd av att ett och samma organ förvarar handlingar som omfattas av olika regelsystem (se avsnitt 17). Det ankommer på Riksarkivet att överväga vilka verkställighetsföreskrifter som kan behövas för tillämpningen av den aktuella regleringen, dvs. arkivlagen och den särskilda lagen. I detta sammanhang skall vidare erinras om arkivmyndigheternas möjlighet att överta arkivmaterial (9 § arkivlagen). Detta kan ske efter överenskommelse, men arkivmyndigheterna har även möjlighet att överta arkivmaterial efter ett ensidigt beslut. Denna möjlighet kan användas exempelvis om arkiven inte sköts på ett tillfredsställande sätt. 
 Kommittén vill i detta sammanhang betona betydelsen av ett konti- nuerligt samråd mellan arkivmyndigheterna och Svenska kyrkan. 
  
 194  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 SOU 1997:43 
  
 Prövning av utlämnande- och sekretessfrågor 
 Såväl tryckfrihetsförordningen som sekretesslagen innehåller bestäm- melser om hur en begäran att få ta del av en allmän handling skall behandlas. Tidigare har redogjorts för vad tillägget i tryckfrihetsförord- ningen skall innehålla. I sekretesslagen skall slås fast att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid förvaring av allmänna handlingar skall jämställas med myndighet vid tillämpningen av sekretesslagen, såvitt avser befattningen med dessa handlingar. Den särskilda lagen bör hänvisa till bestämmelserna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen samt i sekretesslagen. 
 Kommitténs förslag innebär att det ankommer på de kyrkliga organen att göra utlämnande- och sekretessprövning. Vidare måste de själva iaktta sekretess. En begäran om att få ta del av uppgifter i en allmän handling skall ställas till det kyrkliga organ som förvarar handlingen, och som har att i eget namn pröva frågan i enlighet med tryckfrihets- förordningens och sekretesslagens bestämmelser. På samma sätt som när det gäller myndigheter skall prövningen göras av den som har hand om handlingen och på begäran hänskjutas till den som har behörighet att företräda det kyrkliga organet. Ett negativt beslut kan överklagas av sökanden. I 15 kap. 7 § första stycket tredje meningen sekretesslagen anges att om ett beslut har meddelats av bl.a. ett enskilt organ enligt  
 Telia-lagstiftningen 
  skall bestämmelserna i  
 23-25 
  §§ och 30 § första meningen förvaltningslagen (1986:223) t illämpas i fråga om över- klagande. En komplettering skall göras så att dessa regler blir till- lämpliga även på kyrkliga organ som förvarar allmänna handlingar. I de aktuella bestämmelserna i förvaltningslagen föreskrivs på vilket sätt, till vilken instans och inom vilken tid ett överklagande skall ges in. 
 Som tidigare har framgått kan tillägg komma att göras på handlingar som härrör från tiden före relationsändringen. En uppgift som t illförs efter relationsändringen är inte en allmän handling. Om det skulle vara omöjligt att vid utlämnande av den allmänna delen av handlingen, dölja de senare påförda delarna bör det kyrkliga organet vara skyldigt att lämna ut eget material. En bestämmelse om detta skall ingå i den särskilda lagen. En sådan bestämmelse torde emellertid vara av mindre praktisk betydelse eftersom "nya" handlingar torde komma att omfattas av antingen en offentligrättsligt eller en inomkyrkligt reglerad hand- lingsoffentlighet. 
 I detta sammanhang skall nämnas att Justitieombudsmännen samt 
  
 Justitiekanslern har tillsyn över den med vars tjänst eller 
  
 uppdrag följer 
  
 myndighetsutövning, såvitt avser denna verksamhet 
  
 (2 § lagen 
  
 [ 
 1986:765 
 ]  
 med instruktion för Riksdagens ombudsmän respektive 3 § lagen  
 [ 
 1975:1339 
 ]  
 om Justitiekanslerns tillsyn). 
  
 SOU 1997:43  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 195 
  
 Avgifter efter relationsändringen 
 De rättssubjekt som enligt kommitténs förslag kan komma att förvara allmänna handlingar efter relationsändringen kommer att omfattas av bestämmelserna i bl.a. 2 kap.  
 12-13 
  §§ tryckfrihetsförordningen. Detta innebär att de är skyldiga att gratis tillhandahålla allmänna handlingar som inte är hemliga. Vidare har var och en rätt att få en kopia eller en avskrift av en allmän handling. I dessa fall föreligger dock rätt att ta ut en avgift. Som tidigare har framkommit regleras inte frågan om avgiftens storlek och utformning närmare i vare sig tryckfrihets- förordningen eller sekretesslagen (avsnitt 15.4.2). Till följd av bestäm- melserna i avgiftsförordningen (1992:191) t illämpas för närvarande i princip en enhetlig taxa beträffande de statliga myndigheterna. För de kyrkokommunala myndigheterna gäller däremot inte någon enhetlig taxa; för varje myndighet bestäms taxan av det beslutande organet, varvid den kommunala självkostnadsprincipen innebär begränsningar när det gäller avgiftsuttaget. Även om någon "enhetstaxa" således inte används för statliga och kyrkokommunala myndigheter, får det emellertid förutsättas att avgiftens storlek ligger på ungefär samma nivå hos de olika myndigheterna. 
 Det är angeläget att avgiften för att få en kopia eller en avskrift inte fastställs till ett belopp som i praktiken innebär att möjligheterna att ta del av handlingen begränsas eller fördyras. Här skall erinras om vad som anges i kommitténs direktiv (dir. 1995:162, sid. 17), nämligen att möjligheterna att ta del av arkiven inte får "omöjliggöras, försvåras eller fördyras". 
 De bestämmelser och principer som gäller för statliga och kyrko- kommunala myndigheter i dag kommer inte att vara direkt tillämpliga på Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar efter relationsändringen. Det kan därför ifrågasättas om det behövs särskilda bestämmelser om avgifter beträffande de allmänna handlingar som skall förvaras hos kyrkliga organ. 
 Den reglering som föreslås av kommittén liknar den som gäller för enskilda organ som förvarar allmänna handlingar (den s.k. Telia- modellen). I förarbetena till de bestämmelserna berördes frågan om avgifter för att få ut en kopia eller en avskrift av en handling. Bl.a. uttalades följande: "Regeringen, som utgår från att bolagen kommer att tillämpa samma avgiftsprinciper som gäller inom det allmänna, finner inte skäl att särskilt reglera denna fråga. Skulle illojala förfaranden uppdagas får regeringen återkomma t ill frågan om en särskild regle- ring...." (prop 1993/94:113, sid. 31). 
 Frågan om avgifter aktualiserades även i prop. 1993/94:48 (angående handlingsoffentlighet hos vissa kommunala företag). I det samman- 
  
 196  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 hanget anfördes att det torde vara företagen själva som fattar formella beslut om avgifternas storlek, utformning m.m., men att kommun, landsting eller kommunalförbund i ägardirektiv torde ha möjlighet att föreskriva att företaget skall tillämpa den taxa som fullmäktige antagit för sina styrelser och nämnder (prop.sid. 25). 
 Utgångspunkten inför framtiden måste vara att den avgift som Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar tar ut skall ligga på en nivå som motsvarar vad som tillämpas av myndigheter. Ett sätt att säkerställa detta är att införa föreskrifter om hur avgifter för kopior m.m. skall bestämmas i den särskilda lagen. Härigenom skulle avgifts- uttagets storlek begränsas. En sådan ordning skulle dessutom innebära att samma taxa - till skillnad mot vad som är fallet i dag - skulle gälla i hela landet och för samtliga berörda kyrkliga organ. 
 Kommittén finner emellertid vid en samlad bedömning att frågan om avgift inte bör regleras särskilt, utan utgår från att Svenska kyrkan tar ansvar för att möjligheterna att ta del av allmänna handlingar inte fördyras eller på annat sätt försvåras. Det får förutsättas att inom- kyrkliga riktlinjer och principer utfärdas för bl.a. beslut om avgiftens storlek och utformning. Utgångspunkten måste härvid vara att avgifterna inte skall vara högre än vad som gäller beträffande myndigheter. Värdet av att en enhetlig taxa tillämpas av samtliga berörda organ skall betonas. Kommittén vill i detta sammanhang erinra om att tryckfrihetsförordningens bestämmelser innebär att hänsyn inte får tas till kostnaderna för att ta fram och återställa handlingar (jfr avsnitt 15.4.2). 
 Det är viktigt att frågan om avgiftens storlek följs upp. För det fall det skulle visa sig att de ovan angivna utgångspunkterna inte efterföljs, kan det bli aktuellt att ånyo överväga frågan om reglering av avgifts- principer. I detta sammanhang skall vidare erinras om att JO har till uppgift att utöva t illsyn över den del av Svenska kyrkans verksamhet som innefattar myndighetsutövning, dvs. bl.a. frågan om utlämnande av allmänna handlingar. 
 Som tidigare har framgått har staten rätt att utan avgift erhålla kopior eller avskrifter av allmänna handlingar hos statliga myndigheter (jfr 21 § avgiftsförordningen). Kommittén finner det angeläget att denna princip tillämpas även fortsättningsvis när det gäller handlingar som härrör från statliga myndigheter, detta särskilt beträffande kyrkobokförings- materialet som för närvarande finns hos pastor. Kommittén förutsätter härvid att Svenska kyrkan inte heller efter relationsändringen tar ut någon avgift i förhållande till staten samt att detta, om det finnes motiverat, regleras i en framtida överenskommelse. 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 197 
  
 18.2.3 
  
 Kyrkobokföringsarkiven 
  
 Den föreslagna regleringen om förvaring av allmänna handlingar hos kyrkliga organ kommer att omfatta även kyrkobokföringshandlingar. Dessa handlingar förvaras som tidigare framgått hos pastor i avvaktan på levererans till arkivmyndigheterna. Pastor är att anse som en statlig myndighet, som upphör vid relationsändringen. 
  
 18.2.4 
  
 Överlämnande till arkivmyndigheterna 
  
 När arkivhandlingar levereras från Svenska kyrkan till arkivmyndig- heterna gäller, oavsett om detta sker före eller efter relationsändringen, följande. 
 Ett arkiv skall vara avslutat innan det överlämnas till en arkivmyn- dighet - arkivbildningen skall "låsas". Arkivet skall vara förtecknat och de handlingar för vilka gallringsfristen har löpt ut skall vara gallrade (jfr 17 § första stycket arkivförordningen). Diariet skall vara avslutat. 
  
 18.2.5 
  
 Beslutande församlingar 
  
 Som tidigare framgått finns det beträffande  
 de beslutande församling- arna  
 inte några bestämmelser om överlämnande av handlingar till arkivmyndighet eller om tillsyn. Föreskriften i 11 § arkivlagen om överlämnande är inte tillämplig. Fråga uppkommer hur de arkiv som finns hos bl.a. kyrkomötet, stiftsfullmäktige, kyrkofullmäktige eller kyrkostämma skall behandlas i samband med relationsändringen. Utgångspunkt måste också här vara att handlingar som en gång varit allmänna inte får förlora denna sin status och att den möjlighet till insyn som tidigare har funnits skall upprätthållas. Enligt kommitténs förslag skall även dessa allmänna handlingar kunna förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar utan att förlora sin karaktär. När det gäller de frågor som en sådan lösning kan ge upphov till, hänvisas till vad som ovan framkommit angående myndig- hetsarkiven. Emellertid bör arkivlagens bestämmelser om tillsyn inte vara tillämpliga (jfr nuvarande bestämmelser). 
 De beslutande församlingarnas arkiv torde inte vara av samma omfattning som myndigheternas. 
  
 198  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 18.2.6 
  
 Fortsatt utredning 
  
 Det är nödvändigt att inför relationsändringen kartlägga samt göra en sammanställning av den ungefärliga omfattningen och sammansättningen av arkivmaterial som härrör från de kyrkliga myndigheterna och som omfattas av arkivlagstiftningen. Behovet av och tillgången på lämpliga arkivlokaler måste undersökas. En viktig faktor är vilka handlingar kyrkan kan behöva i sin fortsatta verksamhet. Det bör utredas om det kan vara möjligt att ange någon kategori av handlingar som det generellt sett finns anledning att anta att kyrkan behöver ha tillgång till. Vidare bör undersökas om det finns någon kyrklig myndighet (se sammanställningen avsnitt 16.2.1) där det är möjligt att leverera handlingarna inom föreskriven tid. Konsekvenser för arkivmyndigheterna måste utredas. Det bör upprättas en plan av vilken framgår bl.a. i vilken takt leveranserna skall genomföras och hur de skall organiseras. Som tidigare har angivits bör målet vara att myndighetsarkiven skall överlämnas inom en tioårsperiod från relationsändringen. Arbetet bör givetvis bedrivas i samråd med Svenska kyrkan. 
 Regeringen har den 20 februari 1997 givit Riksarkivet i uppdrag att genomföra en sådan utredning. Uppdraget skall redovisas senast den 30 september 1997. 
  
 18.2.7 
  
 Kyrkliga organ som inte omfattas av principen om handlingsoffentlighet 
  
 Som tidigare framgått finns det kyrkliga organ som faller utanför myn- dighetssfären och som inte omfattas av principen om handlingsoffent- lighet eller av arkivlagens bestämmelser om vård och förvaring. I den mån det för närvarande finns möjlighet att få tillgång till arkivhandling- arna beror detta på ett frivilligt åtagande. Det får förutsättas att denna möjlighet bibehålls även fortsättningsvis. Relationsändringen i sig torde inte medföra någon förändring i detta avseende. 
 Eftersom arkivlagen inte är tillämplig finns det inte någon skyldighet att med anledning av relationsändringen leverera arkiven till en arkivmyndighet. I och för sig kan de statliga arkivmyndigheterna ta emot arkiv även från enskilda organ (13 § arkivlagen). Handlingarna blir dock inte genom detta att anse som allmänna, 2 kap. 11 § p. 3 tryckfrihetsförordningen, jfr även avsnitt 15.7. 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 199 
  
 18.2.8 
  
 Kostnader och finansiering 
  
 Enligt huvudregeln skall, som tidigare har framkommit, allmänna handlingar som förvaras hos de kyrkliga myndigheterna överlämnas till arkivmyndigheterna inom tre månader från relationsändringen. Kom- mitténs förslag innebär dock att dessa arkiv kan förvaras hos Svenska kyrkan även därefter, under en övergångstid av i första hand tio år. 
 Förvaring av allmänna handlingar innebär dels kostnader för att rent fysiskt härbärgera och vårda handlingarna på ett sätt som garanterar säkerhet och beständighet, dels kostnader som följer av utnyttjandet och tillhandahållandet. Kostnaderna för förvaringen kvarstår hos Svenska kyrkan till dess handlingarna inlevereras och uppstår därefter hos arkivmyndigheterna. Så länge de allmänna handlingarna finns hos kyrkliga organ står de i likhet med i dag under arkivmyndigheternas tillsyn. I samband med leveranserna uppkommer kostnader för den praktiska överföringen, men även för att avsluta och färdigställa arkiven samt för att ta emot dem. 
 Som tidigare har framgått skall pastor svara för vården av de kyrko- bokföringshandlingar som har bildats före den 1 juli 1991 t ill dess handlingarna har överlämnats till en statlig arkivmyndighet (avsnitt 16.2.2). Pastoratet skall svara för att pastor har personal, lokaler och vad som i övrigt behövs för arkivvården, 10 § lagen ( 1991:482) om införande av folkbokföringslagen (1991:481). 
 Enligt gällande principer för statliga myndigheter svarar en myndig- het för samtliga kostnader till dess handlingarna har överlämnats till en arkivmyndighet. Därutöver skall myndigheten bidra till arkivmyndig- hetens kostnader för att förvara arkivet fortsättningsvis. Detta har ansetts vara rimligt eftersom en leverans innebär att långsiktiga kostna- der för bevarande och tillhandahållande uppstår för arkivm yndigheten, samtidigt som den levererande myndigheten befrias från dessa kostnader. Frågan om kostnader för den fortsatta förvaringen samt för engångskostnader i samband med övertagandet skall enligt 17 § andra stycket arkivförordningen regleras i en överenskommelse mellan arkiv- myndigheten och den levererande myndigheten. Här skall erinras om att arkivlagstiftningens bestämmelser för statliga myndigheter även gäller för kyrkokommunala myndigheter. 
 Enligt lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring skall enskilda organ som förvarar allmänna handlingar från statliga myndigheter svara för de kostnader som uppstår för arkivm yndigheten när handlingarna över- lämnas till denna (9 §). I förarbetena till denna reglering (prop. 1993/94:113, sid. 36 f) anfördes att de principer som lagts fast när det 
  
 200  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 gäller kostnader för arkivvård m.m. borde gälla också när ett bolag övertagit en myndighets verksamhet samt att det saknas anledning att "just i dessa fall övervältra kostnaden på någon annan än den som svarar för verksamheten". 
 En tillämpning av här angivna finansieringsprinciper skulle innebära att Svenska kyrkan skall svara för kostnaderna fram till och med över- lämnandet till arkivmyndigheterna samt därutöver skall bidra till kost- naderna för den fortsatta förvaringen. Här måste dock beaktas de sär- skilda förutsättningar som gäller i detta sammanhang. Det förhåller sig utan tvekan så att Svenska kyrkan behöver delar av de tidigare myn- dighetsarkiven i den fortsatta verksamheten. Därtill kommer det värde i övrigt som det har för kyrkan att ha tillgång till handlingarna som en symbol för kontinuitet och tradition. Den av kommittén föreslagna regleringen om förvaring av allmänna handlingar hos kyrkliga organ skall dock även ses mot bakgrund av att arkivmyndigheterna inte utan vidare har möjlighet att ta emot samtliga myndighetsarkiv inom föreskriven tid. Arkiven synes inte heller alltid vara i sådant skick att de kan överföras inom denna tid. Med dessa utgångspunkter föreslår kommittén följande när det gäller finansieringen av kostnaderna för de vid relationsändringen befintliga myndighetsarkiven. 
 Svenska kyrkan skall svara för kostnaderna för förvaring av arkiven fram till dess de överlämnas (se avsnitt 18.2.4) till arkivmyndigheterna. Det rör sig här inte om någon tillkommande omkostnad, utan det är frågan om kostnader som finns och finansieras av kyrkan redan i dag. På sikt kommer kostnaderna att minska i takt med att handlingarna levereras till arkivmyndigheterna. Att avsluta arkiven, dvs. att gallra, "låsa", förteckna och i övrigt färdigställa dem med beaktande av gällan- de bestämmelser, måste vara att anse som ett led i ordinarie arkivverk- samhet. Om arkivvården fortlöpande har genomförts i enlighet med de föreskrifter som finns bör de kostnader som detta innebär vara be- gränsade för varje enskild tidigare myndighet. Det är rimligt att kyrkan svarar även för dessa kostnader, vars storlek delvis är beroende av hur arkivvården tidigare har genomförts. Kyrkan bör även stå för de engångsvisa kostnaderna för det praktiska överförandet av handlingarna till arkivmyndigheterna. 
 När det gäller de varaktiga, långsiktiga kostnaderna för den fortsatta förvaringen av de allmänna handlingarna finner kommittén vid en samlad bedömning att det är rimligt att staten svarar för dessa. Detta bör även gälla de engångskostnader som kan uppstå för arkivm yndigheterna för att kunna ta emot arkiven. 
 De kostnader som staten skall svara för är således dels de långsiktiga kostnaderna för den fortsatta förvaringen, dels de engångsvisa kostnader som kan uppstå i samband med att arkiven kommer in till 
  
 SOU 1997:43 
  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 201 
  
 arkivmyndigheterna. Samtidigt som kostnaderna för förvaringen av myndighetsarkiven successivt uppstår allteftersom leveranserna sker, kommer emellertid arkivmyndigheternas tillsynskostnader när det gäller dessa arkiv att minska. Vidare innebär den reglering som föreslås om offentlighet för handlingar som tillkommer efter relationsändringen att arkivmyndigheternas tillsyn endast kommer att omfatta en begränsad del av det framtida arkivmaterialet, nämligen de delar som omfattas av en offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet. Detta medför att arkivmyndigheternas tillsynsverksamhet kommer att minska jämfört med förhållandena före relationsändringen, vilket bör leda till ett visst kostnadsbortfall. Relationsändringen innebär således såväl ökade som minskade kostnader för arkivmyndigheterna.  
 Vilka  
 kostnader som upp- kommer är först och främst beroende av omfattningen av det material som skall levereras. Sedan en kartläggning av materialet har gjorts kan en beräkning av de ungefärliga kostnaderna göras.  
 När  
 kostnaderna uppstår för arkivm yndigheterna är dock helt beroende av när leve- ranserna faktiskt genomförs. Som tidigare har framkommit skall över- lämnandet av arkiven ske successivt. Det är således för närvarande inte möjligt att bedöma vilka kostnader som uppstår för arkivm yndigheterna och när detta sker. I detta sammanhang skall erinras om att till de delar materialet utgörs av folkbokföringshandlingar kompenseras arkivmyn- digheterna för de kostnader som leveranserna innebär inom ramen för folkbokföringsreformen. 
 Det skall uppmärksammas att vad som här har anförts endast avser myndigheterna. När det gäller de beslutande församlingarna föreligger inte någon skyldighet att leverera arkiv bestående av allmänna hand- lingar till arkivmyndigheterna, varför ovan behandlade frågeställning inte uppstår. 
  
 18.3 
  
 Framtida kyrkliga arkiv 
  
 Handlingar som tillkommer efter relationsändringen kommer inte att omfattas av en offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet annat än i begränsad utsträckning (jfr avsnitt 17). När det gäller handlingar som omfattas av den regleringen hänvisas till Utredningens om trossam- fundens rättsliga reglering betänkande Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:43). Här skall endast nämnas att arkivlagens bestämmelser genom en komplettering kommer att göras tillämpliga även på dessa handlingar. 
 I det följande behandlas enbart de arkiv som bildas av handlingar som omfattas av den kyrkliga handlingsoffentligheten. I lagen om 
  
 202  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 Svenska kyrkan kommer troligen endast att föreskrivas att dessa arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av handlingar, behovet av information för rättskipning och förvaltning och forskningens behov samt vidare att det skall beaktas att Svenska kyrkans arkiv är en del av det nationella kulturarvet. 
 De kyrkliga arkiven utgör och kommer även i framtiden att utgöra en väsentlig del av det nationella kulturarvet. Det är fråga om en fort- sättning på en arkivbildning som har sina rötter i medeltiden, och som skall ses mot bakgrund av Svenska kyrkans särskilda karaktär samt till den roll som kyrkan har spelat i samhällsutvecklingen. De kyrkliga arkiven måste även i framtiden vara av stort värde från forskningssyn- punkt. Det är angeläget att de framtida kyrkliga arkiven vårdas lika väl som för närvarande samt att kontinuiteten mellan gammalt och nytt säkerställs. Ett sätt att uppnå detta kan vara att låta de kyrkliga arkiven omfattas av arkivlagstiftningen i tillämpliga delar även efter relations- ändringen. Detta skulle emellertid innebära en särbehandling av Svenska kyrkan i förhållande till andra trossamfund, som inte kan anses förenlig med strävandena efter ökad likställighet mellan trossamfunden. Här skall även beaktas principen om en självständig kyrka. Kommittén anser därför inte att en sådan reglering skall genomföras. Den närmare regleringen avseende arkiv som bildas av handlingar som omfattas av en kyrklig handlingsoffentlighet blir en inomkyrklig angelägenhet. Här skall erinras om att en av de inomkyrkliga utredningsgrupperna har till uppgift att behandla bl.a. frågan om de kyrkliga arkiven. 
 Kommittén förutsätter att Svenska kyrkan bygger upp ett för hela den kyrkliga organisationen enhetligt regelsystem avseende hanteringen av arkiven. Det finns hos arkivmyndigheterna en stor sakkunskap om arkivverksamhet. Det är angeläget att Svenska kyrkan samråder med arkivmyndigheterna såväl när det gäller att bygga upp ett regelsystem som beträffande hur arkivvården faktiskt skall bedrivas; som tidigare har framgått ingår det i de statliga arkivmyndigheternas uppgifter att ge råd och anvisningar till stöd för skötseln av arkiv som inte omfattas av arkivlagstiftningen (6, 26 §§ förordningen  
 [ 
 1995:679 
 ]  
 med instruktion för Riksarkivet och landsarkiven). Av 34 § i instruktionen framgår när arkivmyndigheterna får ta betalt för rådgivning samt för att ta emot, bevara och vårda arkiv. 
 Särskilda hänsyn gör sig gällande i fråga om vården och bevarandet av arkivalier. För att arkivens beständighet och säkerhet skall kunna upprätthållas erfordras således speciell kunskap om hur handlingarna skall behandlas. En förutsättning för att handlingarna över huvud taget skall kunna bevaras är att skrivmateriel och förvaringsmedel är arkiv- beständiga. Speciella krav kan uppställas på lokalerna där handlingarna förvaras, från bevarandesynpunkt men även från användarsynpunkt. 
  
 SOU 1997:43  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden  
 203 
  
 Vissa arkivalier kan kräva särskilda åtgärder för att bevaras. Här skall vidare nämnas de hänsynstaganden som gör sig gällande vid gallring. 
 I detta sammanhang skall även uppmärksammas de problem, men även de möjligheter, som kan följa av att informationsteknologin, fram- förallt  
 ADB-tekniken, 
  används i allt större utsträckning. Arkivalietill- växten när det gäller teknikberoende medier har ökat, samtidigt som produktionen av pappershandlingar tenderar att bli mindre. Detta inne- bär att behovet av arkivlokaler på sikt torde minska, även om arkiva- lietillväxten kan förväntas öka. Det är viktigt att uppmärksamma att förutsättningarna för hur arkiven skall behandlas är olika när det gäller "traditionella" handlingar och  
 ADB-upptagningar, 
  mikrofilmer eller andra teknikberoende medier, vilket gör att olika krav kan komma att uppställas för hur arkivvården skall bedrivas. 
 Det får förmodas att kyrkan även efter relationsändringen kommer att föra ungefär samma protokoll, register och böcker som för närvarande; som exempel kan nämnas  
 dop-, 
 konfirmations-, 
  vigsel- och begravningsböcker. Detsamma torde gälla räkenskapshandlingar. Enligt kommitténs förslag (avsnitt 18.2) kommer allmänna handlingar att kunna förvaras hos Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar efter relationsändringen. Det är viktigt att handlingarna förvaras och handhas så att det går att identifiera vilka som tillkommit före respektive efter relationsändringen. Det äldre materialet (t.o.m. år 1999) avslutas och nya "volymer" läggs upp, dvs. ett nytt arkiv bildas. Vissa typer av handlingar kan dock vara av den karaktären att tillägg behöver göras och det måste då klart framgå att tillägget gjorts av det kyrkliga organet efter relationsändringen (jfr 18.2.2). 
 I detta sammanhang skall även beröras frågan om slutlig förvaring av arkivmaterial. De statliga arkivmyndigheterna har enligt nu gällande reglering till uppgift att ta emot arkivmaterial från bl.a. de kyrkliga - kyrkokommunala och statliga - myndigheterna för slutförvaring. När det gäller de framtida arkiven kommer de statliga arkivmyndigheterna att ha denna uppgift beträffande de arkiv inom kyrkan som omfattas av en offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet. Det kan diskuteras om Svenska kyrkan skall ha möjlighet att överlämna även övriga handlingar till arkivmyndigheterna. Detta skulle vara ett sätt att säkra att arkiven bevaras för eftervärlden. Här skall dock erinras om de bestämmelser om rätt att ta del av handlingar och om arkiv som kommer att finnas i lagen om Svenska kyrkan (se avsnitt 17). Dessa bestämmelser skall ses mot bakgrund av de önskemål som har framförts från Svenska kyrkan om att det i lag skall skapas garantier för att den kyrkliga verksamheten även i framtiden skall präglas av öppenhet. Kommittén förutsätter att Svenska kyrkan kommer att tillgodose även den viktiga del av arkivverksamheten som gäller att ta hand om arkivmaterial för slutförvaring, i vilket ingår 
  
 204  
 De kyrkliga arkiven - Överväganden 
  
 SOU 1997:43 
  
 att vårda och bevara handlingarna samt att hålla dem tillgängliga. Det innebär att Svenska kyrkan som ett led i sin arkivvård bygger upp arkivdepåer för handlingar som inte omfattas av arkivlagstiftningen. Att arkivhandlingar hos ett och samma organ kan ha olika slutdepå kan innebära vissa tillämpningssvårigheter, men här skall erinras om att olika handlingskategorier redan från början måste förvaras och behandlas så att det går att skilja dem åt; kommittén vill understryka betydelsen av att detta beaktas vid hanteringen av handlingar. En motsvarande ordning gäller för övrigt redan nu beträffande organ som omfattas av bestämmelserna i 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen eller av den s.k.  
 Telia-lagen. 
  
 Det ovan sagda utesluter inte att de statliga arkivmyndigheterna tar emot arkivmaterial från Svenska kyrkan för förvaring och vård eller forsknings- och studieändamål. Av 13 § arkivlagen framgår att Riks- arkivet och landsarkiven får ta emot även arkiv som inte omfattas av arkivlagens bestämmelser. Arkivmyndigheterna måste i sådana fall ta ställning till om det är befogat att ta emot handlingarna samt om det är praktiskt och ekonomiskt möjligt. De närmare villkoren får förutsättas bli föremål för en överenskommelse vari bl.a. regleras frågan om kost- naderna (angående möjligheterna att ta betalt - jfr instruktionen för Riksarkivet och landsarkiven). 
 Handlingarna i de kyrkliga arkiven kommer att omfattas av olika regelsystem i framtiden, vilket innebär att stora krav ställs på de kyrkliga organ som har att tillämpa bestämmelserna. Här skall erinras om arkivmyndigheternas tillsyn såvitt gäller de arkiv som omfattas av arkivlagstiftningen samt om Riksarkivets möjlighet att meddela före- skrifter för dessa arkiv. 
 Kommittén vill i detta sammanhang understryka betydelsen av att det finns tydliga inomkyrkliga bestämmelser om arbets- och ansvarsfördel- ning, bl.a. innefattande frågor om handlingsoffentlighet och arkivvård. 
  
 SOU 1997:43 
  
 205 
  
 19 Specialmotivering 
  
 19.1 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 
  
 4 kap. Kyrkliga kulturminnen 
 2 § 
 Definitionen av kyrkobyggnad i bestämmelsens  
 andra stycke  
 har änd- rats. Anledningen till detta är att relationsändringen innebär att försam- lingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör, lik- som att den offentligrättsliga regleringen angående särskild förvaltning av vissa domkyrkor upphävs. Definitionen är oberoende av v illkor och former för hur egendomen kommer att stå till Svenska kyrkans för- fogande efter relationsändringen samt av kyrkans framtida interna organisation. Syftet är att de kyrkobyggnader som omfattas av be- stämmelserna före relationsändringen, skall göra det även därefter. Någon utvidgning av tillämpningsområdet är inte avsedd. 
 Av definitionen framgår att en byggnad som en gång har invigts för Svenska kyrkans gudstjänst omfattas av skyddsbestämmelserna så länge Svenska kyrkan eller någon av dess församlingar, kyrkliga sam- fälligheter eller stift i egenskap av ägare eller förvaltare har att svara för förvaltningen. Med invigning avses den kyrkliga handling varigenom en byggnad avskiljs för gudstjänstbruk. Skyddet gäller oberoende av om kyrkan används eller ej. Även om byggnaden sedermera tas ur bruk genom en religiös ceremoni anses den som en kyrkobyggnad vid tillämpning av 4 kap. så länge Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar har ansvar för vård och underhåll, dvs. till dess den rivs eller överlåtes. Här skall erinras om att en rivning förutsätter länsstyrelsens tillstånd samt att kommittén föreslår en anmälningsskyl- dighet vid överlåtelse. 
  
 206  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 I den nuvarande lydelsen används begreppet "vårdas". Den allmänna innebörden av detta begrepp torde emellertid nuförtiden snarast avse det fysiska omhändertagandet. Ett mer adekvat begrepp i detta sammanhang bör vara förvaltning. Här kan uppmärksammas den nu gällande lydelsen "...och  
 vårdas  
 av en kyrklig kommun samt domkyrkor som står under egen  
 förvaltning  
 " (kursiv. här). 
 3 a § 
 Bakgrunden och motiveringen till denna bestämmelse lämnas i avsnitt 13.2. Länsstyrelsen har att vid en anmälan om överlåtelse ta ställning till om byggnaden skall förklaras för byggnadsminne samt i så fall vilket innehåll skyddsföreskrifterna skall ha. Här skall erinras om den skyldighet att samråda med Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ) som föreskrivs i 1 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. (kulturminnesförordningen). Det får förutsättas att ett beslut meddelas så snart som möjligt efter det att en anmälan kommer in, så att en överlåtelse inte onödigtvis fördröjs. Efter sex månader blir avtalet om överlåtelse giltigt även om något beslut inte har meddelats. Detta hindrar givetvis inte att en byggnadsminnesförklaring utfärdas senare. Med "beslut i fråga om byggnadsminnesförklaring" avses det beslut varigenom länsstyrelsen skiljer sig från ärendet, vilket kan ske antingen genom en byggnadsminnesförklaring eller genom ett beslut om att inte utfärda någon sådan förklaring. 
 Bestämmelsen torde förutsätta en följdändring i jordabalken och eventuellt i fastighetsbildningslagen. 
 När det gäller en överlåtelse till staten skall erinras om bestämmel- serna i förordningen (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m. 
 Frågan om en avräkning från den statliga kyrkoantikvariska ersätt- ningen vid en överlåtelse har berörts i avsnitt 10.4. 
 4 § 
 Bestämmelsen om anmälan skall gälla även vid överlåtelse av en sådan yngre kyrkobyggnad som har utvalts av RAÄ. 
 6 § 
 Motiveringen till tillägget avseende "kyrkotomt" lämnas i avsnitt 13.2. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Specialmotivering  
 207 
  
 7 § 
 Paragrafens  
 första stycke  
 har ändrats med anledning av att det inte kommer att finnas någon offentligrättslig reglering avseende särskild förvaltning av domkyrkor efter relationsändringen. Av bestämmelsen framgår att förteckningen skall uppta kyrkliga inventarier av kultur- historiskt värde. Någon ändring av omfattningen av de inventarier som berörs av bestämmelsen är inte avsedd. 
 Till följd av att såväl tjänste- som förtroendemannaorganisationen efter relationsändringen kommer att regleras genom inomkyrkliga före- skrifter har  
 andra stycket  
 ändrats. Bestämmelsen bygger även framdeles på förutsättningen att det är fråga om ett personligt ansvarstagande. De uppgifter och det ansvar som avses skall vara desamma som före relationsändringen. Enligt kommitténs förslag skall församlingen utse två personer som skall svara för att föra förteckningen och se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Bestämmelsen innebär i sin nuvarande lydelse ett samspel mellan kyrkoherden som ämbetsbärare och den förtroendevalda kyrkvärden. Det får förutsättas att denna ordning - som reglerades redan i 1686 års kyrkolag - upprätthålls även fortsättningsvis. Eftersom det av den nya lydelsen inte direkt framgår vilka personer som har tillsynsansvar bör uppgift härom lämnas till länsstyrelsen. En anmälan skall göras så snart någon förändring sker. 
 8 § 
 Ändringen i  
 första meningen  
 föranleds av att den organisatoriska indel- ningen i kontrakt under ledning av en kontraktsprost inte kommer att vara offentligrättsligt reglerad efter relationsändringen. Däremot kommer det i lagen om Svenska kyrkan att anges att det för varje stift skall finnas en biskop. Utgångspunkten bör vara att biskopen skall ha ansvar för att kontroll sker av de inventarieförteckningar som förs i församlingarna inom stiftet. Det är dock rimligt att biskopen har möjlighet att utse någon som skall utföra kontrollen; det förefaller härvid vara lämpligt att de personer som utses har kontrollansvar för ett antal av stiftets församlingar, dvs. en ordning som liknar den som gäller i dag. 
 Efter varje kontroll som utförs skall en kopia av förteckningen skickas till länsstyrelsen. En sådan ordning ger möjlighet för länsstyrel- sen att få överblick över inventariebeståndet i länet. Detta är betydelse- fullt inte minst med tanke på länsstyrelsens uppgifter när det gäller för- delning av den statliga ersättningen (se avsnitt 10.4). 
  
 Andra meningen  
 har anpassats efter utformningen av 7 § andra stycket. 
  
 208  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 9 § 
 Bestämmelsen i  
 andra stycket  
 motsvarar den som finns för kyrkobygg- nader och kyrkotomter (se 3 § fjärde stycket). Det finns inte anledning att göra någon skillnad i detta avseende, utan det bör även beträffande inventarier framgå av lagen att skäliga villkor kan ställas i samband med att tillstånd meddelas. 
 10 § 
 Enligt  
 tredje stycket  
 i dess nuvarande lydelse skall samråd ske med kontraktsprosten eller, i vissa fall, med biskopen. Som har framkommit ovan kommer emellertid kontraktsprost inte att vara en offentligrättsligt reglerad befattning efter relationsändringen. Kommittén finner att det är rimligt att samråd i de fall det blir aktuellt sker med biskopen. 
 13 § 
 På samma sätt som när det gäller kyrkobyggnader och kyrkotomter bör lagen innehålla en bestämmelse om skäliga villkor för tillstånd beträf- fande begravningsplatser (jfr även vad som har anförts under 9 §). 
 16 § 
 Att Svenska kyrkan skall ha rätt till viss ersättning av staten för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena bör framgå genom en bestämmelse i kulturminneslagen. Ersättningen och dess utformning och villkor har närmare behandlats i avsnitt 10. 
 Av  
 första stycket  
 framgår att ersättningen endast kan omfatta kostnader som avser upprätthållandet av de kulturhistoriska värdena. 
  
 Andra stycket  
 anger att ansvaret för fördelningen mellan stiften åvilar rättssubjektet Svenska kyrkan. Varje stift svarar sedan för fördelningen inom sitt område. 
 I  
 tredje stycket  
 föreskrivs att RAÄ skall ges möjlighet att yttra sig över den centrala fördelningen, dvs. över prioriteringarna mellan stif ten. 
 Länsstyrelsen skall enligt  
 fjärde stycket  
 beredas tillfälle att yttra sig inför fördelningen inom stiftet. Länsstyrelsen har härvid att göra en bedömning med utgångspunkt från kulturhistoriska aspekter, likaväl som med avseende på prioriteringarna inom länet. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Specialmotivering  
 209 
  
 17 § 
 Denna paragraf, som motsvarar den som Kulturarvsutredningen har föreslagit, innebär att det blir möjligt att ingripa om de krav som följer av föreskrifter och beslut enligt 4kap. kulturminneslagen inte uppfylls. 
 Som exempel kan nämnas att en tillståndspliktig åtgärd vidtas utan tillstånd eller att en åtgärd genomförs på ett sätt som inte är förenligt med ett lämnat tillstånd. Ett ingripande kan ske genom ett särskilt hand- räckningsförfarande eller genom att länsstyrelsen utfärdar ett föreläg- gande, eventuellt förenat med vite. Som angavs i avsnitt 10.4 bör givet- vis i första hand eftersträvas att åstadkomma rättelse utan att den möj- lighet som bestämmelsen ger behöver användas. Jfr även Kulturarvsut- redningens betänkande Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128), sid. 315. 
 18 § 
 Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse har domkapitlet rätt att över- klaga beslut enligt 3, 9 och 13 §§. Domkapitlets rätt att överklaga moti- verades i proposition 1987/88:104 med att domkapitlen har tillsyn över lära och gudstjänster i församlingarna och därför har särskild anledning att bevaka beslut som avser utformningen av kyrkorummet m.m. och som kan påverka dess användning (prop. sid. 101). Om domkapitlen kommer att finnas inom den kyrkliga organisationen efter relationsänd- ringen blir en inomkyrklig angelägenhet. Det torde dock kunna förut- sättas att det på regional nivå kommer att finnas en motsvarande funk- tion även fortsättningsvis. Här kan nämnas att enligt förslaget till lag om Svenska kyrkan är stiftets grundläggande uppgift att främja och ha tillsyn över gudstjänstlivet (se Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering betänkande). Det bör därför vara stiftet som ges rätt att i framtiden överklaga beslut enligt 3, 9 och 13 §§. 
  
 ---------------- 
  
 Det skall uppmärksammas att det förutom i kulturminneslagen även blir nödvändigt med vissa följdändringar i kulturminnesförordningen. Bl.a. föreskrivs f.n. i förordningen att RAÄ och länsstyrelsen skall sam- råda med domkapitlet i ärenden enligt 4 kap. kulturminneslagen "om det behövs" samt att domkapitlet skall erhålla kopia av vissa beslut (18 och 20 §§). Enligt kommitténs bedömning bör i framtiden samråd ske med stiftet, som också skall erhålla beslutskopior (jfr ovan angående överklagande). 
 I 21 § föreskrivs att länsstyrelsen skall underrätta kontraktsprosten eller i vissa fall biskopen om beslut har fattats eller åtgärd har vidtagits 
  
 210  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 enligt 4 kap. 10 § andra och tredje styckena kulturminneslagen. En underrättelse av detta slag bör i framtiden lämnas till biskopen. 
 19.2 Förslag till lag (1999:xxx) om kyrkoantikvarisk skatt 
 1 § 
 Enligt 4 kap. 16 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. har Svenska kyrkan rätt till viss ersättning av staten för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena, så att deras kulturhistoriska värde inte minskas. 
 2 § 
 I bestämmelsens  
 första mening  
 definieras den personkrets som är skatt- skyldig enligt denna lag. Av den  
 andra meningen  
 framgår att det är den beskattningsbara förvärvsinkomsten till kommunal inkomstskatt som utgör underlag för den kyrkoantikvariska skatten. Den som inte har någon sådan inkomst påförs inte heller någon skatt. 
 3 § 
 Av denna paragraf framgår att skatten skall tas ut med en procentsats om 0,05 av underlaget, dvs. med 5 öre per skattekrona. 
 4 § 
 Lagen (1997:xxx) om betalning av skatter och avgifter föreslås ersätta uppbördslagen (1953:272) från och med 1999 års taxering. I bestäm- melsen anges att det är den lagens bestämmelser som skall vara tillämpliga vid beräkning, debitering, redovisning och betalning av den kyrkoantikvariska skatten. 
  
 ---------- 
  
 Den föreslagna lagen innebär att det blir nödvändigt med vissa följdändringar i lagen (1997:xxx) om betalning av skatter och avgifter. Riksskatteverket lämnar ett förslag i detta avseende (se Riksskatte- verkets betänkande). 
  
 SOU 1997:43 
  
 Specialmotivering  
 211 
  
 19.3 
  
 Förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen 
  
 2 kap. 
 17 § 
  
 Andra stycket  
 i paragrafen är nytt. När det gäller bakgrund och motive- ring hänvisas till avsnitt 18.2.2. 
 Av 2 kap. tryckfrihetsförordningen framgår att endast myndigheter kan förvara allmänna handlingar. Enligt 2 kap. 5 § likställs riksdagen, kyrkomötet och beslutande kommunal församling med myndigheter i detta hänseende. I första stycket i förevarande paragraf öppnas en möj- lighet att under vissa förutsättningar överlämna allmänna handlingar till ett enskilt organ som träder i en myndighets ställe (den s.k. Telia- modellen). Genom det föreslagna  
 andra stycket  
 lämnas möjlighet att i lag föreskriva att allmänna handlingar som före relationsändringen har kommit in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande försam- lingar eller myndigheter med uppgifter hänförliga t ill Svenska kyrkans verksamhet, får förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess orga- nisatoriska delar, utan att handlingarna därigenom förlorar sin karaktär av att vara allmänna. Regeringen avses bestämma vilka organ som skall förvara handlingarna. 
 Med organisatoriska delar avses Svenska kyrkans församlingar, sammanslutningar av församlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift. Bestämningen av var allmänna handlingar skall kunna förvaras anknyter till förslaget till lag om Svenska kyrkan, enligt vilket Svenska kyrkan samt församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift kommer att vara självständiga juridiska personer. 
 Svenska kyrkans beslutande församlingar är bl.a. kyrkomötet, stifts- fullmäktige och kyrkofullmäktige. Myndigheter med uppgifter hänförliga till Svenska kyrkans verksamhet finns inom såväl den kyrkokommunala som den statliga organisationen. Kyrkokommunala myndigheter är bl.a. stiftsstyrelsen och kyrkorådet. Som exempel på myndigheter inom den statliga organisationen kan nämnas Svenska kyrkans centralstyrelse, domkapitlen och pastor. I avsnitt 16.2.1 finns en sammanställning över de beslutande församlingar och de myndigheter som är aktuella. 
 I paragrafen klarläggs att bestämmelserna är tillämpliga endast be- träffande sådana myndigheter som helt upphör senast den 31 december 1999, dvs. i huvudsak de myndigheter som upphör vid relationsänd- ringen och vars arkiv till följd av bestämmelserna i 11 § arkivlagen 
  
 212  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 (1990:782) skall överlämnas t ill en arkivmyndighet inom tre månader. Detta innebär att bestämmelserna inte omfattar de allmänna handlingar som finns hos sådana myndigheter som har till uppgift att  
 bl.a.  
 behandla ärenden med anknytning till Svenska kyrkan och vars verksamhet  
 i denna del  
 upphör till följd av relationsändringen. 
 Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall i fråga om överlämnade handlingar jämställas med myndighet vid tillämpningen av 2 kap.  
 12-16 
  §§. Detta innebär bl.a. att en begäran om att få ta del av en allmän handling skall riktas till det förvarande organet, som skyndsamt skall pröva begäran och även lämna hänvisning om överklagande vid ett avslagsbeslut. Det förvarande organet har rätt att ta ut avgifter för kopior och avskrifter som beställs (angående principerna för detta - se avsnitt 18.2.2). 
 När det gäller ändring av 2 kap. 5 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen hänvisas till Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering be- tänkande. 
 19.4 Förslag till lag (1999:xxx) om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring 
 1 § 
 Bestämmelsen anger lagens tillämpningsområde. Det skall erinras om att lagen gäller endast i fråga om handlingar som härrör från tiden före relationsändringen och som i tryckfrihetsförordningens mening är all- männa; bestämmelserna omfattar givetvis inte handlingar som tillkom- mer efter relationsändringen eller handlingar som i och för sig är från tiden dessförinnan men som inte är allmänna. 
 2 § 
 Regeringens beslut enligt denna bestämmelse skall ha formen av för- ordning. Utgångspunkten bör vara att den församling eller samfällighet eller det stift som övertar en tidigare kyrkokommuns uppgifter skall förvara de allmänna handlingar som härrör från den tidigare verksam- heten; detta bör gälla beträffande  
 kyrkokommunala beslutande försam- lingar och myndigheter  
 på såväl lokal som regional nivå. Allmänna handlingar som har kommit in till eller upprättats hos  
 beslutande för- 
  
 SOU 1997:43 
  
 Specialmotivering  
 213 
  
 samlingar och myndigheter inom den statliga organisationen  
 bör fort- sättningsvis förvaras på den nivå inom den kyrkliga organisationen som motsvarar vad som tidigare har gällt. 
  
 Bestämmelserna är tillämpliga även på allmänna handlingar som förvaras hos en myndighet som omfattas av bestämmelserna och som härrör från en verksamhet som tidigare har upphört. Som exempel kan här nämnas kyrkobokföringshandlingarna som övergångsvis förvaras hos pastor (jfr regeringens beslut den 26 april 1990 och 10 § lagen  
 [ 
 1991:482 
 ]  
 om införande av lagen  
 [ 
 1991:481 
 ]  
 om folkbokföring). Det- samma gäller sådana allmänna handlingar som härrör från en myndighet som tidigare har lagts ned, exempelvis boställsnämnderna. 
 Regeringens beslut om förvaring innebär att det förvarande organet kan avhända sig de allmänna handlingarna endast genom överlämnande till en arkivmyndighet eller gallring (se 9 och 10 §§ arkivlagen). En ändring när det gäller förvaring förutsätter ett nytt beslut av regeringen. 
 Svenska kyrkans framtida organisation och indelning är av betydelse när det gäller den fortsatta förvaringen av handlingarna. Så kan exempelvis en indelningsändring föranleda ett beslut om ändrad förva- ring av de allmänna handlingarna (jfr även avsnitt 18.2.2. angående bl.a. indelningsändringar). 
 Förvaringstidens längd kommer att variera beroende på bl.a. omfatt- ningen av arkiven, Svenska kyrkans behov av handlingarna och arkivmyndigheternas möjlighet att ta emot arkiven. Här måste även erinras om det värde som arkiven har för Svenska kyrkan. Som mål bör enligt kommitténs uppfattning kunna uppställas att de allmänna hand- lingarna levereras inom tio år från relationsändringen (se avsnitt 18.2.2). Vad som här sägs om förvaringstidens längd avser de tidigare myndigheterna. Beslutande församlingar omfattas för närvarande inte av föreskrifterna om tillsyn och överlämnande till arkivmyndighet. De handlingar som härrör från beslutande församlingar bör därför inte heller fortsättningsvis omfattas av dessa bestämmelser. I detta sammanhang kan dock erinras om att Riksarkivet får ta emot arkivhandlingar från kyrkomötet (4 § förordningen  
 [ 
 1995:679 
 ]  
 med instruktion för Riksarkivet och landsarkiven). 
 3 § 
 Arkivlagens arkivvårdsregler skall gälla för Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid förvaring av allmänna handlingar. Detta inne- bär exempelvis att det förvarande kyrkliga organet fullt ut ansvarar för vården av arkiven, vilket bl.a. inbegriper att svara för de kostnader som detta innebär. 
  
 214  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 4 § 
 Paragrafens  
 första stycke  
 innehåller en föreskrift om att de allmänna handlingarna skall förvaras och handhas så att det utan svårighet går att skilja dem från andra handlingar hos det förvarande organet. Detta är väsentligt exempelvis när någon begär att få ta del av en handling samt vid gallring och leverans till arkivmyndighet. 
 De aktuella kyrkliga organen kommer i framtiden att förvara hand- lingar som omfattas av olika regelsystem (jfr avsnitt 17 angående vad som kommer att gälla beträffande handlingar som tillkommer efter relationsändringen). Detta innebär stora krav på den enskilde tjänste- mannen, och understryker betydelsen av att handlingarna förvaras så att det lätt går att skilja dem åt. 
 Även om tillägg till de allmänna handlingarna inte bör göras annat än undantagsvis, kan det i vissa fall finnas behov av att tillföra en ny uppgift. Av  
 andra stycket  
 framgår att detta i så fall måste göras på ett sådant sätt att det av varje enskild anteckning framgår när och av vem den har gjorts. 
 5 § 
 I  
 första stycket  
 hänvisas till tryckfrihetsförordningens bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. Denna rätt gäller även när handlingarna förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess orga- nisatoriska delar. 
 I  
 andra stycket  
 hänvisas till bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Jfr vidare avsnitt 19.7. 
 I  
 tredje stycket  
 hänvisas till de bestämmelser i tryckfrihetsförord- ningen och sekretesslagen enligt vilka Svenska kyrkan och dess organi- satoriska delar skall jämställas med myndighet. 
 6 § 
 Om en allmän handling påförs nya uppgifter efter relationsändringen kan den situationen uppstå att det är omö jligt att dölja och avskilja dessa vid utlämnande av handlingen. Det kyrkliga organet måste då lämna ut det egna materialet om detta är en förutsättning för att den allmänna handlingen skall kunna lämnas ut. Denna föreskrift torde dock vara av mindre praktisk betydelse eftersom även den senare påförda delen torde vara tillgänglig antingen enligt de föreslagna bestämmelserna i 1 kap. 8 a § sekretesslagen eller enligt en inomkyrklig reglering. 
  
 --------------- 
  
 SOU 1997:43 
  
 Specialmotivering  
 215 
  
 Övergångsbestämmelsen punkt 2 innebär att bestämmelserna är tillämpliga även beträffande allmänna handlingar som härrör från be- slutande församlingar som har upphört vid lagens ikraftträdande. 
 Att bestämmelserna omfattar allmänna handlingar från myndigheter som har upphört dessförinnan framgår av 2 §. 
 19.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring 
 1 § 
 Till paragrafen har fogats ett  
 andra stycke  
 med en informerande funk- tion, som erinrar om att förvaring av allmänna handlingar kan ske även enligt den av kommittén föreslagna lagen. 
 7 § 
 Tillägget i  
 tredje stycket  
 är en följd av att kommitténs förslag innebär att ett andra stycke införs i 2 kap. 17 § tryckfrihetsförordningen. 
 19.6 Förslag till lag om ändring i arkivlagen (1990:782) 
 1 § 
 Ändringen i  
 andra stycket  
 är en följd av bl.a. att församlingarnas och samfälligheternas kommunstatus upphör i och med relationsändringen och att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar endast i begrän- sad utsträckning skall omfattas av arkivlagstiftningen i framtiden. Som tidigare har framkommit föreslår Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering att handlingar som tillkommer efter relationsändringen och som hör till vissa, särskilt angivna områden skall omfattas av offentlighet enligt bestämmelser i sekretesslagen. Angående arkivlagens tillämplighet i dessa fall hänvisas till den utredningens betänkande. 
  
 216  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 Tillägget i  
 tredje stycket  
 avser de fall när Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar förvarar allmänna handlingar med stöd av den av kommittén föreslagna lagen. 
 Genom tillägget har bestämmelserna i  
 3-6 
  samt  
 9-10 
  §§ gjorts tillämpliga även på Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid förvaring av allmänna handlingar. Detta innebär att reglerna om arkiv- bildning och arkivvård samt om gallring skall tillämpas. 
 Bestämmelserna om arkivmyndighets möjlighet att överta arkiv- material skall tillämpas beträffande allmänna handlingar från en tidigare myndighet. Denna reglering gäller för närvarande inte beslutande församlingar och bör därför inte heller i framtiden tillämpas avseende de handlingar som härrör från någon av Svenska kyrkans beslutande församlingar. 
 7 § 
 I  
 första stycket  
 har ett tillägg gjorts som innebär att arkivmyndigheternas tillsyn omfattar Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid förvaring av allmänna handlingar med stöd av den föreslagna lagen. 
 8 § 
 I ett nytt  
 femte stycke  
 fastslås att Svenska kyrkan och dess organisato- riska delar vid förvaring av allmänna handlingar skall stå under tillsyn av de statliga arkivmyndigheterna. Här skall erinras om att denna ord- ning motsvarar vad som för närvarande gäller beträffande såväl statliga som kyrkokommunala myndigheter. 
 Bestämmelserna om tillsyn gäller enligt nuvarande bestämmelser inte Svenska kyrkans beslutande församlingar. Tillsynen bör därför inte heller fortsättningsvis omfatta de handlingar som härrör från dessa organ. 
 En redaktionell ändring har gjorts i  
 fjärde stycket  
 . 
 11 § 
 Till paragrafen har fogats ett  
 tredje stycke  
 som en erinran om att förvaring av allmänna handlingar kan ske även enligt den av kommittén föreslagna lagen. 
  
 -------------- 
  
 Kommitténs förslag innebär även vissa ändringar i arkivförordningen (1991:446) samt förutsätter en förordning om överlämnande av 
  
 SOU 1997:43 
  
 Specialmotivering  
 217 
  
 allmänna handlingar till Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring. 
 I detta sammanhang skall nämnas att Utredningen om trossamfun- dens rättsliga reglering föreslår en ändring i 2 § arkivlagen. 
 19.7 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 
 1 kap. 
 8 a § 
 Av andra meningen i  
 andra stycket  
 framgår att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid tillämpningen av sekretesslagen skall jämställas med myndighet när det gäller befattningen med allmänna handlingar som överlämnas för förvaring. Denna reglering överensstämmer med vad som gäller de enskilda organ som förvarar allmänna handlingar med stöd av lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar t ill andra organ än myndigheter för förvaring. 
 Angående paragrafen i övrigt hänvisas till Utredningen om trossam- fundens rättsliga reglering. 
 13 kap. 
 4 § 
 Paragrafen behandlar s.k. överföringssekretess. Genom det nya  
 tredje stycket  
 kommer den sekretess som gällde hos den myndighet eller beslutande församling från vilken de allmänna handlingarna härrör automatiskt att överföras till det förvarande kyrkliga organet. 
 15 kap. 
 7 § 
 Ändringen i  
 första stycket  
 innebär att bestämmelserna om överklagande i förvaltningslagen (1986:223) skall t illämpas också beträffande beslut som meddelas av Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar med anledning av en begäran om utlämnande av en handling. 
  
 218  
 Specialmotivering 
  
 SOU 1997:43 
  
 19.8 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om införande av folkbokföringslagen (1991:481) 
  
 Den av kommittén föreslagna regleringen om förvaring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar kommer att omfatta även kyrkobokföringshandlingarna, varför 10 § i förevarande lag skall upphävas. 
  
 SOU 1997:43 
  
 219 
  
 20 
  
 Ekonomiska och andra konsekvenser av förslagen 
  
 20.1 
  
 Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen 
  
 När det gäller finansieringen av den kyrkoantikvariska ersättningen och frågan om en minskning av det totala uttaget av kyrkoavgift hänvisas till avsnitt 10.3. Här skall endast erinras om att kommittén föreslår att den kyrkoantikvariska ersättningen skall finansieras genom en särskild skatt (kyrkoantikvarisk skatt), vilket innebär att några statsfinansiella kostnader inte uppkommer. Det förutsätts att Svenska kyrkans sam- manlagda avgiftsuttag minskas i samma omfattning som den kyrkoan- tikvariska ersättningen uppgår t ill, varför ersättningen i sig inte bör medföra några ändrade ekonomiska förhållanden för Svenska kyrkan. Ett minskat uttag av kyrkoavgiften innebär vidare att den kyrkoantikva- riska skatten inte torde påverka den samhällsekonomiska balansen. 
 Frågan om den kyrkoantikvariska ersättningens utjämningseffekter för församlingar och samfälligheter och för enskilda individer har be- handlats i avsnitt 10.7. När det gäller de effekter som den kyrkoantik- variska skatten kan få för den enskilde skall här erinras om vad som anges i kommitténs direktiv, nämligen att bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena är en angelägenhet för hela svenska folket och att det inte är rimligt att den totala kostnaden för detta allmänintresse bärs endast av dem som tillhör Svenska kyrkan (dir 1995:162). Kommitténs förslag innebär att alla skattskyldiga, kyrkotillhöriga likaväl som icke- kyrkotillhöriga, betalar proportionellt i förhållande till sin inkomst samt att ansvaret är rikssolidariskt och oberoende av var man bor. 
 Den kyrkoantikvariska ersättningen skall i sig inte innebära att för- utsättningarna för vård och underhåll förändras, utan syftar till att göra det möjligt att genomföra vård och underhåll på en nivå som motsvarar vad som gäller i dag. Ersättningen som sådan torde därför inte innebära någon utökad verksamhet när det gäller exempelvis renoveringar och restaureringar. Förslaget torde således inte påverka sysselsättningen och 
  
 220  
 Ekonomiska och andra konsekvenser av förslagen  
 SOU 1997:43 
  
 torde inte heller i övrigt ha några särskilda regionalpolitiska kon- sekvenser. 
 Den kyrkoantikvariska skatten torde föra med sig vissa installa- tionskostnader för förändringsåtgärder i de tekniska systemen och löpande kostnader för skatteförvaltningens administration. Det torde dock vara svårt att i dag närmare ange vilka kostnader som kan vara aktuella. 
  
 20.2 
  
 De kyrkliga arkiven 
  
 Beträffande kostnader och finansiering när det gäller de kyrkliga arkiven hänvisas till avsnitt 18.2.8. 
 Med hänsyn till att arkivmaterialet förutsätts levereras successivt, i första hand under en tioårsperiod, går det inte att i dag uttala sig om vilka behov som kan uppstå och i så fall när. Se avsnitt 18.2.6 angående fortsatt utredning. 
  
 SOU 1997:43 
  
 221 
  
 Särskilt yttrande 
 Av Nunez 
 Kommittén angående det kyrkliga kulturarvet (C 1995:13) 
 Kommittén har i enlighet med direktiven föreslagit att Svenska kyrkan skall få en årlig statlig ersättning för vården och underhållet av de kyrkliga kulturminnena. På några punkter i utredningens förslag har jag en avvikande mening. Detta gäller finansieringen av den statliga ersätt- ningen och delar av innehållet i den överenskommelse som skall slutas mellan staten och Svenska kyrkan. 
 1 Finansieringen 
 Av direktiven framgår att utredningens förslag skall vara statsfinansiellt neutrala. Enligt de finansieringsprinciper som gäller i den nya budget- processen till följd av utgiftstaket skall förslag om ökade utgifter finan- sieras med motsvarande utgiftssänkningar. I det aktuella fallet har det emellertid varit svårt att inom ramen för utredningens mandat lägga förslag till omprioriteringar på statsbudgetens utgiftssida, detta på grund av utgiftens speciella karaktär. Mot denna bakgrund kan jag ställa mig bakom att kommittén lägger ett förslag om finansiering på statsbudgetens inkomstsida. 
 Kommittén föreslår i avsnitt 10.3 att den statliga ersättningen, mot- svarande 460 miljoner kronor i 1996 års penni ngvärde, skall finansieras genom en särskild skatt  
 (kyrkoantikvarisk skatt)  
 som tas ut proportio- nellt mot den kommunalt beskattningsbara inkomsten (5 öre per skatte- krona). Genom att ersättningens nivå på det sättet bestäms till en viss andel av den beskattningsbara inkomsten kommer ersättningen att följa utvecklingen av skatteunderlaget. 
 Jag kan inte ansluta mig till detta förslag av följande skäl. Ett infö- rande av en särskild kyrkoantikvarisk skatt innebär ett avsteg från skattereformens principer och regeringens strävan att undvika special- destinerade skatter. Det finns enligt min mening inget skäl för att avvika från dessa utgångspunkter. 
 Det kan vidare ifrågasättas om den metod som kommittén förordar är särskilt enkel. Som framgår av betänkandet kan problem uppstå vid 
  
 222  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 1997:43 
  
 budgeteringen av ersättningen på grund av eftersläpningen i tid mellan preliminär och slutlig skatt. Om ersättningens nivå skall följa skatteun- derlagets utveckling kan det leda till krav på återkommande justeringar av ersättningens nivå, vilket kommer att påverka utgiftstaket. En direkt kanal mellan finansiering och utgift är enligt min mening heller inte lämplig av de principiella skäl som anförs ovan. För att bibehålla er- sättningens nivå kan i stället en årlig uppräkning ske med exempelvis KPI eller NPI. 
 2 Överenskommelsen 
 I avsnitt 10.6 redovisar kommittén de punkter som bör tas upp i den långsiktiga överenskommelse som enligt direktiven skall slutas mellan staten och Svenska kyrkan. Då överenskommelsen avses gälla för en mycket lång period är det enligt min mening av största vikt att den en- dast omfattar principiella frågor. Det är således olämpligt att inom ra- men för denna överenskommelse binda nivån på den statliga ersätt- ningen, vilket föreslås av kommittén. Denna bör i likhet med andra ut- gifter på statsbudgeten prövas inom ramen för regeringens ordinarie budgetarbete. 
  
 SOU 1997:43 
  
 223 
  
 Litteraturförteckning 
 Litteraturförteckningen omfattar inte offentliga utredningar och prome- morior (SOU, Ds) eller riksdagstryck 
 Kyrkobyggnaden och det offentliga rummet (Svenska kyrkans utred- ningar 1995:5) 
 Kyrkoordning för Svenska kyrkan (Svenska kyrkans utredningar 1995:7) 
 Fädernas kyrkor - och framtidens (Svenska kyrkans utredningar 1996:1) 
 Svenska kyrkan i förnyad gestalt - 1995 års beslut om kyrka och stat. Verbum 1996 
 Bohlin A, Allmänna handlingar, 1988 
 Bohlin A, Offentlighetsprincipen, 1990 
 Collmar L, Norström C, Sekretessen inom kyrkan 
 Corell H, Holder, Moore, Reed, Collins, Sekretesslagen. Kommentar till 1980 års lag med ändringar. 3uppl. 1992 
 Gränström C, Lundquist L, Fredriksson K, Arkivlagen med kommen- tarer. 1 uppl. 1992 
 Göransson G, Hinn E, Schött R, Kyrkolagen. En kortfattad kommentar. Den svenska kyrkorätten 1. 2 uppl. 1995 
 Göransson G, Schött R, Kyrklig egendom. En kommentar. Den svenska kyrkorätten 4. 1 uppl. 1995 
 Göransson G, Svensk kyrkorätt. En översikt. Den svenska kyrkorätten 2. 1 uppl. 1993. 
 Holmberg E, Collins, Vår författning. 4 uppl. 1981. 
  
 224  
 Litteratur m.m. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Gross, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet. 1989 
 Petrén G, Ragnemalm H, Sveriges grundlagar. 12uppl. 1980 
 Ekonomisk redogörelse för kyrkokommuner år 1995. Kyrkofonden, Statistiska centralbyrån, Svenska kyrkans centralstyrelse, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund 
  
 SOU 1997:43 
  
 225 
  
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Ändrade relationer mellan och 
  
 Dir. 
  
 Svenska kyrkan m.m. 
  
 1995:162 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 21 december 1995 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Ett principbeslut har fattats om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96: KU12, rskr. 1995/96:84). Med anledning härav behöver ett antal delfrågor utredas och för detta ändamål skall följande utredningar tillsättas och särskilda uppdrag ges: 
  
 – 
  
 utredning om konstitutionella och andra rättsliga frågor, 
  
 – 
  
 särskilt uppdrag t ill Riksskatteverket att utreda formerna för statlig uppbörd av kyrkoavgift, 
  
 – 
  
 utredning om begravningsverksamheten, 
  
 – 
  
 särskilt uppdrag t ill Kammarkollegiet att utreda den kyrkliga egen- domen vid en relationsändring, 
  
 – 
  
 utredning om vården av kulturhistoriskt värdefull kyrklig egendom och kyrkoarkiven, samt 
  
 – 
  
 utredning om personalfrågorna vid en ändring av relationerna och om 
  
 statligt stöd till trossamfund. 
 Utredningarna skall ha regeringens principproposition och riksdagens beslut om relationsändringen som utgångspunkt för sitt arbete. Ett särskilt beredningsorgan skall inrättas för att underlätta insyn och samordning i utredningsarbetet. Samverkan skall också ske mellan statens och Svenska kyrkans utredningsarbeten. 
 I det statliga utredningsarbetet skall prövas de kostnader som förslagen för med sig och hur dessa skall finansieras. En grundläggande förutsättning skall därvid vara en statsfinansiellt neutral lösning. 
  
 226  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 Utgångspunkter 
 Riksdagen har efter förslag av regeringen (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84) fattat ett principbeslut om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan. I det följande redovisas några av de väsentligaste utgångspunkterna för detta beslut. 
 Den demokratiska processen 
 Ingen annan reform har i modern tid varit föremål för så omfattande och ingående överväganden under så lång tid som frågan om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan. Det principiella ställningstagande som nu gjorts har successivt mognat fram under en demokratisk beslutsprocess som i både omfattning, djup och längd har få motsvarigheter. Den stora omvandling som Sverige genomgått under de senaste etthundrafemtio åren till följd av industrialiseringen, sekulariseringen och invandringen har i grunden förändrat synen på statskyrkosystemet. 
 Ett förändrat samhälle 
 Den kyrkliga verksamheten har traditionellt sett haft stor betydelse och varit en viktig del i samhällsutvecklingen. Under senare decennier har takten i förändringarna ökat och vi har fått se att det svenska samhället blivit alltmer mångkulturellt och mångreligiöst som ett led i den internationella integreringen. Detta har bl.a. medfört att Svenska kyrkan inte längre har den självklara position som den har haft tidigare. Svenska kyrkan får nu verka under andra förutsättningar än de som fanns i en tid då kyrkans myndighetsprägel var tydlig och framträdande. 
 Genom Sveriges ökade internationalisering och den stigande värdeplu- ralismen i vårt samhälle har också relationerna mellan trossamfunden förändrats. Det mest påtagliga är tillväxten av den  
 romersk-katolska 
  kyrkan och de ortodoxa kyrkorna, det ökade inslaget av  
 icke-kristna 
  trosbekännare samt förändringarna i den svenska frikyrkorörelsen. Särskilt tydliga blir förändringarna inom vissa delar av storstadsområdena där invandrarna utgör en betydande andel av befolkningen. Det finns anledning anta att detta förhållande består och att tillhörigheten till Svenska kyrkan på en del håll blir relativt låg medan på andra håll även fortsättningsvis en hög andel av invånarna kommer att tillhöra Svenska kyrkan. För Svenska kyrkan, invandrarsamfunden och frikyrkorna ställer detta krav på en ökad anpassning till de förändrade förhållandena. Samverkan mellan trossamfunden har också breddats och det ekumeniska arbetet intensifierats och fördjupats under senare årtionden. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 227 
  
 Den här i grova drag skisserade utvecklingen ligger bakom behovet av att ändra  
 stat-kyrkarelationerna 
  i riktning mot att Svenska kyrkan och övriga trossamfund blir mer jämställda än för närvarande. 
 Beredningen av  
 stat-kyrkafrågan 
  
 Sedan  
 1950-talet 
  har frågan om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan övervägts av ett antal statliga utredningar av både mera politisk och mera teknisk karaktär. Vissa reformer inom kyrkan av delvis stor betydelse har också genomförts, särskilt under  
 1980-talet, 
  men någon grundläggande ändring av relationerna har inte kommit till stånd. Kyrko- beredningen redovisade emellertid under våren 1994 i sitt slut- betänkande Staten och trossamfunden (SOU 1994:42) förslag t ill framtida relationer mellan staten, Svenska kyrkan och övriga trossamfund. 
 Förslagen från Kyrkoberedningen gick sedan ut på en mycket bred re- miss och härefter vidtog under våren 1995 partiledaröverlä ggningar i ämnet. Vid överläggningarna framkom det att det fanns en betydande parlamentarisk majoritet för en förändring av  
 stat-kyrkarelationerna. 
  Vidare fördes särskilda överläggningar mellan regeringen och Centerpartiet vilka resulterade i en samsyn i denna fråga. Regeringen redovisade härefter sitt principförslag om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan till 1995 års kyrkomöte. Förslaget grundade sig på de olika överlä ggningarna. I sitt yttrande gav kyrkomötet regeringen till känna att skrivelsens grundelement, så som andra kyrkolagsutskottet preciserat dem, tillgodoser Svenska kyrkans behov och därmed kan ligga till grund för reformarbetet. Kyrkomötets beslut fattades med mycket stor majoritet. 
 I proposition 1995/96:80 Ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan förelade regeringen riksdagen sitt förslag till riktlinjer för det fortsatta arbetet med relationsändringen. Riksdagen godkände förslaget den 8 december 1995. Av riktlinjerna framgår att det be hövs ett fortsatt statligt utredningsarbete i fråga om konstitutionella och andra rättsliga frågor, uppbörd av kyrkoavgift, begravningsverksamheten, den kyrkliga egendomen, vården av kulturhistoriskt värdefull egendom och kyrkoarkiven samt personalfrågor och statligt stöd till trossamfund. Särskilda åtgärder behöver också vidtas för att underlätta insyn i och samordning mellan utredningarna. 
 Samverkan skall vidare ske mellan statens och Svenska kyrkans utred- ningsarbeten. Det inomkyrkliga utredningsarbetet syftar till att ta fram ett underlag för kyrkomötets beslut om ett framtida kyrkligt regelsystem. 
 Svenska kyrkans centralstyrelse har det övergripande ansvaret för detta 
  
 228  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 arbete inför kyrkomötet. Fyra särskilda utredningsgrupper under en ledningsgrupp skall göra utredningarna på den kyrkliga sidan. 
 För det statliga utredningsarbetet skall följande gälla. 
 Utredning om konstitutionella och andra rättsliga frågor 
 Den rättsliga regleringen 
 Principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan förutsätter en ny konstitutionell reglering av Svenska kyrkans förhållanden. Dessutom ligger det i beslutet att genomföra en mera övergripande reglering i fråga om samtliga trossamfund. Dessa och angränsande frågor som rör den rättsliga regleringen av trossamfund bör hanteras i en särskild utredning med den inriktning som framgår av det följande. 
 I fråga om Svenska kyrkans förhållanden finns det särskilda regler om hur föreskrifter skall meddelas, nämligen i övergångsbestämmelserna till regeringsformen. I fråga om andra trossamfund finns inte några särskilda regler om normgivningen. Föreskrifter om sådana trossamfund får meddelas i enlighet med regeringsformens allmänna bestämmelser. Det blir då närmast fråga om föreskrifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden inbördes (8 kap. 2 § regeringsformen). 
 Enligt principbeslutet om relationsändringen skall normgivningsreglerna i övergångsbestämmelserna till regeringsformen upphävas och i stället bör det i 8 kap. regeringsformen tas in regler om normgivning angående Svenska kyrkan och andra trossamfund. Tanken är att en sådan grundlagsbestämmelse sedan skall utgöra grunden för den särskilda lagstiftning som kan behövas för framför allt Svenska kyrkans förhållanden. Det skall alltså skapas en ny kategori föreskrifter om normgivning, nämligen föreskrifter om trossamfund. Utredningen skall, med ledning av vad kyrkomötet uttalat i frågan (2KL 1995:1 s. 27), lämna förslag t ill hur en sådan grundlagsbestämmelse bör utformas. Dessutom skall frågan om handlingars offentlighet i Svenska kyrkan utredas med inriktning på att offentlighetsprincipen skall tillämpas även i fortsättningen. I detta samman- hang behöver också Kyrkoberedningens förslag till lag om tystnadsplikt inom Svenska kyrkan bedömas. Detsamma gäller frågan om det finns ett behov av sekretess vid den uppbördshjälp som staten skall lämna kyrkan. 
 Slutligen skall utredningen göra en sammanställning av hur ändringen av relationerna påverkar det statliga regelsystemet utöver vad som särskilt tas upp i dessa direktiv. Utredningen skall också överväga be hovet av författningsändringar beträffande de  
 icke-territoriella 
  församlingarna och föreslå ändringar i detta hänseende. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 229 
  
 En lag om Svenska kyrkan 
 Även vid en relationsändring behövs det en viss begränsad lagstiftning om Svenska kyrkan. Enligt principbeslutet skall det skapas en särskild lag om Svenska kyrkan. Utredningens uppgift på detta område är att utforma bestämmelserna i en sådan lag. 
 Lagen skall endast innehålla det som är principiellt viktigt och som ut- trycker Svenska kyrkans grundläggande karaktär. Det innebär att det i lagen skall finnas vissa basbestämmelser om Svenska kyrkans identitet och om kyrkans organisation. Lagen bör innehålla en regel som klart säger att Svenska kyrkan som trossamfund är ett eget rättssubjekt som bl.a. kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. Vidare bör det finnas bestämmelser om såväl den lokala som den regionala nivån inom kyrkan, dvs. församlingarna och stiften. Det bör i lagen slås fast att församlingar och kyrkliga samfälligheter, som egna juridiska personer, med vissa undantag är territoriella och omfattar dem som tillhör Svenska kyrkan och är folkbokförda inom respektive församling. Församlingarnas kommun- status skall dock upphöra och de rättsliga konsekvenserna av detta skall beaktas. Lagreglerna bör utformas på ett sådant sätt att de uppgifter och den grundläggande kompetens som tillkommer de olika kyrkliga nivåerna klarläggs. En utgångspunkt kan därvid vara vad 1995 års kyrkomöte har gett uttryck åt i den delen (2KL 1995:1 s. 32 ff). Lagen om Svenska kyrkan skall föreskriva skyldigheten för dem som tillhör kyrkan att betala en lokalt och regionalt beslutad kyrkoavgift. Det kan också finnas ett behov av några grundläggande regler om den kyrkliga egendomen. 
 Kyrkomötet har i sitt yttrande över regeringens förslag till ändrade re- lationer mellan staten och Svenska kyrkan tagit upp frågan om den kyrkliga uppbörden bör kallas kyrkoavgift eller kyrkoskatt. Efter ett längre resonemang för och emot de båda alternativen kommer kyrkomötet fram till att det i statsrättslig mening är fråga om en obligatorisk avgift för dem som tillhör kyrkan. Kyrkomötet anser emellertid att staten bör kunna acceptera att den lagstadgade kyrkoavgiften med kyrkorättslig motivering betecknas kyrkoskatt. Med hänsyn till den vikt kyrkomötet tillmätt frågan om uppbördens benämning efter relationsändringen bör utredningen överväga även denna fråga. 
 Bestämmelser om de kyrkliga valen kommer framöver att hanteras inom ramen för en inomkyrklig reglering. Utredningen skall emellertid överväga om lagen om Svenska kyrkan bör innehålla någon grundläggande bestämmelse om dessa val. 
 I utredningsarbetet skall gränsdragningen mellan innehållet i lagen om Svenska kyrkan och en inomkyrklig reglering närmare prövas. Därvid bör utredningen särskilt beakta behovet av att kunna utforma en inomkyrklig 
  
 230  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 reglering utan en alltför långtgående bindning i den statliga regleringen och det principiellt angelägna i att lagen inte blir alltför omfattande. 
 De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan skall gälla fr.o.m. den 1 januari 2000. Kyrkomötet måste innan dess kunna besluta om det nya inomkyrkliga regelverket. Detta kommer att kräva vissa tillfälliga övergångsbestämmelser avseende kyrkomötets beslutskompetens. Enligt den tidsplan som Svenska kyrkans centralstyrelse gjort för det inomkyrkliga utredningsarbetet behöver kyrkomötet fatta sitt beslut om det nya regelverket under våren 1999. Detta för att det skall finnas t illräckligt med tid för information och utbildning om de nya förhållandena innan dessa börjar gälla. I utredningsarbetet skall bl.a. mot denna bakgrund prövas behovet av och läggas fram förslag till de särskilda övergångsbestämmelser som kan krävas i samband med reformens genomförande. 
 En lag om trossamfund 
 En ny ordning för förhållandet mellan staten och Svenska kyrkan syftar bl.a. till en mer likvärdig behandling av Svenska kyrkan och de andra trossamfunden. Ett viktigt steg i dessa strävanden är att ge alla trossamfund en möjlighet att i formellt och rättsligt hänseende uppträda just som trossamfund. Det skall kunna ske genom att det skapas en särskild rättslig form för trossamfund i enlighet med förslag i Kyrkoberedningens slutbe- tänkande. Beredningen utvecklar där sin syn på behovet av en särskild lag om trossamfund som bl.a. skulle innehålla vissa regler om trossamfundens rättsliga förhållanden. Med utgångspunkt i det förslaget och med beaktande av vad remissinstanserna gav uttryck åt i den delen skall utredningen ytterligare belysa vad en sådan lag bör innehålla i syfte att ge goda arbetsförutsättningar och så likvärdiga förhållanden som möjligt för olika trossamfund samt utarbeta ett förslag till lagtext. 
 Särskilt uppdrag till Riksskatteverket att utreda formerna för statlig uppbörd av kyrkoavgift 
 Nuvarande församlingsskatt blir kyrkoavgift 
 Församlingar och kyrkliga samfälligheter inom Svenska kyrkan har i egenskap av kyrkliga kommuner rätt att ta ut skatt för sin verksamhet på lokal och regional nivå. Svenska kyrkans verksamhet på riksplanet finan- sieras huvudsakligen genom bidrag ur kyrkofonden, vars främsta inkomst- källa är den allmänna kyrkoavgiften. Denna avgift skall pastoraten enligt 42 kap. 13 § kyrkolagen (1992:300) varje år betala t ill fonden med 16 öre per skattekrona och avgiften beräknas på respektive pastorats skatteunderlag. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 231 
  
 Den nuvarande församlingsskatten skall ersättas av en obligatorisk kyr- koavgift för dem som tillhör Svenska kyrkan. Kyrkoavgiften skall kost- nadsfritt för kyrkan tas ut tillsammans med och på samma sätt som in- komstskatten. Den som inte tillhör Svenska kyrkan skall inte vara skyldig att betala någon avgift till kyrkan. 
 Uppbörd av kyrkoavgiften 
 Riksskatteverket skall efter samråd med Svenska kyrkans centralstyrelse lägga fram förslag till hur uppbörden av kyrkoavgift kan fogas in i systemet för uppbörd av skatt. I uppdraget ingår vidare att utreda frågan om utebliven betalning och hur krav på inbetalning av obetalda belopp skall hanteras samt vid vilken tidpunkt och på vilket sätt uppburna avgifter skall redovisas och betalas till kyrkan. 
 Slutligen skall uppmärksammas att den kyrkliga indelningen efter rela- tionsändringen i princip blir en inomkyrklig fråga och hur detta påverkar uppbördshjälpen. 
 Andra trossamfunds uppbörd 
 Även andra trossamfund än Svenska kyrkan skall efter beslut av regeringen kunna få hjälp med avgiftsuppbörd genom skattem yndigheternas försorg. Riksskatteverket skall utreda de tekniska förutsättningarna för ett sådant stöd och lämna ett principförslag för hur detta skall kunna utformas och kostnaderna härför. Om andra trossamfund än Svenska kyrkan erbjuds uppbördshjälp, har det ansetts viktigt att de medlemmar som så önskar skall få betala sin avgift på annat sätt än genom skattemyndigheternas försorg. Det har bl.a. ifrågasatts om inte trossamfunden är tvungna att inhämta varje medlems medgivande innan uppgifter lämnas t ill skattemyndigheterna som underlag för uppbörden. Riksskatteverket skall överväga denna fråga och dess kostnadsaspekter samt föreslå hur man kan tillgodose behovet av sekretess vid hjälp med uppbörd till andra trossam fund än Svenska kyrkan. 
 Förslagen från Riksskatteverket skall varastatsfinansiellt neutrala. 
 Lagtext 
 Riksskatteverket skall lägga fram förslag till de lagändringar som upp- bördshjälpen kan kräva. 
  
 232  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 Utredning om begravningsverksamheten 
 Ansvar och förutsättningar 
 Det råder allmän enighet om att samhället har ett grundläggande ansvar för begravningsverksamheten. Samhällets ansvar avser varje medborgare oavsett religiös uppfattning. 
 Svenska kyrkan har i dag hand om den helt övervägande delen av de allmänna begravningsplatserna. Flertalet av dessa är kyrkogårdar, dvs. gravplatser belägna på en kyrkotomt. Även vid ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan bör ansvaret för såväl de befintliga som de framtida allmänna begravningsplatserna ligga på Svenska kyrkan. Samtidigt bör de möjligheter till lokala lösningar med en borgerligt kommunal huvudman som finns i dag vara kvar. Likaså bör det även fortsättningsvis vara möjligt att anordna enskilda begravningsplatser. 
 Ansvaret för att bereda  
 icke-kristna 
  trosbekännare tillgång till särskilda begravningsplatser ligger i dag hos stiftssamfälligheterna. I framtiden bör detta ansvar inte längre ligga på ett kyrkligt organ. 
 Uppdraget 
 Utredningen om den framtida begravningsverksamheten skall närmare analysera de praktiska, ekonomiska och rättsliga konsekvenserna av en sådan ordning för begravningsverksamhetens organisation som nu har angetts. Det är särskilt viktigt att klargöra vilka uppgifter som följer av ett huvudmannaskap, dvs. vad som närmare skall anses innefattas i begreppet begravningsverksamhet. Utredningen skall också utforma ett förslag till den lagstiftning som behövs. 
 Finansieringsfrågor 
 Begravningsverksamheten finansieras i dag huvudsakligen genom försam- lingsskatten. Principbeslutet om nya relationer mellan staten och Svenska kyrkan innebär att skattskyldigheten upphör samtidigt som det skall införas en obligatorisk skyldighet att betala avgift för dem som tillhör kyrkan. Principbeslutet förutsätter att begravningsverksamheten för dem som tillhör Svenska kyrkan skall finansieras via den obligatoriska kyrkoavgiften. Utredningen skall efter samråd med Riksskatteverket och Svenska kyrkans centralstyrelse överväga de ekonomiska och praktiska frågor som kan uppstå med en sådan ordning. 
 Därefter återstår frågan om hur de som inte tillhör Svenska kyrkan skall betala den del av kostnaderna för begravningsverksamheten som faller på 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 233 
  
 dem. Här kan man tänka sig olika modeller inom ramen för ett lokalt baserat system. Utgångspunkten skall vara att finna en enkel och praktiskt hanterbar ordning som inte strider mot den kommunala likställighetsprin- cipen samtidigt som den måste vara godtagbar från religionsfrihetssyn- punkt. 
 En lösning kan vara att församlingarna efter särkostnadsredovisning för begravningsverksamheten fastställer en avgift, en annan att en lokal avgift fastställs av respektive borgerlig kommun, även det efter särkost- nadsredovisning från församlingarna. Att kostnaden tas upp i den allmänna kommunala budgeten bör däremot uteslutas. Utredningen skall närmare överväga de modeller som kan komma i fråga och därvid belysa de administrativa och ekonomiska konsekvenserna. 
 I dag finns ett frivilligt clearingsystem som i huvudsak innebär att en person som var folkbokförd i ett pastorat kan begravas i ett annat utan särskild kostnad för dödsboet, varvid pastoraten sinsemellan utjämnar kostnaderna. Det finansiella system som utredningen föreslår för begrav- ningsverksamheten skall också kunna inrymma en obligatorisk riksomfat- tande begravningsclearing mellan de olika typerna av huvudmän. Begrav- ningsclearingen bör också omfatta begravningar på judiska och muslimska begravningsplatser. Utredningen skall analysera behovet av lagstiftning och utarbeta eventuella lagförslag. 
  
 234  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 Särskilt uppdrag till Kammarkollegiet att utreda den kyrkliga egen- domen vid en relationsändring 
 De olika slagen av egendom 
 Den kyrkliga egendomen brukar från rättsliga utgångspunkter delas in i kyrkokommunal egendom, förenings- och stiftelseegendom samt special- reglerad egendom. Den sistnämnda egendomen är underkastad särskilda rättsregler till skydd för intresset att tillgångarna bevaras och används för de ändamål som de ursprungligen varit avsedda för. Ser man i stället till de ändamål som den kyrkliga egendomen avser att tjäna, delas egendomen in i den kyrkliga förvaltningsförmögenheten å ena sidan och den kyrkliga finansförmögenheten å den andra. Till förvaltningsförmögenheten hänförs egendom som genom sitt ändamål tjänar den kyrkliga verksamheten men inte ger någon direkt avkastning. Till finansförmögenheten hänförs sådan egendom som avkastar medel och som kyrkan innehar för att finansiera sin verksamhet. 
 Äganderättsförhållandena beträffande den specialreglerade egendomen är många gånger oklara medan detta problem generellt sett inte gäller för övrig egendom. För den specialreglerade egendomen finns större delen av reglerna i kyrkolagen och för den övriga egendomen gäller vanliga kom- munalrättsliga eller förenings- och stiftelserättsliga regler. Från och med den 1 januari 1995 har den tidigare pastoratsvisa förvaltningen av mer- parten av den specialreglerade egendomen i stor utsträckning sammanförts stiftsvis. Reformen har medfört förenklingar och effektiviseringar men någon ändring av äganderättsförhållandena har inte skett och har inte heller varit avsikten. 
 Lagstiftnings- eller stiftelsemodell 
 Den kyrkliga egendomen skall efter en relationsändring mellan staten och Svenska kyrkan stå till kyrkans förfogande. Vid en relationsändring är det främst den specialreglerade egendomen som kommer att beröras. För den övriga egendomen gäller ingen särskild reglering och det råder regelmässigt inte heller någon tvekan om äganderätten. Övergångsvis kan dock vissa regler behövas för den församlingskommunala egendomen och viss permutationslagstiftning för förenings- och stiftelseegendomen. 
 Beträffande den specialreglerade egendomen är en möjlighet att vid relationsändringen föra över tillgångarna till nybildade stiftelser som både äger och förvaltar egendomen. En annan möjlighet, som skall vara ett huvudalternativ i utredningsarbetet, är en lagstiftningsmodell som innebär 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 235 
  
 att grundläggande föreskrifter om den kyrkliga egendomen tas in i lagen om Svenska kyrkan och att kyrkomötet på grundval av dessa regler får utfärda närmare bestämmelser om förvaltningen. 
 Äldre rättsinstitut 
 Kammarkollegiet har i en framställning till regeringen den 18 september 1989 föreslagit att vissa äldre rättsinstitut m.m. avvecklas. Förslagen kan leda till att det uppkommer både rättsliga och ekonomiska konsekvenser för Svenska kyrkan. Framställningen har remissbehandlats och därvid i allt väsentligt bemötts positivt. Frågan om avveckling har sedan varit föremål för närmare överväganden inom regeringskansliet. Av framställningen och remissyttrandena framgår att underlaget för ett eventuellt avvecklingsbeslut behöver kompletteras i skilda hänseenden. Frågan om en avveckling av de äldre rättsinstituten bör vidare prövas i ett större sammanhang. Detta kan lämpligen ske i utredningsarbetet om den kyrkliga egendomen vid förändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan. 
 Uppdraget 
 Kammarkollegiet skall i möjligaste mån undersöka den kyrkliga egendo- mens ursprung och omfattning samt kartlägga hur de olika slagen av egendom berörs av relationsändringen. Vidare skall kollegiet föreslå hur den kyrkliga egendomen efter ändringen av relationerna skall stå till kyrkans förfogande enligt stiftelse- och lagstiftningsmodellerna. De skattemässiga konsekvenserna av varje modell bör särskilt redovisas. 
 Kollegiet skall också överväga om det finns behov av att skapa en statlig tillsyn över att den kyrkliga egendomen inte används för främmande ändamål och hur revisionen skall ske. Förslag om hur de äldre rättsinstitu- ten skall avvecklas och vilka övergångslösningar som erfordras vid en sådan avveckling bör också läggas fram. Eventuella problem när det gäller den kyrkliga egendomen vid övergången till de nya relationerna bör uppmärksammas. 
 Utredning om vården av kulturhistoriskt värdefull kyrklig egendom och kyrkoarkiven 
 Kulturarvet i allmänhet 
 Det är en viktig nationell angelägenhet att skydda och vårda vår svenska kulturmiljö, ett arv från tidigare generationer. Ansvaret för kulturarvet delas av alla - både enskilda, kommuner och staten. Det är en allmän skyldighet att visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön. Länsstyrelserna har tillsyn 
  
 236  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 över kulturmiljövården inom respektive län medan Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer har det övergripande ansvaret för hela landet. 
 Svenska kyrkans kulturminnen intar en centralplats i vårt kulturarv. Kyrkobyggnaderna visar på ett i alla landsändar synligt sätt samhällshisto- rien – hur kyrkans och statens framväxt är sammanvävda i varandra. Reglerna om de kyrkliga kulturminnenas skydd tas därför upp i ett särskilt kapitel i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Här finns föreskrifter om kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. Skyddet innebär i korthet att de kyrkliga kulturminnena skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas. 
 Ansvaret för vården och underhållet av de kyrkliga kulturminnena vilar på Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter. I första hand betalas kostnaderna för detta med församlingsskatten. Till kostnads- krävande underhåll och restaurering av kulturhistoriskt värdefulla kyrkor kan bidrag ur kyrkofonden beviljas och till restaurering av äldre domkyrkor kan visst statsbidrag utgå. 
 Utgångspunkter 
 Följande utgångspunkter skall gälla för utredningsarbetet om den kultur- historiskt värdefulla egendomen. 
  
 – 
  
 Kulturminneslagens skydd för de kyrkliga kulturminnena skall behållas även vid ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan. 
  
 – 
  
 Relationsändringen i sig skall inte leda till försämrade förutsättningar för vård och underhåll av kyrkans kulturhistoriska värden i framtiden. 
  
 – 
  
 Svenska kyrkan skall även framdeles genom sina församlingar och samfälligheter ha ansvaret för kyrkobyggnadernas vård och förvaltning, liksom för de kyrkliga inventarierna och de övriga kyrkliga kulturminnen som skyddas genom kulturminneslagen. 
  
 – 
  
 Bevarandet av de kyrkliga kulturminnena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket. Det är inte rimligt att den totala kostna- den för detta allmänintresse bärs endast av dem som tillhör Svenska kyrkan. Kyrkan skall därför kunna få viss ersättning för underhållet av de kyrkliga kulturvärdena. 
  
 – 
  
 I den utsträckning ersättning lämnas skall den vara ett led i ett ömsesi- digt åtagande av staten och Svenska kyrkan att bevara de kulturhisto- riska värdena inom kyrkan. Detta bör komma till uttryck genom en långsiktig överenskommelse mellan staten och kyrkan. 
  
 – 
  
 Svenska kyrkans sammanlagda uttag av kyrkoavgift skall minskas i totalt samma omfattning som den statliga ersättningen för de kyrkliga kulturminnena uppgår till. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 237 
  
 – 
  
 Ersättningen skall utformas så att den uppmuntrar t ill ett rationellt och effektivt underhåll med beaktande av de kulturhistoriska kraven. När omfattningen och utformningen av ersättningen bestäms skall man beakta det statliga stöd för kulturminnesvård som redan finns. 
  
 Uppdraget om den kulturhistoriskt värdefulla egendomen 
 Utredningen skall från dessa utgångspunkter ta fram ett underlag för prövning av vad som är skälig storlek på den statliga ersättningen för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena. Vidare skall utredningen föreslå vilka principer, villkor och former som bör gälla för en statlig ersättning av detta slag. Utredningen skall också lägga fram förslag om hur den i det föregående skisserade avräkningen mellan den statliga ersättningen och kyrkoavgiften närmare bör gå till. Förslaget skall utformas så att man givetvis inte rubbar kyrkans rätt att självständigt bestämma sitt avgiftsuttag. 
 I sitt arbete skall utredningen ta del av och beakta de förslag som kom- mer att läggas fram inom detta område av den statliga Kulturarvsutred- ningen (Ku 1994:09) och 1993 års kyrkob yggnadsutredning, tillsatt av Svenska kyrkans centralstyrelse. 
 Förslagen från utredningen skall varastatsfinansiellt neutrala. 
 Kyrkoarkiven 
 Kyrkoarkiven utgör liksom kyrkobyggnader och andra kyrkliga kultur- minnen en del av vårt nationella arv. Det slås också fast i arkivlagen (1990:782) att arkiven är en del av det nationella kulturarvet. Arkivlagens föreskrifter gäller både statliga, kommunala och kyrkokommunala myn- digheters och beslutande församlingars arkiv. Kyrkolagen hänvisar i sin tur till arkivlagen när det gäller församlingars och kyrkliga samfälligheters arkiv. 
 Arkiven skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rätt- skipningen och förvaltningen samt tillgodoser forskningens behov. 
 Riksarkivet är central förvaltningsmyndighet för arkivfrågor och skall främja en god arkivhantering samt bevara, vårda, tillhandahålla och levandegöra arkivmaterial. Riksarkivet är chefsmyndighet för de sju landsarkiven (Uppsala, Vadstena, Visby, Lund, Göteborg, Härnösand, Östersund), som är arkivmyndigheter inom sina distrikt. 
 Av arkivlagen framgår vidare att om en myndighets verksamhet upphör och dess verksamhet inte förs över på ett annat statligt organ skall myndighetens arkiv överlämnas till en arkivmyndighet inom tre månader om 
  
 238  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 inte regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriver något annat. 
 De kyrkliga arkiven representerar ett omfattande historiskt material med rötter i medeltiden. De är i huvudsak av två olika slag, nämligen kyrkobokföringsarkiven och de kyrkokommunala arkiven. I kyrkobokfö- ringsarkiven ingår också de löpande folkbokföringsregistren fram till den 1 juli 1991. Då övertog de lokala skattem yndigheterna ansvaret för folk- bokföringen från pastorsämbetena. Inför folkbokföringsreformen beslutade regeringen den 26 april 1990 att kyrkobokföringsarkiven skulle föras över från pastorsämbetena till landsarkiven. Material fram till omkring 1895 är nu inlevererat. Materialet efter 1895 ligger kvar hos församlingarna. Det beräknas uppgå t ill 20 000 – 25 000 hyllmeter. Mikrofilmning pågår för leverans till landsarkiven. Enligt beslut av regeringen den 5 september 1991 bör överföringen och mikrofilmningen vara färdig inom högst 20 år. Arbetet beräknas vara avslutat omkring år 2010. 
 Svenska kyrkans arkivmaterial efter den 1 juli 1991 är t ill stor del ADB- fört. Omfattningen har inte mätts upp. Detta material innehåller bl.a. kyrkans löpande medlemsregister och det skall också på sikt inlevereras till landsarkiven. 
 De kyrkokommunala arkiven beräknas omfatta 25 000 – 30 000 hyllmeter. Material fram till omkring år 1900 är inlevererat t ill landsarkiven men även det yngre materialet bör levereras in dit. Övriga handlingar i kyrkoarkiven gäller den frivilliga församlingsverksamheten, föreningar, donationer m.m. 
 Uppdraget beträffande de kyrkliga arkiven 
 När det gäller de kyrkliga arkiven bör utredningen undersöka vilka problem som kan uppstå i samband med relationsändringen och föreslå lösningar på dessa. Utgångspunkten för övervägandena bör därvid vara att möjligheterna att ta del av arkivmaterialet inte skall försämras eller fördyras för allmän- heten, rättskipningen och förvaltningen eller forskningen. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 239 
  
 Utredning om personalfrågorna vid en ändring av relationerna och om statligt stöd till trossamfund 
 Biskopar och präster 
 Svenska kyrkan har cirka 25 000 anställda, varav omkring 3 200 på prästtjänster med statligt reglerade anställningsvillkor. 
 Prästtjänsterna är inrättade antingen i pastoraten eller i stifts samfällig- heterna. I varje stift skall det finnas en tjänst som biskop; Uppsala stift har vid sidan av ärkebiskopen en biträdande biskop. Varje pastorat skall ha en tjänst som kyrkoherde. I domkyrkopastoraten är det domprostarna som är kyrkoherdar. I pastoraten kan det också finnas komministertjänster och stiftssamfälligheterna har tjänster som stiftsadjunkt, kontraktsadjunkt och pastorsadjunkt. 
 Biskoparna utgör egna statliga förvaltningsmyndigheter under regeringen och har statliga anställningar. Prästerna har statligt reglerade tjänster i kyrkliga kommuner. Anställningsvillkoren framgår bl.a. av kyrkolagen och förordningen (1993:997) om biskops- och prästtjänster samt av Avtal för kyrkliga tjänster (AKT) och - när det gäller biskoparna – även av Avtal om regeringsbeslut om avlöningsförmåner för vissa högre tjänster m.fl. Arbetsgivarverket företräder pastoraten och stiftssamfälligheterna när det gäller fastställande av prästernas avlöningsförmåner m.m. Verket är också i vissa avseenden arbetsgivarföreträdare för biskoparna. 
 Samtliga biskopar och cirka 900 präster har i dag fullmaktstjänster och kan inte sägas upp från sina anställningar. För prästernas del innebär det att drygt en fjärdedel har ett sådant skydd. 
 Biskoparna och prästerna har pensionsrätt enligt det statliga pen- sionsavtalet  
 PA-91, 
  Pensionsplan för arbetstagare hos staten m.fl. Pen- sionsförmånerna betalas ur kyrkofonden. Administrationen sköts av Statens löne- och pensionsverk. 
 Övriga anställda 
 Den ojämförligt största delen av Svenska kyrkans anställda har kyrko- kommunalt reglerade tjänster i församlingar och samfälligheter. Till denna stora grupp hör kyrkomusiker, församlingssekreterare, dia koner, förskollärare, kanslichefer, kyrkokamrerer, kyrkvaktmästare, kyrkogårds- föreståndare, kyrkogårdsarbetare, stiftsjurister, stiftsjägmästare, stifts- skogvaktare, stiftskonsulenter, kontorspersonal m.fl. Svenska kyrkans för- samlings- och pastoratsförbund företräder arbetsgivaren i fråga om fast- ställan de av avlöningsförmåner m.m. för dessa anställda. De har pen- sionsrätt enligt det kommunala pensionsavtalet  
 PA-KL. 
  Administrationen 
  
 240  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 sköts av kommunernas pensionsanstalt (KPA). Kostnaderna för pensions- förmånerna betalas av respektive pastorat eller stiftssamfällighet. I vissa fall utgår kostnadsbidrag från staten enligt särskilda regeringsbeslut. 
 Bestämmelserna om den kyrkomusikaliska verksamheten i Svenska kyrkan finns i 37 kap. kyrkolagen. Tjänster som kyrkomusiker är domkyr- koorganist, organist och kantor. 
 Kyrkomusikertjänsterna fördes över från statlig till kyrkokommunal reglering den 1 juli 1990. Samtidigt blev pastoraten huvudmän för den kyrkomusikaliska verksamheten. De kyrkomusiker som vid övergången hade tjänster tillsatta med fullmakt eller konstitutorial och som därför inte kunde sägas upp blev enligt övergångsbestämmelserna t ill lagen (1989:8) om kyrkomusiken i Svenska kyrkan skyldiga att utöva sin tjänst genom att fortsätta sitt arbete åt pastoratet. 
 I dag finns det bara tre organister som har fullmaktstjänst. Härtill kommer 110 skolkantorer som har kombinerad lärar- och kyrkomusiker- tjänst tillsatt med konstitutorial. För en sådan kombinerad tjänst är det den borgerliga kommunen som är arbetsgivare och betalar hela lönen. Pastoratet ersätter sedan kommunen för den kyrkomusikaliska delen av lönekostnaden. 
 Uppdraget beträffande personalfrågorna 
 Utredningen bör föreslå vilka åtgärder som behöver vidtas beträffande den kyrkliga personalen i samband med att relationerna ändras mellan staten och Svenska kyrkan. Utredningen bör därvid bl.a. beakta föreskrifterna om skydd för arbetstagares rättigheter vid övergång av verksamhet i lagen (1982:80) om anställningss kydd och i lagen (1976:580) om medbestäm- mande i arbetslivet. 
 Frågor som hänger samman med fullmaktshavarnas speciella ställning behöver särskilt analyseras och förslag till lösning utarbetas. Likaså behöver utredningen särskilt uppmärksamma och överväga frågan om relationsändringens inverkan på gjorda pensionsutfästelser. Utgångspunkten skall därvid vara att de gjorda utfästelserna inte får försvagas eller minskas. 
 Stöd till andra trossamfund 
 Sedan år 1971 har statsbidrag utgått t ill andra trossamfund än Svenska kyrkan. Enligt förordningen (1989:271) om statsbidrag t ill andra trossam- fund än Svenska kyrkan kan statsbidrag lämnas för religiös verksamhet (verksamhetsbidrag), lokaler till religiös verksamhet (lokalbidrag) och teologiska seminarier m.m. (utbildningsbidrag). Statsbidrag får beviljas de trossamfund som regeringen angett i förordningen. Vid bedömningen av om 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 1  
 241 
  
 ett trossamfund skall kunna få statsbidrag har hänsyn tagits både till verksamhetens omfattning och till dess karaktär, dvs. om verksamheten uppfyller de villkor som anges i förordningen och om det är ett allmänt intresse att stödja verksamheten. 
 Av likställighetsskäl bör även andra trossamfund än Svenska kyrkan kunna få uppbördshjälp eller statligt stöd på annat sätt. Statligt stöd bör som nu utgå efter prövning av regeringen i varje enskilt fall. Utredningen skall överväga vilka motiv som finns för statligt stöd till andra trossamfund än Svenska kyrkan. Med utgångspunkt i dessa motiv skall utredningen föreslå vilka krav som bör ställas för statligt stöd till trossamfund och i vilka former det statliga stödet skall kunna utgå. 
 Skattefrågor 
 I princippropositionen nämns att frågor om Svenska kyrkans skattemässiga förhållanden får tas upp i det fortsatta utredningsarbetet. Detta har även uppmärksammats i Stiftelse- och föreningsskattekommitténs slutbetänkande Översyn av skattereglerna för stiftelser och ideella föreningar (SOU 1995:63). Vid utformningen av sina förslag har kommittén inte kunnat ta någon hänsyn till eventuella förändringar i relationerna mellan staten och Svenska kyrkan. Utredningen bör därför överväga om relationsändringen motiverar någon ändring i Svenska kyrkans eller något annat trossamfunds skattestatus. 
 En statsfinansiellt neutral lösning 
 I det statliga utredningsarbetet skall prövas de kostnader som förslagen för med sig och hur dessa skall finansieras. Därvid skall även beaktas den skatteadministrationsersättning från kyrkliga kommuner som riksdagen beslutat om (prop. 1994/95:100, prop. 1994/95:150, bet. 1994/95:FiU19, rskr. 1994/95:417). En grundläggande förutsättning skall vara en statsfi- nansiellt neutral lösning. Utredningen skall efter samråd med övriga utredningar lägga fram förslag till hur den sammanlagda finansieringen skall ske. 
  
 242  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 Utredningsarbetets bedrivande 
 Samordnings- och insynsbehov 
 Som framgått av det föregående behövs ett omfattande utredningsarbete i olika delfrågor för att slutföra den föreslagna relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan. Inom Svenska kyrkan behöver man samtidigt göra ett minst lika omfattande arbete av motsvarande slag för att de ändrade relationerna skall kunna genomföras. Både på den statliga och den kyrkliga sidan finns ett starkt intresse av att hålla samman och samordna det fortsatta utredningsarbetet. Detta samordningsbehov gäller inte bara utredandet inom staten respektive kyrkan utan också det samlade utred- ningsarbetet oavsett huvudman. Från båda sidor finns vidare ett starkt intresse av att på bredast möjliga sätt förankra de förslag som utrednings- arbetet leder fram till. För att uppnå detta måste goda möjligheter skapas att kontinuerligt få insyn i arbetet och att successivt kunna påverka förslagen. Sådana möjligheter ger också goda förutsättningar för en fortsatt livlig debatt om  
 stat-kyrkafrågan 
  och därmed en förankring av förslagen i en bred demokratisk beslutsprocess. 
 Enligt de av riksdagen godkända riktlinjerna för det fortsatta arbetet med ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan bör särskilda åtgärder vidtas för att underlätta insyn i och samordning mellan de här aktuella utredningarna. Samverkan bör också ske mellan statens och kyrkans utredningsarbeten. 
 Ett särskilt beredningsorgan 
 Utifrån de riktlinjer som godkänts skall ett särskilt beredningsorgan inrättas inom Civildepartementet med uppgift att samlat följa utredningsarbetet i  
 stat-kyrkafrågan. 
  De utredningar och myndigheter som omfattas av dessa direktiv skall fortlöpande rapportera om sina uppdrag till detta organ. 
 Beredningsorganet skall kontinuerligt hålla sig informerat om de förslag som arbetas fram av utredningarna och myndigheterna. Vidare skall organet informera sig om det inomkyrkliga utredningsarbetet. Tillsammans med Svenska kyrkans centralstyrelse skall organet bidra till den nödvändiga samordningen av det statliga och det kyrkliga utredningsarbetet. Slutligen skall organet sprida information om det fortsatta utredningsarbetet med ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan. 
 I organet skall samtliga riksdagspartier vara företrädda liksom en bred representation från Svenska kyrkan. Även andra trossamfund än Svenska kyrkan och de berörda fackliga organisationerna skall finnas representerade i organet. Detta skall avsluta sitt arbete senast den 30 juni 1998. 
 SOU 1997:43  
 Bilaga 1  
 243 
 Ordförande i organet skall vara statsrådet och chefen för Civildeparte- mentet. 
 Generella direktiv 
 Utredningar och myndigheter enligt dessa direktiv skall beakta direktiven till samtliga utredare och kommittéer om att pröva offentliga åtaganden (dir.1994:23), om redovisning av regionalpolitiska konsekvenser (dir.1992:50) och om jämställdheten mellan könen (dir. 1994:124). 
 Redovisning av uppdragen 
 Utredningarna och myndigheterna skall redovisa sina slutliga förslag senast den 31 mars 1997. 
 Civildepartementet 
  
 244  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 245 
  
 Bilaga 2 
 Rapport från Statskontoret 
 Kyrkoantikvariskt underhåll 
 - ersättning från staten 
 (1996:18) 
 Bilaga 2 finns endast i den tryckta versionen 
  
 246  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1997:43 
  
 SOU 1997:43 
  
 277 
  
 Bilaga 3 
 Kulturarvsutredningens förslag till ändring i 4 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 
 (Skyddet av kulturmiljön  
 [ 
 SOU 1996:128 
 ] 
 ) 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
  
 1 § 
  
 Kulturhistoriska värden i kyr- kobyggnader, kyrkotomter, kyrk- liga inventarier och begravnings- platser är skyddade enligt be- stämmelserna i detta kapitel. 
 Kulturhistoriska värden i kyr- kobyggnader, kyrkotomter, kyrk- liga inventarier, begravnings- platser,  
 prästgårdar och kyrk- städer  
 är skyddade enligt be- stämmelserna i detta kapitel. 
 Kyrkliga kulturminnen skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas. 
  
 Kyrkobyggnader 
  
 och 
  
 kyrko- 
  
 Kyrkobyggnader, kyrkotomter 
  
 tomter 
  
 och begravningsplatser 
  
 2 § 
 1 
  
 Kyrkobyggnader 
  
 och 
  
 kyrko- 
  
 tomter skall vårdas och unde- rhållas så att deras kultur- historiska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas. 
 Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som invigts för svenska kyrkans gudstjänst och som vårdas av en kyrklig kommun samt domkyrkor som står under egen förvaltning. 
  
 1  
 Ändringen innebär bl.a. att första stycket upphävs. 
  
 278  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hör samman med byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats. 
 Begravningsplatser är såda- na områden eller utrymmen som avses i 1 kap. 1 § begravnings- lagen (1990:1144). Bestämmel- serna i detta kapitel omfattar också sådana byggnader på begravningsplatser som inte är kyrkobyggnader samt fasta an- ordningar såsom murar och portaler. 
 3 § 
 2 
  
 Kyrkobyggnader  
 som är upp- förda och  
 kyrkotomter  
 som har tillkommit  
 före utgången av år 1939 får inte på något väsentligt sätt ändras utan tillstånd av länsstyrelsen. 
 Kyrkobyggnader, kyrkotomter  
 och begravningsplatser  
 som har  
 uppförts,  
 tillkommit  
 eller anlagts  
 före utgången av år 1939 får inte på något väsentligt sätt ändras utan tillstånd av länsstyrelsen. 
 I fråga om en kyrkobyggnad krävs alltid tillstånd för rivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i eller ändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och kostnärliga utsmyckning samt för ändring av dess färgsättning. 
 I fråga om en kyrkotomt krävs alltid tillstånd för utvidgning av  
 tomten  
 samt för uppförande eller väsentlig ändring av byggnader, murar, portaler eller andra fasta anordningar  
 på tomten. 
  
 I fråga om en kyrkotomt  
 eller en begravningsplats  
 krävs alltid tillstånd för utvidgning av  
 om- rådet  
 samt för uppförande eller väsentlig ändring av byggnader, murar portaler eller andra fasta anordningar  
 inom området. 
  
 Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen skall utföras samt den dokumentation som behövs. 
  
 2  
 Senaste lydelse 1995:560 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 3  
 279 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
 Om Riksantikvarieämbetet beslutar det, skall bestämmel- serna i 3 § om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 Kyrkliga inventarier 
 6 § 
 Om Riksantikvarieämbetet beslutar det, skall bestämmel- serna i 3 § om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av år 1939 och som är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 Detsamma gäller en begravningsplats som har till- kommit efter utgången av år 1939 och ligger invid en kyrko- byggnad som uppförts dess- förinnan eller är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 Inventarier av kulturhistoriskt värde, som hör till kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad eller begravningsplats, skall förvaras och vårdas väl. 
  
 f.d. 8 § 
  
 7 § 
  
 Kontraktsprosten skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också göras vid byte av kyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i  
 7 §  
 andra stycket. I en församling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen se till att kontroll sker. 
 Kontraktsprosten skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också göras vid byte av kyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i  
 6 §  
 andra stycket. I en församling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen se till att kontroll sker. 
  
 280  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 f.d. 15 § 
  
 10 § 
 3 
  
 Om det på en begravnings- plats eller i en byggnad på en begravningsplats som ägs och förvaltas av en borgerlig kommun finns föremål av kulturhistoriskt 
  
 värde, tillämpas bestämmelserna 
  
 i 
  
 6, 7, 9 och 10 §§  
 också 
  
 på 
  
 sådana föremål. Kommunen skall därvid ansvara för förteckningen samt förvaringen och vården av föremålen. I stället för vad som sägs i  
 7 §  
 skall i förteckningen anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan än kommunen. 
 Om det på en begravnings- plats eller i en byggnad på en begravningsplats som ägs och förvaltas av en borgerlig kommun finns föremål av kulturhistoriskt värde, tillämpas bestämmelserna i 
 1 § andra stycket och  
 6-9 
  §§  
 också på sådana föremål. Kommunen skall därvid ansvara för förteckningen samt förvaringen och vården av före- målen. I stället för vad som sägs i  
 6 §  
 skall i förteckningen anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan än kommunen. 
  
 Begravningsplaster 
  
 Prästgårdar 
  
 11 § 
 I vården av en begrav- ningsplats skall dess betydelse som en del av vår kulturmiljö beaktas. Begravningsplatserna skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. 
 På en prästgård som huvud- sakligen har tillkommit före utgången av år 1939 och 
 1. som är kyrklig jord enligt 
 41 kap. 1 § första stycket punkt 2 och andra stycket kyrkolagen (1992:300) eller enligt punkt 4 övergångsbestämmelserna till samma lag eller 
  
 3  
 Senaste lydelse 1995:560. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 3  
 281 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2. som tidigare har varit 
  
 prästgård enligt föreskrifter 
  
 om 
  
 kyrklig jord och ägs eller 
  
 förvaltas av ett pastorat, 
  
 får 
  
 inte 
  
 utan länsstyrelsens 
  
 tillstånd uppföras nya byggnader 
  
 eller 
  
 utföras 
  
 sådana åtgärder 
  
 som innebär rivning eller andra 
  
 ändringar 
  
 av 
  
 byggnader 
  
 eller 
  
 anläggningar. 
  
 Begravningsplaster enligt detta kapitel är sådana områden eller utrymmen som avses i 1 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144). 
 Bestämmelserna om begrav- ningsplatser omfattar också sådana byggnader på begrav- ningsplatsen som inte är kyrko- byggnader samt fasta anord- ningar såsom murar och portaler. 
  
 12 § 
 4 
  
 En 
  
 prästgård 
  
 som avses i 
  
 11 § 
  
 får 
  
 inte 
  
 överlåtas utan 
  
 anmälan 
  
 till länsstyrelsen. Ett 
  
 avtal om överlåtelse till någon annan än staten eller ett pastorat blir inte giltigt förrän sex månader efter det att en anmälan om överlåtelsen inkom till läns- styrelsen, såvida inte läns- styrelsen medger överlåtelsen. 
  
 4  
 Senaste lydelse 1990:1146. Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs. 
  
 282  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 13 § 
 I fråga om en begravnings- plats som anlagts före utgången av år 1939 krävs tillstånd av länsstyrelsen 
  
 1. 
  
 för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra begravningsplatsen, 
  
 2. 
  
 för att där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast an- ordning. 
  
 Bestämmelserna i 
  
 11 
  
 och 
  
 12 §§ 
  
 gäller 
  
 inte 
  
 sådana 
  
 prästgårdar som förklarats som 
  
 byggnadsminnen 
  
 eller 
  
 kultur- 
  
 reservat 
  
 enligt 3 kap. eller 
  
 som 
  
 omfattas av vård- och använd- ningsföreskrifter enligt 41 kap. 12 § kyrkolagen (1992:300), om länsstyrelsen beslutar att sådana föreskrifter skall gälla som skyddsbestämmelser enligt 3 kap. 
 14 § 
 Om Riksantikvarieämbetet beslutar det, skall bestämmel- serna i  
 13 §  
 tillämpas också i fråga om en  
 begravningsplats  
 som tillkommit efter utgången av år 1939,  
 om begravningsplatsen ligger invid en kyrkobyggnad som uppförts dessförinnan eller 
  
 är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 Om Riksantikvarieämbetet beslutar det, skall bestämmel- serna i  
 11 och 12 §§  
 tillämpas också i fråga om en  
 prästgård  
 som  
 huvudsakligen har  
 till- kommit efter utgången av år 1939  
 och som  
 är märklig genom sitt kulturhistoriska värde. 
 15 § 
 Länsstyrelsen får besluta att en prästgård inte skall omfattas av bestämmelserna i 11 eller 12 §§, såvida inte Riksantikva- rieämbetet har valt ut den med stöd av 14 §. 
  
 SOU 1997:43 
  
 Bilaga 3  
 283 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Efter utgången av år 1999 
  
 gäller 
  
 bestämmelserna endast 
  
 sådana prästgårdar som länssty- 
  
 relsen 
  
 eller 
  
 Riksantikvarie- 
  
 ämbetet före denna tidpunkt har 
  
 valt ut. 
  
 Överklagande 
  
 Kyrkstäder 
  
 16 § 
  
 Kyrkstäder får inte på något väsentligt sätt förändras utan tillstånd av länsstyrelsen. 
 Länsstyrelsen får förordna om skyldighet för innehavare av lägenheter inom en kyrkstad att inom viss tid anmäla överlåtelser av sådana lägenheter till länsstyrelsen. 
 Ansvar och överklagande m.m. 
 17 § 
 Länsstyrelsen får hos kronofogdemyndigheten begära särskild handräckning enligt lagen (1990:746) om betalnings- föreläggande och handräckning mot den som ansvarar för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne för att säkerställa efterlevnaden av föreskrifter och beslut enligt detta kapitel. 
  
 284  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1997:43 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 I fall som avses i första 
  
 stycket får länsstyrelsen i stället 
  
 för 
  
 att 
  
 begära 
  
 särskild 
  
 handräckning förelägga den som 
  
 är ansvarig att vidta rättelse 
  
 eller avbryta pågående åtgärder. 
  
 Ett 
  
 sådant 
  
 föreläggande får 
  
 förenas med vite. 
  
 f.d. 16 § 
  
 18 § 
  
 Beslut som anges i 3, 9 och 13 §§  
 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Sådana be- slut får alltid överklagas av dom- kapitlet. 
  
 Länsstyrelsens beslut enligt detta kapitel  
 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Så- dana beslut får alltid överklagas av domkapitlet. 
  
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
 Beslut enligt 4,  
 10  
 och  
 14  
 §§ får överklagas hos regeringen. 
 Riksantikvarieämbetets  
 beslut enligt 4 och  
 12 
 §§ får överklagas hos regeringen. 
  
 SOU 1997:43 
  
 285 
  
 Bilaga 4 
 Policydokument med grundläggande principer för vården av det kyrkliga kulturarvet 
 Ur Fädernas kyrkor - och framtidens (Svenska kyrkans utredningar 1996:1 sid.  
 175-176). 
  Betänkande av 1993 års kyrkob yggnads- utredning. 
  
 1. 
  
 Kyrkorna är ett kulturarv som tillhör alla och skall bevaras åt kommande generationer. 
  
 2. 
  
 Kyrkorna är levande gudstjänstrum  
  
 och  
 ett ovärderligt kulturarv. 
  
 3. 
  
 Kulturmiljövårdens uppdrag är att företräda det allmänna vad gäller bevarande av kulturarvet och att i detta arbete göra en avvägning mot församlingens intressen. 
  
 4. 
  
 Kyrkan skall respekteras som ett heligt rum för högtid och stillhet - ett rum för gudstjänst och kyrkliga handlingar: dop, konfirmation, vigsel och begravning. 
  
 5. 
  
 Kyrkan skall respekteras som ett levande kulturarv där den i obruten kontinuitet bestående funktionen har ett värde i sig. 
  
 6. 
  
 Kyrkan skall respekteras som ett historiskt dokument. 
  
 7. 
  
 Kyrkan skall respekteras som ett arkitektoniskt monument. 
  
 8. 
  
 Hanteringen skall grunda sig på en sammanvägd bedömning av kyrkans uppgift att samla till gudstjänst och högtid å ena sidan samt kyrkans historiska, arkitektoniska och estetiska värden å den andra. Bedömningen skall ge underlag för ställningstaganden både i stort och vad avser de enskilda detaljerna. 
  
 9. 
  
 Hanteringen skall ske utifrån en helhetssyn på objektet. 
  
 10. 
  
 Grundläggande principer för god byggnadsvård skall alltid gälla. Det innebär 
  
 - 
  
 att visa respekt för originalet 
  
 - 
  
 att verka för reversibla åtgärder 
  
 - 
  
 att använda adekvata material och metoder 
  
 - 
  
 att ställa krav på kvalitet i material och utförande 
  
 286  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1997:43 
  
 11. 
  
 Estetiska omgestaltningar (smakrestaureringar) bör bedömas restriktivt men kan komma ifråga exempelvis i en i flera etapper förvanskad kyrka av låg estetiskt och antikvarisk kvalitet. Kraven på god arkitektonisk och estetisk gestaltning skall då ställas högt. 
  
 12. 
  
 Kyrkorna skall vara väl dokumenterade. Därvid skall utgångspunkten vara 
  
 - 
  
 att dokumentationen skall kunna ge underlag för en rekonstruktion i händelse av exempelvis en brand 
  
 - 
  
 att kyrkan i princip skall bevaras för all framtid. Därför skall dokumentation av åtgärder, metoder och material kunna ge tillräckligt underlag för det framtida underhållet 
  
 - 
  
 att kyrkorna i sig är värdefulla kunskapsbanker. Dokumen- tation av murverk, konstruktioner, snickerier, målningar, inven- tarier etc. skall syfta till att ta tillvara och sprida den kunskapen.