Förord 
 Grundlagsutredningens uppgift är att göra en samlad översyn av regeringsformen. De övergripande målen för utredningens arbete är att stärka och fördjupa den svenska folkstyrelsen, att öka med- borgarnas förtroende för demokratins funktionssätt och att höja valdeltagandet. Utredningen behandlar bl.a. frågor om valsystemet, folkomröstningar, förhållandet mellan riksdagen och regeringen samt domstolarnas roll i det konstitutionella systemet. 
 Peder Nielsen har på uppdrag av Grundlagsutredningen gjort en uppföljning och utvärdering av personvalet i 2006 års val till riks- dagen, landstingen och kommunerna. I uppdraget har också ingått att göra en uppföljning och utvärdering av personvalet i 1999 och 2004 års val till Europaparlamentet. Uppdraget redovisas i denna rapport. De bedömningar och förslag som presenteras i rapporten är författarens egna. Grundlagsutredningens ledamöter har inte prövat och tagit ställning till innehållet i rapporten. 
 Stockholm i september 2007 
 Carter 
  
 1 
  
 Inledning..................................................................... 
  
 5 
  
 Rapportens disposition ....................................................................... 
  
 6 
  
 Kort beskrivning av personvalsystemet ............................................. 
  
 7 
  
 Personvalets bakgrund och tillkomst................................................. 
  
 9 
  
 Tidigare utvärderingar av personvalet.............................................. 
  
 14 
  
 Debatt om personvalet...................................................................... 
  
 17 
  
 2 
  
 Väljarna och personvalet ............................................. 
  
 23 
  
 Väljarnas attityd till personvalet....................................................... 
  
 24 
  
 Personröstandets omfattning och utveckling över tid.................... 
  
 25 
  
 Valkrets- och kommunskillnader..................................................... 
  
 31 
  
 Vilka väljare personröstar?................................................................ 
  
 39 
  
 Skäl att inte personrösta ................................................................... 
  
 44 
  
 Valdeltagande och personröstning................................................... 
  
 45 
  
 Sammanfattning och kommentar..................................................... 
  
 49 
  
 3 
  
 Kandidaterna och personvalet...................................... 
  
 53 
  
 Personvalda kandidater ..................................................................... 
  
 54 
  
 Personröster på kandidater som klarat spärren............................... 
  
 57 
  
 Personvalda kandidater på icke valbar plats..................................... 
  
 60 
  
 3 
  
 Innehåll 
  
 Olika grupper av kandidater ............................................................. 
  
 62 
  
 Sammanfattning och kommentar ..................................................... 
  
 83 
  
 4 
  
 Partierna och personvalet ............................................ 
  
 91 
  
 Personvalets genomslag i olika partier ............................................. 
  
 92 
  
 Personvalets betydelse under valrörelsen....................................... 
  
 102 
  
 Personvalets konsekvenser i det parlamentariska arbetet ............. 
  
 105 
  
 Sammanfattning och kommentar ................................................... 
  
 109 
  
 5 
  
 Personvalets utformning ............................................ 
  
 117 
  
 Olika spärrnivåer ............................................................................. 
  
 118 
  
 Valkretsarnas storlek ....................................................................... 
  
 131 
  
 Ett högre personvalsdeltagande...................................................... 
  
 137 
  
 Sammanfattning och kommentar ................................................... 
  
 145 
  
 6 
  
 Valet till Europaparlamentet och personvalet ............... 
  
 151 
  
 Personvalsdeltagandet ..................................................................... 
  
 152 
  
 Personvalda kandidater ................................................................... 
  
 156 
  
 Sammanfattning och kommentar ................................................... 
  
 160 
  
 Referenser....................................................................... 
  
 163 
  
 4 
 1 Inledning 
 Vid allmänna val utses personer som under kommande mandat- period ska representera medborgarna i politiska församlingar på olika nivåer. Mandaten är personliga i den meningen att varje utsedd ledamot äger sitt mandat. Samtidigt är valsystemet baserat på politiska partier. Partierna kommer genom interna nominerings- processer fram till vilka som ska kandidera för partiet och nomi- nerar sedan dessa på partiets valsedel. Väljarna röstar genom att välja mellan partiernas valsedlar och de utövar således sitt infly- tande främst genom att påverka partisammansättningen i de poli- tiska församlingarna. Mandaten fördelas först mellan partierna på grundval av deras resultat i valet, därefter utses ledamöterna för respektive parti. Både kandidaterna själva och väljarna uppfattar i hög grad valen som partival (se Fisher  Oscarsson 2004). 
 I snart tio års tid har väljarna haft möjlighet att också rösta på person. Förutom det grundläggande partivalsmomentet finns i valsystemet ett personvalsmoment. För val till riksdagen slås detta fast i regeringsformen, i vilken föreskrivs att röstning vid val till riksdagen sker på parti med möjlighet för väljarna att avge särskild personröst (3 kap. 1 §). Grundlagsregleringen gäller endast val till riksdagen, men principen regleringen ger uttryck för gäller även för övriga allmänna val (prop. 1993/94:115 s. 11). 
 1 
  
 Även före personvalsreformen hade väljarna möjlighet att påverka personsammansättningen i de valda församlingarna. Det kunde göras genom strykningar på de valsedlar som presenterades av partierna och genom att skriva till kandidater på valsedlarna. 
 2 
  
 1 
  
 I den tidigare vallagen (1997:157), som den 1 januari 2006 ersattes av en ny (SFS 2005:837), fastslogs i den inledande paragrafen att principen gällde för alla valen, dvs. valen till riksdagen, landstings- och kommunfullmäktige samt Europaparlamentet. 
  
 2 
  
 Härutöver kan även nämnas möjligheten för väljarna att påverka personsammansättningen genom att välja bland de olika listor som kunde förekomma för ett parti i en valkrets (se SOU 1987:6 s. 137 f.). Denna möjlighet var dock beroende av om partierna hade beslutat att gå fram med flera listor i en valkrets eller om någon grupp inom partiet ställt upp en s.k. spränglista. 
  
 5 
 Inledning 
 Betydelsen av dessa markeringar var dock i det närmaste obefintlig. Urvalet av kandidater blev som regel alltid i enlighet med den kandidatrangordning som bestämts internt i partierna och som framgick av deras listor inför valet. I praktiken kunde valen således beskrivas som renodlade partival (Johansson  Möller 1998 s. 39, se även prop. 1996/97:70 s. 117). Möjligheten för väljarna att avge särskild personröst infördes i full skala vid 1998 års val till riksdag, kommun och landsting. Dessförinnan hade i ett antal kommuner anordnats försök med personröstning i 1994 års kommunalval, och i Europaparlamentsvalet fanns möjligheten att personrösta redan i samband det första Europaparlamentsvalet 1995. Totalt har nu personval genomförts vid över tio valtillfällen. 
 Denna rapport 
 3  
 har utarbetats på uppdrag av Grundlags- utredningen och är en utvärdering av hur personvalet har fungerat till dags dato. Det senaste valet, 2006 års val, studeras mer ingående och jämförs i olika avseenden med tidigare val. Till grund för utvär- deringen ligger främst uppgifter från Valmyndigheten och Statis- tiska centralbyrån (SCB). Vidare har uppgifter inhämtats från de valundersökningar som genomförs av Statsvetenskapliga institu- tionen vid Göteborgs universitet och SCB i samband med allmänna val. Rapporten tar även upp vad som framkommit i tidigare utvär- deringar och forskning som gjorts om personvalet och dess effek- ter. 
 Rapportens disposition 
 Utvärderingen är inriktad på tre aktörskategorier i det politiska systemet som på olika sätt berörs av personvalet (jfr Anckar, Karvonen  Isaksson 2001 s. 33, Brown m.fl. 2004 s. 12, KU 2003/04:URD6): väljarna, kandidaterna och partierna. Varje aktörs- kategori behandlas i särskilda avsnitt. Frågor om i vilken utsträckning väljarna personröstar, vilka väljare som personröstar, hur de poli- tiska partierna har påverkats av personvalet, vilka kandidatgrupper som förlorar respektive vinner på personval etc. studeras. I rappor- ten uppmärksammas även effekter av det nuvarande personvals- systemets utformning kontra andra utformningar av personvals- systemet. Störst vikt läggs vid personvalet i samband med valen till riksdag, kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige, men i det 
  
 3  
 Tack till docent Williams för värdefulla kommentarer på rapporten. 
 6 
 Kennedy 
 sista avsnittet uppmärksammas även personvalet i samband Europaparlamentsvalet. 
 Inledningsvis ges dock i detta avsnitt en kortfattad beskrivning av nuvarande personvalssystem samt den historiska bakgrunden. I korta drag redovisas även vad som framkommit i tidigare genom- förda utvärderingar av personvalet samt synpunkter som förts fram av politiker och forskare i debatten om det nuvarande personvals- systemets utformning. 
 Kort beskrivning av personvalsystemet 
 Bestämmelser om hur val och fördelning av mandat ska göras finns i vallagen (2005:837). I korta drag kan valssystemet beskrivas på följande sätt. I varje politisk församling – riksdag, kommunfull- mäktige, landstingsfullmäktige och Europaparlamentet – finns ett på förhand givet antal mandat som ska tillsättas med utgångspunkt i valresultatet. I ett första steg fördelas mandaten i respektive för- samling mellan partierna. I  
 riksdags-, 
  landstings- och Europaparla- mentsvalen krävs att partierna har passerat en småpartispärr för att få vara med i mandatfördelningen. 
 4  
 Metoden som används för att fördela mandaten benämns jämkade uddatalsmetoden. Det parti som har det högsta jämförelsetalet i en valkrets erhåller valkretsens första mandat, osv. 
 Efter mandaten har fördelats mellan partierna ska ledamöter och ersättare utses. I första hand utses dessa på grundval av deras personliga röstetal, dvs. utifrån hur stor andel av partiets väljare i en valkrets som har personröstat på dem. Personliga röstetal fastställs dock enbart för de kandidater som har klarat personvalsspärren. I riksdagsvalet gäller här att personrösterna ska motsvara minst åtta procent av partiets röster i valkretsen. I  
 kommunal-, 
  landstings- och Europaparlamentsvalen krävs minst fem procent. Om en kandidat i en valkrets står på flera listor för samma parti räknas personrösterna ihop från alla listor. Utöver procentspärren finns i kommunal- och landstingsvalen en spärr i form av ett absolut antal personröster. I kommunalvalet är spärren 50 röster och i lands- tingsvalet 100 röster. Kandidater vars personkryss inte når upp till 
  
 4  
 I riksdagsvalet krävs att partiet har fått antingen fyra procent av rösterna i hela landet eller tolv procent av rösterna i en valkrets. I landstingsvalet krävs tre procent av rösterna i landstinget och i Europaparlamentsvalet krävs fyra procent av rösterna i landet. I kommunalvalet finns inga spärrar, utan alla partier som fått röster deltar i mandat- fördelningen. 
 7 
 Inledning 
 dessa antal blir alltså inte personvalda även om kryssen skulle mot- svara minst fem procent av partiets röster i valkretsen. Om antalet kandidater som klarat personvalsspärren inte räcker för att tillsätta ett partis samtliga mandat fastställs ordningsföljden mellan åter- stående kandidater utifrån deras jämförelsetal, vilket enkelt uttryckt innebär att kandidaterna utses i den ordning de står på valsedeln. 
 Möjlighet att stryka kandidater från valsedeln fanns tidigare men togs bort i samband med att personvalet infördes. Enligt den nuvarande ordningen är det inte heller möjligt att på annat sätt markera sin åsikt att en viss kandidat inte ska bli invald. Det nuvarande valsystemet ger enbart möjlighet för väljarna att uttrycka sina kandidatpreferenser i form av stöd för en viss kandi- dat. Tillskrivna namn beaktas inte vid sammanräkningen för de partier som registrerat partibeteckning och anmält kandidater. Om ett parti valt att inte anmäla kandidaterna på en valsedel kan väljare skriva till ett namn på valsedeln och på så sätt personrösta på en person som inte partiet nominerat. 
 Någon reglering som hindrar en kandidat från att kandidera i flera valkretsar finns inte. 
 5  
 En konsekvens av detta är att en kandi- dat kan komma att ta plats i mer än en valkrets, men denne kan då självklart endast tillträda mandatet i en av valkretsarna. Bland annat har anförts att kandidaturer i flera valkretsar leder till nackdelar för väljarna, men i stället för reglering, till exempel krav på bostads- band, som hindrar sådana kandidaturer har man förutsatt att parti- erna i sina nomineringar själva medverkar till att komma till rätta med problemet (prop. 2004/05:163 s. 92 f.). När det inträffar att en kandidat tar plats i till exempel två valkretsar tillträder denne i första hand mandatet i den valkrets där han eller hon har fått störst andel personröster och i andra hand mandatet i den valkrets där han eller hon har det största jämförelsetalet. I den andra valkretsen utses ersättaren i första hand utifrån andel personröster. Om ingen ersättare har klarat personvalsspärren utses den som har högst jämförelsetal. Har den dubbelvalsavvecklade kandidaten kommit över personvalsspärren även i den andra valkretsen och det inte finns någon annan kandidat i den valkretsen som har kommit över personvalsspärren ska ersättaren dock hämtas från den personvalde, 
  
 5  
 Kandidaten måste dock självklart uppfylla de valbarhetskrav som finns för det aktuella valet. Till exempel kan en kandidat till kommunfullmäktige endast kandidera i den kommun där han eller hon är folkbokförd. Om kommunen i sin tur är indelad i flera valkretsar kan kandidaten dock, som sagt, kandidera i alla dessa. 
 8 
 Kennedy 
 men alltså dubbelvalsavvecklade, kandidatens lista. Om partiet har gått fram med flera listor i en valkrets kan denna ordning medföra att ersättare hämtas från en lista som totalt sett har fått för- hållandevis få röster i valkretsen. 
 Personvalets bakgrund och tillkomst 
 Möjligheten att i valen avge särskild personröst har, som nämnts, funnits i cirka tio år, men själva frågan om personval är betydligt äldre än så. Redan 1909, då Sverige övergick från majoritetsval i enmansvalkretsar till proportionella val, fördes diskussioner om införande av personval, och under de närmast följande decennierna tillsattes ett antal utredningar i frågan. 
 6  
 Början till grunden för det nuvarande personvalssystemet kan härledas till Författningsutred- ningens arbete. År 1963 lämnade utredningen betänkandet  
 Sveriges statsskick, del 2  
 (SOU 1963:17), i vilket angavs vissa riktlinjer i syfte att förstärka personvalsmomentet. Förslaget fick bl.a. kritik för att vara för komplicerat och ledde inte heller till någon proposition. 
 I stället fick Grundlagberedningen i uppdrag att överarbeta och vidareutveckla Författningsutredningens förslag. I betänkandet  
 Ny regeringsform – Ny riksdagsordning  
 (SOU 1972:15), som över- lämnades våren 1972, framförde beredningen sina krav på de meto- der som skulle stärka väljarnas inflytande över riksdagens person- sammansättning (s. 87). Något förslag till nytt personvalssystem presenterades dock inte med hänvisning till att man inte haft möjlighet att göra de för ett sådant förslag nödvändiga under- sökningarna. Beredningen ansåg också att ett förslag till ett nytt personvalssystem borde föregås av en särskild utredning. 
 Kraven som framfördes av Grundlagberedningen har dock varit vägledande för efterföljande utredningar och kan till stora delar sägas ligga till grund för den nuvarande personvalsordningen (se SOU 1993:21 s. 19). Kraven kan formuleras i följande fyra punkter. 
  
 1. 
  
 Små grupper får inte ges möjlighet att styra personvalet på bekostnad av de stora väljargrupperna, som kanske helst över- låter valet av personer till partiinstanserna. 
  
 2. 
  
 Stora ekonomiska insatser eller andra ovidkommande omständ- ligheter får inte bli utslagsgivande för personvalet. 
  
 6  
 Den historiska redogörelsen för olika utredning i personvalsfrågan bygger på Person- valskommitténs betänkande  
 Ökat personval  
 (SOU 1993:21) kap. 2. 
 9 
 Inledning 
  
 3. 
  
 Metoden för personval får inte bli så komplicerad att den blir svår att förstå för de röstande eller nämnvärt fördröjer fast- ställandet av valresultatet. 
  
 4. 
  
 Möjligheten att föra fram kandidater som inte är nominerade av ett parti bör bibehållas. 
  
 År 1974 tillsattes Personvals- och valkretsutredningen. I betänkan- det  
 Personval och valkretsindelning  
 (SOU 1977:94) föreslog utred- ningen att väljarna skulle ges möjlighet att avge en preferensröst på en av partiets kandidater. Alternativet att ge väljarna möjlighet att avge flera preferensröster avfärdades av kommittén med moti- veringen att sådana system tenderade medföra att personvalet blev illusoriskt. Vidare avfärdades ett system med obligatorisk prefe- rensröstning. Enligt utredningen skulle ett sådant system visser- ligen medföra ett maximum av personval inom listvalssystemets ram, men en svårighet skulle kunna vara att det ledde till en amerikanisering av valrörelsen, vilket skulle stå i strid mot kravet att ekonomiska och andra ovidkommande omständigheter inte skulle få inverka på personvalet. 
 I betänkandet reserverade sig socialdemokraternas ledamöter mot utredningens förslag. De menade bl.a. att ett stort intresse bland väljarna för personvalet kunde leda till personliga valrörelser av amerikansk modell. Förslaget fick också kritik av flera remiss- instanser. Någon proposition med förslag om personval lades inte fram, utan frågan överlämnades till Folkstyrelsekommittén, som tillsattes 1984. Kommittén presenterade förslag till ökat person- valsinslag i sitt betänkande  
 Folkstyrelsens villkor  
 (SOU 1987:6). I betänkandet framhölls betydelsen av att personvalssystemet skulle vara enkelt (s. 142 f.). Förslaget innebar att väljarna genom en siffermarkering på valsedeln skulle kunna ange om någon annan kandidat än listans första namn skulle placeras överst. Fortfarande skulle det vara möjligt att stryka namn på listan. Vid mandat- fördelningen inom partierna skulle valsedlarna sorteras i grupper så att valsedlar med samma första namn bildade en grupp, och mellan grupperna fördelades partiets mandat med hjälp av dHondt- Phragméns metod. 
 Vid remissbehandlingen fick förslaget viss kritik. Flera läns- styrelser ansåg att sammanräkningen skulle försvåras och kräva mer resurser. I propositionen som behandlade Folkstyrelsekommitténs förslag (prop. 1987/88:22) framhölls att det troligen skulle bli svårt för väljarna att förstå hur personvalssystem fungerade. Mot den 
 10 
 Kennedy 
 bakgrunden och med hänsyn till att det inte fanns tillräcklig upp- slutning bland företrädare för riksdagspartierna var regeringen inte beredd att lägga fram förslaget till riksdagen. 
 Nästa utredning i personvalsfrågan tillsattes 1992. Utredningen, som antog namnet Personvalskommittén, avgav betänkandet  
 Ökat personval  
 (SOU 1993:21). Uppdraget var att lägga fram förslag som medförde ett ökat inslag av personval, dock utan att ändra valens karaktär av partival. Kommittén var enig om att personvalinslaget vid de allmänna valen borde öka. Utgångspunkter för arbetet var att personvalssystemet skulle vara rimligt enkelt för väljarna att tillämpa, att sammanräkningsförfarandet skulle vara smidigt och att de röstande skulle ha möjlighet att välja mellan att rösta på person och att stödja en partilista. Samtidigt skulle det inte vara möjligt för ett fåtal väljare att styra personvalet. Kommittén studerade person- valssystem i flera länder och presenterade fyra olika modeller. Störst utrymme ägnade kommittén åt en modifierad dansk modell. Den innebar att partierna även fortsättningsvis skulle presentera listor på vilka kandidaterna hade rangordnats och att väljarna skulle ha möjlighet att göra en markering intill ett av namnen på valsedeln. Personrösternas fördelning blev avgörande för kandidaturvalet i de fall kandidaterna uppnått ett viss antal personröster, dvs. en spärr. Enligt kommitténs bedömning skulle en personvalsreform kunna genomföras med sikte på allmänna valen år 1997. Någon spärrnivå ville kommittén inte fastställa med hänvisning till att det var fråga om ett nytt system och det inte gick att ha någon bestämd mening om hur många som skulle välja att personrösta (s. 123 f.). Kommittén pekade på att en låg spärr i kombination med ett lågt personvalsdeltagande om till exempel 30 procent skulle kunna medföra att ett fåtal väljare tilläts styra personvalet på bekostnad av de som avstått från att personrösta, och en sådan utveckling borde undvikas för att inte balansen mellan personval och partival skulle gå förlorad. Å andra sidan skulle, fortsatte kommittén, en hög spärr i kombination med ett svagt intresse för personval göra att personvalsmomentet blev uttunnat. En väl avvägd spärrnivå torde, menade kommittén, ligga i intervallet  
 5–10 
  procent. Kommittén förordade en försiktighets- princip som innebar att spärrnivån i ett inledningsskede hellre borde ligga något högre än för lågt, och skulle erfarenheterna sedan visa att personvalsinslaget borde öka ytterligare var det lätt att justera spärren. 
 11 
 Inledning 
 Personvalskommitténs betänkande fick i huvudsak ett positivt mottagande av remissinstanserna och de flesta tillstyrkte förslaget (se prop. 1993/94:115 s. 9 f.). I partiöverläggningar om personvalet kom partierna överens om att en personvalsreform borde föregås av ett försök vid de allmänna valen år 1994. Försöket skulle omfatta tre till fem kommuner och spärren för att bli personvald skulle vara fem procent. Först vid därpå följande val skulle personröstning enligt den modifierade danska modell som Personvalskommittén förordat tillämpas i full skala. I riksdagsvalet skulle, enligt parti- överenskommelsen, spärren vara åtta procent med möjlighet att sänkas vid påföljande val. Vidare ansåg partierna att personvals- momentet var av så grundläggande betydelse att det borde komma till uttryck i grundlag och då också gavs det skydd som följer av en sådan reglering. Hösten 1993 föreslog regeringen därför en ändring av regeringsformen så att det av den skulle framgå att väljarna hade möjlighet att avge särskild personröst vid riksdagsvalen (prop. 1993/94:115). Riksdagen antog regeringens förslag och ändringarna trädde ikraft 1 januari 1995 (bet. 1993/94:KU44, bet. 1994/95:KU1, rskr. 1994/95:3). Riksdagen antog även regeringens förslag till lag om försöksverksamhet, som innebar att väljarna i 1994 års val till full- mäktige i sju kommuner 
 7  
 gavs möjlighet att avge särskild person- röst (prop. 1993/94:129, bet. 1993/94:KU23, rskr. 1993/94:232). 
 Därmed stod det klart att det från och med 1998 års allmänna val skulle finnas möjlighet till personröstning. Vad gäller val till Europaparlamentet ansåg regeringen att dessa så långt det var möj- ligt borde utformas enligt samma ordning som riksdagsval (prop. 1994/95:154). Starka skäl talade därför, ansåg regeringen, för att väljarna borde ha möjlighet att avge personröst i 1995 års val till Europaparlamentet. Reglerna skulle vara samma som förutsågs gälla för 1998 års riksdagsval, men spärrnivån borde sättas vid den undre gräns som Personvalskommittén föreslagit, dvs. fem procent. Riksdagen godtog regeringens förslag (bet. 1994/95:KU40, rskr. 1994/95:273). 
 Försöksverksamheten i de sju kommunerna samt valet till Europaparlamentet utvärderades av Nomineringsrätts- och valkrets- kommittén i betänkandet  
 Utvärderat personval  
 (SOU 1996:66). Kommittén skulle även föreslå åtgärder som kunde underlätta person- valen. Som utgångspunkt för sitt arbete hade kommittén att de framtida svenska valen skulle utgå från partival och att det till detta 
  
 7  
 De sju kommunerna var Solna, Linköping, Vaggeryd, Helsingborg, Vänersborg, Östersund och Övertorneå. 
 12 
 Kennedy 
 skulle finnas en utökad möjlighet att personrösta. Det stod också, efter partiernas överenskommelse, klart att det var den modifierade danska modell som föreslagits av Personvalskommittén som skulle tillämpas. Kommittén föreslog ett antal förändringar i valsystemet för att underlätta personvalsinslaget vid de allmänna valen år 1998. Bland annat ville kommittén ta bort möjligheten att stryka kandi- dater liksom möjligheten att skriva till namn för de partier som registrerat partibeteckning och anmält kandidater (s. 77 f.). Där- igenom förenklades sammanräkningsförfarandet väsentligt och val- resultatet kunde garanteras snabbt och säkert. Vad spärrnivån beträffar ansåg kommittén att de personval som genomförts indi- kerade att nivån i vart fall borde närma sig den av Personvals- kommittén förespråkade lägsta nivån, dvs. fem procent (s. 80 f.). Kommittén ville dock inte föreslå en förändring av spärrnivån inför 1998 års val utan menade att en justering av nivån fick anstå till dess personröstningen införts i full skala så att effekterna till fullo kunde överblickas. 
 Inför 1998 års val föreslog regeringen en ny vallag (prop. 1996/97:70). Till stora delar byggde förslaget på reglerna i den gällande vallagen men vissa nyheter föreslogs, bl.a. som utformats efter Nomineringsrätts- och valkretskommitténs förslag. Möjlig- heten att stryka och skriva till namn föreslogs försvinna enligt kommitténs modell, dvs. att strykningar aldrig skulle beaktas vid sammanräkningen och att tillskrivna namn bara skulle beaktas för partier som inte registrerat partibeteckning och anmält kandidater. Införandet av preferensröstning medförde, enligt regeringen, att det inte längre fanns behov av att kunna stryka och skriva till namn (s. 115). Strykningarna av kandidatnamn ansågs vara en negativ väljaryttring, medan personvalssystemet gav väljarna möjlighet att på ett positivt sätt ange sina preferenser för en viss kandidat (s. 132). Vad gällde spärrnivån i personvalet utgick regeringen i sin bedömning från den beslutade grundlagsändringen som sade att det svenska valsystemet ska utgå från ett partival men att det också ska finnas möjlighet för väljarna att avge särskild personröst (s. 117 f.). Det var således fråga om avvägning mellan partiernas och väljarnas inflytande (s. 121 f.). Å ena sidan ansågs partierna känna väl till kandidaternas förutsättningar för att förverkliga partiernas idéer och mål, och partierna hade även framöver ett befogat intresse av att kunna påverka kandidaturvalet. Det var då, enligt regeringen, inte rimligt att ett fåtal väljare skulle kunna kullkasta partiernas kandidatrangordning. Å andra sidan uppgavs att all makt [sic] 
 13 
 Inledning 
 utgår från folket, av vilket följde att väljarna ska avgöra vilka som ska representera dem. Mot denna bakgrund föreslog regeringen att personvalsspärren skulle vara åtta procent vid riksdagsval och fem procent vid kommunal- och landstingsval samt Europaparla- mentsval. Regeringen bedömde att den försiktighetsprincip som Personvalskommittén och Nomineringsrätts- och valkretskom- mittén hade förespråkat var en lämplig väg att gå. Man skulle således senare kunna besluta att justera spärrnivåerna nedåt. Riksdagen antog regeringens förslag (bet. 1996/97:KU16, rskr. 1996/97:177). 
 I 1998 års val till riksdag, kommun och landsting och 1999 års val till Europaparlamentet genomfördes personval på det sätt som riksdagen beslutat. 
 Tidigare utvärderingar av personvalet 
 Första personvalsutvärderingen gjordes, som framgått ovan, redan av Nomineringsrätts- och valkretskommittén och presenterades i kommitténs betänkande  
 Utvärderat personval  
 (SOU 1996:66). Utvärderingen omfattade dels försöksverksamheten vid 1994 års kommunalval, dels 1995 års Europaparlamentsval. 
 8  
 Kommittén ansåg bl.a. att informationen till väljarna om de nya reglerna om personval inte var tillräcklig (kap. 4). Kommittén ansåg vidare att personvalsreglerna inte motverkade möjligheterna till parla- mentarisk jämställdhet. Personvalet hade dock endast fått ett litet genomslag i kommunvalsförsöken. Andelen som personröstade var relativt låg, men även om andelen hade varit högre kunde enligt kommittén ifrågasättas om inte spärren låg väl högt. Kommittén kunde dock konstatera att inte bara andelen personröster utan också andelen valda på personröster var högre i valet till Europa- parlamentet. 
 I samband med att förslaget till ny vallag antogs våren 1997 uttalade riksdagen att personvalet borde bli föremål för en parla- mentarisk utvärdering (se bet. 1996/97:KU16 s. 11). Utvärderingen skulle bl.a. uppmärksamma om personvalsinslaget gett väljarna bättre möjlighet att påverka vilka som representerar dem. 
 Regeringen delade riksdagens uppfattning och beslutade i juni 1997 att tillkalla ett parlamentariskt sammansatt råd med uppgift 
  
 8  
 Även Riksskatteverket och Statsvetenskapliga institutionen vid Göteborgs universitet genomförde uppföljningar och utvärderingar av de två valen. Dessa finns redovisade i Nomineringsrätts- och valkretskommitténs betänkande (SOU 1996:66 s. 47 f.). 
 14 
 Kennedy 
 att utvärdera de tekniska, ekonomiska, organisatoriska och prak- tiska effekterna av personvalssystemet. Rådet antog namnet Rådet för utvärdering av 1998 års val och överlämnade hösten 1999 betänkandet  
 Personval 1998. En utvärdering av personvalsreformen 
  
 (SOU 1999:136). Rådet anlitade också forskare med anknytning till de statsvetenskapliga institutionerna vid Stockholms, Göteborgs och Umeå universitet för att utföra undersökningar om personvals- systemet. Forskarnas rapporter publicerades i antologin  
 Premiär för personval  
 (SOU 1999:92). 
 Som utgångspunkt för utvärderingen och sina bedömningar hade rådet att avsikten med personvalsreformen inte varit att i grunden reformera den svenska valordningen utan att ge med- borgarna bättre möjlighet att inom ramen för ett partivalssystem påverka vilka som ska representera dem (SOU 1999:136 s. 108 f.). Vidare betonade rådet att effekterna av mer genomgripande konsti- tutionella reformer oftast är beroende av den långsiktiga samhälls- utvecklingen på många områden, varför personvalsreformens lång- siktiga konsekvenser var svåra att bedöma. Särskilt svårt ansågs vara bedömningar i mer övergripande frågor, som till exempel person- valet betydelse för förhållandet mellan väljare och valda, medan slutsatser i frågor av mer konkret och valteknisk natur kunde vara mer säkra. 
 Enligt rådet fanns mycket som talade för att personvalsreformen kunde komma att bidra till en förbättrad relation mellan väljare och valda (s. 111 f.). Undersökningar visade att personer som annars inte engagerar sig politiskt hade valt att delta i valrörelsen just för att stödja en kandidat. Något påvisbart samband mellan det sjunkande valdeltagande och personvalsreformen förelåg inte. Jäm- fört med de tidigare genomförda personvalen hade reglerna förenklats och föregåtts av betydande informationsinsatser om röstningsproceduren och valsystemet. Andelen väljare som person- röstade sades vara den förväntade i riksdagsvalet medan den var något lägre än förväntat i valen till kommun- och landstings- fullmäktige. Andelen förväntades dock öka i framtida val. Rådet ville samtidigt framhålla att utvecklingen av personvalet till stor del skulle bero på i vad mån de politiska partierna valde att informera om och lyfta fram sina kandidater. I valet hade informationen om enskilda kandidater inte varit tillräcklig. Flest personröster tillföll kandidater som var placerade högt på partiernas listor. I de fall kandidater blev invalda enbart på grund av personröster, dvs. de skulle inte ha blivit valda med det gamla listsystemet, rörde det sig 
 15 
 Inledning 
 oftast om personer som var placerade som nummer två på sitt partis lista, varför personvalet inte kunde sägas ha lett till några dramatiska omkastningar av partiernas nomineringsordning. Rådet ansåg att avvägningen mellan partiernas och de personröstande väljarnas inflytande rent allmänt var rimlig, men i de stora val- kretsarna var förutsättningarna för väljarinflytande genom person- val påtagligt lågt. Rådet förespråkade inte någon sänkning av spärr- nivån utan ansåg i stället att ett ökat personvalsinslag hellre borde åstadkommas genom ökad personröstning. Rådet framhöll här också att det inte fanns stöd bland väljarna för en sänkning av spärrnivån. 
 Rådet fick även i uppdrag att analysera det låga valdeltagandet i 1999 års val till Europaparlamentet. Uppdraget redovisades i betän- kandet  
 Valdeltagande och Europaparlamentsval  
 (SOU 2000:81). I betänkandet omnämndes personvalet endast i så måtto att under- sökningsresultat visat att personvalssystemet inte haft någon nega- tiv inverkan på valdeltagandet (s. 16). Av en forskarrapport som hade beställts av rådet framgick nämligen att andelen i valmans- kåren som motiverade sitt  
 icke-röstande 
  med att det var krångligt med personröstning hade minskat betydligt sedan 1995 års Europa- parlamentsval (Hopkins, Mendoza 2000 s. 58). 
 Vid 2002 års val tillsattes inte något parlamentariskt råd motsvarande Rådet för utvärdering av 1998 års val. Konstitutions- utskottet lät däremot genomföra en egen utvärdering av person- valet i 2002 års val till riksdag, kommun och landsting, vilken presenterades i rapporten  
 Personval 2002  
 (KU 2003/04:URD6, se även bet. 2003/04:KU13 bilaga 2). I rapporten konstaterades att väljarnas inställning till personvalssystemet var stabil och positiv. Den dominerande uppfattningen bland dem var att personvals- inslaget i valsystemet var lagom. Trots det och trots att antalet personvalskampanjer hade ökat så minskade andelen väljare som personröstade. Färre kandidater blev också personvalda jämfört med 1998 års val. Något som skulle tyda på att vissa grupper (till exempel kvinnor och invandare) skulle missgynnas av personvals- systemet fanns inte enligt rapporten. 
 Utöver ovan nämnda utvärderingar har SCB och Statsveten- skapliga institutionen vid Göteborgs universitet genomfört under- sökningar av de allmänna valen och därvid även studerat person- valet i olika avseenden (se Fisher 1999a, Fisher  Oscarsson 2004, Oscarsson  Holmberg 2006, SCB 2005). 
 16 
 Kennedy 
 Debatt om personvalet 
 Som framgått i det föregående förgicks personvalsreformen av en partiöverenskommelse om införande av personval med personvals- spärrar på åtta procent i riksdagsvalet och fem procent i övriga val. Det är dock ingen hemlighet att partierna hade olika uppfattningar om hur stort personvalsinslaget borde vara i valsystemet, och den ordning som kom att införas har beskrivits som en utpräglad kompromiss (Clayton m.fl. 1999 s. 106). När konstitutions- utskottet våren 1997 behandlade regeringens förslag till ny vallag avstyrkte ett i det närmaste enigt utskott motioner om lägre spärr- nivå i riksdagsvalet (bet. 1996/97:KU16 s. 14). Endast Miljöpartiets representant, som ansåg att personvalsspärren borde ha varit fem procent även i riksdagsvalet, reserverade sig mot utskottets förslag till beslut. I ett särskilt yttrande anförde ledamöterna från Modera- terna och Folkpartiet att man sedan länge hade förordat ett starkt inslag av personval i valsystemet och gärna hade sett ett renodlat personval av finsk modell. Man ansåg även att spärren i riks- dagsvalet borde ha varit fem procent. Med hänvisning till kompro- missen vid partiöverläggningarna avstod man dock från att reser- vera sig. 
 Därefter har frågan om spärrnivån i personvalet legat på riksdagens bord vid flera tillfällen. Våren 2004 gjorde konsti- tutionsutskottet en fördjupad behandling av motioner om val- och regeringsbildning, bl.a. personvalet (bet. 2003/04:KU13). I motio- ner från socialdemokratiska ledamöter framhölls att det finns nackdelar med personvalet, till exempel att det leder till ytlighet, konkurrens inom partierna och försvagning av partiväsendet. I motionerna efterlystes en möjlighet för väljarna att på valsedeln markera sitt stöd till partiets kandidatrangordning. Motionärerna tog även upp risken att ekonomiska och andra kampanjmässiga resurser skulle kunna få avgörande betydelse för enskilda kandi- daters framgång. Härutöver ansåg socialdemokratiska och miljö- partistiska ledamöter, liksom ledamöter från Centerpartiet, att det åter borde bli möjligt att stryka kandidater från valsedeln. Vänster- partistiska ledamöter gav i motioner uttryck för en skeptisk inställ- ning till personval. Personliga åsikter och löjeväckande personvals- kampanjer ansågs riskera att minska informationen om partiernas program och ideologier. Även dessa ledamöter efterlyste en möjlig- het för väljarna att markera sitt stöd till partiets kandidat- rangordning. Från borgerligt håll anfördes främst att personvals- 
 17 
 Inledning 
 spärren var för hög, framför allt i riksdagsvalet. Ledamöter från Centerpartiet ville avskaffa spärrarna i både  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalet men framhöll samtidigt att valsystemet även framgent borde grundas på partival. Även folkpartistiska ledamöter föreslog att spärrarna skulle avskaffas. Moderata ledamöter föreslog att personvalsspärren i riksdagsvalet till att börja med borde sänkas till fem procent, och i förlängningen borde den avskaffas. Flera borgerliga ledamöter, bl.a. från Kristdemokraterna, föreslog också alternativa personvalssystem, till exempel att väljarna ska kunna personrösta på flera kandidater på valsedeln. 
 Konstitutionsutskottet ansåg, mot bakgrund av de erfarenheter som fanns, att det var naturligt med en fortsatt bred diskussion kring frågor om utformningen av personvalsinslaget i valsystemet. Grundläggande i diskussionen var, enligt utskottet, frågan om vilket inflytande partierna respektive väljarna skulle ha över kandi- daturvalet. Utskottet ansåg också att personvalsinslaget borde diskuteras med hänsyn tagen till hur valsystemet i stort skulle vara utformat. Utskottet avstyrkte motionerna och ansåg att frågor om personvalet kunde komma att tas upp av Grundlagsutredningen. 
 Senast motioner om personvalssystemet behandlades av konsti- tutionsutskottet var våren 2007 (bet. 2006/07:KU11). I flera av motionerna uppmärksammades att personvalsdeltagandet hade minskat i 2006 års val. Centerpartistiska och folkpartistiska leda- möter föreslog att personvalsspärrarna i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen skulle avskaffas. Partierna ansågs alltjämt ha för stor makt över kandidaturvalet och väljarnas direkta inflytande borde öka. Moderata ledamöter föreslog att personvalsspärren i riksdagsvalet till att börja borde sänkas till samma nivå som i övriga val. Centerpartistiska ledamöter tog också upp att flera väljare som var nöjda med partiets rangordning i dag inte trodde sig behöva personrösta på toppkandidaterna, dvs. de som står överst på parti- ernas listor. Möjligheten att stryka kandidater togs upp av såväl moderata som socialdemokratiska ledamöter. Uppfattningarna var desamma, att möjligheten borde återinföras. 
 Utskottet ansåg att Grundlagsutredningens arbete borde avvaktas och avstyrkte motionerna. I kammardebatten om utskot- tets betänkande kom flera inlägg att handla om personvalet (prot. 2006/07:65). Från socialdemokratiskt håll uttrycktes skepsis mot ökat personvalsinslag. Man hänvisade till att valdeltagandet i länder med personval inte var högre än i länder med partival och att intresset bland väljarna för personvalet var förhållandevis lågt. I 
 18 
 Kennedy 
 stället betonades partiernas roll och vikten av tydliga politiska alternativ för väljarna att välja mellan. Risker med personvalet som nämndes i debatten var beroende av utomstående intressen för finansiering av personvalskampanjer och att enskilda kandidater skulle kunna kuppa sig in i politiska församlingar med stöd av endast ett fåtal personröster. Från centerpartistiskt håll framfördes däremot en positiv syn på personvalet men att det måste reforme- ras och ge mer makt åt medborgarna. Även från folkpartistiskt håll anfördes att personvalsinslaget borde stärkas. Om det skulle finnas en spärr eller inte behövde dock diskuteras noggrant. Den krist- demokratiske deltagaren i debatten ansåg att det låga person- valsdeltagandet i 2006 års val innebar att personvalssystemet hade havererat. Systemet förutsätter, menade han, att åtminstone hälften av väljarna personröstar. Det ansågs finnas behov av ett nytt system. Från moderat håll påpekades att partiernas medlemstal fallit stort samtidigt som valsystemet i praktiken ger partierna monopol på att utse ledamöter. De fallande medlemstalen uppgavs vara motiv för ett större personvalsinslag. Från miljöpartistiskt håll noterades förslagen om borttagande av spärrar med intresse. En enskild ledamot från Miljöpartiet anförde dock kritiska synpunkter på det nuvarande personvalssystemet och menade att Sveriges demokrati är en partidemokrati. Han uttryckte vidare tveksamhet till det informationsunderlag väljarna har tillgång till när de ska avge personröst på en viss kandidat. 
 Personvalssystemets utformning har även diskuterats av forskare, främst statsvetare. SNS Demokratiråd konstaterade i 1999 års rapport att det råder en betydande klyfta i svensk politik beträffande representationsuppfattningar, mellan dem som betonar partiernas kollektiva representationsrätt och dem som betonar för- troendebandet mellan väljare och representant (Clayton m.fl. 1999 s. 130 f.). Rådet ansåg att det vore fel att betrakta personvals- reformen som ett slags skenreform, men partierna hade hanterat personvalsfrågan på ett otydligt sätt vilket i sin tur hade medfört att såväl debatten som väljarreaktionen blivit otydlig. Vidare ansåg rådet att den kompromiss som ligger till grund för den nuvarande personvalsordningen kan avlöva valssystemet på dess starka sidor utan att åstadkomma de positiva effekter som åberopades till stöd för reformen. Rådet såg två lösningar på problemet. Antingen betonar man att valen ska ge väljarna klara regeringsalternativ. Att enskilda kandidater profilerar sig självständigt är då ingen fördel. I stället bör valsystemet utformas så att det försvårar fragmentering 
 19 
 Inledning 
 av partisystemet samt underlättar sammanhållning inom partierna. Enligt rådet talar detta för en återgång till det gamla systemet med partiröstning. Betonar man i stället förändringar i väljarkårens sammansättning som den primära orsaken till det sjunkande engagemanget och förtroendet, och anser att dagens politik och partier vilar på kollektiva konflikter som är ett passerat stadium i svensk historia, är personval snarare ett instrument att återföra politiken närmare väljarna. Ska väljarnas intresse och förtroende återställas räcker inte partierna längre till som aktörer, enligt detta synsätt. Personvalet bör då vidareutvecklas till obligatoriskt personval inom ramen för partilistor. Rådet tog i rapporten inte ställning till vilken av de två lösningarna som var att föredra, utan det väsentliga ansågs vara att man valde en av dem. Kompromiss- lösningar såsom den nuvarande ansågs däremot ha stora nackdelar (s. 142). 
 På uppdrag av SNS författningsprojekt undersökte en forskar- grupp vid Åbo Akademi hur medborgarna kunde få större infly- tande i svensk politik (Anckar, Karvonen  Isaksson 2001). Forskarna såg i sin rapport positivt på förutsättningarna för att vidareutveckla personvalet i riktning mot ett större väljarinflytande över kandidaturvalet (s. 61). Det ansågs finnas ett uppenbart behov av att återge väljarna en känsla av starkare medborgerlig delaktighet i de politiska processerna, och det politiska systemet ansågs vara så stabilt att man inte behövde befara negativa följder på systemnivå, till exempel avseende regeringsstabilitet och fragmentering av parti- systemet. Forskarna menade också att om valet av enskilda repre- sentanter helt och hållet läggs i väljarnas händer skulle partiernas kluvenhet till enskilda kampanjer avlägsnas. Den nuvarande ord- ningen innebär, noterade forskarna, att partierna dels genom en intern demokratisk process ska rangordna kandidater på sina listor, dels ska tolerera att enskilda kandidater sedan gör sitt bästa för att bryta denna rangordning. 
 Ett annat nyligen avslutat forskningsprojekt om författnings- frågor bedrevs vid  
 City-universitetet 
  i Stockholm. Vad gäller personvalet sammanfattade forskarna att reformen hade varit miss- lyckad (Brewer, Kim  Nergelius 2001 s. 130). De menade att ett av reformens viktigaste syften var att vitalisera politiken genom att stimulera politiker att agera mer självständigt i riks- dagen, och på grund av olika inslag i personvalsystemet hade det syftet inte uppnåtts. De inslag som nämndes var att partiernas egna rangordningar på vallistorna hade bibehållits, att det var valfritt att 
 20 
 Kennedy 
 personvälja, att väljarna enbart får kryssa en kandidat och att det finns spärrar på åtta respektive fem procent som gjort att endast få kandidater kan bli personvalda. Forskarna skissade på tre alter- nativa konstitutionella system inklusive valsystem (s. 195 f.). De tre förslagen var olika långtgående, men gemensamt för dem var att de innehöll ett starkare personvalsinslag än i dag. Bland annat före- slogs att det skulle vara obligatoriskt för väljarna att kryssa för tio kandidater på det partis lista som väljaren röstade för. 
 I sin doktorsavhandling från 2006 studerade statsvetaren Meyer, Uppsala universitet, hur riksdagsledamöternas parti- lojalitet hade påverkats av personvalet (Davidsson 2006). Resul- taten av studien redovisas nedan (se avsnittet Partierna och person- valet). I sina slutsatser är Daniels kritisk till personvalsreformen (s. 315 f.). Han menar att det råder en demokratisk obalans efter- som olika riksdagsledamöter företräder sina väljare på olika premis- ser. Den nuvarande ordningen stimulerar till individuell profilering hos vissa, men inte alla, ledamöter. Ledamöter som förväntas bli placerade på en omvalsmässigt säker plats på listan kan agera med hänsyn till hela partiets bästa, medan ledamöter på omvalsmässigt osäkra platser även behöver beakta konkurrensen från andra kandidater på listan och profilera sig med hänsyn till det. Vidare anser Daniels att valsystem där partival och personval blandas medför försämrade möjligheter till demokratiskt ansvarsut- krävande. Han menar att partierna i ett personvalssystem endast bör forma och upprätthålla en partilinje i några centrala frågor och att ledamöterna därutöver bör ges utrymme att agera efter eget samvete och på eget ansvar. I och med personvalet ges väljarna intrycket att enskilda ledamöter kan skapa sin egen politiska profil utanför partiets ram och de bör därför kunna utkräva ansvar inte bara av partierna utan även av individuella ledamöter. En sådan ansvarsfördelningen är dock, menar Daniels, svår att förena med ett parlamentariskt styrelseskick eftersom regeringens verk- ställande makt sträcker sig över hela det politiska fältet. Daniels anser att den nuvarande blandformen är olycklig från demokratisk synpunkt och att valsystemets bör renodlas så att ansvarsut- krävandet kan ske genom antingen partival eller personval. Det mest realistiska alternativet är då, enligt Daniels, att återgå till den ordning som rådde före personvalsreformen. 
 Från valforskarna har framförts olika uppfattningar om person- valet (Grundlagsutredningen 2006). Perez, Göteborgs universitet, har anfört att personvalsinslaget bör stärkas i syfte att 
 21 
 Inledning 
 höja valdeltagandet (s. 23). Han menar att spärrarna i personvalet bör tas bort vilket skulle verka mobiliserande för svårmobiliserade grupper, framför allt invandrare men även ungdomar, och det skulle bana väg för fler invandrare och ungdomar i demokratiska församlingar. Delgado, Göteborgs universitet, har i stället framhållit att personvalet försvårat för väljarna på valdagen (s. 50). Internationell forskning visar, enligt Fisher, att flera val sam- tidigt komplicerar för väljarna. Många blir då väljartrötta och avstår från att rösta. I Sverige ska väljarna på valdagen numera inte bara ta ställning till parti i de tre valen till riksdag, kommun och landsting. De ska också ta ställning till vilken kandidat som ska väljas i respektive val. Totalt på valdagen krävs således ställningstaganden från väljarna i sex val. 
 22 
 2 Väljarna och personvalet 
 Med personvalsreformen skulle väljarnas inflytande över person- sammansättningen i de politiska församlingarna öka. Inte bara partierna utan även väljarna skulle direkt kunna påverka kandidat- urvalet. Det fanns en förväntan att det skulle bidra till ett stigande intresse hos såväl politiker som allmänheten inför en valrörelse (bet. 1993/94:KU44 s. 18). Undersökningar visade också att väljarna var positiva till att införa personval (Johansson 1996 s. 187 f., Clayton m.fl. 1997 s. 114). Sedan införandet av personval har utvecklingen dock varit nedåtgående. Andelen väljare som person- röstar har minskat för varje val. Inför 2006 års val fanns dock tecken på ökat personvalsdeltagande. Andelen som uppgav att de tänkte kryssa för en särskild kandidat i kommunal- och landstings- valen var klart högre än andelen som hade personröstat i före- gående val, vilket av forskare tolkades som en tydlig vändning (Dagens Samhälle  
 2006-08-31). 
  
 I detta avsnitt studeras väljarna och personvalet. Inledningsvis redovisas väljarnas attityd till personval och hur denna attityd har utvecklats över tid. Därefter studeras personröstandets omfattning i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen. Frågan är hur många väljare som utnyttjar möjligheten att personrösta. Särskilt upp- märksammas variationer mellan olika delar inom landet och om val- kretsens, kommunens respektive landstingets storlek har någon betydelse för personvalsdeltagandet. I ett därpå följande avsnitt redovisas skillnader mellan olika grupper av väljare samt väljarnas skäl för att inte personrösta. Avslutningsvis studeras förekomsten av ett eventuellt samband mellan personröstning och valdeltagande. 
 23 
 Väljarna och personvalet 
 Väljarnas attityd till personvalet 
 Sedan personvalsreformen 1998 har väljarna i de valundersökningar som genomförts i anslutning till varje val tillfrågats om sin åsikt om personvalet. De har fått ta ställning till om personvalssystemet är bra som det är eller om de vill stärka, minska eller helt avskaffa personvalsinslaget. Mellan 1998 och 2002 skedde i stort sett ingen förändring av väljarnas åsikter. Den vanligaste åsikten var att den nuvarande ordningen innebär lagom mycket personvalsinslag. Knappt hälften av de tillfrågade ansåg detta. Nästan lika många ville förändra personvalsinslaget, och av dessa ville flertalet (ca 30 pro- cent) antingen avskaffa eller minska personvalsinslaget. Andelen väljare som önskade ett starkare personvalsinslag var klart mindre  
 (13–14 
  procent). 
 Tabell 2.1 Väljarnas åsikter om personvalet  
 1998–2006 
  (procent) 
  
 År 
  
 Inget 
  
 Mindre av 
  
 Lagom med 
  
 Ökat personvalsinslag 
  
 Vet 
  
 Summa 
  
 personvals- 
  
 personvals- 
  
 personvals- 
  
 ej 
  
 inslag 
  
 inslag 
  
 inslag 
  
 1998 
  
 17 
  
 12 
  
 44 
  
 14 
  
 13 
  
 100 
  
 2002 
  
 17 
  
 13 
  
 46 
  
 13 
  
 11 
  
 100 
  
 2006 
  
 14 
  
 12 
  
 54 
  
 12 
  
 8 
  
 100 
  
 Kommentar 
 : Frågan lyder: Allmänt sett, vad är din åsikt om personval i samband med svenska riksdagsval? Du kan välja ett bland följande svarsalternativ. 
  
 Källor 
 : KU 2003/04:URD6 s. 17, Oscarsson 2007. 
 När motsvarande fråga ställdes vid 2006 års val blev resultatet i stort sett detsamma som tidigare. Väljarna är huvudsakligen nöjda med den nuvarande ordningen och få vill minska eller ta bort personvalsinslaget, än färre vill öka det. Vissa smärre förskjutningar av väljarnas åsikter kan noteras. Andelen väljare som uppger sig vara nöjda med den nuvarande ordningen har ökat ytterligare och är nu över hälften (54 procent). Fortfarande önskar endast en liten andel (12 procent) av väljarna ett ökat personvalsinslag i val- systemet och denna andel är alltjämt mindre än andelen som vill minska eller helt ta bort personvalsinslaget (26 procent). Jämfört med föregående valundersökningar har dessutom andelen osäkra väljare som svarar vet ej på frågan om personvalsinslaget minskat (8 procent). 
 24 
 Kennedy 
 Personröstandets omfattning och utveckling över tid 
 Inför personvalsreformen diskuterades hur många väljare som skulle utnyttja möjligheten att personrösta. Personvalskommittén hänvisade till erfarenheter från Belgien och Danmark och ansåg att det på sikt var rimligt att räkna med ett personvalsdeltagande på mellan 30 och 50 procent i riksdagsvalet (SOU 1993:21 s. 53). Även resultaten från det forskningsprojekt som kommittén lät genomföra talade, enligt kommittén, för att deltagandet skulle komma att ligga på den nivån. I kommunalvalet bedömde kom- mittén att personvalsdeltagandet skulle vara ännu högre, på sikt mellan 50 och 70 procent (s. 152). För landstingsvalets del gjordes bedömningen att personvalsdeltagandet skulle bli lägre än i kom- munalvalet. 
 Personvalsdeltagandet i 1998 års val får mot denna bakgrund anses ha legat åtminstone nära den förutspådda nivån. I alla fall när det gäller riksdagsvalet, i vilket 29,9 procent av väljarna avgav personröst. Rådet för utvärdering av 1998 års val gjorde också bedömningen att personvalsdeltagandet i riksdagsvalet var ungefär i nivå med förväntningarna (SOU 1999:136 s. 113). Rådet förut- spådde att personröstningen framöver skulle komma att öka i omfattning. 
 Förhoppningarna om ett ökat personvalsdeltagande infriades emellertid inte. I 2002 års riksdagsval minskade nämligen person- valsdeltagandet till 26,0 procent. Andelen personröstande varierade kraftigt mellan olika riksdagsvalkretsar, från 18,5 procent i Skåne S till 39,5 procent i Västerbotten, men med undantag för några val- kretsar minskade andelen personröstande i hela riket (KU 2003/04:URD6 s. 18). 
 Som framgår av tabell 2.2 minskade personvalsdeltagandet även i 2006 års riksdagsval. Totalt valde 21,9 procent av väljarna att avge personröst, vilket innebär en nedgång med omkring fyra procent- enheter jämfört med 2002 års riksdagsval och åtta procentenheter jämfört med 1998 års riksdagsval. Nedgången har alltså varit omkring fyra procentenheter per valtillfälle. 
 25 
 Väljarna och personvalet 
  
 Tabell 2.2 
  
 Andel 
  
 personröster i 
  
 1998, 
  
 2002 och 
  
 2006 års 
  
 riksdagsval 
  
 fördelat på valkrets (procent) 
  
 Valkrets 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 98–02 
  
 02–06 
  
 98–06 
  
 Stockholms kommun 
  
 30,2 
  
 22,4 
  
 22,5 
  
 –7,8 
  
 +0,1 
  
 –7,7 
  
 Stockholms län 
  
 20,6 
  
 21,8 
  
 20,6 
  
 +1,2 
  
 –1,2 
  
 0,0 
  
 Uppsala 
  
 30,3 
  
 24,1 
  
 20,7 
  
 –6,2 
  
 –3,4 
  
 –9,6 
  
 Södermanland 
  
 31,5 
  
 23,1 
  
 19,9 
  
 –8,4 
  
 –3,2 
  
 –11,6 
  
 Östergötland 
  
 26,2 
  
 21,4 
  
 18,0 
  
 –4,8 
  
 –3,4 
  
 –8,2 
  
 Jönköping 
  
 38,4 
  
 33,0 
  
 26,6 
  
 –5,4 
  
 –6,4 
  
 –11,8 
  
 Kronoberg 
  
 29,8 
  
 27,8 
  
 24,2 
  
 –2,0 
  
 –3,6 
  
 –5,6 
  
 Kalmar 
  
 29,2 
  
 29,8 
  
 24,5 
  
 +0,6 
  
 –5,3 
  
 –4,7 
  
 Gotland 
  
 39,5 
  
 37,5 
  
 33,7 
  
 –2,0 
  
 –3,8 
  
 –5,8 
  
 Blekinge 
  
 27,6 
  
 24,1 
  
 25,4 
  
 –3,5 
  
 +1,3 
  
 –2,2 
  
 Malmö 
  
 28,1 
  
 28,2 
  
 20,3 
  
 +0,1 
  
 –7,9 
  
 –7,8 
  
 Skåne V 
  
 33,2 
  
 23,3 
  
 21,3 
  
 –9,9 
  
 –2,0 
  
 –11,9 
  
 Skåne S 
  
 25,9 
  
 18,5 
  
 15,5 
  
 –7,4 
  
 –3,0 
  
 –10,4 
  
 Skåne NÖ 
  
 29,9 
  
 24,8 
  
 22,4 
  
 –5,1 
  
 –2,4 
  
 –7,5 
  
 Halland 
  
 32,6 
  
 28,0 
  
 21,0 
  
 –4,6 
  
 –7,0 
  
 –11,6 
  
 Göteborgs 
  
 33,1 
  
 29,8 
  
 22,6 
  
 –3,3 
  
 –7,2 
  
 –10,5 
  
 Västra Götaland V 
  
 31,0 
  
 27,1 
  
 19,4 
  
 –3,9 
  
 –7,7 
  
 –11,6 
  
 Västra Götaland N 
  
 29,6 
  
 28,1 
  
 20,1 
  
 –1,5 
  
 –8,0 
  
 –9,5 
  
 Västra Götaland S 
  
 29,6 
  
 25,4 
  
 21,4 
  
 –4,2 
  
 –4,0 
  
 –8,2 
  
 Västra Götaland Ö 
  
 37,0 
  
 31,9 
  
 26,7 
  
 –5,1 
  
 –5,2 
  
 –10,3 
  
 Värmland 
  
 29,6 
  
 26,2 
  
 22,5 
  
 –3,4 
  
 –3,7 
  
 –7,1 
  
 Örebro 
  
 29,8 
  
 26,8 
  
 22,2 
  
 –3,0 
  
 –4,6 
  
 –7,6 
  
 Västmanland 
  
 25,3 
  
 21,7 
  
 20,2 
  
 –3,6 
  
 –1,5 
  
 –5,1 
  
 Dalarna 
  
 36,9 
  
 27,4 
  
 24,7 
  
 –9,5 
  
 –2,7 
  
 –12,2 
  
 Gävleborg 
  
 31,6 
  
 23,9 
  
 21,4 
  
 –7,7 
  
 –2,5 
  
 –10,2 
  
 Västernorrland 
  
 30,8 
  
 22,7 
  
 19,0 
  
 –8,1 
  
 –3,7 
  
 –11,8 
  
 Jämtland 
  
 38,5 
  
 32,3 
  
 29,2 
  
 –6,2 
  
 –3,1 
  
 –9,3 
  
 Västerbotten 
  
 35,6 
  
 39,5 
  
 26,3 
  
 +3,9 
  
 –13,2 
  
 –9,3 
  
 Norrbotten 
  
 29,9 
  
 33,3 
  
 24,4 
  
 +3,4 
  
 –8,9 
  
 –5,5 
  
 Hela riket 
  
 29,9 
  
 26,0 
  
 21,9 
  
 –3,9 
  
 –4,1 
  
 –8,0 
  
 Kommentar 
 : I tabellen ingår endast personröster för partier som tagit mandat.  
 Källor 
 : SOU 1999:136 s. 68, SCB 2003a s. 266, Valmyndigheten. 
 Skillnaden mellan riksdagsvalkretsarna fortsätter att vara stor. Åter var personvalsdeltagandet lägst i Skåne S, där endast 15,5 procent av väljarna personröstade. Andra valkretsar i vilka personvals- 
 26 
 Kennedy 
 deltagandet understeg 20 procent var Östergötland, Väster- norrland, Västra Götaland V och Södermanland. Den riksdags- valkrets med högst personvalsdeltagande var Gotland, där andelen uppgick till 33,7 procent. Inte i någon annan valkrets översteg personvalsdeltagandet 30 procent. Näst högst var personvals- deltagandet i Jämtland (29,2 procent), därefter Västra Götaland Ö (26,7 procent), Jönköping (26,6 procent) och Västerbotten (26,3 procent). 
 Studeras utvecklingen över tid kan konstateras att det sedan 1998 har skett en nedgång i samtliga riksdagsvalkretsar utom en, nämligen i Stockholms län där personvalsdeltagandet har legat på i stort sett samma, förhållandevis låga, nivå i alla tre riksdagsvalen. Men det är, som sagt, enda undantaget. I de valkretsar där person- valsdeltagandet var oförändrat eller rent av ökade något mellan 1998 och 2002 års riksdagsval har skett en ännu större nedgång 2006. I över en tredjedel av valkretsarna har nedgången varit över 10 procentenheter sedan 1998 års riksdagsval. Störst har nedgången varit i Dalarna, Skåne V, Västernorrland och Jönköping. Med undantag för Stockholms län har nedgången varit minst i Blekinge, där personvalsdeltagandet faktiskt steg något mellan 2002 och 2006, Kalmar och Västmanland. Särskilt anmärkningsvärd har för- ändringen över tid varit i Västerbotten. Där var personvalsdelta- gandet i riksdagsvalet förhållandevis högt både 1998 och 2002; vid det sistnämnda skedde till och med en liten uppgång som resul- terade i landets högsta personvalsdeltagande. Vid 2006 års riks- dagsval vände utvecklingen och personvalsdeltagandet minskade med över 13 procentenheter, vilket är den största nedgången i någon valkrets mellan två val. 
 I övrigt kan noteras att det inte tycks föreligga några tydliga skillnader mellan personvalsdeltagandet i olika landsdelar. I de södra delarna av Sverige finns både valkretsar som ligger under och valkretsar som ligger över det genomsnittliga personvalsdelta- gandet (jfr till exempel Skåne S och Skåne NÖ med Östergötland och Jönköping). Detsamma gäller Mellansverige (jfr till exempel Södermanland med Örebro). Möjligen kan personvalsdeltagandet sägas vara något högre i norra Sverige, men även där är variationen mellan valkretsarna stor (jfr Västernorrland med Jämtland). 
 1 
  
 Som regel är personvalsdeltagandet högst i  
 kommunalvalet 
 , så även 2006. Som framgår av tabell 2.3 var andelen personröstande i 
  
 1  
 Genomsnittet för andel personröster i valkretsarna är 22,7 procent i Götaland, 21,7 procent i Svealand och 24,0 procent i Norrland. 
 27 
 Väljarna och personvalet 
 detta val 28,3 procent. Jämfört med föregående val är det dock en nedgång. Nedgången var nästan lika stor som i riksdagsvalet. Ande- len personröstande minskade från 31,4 procent till 28,3 procent, vilket är en nedgång med cirka tre procentenheter. På sin höjd kan personvalsdeltagandet i kommunalvalet således sägas vara hälften av vad Personvalskommittén förutspådde på sikt för detta val. Redan efter 1998 års val, då personvalsdeltagandet i kommunalvalet var 35,2 procent, gjorde Rådet för utvärdering av 1998 års val bedöm- ningen att personröstningen i kommunalvalet låg under den nivån som kunde förväntas på sikt (SOU 1999:136 s. 113). Från den nivån har nu, två val senare, andelen väljare som personröstar mins- kat med sju procentenheter. 
 Tabell 2.3 Andel personröster i 1998, 2002 och 2006 års kommunalval i hela riket och de sju försökskommunerna (procent) 
  
 Kommun 
  
 1994 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 Solna 
  
 22,8 
  
 27,5 
  
 28,1 
  
 23,6 
  
 Linköping 
  
 23,1 
  
 26,6 
  
 22,9 
  
 21,3 
  
 Vaggeryd 
  
 59,7 
  
 Singh 
  
 56,1 
  
 48,1 
  
 Helsingborg 
  
 24,2 
  
 29,7 
  
 28,1 
  
 25,4 
  
 Vänersborg 
  
 32,9 
  
 42,5 
  
 34,0 
  
 28,3 
  
 Östersund 
  
 28,6 
  
 41,8 
  
 36,2 
  
 30,8 
  
 Övertorneå 
  
 73,2 
  
 75,2 
  
 67,5 
  
 66,1 
  
 Genomsnitt (sju kommuner) 
  
 37,7 
  
 42,7 
  
 39,0 
  
 34,8 
  
 Hela riket 
  
 – 
  
 35,2 
  
 31,4 
  
 28,3 
  
 Kommentar 
 : I tabellen ingår endast personröster för partier som tagit mandat.  
 Källor 
 : SOU 1999:136 s. 71, SCB 2003c s. 296 f., Valmyndigheten. 
 Efter 2002 års kommunalval kunde konstateras att det fanns stora skillnader mellan kommunerna (KU 2003/04:URD6 s. 19). Högst var personvalsdeltagandet i Övertorneå kommun (67,5 procent) medan Stockholms kommun hade det lägsta personvaldeltagandet (19,9 procent). I denna studie kan konstateras att skillnaden är fortsatt stor. I 2006 års kommunalval var personvalsdeltagandet återigen högst i Övertorneå (66,1 procent). Bland de tio kom- muner som hade högst personvalsdeltagande ligger fyra i Väster- bottens län, tre i Norrbottens län, två i Jönköpings län och en i 
 28 
 Kennedy 
 Hallands län. 
 2  
 Lägst var personvalsdeltagandet i Nacka kommun utanför Stockholm (19,1 procent). Av de tio kommuner som hade lägst personvalsdeltagande ligger hela sju i Stockholms län, därut- över två i Skåne län och en i Östergötlands län. 
 3 
  
 De allra flesta kommuner (nio av tio) har fått erfara ett minskat personvalsdeltagande i 2006 års kommunalval jämfört med valet 2002. Mest minskade personvalsdeltagandet i Norsjö kommun. Andelen personröster var där förvisso fortfarande förhållandevis hög (46,5 procent), men nedgången var hela 17 procentenheter. Andra kommuner i vilka nedgången översteg tio procentenheter är Kalix, Nordmaling, Öckerö, Lilla Edet, Munkedal, Stenungsund, Falkenberg och Tjörn. I ett mindre antal kommuner steg person- valsdeltagandet. Oftast rör dig sig om ökningar på endast några tiondels procentenheter, dvs. i det närmaste ett oförändrat person- valsdeltagande. I några få fall rör det sig om större ökningar. Störst var ökningen i Älvdalen, där andelen personröster i kommunalvalet steg med sju procentenheter jämfört med 2002. I tre ytterligare kommuner, Hörby, Karlskrona och Vaxholm, steg andelen med fem procentenheter eller mer. 
 För invånarna i de sju kommuner som deltog i personvals- försöket 1994 var 2006 det fjärde tillfället att personrösta i kommunalvalet. Eventuella långsiktiga effekter av personvalsrefor- men torde därför märkas i dessa i högre grad än i övriga kom- muner. Av tabell 2.3 framgår att andelen personröstande 2006 i samtliga sju kommuner gick ned jämfört med 2002. Den genom- snittliga nedgången var till och med något större bland de sju kommunerna än i riket totalt. Sedan 1994 har, med något undantag, utvecklingen bland de sju kommunerna sett ut så att personvals- deltagandet först steg (1998) och därefter minskat successivt (2002 och 2006). 
 Slutligen, i  
 landstingsvalet  
 uppgick andelen personröstande 2006 till 21,9 procent. Personvalsdeltagandet ligger således på en lägre nivå än i kommunalvalet men på samma nivå som i riksdagsvalet. Mönstret känns igen från tidigare val (KU 2003/04:URD6 s. 18 f.). Vid 2002 års landstingsval var andelen personröstande 25,3 pro- cent. Nedgången från 2002 till 2006 är alltså drygt tre procent- 
  
 2 
  
 De tio kommuner med högst personvalsdeltagande i 2006 års kommunalval var Vilhelmina, Dorotea, Storuman, Hylte, Mullsjö, Gnosjö, Haparanda, Sorsele, Jokkmokk och Övertorneå. 
  
 3 
  
 De tio kommuner med lägst personvalsdeltagande i 2006 års kommunalval var Nacka, Haninge, Vallentuna, Huddinge, Tyresö, Kävlinge, Lidingö, Stockholm, Lund och Linköping. 
  
 29 
 Väljarna och personvalet 
 enheter. Skillnaden mellan olika landsting är stor. Högst var personvalsdeltagandet i landstinget i Jönköpings län och lägst i Stockholms läns landsting (31,2 respektive 17,0 procent). Med ett undantag har personvalsdeltagandet gått ned i samtliga landsting. Undantaget är Landstinget Blekinge, där personvalsdeltagandet steg med knappt två procentenheter mellan 2002 till 2006. 
 En mer nyanserad bild av personvalsdeltagandet i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen fås genom att studera personvals- deltagandet på  
 kommunnivå i de tre valen 
 . Det visar sig då att väljarna i Övertorneå kommun inte bara personröstar mest i landet i kommunalvalet utan också i riksdagsvalet och landstingsvalet. Andelen personröstande var i Övertorneå 42,6 procent i riksdags- valet, 66,1 procent i kommunalvalet och 47,8 procent i landstings- valet. Även om nivåerna skiljer sig åt kan vidare konstateras att det allmänt sett finns starka samband mellan personvalsdeltagandet i de tre valen. I kommuner där personvalsdeltagandet är, relativt sett, högt i till exempel riksdagsvalet är det som regel högt även i kommunalvalet. 
 4  
 Det kan också konstateras att personvals- deltagandet i kommunalvalet är högre än personvalsdeltagandet i riksdagsvalet i samtliga kommuner utom en, nämligen Stockholms kommun där 22,5 procent personröstade i riksdagsvalet och 20,9 procent i kommunalvalet. I alla övriga 289 kommuner var alltså andelen personröstande högre i kommunalvalet än i riksdagsvalet. I nästan hälften av kommunerna var personvalsdeltagandet mer än tio procentenheter högre i kommunalvalet än i riksdagsvalet. Störst var skillnaden i Jokkmokks och Mullsjös kommuner. I dessa var personvalsdeltagandet mer än 25 procentenheter högre i kommu- nalvalet än i riksdagsvalet. 
 Studeras förändringen i personvalsdeltagande på kommunnivå över tid framkommer att andelen väljare som personröstade minskade i flertalet kommuner mellan 2002 och 2006 i både riks-  
 dags-, 
  kommunal- och landstingsvalet. Det finns dock kommuner i vilka väljarnas personvalsdeltagande ökade i alla tre valen. Ett exempel är Karlskrona kommun. Andelen väljare som person- röstade steg där med nästan fyra procentenheter i riksdagsvalet, nästan sex procentenheter i kommunalvalet och nästan fyra pro- centenheter i landstingsvalet. Ett annat exempel är Överkalix, där 
  
 4  
 Korrelationen (Pearsons r) mellan andel personröstande i riksdagsvalet och kommunalvalet på kommunnivå är 0,79. Motsvarande mellan andel personröstande i riksdagsvalet och landstingsvalet är 0,86 och mellan andel personröstande i kommunalvalet och landstingsvalet 0,90. 
 30 
 Kennedy 
 personvalsdeltagandet steg med cirka fyra, tre respektive sex pro- centenheter i de tre valen. 
 Vidare finns kommuner där utvecklingen i de tre valen går åt olika håll, dvs. personvalsdeltagandet ökar i ett av valen samtidigt som det sjunker i ett annat. Ett exempel är Cortez kommun. Mellan 2002 och 2006 steg personvalsdeltagandet där med över fyra procentenheter i kommunalvalet medan det sjönk med nästan åtta procentenheter i riksdagsvalet. Ett annat exempel är Thomas kommun, där personvalsdeltagandet steg med över tre procent- enheter i kommunalvalet och samtidigt minskade med över fyra procentenheter i riksdagsvalet. Ytterligare exempel på kommuner där personvalsdeltagandet steg eller var oförändrat i kommunalvalet samtidigt som det minskade i riksdagsvalet är Sorsele, Boden, Haparanda, Arjeplog, Mönsterås, Hylte, Ydre och Hörby. I mindre utsträckning finns även kommuner där personvalsdeltagandet steg i riksdagsvalet och minskade i kommunalvalet. Ett exempel är Båstads kommun, där personvalsdeltagandet i riksdagsvalet steg med närmare två procentenheter och samtidigt minskade i kommu- nalvalet med ungefär lika mycket. 
 Sammantaget har utvecklingen således gått mot minskat person- valsdeltagande, men det finns undantag. De sistnämnda resultaten är intressanta när utvecklingen av personvalsdeltagandet över tid ska förklaras. Att mer utförligt studera vad som kännetecknar riks- dagsvalkretsar, landsting och kommuner där personvalsdeltagandet ökar i alla eller något av de tre valen kräver dock en mer intensivt upplagd undersökning med möjlighet att studera dessa enheter mer utförligt. Utrymme att göra det har inte funnits inom ramen för arbetet med denna rapport. En sådan undersökning skulle kunna fördjupa kunskaperna om varför utvecklingen, trots att regelverket är oförändrat, i stort har gått mot lägre personvalsdeltagande och vilka faktorer som kan förklara varför personvalsdeltagandet i vissa fall går emot denna utveckling och ökar. 
 Valkrets- och kommunskillnader 
 Som redan påpekats finns stora skillnader mellan olika riksdags- valkretsar, kommuner respektive landsting i fråga om väljarnas personvalsdeltagande. I riksdagsvalet var andelen personröstande i valkretsen med det högsta personvalsdeltagandet mer än dubbelt så hög som andelen personröstande i valkretsen med det lägsta 
 31 
 Väljarna och personvalet 
 personvalsdeltagandet, och i landstingsvalet var motsvarande skill- nad mellan landstingen nästa lika stor. I kommunvalet var andelen personröstande mer än tre gånger så hög i kommunen med högst personvalsdeltagande som i kommunen med lägst personvals- deltagande. 
 Även om personvalsdeltagandet förefaller något vanligare i norr än i söder finns knappast, som också nämnts ovan, några tydliga geografiska skillnader mellan olika landsdelar. Det kan dock konstateras att personvalsdeltagandet i storstadsområdena, särskilt Stockholmsområdet, är förhållandevis lågt. En fråga som mot denna bakgrund inställer sig är om storleken på valkretsen, lands- tinget respektive kommunen har någon betydelse för personvals- deltagandet (jfr KU 2003/04:URD6 s. 18 f.). Huruvida storleken på politiska enheter har betydelse för demokratins sätt att fungera är en klassisk statsvetenskaplig frågeställning (se till exempel Perkins  Tufte 1973). Forskning har visat att den kommunala demokratin i Sverige i olika avseenden fungerar bättre i små kommuner än i stora, till exempel på det sättet att invånarna i små kommuner oftare har direkt kontakt med kommunpolitiker än vad invånare i stora kommuner har (Nielsen 2003 kap. 4). En annan skillnad är att kandidatkännedomen har visat sig vara bättre i små kommuner än i stora (Johansson, Booth och Rodriguez 2001 s. 43), vilket får sägas vara särskilt intressant från personröstningssynpunkt. Utöver dessa iakttagelser kan noteras att det, allt annat lika, rent mate- matiskt fordras fler personröster i stora valkretsar än i små för att en kandidat ska bli personvald. För den enskilde väljaren innebär det att hans eller hennes personröst väger mindre i stora valkretsar än i små (jfr Mouritzen 1997 s. 282). Sammantaget talar detta för högre personvalsdeltagande i små valkretsar, kommuner respektive landsting än i stora. 
 I tabell 2.4 redovisas andelen personröstande i riksdagsval- kretsar, kommuner och landsting av olika  
 storlek 
 . 
 5  
 Vad gäller riks- dagsvalet kan konstateras att det finns ett tydligt samband mellan valkretsstorlek och personvalsdeltagande; ju större valkrets, desto mindre andel av väljarna tenderar att avge personröst. I de största valkretsarna är andelen personröstande i genomsnitt 20,9 procent. I de minsta valkretsarna är motsvarande andel 26,8 procent. 
  
 5 
 Flera kommuner och alla landsting är indelade i valkretsar, se vidare 5, 11 och 12 §§ vallagen (2005:837). Av intresse i detta sammanhang hade främst varit att studera sambandet mellan valkretsstorlek och andel personröstande även i kommunal- och landstingsvalen. I arbetet med denna rapport har emellertid saknats underlag att göra detta. 
 32 
 Kennedy 
 Mönstret är detsamma i kommunal- och landstingsvalen. Väljare i befolkningsmässigt stora kommuner respektive landsting person- röstar i mindre utsträckning än väljare i befolkningsmässigt små kommuner respektive landsting. 
 Tabell 2.4 Antal röstberättigade och andel personröster i de olika valen 2006 (procent) 
  
 Antal valkretsar/ 
  
 Antal röstberättigade 
  
 Medel 
  
 Min 
  
 Wallace 
  
 kommuner/ landsting 
  
 Riksdagsvalet, valkretsar 
  
 –149 
  999 
  
 26,8 
  
 21,4 
  
 33,7 
  
 5 
  
 150 
  
 000–199 
  999 
  
 23,0 
  
 19,0 
  
 26,7 
  
 7 
  
 200 
  
 000–299 
  999 
  
 21,4 
  
 15,5 
  
 26,6 
  
 13 
  
 300 
  
 000– 
  
 20,9 
  
 18,0 
  
 22,6 
  
 4 
  
 Kommunalvalet, kommuner 
  
 –5 
  999 
  
 40,3 
  
 27,7 
  
 66,1 
  
 43 
  
 6  
 000–11 
  999 
  
 34,6 
  
 21,8 
  
 52,6 
  
 104 
  
 12  
 000–19 
  999 
  
 30,1 
  
 21,8 
  
 40,3 
  
 48 
  
 20  
 000–34 
  999 
  
 29,4 
  
 19,8 
  
 45,3 
  
 48 
  
 35  
 000–59 
  999 
  
 28,8 
  
 19,8 
  
 39,8 
  
 25 
  
 60  
 000–149 
  000 
  
 25,2 
  
 19,1 
  
 31,6 
  
 19 
  
 150 
  
 000– 
  
 24,6 
  
 20,9 
  
 28,4 
  
 3 
  
 Landstingsvalet, landsting 
  
 –149 
  999 
  
 27,8 
  
 26,7 
  
 28,6 
  
 3 
  
 150 
  
 000–199 
  999 
  
 23,9 
  
 20,7 
  
 27,4 
  
 4 
  
 200 
  
 000–299 
  999 
  
 24,1 
  
 19,7 
  
 31,2 
  
 9 
  
 300 
  
 000– 
  
 20,2 
  
 17,0 
  
 22,3 
  
 4 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 Samtidigt är variationen inom respektive storlekskategori stor (se Min och Wallace i tabellen). Vidare framgår av tabellen att personvals- deltagandet inte genomgående är lägre i stora riksdagsvalkretsar etc. Till exempel finns bland de minsta riksdagsvalkretsarna ett fall där personvalsdeltagandet är lägre än i vissa av de största val- kretsarna (21,4 procent jämfört med 22,6 procent). Detsamma gäller i de minsta och största kommunerna (27,7 procent jämfört med 28,4 procent). Vad gäller landstingen kan noteras att det landsting med högst personvalsdeltagande återfinns i den näst största storlekskategorin. 
 En förklaring skulle kunna vara att personvalsdeltagandet sam- varierar med olika  
 typer av kommuner  
 snarare än med storleken på riksdagsvalkretsarna, kommunerna och landstingen. Till exempel har det visat sig att tätortsgrad har betydelse (till exempel KU 2003/04:URD6 s. 22). Andelen väljare som personröstar tenderar 
 33 
 Väljarna och personvalet 
 att vara högre i kommuner med låg tätortsgrad än i kommuner med hög tätortsgrad. Sambandet mellan riksdagsvalkretsstorlek, kommunstorlek respektive landstingsstorlek och andel person- röster skulle i så fall i själva verket mer kunna bero på att större riksdagsvalkretsar, kommuner respektive landsting innefattar stora städer och tätorter medan mindre riksdagsvalkretsar, kommuner respektive landsting innefattar mer landsbygd. Ytterligare en faktor som kan ha betydelse, åtminstone i kommunalvalet, är om kom- munen är en utpendlingskommun (Mouritzen 1997 s. 282); pend- lingen till och från områden som motsvarar riksdagsvalkretsar respektive landstingen är av naturliga skäl mindre omfattande eftersom de är större till ytan, varför pendlingens betydelse torde märkas mindre i dessa. Ju större utpendling, desto lägre förväntas personvalsdeltagandet vara. Resonemanget har sin grund i före- ställningen att förutsättningar för åsikts- och kunskapsbildning kring frågor om den egna kommunen försämras om arbetsplatsen ligger i en annan kommun, eftersom den som arbetar i en annan kommun i mindre utsträckning torde delta i sådana samhälls- diskussioner på sin arbetsplats som rör den egna kommunen. 
 Ytterligare analyser ger visst stöd till resonemanget. Sveriges Kommuner och Landsting har delat in landets kommuner efter vissa strukturella egenskaper som befolkningsstorlek, pendlings- mönster och näringslivsstruktur. Totalt rör det sig om nio olika kommungrupper: storstäder 
 6 
 , förortskommuner 
 7 
 , större städer 
 8 
 , pendlingskommuner 
 9 
 , glesbygdskommuner 
 10 
 , varuproducerande kommuner 
 11 
 , övriga kommuner över 25 000 invånare 
 12 
 , övriga kom- muner 12  
 500–25 
  000 invånare 
 13  
 samt övriga kommuner mindre än 
  
 6 
  
 Kommun med en folkmängd som överstiger 200 000 invånare (3 kommuner). 
  
 7 
  
 Kommun där mer än 50 procent av nattbefolkningen pendlar till arbetet i någon annan kommun, vanligtvis någon av storstäderna (38 kommuner). 
  
 8 
  
 Kommun med 50  
  
 000–200 
  000 invånare samt en tätortsgrad överstigande 70 procent (27 kommuner). 
  
 9 
  
 Kommun där mer än 40 procent av nattbefolkningen pendlar till arbetet i någon annan kommun (41 kommuner). 
  
 10 
  
 Kommun med mindre än 7 invånare per kvadratkilometer och mindre än 20 000 invånare (39 kommuner). 
  
 11 
  
 Kommun med mer än 40 procent av nattbefolkningen mellan 16 och 64 år, anställda inom varutillverkning och industriell verksamhet (40 kommuner). (SNI92). 
  
 12 
  
 Kommun som inte hör till någon av tidigare grupper och har mer än 25 000 invånare (34 kommuner). 
  
 13 
  
 Kommun som inte hör till någon av tidigare grupper och har 12  
  
 500–25 
  000 invånare (37 kommuner). 
 34 
 Kennedy 
 12 500 invånare 
 14 
 . De nio olika kommungrupperna kan sägas repre- sentera nio olika kommuntyper. 
 I enlighet med resultaten i tabell 2.4 finns i tabell 2.5 ett negativt samband mellan valkretsstorlek, kommunstorlek respektive lands- tingsstorlek å ena sidan och andel personröster å andra sidan (Modell I). Andelen väljare som personröstar är i genomsnitt lägre i kommuner med många röstberättigade (kommunalvalet) och i kommuner som ligger i riksdagsvalkretsar (riksdagsvalet) och landsting (landstingsvalet) med många röstberättigade än i diton med få röstberättigade. Av tabellen framgår vidare att den genom- snittliga andelen personröster varierar mellan olika kommuntyper (Modell II). Lägst tenderar personvalsdeltagandet att vara stor- stadskommuner (som är referenskategori), förortskommuner och pendlingskommuner, medan det tenderar att vara högst i gles- bygdskommuner. I kommunal- och landstingsvalen kännetecknas även varuproducerande kommuner av högt personvalsdeltagande. Det kan även noteras att skillnaderna mellan olika kommuntyper är mindre i riksdagsvalet än i framför allt kommunalvalet men även i landstingsvalet. 
 När sambandet mellan valkretsstorlek och andel personröster kontrolleras för kommuntyp (Modell III) försvagas sambandet. Att väljare i kommuner som ligger i valkretsar med få röst- berättigade personröstar i större utsträckning i riksdagsvalet än väljare i kommuner som ligger i valkretsar med många röst- berättigade har alltså delvis att göra med att de förra valkretsarna i högre grad består av glesbygdskommuner och andra kommuntyper som kännetecknas av högt personvalsdeltagande. Själva valkrets- storleken har mindre betydelse än vad som först tycktes vara fallet. Fortfarande finns dock ett visst negativt samband mellan valkrets- storlek och andel personröster. Att invånare i små riksdagsval- kretsar personröstar i större utsträckning än invånare i stora riks- dagsvalkretsar kan med andra ord inte enbart förklaras av kommuntyperna i valkretsen, och det kan därför inte helt uteslutas att valkretsstorlek har viss betydelse för personvalsdeltagandet. Av tabellen framgår även att framför allt kommunstorlek men också landstingsstorlek har negativt samband med personvalsdeltagandet vid kontroll för kommuntyp. Invånare i kommuner och landsting med få röstberättigade personröstar i högre grad än invånare i 
  
 14  
 Kommun som inte hör till någon av tidigare grupper och har mindre än 12 500 invånare (31 kommuner). 
 35 
 Väljarna och personvalet 
 kommuner och landsting med många röstberättigade. 
 15  
 Nämnas kan även att personröstningen ter sig mindre omfattande i flera kommuntyper när hänsyn tas till antal röstberättigade. Till exempel minskar skillnaden mellan å ena sidan storstadskommuner och å andra sidan glesbygdskommuner och varuproducerande kommuner. Vissa andra kommuntyper utmärker sig med ett mycket lågt person- valsdeltagande vid kontroll för antal röstberättigade. Särskilt kan här nämnas förortskommuner och pendlingskommuner, som alltså tycks vara ogynnsamma miljöer från personröstningssynpunkt. Sammantaget pekar resultaten i riktning mot att små, samman- hållna enheter har gynnsamma effekter på personvalsdeltagande. 
  
 15  
 Som framgått är personröstningen lägre i storstadsområdena än i övriga landet. Det kan här nämnas att de negativa sambanden mellan valkretsstorlek etc. och andel personröster kvarstår även exklusive storstads- och förortskommuner. 
 36 
 Kennedy 
 Tabell 2.5 Valkretsstorlek, kommungrupper och andel personröster på kommunnivå i 2006 års val (linjär regression) 
  
 Modell I 
  
 Modell II 
  
 Modell III 
  
 b 
  
 standardfel 
  
 b 
  
 standardfel 
  
 b 
  
 standardfel 
  
 Riksdagsval 
  
 Valkretsstorlek (log 
 e 
 ) 
  
 –3,2 
  
 0,6 
  
 – 
  
 –1,1 
  
 0,7 
  
 Förortskommuner 
  
 – 
  
 –2,9 
  
 2,5 
  
 –2,7 
  
 2,5 
  
 Större städer 
  
 – 
  
 0,3 
  
 2,5 
  
 –0,3 
  
 2,6 
  
 Pendlingskommuner 
  
 – 
  
 –1,2 
  
 2,5 
  
 –1,6 
  
 2,5 
  
 Glesbygdskommuner 
  
 – 
  
 5,3 
  
 2,5 
  
 4,6 
  
 2,5 
  
 Varuproducerande 
  
 kommuner 
  
 – 
  
 3,0 
  
 2,5 
  
 2,3 
  
 2,5 
  
 Övriga kommuner 
  
 större än 25 000 
  
 – 
  
 0,7 
  
 2,5 
  
 0,1 
  
 2,5 
  
 Övriga kommuner 12 
  
 500–25 
  000 
  
 – 
  
 0,3 
  
 2,5 
  
 –0,3 
  
 2,5 
  
 Övriga kommuner 
  
 mindre än 12 500 
  
 – 
  
 0,5 
  
 2,5 
  
 –0,0 
  
 2,5 
  
 R 
 2 
  
 0,094 
  
 0,258 
  
 0,265 
  
 Kommunval 
  
 Röstberättigade i 
  
 kommunen (log 
 e 
 ) 
  
 –4,6 
  
 0,4 
  
 – 
  
 –3,7 
  
 0,8 
  
 Förortskommuner 
  
 0,7 
  
 3,4 
  
 –9,6 
  
 3,9 
  
 Större städer 
  
 – 
  
 3,0 
  
 3,5 
  
 –3,3 
  
 3,6 
  
 Pendlingskommuner 
  
 – 
  
 6,1 
  
 3,4 
  
 –7,5 
  
 4,3 
  
 Glesbygdskommuner 
  
 – 
  
 16,8 
  
 3,4 
  
 1,1 
  
 4,6 
  
 Varuproducerande 
  
 kommuner 
  
 – 
  
 12,5 
  
 3,4 
  
 –0,8 
  
 4,2 
  
 Övriga kommuner 
  
 större än 25 000 
  
 – 
  
 5,5 
  
 3,4 
  
 –4,1 
  
 3,8 
  
 Övriga kommuner 12 
  
 500–25 
  000 
  
 – 
  
 7,3 
  
 3,4 
  
 –5,0 
  
 4,1 
  
 Övriga kommuner 
  
 mindre än 12 500 
  
 – 
  
 11,0 
  
 3,4 
  
 –4,0 
  
 4,5 
  
 R 
 2 
  
 0,307 
  
 0,448 
  
 0,476 
  
 Röstberättigade i 
  
 landstinget (log 
 e 
 ) 
  
 –3,0 
  
 0,4 
  
 – 
  
 –1,4 
  
 0,4 
  
 Förortskommuner 
  
 – 
  
 –1,9 
  
 2,9 
  
 –1,9 
  
 2,8 
  
 Större städer 
  
 – 
  
 2,7 
  
 2,9 
  
 0,8 
  
 2,9 
  
 Pendlingskommuner 
  
 – 
  
 1,9 
  
 2,8 
  
 0,6 
  
 2,8 
  
 Glesbygdskommuner 
  
 – 
  
 10,2 
  
 2,9 
  
 7,6 
  
 2,9 
  
 Varuproducerande 
  
 kommuner 
  
 – 
  
 8,3 
  
 2,9 
  
 6,5 
  
 2,8 
  
 Övriga kommuner 
  
 större än 25 000 
  
 – 
  
 3,3 
  
 2,9 
  
 1,7 
  
 2,8 
  
 Övriga kommuner 12 
  
 500–25 
  000 
  
 – 
  
 4,2 
  
 2,9 
  
 2,3 
  
 2,8 
  
 Övriga kommuner 
  
 mindre än 12 500 
  
 – 
  
 5,0 
  
 2,9 
  
 3,4 
  
 2,9 
  
 R 
 2 
  
 0,195 
  
 0,376 
  
 0,404 
  
 Källor 
 : Valmyndigheten, Sveriges Kommuner och Landsting. 
 37 
 Väljarna och personvalet 
 Som framgått i det föregående var personvalsdeltagandet i kom- munerna genomgående högre i kommunalvalet än i riksdagsvalet; endast Stockholms kommun avvek härvidlag. Studeras detta närmare visar det sig att skillnaden mellan personvalsdeltagandet i riksdagsvalet och kommunalvalet minskar i takt med kommun- storleken. I stora kommuner är således skillnaden mellan andel väljare som personröstar i riksdagsvalet respektive kommunalvalet mindre än i små kommuner. Jämförs olika kommuntyper fram- kommer att skillnaden i personvalsdeltagande i de två valen är störst i glesbygdskommuner, övriga kommuner mindre än 12 500 och varuproducerande kommuner. Minst är skillnaden i storstads- kommuner, större städer och förortskommuner. 
 Utöver storlek och kommuntyp finns andra kommunspecifika förhållanden som kan tänkas förklara skillnader i personvals- deltagande. Ett sådant förhållande gäller förändringar i befolk- ningen. Det visar sig nämligen att en stor  
 inflyttning  
 till kom- munen, mätt som andel kommuninvånare som flyttade till kom- munen under 2004 och 2005, påverkade personvalsdeltagandet i 2006 års val i negativ riktning, men bara i kommunal- och lands- tingsvalen. 
 16  
 För andel personröstande i riksdagsvalet hade stor inflyttning till kommunen ingen nämnvärd betydelse. Resultatet ter sig naturligt eftersom flera personer som flyttar till en kommun redan kan tänkas bo i den aktuella enheten (riksdagsvalkretsen) och således redan har en förankring i den. Vidare finns i riksdagsvalet inget krav på kandidaterna att vara bosatta i valkretsen 
 17 
 , och det förekommer i flera partier att nationellt kända politiker kandiderar i valkretsar där de inte är bosatta. För att personrösta på sådana, nationellt kända, kandidater torde väljarnas förankring i sin valkrets vara av mindre betydelse. I kommunal- och landstingsvalen är kandidaterna däremot alltid från den egna kommunen eller lands- tinget. Vidare kan noteras att skillnaden mellan personvals- deltagandet i riksdagsvalet respektive kommunalvalet är mindre i kommuner med stor inflyttning än i kommuner med liten inflyttning, vilket sannolikt förklaras av att personvalsdeltagandet är lägre i kommuner med hög inflyttning. Att personvalsdelta- gandet är lägre i kommuner med stor inflyttning stärker slutsatsen 
  
 16 
  
 Båda sambanden signifikanta på 95 procents säkerhetsnivå (kontroll för kommuntyp). 
  
 17 
  
 Inte heller i landstings- och kommunalvalen finns krav på att kandidaterna ska vara bosatta i den valkrets de kandiderar (i kommunalvalet förekommer valkretsar endast i vissa kommuner). Däremot finns krav på att kandidaterna ska vara folkbokförda i landstinget eller kommunen. 
  
 38 
 Kennedy 
 ovan, att sammanhållna enheter är gynnsamma för ett högt person- valsdeltagande. 
 Vilka väljare personröstar? 
 Personvalsdeltagandet varierar således förhållandevis stort mellan olika delar av landet. Nästa fråga i utvärderingen gäller om och i så fall hur personvalsdeltagandet skiljer sig mellan olika delar av befolkningen. Nedan redovisas resultat från valundersökningarna, som statsvetaren Perez har tagit fram på Grundlags- utredningens uppdrag (Oscarsson 2007). Resultaten visar hur stor andel av väljarna i olika befolkningsgrupper som avgav personröst i riksdagsvalet. Hur högt var personvalsdeltagandet bland kvinnliga och manliga väljare, yngre och äldre väljare, låg- och högutbildade väljare etc.? Vidare redovisas personvalsdeltagandet bland väljare med olika förhållningssätt till partier och politik. Personröstar till exempel partibytare och partitrogna väljare i olika stor utsträck- ning? 
 Befolkningsgrupper 
 Vad gäller personvalsdeltagandet i olika befolkningsgrupper visar det sig att skillnaderna som regel är förhållandevis små, åtminstone jämfört med andra deltagandeformer. Som framgår av tabell 2.6 personröstade bl.a. män och kvinnor, pensionärer, arbetslösa och förvärvsarbetande, arbetare och tjänstemän och offentliganställda och privatanställda i ungefär lika hög utsträckning i 2006 års riks- dagsval, omkring 20 procent. 
 Vissa skillnader finns dock som är värda att notera. Yngre väljare personröstade i 2006 års val i större utsträckning än äldre väljare. Jämfört med 2002 års riksdagsval har skillnaden mellan olika åldersgrupper ökat, då personvalsdeltagandet var i stort sett lika högt i alla åldersgrupper. Det visar sig också att det framför allt var bland väljare över 50 år som personvalsdeltagandet gick ned mellan 2002 och 2006. Bland yngre väljare var däremot nivån på personvalsdeltagandet i stort sett oförändrad; sedan 1998 har personvalsdeltagandet dock minskat även bland yngre väljare. 
 39 
 Väljarna och personvalet 
 Tabell 2.6 Andel personröstande väljare i riksdagsvalet i olika befolkningsgrupper  
 1998–2006 
  (procent) 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 98–02 
  
 02–06 
  
 98–06 
  
 Samtliga väljare 
  
 28 
  
 24 
  
 20 
  
 –4 
  
 –4 
  
 –8 
  
 Kön 
  
 Män 
  
 29 
  
 26 
  
 20 
  
 –3 
  
 –6 
  
 –9 
  
 Kvinnor 
  
 28 
  
 22 
  
 20 
  
 –6 
  
 –2 
  
 –8 
  
 Ålder (år) 
  
 18–22 
  
 30 
  
 25 
  
 25 
  
 –5 
  
 0 
  
 –5 
  
 23–30 
  
 32 
  
 25 
  
 22 
  
 –7 
  
 –3 
  
 –10 
  
 31–40 
  
 26 
  
 24 
  
 23 
  
 –2 
  
 –1 
  
 –3 
  
 41–50 
  
 31 
  
 24 
  
 22 
  
 –7 
  
 –2 
  
 –9 
  
 51–60 
  
 30 
  
 25 
  
 15 
  
 –5 
  
 –10 
  
 –15 
  
 61–70 
  
 29 
  
 23 
  
 16 
  
 –6 
  
 –7 
  
 –13 
  
 71– 
  
 21 
  
 23 
  
 19 
  
 2 
  
 –4 
  
 –2 
  
 Förvärvsställning 
  
 Förvärvsarbetande 
  
 30 
  
 24 
  
 20 
  
 –6 
  
 –4 
  
 –10 
  
 Arbetslös 
  
 36 
  
 30 
  
 23 
  
 –6 
  
 –7 
  
 –13 
  
 Förtidspensionerad 
  
 28 
  
 25 
  
 26 
  
 –3 
  
 +1 
  
 –2 
  
 Ålderspensionär 
  
 25 
  
 23 
  
 20 
  
 –2 
  
 –3 
  
 –5 
  
 Studerande 
  
 30 
  
 25 
  
 21 
  
 –5 
  
 –4 
  
 –9 
  
 Yrkesgrupp 
  
 Industriarbetare 
  
 25 
  
 20 
  
 19 
  
 –5 
  
 –1 
  
 –6 
  
 Övriga arbetare 
  
 26 
  
 25 
  
 20 
  
 –1 
  
 –5 
  
 –6 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 26 
  
 22 
  
 16 
  
 –4 
  
 –6 
  
 –10 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 32 
  
 25 
  
 20 
  
 –7 
  
 –5 
  
 –12 
  
 Högre tjänstemän 
  
 30 
  
 24 
  
 24 
  
 –6 
  
 0 
  
 –6 
  
 Småföretagare 
  
 35 
  
 24 
  
 23 
  
 –11 
  
 –1 
  
 –12 
  
 Jordbrukare 
  
 44 
  
 37 
  
 46 
  
 –7 
  
 9 
  
 2 
  
 Utbildningsnivå 
  
 Låg 
  
 23 
  
 22 
  
 15 
  
 –1 
  
 –7 
  
 –8 
  
 Medel 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 –5 
  
 –5 
  
 –10 
  
 Hög 
  
 34 
  
 26 
  
 24 
  
 –8 
  
 –2 
  
 –10 
  
 Civilstånd 
  
 Gifta/Sambo 
  
 29 
  
 24 
  
 20 
  
 –5 
  
 –4 
  
 –9 
  
 Ensamstående 
  
 30 
  
 26 
  
 24 
  
 –4 
  
 –2 
  
 –6 
  
 Boendeort 
  
 Ren landsbygd 
  
 31 
  
 24 
  
 24 
  
 –7 
  
 0 
  
 –7 
  
 Mindre tätort 
  
 30 
  
 27 
  
 18 
  
 –3 
  
 –9 
  
 –12 
  
 Större stad eller 
  
 28 
  
 25 
  
 18 
  
 –3 
  
 –7 
  
 –10 
  
 tätort 
  
 Sthlm, Gbg, Malmö 
  
 31 
  
 21 
  
 23 
  
 –10 
  
 +2 
  
 –8 
  
 Sektor 
  
 Offentlig sektor 
  
 30 
  
 26 
  
 20 
  
 –4 
  
 –6 
  
 –10 
  
 40 
  
 Kennedy 
  
 Privat sektor 
  
 28 
  
 23 
  
 20 
  
 –5 
  
 –3 
  
 –8 
  
 Kyrkogång 
  
 Minst varje månad 
  
 44 
  
 39 
  
 36 
  
 –5 
  
 –3 
  
 –8 
  
 2–11 
  gånger om året 
  
 31 
  
 26 
  
 20 
  
 –5 
  
 –6 
  
 –11 
  
 En gång om året 
  
 27 
  
 22 
  
 19 
  
 –5 
  
 –3 
  
 –8 
  
 Aldrig 
  
 26 
  
 22 
  
 20 
  
 –4 
  
 –2 
  
 –6 
  
 Födelseland 
  
 Svenskfödda 
  
 28 
  
 23 
  
 19 
  
 –5 
  
 –4 
  
 –9 
  
 Utrikes födda 
  
 33 
  
 38 
  
 35 
  
 +5 
  
 –3 
  
 +2 
  
 Uppväxtland 
  
 Sverige 
  
 28 
  
 23 
  
 20 
  
 –5 
  
 –3 
  
 –8 
  
 Utanför Sverige 
  
 31 
  
 32 
  
 36 
  
 +1 
  
 +4 
  
 +5 
  
 Norden 
  
 25 
  
 23 
  
 11 
  
 –2 
  
 –12 
  
 –14 
  
 Europa 
  
 36 
  
 30 
  
 55 
  
 –6 
  
 25 
  
 19 
  
 Utanför Europa 
  
 35 
  
 44 
  
 32 
  
 +9 
  
 –12 
  
 –3 
  
 Källor 
 : KU 2003/04:URD6 s. 17, Oscarsson 2007. 
 Vidare framgår av tabellen att högutbildade väljare i 2006 års riks- dagsval personröstade i större utsträckning än lågutbildade väljare (24 respektive 15 procent). Mönstret är ungefär detsamma som i tidigare valundersökningar, men skillnaden mellan hög- och låg- utbildade har ökat något jämfört med 2002. Valundersökningen från 2006 visar också att personröstning var klart vanligare bland utrikes födda väljare än bland väljare födda i Sverige (35 procent respektive 19 procent). Resultatet är detsamma som vid tidigare valundersökningar och bekräftar således bilden av att väljare med utländsk bakgrund är mer benägna att personrösta än andra väljare. Värt att notera är att personvalsdeltagandet bland utrikes födda väljare i stort sett är oförändrat sedan 1998 – vilket i sig är unikt – medan det har gått ned bland svenskfödda väljare. Andelen person- röstande har hela tiden varit högre bland utrikes födda än bland svenskfödda, men skillnaden har således ökat sedan person- valspremiären. Bland dem som vuxit upp utanför Sverige visar det sig framför allt vara väljare som vuxit upp i Europa som person- röstar – i senaste valet personröstade över hälften av dessa (55 procent) – men även väljare som vuxit upp utanför Europa person- röstar i större utsträckning än de som vuxit upp i Sverige. En grupp väljare som däremot personröstar i förhållandevis liten utsträckning är de som vuxit upp i något av de nordiska länderna utanför Sverige. I 2006 års riksdagsval valde endast var tionde sådan väljare 
 41 
 Väljarna och personvalet 
 att avge personröst. Personvalsdeltagandet bland dessa var således klart lägre än bland dem med Sverige som uppväxtland. 
 Förhållande till partier och politik 
 Ett argument för personval har varit att partierna har minskat i betydelse som kanaler för medborgarnas politiska engagemang. När allt färre är medlemmar i ett politiskt parti, partiidentifika- tionen sjunker och förtroendet för politik i allmänhet är lågt har det particentrerade valsystemet ansetts behöva kompletteras. Genom personvalsinslaget i valsystemet ges det till synes växande antalet medborgare som inte hyser särskild sympati för något enskilt parti möjlighet att rösta på den person de vill ha som representant. Personvalet erbjuder kort sagt ett alternativ för väljare som inte känner tillhörighet till ett visst parti eller vill pla- cera sig på den partipolitiska skalan utan som hellre fäster vikt vid kandidaternas egenskaper. 
 I tabell 2.7 redovisas samband mellan olika politiska variabler och personröstning. Vad 2006 års riksdagsval beträffar visar det sig att väljare som hade bytt parti och som saknade partiidentifikation personröstade i mindre utsträckning än väljare som inte hade bytt parti och som kände hög grad av partiidentifikation. Till exempel personröstade 33 procent av dem som uppgav sig vara starkt över- tygade anhängare till ett visst parti, medan motsvarande andel bland dem som inte ansåg sig stå nära något parti bara var knappt hälften (16 procent) så stor. Föreställningen att personvalet skulle utgöra ett alternativ för de väljare som inte placerar in sig själva på den partipolitiska skalan får med andra ord inget stöd i valunder- sökningen. 
 42 
 Kennedy 
 Tabell 2.7 Andel personröstande väljare i riksdagsvalet bland personer med olika partibytarbenägenhet, partiidentifikation, politiskt intresse, politisk kunskap, politiskt förtroende  
 1998–2006 
  (procent) 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 98–02 
  
 02–06 
  
 98–06 
  
 Partibytare sedan 
  
 senaste val 
  
 Partibytare 
  
 30 
  
 26 
  
 16 
  
 –4 
  
 –10 
  
 –14 
  
 Ej partibytare 
  
 26 
  
 22 
  
 22 
  
 –4 
  
 0 
  
 –4 
  
 Partiidentifikation 
  
 Starkt övertygad 
  
 36 
  
 32 
  
 33 
  
 –4 
  
 +1 
  
 –3 
  
 anhängare 
  
 Svagt övertygad 
  
 27 
  
 26 
  
 21 
  
 –1 
  
 –5 
  
 –6 
  
 anhängare 
  
 Enbart 
  
 28 
  
 23 
  
 19 
  
 –5 
  
 –4 
  
 –9 
  
 partipreferens 
  
 Ingen 
  
 26 
  
 17 
  
 16 
  
 –9 
  
 –1 
  
 –10 
  
 partipreferens 
  
 Politiskt intresse 
  
 Mycket 
  
 42 
  
 37 
  
 36 
  
 –5 
  
 –1 
  
 –6 
  
 intresserad 
  
 Ganska 
  
 30 
  
 24 
  
 25 
  
 –6 
  
 +1 
  
 –5 
  
 intresserad 
  
 Inte särskilt 
  
 25 
  
 20 
  
 13 
  
 –5 
  
 –7 
  
 –12 
  
 intresserad 
  
 Inte alls 
  
 25 
  
 21 
  
 18 
  
 –4 
  
 –3 
  
 –7 
  
 intresserad 
  
 Politisk kunskap 
  
 Hög 
  
 35 
  
 27 
  
 24 
  
 –8 
  
 –3 
  
 –11 
  
 Medelhög 
  
 33 
  
 23 
  
 24 
  
 –10 
  
 +1 
  
 –9 
  
 Medel 
  
 28 
  
 27 
  
 20 
  
 –1 
  
 –7 
  
 –8 
  
 Medellåg 
  
 25 
  
 26 
  
 20 
  
 +1 
  
 –6 
  
 –5 
  
 Låg 
  
 27 
  
 18 
  
 17 
  
 –9 
  
 –1 
  
 –10 
  
 Politiskt 
  
 förtroende 
  
 Mycket stort 
  
 45 
  
 37 
  
 40 
  
 –8 
  
 +3 
  
 –5 
  
 Ganska stort 
  
 33 
  
 25 
  
 24 
  
 –8 
  
 –1 
  
 –9 
  
 Ganska litet 
  
 27 
  
 22 
  
 18 
  
 –5 
  
 –4 
  
 –9 
  
 Mycket litet 
  
 27 
  
 24 
  
 13 
  
 –3 
  
 –11 
  
 –14 
  
 Kommentar 
 : Procentbasen har definierats som samtliga väljare som fått frågan om personröstning och som röstade på något parti. Personer som besvarat frågan om personröstning med vet ej ingår inte i procentbasen. Politisk kunskap bygger på en lång serie av person- och sakkunskapsfrågor som slagits samman till ett kunskapsindex och sedan delats in i fem grupper. 
  
 Källa 
 : Oscarsson 2007. 
 43 
 Väljarna och personvalet 
 Av tabellen framgår vidare att personvalsdeltagandet är högst bland de väljare som är mycket intresserade av politik och som uppvisar goda politiska kunskaper. Väljare med lägre politiskt intresse och sämre politiska kunskaper personröstar i mindre utsträckning. Det är även bland väljare som har stort förtroende för politiker som personröstningen är mest utbredd, medan väljare som hyser litet politikerförtroende personröstar i mer begränsad utsträckning. Resultaten visar att personvalet hittills främst har fungerat som en påverkanskanal för de väljare som är politiskt intresserade och kunniga och som känner sig hemma i den etablerade partipolitiska strukturen. Väljare som däremot känner sig utanför denna struktur och som är ointresserade av politik avstår som regel från att avge personröst. 
 Skäl att inte personrösta 
 Hittills har uppmärksamheten riktats mot de väljare som person- röstar. Den stora majoriteten avstår emellertid från att avge person- röst. I senaste riksdagsvalet valde, som framgått, nästan åtta av tio väljare att inte avge personröst. Av intresse är självklart vilka skäl dessa väljare hade för att inte personrösta. I 2006 års valunder- sökning ställdes dock ingen fråga om detta. I 1998 och 2002 års valundersökningar däremot Schneider de väljare som inte person- röstade att ange de viktigaste skälen därför. Det klart vanligaste skälet som då uppgavs var otillräckliga kunskaper som kandidaterna (KU 2003/04:URD6 s. 28 f., Oscarsson 2007). I 2002 års valunder- sökning angav knappt hälften av dem som inte personröstade detta skäl, vilket i och för sig var en viss nedgång jämfört med 1998 då drygt hälften angav otillräckliga kandidatkunskaper som skäl för att de inte personröstade. Näst vanligaste skälet var motstånd till personval. Även andelen som uppgav detta minskade dock mellan 1998 och 2002, från 28 till 18 procent. Andra skäl var mindre vanliga, till exempel ointresse för personval (8 procent), svårighet att välja (6 procent) och avsaknad av bra kandidater(0 procent). Det sätt på vilket personvalssystemet är utformat förefaller ha ringa betydelse för dem som avstår från att personrösta. I 2002 års val- undersökning angav endast ett fåtal att de avstått på grund av att personvalspärren är så hög att personvalet saknar betydelse (4 
 44 
 Peder Nielsen 
 procent), och än färre angav att de avstått för att de tyckte person- valet var krångligt (2 procent). 
 18 
  
 Valdeltagande och personröstning 
 Ett argument som ofta framförs för personval är att det kan aktivera väljarkåren och leda till ett högre valdeltagandet (Karvonen 2002 s. 28). Särskilt sägs detta gälla grupper i väljarkåren som annars vanligtvis deltar i mindre utsträckning i politiken (Fisher  Oscarsson 2004 s. 191). Tanken är att personvalet motiverar kandi- daterna att öka sina kontakter med väljarna i valrörelsen och ökar väljarnas intresse inför valet då de inte längre bara kan påverka partisammansättningen utan även personsammansättningen i de politiska församlingarna. Kort sagt blir kandidaterna mer beroende av väljarnas direkta stöd och valen blir mer meningsfulla för väljarna. Å andra sidan har betonats vikten av att valordningen är begriplig för väljarna (SOU 1993:21 s 58). Om personvalet upplevs som komplicerat kanske personer avstår helt från att rösta med lägre valdeltagande som följd. Utvärderingen av det första Europa- parlamentsvalet, 1995, visade också att flera väljare avstått från att rösta på grund av krångliga regler om personröstning (SOU 1996:66 s. 56). 
 Något tydligt stöd för att länder med personval skulle ha högre eller lägre valdeltagande än länder utan personval finns inte i litteraturen (till exempel Karvonen 2002 s. 32). Vad gäller Sverige hade Rådet för utvärdering av 1998 års val bl.a. i uppgift att utvär- dera om, och i så fall på vilket sätt, personvalsreformen påverkade det allmänna valdeltagandet (SOU 1999:136). Rådet kunde kon- statera att valdeltagandet i 1998 års val var det lägsta på mycket lång tid (s. 92 f.). Undersökningar som genomfördes på uppdrag av rådet visade dock att personröstningsreglerna, som hade förenklats sedan Europaparlamentsvalet 1995, inte hade upplevts som svåra att förstå. Vidare visade inte den officiella valstatistiken på något tydligt samband mellan personröstningens omfattning och det all- männa valdeltagandet. I vissa valkretsar var andelen personröstande lägre än genomsnittet medan det allmänna valdeltagandet var högre än genomsnittet. I andra valkretsar var andelen personröstande högre än genomsnittet medan det allmänna valdeltagandet var lägre 
  
 18  
 Det bör nämnas att varje svarande i de refererade undersökningarna kunde ange flera skäl till varför han eller hon inte personröstade. 
 45 
 Väljarna och personvalet 
 än genomsnittet. Rådet tolkade resultaten som att det inte fanns något samband mellan införandet av personval och det låga val- deltagandet (s. 155). Förklaringar till det sjunkande valdeltagandet fick sannolikt, menade rådet, sökas i faktorer som ligger utanför själva valsystemets ram. 
 Hur såg då sambandet mellan personröstning och valdeltagande ut i 2006 års val? I tabell 2.8 visas samband mellan andel person- röstande och valdeltagandet i riksdagsvalet, kommunalvalet och landstingsvalet på kommunnivå. Som framgår är sambandet nega- tivt i alla tre valen. 
 19  
 I kommuner där andelen personröstande är hög tenderar således valdeltagandet att vara lågt och i kommuner där andelen personröstande är låg tenderar valdeltagandet vara högt. Naturligtvis finns kommuner där det ser ut på motsatt sätt, till exempel där både personvalsdeltagandet och valdeltagandet är lågt, men sambanden i tabellen är förhållandevis starka. Sambands- analysen ger med andra ord inget stöd för uppfattningen att personval stimulerar till högre valdeltagande, snarare tvärtom. 
 Tabell 2.8 Samband mellan valdeltagande och andel personröster på kommunnivå i de allmänna valen (Pearsons r) 
  
 Förändring i valdeltagande 
  
 Valdeltagande 2006 
  
 2002–2006 
  
 Riksdagsval 
  
 Personvalsdeltagande 2006 
  
 –0,34 
  
 – 
  
 Förändring i personvals- 
  
 deltagande  
 2002–2006 
  
 – 
  
 0,09 
  
 Kommunalval 
  
 Personvalsdeltagande 2006 
  
 –0,32 
  
 – 
  
 Förändring i personvals- 
  
 deltagande  
 2002–2006 
  
 – 
  
 0,15 
  
 Landstingsval 
  
 Personvalsdeltagande 2006 
  
 –0,35 
  
 – 
  
 Förändring i personvals- 
  
 deltagande  
 2002–2006 
  
 – 
  
 0,19 
  
 Kommentar 
 : Antalet kommuner uppgår i analyserna gällande riksdagsval och kommunalval till 290 och gällande landstingsval till 289 (Gotland är landstingsfri kommun). 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
  
 19  
 Samtliga samband signifikanta på 99 procents säkerhetsnivå. 
 46 
 Kennedy 
 Att jämföra nivån på personvalsdeltagandet med nivån på det allmänna valdeltagandet vid en viss tidpunkt säger dock föga om personvalets eventuella effekt på valdeltagandet. Som statsveten- skaplig forskning har visat finns det flera faktorer som kan förklara valdeltagandet, till exempel föreningsaktivitet, förtroende för andra människor, politiskt intresse och partiidentifikation (se vidare Diaz 2003, Goodwin  Westholm 1999). Nivån på valdelta- gandet torde således förklaras av främst sådana faktorer. Det inne- bär dock inte att personvalet helt kan sägas saknas betydelse för valdeltagandet. En sådan fråga måste studeras longitudinellt. Det väsentliga är då inte nivåerna i sig på det allmänna valdeltagandet och andelen väljare som personröstar. Vad som i stället har bety- delse är om valdeltagandet förändras (stiger eller sjunker) från ett val till ett annat och om den förändringen i så fall har samband med hur personvalet har fungerat i de två valen. 
 Studeras enbart den nationella nivån härvidlag kan konstateras att valdeltagandet sjönk mellan 1994 och 1998 års val, då person- valet infördes. Mellan 1998 och 2002 års val sjönk både valdeltagandet och andelen väljare som personröstade. Vid 2006 års val steg däremot valdeltagandet något medan personröstandet fort- satte att sjunka. Valdeltagandet är fortfarande klart lägre än före personvalsreformen. Sammantaget finns på denna övergripande nivå inget som talar för att personvalet haft någon inverkan, positiv eller negativ, på det allmänna valdeltagandet. Bilden är emellertid alltför grov och störs bl.a. av att det kan finnas skillnader mellan de olika valrörelserna som påverkat valdeltagandet, till exempel om valrörelsen varit jämn och spännande vilket verkar engagerande på väljarna (jfr Franklin 2004). Vidare beaktas inte att personvalet kan ha fungerat olika bra i olika delar av landet. 
 Det finns därför anledning att i stället studera förändringarna på kommunnivå. Frågan är om det i kommunerna finns samband mellan förändring i valdeltagandet och förändring i andel väljare som personröstar i riksdagsvalet, kommunalvalet respektive lands- tingsvalet. Studeras frågan på detta sätt utnyttjar man information om på vilket sätt personvalet fungerar i olika delar av landet. Genom att studera själva förändringen konstanthålls dessutom sådana faktorer som återkommande förklarar varför valdeltagandet är högt i vissa kommuner och lågt i andra. 
 Av tabell 2.8 framgår att det finns samband mellan förändringar i valdeltagandet och förändringar i andel personröstande och att de går i positiv riktning. I kommuner där andelen som personröstade 
 47 
 Väljarna och personvalet 
 ökade mellan 2002 och 2006, alternativt minskade i endast begrän- sad utsträckning, ökade i genomsnitt också valdeltagandet. I kom- muner där minskningen av andelen personröstande var mer mar- kant minskade i genomsnitt även valdeltagandet. I synnerhet gäller detta i kommunalvalet 
 20  
 och landstingsvalet 
 21 
 . I riksdagsvalet är sambandet svagare 
 22 
 . 
 Som framgått ovan har diskussionen om personvalets möjliga effekt på valdeltagandet till stor del gällt grupper i valmanskåren vars politiska deltagande är lägre än andra gruppers. I synnerhet har dess betydelse för invandares valdeltagande diskuterats. Möjlig- heten att avge personröst har för dessa ansetts kunna leda till mobi- lisering av väljare som annars inte skulle ha röstat (Togeby 2004 s. 310). En annan grupp i valmanskåren som diskuterats är unga förstagångväljare (Fisher  Oscarsson 2004 s. 191). Under- sökningar har indikerat att personvalet haft en positiv inverkan på invandrares valdeltagande (till exempel Sveriges kommuner och landsting 2002 s. 10, Stewart 2000). Datamaterialet som legat till grund för undersökningarna har dock inte tillåtit några mer säkra eller långtgående slutsatser. Inte heller i denna rapport finns möjlighet till sådana på grund av otillräckliga data. Det kan dock noteras att de ovan konstaterade positiva sambanden mellan förändring i valdeltagandet och förändring i andel väljare som personröstar visar sig vara ännu starkare när enbart kommuner där det bor en stor andel (tio procent eller mer) med utländsk bak- grund 
 23  
 studeras. 
 24  
 I kommuner där det bor en mindre andel (mindre än tio procent) med utländsk bakgrund är sambanden klart svagare. 
 25  
 Detta skulle kunna tyda på att personvalet, när det fungerar väl, mobiliserar invandrare att gå och rösta; till bilden hör även, som konstaterats ovan, att utrikes födda, personröstar i högre grad än svenskfödda. Vad gäller personvalets mobiliserande verkan på yngre väljare saknas dock motsvarande samband. Studeras enbart kommuner där det bor en stor andel (femton procent eller mer) invånare mellan 18 och 29 år 
 26  
 finns nämligen inget nämnvärt 
  
 20 
  
 Signifikant på 95 procents säkerhetsnivå. 
  
 21 
  
 Signifikant på 99 procents säkerhetsnivå. 
  
 22 
  
 Ej signifikant på 90 procents säkerhetsnivå  
  
 (p-värde 
  = 0,11). 
  
 23 
  
 Med utländsk bakgrund avses här utrikes födda med två utrikes födda föräldrar och inrikes födda med två utländska föräldrar. 
  
 24 
  
 Sambandet (Pearsons r) är signifikant på 99 procents säkerhetsnivå i alla tre valen (N = 
  
 134 
  
 i respektive val). 
  
 25 
  
 Inte i något av de tre valen är sambandet (Pearsons r) signifikant på 90 procents säkerhetsnivå (N = 156 i riksdagsvalet respektive kommunalvalet och 155 i landstingsvalet). 
  
 26 
  
 Analysen inkluderar således även icke förstagångsväljare. 
  
 48 
 Kennedy 
 samband mellan förändring i valdeltagandet och förändring i andel väljare som personröstar. 
 27 
  
 Det vore för långtgående att mot bakgrund av resultaten i undersökningen dra slutsatsen att personvalet aktiverar väljarkåren och stimulerar valdeltagande. Sådana slutsatser kräver ytterligare analys och annan typ av data än den som har funnits tillgänglig i denna undersökning. Till exempel kan inte uteslutas andra, bakom- liggande faktorer som påverkar både väljarnas benägenhet att delta i valet och deras benägenhet att avge personröst. Vad gäller invand- rares deltagande är här inte heller fastställt att det konstaterade sambandet mellan förändring i valdeltagande och förändring i andel som personröstar gäller just invandrarna i de invandrartäta kom- munerna. Vad som ändå torde kunna sägas är att resultaten i alla fall inte motsäger vad som tidigare har påståtts om personvalets positiva effekt på främst invandrares valdeltagande. Resultaten indi- kerar tvärtom ett visst stöd för dessa påståenden. 
 Sammanfattning och kommentar 
 Inledningsvis kan konstateras att de flesta väljare tycks nöjda med det nuvarande personvalssystemet. Drygt hälften av dem anser att den nuvarande ordningen erbjuder ett lagom stort personvalsinslag. En fjärdedel vill antingen minska eller helt avskaffa personvals- inslaget. Andelen väljare som vill öka personvalsinslaget är i klar minoritet. Sett över tid indikerar resultaten från valundersök- ningarna att det stöd som redan inledningsvis fanns för personvalet bland väljarna långsamt har stärkts och att personvalet nu accepteras av flertalet, men det finns ingen efterfrågan på ett val- system med ett större personvalsinslag än vad som gäller i dag. 
 Trots väljarnas attityd till personvalet har andelen väljare som utnyttjar möjligheten att avge personröst minskat för varje val sedan personvalspremiären i 1998 års val. I senaste valet, 2006, personröstade 21,9 procent i riksdagsvalet, 28,3 procent i kommu- nalvalet och 21,9 procent i landstingsvalet. Personvalsdeltagandet ligger därmed väsentligt under de nivåer som förutspåddes inför personvalsreformen. Efter det första personvalet gjorde Rådet för utvärdering av 1998 års val bedömningen att personvalsdeltagandet 
  
 27  
 Inte i något av de tre valen är sambandet (Pearsons r) signifikant på 90 procents säkerhetsnivå (N = 127 i riksdagsvalet respektive kommunalvalet och 126 i landstingsvalet). 
 49 
 Väljarna och personvalet 
 skulle komma att öka. Åtta år senare kan alltså konstateras att utvecklingen har gått i motsatt riktning. 
 Någon genomgång av hur många personvalskampanjer som bedrevs i 2006 års val har såvitt känt inte presenterats, men det kan konstateras att mellan 1998 och 2002 ökade antalet kampanjer betydligt (se avsnittet Partierna och personvalet). Att den succes- siva nedgången sedan 1998 skulle ha sin grund i att allt färre kandi- dater driver egna personvalskampanjer är därför mindre sannolikt. Vidare är regelverket kring personval oförändrat, så inte heller det torde förklara att personvalsdeltagandet fortsatt att minska. Orsa- kerna får sökas på annat håll. Värt att notera är då att utvecklingen av personvalsdeltagandet ser olika ut i olika delar av landet. I flertalet kommuner minskade personvalsdeltagandet i såväl riks- dagsvalet som kommunal- och landstingsvalen, men i en del kom- muner ökade det i alla tre valen. I ytterligare ett antal kommuner utvecklades personvalsdeltagandet olika i de tre valen. Till exempel finns kommuner där personvalsdeltagandet ökade i kommunalvalet men minskade i riksdagsvalet. En jämförande studie av utveck- lingen i olika kommuner skulle kunna ge kunskap om varför personvalsdeltagandet går upp respektive ned trots att regelverket är oförändrat. 
 Vidare när personvalsdeltagandet i olika delar av landet jämförs framkommer att det finns stora variationer och att det tycks finnas ett samband mellan valkretsstorlek och personvalsdeltagande. I små riksdagsvalkretsar personröstar väljarna genomsnittligt sett i större utsträckning än i stora riksdagsvalkretsar. Det visar sig också att väljare i små kommuner tenderar att personrösta i större utsträck- ning än väljare i stora kommuner i kommunalvalet samt att väljare i små landsting tenderar att personrösta i större utsträckning än väljare i stora landsting i landstingsvalet. Till större delen beror sambanden dock på skillnader mellan olika kommuntyper. Till exempel personröstar storstadsbor i mindre utsträckning än gles- bygdsbor. Även vid kontroll för kommuntyp kvarstår dock ett visst samband som indikerar att stora enheter har negativt samband med personvalsdeltagandet. Främst märks detta i kommunalvalet, men sambandet finns även för valkretsar i riksdagsvalet och lands- ting i landstingsvalet. Ett annat resultat i rapporten är att en ökad geografisk mobilitet bland väljarna kan påverka personvalsdelta- gandet negativt. Det visar sig nämligen att personvalsdeltagandet i kommunalvalet tenderar att vara lägre i kommuner med stor inflyttning än i kommuner med liten inflyttning. En inte orimlig 
 50 
 Kennedy 
 tanke är att benägenheten att rösta på inte bara parti utan även en viss person ökar om väljarna är förankrade i den enhet valet avser. Om så är fallet innebär det att ett samhälle där invånarna i stor utsträckning flyttar mellan olika städer och regioner har sämre förutsättningar för ett högt personvalsdeltagande, allt annat lika. 
 När olika grupper bland väljarna studeras framkommer att personvalsdeltagandet är förhållandevis jämt fördelat. Till exempel personröstade män och kvinnor i samma utsträckning i 2006 års riksdagsval. Några skillnader värda att framhållas finns ändock. Yngre väljare personröstade mer än äldre och högutbildade person- röstade mer än lågutbildade. Det rör sig emellertid knappast om några alarmerade skillnader och dessutom har skillnaderna inte varit konstanta över tid. En grupp som dock genomgående tycks urskilja sig genom ett klart högre personvalsdeltagande än andra är utrikes födda väljare. Dessa väljare avgav personröst i klart större utsträckning än väljare födda i Sverige. Ända sedan personvalet infördes har denna skillnad funnits och den har dessutom ökat över tiden, främst på grund av att personvalsdeltagandet gått ned bland svenskfödda väljare. Noteras kan att valdeltagande är lägre bland utrikes födda än bland födda i Sverige. 
 28  
 Utrikes födda är med andra ord en grupp i befolkningen som kännetecknas av lågt val- deltagande men samtidigt högt personvalsdeltagande. Även yngre väljare kännetecknas av lägre valdeltagandet och något högre personvalsdeltagande, medan höginkomsttagare kännetecknas av både högre valdeltagande och högre personvalsdeltagande. 
 Väljarnas personvalsdeltagande kan även studeras utifrån deras förhållningssätt eller inställning till partier och politik. Det visar sig då att väljare som är trofasta ett parti och som uppger att de identi- fierar sig med ett visst parti personröstade i större utsträckning än väljare som byter parti mellan valen och som uppger att de inte identifierar sig med ett visst parti. Föreställningen att personvalet skulle fungera som en påverkanskanal för personer som inte känner sig hemma i partipolitiken får följaktligen inget stöd i undersök- ningen. Tvärtom är det de partipolitiskt orienterade väljarna som också uppvisar det högsta personvalsdeltagandet. 
 Majoriteten av väljarna personröstar inte. En i sammanhanget central fråga är varför man avstår från att personrösta. Någon undersökning av väljarnas skäl för att inte avge personröst gjordes inte i samband med 2006 års val, men i de valundersökningar som 
  
 28  
 År 2006 var valdeltagandet i riksdagsvalet 67 procent bland utrikes födda medborgare och 85 procent bland svenskfödda medborgare (SCB 2007 s. 8). 
 51 
 Väljarna och personvalet 
 genomfördes vid 1998 och 2002 års val fanns en sådan fråga med. Det klart vanligaste skälet som då angavs var att man inte hade till- räckliga kandidatkunskaper. Det näst vanligaste skälet var mot- stånd mot personvalet. Båda dessa skäl minskade dock i omfattning mellan 1998 och 2002. Noteras kan att endast ett fåtal väljare angav skäl som hade med utformningen av personvalssystemet att göra, som att personvalet saknade betydelse på grund av för höga spärrar och att personvalet var krångligt. Resultatet tyder på att lägre spärrar inte i sig skulle öka väljarnas deltagande i personvalet. 
 En tanke med personval är att det ska öka intresset bland väljarna under valrörelserna och kanske engagera fler att rösta. Således var förhoppningen att personvalsreformen skulle leda till ett ökat valdeltagande. Emellertid minskade valdeltagandet mellan 1994 och 1998, då personvalet infördes. Valdeltagandet fortsatte att minska mellan 1998 och 2002 för att sedan öka något 2006. Det visar sig också att valdeltagandet är lägre i kommuner där person- valsdeltagandet är högt. Sådana jämförelser säger dock föga efter- som valdeltagandet sannolikt har samband med ett stort antal faktorer. Frågan är snarare om valdeltagandet – oavsett vilken nivå det ligger på – kan påverkas i positiv riktning av personvalet. Det intressanta blir då i stället om det finns samband mellan förändring i valdeltagandet  
 2002–2006 
  och förändring i personvalsdeltagandet  
 2002–2006, 
  vilket kan studeras på kommunnivå. Om sambandet är positivt skulle det kunna indikera att ett väl fungerande personval har positiv verkan på valdeltagandet. Undersökningen visar att det finns ett samband och att det är positivt. Framför allt gäller detta i kommunalvalet och landstingsvalet, men i viss mån även riks- dagsvalet. Ytterligare analyser ger vid handen att sambandet gäller i mer invandrartäta kommuner. När analyserna avgränsas till enbart dessa kommuner är sambandet signifikant i alla tre valen. Resul- taten antyder således att personvalet kan verka mobiliserande i kommuner där många invånare har utländsk bakgrund. För att fullt ut studera detta och om personvalet kan verka mobiliserande på just väljare med utländsk bakgrund krävs emellertid ytterligare analyser på individnivå. En annan grupp vars valdeltagande har ansetts kunna påverkas positivt av personvalet är yngre. I under- sökningen finns dock ingen nämnvärd skillnad mellan kommuner med stor respektive liten andel yngre väljare när det gäller samband mellan förändring av valdeltagande och förändring av personvals- deltagande. 
 52 
 3 Kandidaterna och personvalet 
 En av de mer uppmärksammade frågorna när personvalet diskuteras är dess genomslag på kandidatnivå. Hur många kandidater blir personvalda och i vad mån rör det sig om kandidater som inte skulle ha blivit valda utan personval? Det är inte självklart att väl- jarnas personröster förändrar kandidaturvalet. Väljarna kan genom sina personröster antingen bekräfta eller korrigera partiernas kandi- datrangordning. Det förra blir fallet om väljarna personröstar på kandidater som hade blivit valda även utan personvalet, dvs. som stod på s.k. valbar plats, och det senare om väljarna personröstar på kandidater som inte hade blivit valda utan personvalet, dvs. som stod på s.k. icke valbar plats. Ytterligare en fråga gäller hur olika grupper av kandidater berörs av personvalet. Tenderar personvalet att ha olika effekt på olika kandidaters möjlighet att bli valda? Finns kandidatgrupper som gynnas eller missgynnas av person- valet? Inför personvalsreformen uppehöll man sig härvidlag fram- för allt kring hur reformen skulle komma att påverka kvinnliga kandidaters möjlighet att bli valda (SOU 1993:21 s. 60 f., SOU 1996:66 s. 60 f.). Andra kandidatgrupper som förekommit i diskus- sionen är yngre kandidater och kandidater med invandrarbakgrund. Utöver sådana yttre kandidategenskaper kan även studeras om personvalet haft någon inverkan på inre kandidategenskaper, med vilket avses kandidaternas representationsstil och företrädarroll. 
 I detta avsnitt studeras först hur många kandidater som blivit personvalda i riksdagsvalet, kommunalvalet och landstingsvalet samt hur många personröster som tilldelats kandidater som klarade personvalsspärren. Kandidater som blev invalda enbart på person- röster, dvs. som inför valet stod på icke valbar plats, uppmärk- sammas särskilt. Återstoden av avsnittet ägnas olika kandidat- grupper. Framför allt är frågan om personvalssystemet har påverkat vissa grupper av kandidater mer och i så fall på vilket sätt. Mindre ingående berörs även frågan om representationsstilen bland valda 
 53 
 Kandidaterna och personvalet 
 kandidater har förändrats till följd av personvalet (se vidare avsnit- tet Partierna och personvalet). 
 Personvalda kandidater 
 Totalt i 2006 års val fanns 65 209 nominerade kandidater, varav 4 840 var nominerade i riksdagsvalet, 49 613 i kommunalvalet och 10 756 i landstingsvalet. Antalet valda kandidater i 2006 års val blev totalt 15 092, varav 349 valdes till riksdagen, 13 087 till kommun- fullmäktige och 1 656 till landstingsfullmäktige. 
 Den stora majoriteten av de valda kandidaterna blev inte person- valda, dvs. de klarade inte personvalsspärren på åtta respektive fem procent. De erhöll i stället sitt mandat genom att vara placerade på valbar plats på sitt partis lista. Av riksdagens 349 ledamöter klarade 57 personvalsspärren. Andelen personvalda riksdagsledamöter upp- gick således till 16,3 procent. 
 1  
 I riksdagsvalet delas landet in i totalt 29 valkretsar. Studeras valresultatet närmare framkommer att det i flertalet av dessa valkretsar blev minst en personvald kandidat. I fyra valkretsar – Malmö kommun, Skåne S, Skåne V och Västman- land – blev ingen kandidat personvald. 
 2  
 Något enkelt samband med valkretsstorlek tycks inte föreligga i detta avseende. Av de 57 personvalda riksdagsledamöterna kommer nio från de minsta val- kretsarna  
 (–149 
  999 röstberättigade 
 3 
 ), 13 från de näst minsta val- kretsarna (150  
 000–199 
  999 röstberättigade 
 4 
 ), 22 från de näst största valkretsarna (200  
 000–249 
  999 röstberättigade 
 5 
 ) och 13 från 
  
 1 
  
 Härutöver finns ett antal kandidater som i och för sig klarade personvalsspärren men som ändå inte blev valda eftersom partiet inte fick något mandat i den aktuella valkretsen eller, om partiet fick mandat, för att en annan av partiets kandidater fick ännu fler personröster. I ett antal fall rör det sig om kandidater som kandiderat och blivit personvalda i flera valkretsar men som självklart endast kan bli invald i en valkrets. Totalt rör det sig om drygt ett  
  
 30-tal 
  kandidater som klarade personvalsspärren men som av nämnda anledningar inte blev invalda. Av de totalt 4 840 kandidaterna i riksdagsvalet var det således omkring 1,9 procent som klarade att komma över personvalsspärren. 
  
 2 
  
 Det bör nämnas att det i dessa fyra valkretsar förekom att kandidater klarade personvalsspärren men inte tillträdde mandatet antingen på grund av dubbelvalsavveckling eller för att partiet blev utan mandat i den aktuella valkretsen. 
  
 3 
  
 Kategorin omfattar Gotlands län, Jämtlands län, Blekinge län, Kronobergs län och Västra Götalands läns södra. 
  
 4 
  
 Kategorin omfattar Kalmar län, Västmanlands län, Västernorrlands län, Norrbottens län, Västra Götaland läns östra., Södermanlands län och Västerbottens län. 
  
 5 
  
 Kategorin omfattar Västra Götalands läns norra, Malmö kommun, Skåne läns västra, Örebro län, Värmlands län, Dalarnas län, Gävleborgs län, Hallands län, Skåne läns norra och östra och Uppsala län. 
  
 54 
 Kennedy 
 de största valkretsarna (250 000– röstberättigade 
 6 
 ). I genomsnitt innebär det cirka 1,8 personvalda per valkrets i de minsta val- kretsarna, 1,9 personvalda i de näst minsta valkretsarna, 2,2 person- valda i de näst största valkretsarna och 1,9 personvalda i de största valkretsarna. Det totala antalet ledamöter är dock självklart större i stora valkretsar än i små, varför andelen personvalda per valkrets blir klart mindre i stora valkretsar än i små (se vidare avsnittet Personvalsystemets utformning). 
  
 Tabell 3.1 
  
 Andel 
  
 personvalda 
  
 i riksdagen, 
  
 kommunfullmäktige och 
  
 landstingsfullmäktige (procent) 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 Riksdagen 
  
 24,9 
  
 24,6 
  
 16,3 
  
 Kommunfullmäktige 
  
 21,7 
  
 18,5 
  
 16,0 
  
 Landstingsfullmäktige 
  
 39,6 
  
 34,7 
  
 26,4 
  
 Källor 
 : Valmyndigheten, KU 2003/04:URD6, SCB 1999. 
 Jämfört med föregående val har andelen personvalda minskat. Totalt var då 86 riksdagsledamöter personvalda, vilken motsvarade knappt en fjärdedel (24,6 procent) av ledamöterna. Mot bakgrund av att personvalsdeltagandet, som redovisats i föregående avsnitt, minskade 2006 är utvecklingen knappast överraskande. Nedgången av andelen personvalda var dock större än nedgången i person- valsdeltagandet; i det förra fallet drygt åtta procentenheter och i det senare fallet omkring fyra procentenheter. Förklaringen torde vara den tröskeleffekt som inträder till följd av personvalsspärren. En liten nedgång i personvalsdeltagande och, som en följd av det, i personröster på olika kandidater kan medföra att ett större antal kandidater med knapp marginal inte når upp till den andel person- röster som krävs för att bli personvald. 
 Undersökningen visar även att andelen personvalda har gått ned i kommunerna. I procent räknat är nedgången från 2002 dock mindre än i riksdagsvalet. I valet 2006 blev 2 96 personvalda kommun- fullmäktigeledamöter vilket motsvarar 16,0 procent av fullmäktige- ledamöterna. Jämfört med 2002 års val, då 18,5 procent av full- mäktigeledamöterna blev personvalda, är nedgången således endast ett par procentenheter. Förändringen är i nivå med den ovan kon- staterade nedgången i andel personröstande i kommunalvalet. 
  
 6  
 Kategorin omfattar Jönköpings län, Västra Götalands läns västra, Skåne läns södra, Östergötlands län, Göteborgs kommun, Stockholms kommun och Stockholms län. 
 55 
 Kandidaterna och personvalet 
 Störst andel personvalda finns i landstingen, där 26,4 procent av fullmäktigeledamöterna klarade personvalsspärren. I absoluta tal rör det sig om 437 personvalda ledamöter. Jämfört med 2002 års val har andelen personvalda landstingsfullmäktigeledamöter minskat med över åtta procentenheter. I likhet med riksdagsvalet är ned- gången av andel personvalda således större än nedgången av andel personröster. 
 7 
  
 Jämförs de olika nivåerna kan i förstone tyckas märkligt att andelen personvalda är lägst i kommunerna; som framgick i före- gående avsnitt var ju personvalsdeltagandet högst just i kommunal- valet. Förklaringen torde ha att göra med relationen antal väljare– antal nominerade (KU 2003/04:URD6 s. 36 f.). Antalet väljare är ungefär lika stort i alla tre valen, medan antalet nominerade är klart störst i kommunalvalet. I valet till kommunfullmäktige finns därför betydligt fler kandidater på vilka väljarna kan sprida sina personröster än i till exempel valet till landstingsfullmäktige, och ju större spridning, desto färre kandidater klarar personvalsspärren. 
 Vad gäller riksdagen, som enligt detta resonemang borde ha störst andel personvalda, bidrar den högre personvalsspärren till att färre kandidater blir personvalda. Om personvalsspärren i riks- dagsvalet hade legat på samma nivå som den gör i kommunal- och lanstingsvalen, dvs. på fem i stället för åtta procent, skulle andelen personvalda riksdagsledamöter ha ökat (se vidare avsnittet Person- valsystemets utformning). Dessutom finns, som framgått, ett fler- tal kandidater i riksdagsvalet som klarade personvalsspärren men som trots det inte blev valda på grund av att partiet blev utan mandat. I kommunal- och landstingsvalen är antalet mandat som tillfaller respektive parti i en valkrets inte sällan större. Risken för att en kandidat som klarat personvalsspärren ska bli utan mandat på grund av att partiet blir utan mandat i den aktuella valkretsen torde således vara lägre i kommunalvalet och landstingsvalet än i riks- dagsvalet. 
 Ytterligare en förklaring till den förhållandevis låga andelen personvalda i kommunfullmäktigeförsamlingarna kan vara att väljarna i kommunalvalet – trots det större utbudet av kandidater – i högre grad koncentrerar personröstandet till ett mindre antal kandidater. De kandidater som klarar personvalsspärren får då en 
  
 7  
 På samma sätt som i riksdagsvalet finns kandidater i kommunal- och landstingsvalen som klarade personvalsspärren utan att bli invalda. Det finns vidare ett förhållandevis stort antal kandidater som blivit personvalda i flera valkretsar i kommunen eller landstinget. Totalt rör det sig om cirka 540 kandidater i kommunalvalet och cirka 150 kandidater i landstingsvalen som klarade personvalsspärren utan att bli personvalda. 
 56 
 Kennedy 
 större andel personröster i kommunalvalet än i riksdagsvalet och landstingsvalet. Om så är fallet studeras i nästa avsnitt. 
 Personröster på kandidater som klarat spärren 
 En fråga i sammanhanget är med vilken marginal kandidaterna klarar personvalsspärren. Hur stor andel klarade bara precis att komma över spärren i 2006 års val och hur många personröster fick de mest populära kandidaterna? Studeras samtliga kandidater i riks- dagsvalet som klarade personvalsspärren (inklusive de som blev personvalda i flera valkretsar och de som i och för sig klarade spärren men som ändå inte blev personvalda på grund av att partiet blev utan mandat i valkretsen) på åtta procent fick de i genomsnitt 12,7 procent i personröster. 
 8  
 För knappt hälften av dem var, som framgår av tabell 3.2, andelen personröster mellan 8 och 11 pro- cent. En liten grupp kandidater fick över 20 procent. Totalt i riksdagsvalet rörde det sig här om åtta kandidater vilket motsvarar knappt var tionde kandidat som klarade personvalsspärren. Av dessa åtta var fyra partiledare eller språkrör (Cook, Evans i Stockholms kommuns valkrets och Stockholms läns valkrets samt Wilson). Den kandidat som erhöll isär- klass störst andel personröster i riksdagsvalet var dock ingen parti- ledare utan Flores (c), Gotlands län. Velez fick personröster från 43,9 procent av Centerpartiets väljare i val- kretsen. Trots det blev han inte personvald eftersom Centerpartiet blev utan mandat i Gotlands län. Näst störst andel personröster fick Cook (c), Västerbottens län. Av Centerpartiets väljare i valkretsen valde 24,9 procent att personrösta på henne. Bland valda kandidater som inte var partiledare fick Price (c), Jämtlands län, störst andel personröster (22,0 procent). 
 Vidare kan nämnas att det i sammanhanget inte förefaller finnas något systematiskt samband med valkretsstorlek. Den genom- snittliga andelen personröster på kandidater som klarade person- valsspärren visar sig nämligen vara störst i de minsta  
 (-149 
  999 röstberättigade) och största (250 000– röstberättigade) valkret- sarna. Kandidater som i dessa valkretsar klarade personvalsspärren fick i genomsnitt omkring 13,5 procent i personröster. I de största valkretsarna rör det sig ofta om partiledare som klarat personvals- 
  
 8  
 Motsvarande för enbart valda riksdagskandidater som klarade personvalsspärren är 12,1 procent. 
 57 
 Kandidaterna och personvalet 
 spärren. Dessa har självklart en fördel i personvalet genom sin position i partiet och den exponering i medierna som följer därav. Även när kandidater som klarade personvalsspärren i de största valkretsarna studeras exklusive partiledarna är emellertid den genomsnittliga andelen personröster omkring 13,5 procent. Minst andel personröster tenderar kandidaterna i de näst största val- kretsarna (200  
 000–249 
  999 röstberättigade) att få. Kandidater i dessa som klarade personvalsspärren fick i genomsnitt drygt 11 procent i personröster. Motsvarande andel i de näst minsta val- kretsarna (150  
 000–199 
  999 röstberättigade) var knappt 13 procent. 
 Tabell 3.2 Fördelning av personröster bland kandidater som klarat personvalsspärren i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen 2006 (procent) 
  
 Personröster (%) 
  
 Riksdagen 
  
 Kommunfullmäktige 
  
 Lanstingsfullmäktige 
  
 5,0–7,9 
  
 – 
  
 35,9 
  
 51,7 
  
 8,0–10,9 
  
 44,0 
  
 23,2 
  
 21,1 
  
 11,0–13,9 
  
 31,9 
  
 15,1 
  
 13,3 
  
 14,0–16,9 
  
 8,8 
  
 9,5 
  
 6,8 
  
 17,0–19,9 
  
 6,6 
  
 5,8 
  
 3,6 
  
 20,0–22,9 
  
 6,6 
  
 3,5 
  
 1,2 
  
 23,0–25,9 
  
 1,1 
  
 2,6 
  
 1,0 
  
 26,0– 
  
 1,1 
  
 4,4 
  
 1,4 
  
 Kommentar 
 : I tabellen ingår personvalda kandidater för partier som tagit mandat i riksdagen, kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige. Även kandidater för dessa partier som klarade personvalsspärren men trots det inte blev invalda ingår. Kandidater som klarat personvalsspärren i två valkretsar räknas alltså två gånger. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 I kommunalvalet var den genomsnittliga andelen personröster på kandidater som klarade personvalsspärren 11,7 procent. Av dessa kandidater fick mer än var tionde hela 20 procent eller mer i personröster. Den kandidat som fick störst andel personröster i kommunalvalet var Doyle (kd), Vansbro kommun (hela kommunen en valkrets). Av Kristdemokraternas väljare i Vansbro personröstade 68,8 procent på honom. Ytterligare en kandidat i kommunalvalet, Valdez (fp), Dorotea kommun (hela kom- munen en valkrets), fick över 60 procent i personröster (63,4 
 58 
 Kennedy 
 procent). Härutöver fick två kandidater mellan 50 och 60 procent i personröster och nio kandidater mellan 40 och 50 procent. 
 I landstingsvalet var den genomsnittliga andelen personröster på kandidater som klarade personvalsspärren 9,6 procent. Som fram- går av tabellen var det bland dessa vanligast att få mellan fem och åtta procent i personröster. Endast var trettionde kandidat klarade att få 20 procent eller mer i personröster. De kandidater som fick störst andel personröster var Burke (fp), Norrbottens läns landsting (Östra valkretsen), med 45,1 procent och Doyle (kd), Dalarna läns landsting (valkretsen  
 Malung-Vansbro), 
  med 40,1 procent. 
 Den genomsnittliga andelen personröster på kandidater som klarade personvalsspärren var alltså högst i riksdagsvalet. Detta för- klaras dock av att personvalsspärren är högre i det valet än i kommunal- och landstingsvalen, vilket i sig höjer medelvärdet. Om hänsyn tas till att spärrnivåerna skiljer sig åt visar det sig däremot att den genomsnittliga andelen personröster bland kandidater som klarade personvalsspärren var högst i kommunalvalet. 
 9  
 Det är även i kommunalvalet man finner de mest populära kandidaterna i personvalet med över 20 procent i personröster. Vidare är andelen kandidater som endast med knapp marginal klarade personvals- spärren minst i kommunalvalet (35,9 procent). I landstingsvalet gick däremot flertalet personröster till kandidater som med knapp marginal klarade personvalsspärren (51,7 procent). I kommunal- valet förefaller väljarna således i större utsträckning koncentrera personröstandet till färre, men också mer populära, kandidater, medan de i riksdagsvalet och landstingsvalet i högre grad sprider sina personröster på en större grupp kandidater – åtminstone ter det sig så när enbart kandidater som klarade personvalsspärren stu- deras. 
 10 
  
 9 
  
 Studeras enbart kandidater som fick åtta procent eller mer i personröster (dvs. motsvarande personvalsspärren i riksdagsvalet) blir den genomsnittliga andelen personröster 14,7 procent i kommunalvalet och 12,9 procent i landstingsvalen. I riksdagsvalet var, som framgått, den genomsnittliga andelen 12,7 procent. Andelen som fick 20 procent eller mer i personröster blir 16,3 procent i kommunalvalet och 7,4 procent i landstingsvalet. Som framgår av tabell 3.2 var motsvarande andel i riksdagsvalet 8,8 procent. 
  
 10 
  
 Det kan inte uteslutas att personrösterna totalt sett, inklusive personröster på kandidater som inte klarade personvalsspärren, hade större spridning i kommunalvalet än i riksdagsvalet och landstingsvalet. Om så är fallet har emellertid inte kunnat studeras i denna rapport. 
  
 59 
 Kandidaterna och personvalet 
 Personvalda kandidater på icke valbar plats 
 Av de kandidater som blev personvalda skulle det stora flertalet även ha blivit valda i ett valsystem utan personval. Anledningen är att många av de kandidater som klarade personvalsspärren var placerade på valbar plats på sitt partis lista. Dessa kandidaters mandat kan således sägas ha sin grund i både partiets kandidat- rangordning och att väljarna aktivt har röstat på vederbörande. 
 Att kandidater på valbar plats blir personvalda skulle kunna ses som ett slags bekräftelse från väljarna av partiernas kandidat- rangordning. Parti och väljare gör så att säga samma bedömning av vilka kandidater som bör bli invalda. När däremot en personvald kandidat står på icke valbar plats avviker väljarnas bedömning från partiets. Väljarnas personröstning leder i dessa fall till en annan personsammansättning av de politiska församlingarna än om partierna själva hade fått bestämma kandidaturvalet. Man kan här tala om den direkta effekten av personvalet. 
 Tabell 3.3 visar hur många kandidater på icke valbar plats som blev personvalda i 2006 års val. Av de personvalda kandidaterna i riksdagsvalet var sex placerade på icke valbar plats, vilket motsvarar 1,7 procent av samtliga riksdagsledamöter. 
 11  
 De sex kandidaterna kom från sex olika valkretsar: Dalarna, Gotland, Göteborg, Jämt- land, Jönköping och Uppsala. Storleksmässigt fördelar sig dessa valkretsar så att två (Göteborg och Jönköping) ingår i kategorin med de största valkretsarna (se kategoriindelning ovan), två (Dalarna och Uppsala) i kategorin med de näst största valkretsarna och två (Gotland och Jämtland) i kategorin med de minsta val- kretsarna. 
 Sett över tid har andelen personvalda på icke valbar plats mins- kat. Som framgår av tabell 3.3 rör det sig om en halvering sedan 1998. 
 Det har i tidigare undersökningar visat sig att även de personvalda som stod på icke valbar plats som regel har haft för- hållandevis höga placeringar på partiernas listor (KU 2003/04:URD6 s. 38). Att kandidater placerade långt ned på valsedlarna blir personvalda 
  
 11  
 De personvalda kandidaterna på icke valbar var följande: Brown (kd) i Dalarnas län (9,8 procent), Edwards (m) i Gotlands län (11,9 procent), Wallace (kd) i Göteborgs kommun (8,9 procent), Price (c) i Jämtlands län (22,0 procent), Andrade (c) i Jönköpings län (13,3 procent) och Patel (fp) i Uppsala län (11,2 procent). 
 60 
 Kennedy 
 är ytterst ovanligt. 
 12  
 Detta visar sig gälla även i 2006 års riksdagsval. Av de sex personvalda som stod på icke valbar plats var fyra place- rade som nummer två och två placerade som nummer tre. Även om de inte toppade sina partiers listor rör det sig alltså även i dessa fall om personer som rangordnats högt av sina respektive partier. 
 Tabell 3.3 Antal personvalda på icke valbar plats till riksdagen, kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 Riksdagen 
  
 12 
  
 10 
  
 6 
  
 Kommunfullmäktige 
  
 229 
  
 161 
  
 129 
  
 Landstingsfullmäktige 
  
 i.u. 
  
 77 
  
 60 
  
 Kommentar 
 : Tabellen visar den direkta effekten av personvalet. Utöver de som ingår i tabellen finns ett antal kandidater som blev invalda till följd av personvalet utan att de klarade personvalsspärren. Detta skedde eftersom valreglerna medför att jämförelsetalen för kandidater kan påverkas om någon annan kandidat på listan blivit vald på personröster. Personrösterna sägs då ha haft en indirekt effekt (se SOU 1999:136 s. 41). Vidare förekommer att kandidater blir invalda på grund av att en kandidat högre upp på listan har blivit personvald i en annan valkrets (dvs. dubbelvalsavveckling). 
  
 Källor 
 : Valmyndigheten, KU 2003/04:URD6, SOU 1999:136. 
 Bland dem som klarade personvalsspärren i kommunalvalet var 129 placerade på icke valbar plats. Det motsvarar knappt 1 procent av kommunfullmäktigeledamöterna. Jämfört med föregående kommu- nalval var det, som framgår av tabell 3.3, en nedgång. I likhet med riksdagsvalet var många av dem som klarade personvalsspärren placerade högt på partiernas listor. Emellertid förekom även att kandidater med en lägre placering klarade spärren. Medianvärdet bland de personvalda kandidater som stod på icke valbar plats var nummer fem på partiets lista. I 26 fall var placeringen tio eller lägre. 
 Av kandidaterna på icke valbar plats i landstingsvalet klarade 60 att bli personvalda, vilket motsvarar 3,6 procent av landstingsfull- mäktigeledamöterna. Andelen personvalda som var placerade på icke valbar plats är således högre i landstingen än i riksdagen och kommunerna. Likväl var det en minskning jämfört med föregående 
  
 12  
 Ett undantag i 2002 års riksdagsval var Best (s). Han blev personvald trots en placering som nummer tio på sitt partis lista. Av övriga nio personvalda kandidater på icke valbar plats var sex placerade som nummer två, två placerade som nummer tre och en placerad som nummer 4 (KU 2003/04:URD6 s. 38). Av de personvalda kandidaterna på icke valbar plats i 1998 års riksdagsval var Campbell (s) och Thomas (kd) placerade som nummer sex på sina partiers listor. Samtliga övriga tio var placerade som nummer två (SOU 1999:136 s. 87). 
 61 
 Kandidaterna och personvalet 
 val. Bland de personvalda återfinns kandidater som var placerade långt ned på partiernas listor, men dessa är mindre vanligt före- kommande än i kommunalvalet. Flertalet hade, såsom i riksdags- valet, en förhållandevis hög placering. Medianvärdet bland de personvalda som stod på icke valbar plats var nummer tre på listan. I åtta fall var placeringen tio eller lägre. 
 Olika grupper av kandidater 
 Som nämnts ovan förekom inför personvalsreformen diskussioner om att personvalet skulle kunna försvåra för olika grupper av kandidater att bli valda. Farhågor fanns för att redan underrepre- senterade grupper skulle missgynnas av personvalet. Kvinnor, unga och invandrare nämndes som sannolika förlorare (Fisher  Möller 1999 s. 9). Det befarades också att tillgång till pengarna för att bedriva personliga valkampanjer skulle få större betydelse för vilka kandidater som blev valda. 
 Nedan studeras personvalets betydelse i 2006 års  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsval för olika grupper av kandidater. Följande grupper ingår i undersökningen: kvinnor och män, olika åldersgrupper, invandrare och svenskar,  
 låg-, 
  medel- och hög- utbildade samt  
 låg-, 
  medel- och höginkomsttagare. Personvalets betydelse studeras i tre olika avseenden: andel personröster, andel personvalda totalt och andel personvalda på icke valbar plats. Utgångspunkten för jämförelserna är gruppernas representation på valsedlarna, dvs. deras andel bland de nominerade i respektive val. 
 Kön 
 Kvinnliga kandidater var alltså en av de grupper som en del befa- rade skulle missgynnas av personvalsreformen. Farhågan kan sägas ha visst stöd i erfarenheter som finns av personval i andra länder, bl.a. Danmark (Lidström 2006 s. 35, Kjær 1997). Den kan också sägas ha stöd i erfarenheter från länder med majoritetsval, som förvisso inte är detsamma som personval men som har det gemen- samt med personvalssystem att de medför en starkare person- centring (till exempel Anckar, Karvonen  Isaksson 2001 s. 28). I de länder med majoritetsvalsystem är nämligen representationen av kvinnor klart lägre än i länder med proportionella valsystem (till 
 62 
 Kennedy 
 exempel Norris 2004 s. 187 f.). Det fanns inför personvalsreformen emellertid även de som förutspådde att personval tvärtom skulle gynna kvinnliga kandidater. Bland andra menade Personvals- kommittén detta (SOU 1993:21 s. 66 f.). Kommittén noterade att andelen nominerade kvinnor var högre än andelen valda kvinnor, vilket antogs bero på att kvinnliga kandidater placerades lägre på listorna än manliga kandidater. I ett personvalssystem skulle fördelningen mellan kvinnor och män, enligt kommittén, i högre grad påverkas av väljarnas inställning, och erfarenheter från person- valet i Finland visade att skillnaden mellan andelen nominerade och valda kvinnor var lägre där än i Sverige. Kommittén byggde sin slutsats på att väljarna hade en positiv inställning till att låta sig representeras av kvinnor. 
 Rådet för utvärdering av 1998 års val studerade personvals- systemets inverkan på den parlamentariska jämställdheten (SOU 1999:136 s. 128 f.). Rådet kunde bl.a. konstatera att personrösterna fördelade sig olika mellan könen. Andelen personröster på kvinn- liga kandidater var lägre än andelen kvinnor på valsedlarna. Rådets slutsats var ändå att personvalssystemet visade sig neutralt. Syste- met hade dock tydliggjort att det fanns en obalans mellan kvinnliga och manliga kandidater och deras olika ställning i partiorganisa- tionerna. Manliga kandidater placerades ofta högre på listorna än kvinnliga kandidater. Enligt rådet hade listplacering betydligt större betydelse för kandidaters möjlighet att få personröster än könstillhörigheten som sådan. 
 I konstitutionsutskottets utvärdering av personvalet 2002 drogs slutsatsen att personvalet i sig knappast missgynnade kvinnliga kandidater i förhållande till manliga kandidater (KU 2003/04:URD6 s. 48). I kommunalvalet indikerade förvisso resultaten att kvinnliga kandidater hade svårare att bli personvalda än manliga kandidater, men i landstingsvalet var bilden i det närmaste den motsatta. Andra faktorer än kön förmodades ha större betydelse. Till exempel innebar en topplacering på valsedeln sannolikt bättre förutsätt- ningar för att få många personröster än en placering längre ned på valsedeln (se även Håkansson 1999 s. 227); som framgått ovan var ju också flertalet personvalda kandidater placerade förhållandevis högt upp på sitt partis lista. 
 Vad gäller 2006 års val kan först konstateras att andelen kvinnor bland de valda totalt sett blev 47,3 procent i riksdagsvalet, 42,3 pro- cent i kommunalvalet och 47,6 procent i landstingsvalet. Andelen kvinnliga riksdagsledamöter fortsatte därmed att öka för fjärde 
 63 
 Kandidaterna och personvalet 
 valet i rad och är nu den högsta någonsin (se figur 3.1). I kommun- och landstingsfullmäktige blev andelen kvinnliga ledamöter i stort sett densamma som under föregående mandatperiod. Det kan också konstateras att sedan det sista valet utan personval, 1994, har andelen kvinnor antingen ökat (riksdagen) eller varit i stort sett oförändrad (kommun- och landstingsfullmäktige). På en över- gripande nivå finns således inget som talar för en mindre jämställd representation i de politiska församlingarna efter personvals- reformen. 
 Figur 3.1 Kvinnliga valda vid de allmänna valen  
 1982–2006 
  
 Vad kan då mer sägas om personvalets betydelse för kvinnliga och manliga kandidater 2006? Vad gäller riksdagsvalet kan först kon- stateras att kvinnor var något underrepresenterade bland de nomi- nerade. Totalt var 44,7 procent av kandidaterna i riksdagsvalet kvinnor och 55,3 procent män (se tabell 3.4). Om personvalet är neutralt i förhållande till kön skulle, teoretiskt sett, andelen personröster och andelen personvalda fördela sig på motsvarande sätt, dvs. omkring 45 procent av personrösterna skulle tillfalla kvinnliga kandidater och omkring 45 procent av de personvalda kandidaterna skulle vara kvinnor. Som framgår av tabell 3.4 var så dock inte fallet. Av personrösterna tillföll 42,0 procent kvinnliga kandidater och av de personvalda var 40,4 procent kvinnorna. 
 64 
 Kennedy 
 Utfallet var således något sämre för de kvinnliga kandidaternas del än vad som kan motiveras av deras andel på valsedlarna. 
 Placering på valsedeln har ovan nämnts som en faktor som kan förklara framgång i personvalet. Färre personröster på kvinnliga kandidater samt färre kvinnliga personvalda skulle i så fall kunna bero på att det är mindre vanligt med kvinnliga toppkandidater än manliga toppkandidater. Statistiken från 2006 års riksdagsval visar att så var fallet, men andelen kvinnliga toppkandidater var något högre än andelen nominerade kvinnliga kandidater totalt (46,6 jämfört med 44,7 procent). Vidare, om både första och andra namnet på valsedeln räknas som toppkandidat är andelen kvinnliga toppkandidater ännu högre, till och med högre än andelen manliga toppkandidater (52,3 procent kvinnor jämfört med 47,7 procent män). Det något sämre utfallet för kvinnliga kandidater i person- valet tycks med andra ord inte kunna förklaras av att de i mindre utsträckning än manliga kandidater är placerade högt upp på sina partiers valsedlar. 
 Tabell 3.4 Kön och personval 2006 (procent) 
  
 Personvalda, 
  
 Nominerade, 
  
 Nominerade, 
  
 Personröster 
  
 Personvalda, 
  
 ej valbar 
  
 totalt 
  
 toppkandidater 
  
 totalt 
  
 plats 
  
 Riksdag 
  
 Kvinnor 
  
 44,7 
  
 46,6 
  
 42,0 
  
 40,4 
  
 50,0 
  
 Män 
  
 55,3 
  
 53,4 
  
 58,0 
  
 59,6 
  
 50,0 
  
 Kommun 
  
 Kvinnor 
  
 41,1 
  
 30,9 
  
 39,3 
  
 30,6 
  
 23,3 
  
 Män 
  
 58,9 
  
 69,1 
  
 60,7 
  
 69,4 
  
 76,7 
  
 Landsting 
  
 Kvinnor 
  
 45,9 
  
 44,7 
  
 48,3 
  
 46,5 
  
 53,3 
  
 Män 
  
 54,1 
  
 55,3 
  
 51,7 
  
 53,5 
  
 46,7 
  
 Källa 
 : SCB. 
 Så här långt tyder resultatet på att manliga kandidater gynnades av personvalet i 2006 års riksdagsval medan kvinnliga kandidater missgynnades. En sådan slutsats ter sig emellertid tveksam när personvalda kandidater som inför valet stod på icke valbar plats 
 65 
 Kandidaterna och personvalet 
 studeras, dvs. kandidater som stod så långt ned på sitt partis lista att de inte hade blivit valda utan personvalet. Förvisso utgjorde dessa kandidater, som framgått ovan, en liten grupp (sex personer), men det kan ändå noteras att hälften av dem var kvinnor. Denna andel, 50 procent, är således högre än andelen kvinnliga kandidater på valsedlarna, och utifrån det kan personvalet i 2006 års riksdags- val i det närmaste sägas ha gynnat kvinnliga kandidater. Samman- taget är resultaten i tabellen motstridiga och därmed svårtolkade (jfr Wängnerud 1999 s. 320). 
 Det bör här också noteras att det finns stora variationer inom landet. Till exempel gick 63 procent av personrösterna i Jönköpings läns valkrets till kvinnliga kandidater medan motsvarande andel i Stockholms läns valkrets endast var 27 procent. Den låga andelen i Stockholms läns valkrets bör ses mot bakgrund av att flera parti- ledare kandiderade där, och eftersom alla dessa var män och då partiledare som regel får en stor andel av personrösterna blev resul- tatet att större delen av personrösterna gick till manliga kandidater. Även i övrigt går som regel dock majoriteten av personrösterna till manliga kandidater. Endast i 6 av de 29 valkretsarna fick kvinnliga kandidater fler personröster än manliga kandidater. 
 I kommunalvalet ser det på en övergripande nivå delvis annor- lunda ut än i riksdagsvalet. Andelen personröster på kvinnor och framför allt andelen personvalda kvinnor var lägre än andelen kvinnliga kandidater. I dessa avseenden är mönstret detsamma som i riksdagsvalet. Vidare framgår att andelen kvinnliga toppkandidater var klart lägre i kommunalvalet än i riksdagsvalet. Det i kommunal- valet dåliga utfallet för kvinnliga kandidater av personvalet skulle alltså åtminstone delvis kunna bero på att kvinnor i mindre utsträckning var placerade högst upp på valsedeln än män. Räknas både första och andra namnet på valsedlarna som toppkandidater var dock andelen kvinnliga toppkandidater högre (40,8 procent) och når faktiskt upp till andelen personröster på kvinnliga kandi- dater. Studeras slutligen andelen personvalda kandidater på icke valbar plats visar det sig finnas en tydlig skillnad mot riksdagsvalet. I kommunalvalet var nämligen kvinnor klart underrepresenterade bland dessa (23,3 procent). Tvärtemot riksdagsvalet tycks det i kommunalvalet med andra ord vara svårare för kvinnliga kandidater än manliga kandidater längre ned på listan att bli personvalda. Sammantaget indikerar resultaten att personvalet åtminstone delvis missgynnade kvinnor i 2006 års kommunalval, vilket till viss del skulle kunna förklaras av färre kvinnliga toppkandidater. Men, som 
 66 
 Kennedy 
 sagt, även bland kandidater som lyckades kryssa sig förbi partiernas rangordningar var männen överrepresenterade. 
 Precis som i riksdagsvalet visar det sig finnas en stor variation inom landet. Vanligast är att manliga kandidater får fler person- röster än kvinnliga kandidater; så var fallet i hela 270 av landet 290 kommuner. I tio kommuner gick så mycket som över 80 procent av personrösterna i kommunalvalet till manliga kandidater, bl.a. i Fagersta, Markaryd, Boxholm, Vellinge, Åsele och Västervik. Att kvinnliga kandidater fick fler personröster än manliga förekom i 20 kommuner. Störst var andelen i Täby, Stockholm och Ljusnarsberg, där över 60 procent av personrösterna gick till kvinnliga kandi- dater. Studeras personvalsresultatet närmare visar det sig finnas vissa skillnader mellan olika kommuntyper. I framför allt gles- bygdskommuner tenderar andelen personröster på kvinnliga kandi- dater att vara lägre än i övriga kommuner. Däremot tenderar ande- len att vara högre, om än inte i majoritet, i större kommuner och förortskommuner. I fråga om personvalda i kommunalvalet har inte funnits tillgång till uppgifter om kvinnliga och manliga kandi- dater på kommunnivå men väl på länsnivå. Även här kan kon- stateras att det finns stora skillnader. Högst andel personvalda kvinnor förekom bland kommuner i Stockholms län (40,0 procent) och minst andel förekom bland kommuner i Kalmar län (21,2 procent). 
 Landstingsvalet skiljer sig från övriga val på det sättet att andelen personröster på kvinnliga kandidater var högre än andelen kvinnliga kandidater på valsedlarna (48,3 procent jämfört med 45,9 procent). Även andelen personvalda kvinnor var något högre än andelen kvinnliga kandidater (46,5 procent jämfört med 45,9 procent). Utfallet av personvalet var för de kvinnliga landstings- kandidaterna således bättre än vad som kan motiveras av deras andel bland de nominerade. Resultatet indikerar att personvalet i 2006 års landstingsval snarast gynnade kvinnliga kandidater. Av tabellen framgår också att detta inte torde förklaras av att kvinnor i högre grad var toppkandidater. Andelen kvinnliga toppkandidater var nämligen till och med något lägre än andelen kvinnliga kandi- dater totalt sett (44,7 procent jämfört med 45,9 procent). Av tabellen framgår också att andelen kvinnor bland de personvalda kandidater som stod på icke valbar plats var högre än deras andel bland kandidaterna totalt sett, vilket även det talar för att person- valet i landstingsvalet gynnade kvinnliga kandidater. 
 67 
 Kandidaterna och personvalet 
 Liksom i riksdagsvalet och kommunalvalet finns dock en variation inom landet. I sju landsting fick kvinnliga kandidater fler personröster än manliga kandidater. Störst var andelen person- röster på kvinnliga kandidater i Västernorrland (55,7 procent), därefter i Västerbotten och i Halland (53,4 respektive 52,5 pro- cent). I de flesta landsting var andelen personröster på kvinnliga kandidater dock lägre än andelen personröster på manliga kandidater. Störst var andelen personröster på manliga kandidater i Norrbotten (61,5 procent), Blekinge (59,8 procent) och Krono- berg (56,7 procent). 
 Ålder 
 Yngre kandidater omtalades inför personvalsreformen som en grupp som skulle kunna missgynnas av personvalet. Samtidigt visade undersökningar inför 1998 års val att unga väljare var mer positiva till personvalsreformen än medelålders och äldre (Oscarsson 1999 s. 330). I den utvärdering som gjordes efter 1998 års val jämfördes medelåldern och den åldersmässiga fördelningen på riks- dagens ledamöter efter valet 1994 och 1998 (SOU 1993:136 s. 130). Medelåldern på de personvalda ledamöterna var då något högre än medelåldern på samtliga ledamöter. Bland de personvalda kandi- dater som stod på icke valbar plats var medelåldern däremot lägre. Skillnaderna ansågs vara så små att det inte gick att dra några säkra slutsatser om personvalssystemets betydelse för den åldersmässiga sammansättningen i riksdagen. Hursomhelst ansågs kandidaternas listplacering ha större betydelse än deras ålder i sig. Även konsti- tutionsutskottets utvärdering efter 2002 års val gav vid handen att ålder inte hade någon större betydelse för vilka kandidater som blev personvalda, vare sig i riksdagsvalet, kommunalvalet eller lands- tingsvalet (KU 2003/04:URD6 s. 49). I riksdagen var medelåldern efter 2002 års 48,5 år vilket kunde jämföras med 48,7 år efter 1998 års val och 49,3 år efter 1994 års riksdagsval. 
 Vad gäller 2006 års val kan först konstateras att medelåldern på de valda riksdagsledamöterna (47,9 år) inte skiljde sig nämnvärt från föregående val. Långsiktigt tycks dock finnas en svag trend som går mot en lägre medelålder. Vidare kan konstateras att vissa åldersgrupper är underrepresenterade i de politiska församlingarna på olika nivåer i förhållande till deras andel i valmanskåren. Mest underrepresenterade i riksdagen är äldre personer (65– år), därefter 
 68 
 Kennedy 
 yngre personer  
 (18–29 
  år). Mest överrepresenterade är personer mellan 50 och 64 år och näst mest personer mellan 40 och 49 år. I landets kommunfullmäktigeförsamlingar är däremot yngre personer  
 (18–29 
  år) mest underrepresenterade, därefter äldre personer (65– år) och personer mellan 30 och 39 år. Klart mest överrepresenterade är personer mellan 50 och 64 år. Viss överrepresentation finns även av personer mellan 40 och 49 år. I landstingsfullmäktigeförsam- lingarna är bilden ungefär densamma som i kommunerna. 
 I tabell 3.5 redovisas uppgifter om ålder och personvalet 2006. Till skillnad från tidigare personvalsutvärdering redovisas inte medelålder utan uppgifterna är i stället fördelade på olika ålders- grupper. 
 13  
 Vad gäller riksdagsvalet förefaller både yngre kandidater  
 (18–29 
  år) och äldre kandidater (65– år) ha missgynnats av person- valet. Andelen personröster på kandidater i dessa åldersgrupper var lägre än deras andel bland de nominerade. De blir också person- valda i klart mindre utsträckning än vad som motiveras av deras andel på valsedlarna. En förklaring till det kan vara att de sällan är toppkandidater på sina partiers valsedlar; som framgår av tabell 3.5 är både yngre och äldre i förhållandevis liten utsträckning placerade högst upp på valsedeln. Av de sex personvalda kandidater som stod på icke valbar plats tillhörde dock en ålderskategorin yngre  
 (18–29 
  år). Ingen av de personvalda på icke valbar plats tillhörde ålders- kategorin äldre (65– år). Den åldersgrupp som gynnades mest av personvalet förefaller ha varit  
 40–49-åringarna. 
  Andelen person- röster som gick till dessa och deras andel bland de personvalda var klart högre än deras andel bland de nominerade. Någon nämnvärd draghjälp av att ha stått som toppkandidater på valsedlarna tycks  
 40–49-åringarna 
  inte ha haft, utan förklaring måste sökas på annat håll som att de är populära hos väljarna och därför får fler person- röster. Det kan också noteras att hela tre av de sex personvalda kandidater som stod på icke valbar plats var mellan 40 och 49 år. 
  
 13  
 Skälet till detta är att ett mått som medelålder inte säger något om hur spridningen mellan olika åldersgrupper ser ut. Om till exempel alla personvalda kandidater fördelade sig jämt på kategorierna yngre och äldre skulle genomsnittsåldern hamna mittemellan dessa grupper. Medelåldern skulle bli densamma även om ingen personvald kandidat tillhörde kategorierna yngre och äldre utan alla tillhörde ålderskategorin mittemellan dessa. Att populationerna i de två exemplen ser helt olika ut framgår alltså inte när man enbart studerar genomsnittsåldern. 
 69 
 Kandidaterna och personvalet 
  
 Tabell 3.5 
  
 Ålder och personval 2006 (procent) 
  
 År 
  
 Nominerade 
  
 Nominerade 
  
 Personröster 
  
 Personvalda, 
  
 PErsonvalda, 
  
 totalt 
  
 toppkandidater 
  
 totalt 
  
 ej valbar plats 
  
 Riksdag 
  
 18–29 
  
 11,5 
  
 2,6 
  
 7,7 
  
 1,8 
  
 16,7 
  
 30–39 
  
 18,6 
  
 18,1 
  
 19,5 
  
 26,3 
  
 0,0 
  
 40–49 
  
 24,0 
  
 26,9 
  
 36,4 
  
 35,1 
  
 50,0 
  
 65– 
  
 7,4 
  
 2,6 
  
 2,8 
  
 1,8 
  
 0,0 
  
 Kommun 
  
 18–29 
  
 7,7 
  
 3,7 
  
 7,4 
  
 3,1 
  
 6,2 
  
 30–39 
  
 13,0 
  
 11,2 
  
 15,0 
  
 11,8 
  
 11,6 
  
 40–49 
  
 20,0 
  
 22,5 
  
 24,2 
  
 24,9 
  
 34,1 
  
 50–64 
  
 41,4 
  
 50,1 
  
 45,0 
  
 50,4 
  
 34,9 
  
 65– 
  
 18,0 
  
 12,4 
  
 8,4 
  
 9,8 
  
 13,2 
  
 Landsting 
  
 18–29 
  
 7,6 
  
 2,0 
  
 6,9 
  
 3,2 
  
 8,3 
  
 30–39 
  
 12,7 
  
 10,2 
  
 13,4 
  
 10,1 
  
 10,0 
  
 40–49 
  
 18,7 
  
 16,6 
  
 19,5 
  
 19,0 
  
 26,7 
  
 50–64 
  
 45,2 
  
 59,9 
  
 50,5 
  
 55,4 
  
 45,0 
  
 65– 
  
 15,8 
  
 12,2 
  
 9,5 
  
 12,4 
  
 10,0 
  
 Källa 
 : SCB. 
 I kommunalvalet ser det delvis annorlunda ut. En skillnad är att yngre  
 (18–29 
  år) kandidater erhöll i stort sett lika stor andel av personrösterna som deras andel bland de nominerade (7,4 procent respektive 7,7 procent). Visserligen var yngre kraftigt underrepre- senterade bland de nominerade i förhållande till sin andel i valmans- kåren, men de som väl nominerats fick uppenbarligen personröster i en omfattning som motsvarar andelen på valsedlarna. Detta gäller trots att de sällan placerades som toppkandidater på sina partiers valsedlar. Här kan också konstateras att andelen yngre bland dem bland de personvalda trots att de stod på icke valbar plats i det närmaste är i nivå med deras andel bland de nominerade (6,2 pro- cent respektive 7,7 procent). Sammantaget är bilden att yngre 
 70 
 Kennedy 
 kandidater knappast vare sig gynnades eller missgynnades av personvalet i kommunalvalet. En annan skillnad jämfört med riks- dagsvalet är att den åldersgrupp som gynnades mest av personvalet inte var  
 40–49-åringarna 
  utan  
 50–64-åringarna. 
  De erhöll fler personröster och blev personvalda i större utsträckning än vad som kan motiveras av deras andel bland de nominerade. Som framgår av tabellen kan de här ha haft draghjälp i personvalet av höga place- ringar på valsedlarna. Däremot lyckades de inte särskilt väl i att bli personvalda när de står på icke valbar plats. Andelen  
 50–64-åringar 
  som blev personvalda trots att de stod på icke valbar plats var näm- ligen lägre än deras andel på valsedlarna (34,9 procent jämfört med 41,4 procent). I stället var det  
 40–49-åringarna 
  som i förhållande till sin andel på valsedlarna lyckades bäst med att bli personvalda på icke valbar plats. En grupp som enligt resultaten missgynnades av personvalet var de äldre kandidaterna (65– år). Andelen person- röster och andelen personvalda var för deras del klart lägre än ande- len bland de nominerade (8,4 respektive 9,8 procent jämfört med 18,0 procent). De äldre som stod på icke valbar plats lyckades inte heller bli personvalda i en utsträckning som motsvarar deras andel på valsedlarna. 
 I landstingsvalet, slutligen, såg det ungefär ut som i kommunal- valet. Den åldersgrupp som tycks ha gynnats mest av personvalet var  
 50–64-åringarna. 
  Andelen personröster och andelen person- valda var för deras del klart högre än andelen bland de nominerade (50,5 respektive 55,4 procent jämfört med 45,2 procent). En för- klaring skulle kunna vara att toppkandidaterna i stor utsträckning tillhörde just denna åldersgrupp (59,9 procent). Bland de person- valda som stod på icke valbar plats var  
 50–64-åringarna 
  inte över- representerade. Liksom i kommunalvalet var det i stället  
 40–49- 
  åringarna som i detta avseende gynnades mest av personvalet satt i relation till deras andel på valsedlarna. Slutligen förefaller det även i landstingsvalet ha varit de äldre kandidaterna (65– år) som miss- gynnades mest av personvalet. 
 Bakgrund 
 Ytterligare en grupp man befarade skulle kunna påverkas negativt av personvalsreformen var kandidater med utländsk bakgrund. Rådet för utvärdering av 1998 års val fann dock att kandidater med utländsk bakgrund, med vilket i huvudsak avsågs personer som var 
 71 
 Kandidaterna och personvalet 
 eller hade varit utländska medborgare, hade utnyttjat personvals- instrumentet i ungefär samma utsträckning som svenska kandidater (SOU 1999:136 s. 130 f.). Många invandrarkandidater hade dock, enligt rådet, bedrivit en kampanj för att de känt motstånd från den lokala partiavdelningen. Samtidigt hade de upplevt ett starkt stöd från invandrarföreningar och fackliga organisationer. Utvärde- ringen visade också att invandrarkandidater hade fått hjälp av grupper av vänner och familjemedlemmar som annars inte var parti- politiskt aktiva (se vidare Soininen  Bäck 1999). Vidare visade utvärderingen att invandrarkandidater i sina personvalskampanjer i regel vände sig till andra invandrare. Sammantaget gjorde rådet bedömningen att personvalsreformen varken hade gynnat eller missgynnat invandrarkandidater. 
 Utvärderingar av 2002 års kommunalval gav också vid handen att vissa grupper av kandidater med utländsk bakgrund i större utsträckning än infödda svenska kandidater bedrev egna person- valskampanjer (Stewart 2003 s. 140 f.). I konstitutions- utskottets utvärdering av 2002 års val drogs slutsatsen att det inte fanns något som talade för att personvalet skulle missgynna kandi- dater med invandrarbakgrund, snarare tvärtom (KU 2003/04:URD6 s. 50). Härutöver kan nämnas erfarenheter från Danmark. Där har personvalet lett till att fler kandidater med utländsk bakgrund har blivit valda på kommunal nivå (Togeby 2004 s. 308). I en rad större kommuner uppges invandrargrupper till och med vara överrepre- senterade i den valda församlingen. 
 Med utländsk bakgrund avses i denna undersökning personer vars båda föräldrar är utrikes födda. Även personer födda i Sverige ingår således i kategorin utländsk bakgrund om båda föräldrarna är invandrade. I riksdagsvalet krävs dessutom svenskt medborgarskap för att ingå i valmanskåren och att vara valbar, medan det i kommunal- och landstingsvalen är tillräckligt att ha varit folkbokförd i Sverige i tre år före valdagen. 
 Det kan först konstateras att personer med utländsk bakgrund totalt sett är underrepresenterade i de politiska församlingarna på alla tre nivåer. Underrepresentationen är något mindre i riksdagen än i kommunerna och landstingen. Studeras invandrare från olika ländergrupper visar det sig att personer från Afrika och Asien är mest underrepresenterade, medan invandrare från övriga Norden, 
 72 
 Kennedy 
 Sydamerika och EU utanför Norden är mindre underrepre- senterade. 
 14 
  
 Vad gäller personvalet visar undersökningen att kandidater med utländsk bakgrund knappast hade någon fördel av detta i 2006 års riksdagsval. Som framgår av tabell 3.6 var andelen personröster som tillföll dessa kandidater lägre än deras andel bland de nominerade (9,3 procent jämfört med 12,1 procent). Kandidater med utländsk bakgrund fick med andra ord i genomsnitt färre personkryss än andra kandidater. Av de kandidater som blev personvalda var ande- len som hade utländsk bakgrund ännu lägre (1,8 procent). Vidare framgår av tabellen att andelen toppkandidater med utländsk bak- grund var lägre än andelen nominerade med utländsk bakgrund (5,2 procent jämfört med 12,1 procent). Att kandidater med utländsk bakgrund relativt sett erhöll färre personkryss och blev personvalda i mindre utsträckning än övriga kandidater skulle således delvis kunna bero på att de mer sällan placerades högst upp på sitt partis valsedel och därmed inte fick den draghjälp en sådan placering innebär. Inte heller när både första och andra namnen på valsedlarna beaktas var andelen toppkandidater med utländsk bak- grund särskilt hög. Slutligen framgår att ingen av de sex person- valda kandidaterna på icke valbar plats hade utländsk bakgrund. 
  
 14  
 Jämförelsen mellan olika ländergrupper avser endast representation i kommunfullmäktige. Valmanskåren och valda till kommunfullmäktige har delats in i följande ländergrupper med avseende på födelseland: Afrika, Asien, EU25 utom Norden, Europa utom Johnson och Norden, Norden utom Sverige, Sverige, Sydamerika och Övriga världen. 
 73 
 Kandidaterna och personvalet 
 Tabell 3.6 Bakgrund och personval 2006 (procent) 
  
 Personvalda. 
  
 Nominerade, 
  
 Nominerade 
  
 Personröster 
  
 Personvalda, 
  
 ej valbar 
  
 plats 
  
 totalt 
  
 toppkandidater 
  
 totalt 
  
 Riksdag 
  
 Svensk 
  
 87,9 
  
 94,8 
  
 90,7 
  
 98,2 
  
 100 
  
 Utländsk 
  
 12,1 
  
 5,2 
  
 9,3 
  
 1,8 
  
 0 
  
 Kommun 
  
 Svensk 
  
 90,4 
  
 93,8 
  
 88,7 
  
 93,9 
  
 86,0 
  
 Utländsk 
  
 9,6 
  
 6,2 
  
 11,3 
  
 6,1 
  
 14,0 
  
 Landsting 
  
 Svensk 
  
 89,5 
  
 94,8 
  
 89,3 
  
 94,1 
  
 90,0 
  
 Utländsk 
  
 10,5 
  
 5,2 
  
 10,7 
  
 5,9 
  
 10,o 
  
 Kommentar 
 : Med svensk bakgrund avses inrikes född med minst en inrikes född förälder samt utrikes född med minst en inrikes född förälder. Med utländsk bakgrund avses inrikes född med två utrikes födda föräldrar samt utrikes född med två utrikes födda föräldrar. Kategorin okänd bakgrund har utelämnats. 
  
 Källa 
 : SCB. 
 Vad gäller kommunalvalet 2006 är bilden delvis en annan. Andelen personröster på kandidater med utländsk bakgrund var i det valet till och med något högre än deras andel bland de nominerade (11,3 procent jämfört med 9,6 procent). Kandidater med utländsk bak- grund fick i genomsnitt alltså fler personröster än andra kandidater. Detta trots att de inte hade lika stor fördel av att vara placerade som toppkandidater på sina partiers valsedlar. Att kandidater med utländsk bakgrund fick många personröster resulterade dock inte i att de i större utsträckning blev personvalda. Andelen av de person- valda som hade utländsk bakgrund var lägre än motsvarande andel bland de nominerade (6,1 procent jämfört med 9,6 procent). Even- tuellt kan det förklaras av att antalet personröster på kandidater med utländsk bakgrund i många fall inte var tillräckligt stort för att klara personvalsspärren (se vidare avsnittet Personvalsystemets utformning). Tabellen visar emellertid också att en förhållandevis stor andel av de personvalda kandidater som stod på icke valbar 
 74 
 Kennedy 
 plats hade utländsk bakgrund (14 procent). I de fall då kandidater genom personvalet lyckades ta sig förbi partiets rangordning var följaktligen kandidater med utländsk bakgrund mer framgångsrika än andra kandidater. Här bör noteras att det finns en stor skillnad mellan manliga respektive kvinnliga kandidater med utländsk bakgrund. Uppemot 95 procent av de kandidater med utländska bakgrund som klarade att bli personvalda trots placering på icke valbar plats var män. I absoluta tal var det endast en kvinnlig kandi- dat med utländsk bakgrund på icke valbar plats som lyckades bli personvald, vilket ska jämföras med 16 manliga kandidater med utländsk bakgrund. 
 Landstingsvalet var i sammanhanget något av ett mellanting mellan riksdagsvalet och kommunalvalet. Vad gäller personröster erhöll kandidater med utländsk bakgrund en andel som motsvarade deras andel på valsedlarna (10,7 procent jämfört med 10,5 procent), men de blev personvalda i mindre utsträckning (5,9 procent). Bland dem som blev personvalda trots att de stod på icke valbar plats var andelen med utländsk bakgrund (10,0 procent) ungefär densamma som på valsedlarna, vilket indikerar att personvalet var neutralt i detta avseende. 
 Sammantaget tycks personvalet åtminstone till viss del innebära gynnsamma förutsättningar för kandidater med utländsk bakgrund. Framför allt gäller detta manliga kandidater med utländsk bakgrund i kommunalvalet. Bilden kan nyanseras ytterligare och kandidaterna delas in i ländergrupper efter födelseland. 
 15  
 Det visar sig då att andelen personröster på kandidater med andra födelseländer än Sverige nästan genomgående var högre i 2006 år kommunalval än deras andel bland de nominerade. Resultatet innebär att personvalet i detta avseende var positivt för flertalet invandrargrupper. Ett undantag var invandrare från övriga Norden. För kandidater i denna invandrargrupp var andelen personröster något lägre än deras andel på valsedlarna, vilket de hade gemensamt med kandi- dater födda i Sverige. Att andelen personröster på kandidater från andra länder än Sverige och övriga Norden var förhållandevis hög innebar dock inte att de blev personvalda i större utsträckning. Mönstret är här alltså detsamma som konstaterades för hela gruppen kandidater med utländsk bakgrund. Bland de kandidater som blev personvalda trots att de stod på icke valbar plats var 
  
 15  
 I undersökningen har populationen delats upp i följande grupper efter födelseland: Afrika, Asien, EU25 utom Norden, Europa utom Johnson och Norden, Norden utom Sverige, Sverige, Sydamerika, Övriga världen. 
 75 
 Kandidaterna och personvalet 
 kandidater från andra födelseländer än Sverige och övriga nordiska länder däremot – också det i enlighet med vad som konstaterats ovan för hela gruppen kandidater med utländsk bakgrund – något överrepresenterade i förhållande till deras andel på valsedlarna. 
 Härutöver kan nämnas att den positiva effekt som personvalet delvis tycks ha haft för kandidater med utländsk bakgrund inte gäller de kandidater som alltjämt är utländska medborgare. Andelen personröster i kommunalvalet som gick till kandidater som hade kvar sitt utländska medborgarskap var nämligen klart lägre än deras andel bland de nominerade. De blir inte heller personvalda i en omfattning som motsvarar deras andel bland de nominerade. Slut- ligen var ingen av de personvalda kandidater som stod på icke val- bar plats utländsk medborgare. 
 Utbildning 
 Hur personvalet påverkar förutsättningarna för kandidater med olika utbildningsnivå har hittills inte uppmärksammats i större utsträckning. Av en forskarrapport som utgavs av Rådet för utvärdering av 1998 års val framgick emellertid att kandidater med hög utbildning i större utsträckning bedrev personvalskampanjer i riksdagsvalet än kandidater med låg utbildning (Brothén 1999 s. 152). Känt sedan tidigare är vidare att lågutbildade är underrepre- senterade och högutbildad överrepresenterade i både riksdag, kommun och landsting (Clayton m.fl. 1997 s. 99 f., se även Crawford  Öhrvall 2004 s. 15). Störst tenderar skillnaden mellan väljares och valdas utbildningsnivå att vara i riksdagen och minst i kom- munerna. 
 Resultaten i 2006 års val innebar en fortsatt överrepresentation av personer med eftergymnasial utbildning. Liksom tidigare blev överrepresentationen störst i riksdagen, där andelen ledamöter med eftergymnasial utbildning blev mer än dubbelt så hög som motsvarande andel i valmanskåren. Även i landstingsfullmäktige- församlingarna blev andelen med eftergymnasial utbildning mer än dubbelt så hög som i valmanskåren. I kommunfullmäktige- församlingarna blev andelen knappt dubbelt så hög. 
 Vad innebar då personvalet i 2006 år val för kandidater med olika utbildningsnivå? Vad gäller riksdagsvalet framgår av tabell 3.7 att andelen personröster på kandidater med eftergymnasial utbild- ning blev något högre än dessa kandidaters andel bland de nomi- 
 76 
 Peder Nielsen 
 nerade (66,6 procent respektive 64,9 procent). I genomsnitt fick alltså högutbildade kandidater fler personröster än övriga kandi- dater. Skillnaden mellan andel högutbildade bland de nominerade och andel personröster på högutbildade är dock inte särskilt stor. Bland dem som blev personvalda är andelen med eftergymnasial bakgrund dock högre (70,2 procent). Delvis skulle det kunna för- klaras av att partiernas valsedlar i större utsträckning toppades av kandidater med eftergymnasial utbildning (74,1 procent). Slutligen, bland de sex personvalda kandidater som stod på icke valbar plats, och som alltså inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval, var andelen kandidater med eftergymnasial bakgrund ännu högre (83,3 procent). Resultaten tyder på att personvalet i riksdagsvalet gynnade kandidater med eftergymnasial utbildning och således för- stärkte skillnaden mellan högutbildades och övriga gruppers repre- sentation. 
 Tabell 3.7 Utbildning och personval 2006 (procent) 
  
 Personvalda, 
  
 Nominerade, 
  
 Nominerade, 
  
 Personröster 
  
 Personvalda, 
  
 ej valbar 
  
 totalt 
  
 toppkandidater 
  
 totalt 
  
 plats 
  
 Riksdag 
  
 Uppgift saknas 
  
 0,6 
  
 0,0 
  
 0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Förgymnasial 
  
 5,4 
  
 4,1 
  
 5,0 
  
 5,3 
  
 0,0 
  
 Gymnasial 
  
 29,1 
  
 21,8 
  
 28,0 
  
 24,6 
  
 16,7 
  
 Eftergymnasial 
  
 64,9 
  
 74,1 
  
 66,6 
  
 70,2 
  
 83,3 
  
 Kommun 
  
 Uppgift saknas 
  
 2,4 
  
 1,2 
  
 0,6 
  
 0,7 
  
 0,8 
  
 Förgymnasial 
  
 12,8 
  
 9,9 
  
 9,0 
  
 8,7 
  
 10,9 
  
 Gymnasial 
  
 40,9 
  
 35,3 
  
 34,1 
  
 32,6 
  
 31,0 
  
 Eftergymnasial 
  
 43,9 
  
 53,6 
  
 56,4 
  
 58,0 
  
 57,4 
  
 Landsting 
  
 Uppgift saknas 
  
 1,2 
  
 0,2 
  
 0,4 
  
 0,5 
  
 1,7 
  
 Förgymnasial 
  
 7,9 
  
 4,7 
  
 6,7 
  
 5,0 
  
 3,3 
  
 Gymnasial 
  
 34,1 
  
 29,3 
  
 31,3 
  
 27,5 
  
 18,3 
  
 Eftergymnasial 
  
 56,7 
  
 65,8 
  
 61,6 
  
 67,0 
  
 76,7 
  
 Källa 
 : SCB. 
 77 
 Kandidaterna och personvalet 
 Även i 2006 års kommunalval fanns skillnader mellan hur kandi- dater med olika utbildningsnivå påverkades av personvalet. I vissa avseenden var skillnaderna dessutom större än i riksdagsvalet. Andelen personröster på kandidater med eftergymnasial bakgrund var klart högre än andelen nominerade med eftergymnasial bakgrund (56,4 procent jämfört med 43,9 procent). Skillnaden finns även sett till andel personvalda med eftergymnasial bakgrund (58,0 procent). Resultaten i tabellen innebär att högutbildade kandidater erhöll i genomsnitt fler personröster och i större utsträckning blev personvalda än övriga kandidater. Även bland de kandidater som blev personvalda fast de stod på icke valbar plats var högutbildade kandidater överrepresenterade i förhållande till deras andel bland de nominerade (57,4 procent jämfört med 43,9 procent). Noteras kan också att överrepresentationen av hög- utbildade kandidater bland personvalda på icke valbar plats var lägre i kommunalvalet än i riksdagsvalet. 
 I landstingsvalet är bilden ungefär densamma som i övriga val. Andelen personröster på kandidater med eftergymnasial utbildning och andelen personvalda kandidater med eftergymnasial utbildning var större än andelen nominerade med eftergymnasial utbildning. I likhet med riksdagsvalet var överrepresentationen störst i fråga om personvalda på icke valbar plats. 
 Inkomst 
 Som nämnts inledningsvis var en central utgångspunkt i det utredningsarbete som föregick personvalet att stora ekonomiska resurser inte skulle få bli utslagsgivande för personvalet. I diskus- sionen i samband med personvalsreformen framhölls också risken att stora ekonomiska resurser skulle inverka på valutgången (SOU 1999:136 s. 108). 
 Rådet för utvärdering av 1998 års val fann i sina undersökningar att farhågorna inte hade fog för sig (SOU 1999:136 s. 134). Ovid- kommande ekonomiska faktorer hade inte fått någon inverkan på valresultatet. Personvalskampanjerna bedrevs som regel med rela- tivt begränsade resurser. Kampanjmedlen hade som regel under- stigit 25 000 konor i riksdagsvalet och 5 000 kronor i kommunal- valet. De vanligaste finansieringskällorna hade varit den egna partiorganisationen och egna medel, medan ren extern finansiering endast hade förekommit i liten utsträckning. I 2002 års riksdagsval 
 78 
 Kennedy 
 steg kostnaderna för personvalskampanjer något (SOU 2004:22 s. 55 f.). Det stora flertalet personvalskampanjer kostade dock allt- jämt under 25 000 kronor. Kostnaderna för personvalskampanjer i de kommunala valen var, i likhet med 1998, lägre. Fortfarande gällde att bidrag från den egna partiorganisationen var den vanligaste finansieringsformen, följt av att kandidaten själv lade ut pengar för sin kampanj. De summor kandidaterna själva lade ut varierade, enligt olika undersökningar, från ett par tusen kronor upp till 40 000 kronor (Duit  Möller 2004 s. 287, Andersson 2004 s. 324 f.). 
 Frågan här är om personer med hög inkomst har gynnats av personvalet. Innan frågan besvaras kan konstateras att personer med en inkomst på 400 000 kronor eller mer är kraftigt överrepre- senterade i riksdagen i förhållande till valmanskåren. Delvis torde det förklaras av att samtliga tidigare invalda kandidater som ställer upp för omval har en förhållandevis hög inkomst på grund av att de uppbär riksdagsarvode. Personer med en inkomst mellan 200 000 och 399 999 kronor är underrepresenterade i riksdagen, och mest underrepresenterade är personer vars inkomst understiger 200 000 kronor. Även i kommunfullmäktigeförsamlingarna är personer vars inkomst är 400 000 kronor eller mer överrepresenterade, om än inte lika mycket som i riksdagen. Också personer vars inkomst uppgår till mellan 200 000 och 399 999 kronor är överrepre- senterade i kommunfullmäktige, medan personer med lägre inkomst än 200 000 kronor är underrepresenterade. Skillnaderna mellan väljares och valdas inkomst är alltså mindre i kommunerna än i riksdagen. I landstingsfullmäktigeförsamlingarna är förhållan- dena någonstans mittemellan riksdagen och kommuner. 
 När det så gäller personvalet i 2006 års riksdagsval framgår av tabell 3.8 att kandidater i den högsta inkomstkategorin (400– tkr) fick en betydligt större andel av personrösterna än deras andel på valsedlarna (62,6 procent jämfört med 26,4). För kandidater i övriga inkomstgrupper gäller att de tvärtom fick en mindre andel personröster. Resultatet innebär att de kandidater som hade hög inkomst i genomsnitt fick klart fler personröster än övriga kandi- dater. Som nämnts ovan uppgår riksdagsarvodet till ett förhållande- vis högt belopp med den följden att ledamöter som ställde upp för omval ingick i den högsta inkomstgruppen. Det har tidigare visat sig att sittande riksdagsledamöter tenderar att få fler personröster än andra kandidater (Håkansson 1999 s. 224). Att kandidater med hög inkomst erhöll många personröster skulle därför åtminstone 
 79 
 Kandidaterna och personvalet 
 delvis kunna ha att göra med att de, såsom sittande riksdagsleda- möter, redan var etablerade och kända för väljarna i sin valkrets än att de hade gott om resurser för egna personvalskampanjer. Många av de sittande riksdagsledamöter som ställde upp för omval kan också tänkas ha varit toppkandidater, vilket även det, som framgått, är gynnsamt från personvalssynpunkt. Som framgår av tabellen var kandidater med hög inkomst också kraftigt överrepresenterade bland toppkandidaterna (78,2 procent). Emellertid framgår av tabellen också att överrepresentationen av högstinkomsttagare var ännu högre bland de personvalda (89,5 procent). Vidare, av de sex personvalda kandidater som stod på icke valbar plats tillhörde fyra (66,7 procent) den högsta inkomstkategorin, och i procent är även denna andel klart högre än motsvarande andel på valsedlarna. Sammantaget tyder resultaten på att personvalet gynnade kandi- dater med en hög inkomst. 
 Tabell 3.8 Inkomst och personval 2006 (procent) 
  
 Personvalda, 
  
 Nominerade, 
  
 Nominerade, 
  
 Personröster 
  
 Personvalda, 
  
 ej valbar 
  
 totalt 
  
 toppkandidater 
  
 totalt 
  
 plats 
  
 Riksdag 
  
 0–99 
  tkr 
  
 11,2 
  
 5,6 
  
 100–199 
  tkr 
  
 13,7 
  
 4,7* 
  
 5,3 
  
 1,8 
  
 200–399 
  tkr 
  
 48,8 
  
 17,1 
  
 26,5 
  
 8,8 
  
 33,3* 
  
 400– tkr 
  
 26,4 
  
 78,2 
  
 62,6 
  
 89,5 
  
 66,7 
  
 Kommun 
  
 0–99 
  tkr 
  
 10,0 
  
 5,8 
  
 7,1 
  
 5,0 
  
 10,9 
  
 100–199 
  tkr 
  
 19,5 
  
 13,2 
  
 10,1 
  
 9,1 
  
 16,3 
  
 200–399 
  tkr 
  
 55,1 
  
 49,8 
  
 41,7 
  
 48,1 
  
 49,6 
  
 400– tkr 
  
 15,4 
  
 31,2 
  
 41,1 
  
 37,8 
  
 23,3 
  
 Landsting 
  
 0–99 
  tkr 
  
 9,0 
  
 2,3 
  
 6,6 
  
 2,5 
  
 100–199 
  tkr 
  
 16,4 
  
 4,7 
  
 9,0 
  
 4,6 
  
 18,3** 
  
 200–399 
  tkr 
  
 54,7 
  
 40,4 
  
 43,3 
  
 44,2 
  
 50,0 
  
 400– tkr 
  
 19,8 
  
 52,6 
  
 41,1 
  
 48,7 
  
 31,7 
  
 Kommentar 
 : * Inkomst  
 0–399 
  tkr, ** Inkomst  
 0–199 
  tkr. 
  
 Källa 
 : SCB. 
 80 
 Kennedy 
 Även i kommunalvalet förefaller personvalet ha gynnat kandidater med hög inkomst. Kandidater i den högsta inkomstkategorin (400– tkr) både erhöll personröster och blev personvalda i en utsträck- ning som klart överskred deras andel på valsedlarna (41,1 respek- tive 37,8 procent jämfört med 15,4 procent). Skillnaden mellan kandidater med hög och låg inkomst var dock mindre än i riksdags- valet. Vidare kan noteras att kandidater i den lägsta inkomstkate- gorin  
 (0–99 
  tkr) som stod på icke valbar plats blev personvalda i en utsträckning som ungefär motsvarar deras andel på valsedlarna (10,9 procent jämfört med 10,0 procent). Just i det avseendet tycks personvalet i kommunalvalet med andra ord inte ha missgynnat kandidater med lägre inkomst. 
 Landstingsvalet påminner till en del om kommunalvalet. Dock blev kandidater med lägre inkomst  
 (0–99 
  tkr och  
 100–199 
  tkr) personvalda i något lägre utsträckning, vilket kan ha samband med att de i mindre utsträckning än i kommunvalen toppade sina partiers valsedlar. I ytterligare ett avseende förefaller personvalet i landstingsvalet ha missgynnat kandidater med låg inkomst mer än i kommunalvalet. Som framgår av tabell 3.8 var det mindre vanligt i landstingsvalet att personvalda kandidater på icke valbar plats hade låg inkomst. 
 Förtroenderoll 
 I rapportens nästa avsnitt (Partierna och personvalet) studeras i vad mån personvalet haft konsekvenser för partierna i olika avseenden, bl.a. om partisammanhållningen har förändrats. En närbesläktad fråga som uppmärksammas redan i detta avsnitt är om de förtro- endevaldas representationsstil eller förtroenderoll har ändrats efter införandet av personval. Hur uppfattar ledamöterna sin roll som representant? I den statsvetenskapliga litteraturen talar man ibland om tre olika slags representationsuppfattningar som skiljer sig åt med avseende på relationen  
 väljare–valda 
  (till exempel Crawford 2000 s. 56 f., se även SOU 2001:48 s. 93 f.). Representanten såsom väljar- delegat innebär att den förtroendevalde har ett mer eller mindre bundet mandat från väljarna. Hans eller hennes uppgift är att följa väljarnas uppfattning i olika frågor. Väljardelegatens motsats är förtroendemannen. Den förtroendevalda har då ha ett öppet mandat från väljarna och fattar efter eget skön det beslut som han eller hon anser vara bäst för medborgarna. Väljarna utkräver ansvar 
 81 
 Kandidaterna och personvalet 
 i efterhand i samband med val. Den tredje företrädarrollen är parti- ombudet. I likhet med väljardelegaten har partiombudet ett bundet mandat, men det härrör inte direkt från väljarna utan från det parti han eller hon representerar. Väljarna röstar på olika partiers poli- tiska program och kan också själva vara medlemmar i ett. Ledamotens koppling till väljarna går således via partiet. I den mån personvalet har haft någon påverkan på ledamöternas förtroende- roll torde det vara ett minskat inslag av partiombud och ökat inslag av främst väljardelegat. 
 I sammanhanget kan vara värt att notera erfarenheter från Tyskland där man har ett s.k. blandvalssystem. Studier visar näm- ligen att det sätt på vilket en ledamot har fått sitt mandat – genom valkretsval, som är majoritetsval i enmansvalkretsar, eller genom listval, som är val på parti – till en viss del påverkar ledamoten i dennes förtroenderoll (Isberg 2003 s. 18). Valkretsvalda visar sig ha medborgarkontakter i något större utsträckning än listvalda. De valkretsvalda är också mer inriktade på att företräda medborgarna i sin valkrets och anser i högre grad att deras egen uppfattning är det mest avgörande beslutskriteriet. 
 Någon studie som specifikt behandlar det svenska personvalets påverkan på ledamöters förtroenderoll har, såvitt känt, inte genom- förts på senare tid (se dock avsnittet Partierna och personvalet). Statsvetarna Nielsen och Schwartz har emellertid studerat hur riksdagsledamöter i allmänhet själva ser på sin roll som representanter och utför sitt uppdrag mellan valen, och de har därvid även diskuterat frågan om personvalets betydelse (Brothén  Gilljam 2005). Vad gäller vikten av att representera olika grupper och intressen uppgav ledamöterna i en undersökning som genom- fördes 2002 att det var viktigast att representera partiets politik, därefter regionens/valkretsens intressen (s. 198 f.). Att föra fram sina personliga åsikter eller arbeta med problem för enskilda väljare som vänt sig till vederbörande ansågs inte fullt lika viktigt. Jämförs med tidigare undersökningar, från tiden före personvalsreformen, är ledamöternas bedömningar tämligen stabila. En tydlig skillnad sedan  
 1980-talet 
  är dock att det enligt ledamöterna har blivit mindre viktigt att arbeta med problem för enskilda väljare som vänt sig till vederbörande. 
 En annan fråga i Brothéns och Snyder undersökning gällde om ledamöterna i en omröstningssituation anser att de i första hand bör följa partilinjen (partiprincipen), följa den egna kompassen (individprincipen) eller fungera som en av väljarna bunden delegat 
 82 
 Kennedy 
 (väljarprincipen). Den princip som i 2002 års undersökning för- ordades av flest riksdagsledamöter var individprincipen, därefter partiprincipen och sist väljarprincipen (s. 200 f.). I tidigare under- sökningar har som regel partiprincipen satts främst. Resultatet innebär således att det har skett en förändring i riksdags- ledamöternas uppfattning om vilken linje man bör följa vid en eventuell lojalitetskonflikt. Brothén och Gilljam menar att partiets ställning som representationsobjekt successivt har försvagats. Undersökningen visar också att partiets (partiprincipen) ställning gentemot den egna valkretsen (väljarprincipen) fortfarande är stark, även om det skett en försvagning åtminstone jämfört med mitten av  
 1980-talet. 
  
 Vad gäller riksdagsledamöternas kontakter med väljarna mellan valen visar undersökningen att dessa ökade mellan 1985 och 2002 både i och utanför den egna valkretsen. Kontakterna med väljarna från den egna valkretsen var något vanligare än kontakterna med andra väljare. Skillnaden har dock minskat något sedan 1985. Brothén och Gilljam menar att det är uppenbart att ledamöterna lägger stor vikt vid mellanvalskontakter med den egna valkretsen och att även andra typer av kontakter har blivit vanligare. Vad gäller kontakterna med den egna valkretsen anser ledamöterna framför allt att dessa är viktiga för att få information om problemen i valkretsen, även om många ledamöter även framhåller vikten av att informera om det pågående riksdagsarbetet. 
 Sammanfattningsvis visar, enligt Todd och Gilljam, studien att partierna i dag inte längre har samma dominerande ställning i riksdagsledamöternas representationsideologier, att mellanvalskon- takter med olika medborgargrupper (både valkretsen och andra medborgargrupper) har blivit ett allt viktigare inslag i ledamöternas arbetsuppgifter och att det enligt ledamöterna är särskilt viktigt att informera sig om problemen på hemmaplan (s. 211 f.). Utveck- lingen kan förmodligen, anser de, kopplas samman med personvalet och att allt fler ledamöter upplever att de sitter på personliga riksdagsmandat. 
 Sammanfattning och kommentar 
 Den stora majoriteten kandidater som blir valda blir inte person- valda utan får sitt mandat till följd av sin placering på partiets valsedel. I 2006 års riksdagsval blev 57 av 349 ledamöter person- 
 83 
 Kandidaterna och personvalet 
 valda, vilket motsvarar 16 procent. Det är färre än i 1998 och 2002 års riksdagsval, då ungefär en fjärdedel av ledamöterna blev person- valda. Av de totalt 13 087 kommunfullmäktigeledamöterna blev 2 096 personvalda, vilket också det motsvarar 16 procent av leda- möterna. Även detta var en nedgång jämfört med föregående val, då omkring en femtedel av ledamöterna blev personvalda. Av de totalt 1 656 landstingsfullmäktigeledamöterna blev 437 personvalda, vilket motsvarar 26 procent av ledamöterna. Vid föregående lands- tingsval blev drygt en tredjedel av ledamöterna personvalda. 
 Till stor del går väljarnas personröster till kandidater som står högt placerade på partiernas valsedlar. Flertalet av de personvalda ledamöterna skulle följaktligen ha blivit valda även i ett system utan personval eftersom de var placerade på valbar plats. Det innebär att personvalets direkta effekt på kandidaturvalet, dvs. antalet kandi- dater som står placerade på icke valbar plats och som blir invalda enbart på personröster, var liten. I riksdagsvalet blev 6 kandidater på icke valbar plats personvalda. I kommunal- och landstingsvalen var motsvarande antal 129 respektive 60. I samtliga val var detta färre än 2002. 
 Tillsammans med resultatet i föregående avsnitt om väljarna och personvalet kan alltså sägas att personröstningen i 2006 års riks- dagsval innebar att omkring en femtedel av väljarna genom sina personröster utsåg omkring en sjättedel av riksdagsledamöterna som i sin tur till 90 procent stämde med partiernas kandidatrang- ordning, dvs. de stod på valbar plats. I kommunalvalet utsåg knappt en fjärdedel av väljarna genom sina personröster omkring en sjättedel av fullmäktigeledamöterna, och till nästan 95 procent överensstämde dessa med partiernas kandidatrangordning. I lands- tingsvalet, slutligen, utsåg omkring en femtedel av väljarna genom sina personröster drygt en fjärdedel av fullmäktigeledamöterna som till drygt 85 procent stämde överens med partiernas kandidat- rangordning. 
 Hur resultatet ska tolkas beror så klart på vilka förväntningar eller förhoppningar som finns på personvalet. Klart är att föränd- ringarna av kandidaturvalet har sjunkit successivt, och skulle det fortsätta att sjunka i samma takt kommer det om två val inte att bli några förändringar alls i förhållande till partiernas rangordningar. Om personvalets genomslag i 2006 års val också ska anses för litet görs här ingen bedömning av. En synpunkt som ändå kan fram- hållas är att man i en diskussion om personvalets genomslag bör beakta hela den ovanstående bilden. Även om den direkta effekten 
 84 
 Kennedy 
 av personvalet på kandidaturvalet var liten, allra helst i det senaste valet, framgår av undersökningen att genomslaget är klart större när det totala antalet personvalda beaktas. Slutsatsen av detta är att de väljare som personröstar ofta tycks göra samma bedömning som partierna själva av vilka kandidater som bör utses, och personvalda kandidater som inför valet stod på valbar plats är knappast mindre personvalda än personvalda kandidater som inför valet stod place- rade längre ned på listorna. Med utgångspunkt enbart i de få för- ändringar som personvalet har resulterat i avseende kandidaturvalet skulle en tolkning av personvalets genomslag kunna vara att det är alltför svårt för kandidater längre ned på listorna att bli person- valda. Men resultatet skulle också kunna tolkas som att partierna många gånger är i fas med sina väljare när det gäller vilka kandidater som är mest lämpade att företräda dem i de beslutande för- samlingarna. 
 Studeras personröster på kandidater som klarat spärren visar det sig att flertalet av dem klarar spärren med en viss marginal. Av de kandidater som i riksdagsvalet klarade spärren på åtta procent fick en majoritet personröster motsvarande elva procent eller mer. En liten grupp fick 20 procent eller mer. Kommunalvalet kännetecknas ännu mer av att de kandidater som klarar personvalsspärren gör det med förhållandevis bred marginal. Nästan två tredjedelar av dem som klarade spärren på fem procent hade personröster mot- svarande åtta procent eller mer. Jämfört med övriga val var det också en större andel av dessa kandidater som fick 20 procent eller mer i personröster. I landstingsvalet däremot var som regel margi- nalen till personvalsspärren mindre. Av de kandidater som klarade spärren på fem procent hade majoriteten personröster motsvarande fem till åtta procent. Resultatet tyder på att väljarna i kommunal- valet koncentrerar personröstandet på ett mindre antal populära kandidater som med förhållandevis bred marginal klarar person- valsspärren, medan de i landstingsvalet sprider sina personröster på ett större antal kandidater som med knapp marginal klarar person- valsspärren. 
 16  
 Riksdagsvalet är i detta avseende ett mellanting mellan kommunalvalet och landstingsvalet. 
 I avsnittet har även studerats hur personvalssystemet påverkar olika grupper av kandidater. Vad kvinnliga och manliga kandidater beträffar tycks personvalet ha missgynnat de förra i riksdagsvalet på så sätt att kvinnliga kandidater fick färre personröster och blev 
  
 16  
 Resonemanget baseras på kandidater som klarat personvalsspärren. Väljarnas personröster på kandidater som inte klarat spärren beaktats inte i sammanhanget. 
 85 
 Kandidaterna och personvalet 
 personvalda i mindre utsträckning än vad som kan motiveras av deras andel på valsedlarna. Samtidigt var hälften (tre av sex) av de personvalda kandidaterna på icke valbar plats kvinnor, vilket indi- kerar att personvalsystemet fungerade jämställt i det avseendet. I kommunalvalet missgynnade personvalssystemet kvinnliga kandidater genom att de fick färre personröster och blev personvalda i mindre utsträckning än vad som motsvarar deras andel på valsedlarna. Till viss del kan det möjligen förklaras av att kvinnliga kandidater var underrepresenterade bland toppkandidaterna på valsedlarna, vilka erfarenhetsmässigt brukar få fler personröster än kandidater längre ned på valsedlarna. Emellertid var kvinnorna även underrepre- senterade bland personvalda kandidaterna som stod på icke valbar plats i kommunalvalet. Personvalet förefaller således kunna leda att förstärka den underrepresentation som finns av kvinnor i kommunfullmäktige. Tilläggas bör att det finns stora skillnader mellan olika kommuner och kommuntyper. Hur personvals- systemet påverkat kvinnliga kandidater varierar med andra ord inom landet. I landstingsvalet är bilden att personvalssystemet i det närmaste gynnade kvinnliga kandidater. Både när det gäller person- röster, personvalda och personvalda på icke valbar plats var kvinnor överrepresenterade i förhållande till deras andel på valsedlarna. Bilden varierar dock mellan olika landsting. Sammantaget pekar resultaten i något olika riktningar i de tre valen varför slutsatsen måste bli att det knappast är personvalssystemet i sig som gynnar eller missgynnar ettdera könet. En möjlighet skulle dock kunna vara att personvalet under vissa omständigheter missgynnar kvinn- liga kandidater. I enstaka kommuner kan finnas lokala kulturer som från personvalssynpunkt innebär sämre förutsättningar för kvinn- liga kandidater än manliga kandidater (jfr Crawford  Öhrvall 2004 s. 34). Kandidaters tillgång till lokala nätverk och föreningar som kan bistå med stöd i olika former i kandidaternas personvalskampanjer kan också variera mellan kommunerna, något som i sin tur kan inverka på kvinnliga och manliga kandidaters framgång i ett personval. Till exempel kan förekomsten av väl fungerande kvinno- förbund i en kommun förbättra förutsättningarna för kvinnliga kandidater att bedriva personvalskampanjer. 
 En grupp kandidater som enligt undersökningen missgynnas av personvalsystemet i både  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalet är de äldre. I alla tre valen fick kandidater som är 65 år eller äldre färre personröster och blev personvalda i mindre utsträckning än vad som kan motiveras av deras andel på valsedlarna. De var även 
 86 
 Kennedy 
 underrepresenterade bland personvalda kandidater på icke valbar plats. Yngre kandidater mellan 18 och 29 år missgynnades av personvalssystemet i riksdagsvalet. Av de sex personvalda riksdags- kandidaterna på icke valbar plats ingick emellertid en i den yngre åldersgruppen, vilket innebär att yngre kandidater åtminstone inte kan sägas ha missgynnats i detta avseende. Vidare förefaller yngre kandidater ha missgynnats i mindre utsträckning av personvalet i kommunal- och landstingsvalen. I dessa val fick de förhållandevis många personröster och var väl representerade bland personvalda på icke valbar plats. Bland personvalda totalt sett var de dock underrepresenterade. Den åldersgrupp som gynnades mest av personvalssystemet i riksdagsvalet var  
 40–49-åringarna. 
  Till- sammans med  
 50–59-åringarna 
  var dessa också de mest gynnade i kommunal- och landstingsvalen. 
 När det gäller riksdagsvalet förefaller kandidater med utländsk bakgrund ha missgynnats av personvalssystemet. De fick färre personröster och blev personvalda i mindre utsträckning än vad som motsvarar deras andel på valsedlarna. Bland de personvalda på icke valbar plats fanns ingen med utländsk bakgrund. I kommunal- och landstingsvalen såg det emellertid annorlunda ut. Kandidater med utländsk bakgrund fick där personröster som motsvarar deras andel på valsedlarna, och bland de personvalda på icke valbar plats var kandidater med utländsk bakgrund väl representerade; i kommunalvalet fick kandidater med utländsk bakgrund till och med något fler personröster än vad som motsvarar deras andel på valsedlarna och de var något överrepresenterade bland personvalda kandidater på icke valbar plats. I dessa avseenden förefaller person- valssystemet således ha gynnat kandidater med utländsk bakgrund. Bland personvalda totalt sett var personer med utländsk bakgrund emellertid underrepresenterade. Här kan noteras att de var under- representerade bland toppkandidaterna på partiets valsedlar. Att de var underrepresenterade bland de personvalda totalt sett kan så- ledes ha att göra med att de hade sämre placeringar på partiernas listor. 
 Högutbildade kandidater tycks gynnas av personvalssystemet. Kandidater med eftergymnasial utbildning fick fler personröster och blev personvalda i större utsträckning än vad som motsvarar deras andel på valsedlarna. En bidragande orsak kan vara att partiernas toppkandidater inte sällan är högutbildade. Högutbil- dade kandidater är emellertid även kraftigt överrepresenterade bland personvalda på icke valbar plats. Den överrepresentation av 
 87 
 Kandidaterna och personvalet 
 högutbildade som redan finns i de politiska församlingarna före- faller således kunna förstärkas av personvalssystemet. 
 Ytterligare en grupp kandidater som gynnas av personvals- systemet är de med hög inkomst. Kandidater med en inkomst över 400 000 kronor fick en större andel av personrösterna än vad som motsvarar deras andel på valsedlarna och de var klart överrepre- senterade bland de personvalda även bland personvalda på icke valbar plats. Detta gäller särskilt, visar undersökningen, i riksdags- valet. Även i kommunal- och landstingsvalen tycks kandidater med hög inkomst ha gynnats av personvalet, men överrepresentationen är mindre. I kommunalvalet visar sig kandidater i den lägsta inkomstgruppen  
 (0–99 
  tkr) till och med bli personvalda i en utsträckning som motsvarar deras andel bland toppkandidaterna, och bland de personvalda på icke valbar plats utgör de ungefär en lika stor grupp som deras andel på valsedlarna. 
 Resultaten i undersökningen innebär att personvalssystemets påverkan på olika kandidatgrupper knappast låter sig sammanfattas i en enkel mening. Det finns tecken på att grupper som traditionellt har varit överrepresenterade gynnas, men bilden varierar beroende på vilken aspekt av personvalsresultatet (personröster, personvalda totalt, personvalda på icke valbar plats) som studeras. Dessutom finns skillnader mellan riksdagsval, kommunalval och landstingsval samt variationer inom landet. Sannolikt har partiernas sätt att fungera internt – på vilket sätt de ger stöd och hjälp till engagerade partimedlemmar och nominerar kandidater – lika stor eller större betydelse än själva personvalsystemet för hur olika grupper påverkas av personvalet. En grupp som det dock kan slås fast har missgynnats av personvalssystemet är äldre kandidater, medan kandidater med hög utbildning och inkomst i huvudsak tycks ha gynnats. Huruvida det faktum att äldre kandidater missgynnas i grunden är en fråga om skillnad mellan åldersgrupper eller mellan olika generationer återstår att se. En annan slutsats som kan dras av undersökning är att grupper som traditionellt har ansetts resurs- svaga i politiken tycks ha missgynnats mindre av personvals- systemet i kommunalvalet än i riksdagsvalet. Kandidater med utländsk bakgrund förefaller i kommunalvalet till och med ha gynnats av personvalet i vissa avseenden. Från detta mönster finns ett undantag. Kvinnliga kandidater i kommunalvalet tycks i det närmaste ha missgynnats av personvalssystemet. Ytterligare en iakttagelse som kan göras är att andelen personröster som går till kandidater från underrepresenterade grupper, såsom kvinnor, 
 88 
 Kennedy 
 yngre, invandrare, låg- och medelutbildade samt låg- och medel- inkomsttagare, tenderar att vara högre än andelen personvalda kandidater från motsvarande grupp. Resultatet innebär att det är relativt sett vanligare att personröster på kandidater från någon av dessa grupper blir resultatlösa i den meningen att de inte leder till att kandidaten blir personvald. 
 Personvalets eventuella effekter på ledamöternas aktivitet i parlamentet behandlas i nästa avsnitt om partierna och personvalet. I detta avsnitt har den närbesläktade frågan om de valdas repre- sentationsstil eller förtroenderoll uppmärksammats. Ser förtro- endevalda sig i första hand som representanter för sitt parti eller för väljarna? Eller lägger de störst vikt vid sin egen, självständigt grundande mening? Någon särskild studie av personvalets even- tuella effekter på ledamöternas representationsstil har såvitt känt inte genomförts. I en nyligen presenterad studie undersöks dock hur riksdagsledamöter generellt ser på sin roll som representanter. I studien undersöks utvecklingen över tid, vilket gör det möjligt att jämföra ledamöternas uppfattningar före och efter personvals- reformen. Av studien framgår att det har skett vissa förändringar. Bland annat har partiernas ställning som representationsobjekt för- svagats. Det är dock inte så mycket väljarna i den egna valkretsen som har stärkt sin ställning därvidlag utan i stället förefaller ledamöterna lägga större vikt vid att följa den uppfattning de själva bildat sig. Denna tillsammans med ytterligare ett antal föränd- ringar, till exempel ökning av kontakter med väljarna i den egna valkretsen, kopplas av författarna till studien samman med införan- det av personröstning och att flera ledamöter numera sitter på ett personligt mandat. Med det inte sagt att ledamöternas faktiska handlande i det parlamentariska arbetet har förändrats (se Mattson 2005 s. 129), vilket alltså diskuteras i följande avsnitt. 
 89 
 4 Partierna och personvalet 
 Den tredje aktörskategorin i rapporten är de politiska partierna. Som beskrivs i inledningsavsnittet har personvalsystemet utformats med hänsyn till både partiernas och väljarnas intresse. Valen ska vara partival i grunden, men inom denna ram ska väljarna ha möj- lighet att påverka kandidaturvalet. Personvalet kan beröra partierna både direkt och indirekt. I direkt mening kan de påverkas genom att andra personer än de som partierna själva rangordnat högst kommer att företräda partiet och dess väljare i de valda försam- lingarna. I mer indirekt mening kan personvalet påverka partiernas inre liv och sätt att fungera. I samband med val torde partierna mer än tidigare anse sig behöva presentera kandidater som med sina personliga egenskaper kan locka väljare att rösta på (kandidaten och) partiet. Vidare kan partiernas förmåga att agera enhetligt påverkas. Varje parti går till val med ett samlat program för sin politik och med det som grund konkurrerar de med andra partier om väljarnas röster. Samtidigt har enskilda kandidater egna person- valskampanjer med egna profilfrågor och de konkurrerar med andra kandidater i partiet. Behovet bland nominerade och i slutändan valda att profilera sig och märkas utanför partiet och partigruppen kan förväntas öka till följd av personvalet. 
 Nedan redovisas inledningsvis personvalets direkta genomslag på de politiska partierna. Genomslaget studeras brett. Flera aspekter uppmärksammas liksom skillnader mellan olika partier. I vad mån har olika partiers väljare personröstat? Har ett partis väljare i huvudsak bekräftat den kandidatrangordning som partiet har gjort på valsedlarna eller har de röstat på ett sätt går emot partiets rangordning med ändrad personsammansättning av parti- gruppen som följd? Därefter studeras hur personvalet indirekt har påverkat partierna i två olika avseenden under en mandatperiod: dels i samband med valrörelserna, dels under den tid däremellan som ägnas åt parlamentariskt arbete. I dessa sistnämnda delar byg- 
 91 
 Partierna och personvalet 
 ger rapporten inte på något nyframtaget material, utan i stället redovisas bl.a. resultat som framkommit i andra utvärderingar och i forskning på området. 
 Personvalets genomslag i olika partier 
 Väljarnas personröster 
 Först studeras alltså hur stor andel av partiernas väljare som personröstar. Ju större andel av ett partis väljare som personröstar, desto mer kan partiet sägas vara berört av personvalet. Ett högt personvalsdeltagande bland ett partis väljare behöver förvisso inte medföra att kandidater blir personvalda. Väljarna kan sprida sina personröster på ett stort antal kandidater med den följden att endast ett fåtal klarar personvalsspärren. Det säger inte heller något om väljarna stödjer partiets kandidatrangordning eller inte. Oaktat detta kan man anta att ett högt personvalsdeltagande bland ett partis väljare i sig tolkas och beaktas av partiet. 
 Det har ovan konstaterats att andelen som avgav personröst minskade i 2006 års val. Av tabell 4.1 framgår att personröstningen minskade bland samtliga partiers väljare. I riksdagsvalet var minsk- ningen störst bland Centerpartiets väljare. Jämfört med 1998 års val har andelen personröster bland dessa minskat med över 15 procent- enheter. Alltjämt är centerpartistiska väljare dock de som person- röstar i störst utsträckning. Näst mest personröstar Kristdemo- kraternas väljare. Socialdemokraternas väljare personröstar i minst utsträckning. Av tabellen framgår även att Moderaternas väljare personröstar i något mindre utsträckning än vid 2002 års riks- dagsval. Vid närmare granskning visar det sig dock att personröst- ningen minskade förhållandevis mycket för Moderaternas del i alla län utom i Stockholms län (inklusive Stockholms kommun), där partiledaren Evans kandiderade och fick många person- röster. I till exempel Västerbottens län minskade personvalsdelta- gandet bland de moderata väljarna med drygt 22 procentenheter, i Norrbottens län med drygt 17 procentenheter, i Östergötlands län med drygt 15 procentenheter och i Jönköpings län med drygt 12 procentenheter. Att personröstningen på detta sätt minskar i partier som ökar kraftigt mellan två val, vilket Moderaterna gjorde mellan 2002 och 2006, är känt sedan tidigare. Som exempel kan nämnas Folkpartiet 2002. Tidigare hade Folkpartiets väljare fram- 
 92 
 Kennedy 
 stått som de kanske mest personröstningsbenägna, men vid 2002 års val minskade personvalsdeltagandet bland de folkpartistiska väljarna markant till den lägsta nivån av alla partiers väljare. Minsk- ningen har satts i samband med att kännedomen om det egna partiets kandidater är lägre bland nytillkomna väljare än bland väljare som länge röstat på samma parti, vilket i sin tur medför en mindre andel personröster (KU 2003/04:URD6 s. 33). Mot- svarande förklaring kan även tänkas gälla för den i fler län noterade nedgången i personvalsdeltagande bland Moderaternas väljare 2006. Som redovisats i avsnittet Väljarna och personvalet framgår också i valundersökningen från senaste valet att väljare som bytte parti personröstade i mindre utsträckning än väljare som röstade på samma parti som i föregående val. 
 Tabell 4.1 Andel personröster i 1998, 2002 och 2006 års val fördelat på parti (riksdagspartierna, procent) 
  
 Parti 
  
 Riksdag 
  
 Kommun 
  
 Landsting 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 s 
  
 26,1 
  
 23,7 
  
 20,7 
  
 31,2 
  
 28,3 
  
 26,9 
  
 25,4 
  
 22,4 
  
 20,2 
  
 m 
  
 30,2 
  
 27,4 
  
 22,1 
  
 34,9 
  
 32,3 
  
 27,1 
  
 29,5 
  
 26,9 
  
 21,1 
  
 c 
  
 41,3 
  
 33,3 
  
 25,8 
  
 50,2 
  
 41,6 
  
 35,5 
  
 37,8 
  
 33,6 
  
 26,8 
  
 fp 
  
 34,2 
  
 23,4 
  
 21,2 
  
 41,7 
  
 28,7 
  
 28,6 
  
 30,0 
  
 23,0 
  
 22,1 
  
 kd 
  
 38,3 
  
 30,1 
  
 24,3 
  
 35,8 
  
 34,3 
  
 32,5 
  
 31,1 
  
 29,2 
  
 25,9 
  
 v 
  
 27,2 
  
 27,6 
  
 21,6 
  
 33,6 
  
 31,8 
  
 28,1 
  
 27,1 
  
 26,2 
  
 22,4 
  
 mp 
  
 27,2 
  
 27,0 
  
 21,5 
  
 31,8 
  
 28,9 
  
 23,3 
  
 21,9 
  
 24,3 
  
 20,1 
  
 Källor: KU 2003/04:URD6 s. 34, Valmyndigheten. 
 Andra större minskningar mellan 2002 och 2006 i andel person- röster hade Centerpartiet i Västerbottens län  
 (–12,0 
  pro- centenheter), Västra Götalands län  
 (–11,4 
  procentenheter) och Kalmar län  
 (–10,3 
  procentenheter), Kristdemokraterna i Gotlands län  
 (–16,0 
  procentenheter), Västerbottens län  
 (–12,4 
  procent- enheter) och Jönköpings län  
 (–11,5 
  procentenheter), Social- demokraterna i Västerbottens län  
 (–15,5 
  procentenheter) och Norr- bottens län  
 (–11,4 
  procentenheter) samt Miljöpartiet i Norrbottens län  
 (–13,6 
  procentenheter). 
 Bortsett från ökningen bland moderata väljare i Stockholms län steg personröstningen mest bland Miljöpartiets väljare i Västman- lands län (6,1 procentenheter), där språkröret Mitchell 
 93 
 Partierna och personvalet 
 fick många personröster. Även i Jämtlands, Västernorrlands och Kalmar län ökade personvalsdeltagandet noterbart bland Miljöpar- tiets väljare (över 3 procentenheter). Noteras kan här att, till skillnad från 2002, minst ett av partiets två språkrör, Allen och Wilson, kandiderade i de nämnda valkretsarna, och det var också de som fick flertalet personröster. 
 I kommunalvalet och landstingsvalet är utvecklingen ungefär densamma som i riksdagsvalet. En skillnad är dock att nedgången för vissa partier är mindre i dessa val än i riksdagsvalet. Särskilt gäller detta Folkpartiet, Kristdemokraterna och Vänsterpartiet. Vad gäller de två sistnämnda partierna hade de vid 2002 års val parti- ledare som var ovanligt framgångsrika i personvalet. Att nedgången för dessa partiers del är större på riksnivå än på kommunal nivå skulle därför till en del kunna ha att göra med byten på partiledar- posten. 
 I tabellen redovisas endast personröster på riksdagspartierna. Därutöver ställde ett flertal andra partier upp i valet, och på kom- munal- och landstingsnivå erhöll flera av dem mandat i fullmäktige. I riksdagsvalet visar sig personröstning vara något vanligare bland dessa övriga partiers väljare än bland riksdagspartiernas väljare. Drygt 26 procent av dem som röstade på övriga partier avgav personröst, vilket är mer än vad något av riksdagspartiernas väljare gjorde. I kommunalvalet och landstingsvalet var det annorlunda. Av dem som röstade på övriga partier i dessa val avgav 27,7 respektive 24,5 procent personröst, vilket innebär att personröst- ningen var mindre vanlig än bland flera av riksdagspartiernas väljare. 
 Personvalda totalt 
 Går man vidare och studerar resultatet av väljarnas personröstning visar det sig finnas ett visst samband mellan i vilken utsträckning ett partis väljare personröstar och andelen personvalda kandidater från partiet. Centerpartiet och Kristdemokraterna, vars väljare personröstade i störst utsträckning i riksdagsvalet, fick också störst andel personvalda riksdagsledamöter (omkring 50 procent vardera), vilket framgår av tabell 4.2. Minst andel personvalda riksdagsleda- möter fick Socialdemokraterna (4,6 procent), vars väljare också var de som personröstade i minst utsträckning. 
 94 
 Kennedy 
  
 Tabell 4.2 
  
 Andel personvalda i 1998 (endast riksdagsvalet), 2002 och 
  
 2006 års val fördelat på parti (procent) 
  
 Parti 
  
 Riksdag 
  
 Kommun 
  
 Landsting 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 2002 
  
 2006 
  
 2002 
  
 2006 
  
 s 
  
 9,9 
  
 9,0 
  
 4,6 
  
 7,2 
  
 6,5 
  
 10,6 
  
 7,1 
  
 m 
  
 28,0 
  
 32,7 
  
 12,4 
  
 20,4 
  
 13,0 
  
 43,5 
  
 23,1 
  
 c 
  
 100,0 
  
 81,8 
  
 51,7 
  
 28,1 
  
 24,6 
  
 77,7 
  
 59,6 
  
 fp 
  
 76,5 
  
 22,9 
  
 25,0 
  
 25,0 
  
 26,8 
  
 41,2 
  
 38,0 
  
 kd 
  
 7,1 
  
 36,4 
  
 50,0 
  
 30,1 
  
 30,0 
  
 61,0 
  
 53,4 
  
 v 
  
 27,9 
  
 30,0 
  
 13,6 
  
 31,2 
  
 23,0 
  
 51,0 
  
 43,0 
  
 mp 
  
 31,2 
  
 29,4 
  
 10,5 
  
 24,6 
  
 17,7 
  
 45,5 
  
 39,7 
  
 övr. 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 31,2 
  
 30,5 
  
 42,6 
  
 38,4 
  
 Källor: KU 2003/04:URD6 s. 36, SOU 1999:136 s. 80, Valmyndigheten. 
 Skillnaden mellan andel personvalda i partierna är dock betydligt större än vad som kan förklaras av personvalsdeltagandet bland deras väljare. Till exempel skiljde det cirka 45 procentenheter mellan andel personvalda socialdemokratiska riksdagsledamöter och andel personvalda kristdemokratiska riksdagsledamöter i 2006 års val. I personvalsdeltagande skiljde det dock bara knappt fyra procentenheter mellan de socialdemokratiska och kristdemokra- tiska väljarna i 2006 års val. Det måste följaktligen finnas flera andra orsaker än väljarnas personvalsdeltagande till variationen mellan andel personvalda ledamöter i partierna. Delvis, ska det visa sig, kan orsakerna sökas i själva valsystemet. 
 En orsak kan vara att vissa partiers väljare i större utsträckning sprider sina personröster på flera av partiets kandidater. Följden blir att färre kandidater når upp till personvalsspärren om åtta procent i riksdagsvalet eller fem procent i kommunal- och lands- tingsvalen. En indikation på om så är fallet kan fås genom att jäm- föra antalet personröster som läggs på kandidater som klarar personvalsspärren med det totala antalet personröster. När så görs visar det sig finnas stora skillnader mellan partierna härvidlag. Som framgår av tabell 4.3 gick i 2006 års riksdagsval endast 12,6 procent av de socialdemokratiska väljarnas personröster till kandidater som klarade personvalsspärren. Det innebär att nästan nio av tio social- demokratiska personröster på det sättet var verkningslösa. Av de moderata väljarnas personröster i riksdagsvalet gick däremot 38,2 procent till kandidater som klarade personvalsspärren. Jämfört med 
 95 
 Partierna och personvalet 
 de socialdemokratiska väljarna var det alltså tre gånger vanligare att de moderata väljarnas personröster var verkningsfulla i den meningen att de gick till kandidater som klarade personvalsspärren. Skillnaderna mellan partierna ser lite olika ut beroende på vilket val som studeras. I till exempel kommunalvalet, där för övrigt andelen personröster som gick till kandidater som klarade personvals- spärren överlag var klart högre än i de andra valen, var det Miljö- partiets väljare som hade flest verkningslösa personröster. Det generella mönstret är ändå att moderata, centerpartiska och kristdemokratiska väljare oftare personröstar på kandidater som sedan visar sig klara spärren medan framför allt socialdemokratiska, vänsterpartistiska och miljöpartistiska väljare oftare personröstar på kandidater som sedan visar sig inte klara personvalsspärren. Folkpartiets väljare placerar sig i mitten på denna skala. Resultatet tyder på att det framför allt är hos Moderaterna, Centerpartiet och Kristdemokraterna man finner de bland väljarna mest populära kandidaterna, vilka lockar ett stort antal personröster. För bl.a. Socialdemokraternas och Vänsterpartiets del är bilden den omvända, dvs. det är hos dem mindre vanligt med kandidater som lockar många personröster. Ytterligare resultat som tyder på att så är fallet är dels att den genomsnittliga andelen personröster på den kandidat i respektive valkrets som fått flest personröster är högst hos Centerpartiet och Kristdemokraterna och lägst hos Socialde- mokraterna och Vänsterpartiet, dels att skillnaden i andel person- röster mellan den mest kryssade och näst mest kryssade kandidaten i respektive valkrets är störst hos Centerpartiet och Kristdemo- kraterna och minst hos Socialdemokraterna och Vänsterpartiet (enbart riksdagsvalet har studerats). Det är med andra ord i de två förstnämnda partierna man finner de kandidaterna som är särskilt populära hos väljarna i personvalet, medan de mest populära kandi- daterna i de två sistnämnda partierna inte skiljer sig lika mycket i fråga om popularitet från övriga av partiets kandidater. 
 96 
 Kennedy 
 Tabell 4.3 Andel personröster på kandidater som klarade spärren i 2006 års val fördelat på parti (procent) 
  
 Parti 
  
 Riksdag 
  
 Kommun 
  
 Landsting 
  
 s 
  
 12,6 
  
 35,5 
  
 10,7 
  
 m 
  
 38,2 
  
 44,0 
  
 27,5 
  
 c 
  
 33,3 
  
 43,8 
  
 38,6 
  
 fp 
  
 19,9 
  
 33,4 
  
 25,3 
  
 kd 
  
 32,7 
  
 37,8 
  
 29,0 
  
 v 
  
 15,9 
  
 29,0 
  
 23,7 
  
 mp 
  
 27,9 
  
 21,9 
  
 13,9 
  
 Källa: Valmyndigheten. 
 En annan orsak till skillnaden mellan andelen personvalda ledamöter i olika partier har att göra med partiernas storlek eller, rättare sagt, hur många mandat de får i respektive valkrets. Endast undantagsvis klarar flera än en av ett partis kandidater i en valkrets att komma över personvalsspärren, vilket innebär att stora partier som får flera mandat i en valkrets också helt naturligt får en mindre andel personvalda ledamöter. För de största partierna i de största valkretsarna är det med nuvarande personvalsordning till och med i teorin omöjligt för alla ledamöter att bli personvalda ens om personvalsdeltagandet skulle uppgå till 100 procent. Eftersom en kandidat måste få personröster från minst åtta procent av partiets väljare kan som mest tolv kandidater nå upp till spärren (100 procent / 13  
 En tredje orsak till skillnaden mellan andelen personröster bland ett partis väljare och andelen personvalda berör de mindre partierna på det sättet att en kandidat förvisso kan klara personvalsspärren men trots det inte blir personvald på grund av att partiet blir utan mandat i den aktuella valkretsen. Detta drabbar, som sagt, främst mindre partier eftersom de stora partierna som regel får två eller flera mandat i de flesta valkretsarna. Som exempel från 2006 års val kan nämnas att Miljöpartiets båda språkrör i flera valkretsar fick en stor andel personröster utan att partiet fick mandat i dessa. Ett annat exempel gäller den mest kryssade kandidaten i riksdagsvalet. Denne kandiderade för Centerpartiet i Gotlands läns valkrets. I valet personröstade över 40 procent av Centerpartiets väljare på honom (se vidare avsnittet Kandidaterna och personvalet), men 
 97 
 Partierna och personvalet 
 eftersom Centerpartiet blev utan mandat i valkretsen blev han ändå inte vald. 
 Ytterligare en orsak har att göra med s.k. dubbelvalsavveckling, dvs. att samma kandidat blir vald i två eller flera valkretsar. Dubbel- val kan inträffa när ett parti lanserar samma kandidat i flera valkretsar. Det kanske mest kända exemplet härvidlag är Silva (kd) i samband med 1998 års val. Kristdemokraterna ställde då upp med en rikslista, vilken toppades av Silva. Dessutom toppades även flertalet av Kristdemokraternas kretslistor av Silva. Följden blev att Moore, som fick ett stort antal personröster i alla valkretsar, klarade personvalsspärren i flera valkretsar men självklart endast kunde tillträda mandatet i en av dessa. Samtidigt hade andra kristdemokratiska kandidater svårt att i konkurrens med Moore få tillräckligt med personröster för att klara personvalsspärren. I flertalet valkretsar resulterade därför det stora antalet personröster på Moore i att ingen kristde- mokrat blev personvald, trots ett förhållandevis högt personvals- deltagande bland de kristdemokratiska väljarna. I 2006 års riks- dagsval förekom dubbelvalsavveckling i tre fall, vilket är färre än vid föregående val (se KU 2003/04:URD6 s. 67). 
 1 
  
 Det kan noteras att jämfört med förra riksdagsvalet ökade andelen personvalda i två partier, Kristdemokraterna och Folk- partiet. Detta skedde alltså trots att personröstningen gick ned bland båda partiernas väljare. Ökningen beror dock på att partierna fick färre mandat totalt sett. I absoluta tal blev antalet personvalda i Kristdemokraterna 2006 detsamma som 2002 (tolv stycken). I Folkpartiet blev de personvalda i absoluta tal färre 2006 än 2002 (sju i stället för elva stycken). 
 Studeras hur stor andel som är personvalda i olika partier i kommunfullmäktige- och landstingsfullmäktigeförsamlingarna är bilden ungefär densamma som i riksdagsvalet. Större partier tenderar att ha en mindre andel personvalda ledamöter. I kommunerna är dock skillnaderna mellan partierna mindre. Här kan erinras om den ovan konstaterade, generellt sett, lägre andelen personvalda i kommunerna jämfört med landstingen. För Center- partiets del är andelen personvalda klart lägre i kommunerna än i riksdagen. Detta kan ses mot bakgrund av att Centerpartiet är ett större parti på kommunal nivå än på riksnivå och att det, som 
  
 1  
 Hunter (v) i Stockholms kommun, Evans (m) i Stockholms län och Silva (kd) i Skåne S. 
 98 
 Kennedy 
 framgått, är svårt för flera kandidater från samma parti att i en valkrets eller kommun komma över personvalsspärren. 
 Nämnas kan även att andelen personvalda i kategorin övriga partier visar sig vara hög i kommunerna jämfört med de andra partierna. Av de som sitter i kommunfullmäktige för dessa partier var 30,5 procent personvalda. Motsvarande andel i landstingsfull- mäktige är 38,4 procent, vilket inte skiljer sig nämnvärt från de andra partierna. 
 Personvalda på icke valbar plats 
 Sist i undersökningen av personvalets direkta genomslag på partierna gäller det slutliga kandidaturvalet, dvs. vad som kan omtalas som personvalets direkta effekt. Frågan är i vilken utsträckning de kandidater som, om partiernas nomineringar hade fått råda, skulle ha tillträtt mandaten i riksdag, kommun- och landstingsfullmäktige har blivit förbikryssade av andra kandidater. I den mån så har skett kan man tala om att väljarna underkänner, eller korrigerar, partiets kandidatrangordning. 
 Såsom resultaten i föregående avsnitt om kandidaterna och personvalet redan gett en föraning om är de direkta effekterna små för samtliga partier. På det hela taget fullföljs partiernas kandidat- rangordningar, delvis för att väljarna personröstar på de kandidater som partierna placerat högst upp på sina listor men framför allt för att de avstår från att personrösta och därmed så att säga överlåter till partierna (eller andra väljare) att avgöra vilka kandidater som ska väljas in på partiets mandat. 
 I tabell 4.4 redovisas antalet personvalda kandidater på icke valbar plats i respektive parti. Det parti som i detta avseende påverkats i klart minst utsträckning av personvalet är Socialdemo- kraterna. För det partiets del blev ingen kandidat på icke valbar plats personvald i vare sig riksdagsvalet eller kommunalvalet, och i landstingsvalet blev endast två socialdemokrater på icke valbar plats personvalda. Sammantaget motsvarar detta 0,04 procent av de socialdemokratiska ledamöterna i riksdag, kommun och landsting. Resultatet ska ses mot bakgrund av att personröstningen var lägre bland de socialdemokratiska väljarna än bland övriga partiers väljare. Det kan dock inte utgöra hela förklaringen till den ringa direkta effekten av personvalet. Stor betydelse har sannolikt också att Socialdemokraterna är största parti och därmed som regel 
 99 
 Partierna och personvalet 
 erhåller flera mandat i respektive valkrets. För att en kandidat för Socialdemokraterna ska anses stå på icke valbar plats krävs således en placering långt ned på partiets lista. Detsamma gäller för det näst största partiet, Moderaterna, som också kännetecknas av för- hållandevis få personvalda på icke valbar plats. I mindre partier, som ofta kanske bara får ett till två mandat per valkrets, kan det räcka att en kandidat är nominerad som nummer två eller tre på listan för att det ska räknas som icke valbar plats. En närmare granskning ger också vid handen att personvalda på icke valbar plats från andra partier än Socialdemokraterna och Moderaterna i många fall är placerade förhållandevis högt på sina respektive partiers listor, placeringar som på socialdemokratiska och moderata listor skulle anses vara valbara platser. 
 Tabell 4.4 Personvalda kandidater på icke valbar plats i 1998 (endast riks- dagsvalet), 2002 och 2006 års val fördelat på parti (antal) 
  
 Riksdag 
  
 Kommun 
  
 Landsting 
  
 Parti 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 2002 
  
 2006 
  
 2002 
  
 2006 
  
 s 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 m 
  
 2 
  
 4 
  
 1 
  
 31 
  
 7 
  
 12 
  
 9 
  
 c 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 27 
  
 21 
  
 13 
  
 11 
  
 fp 
  
 3 
  
 0 
  
 1 
  
 18 
  
 27 
  
 13 
  
 6 
  
 kd 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 24 
  
 22 
  
 17 
  
 7 
  
 v 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 26 
  
 19 
  
 13 
  
 10 
  
 mp 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 13 
  
 9 
  
 2 
  
 10 
  
 övr. 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 21 
  
 24 
  
 5 
  
 5 
  
 Källor: SOU 1999:136 s. 87, KU 2003/04:URD6 s. 39, Valmyndigheten. 
 Vidare skulle kunna sägas att de socialdemokratiska väljare som personröstade i 2006 års val i högre grad än andra partiers väljare instämde i partiets rangordning. Över 99 procent av de personvalda socialdemokraterna i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen var nämligen placerade på valbar plats, vilket betyder att den direkta effekten av personvalet blev liten; som framgått i det föregående lades dock många av socialdemokratiska personröster på kandidater som inte klarade personvalsspärren. Även Moderaternas väljare instämde i stor utsträckning i partiets kandidatrangordning då drygt 96 procent av de personvalda moderaterna i de tre valen var placerade på valbar plats. Återigen ska resultaten ses mot bakgrund 
 100 
 Kennedy 
 av att antalet kandidater som anses stå på valbar plats är större i Socialdemokraterna och Moderaterna än i övriga partier. 
 De partier som påverkades mest i fråga om kandidaturvalet var Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna. Totalt i valen till riksdag, kommun- och landstingsfullmäktige blev i dessa partier 34, 34 respektive 31 kandidater på icke valbar plats personvalda. I relation till antalet mandat respektive parti har i de valda försam- lingarna var förändringen dock störst för Miljöpartiet, därefter Kristdemokraterna, Vänsterpartiet och Folkpartiet. Av dessa partiers ledamöter visar sig mellan tre och fyra procent ha blivit personvalda på icke valbar plats. För Centerpartiets del är mot- svarande andel mindre än två procent till följd av att partiet har ett stort antal mandat i framför allt kommunerna. 
 Som konstaterats i föregående avsnitt är andelen personvalda på icke valbar plats störst i landstingen. Vad gäller landstingen kan här särskilt noteras Miljöpartiet. Totalt har detta parti 68 valda lands- tingsfullmäktigeledamöter, och av dessa var 10 personvalda på icke valbar plats, vilket motsvarar nästan 15 procent. Även bland Vänsterpartiets landstingsfullmäktigeledamöter var en förhållande- vis stor andel, drygt nio procent, personvalda på icke valbar plats. 
 Resultatet avseende Miljöpartiet kan tyckas överraskande mot bakgrund av att Miljöpartiets väljare var de som personröstade i minst utsträckning i landstingsvalet (se ovan). Vad som känneteck- nar de miljöpartistiska väljarnas personröstning jämfört med andra väljares är dock att de i mindre utsträckning bekräftar partiets kandidatrangordning. Av de personvalda miljöpartisterna i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen stod 82 procent på valbar plats, vilket kan jämföras med över 99 procent av de person- valda socialdemokraterna. Sett enbart till landstingsvalet stod endast 63 procent av de personvalda miljöpartisterna på valbar plats. Det vill säga över en tredjedel av de personvalda miljö- partisterna hade inte blivit valda om partiets kandidatrangordning fått gälla. Andra partier vars personvalda i förhållandevis liten ut- sträckning var placerade på icke valbar plats är Vänsterpartiet och Folkpartiet (87 respektive 89 procent). Även här bör påpekas att resultaten ska ses mot bakgrund av att antalet kandidater som anses stå på valbar plats är klart färre i nämnda partier än i de större partierna som Socialdemokraterna. 
 101 
 Partierna och personvalet 
 Personvalets betydelse under valrörelsen 
 En del av debatten om personvalet har handlat om dess betydelse för valrörelserna. Det har anförts att personvalet skulle leda till att valrörelserna personcentreras på ett olyckligt sätt (se till exempel SOU 1999:136 s. 194 f., Clayton m.fl. 1996 s. 54, Karvonen 2002 s. 29 f.). Det har anförts att tystlåtna och eftertänksamma kandi- dater kan vara väl så lämpade att företräda sina väljare men att de i ett personval kan få svårt att konkurrera med mer utåtriktade och karismatiska kandidater. Partierna riskerar med omfattande person- val att reduceras till administrativa samordningar av ett antal kandi- dater med gemensam varubeteckning, och det har ansetts finnas en risk att politiken blir mer jippobetonad och amerikaniserad. De allmänna valen har befarats mer få karaktären av popularitets- tävlingar mellan enskilda politiker och partierna skulle få en svagare roll i valrörelserna. Erfarenheter från Finland, där man har ett rent personval utan spärr, tyder på att kandidater som bedöms ha ett attraktivt utseende får signifikant fler personröster än andra kandi- dater (Brewer, Jordahl  Poutvaara 2006). Politikens yta befaras bli viktigare än dess innehåll. 
 SNS Demokratiråd konstaterade i sin årliga rapport från 2006, som inte omfattar 2006 års valrörelse, att det på ett allmänt plan finns få belägg för att svenska valrörelser under de senaste 20 åren har blivit mer amerikaniserade (Clayton m.fl. 2006 s. 99 f.). Däremot har televisionen, i Sverige såväl som i andra länder, fått större betydelse för politiken. Utveckling har drivit fram en perso- nifiering i journalistiken. I dag finns också, menar Demokratirådet, en beredvillighet bland politiska ledare att ställa sitt privatliv till förfogande för att få bättre image och mer uppmärksamhet. Under valrörelserna har mediebevakningen blivit mer personcentrerad. Det är dock, menar Demokratirådet, framför allt partiledarna och inte kandidater i allmänhet som alltmer har kommit att stå i fokus. Vidare menar rådet att det vore förhastat att dra slutsatsen att också väljarna i sitt röstningsbeteende har blivit mer personoriente- rade (s. 71). Partiledareffekterna är ofta små och personvalet har inte medfört att riksdagskandidaterna blivit mer kända hos allmän- heten. Studeras utvecklingen över tid har kandidatkännedomen tvärtom minskat sedan personvalet infördes 1998 (se Fisher  Oscarsson 2004 s. 155 f., 185 f., Oscarsson 2007). 
 Samtidigt som effekterna av just personvalet på valrörelserna i dessa avseenden har varit, som det förefaller, ringa har antalet 
 102 
 Kennedy 
 kandidater som driver egna personvalskampanjer ökat. Åtminstone till och med 2002 års val; någon statistik över personvalskampanjer i 2006 års val har inte funnits tillgång till i denna utvärdering. Mellan 1998 och 2002 ökade antalet personvalskampanjer dramatiskt, enligt forskarna (Duit  Möller 2004 s. 276 f., se även Brothén 2004 s. 248). Ökningen gällde alla partier men var störst för Folkpartiet, Moderaterna och Centerpartiet. Det var också i dessa partier som det totalt sett förekom flest personvals- kampanjer. Minst antal personvalskampanjer 2002 rapporterades av Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Kristdemokraterna. Även stödet från partiorganisationerna till de enskilda personvalskampanjerna ökade mellan 1998 och 2002, framför allt inom de borgerliga partierna men även inom Socialdemokraterna. Här kan noteras att samtidigt som antalet personvalskampanjer och stödet från partierna till kandidaternas egna kampanjer ökade mellan 1998 och 2002 så minskade, som framgått ovan, personvalsdeltagandet under denna period. 
 Vidare visar forskning att stödet från partierna främst fördelades till vissa kandidater i 2002 års val. Mest stöd gick till kandidater placerade på valbar plats, dvs. de som av sina respektive partier hade nominerats högt upp på partiets lista (Duit  Möller 2004 s. 288 f.). Det var således framför allt de mer etablerade i partierna, som av partierna bedömts vara de främsta kandidaterna, som fick partiernas stöd att driva egna personvalskampanjer. 
 En intervjuundersökning efter 2002 års val visade att kandidaterna hade olika erfarenheter av partiets förhållningssätt till deras personvalskampanjer (Andersson 2004 s. 311 f.). Knappt hälften av de intervjuade kandidaterna uppgav att de hade upp- muntrats att driva egna personvalskampanjer. Ungefär lika många uppgav att de inte uppmuntrats. Endast ett fåtal uppgav dock att partiet hade avrått dem från att driva personvalskampanj. Det fanns således få tecken på att kandidater med egna personvalskampanjer motarbetades av sina partier. Däremot uppgav flera intervjuade att personvalskampanjer kunde skapa spänningar inom partierna. Etablerade kandidater, till exempel kommunalråd, med hög placering på sitt partis lista kunde bli osäkra när kandidater längre ned på listan aktivt drev egna personvalskampanjer. Det kunde i sin tur tvinga kandidater med hög placering på listan att också driva personvalskampanjer. 
 Personvalsystemets konstruktion, som innebär att personvalet sker inom ramen för ett partival, medför att enskilda kandidater i 
 103 
 Partierna och personvalet 
 valrörelsen ska arbeta både för att få väljare att rösta på det egna partiet och för att få dem att personrösta på just honom eller henne. Det är här fråga om en balansgång mellan att å ena sidan föra ut partiets politik tillsammans med andra kandidater och val- arbetare i partiet och å andra sidan profilera sig själv gentemot partiets övriga kandidater. För att hålla ihop partiets valkampanj och försäkra sig om att de som blir förtroendevalda delar partiets politik och grundläggande värderingar och inte har en bakgrund som kan skada partiet, använder sig vissa partier av kandidat- kontrakt, kandidatförsäkran, valetiska riktlinjer e.d. I en kandidat- försäkran kan kandidaterna uppmuntras att driva egna personvals- kampanjer, men den kan också tydliggöra en ram som kandidaterna måsta hålla sig inom i sina personvalskampanjer och, om de blir valda, i utövandet av sina förtroendeuppdrag. Kandidatförsäkringar kan självklart även tänkas förekomma utan personval, men i Sverige kom de att aktualiseras i samband med införandet av personval. 
 Inför 2006 års val förekom centralt initierade kandidatförsäk- ringar i två riksdagspartier ( 
 Göteborgsposten  
  
 2006-09-04): 
  Social- demokraterna och Moderaterna. Liknande arrangemang kan även ha förekommit i andra partier på lokal nivå, och flera partier har också diskuterat om kandidatförsäkring bör införas i partiet. Betydelsen av kandidatförsäkran har visat sig i olika sammanhang – både i samband med val och mellan val – då de har åberopats av ledande partiföreträdare gentemot personer i partiet. Till exempel har det gjorts när en kandidat för ett parti under valrörelsen uttalat sig på ett sätt som kraftigt avvikit från partiets politik och värde- ringar och på grund därav ansetts ha bort dra tillbaka sin kandi- datur (TT  
 2006-08-30). 
  Ett annat exempel gäller när en ledamot har aviserat att han eller hon eventuellt kommer att gå emot sin parti- grupp i en viktig omröstning. Det har ansetts att ett sådant beteende står i strid med den försäkran ledamoten hade skrivit på inför valet om att rösta i enlighet med partilinjer ( 
 Dagens Medicin  
  
 2003-11-12). 
  Ett tredje exempel är att en ledamot inte blivit nomi- nerad på nytt med hänvisning till att denne under sin tid som för- troendevald inte uppfyllt sin kandidatförsäkran ( 
 Helsingborgs Dag- blad  
  
 2006-02-02). 
  I strikt juridisk mening kan en vald ledamot som bryter mot kandidatförsäkran inte tvingas lämna sitt uppdrag. Betydelsen ligger snarare på ett moraliskt plan. Partiet kan med stöd av kandidatförsäkran uppmana ledamoten att lämna sitt upp- drag eller utesluta ledamoten från partigruppen. 
 104 
 Kennedy 
 Personvalets konsekvenser i det parlamentariska arbetet 
 Valrörelserna är självklart centrala inslag i en demokrati, men i tid räknat utgör de ett förhållandevis begränsat inslag i det politiska arbetet. Större delen av tiden är mellanvalsperiod som består av vardagligt arbete i de politiska församlingarna, internt i partierna och ute i valkretsarna. En fråga i utvärderingen gäller personvalets eventuella effekt på ledamöternas beteende i det parlamentariska arbetet, framför allt i förhållande till den egna partigruppen (jfr Isberg 1999 kap. 9). Inför personvalsreformen diskuterades om ett ökat inslag av personval kunde förväntas leda till partisplittring (SOU 1993:21 s. 59). Några klara belägg från andra länder för ett sådant samband kunde dock inte konstateras. Länder med större personvalsinslag i sitt valsystem, till exempel Danmark och Finland, skiljde sig i detta avseende inte på något anmärkningsvärt sätt från länder med mindre personvalsinslag i sitt valsystem. 
 I debatten uppmärksammades dock även erfarenheter från Danmark som tydde på att personvalet där hade försvagat partior- ganisationerna och därigenom partirepresentationen (Clayton m.fl. 1999 s. 118 f.). Från socialdemokratiskt håll förutspåddes interna partistrider och populism till följd av personvalet. Samtidigt fanns de i debatten som såg en minskad partidisciplin till följd av personvalet som något eftersträvansvärt. 
 I grunden går i debatten en skiljelinje mellan de som anser att förtroendevalda i första hand direkt representerar väljarna och de som anser att förtroendevalda främst representerar väljarna genom de politiska partierna. Det rör sig således om olika representations- uppfattningar i demokratin (se även avsnittet Kandidaterna och personvalet). Det går också att anlägga ett effektivitetsperspektiv som har att göra med kapaciteten att styra riket, kommunen eller landstinget. Uppfattningen är då att den lägre partidisciplin som kan följa av personval skapar ett instabilare regeringsunderlag vilket i sin tur försvårar en handlingskraftig styrelse (se vidare till exempel Clayton m.fl. 1999 s. 98 f., Anckar, Karvonen  Isaksson 2001 s. 35 f.). 
 Någon studie av personvalets eventuella påverkan på ledamöter- nas förhållande till sitt parti efter 2006 års val har inte genomförts. Däremot finns ett antal rapporter eller undersökningar från tidigare mandatperioder, samtliga inriktade på riksdagen. I en studie inom ramen för SNS författningsprojekt studerades ledamöternas indivi- duella aktivitet i riksdagen i form av antal egenmotioner och antal 
 105 
 Partierna och personvalet 
 frågor till statsråd för skriftliga svar samt deras profilering gentemot det egna partiet i form av avvikelser från partilinjen vid votering och frånvaro vid voteringar (Anckar, Karvonen  Isaksson 2001 s. 54 f.). Grundhypotesen var att personvalda upplever sin individuella roll mer som ombud för väljare och mindre som partirepresentant. De personvalda riksdagsledamöter som stod på icke valbar plats, totalt tolv stycken vid den aktuella tidpunkten (1999/2000 års riksmöte), jämfördes med genomsnittet för riksdagens ledamöter. De tolv personvalda ledamöternas indivi- duella aktivitet i form av motionsskrivande och frågeställande visade sig vara något högre än riksdagsgenomsnittet. Det fanns dock stora skillnader mellan dem. Vidare fanns andra ledamöter som skrev klart fler motioner och ställde klart fler frågor. Vad gäller profilering gentemot partiet visade sig frånvaron vid voteringar vara mindre vanligt förekommande bland de tolv än bland genomsnittet, vilket var tvärtemot vad som kunde förväntas utifrån grundhypotesen. Avvikelserna från partilinjen var försvinnande få och något mönster kunde inte skönjas. Samman- taget menade forskarna att det fanns svaga tendenser i den riktning grundhypotesen antydde, men att variationen inom gruppen personvalda var för stor för att man skulle kunna tala om ett kollektiv med särpräglat beteendemönster i riksdagen. 
 De personvalda riksdagsledamöternas individuella aktivitet och profilering gentemot sitt parti studerades även i den utvärdering av personvalet 2002 som konstitutionsutskottet lät genomföra (KU 2003/04:URD6 s. 50 f.). För 2002/03 års riksmöte studerades egenmotioner, frågor för skriftliga svar, frånvaro vid omröstningar och avvikelser från partilinjen. Samtliga ledamöter ingick i studien och åtskillnad gjordes mellan personvalda på valbar plats, person- valda på icke valbar plats och övriga valda; i studien inom ramen för SNS författningsprojekt särskildes den förstnämnda gruppen inte från övriga ledamöter. Vad gäller den individuella aktiviteten kunde konstateras att personvalda ledamöter var mer aktiva än övriga ledamöter i form av motionsskrivande. Det gällde både personvalda på valbar plats och personvalda på icke valbar plats. Vid kontroll för ett flertal andra faktorer såsom position i riksdagen och partigrup- pen framgick att ledamöter i dessa grupper skrev i genomsnitt  
 7–8 
  fler egenmotioner under 2002/03 än övriga ledamöter, och den statistiska analysen gav vid handen att skillnaden var systematisk. Vad gäller frågor för skriftliga svar kunde konstateras att person- 
 106 
 Kennedy 
 valda på icke valbar plats var mer aktiva än övriga ledamöter, medan personvalda på valbar plats inte utmärkte sig som mer aktiva. 
 Någon uttalad profilering gentemot det egna partiet fanns inte bland de personvalda. Varken när det gällde frånvaro vid omröst- ningar eller avvikelser från partilinjen skiljde de sig nämnvärt från övriga ledamöter när kontroll gjordes för andra faktorer. 
 Slutsatsen i utvärderingen var att det kunde sägas finnas en tendens att personvalda ledamöter uppvisade en något högre indi- viduell aktivitet i riksdagen, åtminstone i form av antal motioner och antal frågor för skriftliga svar. Däremot profilerade de sig inte gentemot sina partier i större utsträckning än övriga ledamöter. Den högre individuella aktiviteten kunde således inte sägas ha gått ut över partisammanhållningen (se även Mattson 2005). I rapporten framhölls också att det både bland personvalda och övriga ledamöter fanns flera vars individuella aktivitet inte stämde med de konstaterade statistiska samband. Vidare betonades i rapporten att det endast var en begränsad tid som hade studerats och att det kunde diskuteras i vilken utsträckning de studerade variablerna (egenmotioner, frågor för skriftliga svar, frånvaro vid omröstningar och avvikelser från partilinjen) verkligen mätte det som de var avsedda att mäta (individuell aktivitet respektive profilering gentemot partiet). Resultaten skulle därför tolkas för- siktigt. 
 Den mest omfattande undersökningen av personvalsreformens eventuella effekt på ledamöternas förhållande till sitt parti och sin partigrupp har genomförts av statsvetaren Meyer (2006). Davidssons forskning visar att personvalsreformen i vissa avseenden har lett till en ökad individuell profilering hos riksdagens ledamöter (s. 304 f.). I likhet med föregående utvärdering konstaterar Daniels att personvalda tenderar att vara något mer aktiva än övriga ledamöter i form av motionsskrivande, men någon markant skillnad mellan hur de personvalda och övriga ledamöter agerar i riksdagen föreligger inte. Till skillnad från de föregående utvärderingarna studerar Daniels även om personvalsreformen har effekt på en annan betydligt större grupp ledamöter, nämligen de som befinner sig i en från omvalssynpunkt utsatt position. 
 2  
 I Powers undersökning framkommer att dessa ledamöter i högre grad än övriga avviker i sina motioner från partilinjen. Ofta har de 
  
 2  
 Med utsatt position avses i undersökningen placering på näst sista eller sista valbara plats, eller utanför valbar plats, på partiets lista i det efterföljande riksdagsvalet (Davidsson 2006 s. 130). 
 107 
 Partierna och personvalet 
 avvikande motionerna ett regionalt innehåll. Ledamöter som däremot befinner sig på en mer säker plats på sitt partis lista har inte ändrat sitt beteende på samma sätt. Ytterligare ett resultat i undersökningen är att personvalsreformen enligt ledamöterna själva har bidragit till ett ökat intresse bland dem för att avvika från den egna riksdagsgruppens intressen. 
 3 
  
 Daniels konstaterar att före personvalsreformen var den huvudsakliga risken för de ledamöter som hade en utsatt position på sitt partis lista att partiet skulle göra ett så dåligt val att mandatet eller mandaten i valkretsen inte räckte för att bli invald, vilket i sin tur gav incitament till lojalt arbete för partiets framgång. Efter reformen utgörs den huvudsakliga risken i stället av att bli bort- kryssad av partikamrater längre ned på samma lista. Härigenom har, menar Daniels, personvalssystemet skapat en situation där riksdagsledamöter företräder sina väljare på olika premisser med delvis olika beteende som följd (s. 318). Vidare konstaterar Daniels att de nya förutsättningar som har följt av personvals- reformen också delvis har samband med parti- och valkretsstorlek (s. 306 f.). Andelen säkra platser är större i stora partier och stora valkretsar. 
 Härutöver kan införandet av personval tänkas ha haft andra konsekvenser för det parlamentariska arbetet som dock, såvitt känt, inte har studerats i vetenskapliga undersökningar. En konsekvens påminner om den som beskrivits ovan men handlar mer om samarbetsklimatet i partigrupperna. Även om vissa partier låter sina kandidater skriva under kandidatförsäkran (se ovan) kan inte uteslutas att kandidater väljs in på personröster efter att de har profilerat sig i en fråga på ett sätt som avviker från partiets linje, till exempel i  
 EU-frågan. 
  Om personvalet resulterar i att kandidater med egna profilfrågor blir valda skulle det kunna komplicera sam- arbetet i partigruppen om frågan går på tvärs emot partiets linje, och för den personvalde ledamoten kan förhållandet till partigrup- pen bli ansträngt om han eller hon fortsätter att driva sin profil- fråga i parlamentet (jfr till exempel  
  
 Västerbottens-Kuriren 
  
 2005-10- 
  08). 
 En annan tänkbar konsekvens har att göra med organiseringen av partigrupperna och det parlamentariska arbetet. De förtroende- valdas status och position därvidlag kan påverkas av personvalet. Ett stort antal personröster på en ledamot torde stärka dennes 
  
 3  
 Detta gällde dock inte de socialdemokratiska ledamöterna (Davidsson 2006 s. 257). Socialdemokraterna var när undersökningen genomfördes regeringsparti. 
 108 
 Kennedy 
 ställning i gruppen och öka chansen för honom eller henne att få tyngre förtroendeuppdrag. Uppgifter i medierna tyder på att personvalet har haft sådana effekter. I 2002 års kommunalval i Luleå kommun fick en kandidat längre ned på sitt partis lista klart fler personröster än toppkandidaten, som före valet var ordförande i kommunstyrelsen och kommunalråd ( 
 Dagens Samhälle  
  
 2006-02- 
  08). Personvalsresultatet ledde till diskussioner om vem som skulle bli kommunalråd. Diskussionerna slutade med byte på posten som ordförande i styrelsen och kommunalråd i enlighet med personvals- resultatet. Ett annat exempel är från 2006 års landstingsval. I Landstinget i Värmland valde en avgående ordförande för lands- tingsstyrelsen att inte ställa upp på nytt som ledare för sitt partis landstingsgrupp efter att en annan av partiets kandidater hade fått fler personröster. Beslutet motiverades med att det var viktigt för statusen att vara ohotad etta ( 
 Landstinget i Värmland  
  
 2006-09-27). 
  
 Sammanfattning och kommentar 
 Bland partiernas väljare var personvalsdeltagandet 2006 högst bland dem som röstade på Centerpartiet och Kristdemokraterna; så var fallet även vid föregående val. Lägst var personvalsdeltagandet bland de socialdemokratiska väljarna, vilka även tidigare har personröstat i förhållandevis liten utsträckning. Jämfört med 2002 års riksdagsval minskade personvalsdeltagandet bland alla partiers väljare. Studeras förändringen uppdelat på län framkommer att personvalsdeltagandet minskade särskilt mycket bland de moderata väljarna. Till exempel minskade personvalsdeltagandet bland de moderata väljarna med drygt 22 procentenheter i Västerbottens län och 17 procentenheter i Norrbottens län. Sett till hela landet var minskning bland de moderata väljarna dock inte så stor vilket för- klaras av att de ökade sitt personvalsdeltagande i Stockholm (inklusive Stockholms kommun), där partiledaren Evans kandiderade och fick många personröster. Att andelen personröster minskar i partier som ökar kraftigt i ett val är ett mönster som också har konstaterats i tidigare utvärderingar. 
 I kommunalvalet och landstingsvalet ser utvecklingen över tid ungefär ut som i riksdagsvalet. 
 När det gäller partiernas kandidater kan konstateras att skillnaderna mellan partierna är stor. De partier som i 2006 års riksdagsval hade störst andel personvalda riksdagsledamöter var 
 109 
 Partierna och personvalet 
 Centerpartiet och Kristdemokraterna. Av dessa partiers riksdagsle- damöter var omkring hälften personvalda. Lägst var andelen bland de socialdemokratiska riksdagsledamöterna, av vilka knappt fem procent var personvalda. Jämfört med föregående val har andelen personvalda minskat i alla partiet utom i Kristdemokraterna och Folkpartiet, i vilka andelen ökat. Det har dock sin grund i att dessa partier har fått färre mandat. I absoluta tal har antalet personvalda riksdagsledamöter för Kristdemokraterna och Folkpartiet inte ökat. 
 Till en del torde skillnaderna mellan partierna förklaras av att partiernas väljare personröstar i olika utsträckning. Till exempel är andelen personvalda ledamöter klart större i Kristdemokraterna än i Vänsterpartiet och i flertalet valkretsar personröstade kristdemo- kratiska väljare i större utsträckning än vänsterpartistiska väljare. Skillnaderna mellan andel personvalda ledamöter i partierna är dock så stor att den inte enbart kan förklaras av skillnader i väljarnas personvalsdeltagande. En annan förklaring har att göra med partiernas storlek. Stora partier får flera mandat i en valkrets än små partier och samtidigt visar det sig att det endast undantagsvis är fler än en av kandidaterna i ett parti som klarar personvalsspärren i en valkrets. I ett mindre parti som bara erhåller ett mandat i en valkrets är den enda kandidat som utses i så fall också personvald, vilket totalt sett leder till en stor andel personvalda ledamöter. I ett större parti som får, säg, tio mandat i en valkrets har då också bara en kandidat klarat personvalsspärren, vilket totalt sett leder till en liten andel personvalda ledamöter. 
 I kommunfullmäktige- och landstingsfullmäktigeförsamlingarna är bilden ungefär densamma som i riksdagen. Större partier tenderar att ha en mindre andel personvalda ledamöter. I kommunerna är dock skillnaderna mellan olika partier inte lika stor. 
 I fråga om det slutliga kandidaturvalet har partierna påverkats i mycket liten utsträckning av personvalet dels för att flertalet kandidater blivit valda enbart utifrån sin placering på valsedeln, dels eftersom flertalet av de som ändå blivit personvalda stod på valbar plats. Sammantaget visar det sig att Socialdemokraterna är det parti vars kandidaturval har påverkats i klart minst utsträckning av personvalet. I 2006 års  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsval blev totalt två socialdemokrater på icke valbar plats personvalda, vilket motsvarar 0,04 procent av samtliga valda socialdemokrater. Den låga andelen personvalda på icke valbar plats kan till en del ses mot 
 110 
 Kennedy 
 bakgrund av att socialdemokratiska väljare personröstade i mindre utsträckning än övriga partiers väljare. Den klart största förklaringen torde dock vara att de valbara platserna är klart fler i stora partier än i små. I enlighet med detta kännetecknas även Moderaterna av förhållandevis få personvalda ledamöter på icke valbar plats. Härutöver visar sig socialdemokratiska och moderata väljare i stor utsträckning rösta fram personer som står på valbar plats på valsedeln, vilket innebär att kandidaturvalet påverkas mindre. Mest påverkades kandidaturvalet för Miljöpartiet, Kristde- mokraterna, Vänsterpartiet och Folkpartiet. Av dessa partiers invalda kandidater i 2006 års  
 riksdags-, 
  kommunal- och lands- tingsval var totalt mellan tre och fyra procent personvalda på icke valbar plats. Framför allt Miljöpartiets väljare men även Vänster- partiets och Folkpartiets väljare kännetecknas av att de, när de väl personröstade, förhållandevis ofta personröstade på kandidater på icke valbar plats. I sammanhanget kan särskilt noteras Miljöpartiet i landstingsvalet. Av Miljöpartiets samtliga landstingsfullmäktigele- damöter visar det sig att nästan 15 procent var personvalda på icke valbar plats. Miljöpartiets kandidaturval till landstingsfullmäktige påverkades följaktligen i relativt stor utsträckning av personvalet. 
 Sammantaget kan man konstatera att partierna berördes i varierande grad av personvalet. Ett partis väljare kan vara mer eller mindre engagerade när det gäller vilka av partiets kandidater som ska utses, och engagemanget kan innebära att väljarna tillstyrker eller avstyrker partiets kandidatrangordning. På en övergripande nivå kan man i och för sig säga att alla partiers väljare var mindre engagerade i frågan om vilka kandidater som borde utses eftersom det för samtliga partier var en minoritet av väljarna som person- röstade. I den mån väljarna engagerade sig i frågan tillstyrkte de som regel partiets kandidatrangordning då det stora flertalet personvalda i alla partier var nominerade på valbar plats. Inom ramen för denna övergripande slutsats kan man ändå iaktta vissa skillnader mellan partierna. En del partier kännetecknas av att väljarna var mer engagerade och i högre grad ställde sig bakom partiets uppfattning om kandidaterna. Främst gäller detta Centerpartiet. Även för Kristdemokraternas del gäller att väljarna var engagerade och att de förhållandevis många personvalda kandi- daterna hade stort stöd bland väljarna. Jämfört med Centerpartiet förekom det dock i något större utsträckning att kandidater på icke valbar plats blev personvalda. För Moderaternas del gäller att väljarna var något mindre engagerade, men i den mån de var enga- 
 111 
 Partierna och personvalet 
 gerade gjorde de till stor del samma bedömning som partiet av vilka ledamöter som borde utses. Folkpartiets väljare var ungefär lika engagerade i personvalet som Moderaternas väljare, men de föreföll oftare göra en annan bedömning än partiet av vilka kandidater som borde utses. Det märks på att andelen av de personvalda folk- partisterna som stod på icke valbar plats var förhållandevis hög. Minst engagerade var de socialdemokratiska väljarna då de person- röstade i mindre utsträckning än andra partiers väljare. Av de för- hållandevis få socialdemokratiska kandidater som blev personvalda var nästan samtliga placerade på valbar plats. Det är dock tveksamt om detta ska tolkas som att de socialdemokratiska väljare som personröstade därmed huvudsakligen gav sitt stöd till partiets kandidatrangordning. Andelen personröster som gick till kandidater som inte klarade spärren var nämligen högre för Social- demokraterna än för övriga partier och skillnaden i andel person- röster som gick till de mest kryssade och näst mest kryssade kandi- daterna i olika valkretsar var förhållandevis liten. Särskilt populära kandidater i de olika valkretsarna förefaller med andra ord ha varit mindre vanligt förekommande i Socialdemokraterna än i andra partier. Vänsterpartiets väljare personröstade i ungefär samma utsträckning som Folkpartiets väljare, men med undantag för landstingsvalet blev deras kandidater personvalda i något mindre utsträckning. Det torde kunna förklaras av att Vänsterpartiets väljare i större utsträckning spred sina personröster på olika kandidater. Ett tecken på detta är att den mest kryssade vänster- partisten i respektive valkrets erhöll i genomsnitt förhållandevis få personröster. Vänsterpartiet var också ett av de partier som totalt sett, när både  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen räknas, hade flest personvalda ledamöter på icke valbar plats. Detta indikerar att Vänsterpartiets väljare, i likhet med till exempel Folkpartiets väljare, i mindre utsträckning tillstyrkte sitt partis kandidatrangordning. Bland Miljöpartiets väljare, slutligen, var engagemanget förhållandevis lågt i personvalet och stödet för de kandidater som partiet nominerat på valbar plats var inte så starkt. Särskilt i kommunal- och landstingsvalen tillföll många av person- rösterna kandidater som inte klarade spärren och förhållandevis många av de personvalda miljöpartisterna stod på icke valbar plats. 
 I rapporten uppmärksammas även i vad mån personvalet har påverkat partierna på ett mer indirekt sätt, dels under valrörelserna, dels i det parlamentariska arbetet och partigruppen. Vad valrörelserna beträffar kan konstateras att dessa har blivit alltmer 
 112 
 Kennedy 
 personcentrerade, men det har knappast med personvalet att göra. Främst har den ökade uppmärksamheten kommit att riktas mot partiledarna. Kandidater i allmänhet har inte kommit mer i fokus. Kandidatkännedomen har till och med minskat sedan personvalets tillkomst. Den kraftiga ökning av personvalskampanjer som skedde mellan 1998 och 2002 års val gjorde således inte att kandidaterna blev mer kända för väljarna; uppgifter om antalet personvals- kampanjer i 2006 års val har inte gått att gå fram i undersökningen. 
 Några tydliga tecken på att kandidater som bedriver personvals- kampanjer motarbetas av sina partier finns inte. Samtidigt innebär personvalet att enskilda kandidater får driva två valkampanjer – en för partiet, en för sin egen kandidatur– med delvis olika syften. Väljarna ska lockas att rösta på både partiet och kandidaten. För att lyckas med det förra måste kandidaten föra ut partiets politik och för att lyckas med det senare måste han eller hon profilera sig gentemot övriga av kandidater i partiet. För att hålla ihop partiets valkampanj och försäkra sig om att de som blir valda delar partiets politik och grundläggande värderingar använder vissa partier kandi- datkontrakt, kandidatförsäkran e.d. Inför 2006 års val förekom kandidatförsäkringar i Socialdemokraterna och Moderaterna. I andra partier förekom liknande arrangemang på lokal nivå. Betydelsen av kandidatförsäkran har visat sig på olika sätt, som i och för sig knappast har någon koppling till personvalet. Ett exempel är att den har åberopats när en kandidat under valrörelsen uttalat sig på ett sätt som kraftigt avviker från partiets politik och värderingar och därför har ansetts borde dra tillbaka sin kandidatur. Ett annat exempel är att en ledamot inte blivit nominerad på nytt med hänvisning till att denne inte uppfyllt sin kandidatförsäkran under den gångna mandatperioden. 
 Vad beträffar det parlamentariska arbetet har hittills inte kon- staterats några större effekter av personvalet på ledamöternas lojalitet med sitt parti. Det finns i och för sig tecken på att person- valda ledamöter är något mer aktiva när det gäller individuella akti- viteter såsom motionsskrivande och frågor till statsråd, men skill- naderna mot övriga ledamöter är små och variationen inom gruppen av personvalda ledamöter är stor. Några effekter på parti- sammanhållningen har inte heller konstaterats. Forskning visar dock att ledamöterna i flera partier själva uppger att personvalet har ökat intresset för att avvika från riksdagsgruppen. Den visar även att personvalet har haft effekt på en annan grupp ledamöter än de personvalda, nämligen de ledamöter som befinner sig i en från 
 113 
 Partierna och personvalet 
 omvalssynpunkt utsatt position och som alltså i första hand är de som i stundande val kan tänkas bli förbikryssade av andra kandidater i partiet. De skiljer sig från övriga ledamöter genom att vara mer benägna att avvika från partilinjen i sina motioner. Utvecklingen skulle i förlängningen kunna påverka partisamman- hållningen (se även avsnittet Kandidaterna och personvalet). En annan konsekvens av personvalssystemets utformning är att olika ledamöter i dag har olika incitament i det parlamentariska arbetet. För dem på en omvalsmässigt säker plats på listan beror möjligheten att bli omvald enbart på partiets framgång i valet medan de kandidater som står på en omvalsmässigt osäker plats inte bara är beroende av partiets framgång utan även av sin egen framgång i förhållande till andra kandidater i partiet. 
 Andra möjliga konsekvenser av personvalet rör samarbetsklimat och organisering i partigrupper och parlamentariska församlingar. Dessa konsekvenser av personvalet har inte studeras vetenskapligt, men en del uppgifter som förekommit i medierna redovisas i rapporten. Vad gäller samarbetet i partigruppen kan det eventuellt försvåras när kandidater har blivit personvalda efter att ha drivit egna profilfrågor i valrörelsen, som mer eller mindre avviker från partiets linje, och sedan fortsätter att driva dem efter valet. Samtidigt skulle det vara ett svek gentemot väljarna om de avstod från att driva frågorna. Hittills är konsekvenser av personvalet i form av ökade spänningar och samarbetssvårigheter inom parti- grupperna knappast vanligt förekommande. Om däremot person- valsinslaget ökar kan konsekvenser av det slaget tänkas öka i omfattning. För att personvalet ska få ett stort genomslag i val- rörelserna krävs att kandidaterna driver egna personvalskampanjer. Det kan då knappast enbart handla om att profilera sig som den mest lämpliga partiföreträdaren, utan det torde även behöva finnas ett reellt utrymme för kandidaterna att i sakpolitiska frågor profilera sig enskilt gentemot andra kandidater i det egna partiet. Särskilt för kandidater längre ned på partiernas listor blir en sådan möjlighet viktig. I takt med en sådan utveckling påverkas förut- sättningarna för det interna arbetet i partigrupperna (se vidare Isberg 1999 s. 186 f.). 
 En annan konsekvens kan tänkas uppstå när de mest populära kandidaterna i personvalet inte tillhör de ledande i partiet. I en sådan situation kan diskussion uppkomma om de tyngsta politiska uppdragen i den beslutande församlingen och partigruppen ska gå till de med ledande positioner i partiet eller till de som har varit 
 114 
 Kennedy 
 mest framgångsrika i personvalet. Väljarnas personröster kan därmed komma att ändra den ordning som följer av partiets interna fördelning av ledarskap och inflytande. Det bör således finnas en beredskap i partierna för att personvalet kan leda till förändringar inte bara när det gäller kandidaturvalet utan även av ledning och organisering av det parlamentariska arbetet som följer efter valet. 
 115 
 5 Personvalets utformning 
 Debatten om personvalsystemets utformning har framför allt gällt hur stort personvalsinslaget bör vara. Från vissa håll har anförts att de nuvarande reglerna innebär att det är för svårt för kandidater att bli personvalda. Det är fortfarande partiets rangordning som i praktiken avgör vilka kandidater som blir invalda. Förslaget har då varit att sänka personvalsspärren i riksdagsvalet till samma nivå som i kommunal- och landstingsvalen, dvs. från åtta till fem procent. Andra har velat gå ännu längre och helt avskaffa spärrarna. Även valkretsarnas storlek har diskuterats. I de större valkretsarna krävs, menar en del, så många personröster för att en kandidat i ett av de större partierna ska bli personvald att han eller hon i praktiken har mycket svårt att klara spärren. Om valkretsarna gjordes mindre skulle det bli enklare för fler kandidater att bli personvalda. Här- utöver har också nivån på personvalsdeltagandet diskuterats. Detta har i och för sig inte med personvalssystemets utformning att göra. När spärrnivåer och personvalets förmodade genomslag diskutera- des inför personvalsreformen var dock frågan om hur många av väljarna som kunde tänkas personrösta en viktig utgångspunkt. Nivån på personvalsdeltagandet har således haft betydelse för upp- fattningen om hur höga spärrarna bör vara. 
 I detta avsnitt studeras effekten av olika nivåer på personvals- spärren. Frågan är hur många som skulle bli personvalda med andra spärrnivåer än de som gäller i dag. Vidare studeras hur olika spärr- nivåer skulle påverka den sociala representativiteten i riksdag, kommun- och landstingsfullmäktige. Hur ändras andelen kvinnor, yngre, äldre, personer med utländsk bakgrund etc. när personvals- spärrarna höjs respektive sänks? I avsnittet studeras även riks- dagsvalkretsarnas storlek och sannolikheten att bli personvald. Särskilt uppmärksammas möjligheten att bli personvald i de största valkretsarna. Slutligen studeras personvalsdeltagandets betydelse 
 117 
 Personvalets utformning 
 för personvalets genomslag. Frågan är hur genomslaget skulle ändras om personvalet varit i högre än i dag. 
 Olika spärrnivåer 
 Personvalsspärren är som bekant åtta procent i riksdagsvalet och fem procent i kommunal- och landstingsvalen. Till grund för spärrnivån i riksdagsvalet låg, som framgått ovan, en försiktighets- princip. Eftersom det på förhand inte gick att veta hur stort genomslag personvalet skulle få ansågs det bättre att sätta spärr- nivån något högre för att senare eventuellt justera den nedåt. 
 Rådet för 1998 års val föreslog i sitt betänkande inte någon sänkning av spärrnivåerna (SOU 1999:136 s. 117 f.). Erfarenheten av den svenska personvalsmodellen ansågs vara för begränsad. Rådet noterade bl.a. också att det bland väljarna inte fanns någon större uppslutning kring uppfattning att personvalsinslaget skulle öka. Det var till och med fler väljare som ville minska eller avskaffa personvalet än som ville ha mer personval. Den vanligaste uppfatt- ningen bland väljarna var dock att man ville behålla den nuvarande personvalsordningen. I senare undersökningar av väljarnas attityd till personvalet har denna uppfattning blivit ännu vanligare (se ovan). 
 Antal personvalda 
 Vilken betydelse skulle det ha haft om spärrnivåerna i 2006 års val hade varit andra än de som gäller i dag? I rapporten har detta stude- rats för riksdagsvalet. Resultatet redovisas i tabell 5.1. Tabellen visar dels hur många av ledamöterna i riksdagen som skulle ha blivit personvalda vid olika spärrnivåer, dels hur många av dem som skulle ha stått på icke valbar plats på sitt partis lista och som alltså inte hade blivit valda i ett system utan personval (dvs. den direkta effekten). De spärrnivåer som studeras är tio, åtta (dvs. dagens spärrnivå), fem och två procent samt ett system helt utan person- valsspärr. 
 Som framgått i det föregående blev med nuvarande personvals- spärr på åtta procent totalt 57 riksdagskandidater personvalda, och av dem stod sex på icke valbar plats inför valet. En högre spärr medför helt naturligt färre personvalda. Om spärren i 2006 års riksdagsval hade varit tio procent skulle 37 riksdagsledamöter ha 
 118 
 Kennedy 
 klarat personvalsspärren. Antalet personvalda på icke valbar plats skulle ha minskat till fyra. 
 Tabell 5.1 Personvalda med olika spärrnivåer i riksdagsvalet fördelat på val- krets 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 5 % 
  
 2 % 
  
 0 % 
  
 Valkrets 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Mandat i 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 riksdagen 
  
 Stockholms 
  
 län 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 9 
  
 1 
  
 42 
  
 10 
  
 42 
  
 Stockholms 
  
 kommun 
  
 3 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 12 
  
 1 
  
 28 
  
 10 
  
 28 
  
 Göteborg 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 11 
  
 3 
  
 18 
  
 7 
  
 18 
  
 Östergötland 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 8 
  
 0 
  
 15 
  
 3 
  
 15 
  
 Skåne S 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 8 
  
 2 
  
 13 
  
 3 
  
 13 
  
 Västra 
  
 Götaland V 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 4 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 13 
  
 4 
  
 13 
  
 Jönköping 
  
 2 
  
 1 
  
 4 
  
 1 
  
 5 
  
 1 
  
 9 
  
 2 
  
 13 
  
 3 
  
 13 
  
 Uppsala 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 5 
  
 1 
  
 9 
  
 3 
  
 12 
  
 5 
  
 12 
  
 Skåne NÖ 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 9 
  
 2 
  
 10 
  
 3 
  
 10 
  
 Halland 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 8 
  
 0 
  
 10 
  
 0 
  
 10 
  
 Gävleborg 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 6 
  
 0 
  
 7 
  
 0 
  
 11 
  
 1 
  
 11 
  
 Dalarna 
  
 1 
  
 0 
  
 5 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 9 
  
 1 
  
 13 
  
 2 
  
 13 
  
 Värmland 
  
 4 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 9 
  
 0 
  
 11 
  
 0 
  
 11 
  
 Örebro 
  
 3 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 6 
  
 0 
  
 8 
  
 0 
  
 12 
  
 2 
  
 12 
  
 Skåne V 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 8 
  
 1 
  
 10 
  
 1 
  
 10 
  
 Malmö 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 4 
  
 1 
  
 9 
  
 3 
  
 10 
  
 4 
  
 10 
  
 Västra 
  
 Götaland N 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 6 
  
 1 
  
 9 
  
 1 
  
 11 
  
 2 
  
 11 
  
 Västerbotten 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 6 
  
 1 
  
 9 
  
 1 
  
 11 
  
 1 
  
 11 
  
 Södermanland 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 6 
  
 2 
  
 8 
  
 3 
  
 12 
  
 5 
  
 12 
  
 Västra 
  
 Götaland Ö 
  
 2 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 11 
  
 1 
  
 11 
  
 1 
  
 11 
  
 Norrbotten 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 9 
  
 0 
  
 9 
  
 Västernorrland 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 8 
  
 1 
  
 11 
  
 2 
  
 11 
  
 Västmanland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 8 
  
 1 
  
 9 
  
 2 
  
 9 
  
 Kalmar 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 7 
  
 1 
  
 8 
  
 2 
  
 8 
  
 Västra 
  
 Götaland S 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 6 
  
 0 
  
 7 
  
 1 
  
 7 
  
 Kronoberg 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 5 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 7 
  
 Blekinge 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 5 
  
 1 
  
 5 
  
 1 
  
 5 
  
 Jämtland 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 5 
  
 1 
  
 5 
  
 1 
  
 5 
  
 Gotland 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 Summa 
  
 37 
  
 4 
  
 57 
  
 6 
  
 121 
  
 13 
  
 228 
  
 33 
  
 349 
  
 78 
  
 349 
  
 Kommentar 
 : Valkretsarna är rangordnade efter antal röstberättigade. Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärr. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 119 
 Personvalets utformning 
 En lägre spärr medför att fler kandidater blir personvalda. Om personvalsspärren i 2006 års riksdagsval hade legat på samma nivå som i kommunal- och landstingsvalen, dvs. fem procent, visar det sig att antalet personvalda riksdagsledamöter skulle ha blivit 121. Av dessa skulle 13 ha varit placerade på icke valbar plats. Clay ningen av spärren från åtta till fem procent skulle således ha inne- burit en fördubbling av både antalet personvalda totalt och antalet personvalda på icke valbar plats. När motsvarande beräkning gjordes efter 2002 års riksdagsval visade sig även då andelen person- valda på icke valbar plats öka till drygt det dubbla, från tio till 22 (KU 2003/04:URD6 s. 61). Trots att det rör sig om en dubblering får den s.k. direkta effekten av personvalet alltjämt anses förhållan- devis liten. Fortfarande skulle minst  
 90–95 
  procent av riksdags- ledamöterna ha varit desamma som i ett system utan personval. Med en ytterligare sänkning av personvalsspärren skulle, helt naturligt, antalet personvalda på icke valbar plats ha ökat ytter- ligare. Om spärren i 2006 års riksdagsval varit två procent hade 33 kandidater på icke valbar plats blivit personvalda. Totalt skulle 228 riksdagsledamöter ha varit personvalda, vilket motsvarar ungefär två tredjedelar (65 procent) av ledamöterna. 
 Ett renodlat personval, dvs. ett system utan personvalsspärr, innebär maximal möjlighet för väljarna att påverka kandidaturvalet. Eftersom det med ett sådant system i princip skulle kunna räcka med en personröst för att bli personvald skulle samtliga invalda riksdagskandidater bli personvalda. Den i sammanhanget mer intressanta frågan är hur många av dessa som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Som framgår av tabell 5.1 skulle det röra sig om 78 kandidater givet att väljarna hade röstat som i 2006 års val. Det är alltså en klar ökning av personvalets direkta effekt. Fortfarande skulle dock det stora flertalet riksdags- ledamöter, 271 eller 78 procent, vara desamma som i ett system utan personval. Även detta resultat ligger i linje med vad som tidigare har konstaterats när motsvarande beräkning gjordes av 2002 års valresultat (KU 2003/04:URD6 s. 61). I ett system utan personvalsspärr skulle då 80 kandidater på icke valbar plats ha blivit personvalda. 
 I tabell 5.2 redovisas samma uppgifter som i tabell 5.1 fast för- delat på parti i stället för valkrets. Noteras kan att Centerpartiet har flest personvalda riksdagsledamöter oavsett spärrnivå, trots att det bara är tredje största parti. De personvalda är oftast samma kandidater som dem som Centerpartiet har placerat på valbar plats, 
 120 
 Kennedy 
 dvs. den direkta effekten av personvalet på Centerpartiets kandi- daturval är liten, vilket betyder att Centerpartiets väljare till stor del personröstar på ett sätt som överensstämmer med partiets kandidatrangordning. Det parti som i förhållande till sin storlek skulle ha minst antal personvalda med en spärrnivå på fem procent är Socialdemokraterna, därefter Moderaterna. Även den direkta effekten av personvalet skulle ha varit liten i dessa två partier om personvalsspärren sänkts från åtta till fem procent. En av flera för- klaringar till detta torde vara att dessa partier inte sällan har fler än ett mandat per valkrets. Även placeringar längre ned på listan räknas i dessa partier därför som valbar plats, medan det i de flesta andra partier ofta endast är den högst placerade kandidaten som anses stå på sådan plats. 
 En ytterligare sänkning av spärren till två procent skulle dock öka andelen personvalda påtagligt, främst i Socialdemokraterna och Moderaterna. Även för Vänsterpartiets del skulle det procentuellt sett innebära en kraftig ökning. Antalet personvalda på icke valbar plats skulle öka i flertalet partier. Det parti med flest personvalda på icke valbar plats skulle ha blivit Moderaterna. Av det partiets riksdagsledamöter skulle nio ha blivit invalda enbart till följd av personröster. Sett i förhållande till storleken i riksdagen skulle den direkta effekten dock ha varit störst för Miljöpartiet och Kristdemokraterna. Minst skulle Socialdemokraterna ha påverkats. 
 Tabell 5.2 Personvalda med olika spärrnivåer i riksdagsvalet fördelat på parti 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 5 % 
  
 2 % 
  
 0 % 
  
 Parti 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Direkt 
  
 Mandat i 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 Totalt 
  
 effekt 
  
 riks- 
  
 dagen 
  
 s 
  
 4 
  
 0 
  
 6 
  
 0 
  
 16 
  
 0 
  
 64 
  
 5 
  
 130 
  
 33 
  
 130 
  
 m 
  
 9 
  
 1 
  
 12 
  
 1 
  
 23 
  
 1 
  
 53 
  
 9 
  
 97 
  
 21 
  
 97 
  
 c 
  
 10 
  
 2 
  
 15 
  
 2 
  
 24 
  
 2 
  
 27 
  
 2 
  
 29 
  
 2 
  
 29 
  
 fp 
  
 4 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 21 
  
 3 
  
 25 
  
 3 
  
 28 
  
 4 
  
 28 
  
 kd 
  
 8 
  
 0 
  
 12 
  
 2 
  
 18 
  
 3 
  
 23 
  
 5 
  
 24 
  
 5 
  
 24 
  
 v 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 9 
  
 0 
  
 20 
  
 3 
  
 22 
  
 5 
  
 22 
  
 mp 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 10 
  
 4 
  
 16 
  
 6 
  
 19 
  
 8 
  
 19 
  
 22 
  
 Summa 
  
 37 
  
 4 
  
 57 
  
 6 
  
 121 
  
 13 
  
 8 
  
 33 
  
 349 
  
 78 
  
 349 
  
 Kommentar 
 : Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärr. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 121 
 Personvalets utformning 
 Om personvalsspärren helt avskaffas skulle konsekvenserna bli annorlunda. Socialdemokraterna hade påverkats näst mest av alla riksdagspartier. Baserat på resultatet i 2006 års riksdagsval skulle omkring en fjärdedel av de socialdemokratiska riksdagsledamöterna ha blivit andra än de som partiet hade nominerat på valbar plats inför valet. Mest skulle Miljöpartiet ha påverkats. Nästan hälften av de invalda miljöpartisterna, åtta av 19, skulle ha varit nominerade på icke valbar plats. I enlighet med vad som redan nämnts är Center- partiet det parti vars kandidaturval skulle ha ändrats minst i ett system utan spärr, vilket hänger samman med att Centerpartiets väljare till stor del personröstar på partiets toppkandidater. 
 Av intresse i sammanhanget är hur stor andel personröster det skulle krävas bland kandidater på icke valbar plats för att, i ett system utan spärr, ta sig förbi partiets kandidatrangordning. Som omtalades inledningsvis är det nuvarande personvalssystemet utformat utifrån kravet att väldigt små väljargrupper inte ska ges möjlighet att styra personvalet på bekostnad av övriga väljare och partierna själva. Studeras de 78 kandidater som skulle ha blivit personvalda i ett system utan personvalsspärrar framkommer att den genomsnittliga andelen personröster är cirka 2,9 procent. Variationen är dock stor. Sex av dem – de som blev personvalda med den nuvarande spärrnivån – har över åtta procent. Över en fjärdedel av dem har under en procent, och av dessa har några en så låg andel som mellan 0,1 och 0,2 procent. 
 Tendensen är att andelen är särskilt låg bland kandidater för stora partier i stora valkretsar. Bland de 33 socialdemokratiska kandidaterna är den genomsnittliga andelen personröster knappt 1,4 procent och bland de 21 moderata kandidaterna är motsvarande andel drygt 2,0 procent. I de två största valkretsarna, Stockholms län och Stockholms kommun, är den genomsnittliga andelen så låg som 0,8 procent bland de socialdemokratiska kandidaterna (sex kandidater) och 0,2 procent bland de moderata kandidaterna (sju kandidater). Förklaringen ligger i att partiernas väljare mer eller mindre koncentrerar sitt personröstande till en mindre grupp kandidater i valkretsen, oftast toppkandidaterna. Eftersom stora partier i stora valkretsar erhåller många mandat, med följden att det är många kandidater som ska utses, skulle det krävas förhållandevis få personröster för att bli personvald på de sista mandaten. 
 Det bör i sammanhanget framhållas att resultaten i undersök- ningen bygger på antagandet att väljarna skulle ha personröstat på samma sätt i 2006 års riksdagsval även med en annan spärrnivå än 
 122 
 Kennedy 
 åtta procent. Detta är förstås inte fullt realistiskt. En annan spärr- nivå skulle med all sannolikhet påverka beteendet hos såväl kandi- dater som väljare och därmed också utfallet av personvalet. För kandidater högt upp på listan skulle en lägre spärr innebära ökad risk att bli omkryssad och för kandidater långt ned på listan skulle det innebära större chans att ta sig förbi partiets kandidatrangord- ning. I båda fallen torde sänkt spärr medföra större engagemang från kandidaterna i personvalet, vilket i sig kan leda till ökat personvalsdeltagandet bland väljarna. En lägre spärr skulle också öka väljarnas incitament att avge personröst eftersom det skulle krävas färre personröster för att de skulle ha betydelse (se dock avsnittet Väljarna och personvalet). 
 Social representativitet 
 Debatten inför personvalsreformen handlade bl.a. om i vad mån personvalet skulle påverka förutsättningarna för olika grupper av kandidater och vilka konsekvenser det i sin tur skulle få för de politiska församlingarnas representativitet. I avsnittet ovan om kandidaterna och personvalet har redogjorts för en del av denna diskussion som gällt vissa grupper, till exempel kvinnor, yngre och invandrare. Som där framgick fanns farhågor för att en del grupper skulle ha svårare att bli personvalda än andra, vilket i sin tur kan få negativa konsekvenser för de politiska församlingarnas sociala representativitet. 
 På senare år har debatten om personvalets betydelse för den sociala representativiteten framför allt handlat om dess betydelse för kandidater med utländsk bakgrund (t.ex.  
 Dagens Nyheter  
  
 2006-11-09). 
  Dagens spärrar har då ansetts vara för höga och sänkta spärrar skulle kunna öka representationen av personer med utländsk bakgrund. Frågan har även uppmärksammats i forsk- ningen. I Danmark har man funnit att invandrargrupper i en rad större kommuner är väl representerade i fullmäktigeförsamlingarna och att det kan förklaras av valsystemet (Togeby 2004 s. 307 f.). De danska reglerna innebär att kandidater för framför allt de större partierna, med många mandat i fullmäktige, kan bli personvalda med förhållandevis få personröster. Ett personvalssystem som innebär låga trösklar för att bli personvald skulle således ha gynnat kandidater med utländsk bakgrund. Utan att säga något om hur representationen av invandrare skulle påverkas av lägre spärrar har, 
 123 
 Personvalets utformning 
 mot bakgrund av de danska erfarenheterna, förutspåtts att ett starkare personvalssystem i Sverige förmodligen skulle ge etniska organisationer en tydligare roll i valkampanjerna och därmed kanske även öka de invandrades intresse för kommunalvalen (Bengtsson 2004 s. 377). 
 I tabell 5.3 redovisas hur riksdagens sammansättning av olika grupper i befolkningen skulle ha påverkats med olika spärrnivåer. I tabellerna 5.4 och 5.5 görs motsvarande redovisningar för kommun- och landstingsfullmäktige. Underlaget för beräkningarna är personröstningen i 2006 års val, och analyserna bygger också här på antagandet att väljarna även med en annan spärrnivå hade personröstat i samma omfattning och på samma sätt som de nu gjorde. 
 Till att börja med kan konstateras att den sociala represen- tativiteten i riksdagen inte, enligt tabell 5.3, skulle ha ändrats på något dramatiskt sätt om spärren hade legat på en annan nivå än dagens åtta procent. Som mest skulle representationen av olika grupper ha varierat med ett par procentenheter. Vad gäller kvinnliga och manliga riksdagsledamöter skulle deras antal i riksdagen ha blivit detsamma om personvalsspärren hade sänkts till fem procent. Ytterligare sänkningar av spärren skulle ha minskat antalet kvinnliga ledamöter men minskningarna är så pass marginella att de inte ger grund för påståendet att lägre spärrar skulle riskera ha negativ effekt på kvinnors representativitet i riks- dagen. 
 Yngre skulle, enligt tabellen, däremot gynnas av en lägre spärr. Särskilt gäller det om spärren togs bort helt. Totalt i 2006 års val var 80 av de valda riksdagskandidaterna mellan  
 18–29 
  år och  
 30–39 
  (22,9 procent). Utan personvalsspärr skulle dessa ha ökat till 94 (26,9 procent). Även kandidater mellan 40 och 49 skulle ha blivit valda i större utsträckning. De som utan spärr skulle ha minskat i antal är framför allt  
 50–64-åringarna, 
  medan kandidater över 64 år skulle ha blivit valda i ungefär samma utsträckning som i dag. 
 124 
 Kennedy 
 Tabell 5.3 Olika gruppers representation i riksdagen vid olika spärrnivåer (procent) 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 5 % 
  
 2 % 
  
 0 % 
  
 Kön 
  
 Kvinnor 
  
 47,0 
  
 47,3 
  
 47,3 
  
 46,1 
  
 47,0 
  
 Män 
  
 53,0 
  
 52,7 
  
 52,7 
  
 53,9 
  
 53,0 
  
 Ålder 
  
 18–29 
  
 4,6 
  
 4,6 
  
 5,2 
  
 5,7 
  
 6,6 
  
 30–39 
  
 18,3 
  
 18,3 
  
 18,6 
  
 18,3 
  
 20,3 
  
 40–49 
  
 29,5 
  
 29,5 
  
 29,2 
  
 29,5 
  
 31,2 
  
 50–64 
  
 44,4 
  
 44,4 
  
 43,6 
  
 43,3 
  
 39,0 
  
 65– 
  
 3,2 
  
 3,2 
  
 3,4 
  
 3,2 
  
 2,9 
  
 Bakgrund 
  
 Svensk 
  
 94,0 
  
 94,0 
  
 93,1 
  
 91,7 
  
 88,8 
  
 Utländsk 
  
 6,0 
  
 6,0 
  
 6,9 
  
 8,3 
  
 11,2 
  
 Utbildning 
  
 Uppgift 
  
 saknas 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 1,4 
  
 Förgymnasial 
  
 5,4 
  
 5,4 
  
 5,4 
  
 5,7 
  
 4,9 
  
 Gymnasial 
  
 27,2 
  
 27,2 
  
 27,2 
  
 26,9 
  
 28,1 
  
 Eftergymnasial 
  
 66,8 
  
 66,8 
  
 66,5 
  
 66,5 
  
 65,6 
  
 Inkomst 
  
 0–99 
  tkr 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 2,6 
  
 3,4 
  
 100–199 
  tkr 
  
 2,6 
  
 2,6 
  
 2,9 
  
 2,9 
  
 3,4 
  
 200–399 
  tkr 
  
 15,2 
  
 15,2 
  
 15,5 
  
 15,8 
  
 20,1 
  
 400– tkr 
  
 80,5 
  
 80,5 
  
 79,9 
  
 78,8 
  
 73,1 
  
 Kommentar 
 : Tabellen omfattar samtliga valda i riksdagen (N=349). Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. 
  
 Källor 
 : Valmyndigheten, SCB. 
 Den grupp kandidater som mest skulle ha gynnats av lägre person- valsspärr i 2006 års riksdagsval är de med utländsk bakgrund. Om spärren i riksdagsvalet hade varit fem i stället för åtta procent skulle deras antal i riksdagen ha ökat något, från 21 (6,0 procent) till 24 (6,9 procent). Med ännu lägre spärr skulle de ha blivit ännu fler och om spärren avskaffats skulle de ha blivit 39 till antalet (11,2 
 125 
 Personvalets utformning 
 procent), vilket nästan är en fördubbling mot i dag. Delas leda- möterna upp efter födelseland framkommer att det främst är de med bakgrund i Asien och, till viss del, Europa utanför Norden och EU som skulle öka i antal om spärren blev lägre. För de med bakgrund i Norden, EU, Sydamerika och övriga världen skulle lägre spärr knappast ha medfört någon skillnad. 
 Både ledamöter med förgymnasial utbildning och ledamöter med eftergymnasial utbildning skulle ha minskat i antal om person- valsspärren hade varit lägre än åtta procent medan ledamöter med gymnasial utbildning skulle ha ökat. Förändringarna är dock marginella. Resultaten tyder snarast på att sänkt personvalsspärr varken skulle ha gynnat eller missgynnat kandidater med olika utbildningsbakgrund. 
 Vad gäller inkomst förefaller däremot sänkt personvalsspärr missgynna vissa kandidater, nämligen de med högst inkomst. Åtminstone om spärren togs bort helt. I stället skulle antalet valda med inkomster under 400 000 kronor öka. Att kandidater med högst inkomst skulle missgynnas av ett starkare personvalsinslag förefaller märkligt eftersom de har större resurser att lägga på sin egen personvalskampanj än kandidater med lägre inkomst. En möjlig förklaring kan vara att riksdagsledamöter som ställer upp för omval ingår i den högsta inkomstkategorin på grund av riksdags- arvodets storlek, och lägre spärr i 2006 års val skulle ha inneburit att en del av de ledamöter som ställde upp för omval hade blivit förbikryssade av kandidater längre ned på valsedeln. 
 Resultatet i tabell 5.3 kan delas upp och studeras på valkretsnivå. Det framkommer då att det i fråga om kön inte finns några större skillnader mellan valkretsarna. I ungefär hälften av valkretsarna skulle andelen kvinnor respektive män inte alls ha påverkats av ändrad spärrnivå i personvalet. I övriga valkretsar hade antalet manliga ledamöter i en del valkretsar ökat med någon enstaka medan antalet kvinnliga ledamöter hade ökat med någon enstaka i andra valkretsar. När det gäller den ökningen av valda kandidater med utländsk bakgrund med lägre personvalsspärr visar det sig att ökningen till stor del skulle ha skett i Stockholms läns, Stockholms kommuns och Göteborgs kommuns valkretsar, dvs. i de tre största valkretsarna. Förklaringen torde vara att de sista mandaten i dessa valkretsar skulle kräva förhållandevis få personröster om det inte fanns någon personvalsspärr, i alla fall för kandidater från de större partierna. Det kan noteras att de största ökningarna av kandidater 
 126 
 Kennedy 
 med lägre inkomst än 400 000 kronor också skulle ske i främst större valkretsar, bl.a. i Stockholms län och Stockholms kommun. 
 I tabell 5.4 visas de olika gruppernas representation i landets kommunfullmäktigeförsamlingar vid olika spärrnivå. Mönstret är delvis samma som i riksdagen. En skillnad är dock att andelen kvinnliga ledamöter skulle ha minskat mer i kommunerna än i riks- dagen om personvalsspärren varit lägre än i dag. Om spärren hade tagits bort helt skulle antalet kvinnliga ledamöter i kommunfull- mäktige ha blivit drygt 300 färre, vilket motsvarar en minskning med 2,5 procentenheter. Hur förändringarna skulle bli i enstaka kommuner har inte kunnat undersökas, men på länsnivå fram- kommer att det finns stora skillnader inom landet. Inte i något län skulle andelen kvinnliga kommunfullmäktigeledamöter öka, men i flera län skulle den vara konstant eller endast minska marginellt. Här kan nämnas Blekinge län, Hallands län, Stockholms län, Jön- köpings län, Skåne län, Västra Götalands län och Örebro län. I enstaka kommuner i dessa län skulle utvecklingen kunna se annor- lunda ut, men aggregerat på länsnivå skulle alltså representationen av kvinnor inte ha påverkats nämnvärt av lägre personvalsspärr. I andra län skulle andelen kvinnor i kommunfullmäktige däremot ha minskat klart, särskilt om spärren hade tagits bort helt. Bland kommunerna i Kronobergs län skulle andelen kvinnliga fullmäktigeledamöter ha minskat med 6 procentenheter. I kommunerna i Norrbottens län och Västerbottens län skulle minskningen ha varit nästan lika stor. Här bör åter betonas att det kan se annorlunda ut i enstaka kommuner i nämnda län. En fråga som ändå kan ställas är om det finns kulturella skillnader i olika delar av landet som kan påverka förutsättningarna för kvinnliga kandidater i ett personvalssystem i positiv respektive negativ rikt- ning (jfr Crawford  Öhrvall 2004 s. 34). 
 I fråga om olika åldersgruppers representativitet i kommunfull- mäktigeförsamlingarna är mönstret ungefär som i riksdagsvalet. Yngre kandidater mellan 18 och 29 år respektive 30 och 39 år skulle ha blivit valda i större utsträckning om personvalsspärren varit lägre, medan kandidater mellan 50 och 64 år hade blivit valda i mindre utsträckning. I synnerhet gäller detta om personvalsspärren hade tagits bort helt. Även kandidater över 64 år skulle ha blivit valda i något mindre utsträckning. 
 127 
 Personvalets utformning 
  
 Tabell 5.4 
  
 Olika gruppers representation i kommunfullmäktige vid olika 
  
 spärrnivåer (procent) 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 5 % 
  
 2 % 
  
 0 % 
  
 Kön 
  
 Kvinnor 
  
 42,5 
  
 42,4 
  
 42,1 
  
 41,5 
  
 39,6 
  
 Män 
  
 57,5 
  
 57,6 
  
 57,9 
  
 58,5 
  
 60,4 
  
 Ålder ( år) 
  
 18–29 
  
 5,6 
  
 5,6 
  
 5,7 
  
 6,0 
  
 7,8 
  
 30–39 
  
 12,9 
  
 12,9 
  
 12,9 
  
 13,2 
  
 14,5 
  
 40–49 
  
 21,2 
  
 21,2 
  
 21,3 
  
 21,7 
  
 22,9 
  
 50–64 
  
 48,1 
  
 48,1 
  
 47,8 
  
 47,2 
  
 44,2 
  
 65– 
  
 12,2 
  
 12,2 
  
 12,2 
  
 12,0 
  
 10,6 
  
 Bakgrund 
  
 Svensk 
  
 92,3 
  
 92,2 
  
 92,2 
  
 91,9 
  
 90,5 
  
 Utländsk 
  
 7,7 
  
 7,8 
  
 7,8 
  
 8,1 
  
 9,5 
  
 Medborgarskap 
  
 Svensk 
  
 99,0 
  
 99,0 
  
 99,0 
  
 99,0 
  
 98,9 
  
 Utländsk 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,1 
  
 Utbildning 
  
 Uppgift saknas 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 Förgymnasial 
  
 11,0 
  
 11,0 
  
 10,9 
  
 11,0 
  
 11,3 
  
 Gymnasial 
  
 40,1 
  
 40,1 
  
 40,0 
  
 39,9 
  
 40,6 
  
 Eftergymnasial 
  
 48,3 
  
 48,3 
  
 48,4 
  
 48,4 
  
 47,5 
  
 Inkomst (tkr) 
  
 0–99 
  
 6,5 
  
 6,6 
  
 6,7 
  
 7,0 
  
 8,4 
  
 100–199 
  
 13,2 
  
 13,1 
  
 13,1 
  
 13,0 
  
 13,2 
  
 200–399 
  
 56,1 
  
 56,0 
  
 55,9 
  
 55,6 
  
 55,1 
  
 400– 
  
 24,2 
  
 24,3 
  
 24,3 
  
 24,5 
  
 23,4 
  
 Kommentar 
 : Tabellen omfattar samtliga valda i landets kommunfullmäktige (N=13 078). Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. Vid beräkningarna har inte tagits hänsyn till effekter av bestämmelser om spärr i absoluta tal för att bli personvald (enligt nuvarande bestämmelser 50 personröster i kommunalvalet) vilket innebär att uppgifterna i kolumnen för 5 % kan skilja något mot det faktiska utfallet i 2006 års val. 
  
 Källor 
 : Valmyndigheten, SCB. 
 128 
 Kennedy 
 Även när det gäller utländsk bakgrund finns likheter med riksdags- valet. Kandidater med utländsk bakgrund skulle ha blivit valda i större utsträckning om det inte hade funnits någon personvals- spärr. Totalt i landets kommunfullmäktigeförsamlingar skulle antalet ledamöter med utländsk bakgrund ha ökat med över 200, vilket motsvarar nästan två procentenheter. Skillnaden mot det nuvarande systemet är således något mindre än vad som var fallet i riksdagsvalet. Jämförs ledamöter med avseende på födelseland framkommer att, förutom svenska kandidater, kandidater från övriga nordiska länder skulle ha blivit färre om det inte hade funnits någon personvalsspärr, medan det framför allt är kandidater från Asien, Afrika och Europa utanför EU som skulle ha blivit fler. Av tabellen framgår också att antalet ledamöter med utländskt medborgarskap inte skulle ha blivit nämnvärt annorlunda med en annan spärrnivå än den som gäller i dag. Dessa skulle utgöra en mycket liten grupp oavsett spärrnivå. 
 Slutligen kan konstateras att utbildningsnivån bland fullmäktigeledamöterna inte skulle ha blivit nämnvärt annorlunda med en annan personvalsspärr. Däremot skulle representationen av låginkomsttagare ha ökat om spärren tagits bort helt, men föränd- ringen är inte särskilt stor. En skillnad mot riksdagsvalet är att andelen höginkomsttagare skulle ha minskat bara marginellt om personvalsspärren hade tagits bort; som framgick ovan skulle ju andelen ledamöter i riksdagen med en inkomst över 400 000 kronor ha blivit lägre utan personvalsspärr. En möjlig förklaring till denna skillnad är att uppdrag i kommunfullmäktige är fritidsuppdrag. Kandidater som redan sitter i fullmäktige och ställer upp för omval, och som eventuellt skulle bli förbikryssade av kandidater längre ner på valsedeln, torde således inte i samma omfattning som i riksdagen tillhöra den högsta inkomstkategorin. 
 I tabell 5.5 visas slutligen olika gruppers representativitet i landstingsfullmäktigeförsamlingarna vid olika nivåer på personvals- spärren. I flera avseende påminner resultatet om vad som fram- kommit ovan. Det kan dock noteras att andelen kvinnliga fullmäktigeledamöter skulle ha ökat något om det inte hade funnits någon spärr i personvalet. Jämfört med i dag skulle det ha funnits totalt 20 fler kvinnliga ledamöterna i landstingen, vilket motsvarar en ökning med knappt 1,5 procentenheter. Förändringen av kvinnors representation skulle således ha blivit tvärtemot den i kommunerna. 
 129 
 Personvalets utformning 
  
 Tabell 5.5 
  
 Olika gruppers representation i landstingsfullmäktige vid olika 
  
 spärrnivåer (procent) 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 5 % 
  
 2 % 
  
 0 % 
  
 Kön 
  
 Kvinnor 
  
 47,0 
  
 47,0 
  
 47,6 
  
 47,6 
  
 49,1 
  
 Män 
  
 53,0 
  
 53,0 
  
 52,4 
  
 52,4 
  
 50,9 
  
 Ålder (år) 
  
 18–29 
  
 3,8 
  
 3,9 
  
 3,9 
  
 4,3 
  
 6,5 
  
 30–39 
  
 11,3 
  
 11,4 
  
 11,5 
  
 11,7 
  
 12,9 
  
 40–49 
  
 18,5 
  
 18,7 
  
 19,1 
  
 19,5 
  
 19,9 
  
 50–64 
  
 54,8 
  
 54,3 
  
 54,2 
  
 53,4 
  
 51,0 
  
 65– 
  
 11,5 
  
 11,7 
  
 11,2 
  
 11,1 
  
 9,7 
  
 Bakgrund 
  
 Svensk 
  
 92,6 
  
 92,4 
  
 92,5 
  
 92,1 
  
 90,0 
  
 Utländsk 
  
 7,4 
  
 7,6 
  
 7,5 
  
 7,9 
  
 10,0 
  
 Medborgarskap 
  
 Svensk 
  
 99,1 
  
 99,1 
  
 99,1 
  
 99,2 
  
 99,0 
  
 Utländsk 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 0,8 
  
 1,0 
  
 Utbildning 
  
 Uppgift saknas 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 Förgymnasial 
  
 6,6 
  
 6,6 
  
 6,6 
  
 6,6 
  
 6,6 
  
 Gymnasial 
  
 32,1 
  
 32,2 
  
 31,9 
  
 31,6 
  
 32,1 
  
 Eftergymnasial 
  
 61,1 
  
 61,0 
  
 61,2 
  
 61,5 
  
 61,0 
  
 Inkomst (tkr) 
  
 0–99 
  
 3,7 
  
 3,7 
  
 3,8 
  
 4,1 
  
 5,6 
  
 100–199 
  
 6,8 
  
 7,0 
  
 6,9 
  
 6,8 
  
 7,7 
  
 200–399 
  
 48,1 
  
 47,9 
  
 47,9 
  
 47,4 
  
 47,6 
  
 400– 
  
 41,4 
  
 41,3 
  
 41,4 
  
 41,7 
  
 39,2 
  
 Kommentar 
 : Tabellen omfattar samtliga valda i landets landstingsfullmäktige (N=1 656). Nuvarande spärrnivå markerad i fetstil. Vid beräkningarna har inte tagits hänsyn till effekter av bestämmelser om spärr i absoluta tal för att bli personvald (enligt nuvarande bestämmelser 100 personröster i landstingsvalet) vilket innebär att uppgifterna i kolumnen för 5 % kan skilja något mot det faktiska utfallet i 2006 års val. 
  
 Källor 
 : Valmyndigheten, SCB. 
 130 
 Kennedy 
 Därutöver gäller att lägre eller sänkt spärr i personvalet i viss mån skulle ha ökat representationen av yngre, personer med utländsk bakgrund och låginkomsttagare i landstingen. 
 Valkretsarnas storlek 
 Vad gäller valkretsarnas storlek har det ansetts svårt, enligt vissa alltför svårt, för kandidater i de större valkretsarna att bli person- valda. Rådet för utvärdering av 1998 års val konstaterade i sitt betänkande att andelen kandidater som blivit valda genom person- röster var lägre i de fyra största valkretsarna än i flertalet övriga valkretsar (SOU 1999:136 s. 118 f.). Den främsta orsaken till det ansågs vara att personvalsspärren på åtta procent motsvarade så många röster att det i praktiken var mycket svårt för andra än mycket välkända politiker, till exempel partiledare, att få tillräckligt med personröster. Särskilt gällde detta för kandidater från de större partierna. Rådet diskuterade olika metoder för att komma till rätta med problemet, bl.a. ändrad valkretsindelning för att göra de största valkretsarna mindre. Ur principiell synvinkel hade, enligt rådet, en förändring av valkretsindelning varit tilltalande av flera skäl, men vid den aktuella tidpunkten framstod det inte som ett genomförbart alternativ. Rådet diskuterade även olika slags särregler för de större valkretsarna, men såg flera nackdelar med en sådan ordning. Rådet framförde förhoppningen att de olika modeller som diskuterats skulle kunna tjäna som underlag för vidare överväganden i frågan. 
 Frågan om delning av de tre största valkretsarna (Stockholms län, Stockholms kommun och Göteborgs kommun) för att öka personvalsgenomslaget behandlades av 1999 års författningsutred- ning (SOU 2002:42 s. 71 f.). Efter kontakter med partiorganisatio- ner i de berörda valkretsarna konstaterade utredningen att inställ- ningen i dessa till en ny valkretsindelning var negativ och att det därför saknades politiska förutsättningar för delning av dem. Vidare skulle en ändrad valkretsindelning innebära problem för riksproportionaliteten i valsystemet. Utredningen ansåg att frågan om att förbättra personvalsgenomslaget borde bli föremål för fortsatta överväganden inom ramen för en mer genomgripande översyn av hela valsystemet. 
 I tabell 5.6 redovisas sannolikheten för att invalda kandidater från olika riksdagsvalkretsar blev personvalda i 2006 års riksdagsval. 
 131 
 Personvalets utformning 
 Valkretsarna är rangordnade efter antal röstberättigade. Först kan konstateras att det inte finns någon valkrets i vilken samtliga kandidater blev personvalda. Studeras alla riksdagsledamöter är sannolikheten för att vara personvald 0,16 enheter. Bland ledamöter från den största valkretsen, Stockholms län, är sannolikheten endast 0,05 enheter. Bland ledamöter från den näst största och tredje största valkretsen, Stockholms kommun och Göteborgs kommun, är sannolikheten något högre (0,11 i båda valkretsarna). I de tre därefter största valkretsarna, Östergötland, Skåne S och Västra Götaland V, är sannolikheten lägre. I flera därpå följande valkretsar blir sannolikheten klart högre, men det finns flera undantag. I valkretsarna Skåne V och Malmö kommun blev inga riksdagsledamöter personvalda. Inte heller i Västmanland blev någon riksdagsledamot personvald. Här kan jämföras med Jönkö- ping, som tillhör en av de större valkretsarna, i vilken sanno- likheten för att ledamöterna blev personvalda är 0,31 enheter. 
 Klart högst är sannolikheten för att ledamöterna ska vara personvalda i de minsta valkretsarna. Högst är den bland ledamöter från Gotland. Även i valkretsarna Jämtland och Blekinge är sanno- likheten hög. Det är dock inte så att de högre sannolikheterna i dessa valkretsar förklaras av fler personvalda. De jämförelsevis höga sannolikheterna har i stället att göra med det låga antalet mandat i valkretsarna. På motsvarande sätt ska den låga sannolikheten i de största valkretsarna ses mot bakgrund av det stora antalet mandat i dessa. Som framgår av tabellen skiljer sig antalet personvalda inte nämnvärt mellan de största och minsta valkretsarna, vilket inte heller var fallet vid föregående val (se KU 2003/04:URD6 s. 64 f.). Härutöver kan självklart nivån på personvalsdeltagandet förklara skillnader i sannolikheten för att ledamöter från olika valkretsar är personvalda, men tidigare analyser har visat att skillnaderna mellan valkretsarna består även vid kontroll för andel väljare som person- röstat (s. 64). 
 132 
 Kennedy 
 Tabell 5.6 Personvalda och kandidater över spärr i 2006 års riksdagsval fördelat på valkrets 
  
 Valkrets 
  
 Antal riksdags- 
  
 Antal person- 
  
 Sannolikhet 
  
 Antal 
  
 mandat 
  
 valda 
  
 personvald 
  
 kandidater 
  
 kandidater 
  
 över spärr 
  
 Stockholms län 
  
 42 
  
 2 
  
 0,05 
  
 3 
  
 Stockholms kommun 
  
 28 
  
 3 
  
 0,11 
  
 4 
  
 Göteborg 
  
 18 
  
 2 
  
 0,11 
  
 2 
  
 Östergötland 
  
 15 
  
 1 
  
 0,07 
  
 1 
  
 Skåne S 
  
 13 
  
 0 
  
 0,00 
  
 1 
  
 Västra Götaland V 
  
 13 
  
 1 
  
 0,08 
  
 1 
  
 Jönköping 
  
 13 
  
 4 
  
 0,31 
  
 5 
  
 Uppsala 
  
 12 
  
 2 
  
 0,17 
  
 2 
  
 Skåne NÖ 
  
 10 
  
 3 
  
 0,30 
  
 3 
  
 Halland 
  
 10 
  
 1 
  
 0,10 
  
 1 
  
 Gävleborg 
  
 11 
  
 2 
  
 0,18 
  
 3 
  
 Dalarna 
  
 13 
  
 5 
  
 0,38 
  
 5 
  
 Värmland 
  
 11 
  
 4 
  
 0,36 
  
 5 
  
 Örebro 
  
 12 
  
 3 
  
 0,25 
  
 3 
  
 Skåne V 
  
 10 
  
 0 
  
 0,00 
  
 1 
  
 Malmö 
  
 10 
  
 0 
  
 0,00 
  
 1 
  
 Västra Götaland N 
  
 11 
  
 2 
  
 0,18 
  
 2 
  
 Västerbotten 
  
 11 
  
 4 
  
 0,36 
  
 4 
  
 Södermanland 
  
 12 
  
 1 
  
 0,08 
  
 1 
  
 Västra Götaland Ö 
  
 11 
  
 3 
  
 0,27 
  
 4 
  
 Norrbotten 
  
 9 
  
 2 
  
 0,22 
  
 5 
  
 Västernorrland 
  
 11 
  
 1 
  
 0,09 
  
 2 
  
 Västmanland 
  
 9 
  
 0 
  
 0,00 
  
 2 
  
 Kalmar 
  
 8 
  
 2 
  
 0,25 
  
 4 
  
 Västra Götaland S 
  
 7 
  
 2 
  
 0,29 
  
 4 
  
 Kronoberg 
  
 7 
  
 2 
  
 0,29 
  
 3 
  
 Blekinge 
  
 5 
  
 2 
  
 0,40 
  
 5 
  
 Jämtland 
  
 5 
  
 2 
  
 0,40 
  
 7 
  
 Gotland 
  
 2 
  
 1 
  
 0,50 
  
 7 
  
 Totalt 
  
 349 
  
 57 
  
 0,16 
  
 91 
  
 Kommentar:  
 Valkretsarna är rangordnade efter antal röstberättigade. I kolumnen Antal personvalda kandidater ingår samtliga valda kandidater i valkretsen som klarade personvals- spärren. I kolumnen Antal kandidater över spärr ingår samtliga kandidater i valkretsen som klarade personvalsspärren, inklusive de som inte blev invalda på grund av antingen dubbelvalsavveckling eller att partiet blev utan mandat i valkretsen. Kandidater som kandiderat och klarat personvalsspärren i flera valkretsar räknas flera gånger. 
 Källa: Valmyndigheten. 
 133 
 Personvalets utformning 
 Det är inte ovanligt att kandidater som klarar personvalsspärren trots det inte blir valda. Totalt klarade i 2006 års val 91 kandidater personvalsspärren men endast 57 blev invalda. I några fall berodde det på dubbelvalsavveckling, dvs. att samma person kandiderade och blev personvald i flera valkretsar men endast kunde tillträda ett av dessa mandat. Till exempel blev både Evans (m) och Hunter (v) personvalda i Stockholms län och Stockholms kommun. Utifrån andelen personröster i respektive valkrets blev Kelly invald i Stockholms kommuns valkrets och dubbelvalsav- vecklad i Stockholms läns valkrets, medan Wheeler blev invald i Stockholms läns valkrets och dubbelvalsavvecklad i Stockholms kommuns valkrets. Främsta orsaken till att kandidater som klarat personvalsspärren inte blir valda är dock att partiet inte har fått mandat i den aktuella valkretsen. I de större valkretsarna förekom- mer knappast detta då alla partierna som regel får minst ett mandat i dem, men i mindre valkretsar är det vanligt förekommande. Ett tydligt exempel är Gotlands läns valkrets. Som framgår av tabell 5.6 klarade där totalt sju kandidater personvalsspärren: två från Mode- raterna och en från vart och ett av övriga riksdagspartier utom Socialdemokraterna. Av de två mandaten i valkretsen gick ett till Moderaterna och ett till Socialdemokraterna. För en av de två personvalda moderaterna samt för alla personvalda i övriga partier fanns således inget mandat att fördela. Bortsett från de allra minsta valkretsarna tycks dock inte finnas något tydligt samband mellan valkretsstorlek och antal kandidater som klarade personvalsspärren. 
 En särskild grupp bland de personvalda är de som var placerade på icke valbar plats på sitt partis lista. I 2006 års riksdagsval var dessa, som framgått ovan, sex till antalet och de kom från sex olika valkretsar. De sex valkretsarna – Göteborg, Jönköping, Uppsala, Dalarna, Jämtland och Gotland – varierar i storlek, från den tredje största till den minsta. Det finns med andra ord inget i dessa siffror som indikerar att det skulle vara svårare för kandidater på icke valbar plats att bli personvalda i de större valkretsarna än i de mindre. Samtidigt kan noteras att sedan personvalsreformen har ingen kandidat på icke valbar plats blivit personvald i de två största valkretsarna (Stockholms län och Stockholms kommun), vilket framgår av tabell 5.7. Det finns dock även flera mindre valkretsar där det under denna tid inte har hänt att en kandidat på icke valbar har blivit personvald. Svårigheten för kandidater på icke valbar plats 
 134 
 Kennedy 
 att bli personvalda tycks med andra ord inte vara isolerad till de större valkretsarna. 
 Tabell 5.7 Personvalda på icke valbar plats i 1998, 2002 och 2006 år riksdagsval fördelat på valkrets 
  
 Valkrets 
  
 1998 
  
 2002 
  
 2006 
  
 Summa  
 98–06 
  
 Stockholms län 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Stockholms kommun 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Göteborg 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 Östergötland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Skåne S 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Västra Götaland V 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Jönköping 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 Uppsala 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 Skåne NÖ 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Halland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Gävleborg 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Dalarna 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 Värmland 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Örebro 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Skåne V 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Malmö 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västra Götaland N 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Västerbotten 
  
 2 
  
 3 
  
 0 
  
 5 
  
 Södermanland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västra Götaland Ö 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Norrbotten 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 Västernorrland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Västmanland 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kalmar 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 Västra Götaland S 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kronoberg 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Blekinge 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 Jämtland 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 Gotland 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 Totalt 
  
 12 
  
 10 
  
 6 
  
 28 
  
 Kommentar 
 : Valkretsarna är rangordnade efter antal röstberättigade (2006).  
 Källor 
 : SOU 1999:136 s. 87, KU 2003/04:URD6, Valmyndigheten. 
 135 
 Personvalets utformning 
 Sammantaget kan sägas att sannolikheten för att ledamöterna är personvalda är högre i små valkretsar än i stora, men om man i stället ser till antalet personvalda per valkrets är skillnaden mellan olika valkretsar mindre. Den högre sannolikheten har således till stor del att göra med att antalet mandat är lägre i små valkretsar än i stora. Det finns också flera små valkretsar i vilka sannolikheten att ledamöterna är personvalda är lägre än i stora valkretsar. Inte heller förefaller kandidater på icke valbar plats bli personvalda i större utsträckning i små valkretsar än i stora. Härutöver kan noteras följande. Som framgått ovan har tidigare anförts att det är särskilt svårt för kandidater för de stora partierna i de stora valkretsarna att bli personvalda och att det nästan bara är partiledare i dessa som kan klara personvalsspärren. Av de totalt sju kandidater som i 2006 års riksdagsval blev personvalda i de tre största valkretsarna (Stockholms län, Stockholms kommun och Göteborgs kommun) var två från de två största partierna: en från Socialdemokraterna (Mcdowell) och en från Moderaterna (Evans). Av övriga fem var en från Folkpartiet (Matthews), två från Kristdemokraterna (Robinson och Wallace), en från Vänsterpartiet (Hunter) och en från Miljöpartiet (Mitchell). Om detta kan två kommentarer göras. Tvärtemot det anförda tycks det inte ha varit lättare för kandidater från de mindre partier att bli personvalda i de största valkretsarna än vad det var för kandidater från de större partierna. Av de sju person- valda kandidaterna var dock fem partiledare eller språkrör och en statsråd vid tidpunkten för valet. Endast en kandidat kan sägas ha haft en mindre ledande position i sitt parti. Möjligen indikerar detta att det är svårt för andra än partiledare och andra med centrala, ledande befattningar att bli personvalda i de större valkretsarna. Samtidigt torde det faktum att partiledarna ofta kandiderar i någon av de större valkretsarna medföra att det blir just svårare för andra kandidater att bli personvalda i de kretsarna. Det är naturligt så att partiledare drar många personröster bland ett partis väljare, vilket i sin tur innebär färre personröster på övriga kandidater på listan. 
 136 
 Kennedy 
 Ett högre personvalsdeltagande 
 Med nuvarande personvalsspärr 
 Ju fler väljare som personröstar, desto fler kandidater skulle sannolikt klara personvalsspärren och bli personvalda, vilket i sin tur skulle betyda att ökat personvalsinslag. Som framgick inled- ningsvis ansåg Rådet för 1998 års val att ett ökat personvalsinslag hellre skulle åstadkommas genom ökad personröstning än genom sänkta personvalsspärrar (SOU 1999:136 s. 117 f.). I diskus- sionerna inför personvalsreformen nämndes som rimliga nivåer på personvalsdeltagandet  
 30–50 
  procent i riksdagsvalet och  
 50–70 
  procent i kommunalvalet (SOU 1993:21 s. 53, 152). Utvecklingen sedan personvalspremiären har dock gått i riktning mot ett allt lägre personvalsdeltagande, och i 2006 års riksdagsval person- röstade omkring 22 procent av väljarna. I kommunal- och lands- tingsvalen personröstade omkring 28 respektive 22 procent. 
 Frågan som ställs här är vilken betydelse det skulle ha haft för personvalets genomslag om personvalsdeltagandet i 2006 års val hade uppgått till 50 procent. Hur många kandidater skulle ha klarat personvalsspärren och hur många av dem skulle ha varit placerade på icke valbar plats? Svaren på dessa frågor framgår av tabell 5.8. Beräkningarna har gjorts utifrån 2006 års riksdagsval och bygger på antagandet att väljarna skulle ha fördelat sina personröster på samma sätt som i valet. 
 Totalt visar det sig att antalet personvalda ledamöter skulle ha ökat från dagens 57 till 165. Knappt hälften (47 procent) av riks- dagsledamöterna skulle således ha blivit personvalda om 50 procent av väljarna hade personröstat. 
 Av tabellen framgår även förändringar på valkretsnivå. Det kan först konstateras att ingen valkrets skulle vara helt utan personvald ledamot, något som är fallet i dag (se ovan). Störst skulle föränd- ringarna bli i valkretsen Göteborgs kommun med sju ytterligare personvalda ledamöter, därefter i valkretsarna Södermanland, Malmö kommun, Skåne V och Västra Götaland N med ytterligare sex personvalda ledamöter vardera. I ett fall skulle det högre personvalsdeltagandet ha lett till att samtliga ledamöter från val- kretsen blivit personvalda, nämligen i den minsta valkretsen, Got- land, som har två riksdagsledamöter varav en i dag är personvald. I valkretsarna Västra Götaland N, Västra Götaland Ö och Jämtland skulle andelen personvalda ledamöter ha blivit  
 70–80 
  procent. I 20 
 137 
 Personvalets utformning 
 av de 29 valkretsarna skulle minst hälften av ledamöterna ha blivit personvalda. Minst andel personvalda skulle finnas i valkretsarna Stockholms län och Stockholms kommun. Att så är fallet beror inte, vilket framgår av tabellen, på att antalet personvalda skulle vara färre i dessa valkretsar än i övriga; efter Göteborgs kommun skulle Stockholms län tillsammans med ytterligare ett par valkretsar till och med ha flest personvalda ledamöter. Förklaringen är i stället att antalet mandat är klart större i Stockholms läns och Stockholms kommuns valkretsar än i övriga (jfr ovan). 
 Tabell 5.8 Personvalda med ett personvalsdeltagande på 50 procent och spärr på åtta procent i riksdagsvalet fördelat på valkrets (antal) 
  
 Valkrets 
  
 Totalt 
  
 Förändring 
  
 Direkt effekt 
  
 Förändring 
  
 Stockholms län 
  
 5 
  
 +3 
  
 0 
  
 0 
  
 Stockholms kommun 
  
 8 
  
 +5 
  
 0 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 6 
  
 +4 
  
 1 
  
 0 
  
 Södermanland 
  
 7 
  
 +6 
  
 2 
  
 +2 
  
 Östergötland 
  
 6 
  
 +5 
  
 0 
  
 0 
  
 Jönköping 
  
 7 
  
 +3 
  
 2 
  
 +1 
  
 Kronoberg 
  
 4 
  
 +2 
  
 0 
  
 0 
  
 Kalmar 
  
 3 
  
 +1 
  
 0 
  
 0 
  
 Gotland 
  
 2 
  
 +1 
  
 1 
  
 0 
  
 Blekinge 
  
 3 
  
 +1 
  
 1 
  
 +1 
  
 Malmö 
  
 6 
  
 +6 
  
 2 
  
 +2 
  
 Skåne V 
  
 6 
  
 +6 
  
 0 
  
 0 
  
 Skåne S 
  
 4 
  
 +4 
  
 1 
  
 +1 
  
 Skåne NÖ 
  
 6 
  
 +3 
  
 0 
  
 0 
  
 Halland 
  
 6 
  
 +5 
  
 0 
  
 0 
  
 Göteborg 
  
 9 
  
 +7 
  
 2 
  
 +1 
  
 Västra Götaland V 
  
 6 
  
 +5 
  
 1 
  
 +1 
  
 Västra Götaland N 
  
 8 
  
 +6 
  
 1 
  
 +1 
  
 Västra Götaland S 
  
 3 
  
 +1 
  
 0 
  
 0 
  
 Västra Götaland Ö 
  
 8 
  
 +5 
  
 0 
  
 0 
  
 Värmland 
  
 7 
  
 +3 
  
 0 
  
 0 
  
 Örebro 
  
 7 
  
 +4 
  
 0 
  
 0 
  
 Västmanland 
  
 5 
  
 +5 
  
 1 
  
 +1 
  
 Dalarna 
  
 8 
  
 +3 
  
 1 
  
 0 
  
 Gävleborg 
  
 6 
  
 +4 
  
 0 
  
 0 
  
 Västernorrland 
  
 5 
  
 +4 
  
 0 
  
 0 
  
 Jämtland 
  
 4 
  
 +2 
  
 1 
  
 0 
  
 Västerbotten 
  
 6 
  
 +2 
  
 1 
  
 +1 
  
 Norrbotten 
  
 4 
  
 +2 
  
 0 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 165 
  
 +108 
  
 18 
  
 +12 
  
 Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet i 2006 års val. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 138 
 Kennedy 
 Majoriteten av de personvalda har en så pass hög placering på val- sedeln att de skulle ha blivit valda även utan personval. Antalet personvalda på icke valbar plats, dvs. den direkta effekten av person- valet, hade med ett personvalsdeltagande på 50 procent blivit 18 ledamöter. Det är en ökning med 12 ledamöter jämfört med i dag. Trots ökningen skulle i flertalet valkretsar fortfarande enbart kan- didater på valbar plats ha blivit personvalda. Det gäller bl.a. de två största valkretsarna, Stockholms län och Stockholms kommun. I den tredje största valkretsen, Göteborgs kommun, skulle dock antalet personvalda kandidater på icke valbar plats ha ökat från en till två. 
 I tabell 5.9 återges samma resultat som i tabell 5.8 men fördelat på parti i stället för valkrets. De partier som skulle få störst ökning av personvalda om personvalsdeltagandet uppgått till 50 procent är Socialdemokraterna och Moderaterna med 24 respektive 23 fler personvalda riksdagsledamöter. Totalt skulle därmed knappt en fjärdedel (23 procent) av de socialdemokratiska riksdagsledamöterna och drygt en tredjedel (36 procent) av de moderata riksdagsleda- möterna ha varit personvalda, vilket kan jämföras med omkring 5 respektive 12 procent i dag. Den största procentuella ökningen av antalet personvalda riksdagsledamöter skulle dock gälla Miljöpartiet. Dagens två personvalda miljöpartister i riksdagen skulle öka till 14, vilket motsvarar en ökning med 600 procent. Totalt skulle därmed nästan tre fjärdedelar (73 procent) av Miljöpartiets riksdagsledamöter ha varit personvalda. Efter Miljöpartiet skulle Vänsterpartiet och Socialdemokraterna ha fått de största procentuella ökningarna av personvalda (400 respektive 400 procent). Minst skillnad skulle ett högre personvalsdeltagande ha för Kristdemokraterna och Center- partiet. 
 Tabell 5.9 Personvalda med ett personvalsdeltagande på 50 procent och spärr på åtta procent i riksdagsvalet fördelat på parti (antal) 
  
 Parti 
  
 Totalt 
  
 Förändring 
  
 Direkt effekt 
  
 Förändring 
  
 s 
  
 30 
  
 +24 
  
 2 
  
 +2 
  
 m 
  
 35 
  
 +23 
  
 2 
  
 +1 
  
 c 
  
 26 
  
 +11 
  
 2 
  
 +0 
  
 fp 
  
 24 
  
 +17 
  
 3 
  
 +2 
  
 kd 
  
 21 
  
 +9 
  
 3 
  
 +1 
  
 v 
  
 15 
  
 +12 
  
 0 
  
 +0 
  
 mp 
  
 14 
  
 +12 
  
 6 
  
 +6 
  
 Summa 
  
 165 
  
 +108 
  
 18 
  
 +12 
  
 Kommentar 
 : Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet i 2006 års val. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 139 
 Personvalets utformning 
 I tabellen visas även den direkta effekten av personvalet. Som framgått skulle totalt 18 kandidater på icke valbar plats ha blivit personvalda om hälften av väljarna personröstat. Det visar sig att en tredjedel av dessa 18 skulle ha varit miljöpartister. Miljöpartiet är i dag riksdagens minsta parti med totalt 19 riksdagsledamöter. Med bevarad personvalsspärr men högre personvalsdeltagande skulle alltså sex av dessa ledamöter ersättas av kandidater som partiet placerat på icke valbar plats. Detta motsvarar nästan en tredjedel av Miljöpartiets riksdagsgrupp. Oftast är det fråga om kandidater med höga placeringar på Miljöpartiets listor som nummer två eller tre. I ett fall skulle en kandidat med placering som nummer elva på listan (Göteborgs kommun) ha blivit personvald. 
 För övriga partier skulle den direkta effekten vara klart lägre. Av Vänsterpartiets ledamöter skulle fortfarande ingen personvald ha varit placerad på icke valbar plats. I övrigt skulle andelen person- valda ledamöter på icke valbar plats ha varierat från omkring 2 procent (Socialdemokraterna och Moderaterna) till  
 11–12 
  procent (Folkpartiet och Kristdemokraterna). Som regel är det fråga om kandidater med förhållandevis höga placeringar på partiernas listor. I två fall skulle dock kandidater placerade på femte och sjätte plats ha blivit personvalda (Socialdemokraterna i Blekinge läns respektive Malmö kommuns valkrets) och i ett fall skulle en kandidat placerad på 25:e plats ha blivit personvald (Kristdemo- kraterna i Södermanlands läns valkrets). 
 Med lägre personvalsspärr 
 En förklaring som anförts till det som många menar låga person- valsdeltagandet har varit att spärrarna i dag är för höga, åtminstone i riksdagsvalet. Väljarna anser då att det är mindre meningsfullt att personrösta eftersom det krävs ett alltför stort antal personröster på en viss kandidat för att denne ska komma över spärren. Av samma anledning skulle flera kandidater inte finna det lönt att engagera sig i egna personvalskampanjer, vilket i sin tur också bidrar till ett lägre personvalsdeltagande. Enligt detta resonemang skulle en åtgärd vara att sänka personvalsspärrarna. Det skulle motivera fler väljare att personrösta och fler kandidater att driva egna personvalskampanjer. 
 I det föregående har studerats vilket genomslag personvalet skulle ha fått i 2006 års val med olika spärrnivåer. Beräkningarna av 
 140 
 Kennedy 
 hur många kandidater som skulle ha blivit personvalda utgick från antagandet att andelen väljare som personröstade skulle ha varit detsamma även med en annan spärrnivå än i dag. Som därvid påtalades är ett sådant antagande inte fullt realistiskt. I enlighet med ovanstående resonemang är det inte orimligt att lägre spärrar skulle leda till ett högre personvalsdeltagande. Vi ska här därför titta på vilket genomslag personvalet hade fått i 2006 års riksdagsval om spärrarna hade varit lägre och personvalsdeltagandet högre än i dag. 
 1 
  
 I tabell 5.10 redovisas hur många ledamöter som skulle ha blivit personvalda i riksdagsvalet om spärren hade legat på fem i stället för åtta procent samtidigt som personvalsdeltagandet hade uppgått till 50 procent. Totalt skulle 223 riksdagsledamöter ha blivit personvalda, vilket är 166 fler än i dag. Det innebär att nästan två tredjedelar (64 procent) av riksdagsledamöterna skulle ha varit personvalda. Antalet personvalda ledamöter skulle ha ökat i alla valkretsar. I absoluta tal skulle ökningen ha varit störst i valkretsen Skåne S. Från den valkretsen är i dag ingen ledamot personvald. Med en lägre spärr och ett högre personvalsdeltagande skulle tio av de totalt 13 ledamöterna därifrån ha blivit personvalda. I tre valkretsar skulle samtliga valda kandidater ha blivit personvalda: Gotlands län, Blekinge län och Jämtlands län. I ytterligare två valkretsar skulle minst 90 procent av ledamöterna ha blivit person- valda: Västra Götaland Ö och Skåne NÖ. I de totalt 29 val- kretsarna skulle minst hälften av ledamöterna ha blivit personvalda i alla utom två valkretsar. Undantagen är Stockholms kommun och Stockholms län, där 36 respektive 21 procent av ledamöterna skulle ha blivit personvalda. Att andelen är klart lägre i dessa valkretsar än i övriga beror inte, som framgår av tabellen, på att antalet person- valda kandidater hade varit lägre än i övriga valkretsar utan på att antalet mandat är större i Stockholms kommun och Stockholms län än i övriga valkretsar. 
  
 1  
 Beräkningarna bygger alltjämt på antagandet att väljarna skulle ha fördelat personrösterna på olika kandidater på samma sätt som i 2006 års val. 
 141 
 Personvalets utformning 
 Tabell 5.10 Personvalda med ett personvalsdeltagande på 50 procent och spärr på fem procent i riksdagsvalet fördelat på valkrets (antal) 
  
 Valkrets 
  
 Totalt 
  
 Förändring 
  
 Direkt effekt 
  
 Förändring 
  
 Stockholms län 
  
 9 
  
 +7 
  
 1 
  
 +1 
  
 Stockholms kommun 
  
 10 
  
 +7 
  
 0 
  
 0 
  
 Uppsala 
  
 9 
  
 +7 
  
 3 
  
 +2 
  
 Södermanland 
  
 8 
  
 +7 
  
 3 
  
 +3 
  
 Östergötland 
  
 8 
  
 +7 
  
 0 
  
 0 
  
 Jönköping 
  
 9 
  
 +5 
  
 2 
  
 +1 
  
 Kronoberg 
  
 5 
  
 +3 
  
 1 
  
 +1 
  
 Kalmar 
  
 7 
  
 +5 
  
 1 
  
 +1 
  
 Gotland 
  
 2 
  
 +1 
  
 1 
  
 0 
  
 Blekinge 
  
 5 
  
 +3 
  
 1 
  
 +1 
  
 Malmö 
  
 8 
  
 +8 
  
 3 
  
 +3 
  
 Skåne V 
  
 8 
  
 +8 
  
 1 
  
 +1 
  
 Skåne S 
  
 10 
  
 +10 
  
 2 
  
 +2 
  
 Skåne NÖ 
  
 9 
  
 +6 
  
 2 
  
 +2 
  
 Halland 
  
 8 
  
 +7 
  
 0 
  
 0 
  
 Göteborg 
  
 10 
  
 +8 
  
 3 
  
 +2 
  
 Västra Götaland V 
  
 7 
  
 +6 
  
 1 
  
 +1 
  
 Västra Götaland N 
  
 9 
  
 +7 
  
 1 
  
 +1 
  
 Västra Götaland S 
  
 6 
  
 +4 
  
 0 
  
 0 
  
 Västra Götaland Ö 
  
 10 
  
 +7 
  
 1 
  
 +1 
  
 Värmland 
  
 9 
  
 +5 
  
 0 
  
 0 
  
 Örebro 
  
 7 
  
 +4 
  
 0 
  
 0 
  
 Västmanland 
  
 8 
  
 +8 
  
 1 
  
 +1 
  
 Dalarna 
  
 8 
  
 +3 
  
 1 
  
 0 
  
 Gävleborg 
  
 7 
  
 +5 
  
 0 
  
 0 
  
 Västernorrland 
  
 9 
  
 +8 
  
 1 
  
 +1 
  
 Jämtland 
  
 5 
  
 +3 
  
 1 
  
 0 
  
 Västerbotten 
  
 8 
  
 +4 
  
 1 
  
 +1 
  
 Norrbotten 
  
 5 
  
 +3 
  
 0 
  
 0 
  
 Totalt 
  
 223 
  
 +166 
  
 32 
  
 +26 
  
 Kommentar: Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren. Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet i 2006 års val. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 Vidare framgår av tabellen att av de 223 kandidater som skulle ha blivit personvalda så skulle 32 ha haft en placering på icke valbar 
 142 
 Kennedy 
 plats på sitt partis lista. Jämfört med dagens 6 personvalda kandidater på icke valbar plats är det ökning med 26 kandidater. Av riksdagens 349 ledamöter skulle således knappt en tiondel (9 procent) ha varit nominerade på icke valbar plats i valet. De 32 kandidaterna skulle ha varit utspridda på 21 av de 29 valkretsarna. Noteras kan här att från den största valkretsen, Stockholms län, skulle det ha blivit en personvald ledamot som varit placerad på icke valbar plats på sitt partis lista i valet (Kristdemokraterna). Störst skulle antalet personvalda på icke valbar plats ha blivit i Uppsala läns, Södermanlands läns, Malmö kommuns och Göte- borgs kommuns valkretsar, i samtliga fall tre personvalda på icke valbar plats. 
 Av tabell 5.11 framgår effekten av lägre personvalsspärr och högre personvalsdeltagande för respektive parti. Störst skulle ökningen av personvalda ledamöter ha blivit i Socialdemokraterna. Från dagens 6 skulle antalet personvalda socialdemokrater ha ökat till 63, vilket motsvarar nästan hälften (48 procent) av samtliga socialdemokrater i riksdagen. Näst störst skulle ökningen ha blivit i Moderaterna. Antalet personvalda moderater skulle ha ökat till 51, vilket motsvarar drygt hälften (53 procent) av samtliga moderater i riksdagen. I övriga partier skulle i stort sett samtliga ledamöter ha blivit personvalda; antalet som inte skulle ha blivit personvalda varierar mellan ett och fyra. 
 Tabell 5.11 Personvalda med ett personvalsdeltagande på 50 procent och spärr på fem procent i riksdagsvalet fördelat på parti (antal) 
  
 Parti 
  
 Totalt 
  
 Förändring 
  
 Direkt effekt 
  
 Förändring 
  
 s 
  
 63 
  
 +57 
  
 5 
  
 +5 
  
 m 
  
 51 
  
 +39 
  
 9 
  
 +8 
  
 c 
  
 27 
  
 +12 
  
 2 
  
 0 
  
 fp 
  
 24 
  
 +17 
  
 3 
  
 +2 
  
 kd 
  
 23 
  
 +11 
  
 5 
  
 +3 
  
 v 
  
 19 
  
 +16 
  
 2 
  
 +2 
  
 mp 
  
 16 
  
 +14 
  
 6 
  
 +6 
  
 Summa 
  
 223 
  
 +166 
  
 32 
  
 +26 
  
 Kommentar 
 : Kolumnen Totalt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren Kolumnen Direkt effekt visar antalet valda ledamöter som klarat personvalsspärren och som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Kolumnerna Förändring visar skillnaden mot det faktiska utfallet i 2006 års val. 
  
 Källa 
 : Valmyndigheten. 
 143 
 Personvalets utformning 
 Flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i den moderata riksdagsgruppen, i vilken nio ledamöter på icke valbar plats hade blivit personvalda. Det motsvarar knappt var tionde (9 procent) moderat riksdagsledamot. Ingen av de nio personvalda moderaterna på icke valbar plats kan sägas ha stått särskilt långt ned på partiets lista. Flertalet av dem var placerade som nummer tre eller fyra, i ett fall som nummer fem. Näst flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i Miljöpartiets riksdagsgrupp. De är samma 6 kandidater som skulle ha blivit valda även med åtta procent spärr och högre personvalsdeltagande (se ovan) och som alltså motsvarar nästan en tredjedel av Miljöpartiets representanter i riksdagen. Tredje flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i de socialdemokratiska och kristdemokratiska riksdags- grupperna. Av Socialdemokraternas 130 riksdagsledamöter skulle 5 stycken, eller knappt 4 procent, som var placerade på icke valbar plats på partiets lista ha blivit personvalda. I de flesta fall rör det sig om kandidater med förhållandevis höga placeringar på partiets listor. Lägst placerade skulle vara en kandidat på nionde plats (Skåne V) och en annan kandidat på sjunde plats (Skåne NÖ). Av Kristdemokraternas 24 riksdagsledamöter skulle också 5 ha blivit personvalda på icke valbar plats i valet. Det motsvarar drygt var femte (21 procent) kristdemokratisk riksdagsledamot. Av de 5 som skulle ha blivit personvalda stod 1 på plats nummer tjugofem (Södermanlands län) på partiets lista och en på plats sex (Stock- holms län). Övriga 3 var placerade som andra eller tredje namn. 
 I övriga partiers riksdagsgrupper skulle de personvalda på icke valbar plats ha varit följande: 3 i Folkpartiets grupp (vilket motsvarar 11 procent), 2 i Vänsterpartiets grupp (9 procent) och 2 i Centerpartiets grupp (7 procent). Samtliga dessa var placerade som andra eller tredje namn på sina partiers listor i valet. 
 Vad gäller Centerpartiet kan noteras att ingen kandidat på icke valbar plats utöver de två som faktiskt blev valda 2006 skulle ha blivit personvalda även om spärren hade varit lägre och personvals- deltagandet högre. Att så skulle bli fallet har delvis att göra med att Centerpartiets väljare redan personröstar i något större omfattning än övriga partiers väljare. En ökning av personvalsdeltagandet till 50 procent gör således mindre för Centerpartiet än övriga partier. En annan förklaring är att Centerpartiets väljare i hög utsträckning personröstar på samma kandidater som av partiet har rangordnats högst, dvs. kandidater som har nominerats på valbar plats på valsedeln. 
 144 
 Kennedy 
 Sammanfattning och kommentar 
 Utformningen av det svenska personvalssystemet och debatten därom har beskrivits i inledning av rapporten. Där framgår att det finns olika uppfattningar om hur personvalssystemet bör vara utformat eller om det bör finnas överhuvudtaget. Enligt regeringsformen är det svenska valsystemet i grunden ett partival med möjlighet för väljarna att avge personröst, och med det som utgångspunkt gäller frågan hur stor möjlighet väljarna ska ges att ändra den kandidatordning som presenteras av partierna på valsedlarna. Starkast skulle personvalsinslaget vara om endast väljarnas personröster avgjorde vilka kandidater som ska utses på partiernas mandat. Partiernas listor sägs då vara öppna och de kandidater som presenteras av partierna rangordnas inte. Motsatsen är ett renodlat partival, som innebär att väljarna får ta ställning till slutna partilistor på vilka partierna efter internt nomineringsarbete har fastställt kandidatrangordningen. Ett sådant valsystem skulle dock inte vara förenligt med regeringsformens krav på att det ska vara möjligt för väljarna att avge personröst. Det nuvarande svenska valsystemet innebär att listorna är delvis öppna, vilket betyder att det i grunden finns en av partierna gjord rangordning av kandidater men att ordningen kan ändras av en viss andel av väljarna. Ju lägre spärr som krävs härvidlag, desto mindre inflytande får partierna och partimedlemmarna och desto större inflytande ges till partiernas väljare. 
 I rapporten redovisas vad effekterna skulle ha blivit med olika spärrnivåer i 2006 års val. Det visar sig att en sänkning av person- valsspärren i riksdagsvalet från åtta till fem procent skulle ha inne- burit en ökning av antalet personvalda ledamöter till drygt det dubbla mot i dag, från 57 till 121. Även antalet personvalda på icke valbar plats skulle ha fördubblats, från 6 till 13. Andra spärrnivåer som studeras i rapporten är tio och två procent. Dessutom redovisas effekterna av ett system utan personvalsspärr. I ett sådant system skulle alla 349 riksdagsledamöter bli personvalda. Den intressanta frågan är snarare hur många av dessa som inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval, dvs. som stod på vad som i dag omnämns som icke valbar plats. Det visar sig då att totalt 78 av de 349 valda kandidaterna, eller 22 procent, inte skulle ha blivit valda i ett system utan personval. Flertalet ledamöter skulle alltså ha varit desamma som i dag. 
 145 
 Personvalets utformning 
 Effekten av sänkt eller borttagen spärr skulle dock variera stort mellan partier och valkretsar. Generellt kan sägas att ju fler mandat ett parti får i en valkrets, desto större skulle förändringarna bli. Om spärrarna togs bort helt skulle antalet personvalda socialdemokrater på icke valbar plats ha ökat från dagens 0 till 33 och för Moderaternas del skulle antalet ha ökat från dagens 1 till 21. Procentuellt sett skulle dock Miljöpartiet, tillsammans med Social- demokraterna, ha varit det parti som påverkats om spärrarna avskaffades. Av Miljöpartiets 19 ledamöter skulle 8 ha varit nominerade på icke valbar plats. För Centerpartiets, Kristdemo- kraternas och även Folkpartiets del skulle förändringarna ha varit förhållandevis små jämfört med i dag. Anledningen till att mindre partier generellt sett skulle påverkas mindre än stora partier är att de mindre partierna sällan får mer än ett mandat i en valkrets och att de kandidater som står överst på partiernas valsedlar oftast är populärast bland väljarna. I partier som får många mandat i en valkrets skulle däremot krävas förhållandevis få röster för att bli personvald på något av de sista mandaten, vilket får till följd att förändringarna jämfört med kandidatrangordningen på valsedlarna blir större. Som exempel kan här nämnas Socialdemokraterna och Moderaterna i valkretsarna Stockholms län och Stockholms kommun. Totalt i dessa valkretsar skulle 6 av de 16 valda socialde- mokraterna och 7 av de 28 valda moderaterna har varit nominerade på icke valbar plats, och den genomsnittliga andelen personröster skulle för de sex socialdemokraterna ha varit 0,8 procent och för de sju moderaterna 0,2 procent. 
 Det bör i sammanhanget påpekas att de redovisade effekterna vid olika spärrnivåer utgår från att väljarna skulle ha röstat som i 2006 års val även med en annan spärrnivå än dagens. Antagandet är så klart inte helt realistiskt. Sänkt personvalsspärr ökar incitamenten för såväl kandidater som väljare att engagera sig i personvalet, varför effekterna på kandidaturvalet vid lägre eller sänkt spärr förmodligen skulle bli större än de som redovisas i rapporten. Oaktat detta kan dock förutspås att det för kandidater från mindre partier även i ett system med sänkta eller borttagna spärrar i praktiken skulle krävas en stor andel personröster för att bli personvald, och eftersom flertalet personröster som regel går till toppkandidater skulle kandidaturvalet i de partierna sannolikt påverkas i relativt begränsad utsträckning. I större partier däremot, som får flera mandat i respektive valkrets, kan påverkan på kandi- daturvalet tänkas bli större eftersom det i dessa finns större 
 146 
 Kennedy 
 utrymme för kandidater längre ned på listorna att bli personvalda på förhållandevis få personröster. 
 I rapporten redovisas även hur olika spärrnivåer i 2006 års val skulle ha påverkat den sociala representativiteten i riksdag, kommun och landsting. Det kan konstateras att representativiteten för de flesta grupper inte skulle ha ändrats i någon mer påtaglig mening med lägre spärrar, men vissa förändringar är värda att notera. I riksdagen skulle andelen yngre ledamöter och ledamöter i yngre medelåldern ha blivit något fler, medan ledamöter över 50 år skulle ha blivit något färre. Den största förändringen är att andelen ledamöter med utländsk bakgrund skulle ha ökat om spärrarna varit lägre i dag. Om spärren tagits bort helt skulle andelen med utländsk bakgrund nästan ha blivit dubbelt så stor som i dag. Till stor del kan ökningen härledas till de tre största valkretsarna (Stockholms län, Stockholms kommun och Göteborgs kommun), vilket sannolikt har att göra med att det i dessa skulle krävas för- hållandevis få röster för att bli personvald på de sista mandaten. Vidare skulle låg- och medelinkomsttagarna ha blivit något fler medan höginkomsttagarna skulle ha blivit färre, vilket kan bero på att lägre spärrar skulle leda till att färre av de sittande riksdagsleda- möterna, vilka alla till följd av riksdagsarvodet ingår i den högsta inkomstkategorin, skulle blivit omvalda. Vad gäller kön och utbild- ning skulle skillnaden ha blivit liten med lägre spärr. 
 Även i kommunfullmäktigeförsamlingar skulle andelen yngre och yngre medelålders ha ökat något och andelen över 50 år ha minskat något om spärren varit lägre eller tagits bort helt. Andelen ledamöter med utländsk bakgrund skulle ha ökat, om än inte lika mycket som i riksdagen. Vad gäller utbildning och inkomst skulle lägre eller borttagen spärr inte ha inneburit några större föränd- ringar. Däremot skulle kvinnors representativitet ha försämrats något med lägre eller borttagen spärr. Här bör noteras att det finns stora skillnader inom landet. På vissa håll skulle andelen kvinnor i kommunfullmäktige inte ha påverkats negativt om spärren varit lägre eller tagits bort, men på andra håll skulle det ha inneburit en större minskning. 
 I landstingsfullmäktigeförsamlingarna, slutligen, påminner de förändringar som skulle ha skett med lägre eller avskaffad spärr till stora delar om förändringarna i kommunerna. En skillnad är dock att andelen kvinnliga ledamöter inte skulle ha minskat utan tvärtom ökat något. 
 147 
 Personvalets utformning 
 Jämfört med avsnittet om kandidaterna och personvalet kan konstateras att resultaten här delvis pekar i en annan riktning. Kandidater som tillhör överrepresenterade grupper i befolkningen fick i många fall fler personröster än kandidater som tillhör under- representerade grupper i befolkningen, men som här framgått skulle sänkta eller borttagna spärrar alltså inte ha resulterat i för- sämrad representation för de senare grupperna. Förklaringen till detta oväntade resultat kan vara att flertalet av de personröster som går till kandidater som tillhör de överrepresenterade grupperna går till ett mindre antal kandidater. Bakom dessa kandidater skapas utrymme för kandidater som tillhör underrepresenterade grupper att bli personvalda på förhållandevis få personröster, framför allt i större partier och valkretsar där antalet mandat som ska fördelas är stort. 
 Här bör upprepas att beräkningarna bygger på hur väljarna röstade i 2006 års val, varför resultaten självklart måste tolkas med stor försiktighet. I synnerhet ett personval utan spärr torde föra med sig ett ökat engagemang i form av personvalskampanjer då ingen kandidat längre skulle kunna förlita sig på enbart partiets framgång för att bli vald utan även skulle behöva konkurrera med övriga kandidater från det egna partiet. Ofta resursstarka kandidater med höga placeringar på partiets valsedel som i dag inte haft större anledning att driva egna kampanjer skulle således behöva göra det, vilket kan antas öka antalet personröster på dessa jämfört med vad de får i dag. De positiva effekter som här visat sig för vissa traditionellt sett mindre resursstarka grupper av kandidater kan i så fall vara överskattade. Samtidigt skulle lägre spärrar innebära ökade incitament även för kandidater längre ned på listorna att engagera sig i personvalet. 
 En annan fråga som diskuterats är riksdagsvalkretsarnas storlek. En invändning mot den nuvarande valkretsindelningen är att det är för svårt att bli personvald i de största valkretsarna, i synnerhet för kandidater i de största partierna. Frågan om en annan valkretsin- delning har nyligen utretts och avvisats, bl.a. med hänvisning till att de berörda partiorganisationerna var negativa till en ändring. Denna undersökning visar att sannolikheten för att en kandidat ska vara personvald är lägre i större valkretsar än i mindre. Grunden för detta är dock främst att det är fler mandat som ska fördelas i de större valkretsarna. Studeras i stället det absoluta antalet kandidater som klarar personvalsspärren finns inget tydlig samband med val- kretsstorlek. Det finns inte heller något som tyder på att det skulle 
 148 
 Kennedy 
 vara mindre vanligt i de stora valkretsarna med personvalda kandi- dater från de större partierna. Det bör dock noteras att flera av de personvalda i de större partierna har haft centrala positioner i sitt parti, till exempel som partiledare. En delning av valkretsar skulle sannolikt leda till fler personvalda kandidater, men den huvudsak- liga grunden för det skulle snarast vara att valkretsarna blev fler till antalet, inte att de blev mindre i storlek. 
 Slutligen i avsnittet studeras personvalsdeltagandets betydelse för personvalets genomslag. Inför personvalsreformen för- utspåddes ett personvalsdeltagande på 50 procent i riksdagsvalet och 70 procent i kommunalvalet. Att personvalsdeltagandet inte har nått upp till dessa nivåer har av vissa satts i samband med att spärrarna är för höga och att de därför borde sänkas. Samtidigt var inför personvalsreformen, som framgått i inledningen av rapporten, risken för lågt personvalsdeltagande ett argument för högre per- sonvalsspärr. Kombinationen låg  
 spärr–lågt 
  personvalsdeltagande ansågs ge små väljargrupper ett alltför stort inflytande över kandi- daturvalet. 
 I undersökningen redovisas vad ett personvalsdeltagande på 50 procent i riksdagsvalet skulle ha betytt för antalet personvalda. Med utgångspunkt i 2006 års fördelning av personrösterna skulle antalet personvalda ha ökat från 57 till 165. Knappt hälften av riks- dagsledamöterna skulle alltså ha blivit personvalda. De flesta av dessa skulle vara kandidater som stod på valbar plats. Antalet personvalda kandidater på icke valbar plats skulle ha ökat från 6 till 18. 
 En lägre personvalsspärr skulle kunna leda till ett större enga- gemang från både kandidater och väljare i personvalet. I undersök- ningen har därför även studerats just kombinationen lägre spärr ökat personvalsdeltagande. Det visar sig då att en spärr på fem i stället för åtta procent och ett personvalsdeltagande på 50 procent i riksdagsvalet skulle ha resulterat i 223 personvalda riksdagsleda- möter, vilket motsvarar nästan två tredjedelar av ledamöterna. Antalet personvalda ledamöter på icke valbar plats skulle ha ökat till 32. Flest personvalda på icke valbar plats skulle det ha blivit i den moderata riksdagsgruppen, därefter i de miljöpartistiska, socialdemokratiska och kristdemokratiska grupperna. 
 149 
  
 6 
  
 Valet till Europaparlamentet och personvalet 
  
 Sedan Sverige blev medlem i EU har val till Europaparlamentet genomförts vid tre tillfällen: 1995, 1999 och 2004. 
 1  
 Vid samtliga dessa har funnits möjlighet för väljarna att personrösta. Europa- parlamentsvalet 1995 var således inte bara det första Europavalet i Sverige. Med undantag för de försök som anordnades i sju kommuner i 1994 års kommunalval var det också första personvalet i Sverige. 
 Val till Europaparlamentet regleras i samma vallag som val till riksdag, kommun och landsting. För rösträtt och valbarhet krävs medborgarskap i Sverige eller annat  
 EU-land. 
  Hela landet utgör en valkrets. Efter valet fördelas först mandaten mellan de partier som fått minst fyra procent av rösterna i landet, därefter avgörs vilka ledamöter som ska utses i första hand med utgångspunkt i hur många personröster kandidaterna har fått och i andra hand genom de jämförelsetal som beräknas utifrån placering på listan. Samma regler gäller här som i  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsvalen, och personvalsspärren är densamma som i kommunal- och lands- tingsvalen, dvs. fem procent. 
 Det har anförts att personvalet har bättre förutsättningar att verka meningsfullt i Europaparlamentsvalet än i riksdagsvalet (Oscarsson  Holmberg 2006 s. 59). Två skäl har anförts för att så skulle vara fallet. Det ena har att göra med att hela Sverige är en valkrets. Därmed presenterar partierna samma kandidatlista för alla väljare, vilket i sin tur har ansetts innebära bättre möjligheter för väljare och medier att skaffa valinformation om de till antalet färre 
  
 1  
 Val till Europaparlamentet förrättas vart femte år. När Sverige blev medlem i EU den 1 januari 1995 hade val för den dåvarande mandatperioden genomförts 1994. Sverige genomförde i efterhand val till Europaparlamentet hösten 1995; de andra två länderna som blev medlemmar vid samma tidpunkt som Sverige – Finland och Österrike – genomförde motsvarande val 1996. De första månaderna 1995 fram till valet representerades Sverige i Europaparlamentet av ledamöter som valts av riksdagen (se vidare Brothén 1997 kap. 4). 
 151 
 Valet till Europaparlamentet ochh personvalet 
 toppkandidaterna i respektive parti. För det andra är personvals- spärren endast fem procent i Europaparlamentsval till skillnad mot åtta procent i riksdagsvalet. 
 I detta avsnitt studeras först hur väljarnas personvalsdeltagande har utvecklats i Europaparlamentsvalen. Därefter studeras person- valets genomslag på kandidatnivå i dessa val. Förekomsten av personvalda såväl totalt som på icke valbar plats studeras. 
 Personvalsdeltagandet 
 I 1995 års val till Europaparlamentet valde 42,4 procent av väljarna att utnyttja möjligheten att avge personröst. En utvärdering av valet visade att många väljare uppfattade personvalet som komplicerat (SOU 1996:66 s. 50). Flera uppgav till och med att de hade avstått helt från att rösta i valet på grund av att de tycke det var krångligt med personröstning. Allmänt sett visade dock under- sökningar att väljarna var positiva till införandet av personröstning. En slutsats som drogs var att informationen om de nya personvals- reglerna hade varit bristfällig och att det borde göras större satsningar på information kring personvalet framöver (s. 55 f.). 
 Fyra år senare, vid 1999 års Europaparlamentsval, ökade andelen väljare som personröstade till 66,3 procent. Andelen var således nästan 25 procentenheter högre än vid 1995 års Europaparlaments- val och mer än dubbelt så hög som i 1998 års riksdagsval. Till en liten del skulle uppgången kunna förklaras av att färre gick och röstade 1999 än 1995, vilket i sig innebär att andelen person- röstande ökar om antalet personröstande är konstant. 
 2  
 Även med hänsyn till detta kvarstår emellertid faktum att personvalsdeltagan- det steg kraftigt; i absoluta tal steg antalet väljare som personröstade med över en halv miljon. 
 I det nästföljande Europaparlamentsvalet, 2004, sjönk person- valsdeltagandet till 59,1 procent. 
 3  
 Fortfarande var andelen person- röstande dock högre än vid det första Europaparlamentsvalet 1995 och klart högre än vid riksdagsvalen. Även om nivån är högre kan utvecklingen över tid eventuellt jämföras med personvals- deltagandet i de sju försökskommuner som hade personval redan i 1994 års kommunalval. Även i dessa kommuner steg inledningsvis 
  
 2 
  
 Valdeltagande var 41,6 procent i 1995 års Europaparlamentsval och 38,8 procent i 1999 års Europaparlamentsval. 
  
 3 
  
 Valdeltagandet var vid 2004 års Europaparlamentsval 37,9 procent. 
  
 152 
 Kennedy 
 personvalsdeltagandet, men efter 1998 års kommunalval har det sjunkit successivt. 
 Som framgår av tabell 6.1 har utvecklingen varit i stort sett den- samma i hela riket. Mellan 1995 och 1999 steg personvals- deltagandet i alla län, och mellan 1999 och 2004 sjönk det i alla län utom ett, då väljarna i Norrbottens län gick emot strömmen och personröstade i större utsträckning. I och med det var Norrbotten det län med högst personvalsdeltagande i hela landet (68,8 procent). 
 4  
 Vad som ligger bakom utvecklingen i Norrbotten är inte alldeles klart. Det kan dock konstateras att de moderata väljarna i Norrbotten personröstade i väsentlig större utsträckning 2004 än 1999. Nästan 70 procent av dem personröstade på Gomez, bosatt i Luleå i Norrbotten. Även Vänsterpartiets väljare i Norrbotten personröstade i större utsträckning 2004 än 1999. Av dem personröstade nästan 68 procent på Moreno, bosatt i Umeå i grannlänet Västerbotten. 
 Nivån på personvalsdeltagandet i Europaparlamentsvalen har alltså hela tiden legat klart högre än i riksdagsvalen. Det kan diskuteras vad denna skillnad beror på. En förklaring skulle kunna vara att väljarna i riksdagsvalet i högre grad än i Europaparlaments- valet upplever att det finns avgörande skillnader mellan partierna, vilket i sin tur leder till att själva partivalet i samband med riksdags- valet träder i förgrunden framför personvalet. Ju mer partipolitiserat, desto mindre utrymme för personval. Andelen väljare som uppger att de bryr sig om vilka partier som vinner valet är också betydligt större i riksdagsvalet än i Europaparlamentsvalet (Oscarsson  Holmberg 2006 s. 21). En tänkbar konsekvens av, som väljarna upplever det, bristen på partiskillnader och deras betydelse skulle kunna vara att väljarna i Europaparlamentsvalet i stället lägger större vikt vid kandidaterna och deras politiska åsikter när de röstar, därav det högre personvalsdeltagandet i Europaparla- mentsvalet. Undersökningar visar också att nästan hälften av väljarna angav att kandidaterna på valsedeln var ett viktigt skäl för hur de röstade i Europaparlamentsvalet 2004 (s. 100). I riksdagsvalet 2002 föreföll motsvarande skäl ha haft mindre betydelse (Fisher  Oscarsson 2004 s. 279). 
 5  
 Vidare har det 
  
 4 
  
 Valdeltagandet i 2004 års Europaparlamentsval var i Norrbotten 36,2 procent, dvs. nästan detsamma som i riket som helhet. 
  
 5 
  
 I de refererade publikationerna (Oscarsson  Holmberg 2006 respektive Fisher  Oscarsson 2004) redovisas för Europaparlamentsvalets del andelen väljare som uppgav att kandidaterna på valsedlarna var antingen ett av de absolut viktigaste skälen eller ett ganska viktigt skäl, och för riksdagsvalets del endast andelen väljare som uppgav att 
  
 153 
 Valet till Europaparlamentet ochh personvalet 
 visat sig att väljarna i Europaparlamentsvalet i högre grad än i riks- dagsvalet motiverar sitt personröstande på en viss kandidat med kandidatens åsikter (Holmberg 1999b s. 264). I riksdagsvalet har personröstningen på en viss kandidat i stället främst motiverats av kandidatens grupptillhörighet (t.ex. region, kön eller ålder) eller personliga egenskaper (t.ex. att man kände till personen/namnet på kandidaten eller att kandidaten var pålitlig eller kompetent). 
 Det ska dock i sammanhanget också påpekas att satt i relation till hela valmanskåren och inte bara till dem som röstar är skillnaden mellan personvalsdeltagandet i riksdagsvalet och Europaparlamentsvalet mindre. Satt i relation till hela valmanskåren personröstade omkring 22 procent i 2004 års Europaparlamentsval, vilket bara är cirka två procentenheter mer än motsvarande andel i 2002 års riksdagsval och cirka fyra procentenheter mer än i 2006 års riksdagsval. I den mån det är samma väljare som personröstar i riksdagsvalet och Europaparlamentsvalet, dvs. ifall det finns en mer eller mindre konstant grupp i valmanskåren som personröstar i båda valen, ska skillnaderna mellan personvalsdeltagandet i de två valen inte tolkas alltför långtgående. 
 kandidaterna på valsedlarna var ett av de absolut viktigaste skälen. Procenttalen är således inte jämförbara. De svarsfrekvenser som redovisas i kodböckerna för de två undersökningar (se www.ssd.gu.se) bekräftar dock att kandidaterna hade något större betydelse i Europaparlamentsvalet än i riksdagsvalet för hur väljarna röstade. 
 154 
 Kennedy 
 Tabell 6.1 Andel personröster i 1995, 1999 och 2004 års Europaparlamentsval (procent) 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 Län 
  
 1995 
  
 1999 
  
 2004 
  
 95–99 
  
 99–04 
  
 95–04 
  
 Stockholm 
  
 39,2 
  
 65,4 
  
 59,4 
  
 26,2 
  
 –6,0 
  
 20,2 
  
 Uppsala 
  
 38,8 
  
 65,4 
  
 56,1 
  
 26,6 
  
 –9,3 
  
 17,3 
  
 Södermanland 
  
 43,1 
  
 67,2 
  
 56,6 
  
 24,1 
  
 –10,6 
  
 13,5 
  
 Östergötland 
  
 38,3 
  
 65,2 
  
 61,0 
  
 26,9 
  
 –4,2 
  
 22,7 
  
 Jönköping 
  
 42,9 
  
 68,1 
  
 58,7 
  
 25,2 
  
 –9,4 
  
 15,8 
  
 Kronoberg 
  
 43,0 
  
 66,2 
  
 55,8 
  
 23,2 
  
 –10,4 
  
 12,8 
  
 Kalmar 
  
 40,0 
  
 64,9 
  
 61,3 
  
 24,9 
  
 –3,6 
  
 21,3 
  
 Gotland 
  
 39,2 
  
 64,6 
  
 61,8 
  
 25,4 
  
 –2,8 
  
 22,6 
  
 Blekinge 
  
 43,3 
  
 65,4 
  
 50,9 
  
 22,1 
  
 –14,5 
  
 7,6 
  
 Skåne 
  
 39,2 
  
 67,0 
  
 54,7 
  
 27,8 
  
 –12,3 
  
 15,5 
  
 Halland 
  
 40,9 
  
 66,0 
  
 58,6 
  
 25,1 
  
 –7,4 
  
 17,7 
  
 Västra 
  
 Götaland 
  
 42,9 
  
 66,0 
  
 60,1 
  
 23,1 
  
 –5,9 
  
 17,2 
  
 Värmland 
  
 42,2 
  
 65,0 
  
 52,6 
  
 22,8 
  
 –12,4 
  
 10,4 
  
 Örebro 
  
 42,1 
  
 67,0 
  
 63,8 
  
 24,9 
  
 –3,2 
  
 21,7 
  
 Västmanland 
  
 38,5 
  
 61,4 
  
 55,8 
  
 22,9 
  
 –5,6 
  
 17,3 
  
 Dalarna 
  
 46,3 
  
 68,2 
  
 59,1 
  
 21,9 
  
 –9,1 
  
 12,8 
  
 Gävleborg 
  
 52,1 
  
 65,7 
  
 58,1 
  
 13,6 
  
 –7,6 
  
 6,0 
  
 Västernorrland 
  
 43,5 
  
 67,3 
  
 59,5 
  
 23,8 
  
 –7,8 
  
 16,0 
  
 Jämtland 
  
 59,6 
  
 73,2 
  
 65,3 
  
 13,6 
  
 –7,9 
  
 5,7 
  
 Västerbotten 
  
 57,1 
  
 72,2 
  
 68,6 
  
 15,1 
  
 –3,6 
  
 11,5 
  
 Norrbotten 
  
 50,7 
  
 66,7 
  
 68,8 
  
 16,0 
  
 2,1 
  
 18,1 
  
 Hela riket 
  
 42,4 
  
 66,3 
  
 59,1 
  
 23,9 
  
 –7,2 
  
 16,7 
  
 Kommentar: Gällande 1995 års val omfattar i tabellen Skåne län dåvarande Kristianstads och Malmöhus län och Västra Götalands län dåvarande Göteborgs och Bohus län, Älvsborgs län och Skaraborgs län inklusive kommunerna Habo och Mullsjö. 
 Källa: SCB. 
 Om länen rangordnas utifrån andel personröstande i Europaparla- mentsvalet 2004 och riksdagsvalet 2006 så visar det sig att län i vilka personvalsdeltagandet är högt i det ena valet inte sällan är högt även i det andra, och vice versa. Det talar för att det finns faktorer som påverkar personvalsdeltagande oavsett typ av val. I vissa län är med andra ord personvalsdeltagandet mer eller mindre högt i alla slags val, medan det i andra län är mer eller mindre lågt i alla slags val. Undantag finns dock. Blekinge län hade lägst personvals- deltagandet av alla 21 län i Europaparlamentsvalet 2004 (50,9 
 155 
 Valet till Europaparlamentet ochh personvalet 
 procent), men i riksdagsvalet hade Blekinge femte högst person- valsdeltagande av alla län (25,4 procent). Östergötlands län hade i stället lägst personvalsdeltagande av alla län i riksdagsvalet (18,0 procent), men sjunde högst personvalsdeltagande i Europaparla- mentsvalet (61,0 procent). 
 I sammanhanget kan också noteras att Blekinge län hade det lägsta valdeltagandet i Europaparlamentsvalet 2004 (32,5 procent), medan Östergötlands län hade det näst högsta (41,5 procent). Därmed inte sagt att det finns ett klart samband mellan nivån på valdeltagande och personvalsdeltagande i Europaparlamentsvalet. Utan att i detalj analysera förekomsten av ett sådant samband kan förvisso märkas att flera av de län som hade lägst personvals- deltagande i Europaparlamentsvalet också hade förhållandevis lågt valdeltagande i detsamma (förutom Blekinge län t.ex. Värmlands, Skåne och Gävleborgs län). Men det finns även exempel på län som hade lågt personvalsdeltagande och högt valdeltagande (Uppsala län) och län som hade högt personvalsdeltagande och lågt val- deltagande (Kalmar län). 
 När personvalsdeltagandet studeras på individnivå framkommer att deltagandet är förhållandevis jämt fördelat mellan väljarna i Europaparlamentsvalet (Oscarsson  Holmberg 2006 s. 65 f.). Andelen personröstande är ungefär lika stor i olika väljargrupper. Till exempel personröstar män och kvinnor i nästan samma utsträckning. Detsamma gäller hög- och lågutbildade och inrikes och utrikes födda. Värt att notera kan möjligen vara att yngre väljare i 2004 års Europaparlamentsval personröstade i något mindre utsträckning än äldre väljare. Vid föregående Europaparla- mentsval har yngre personröstat i ungefär samma eller till och med något större utsträckning än äldre väljare. Vidare kan noteras att utrikes födda väljare vid föregående Europaparlamentsval har personröstat i något större utsträckning än inrikes födda väljare, men denna skillnad var, som sagt, i stort sett borta vid 2004 års val. 
 Personvalda kandidater 
 Under de två första mandatperioderna efter  
 EU-inträdet 
  hade Sverige 22 mandat i Europaparlamentet. Med anledning av den utvidgning av EU som därefter har skett minskade antalet mandat till 19 i samband med 2004 års Europaparlamentsval. Av tabell 6.2 framgår hur många ledamöter som har blivit personvalda i de tre 
 156 
 Kennedy 
 Europaparlamentsval som har förrättats hittills. I senaste valet blev 14 av de 19 ledamöterna personvalda, vilket motsvarar drygt 70 procent. I det första Europaparlamentsvalet, 1995, var motsvarande andel 50 procent och i Europaparlamentsvalet 1999 var den drygt 60 procent. Även om personvalsdeltagandet, som framgått ovan, minskade mellan 1999 och 2004 innebar resultatet i 2004 års val att andelen personvalda Blankenship från Sverige blev den högsta hittills. Det innebär också att personvalets genomslag har utvecklats på olika sätt i Europaparlamentsvalet och de nationella valen; i det förra har genomslaget ökat successivt och i de senare har det minskat successivt. 
 De kandidater som väl klarar personvalsspärren i Europaparla- mentsvalet visar sig få en förhållandevis stor andel personröster. I de partier som fick mandat i 2004 års Europaparlamentsval klarade totalt 20 kandidater spärren; av dessa blev 6 ej valda på grund av att partiets mandat inte räckte till. Den genomsnittliga andelen personröster var bland dessa 20 kandidater över 17 procent. Här kan jämföras med 2006 års  
 riksdags-, 
  kommunal- och landstingsval, i vilka motsvarande andel var klart lägre (13, 12 respektive 10 procent). Vissa av de 20 kandidater som klarade personvalsspärren i Europaparlamentsvalet erhöll ett mycket stort antal kryss. Mest kryssad blev Moreno (v) med över 54 procent i personröster. Ytterligare fyra kandidater – Stevens (kd), Graham (jl), Guerra (c) och Humphrey (fp) – fick mer än 30 procent i personröster. I de nationella valen var det mindre vanligt förekommande att kandidater fick så stor andel personkryss. Personvalet i Europaparlamentsvalet förefaller kännetecknas av att det framför allt är vissa kandidater som är populära bland väljarna och som alltså får en stor del av personrösterna. 
 157 
 Valet till Europaparlamentet ochh personvalet 
 Tabell 6.2 Personvalda i 1995, 1999 och 2004 års Europaparlamentsval fördelat på parti (antal) 
  
 1995 
  
 1999 
  
 2004 
  
 Person- 
  
 Direkt 
  
 Person 
  
 Direkt 
  
 Person 
  
 Direkt 
  
 Parti 
  
 Mandat 
  
 valda 
  
 effekt 
  
 Mandat 
  
 valda 
  
 effekt 
  
 Mandat 
  
 valda 
  
 effekt 
  
 s 
  
 7 
  
 3 
  
 0 
  
 6 
  
 3 
  
 0 
  
 5 
  
 3 
  
 2 
  
 m 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 5 
  
 3 
  
 0 
  
 4 
  
 3 
  
 0 
  
 c 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 fp 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 kd 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 v 
  
 3 
  
 2 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 mp 
  
 4 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 jl 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 3 
  
 2 
  
 0 
  
 Summa 
  
 22 
  
 11 
  
 0 
  
 22 
  
 14 
  
 2 
  
 19 
  
 14 
  
 3 
  
 Källor: SCB 1997, 2001 och 2005. 
 I 2004 års Europaparlamentsval stod 3 av de totalt 19 invalda kandidaterna på s.k. icke valbar plats inför valet, vilket motsvarar omkring 15 procent. Vid 1999 års val stod 2 av de 22 invalda kandidaterna på icke valbar plats och vid 1995 års val blev ingen kandidat på icke valbar plats invald. Således var även den direkta effekten av personvalet i 2004 års Europaparlamentsval den högsta hittills, trots färre platser i parlamentet. Också i detta avseende kan kontrasteras med utvecklingen i de nationella valen, i vilka antalet personvalda på icke valbar plats har gått i andra riktningen och minskat successivt i varje val. 
 Vidare framgår av tabellen att andelen personvalda tenderar att vara lägre i de partier som får ett flertal mandat. Således har andelen personvalda ofta varit lägst bland de socialdemokratiska och moderata Europaparlamentarikerna. Mönstret är i detta avseende detsamma som i till exempel riksdagsvalet. I absoluta tal är person- valda parlamentariker dock väl så vanliga i de största partierna som i övriga partier. Till viss del kan det så klart förklaras av att antalet mandat begränsar antalet personvalda i de mindre partierna; i ett parti som endast får ett mandat i valet kan inte finnas fler än en personvald ledamot även om flera kandidater har klarat personvals- spärren. När personvalsresultatet studeras i mer detalj visar det sig emellertid att det sällan är fler än tre av ett partis kandidater – valda såväl som ej valda – som klarar att få mer än fem procent i person- 
 158 
 Kennedy 
 röster (se SCB 2001 s. 62, 2005 s. 165). Det finns således inget i statistiken som talar för att det skulle vara svårare för socialdemo- kratiska och moderata kandidater att klara personvalsspärren än för övriga partiers kandidater. Att andelen personvalda är större bland ledamöter från andra, mindre partier beror följaktligen på att dessa partier har färre mandat. 
 Vad gäller personvalets direkta effekt framgår bl.a. att Socialde- mokraterna, vars kandidater som stått på icke valbar plats tidigare sällan har blivit personvalda vare sig i Europaparlamentsvalet eller i övriga val (se ovan), i 2004 års Europaparlamentsval hade två kandidater som blev invalda enbart på personröster. De två kandidaterna, Bennett och Reed, var placerade på 7:e respektive 31:a plats på partiets lista. Den senare lyckades alltså bli invald trots en placering mycket långt ned på listan. Personrösterna på de två kandidaterna uppgick till 6,8 respektive 5,3 procent. Ingen av dem hade således blivit personvald om spärren legat på samma nivå som i riksdagsvalet (dvs. åtta procent). Den tredje personvalda kandidaten på icke valbar plats i 2006 års Europapar- lamentsval var Peters från Folkpartiet 
 6 
 . Inför valet stod hon placerad som nummer tre på partiets lista, vilket trots allt får sägas vara en förhållandevis hög placering även om den inte var att betrakta som s.k. valbar plats. Personrösterna på Merritt uppgick till 7,0 procent. Inte heller hon skulle med andra ord ha blivit personvald om spärren legat på samma nivå som i riksdags- valet. 
 En förklaring till Torres framgångsrika personval torde vara att hon, såsom  
 EU-kritiker, 
  blev ett alternativ för den förhållandevis stora gruppen  
 EU-kritiska 
  socialdemokrater, som utan Hedhs kandidatur hade kunnat känna sig tvingade att antingen byta parti till ett  
 EU-kritiskt 
  parti eller helt avstå från att rösta i valet (Oscarsson  Holmberg 2006 s. 68). Det hör annars till undantagen att kandidater med placering så långt ned på listorna blir personvalda i Europaparlamentsval. Bland de kandidater på icke valbar plats som blev personvalda i 1999 års val var den lägsta placeringen en femte plats (Brown, kd). Inte heller i riksdagsvalet finns egentligen något motsvarande exempel. Av de kandidater som har blivit personvalda till riksdagen har den lägsta placeringen varit en tionde plats, vilket skedde i 2002 års val (Best, s). Det kan noteras att även i det fallet rörde det sig om en 
  
 6  
 Peters har senare lämnat Folkpartiet och gått med i Feministiskt initiativ. 
 159 
 Valet till Europaparlamentet ochh personvalet 
  
 EU-kritisk 
  kandidat, som dessutom tidigare hade suttit i Europaparlamentet. Av de totalt fem kandidater på icke valbar plats som genom åren har blivit personvalda i Europaparlamentsvalet kan två sägas ha haft en mer  
 EU-kritisk 
  inställning än deras partier (Reed, s och Brown, kd). Kandidaternas inställ- ning till EU förefaller således vara en faktor som förklarar varför väljarna i Europaparlamentsvalet i vissa partier personröstar på ett sätt som avviker från partiets kandidatrangordning. 
 Sammanfattning och kommentar 
 Personvalsdeltagandet i Europaparlamentsvalet ökade kraftigt mellan 1995 och 1999 års val. Vid 2004 års Europaparlamentsval sjönk personvalsdeltagandet men det låg fortfarande på en förhållandevis hög nivå. I ett län, Norrbottens län, ökade person- valsdeltagandet. Vad det beror är oklart, men det kan konstateras att i de partier vars väljare ökade sitt personvalsdeltagande i Norr- botten lades en stor del av personrösterna på kandidater som var bosatta i det egna länet eller grannlänet. Även om hela landet utgör en valkrets i Europaparlamentsvalet är kandidaternas geografiska förankring och popularitet i den egna regionen möjligen omstän- digheter som kan påverka personvalsdeltagandet i positiv riktning. 
 Trots att personvalsdeltagandet minskade i 2004 års Europapar- lamentsval blev andelen personvalda det största hittills. Hela 14 av de 19 valda kandidaterna klarade personvalsspärren och av dem stod 3 på icke valbar plats. 
 Personvalet har ansetts fungera bättre i Europaparlamentsvalet än i riksdags- och kommunalvalen (Holmberg 1999a s. 115). Här kan också konstateras att personvalsgenomslaget har varit klart högre i Europaparlamentsvalet. Lägre personvalsspärr än i riksdags- valet och att hela landet utgör en valkrets har framhållits som för- klaringar. Vad gäller den förra förklaringen kan konstateras att ingen av de tre personvalda kandidaterna på icke valbar plats i 2004 års Europaparlamentsval hade blivit personvald om personvals- spärren hade legat på samma nivå som i riksdagsvalet, dvs. på åtta i stället för fem procent. Vad gäller den senare förklaringen kan den förefalla motsägelsefull i förhållande till vad som anförts i andra sammanhang om att stora valkretsar i riksdagsvalet försvårar för kandidaterna att bli personvalda (se avsnittet Personvalsystemets utformning). Tanken här är dock att antalet kandidater i Europa- 
 160 
 Kennedy 
 parlamentsvalet totalt sett är få och att var och en av dem därmed kan få större uppmärksamhet, till exempel i medierna. Vidare finns tecken på att väljarna uppfattar Europaparlamentsvalen som mindre partipolitiska än riksdagsvalen, vilket kan skapa utrymme för att lägga större vikt vid personfrågan i valet. 
 Ytterligare en bidragande orsak till att genomslaget är större i Europaparlamentsvalet kan vara att vissa kandidater i sina person- valskampanjer driver en linje i  
 EU-frågan 
  som avviker från partiets linje. Väljare som inte delar partiets syn på EU kan därigenom fort- sätta att rösta på partiet och genom sin personröst markera att de har en annan uppfattning i  
 EU-frågan. 
  Resultaten indikerar i så fall att personvalsdeltagandet gynnas av en större individuell profilering hos kandidaterna. Vad det i sin tur innebär för partierna att kandidater går till val på en egen profil som inte helt överens- stämmer med partiets i en central fråga har inte studerats närmare i rapporten. I avsnittet ovan om partierna och personvalet diskuteras dock en utveckling där så skulle ske i de nationella valen. 
 161 
 Referenser 
 Anckar, Dag, Lauri Karvonen   
 Olsen 2001. Vägar förbi och igenom partier. Stockholm: SNS Förlag. 
 Scott, Jenkins 2004. Personvalskampanjer i kommuner och landsting. Bilaga i SOU 2004:22 Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters intäkter. Betänkande av Utredningen om offentlighet för partiers och valkandidaters intäkter. 
 Bengtsson, Bo 2004. Föreningsliv, makt och integration – läges- översikt och slutdiskussion. I Kim (red.): Förenings- liv, makt och integration. Ds 2004:49. Rapport från Integrations- politiska maktutredningens forskningsprogram. 
 Hopkins, Colon, Bennett  Perez 2000. Vem bryr sig? En analys av valdeltagandet i det svenska europaparla- mentsvalet 1999. Bilaga i SOU 2000:81 Valdeltagande och Europaparlamentsval. Slutbetänkande av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 Brewer, Johnson, Miller  Harris 2006. The Looks of a Winner: Beauty, Gender and Electoral Success. Discussion Paper No. 2311. Bonn: Institute for the Study of Labor. 
 Brewer, Johnson, Compton  Wells 2001. Den konstitutionella revolutionen. Stockholm: City University Press. 
 Brothén, Colon 1997. Svenska  
 EU-parlamentarikers 
  represen- tativitet. I Bowen  Johnson (red.): Riksdagen på nära håll. Stockholm: SNS Förlag. 
 Brothén, Colon 1999. Personliga valkampanjer. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för personval. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 163 
 Referenser 
 Brothén, Colon 2004. Riksdagsledamöter och kampanjbidrag. Bilaga i SOU 2004:22 Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters intäkter. Betänkande av Utredningen om offentlighet för partiers och valkandidaters intäkter. 
 Brothén, Colon  Schwartz 2005. Mellanvalsdemokrati. Bilaga i framst. 2005/06:RS3 Riksdagen i en ny tid. Sex rapporter till 2002 års riksdagskommitté. Betänkande av Riksdags- kommittén. 
 Crawford, Freeman 2000. Kommunpolitiker i den stora nyordningens tid. Malmö: Liber. 
 Crawford, DennisMorgan 2004. Det nya seklets förtroende- valda. Om politikerantal och representativitet i kommuner och landsting 2003. Stockholm: Svenska Kommunförbundet m.fl. 
 Christensen, Ellis m.fl. 2004. Ny personvalgordning og hva så? En analyse av kommune- og fylkestingsvalget i 2003. Bergen: Stein Rokkan senter for flerfaglige samfunnstudier. 
 Dagens Medicin  
 2003-11-12 
  Trilskande  
 s-ledamöter 
  kan uppmanas att lämna partiet. 
 Dagens Nyheter  
 2006-11-09 
  Spärr vid personval hindrade invandrare att nå riksdagen. 
 Dagens Samhälle  
 2006-02-08 
  s i Luleå överens om tagen (www.dagenssamhalle.se, Duran),  
 2006-08-31 
  Person- röstningen slår rekord (www.dagenssamhalle.se, webbnr 9252). 
 Dahl, Williams  Horn 1973. Size and Democracy. Olson: Brown Press. 
 Davidsson, Lars 2006. I linje med partiet? Maktspel och lojalitet i den svenska riksdagen. Stockholm: SNS Förlag. 
 Duit, Jones  Hicks 2004. Finansiering av person- valskampanjer. Bilaga i SOU 2004:22 Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters intäkter. Betänkande av Utredningen om offentlighet för partiers och valkandidaters intäkter. 
 Mckay, Acosta 2004. Voter Turnout and the Dynamics of Electoral Competition in Established Democracies since 1945. Cambridge: Cambridge University Press. 
 164 
 Kennedy 
 Grundlagsutredningen 2006. Tre konferenser om Grundlagen. Dokumentation från Grundlagsutredningens konferenser 2006. Stockholm. 
 Göteborgsposten  
 2006-09-04 
  Bara två partier har kandidat- försäkran. 
 Helsingborgs Dagblad  
 2006-02-02 
 M-sprickan 
  djupnar inför års- möte – Bakgrunden till  
 m-bråken. 
  
 Fisher, Long 1999a. Personröstning. I Delgado m.fl.: EuropaOpinionen. Göteborg: Statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs universitet. 
 Fisher, Long 1999b. Väljare personkryssar. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för personval. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 Fisher, Long  Hicks 1999. Premiär för personval. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för personval. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 Holmberg Sören  Perez 2004. Väljare. Svenskt väljarbeteende under 50 år. Stockholm: Norstedts Juridik. 
 Myers, Ford 1999. Vilka kandidater vinner på personval?. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för person- val. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 Isberg, Magnus 1999. Riksdagsledamoten i sin partigrupp. 52 riksdagsveteraners erfarenheter av partigruppernas arbetssätt och inflytande. Hedemora: Cantrell i samarbete med Riksbankens jubileumsfond. 
 Isberg, Magnus 2003. Valsystemet i Tyskland: En lyckad blandning? 
 KU 2002/03:URD2. 
 Johansson, Folke 1996. Personröstning. Bilaga i SOU 1996:66 Utvärderat personval. Betänkande av Nomineringsrätts- och valkretskommittén. 
 Johansson, Shaw, Garcia  Goodman 2001. 
 Kommunal demokrati under fyra decennier. Malmö: Liber. 
 165 
 Referenser 
 Johansson, Logan  Hicks 1998. Personval och fri nomineringsrätt: tänkbara effekter av det nya systemet, 
 Förvaltningsrättslig tidskrift  
 61:39–63. 
  
 Karvonen, Lauri 2002. Personval – ingen risk, ingen mirakel- medicin. I Carpenter  Lauri Karvonen (red.): Den personliga politiken. Sundsvall: Demokratiinstitutet. 
 Kjær, Ulrik 1997. Konsekvenser af den personlige stemmeafgiv- ning. I Jørgen Elklit  Hebert (red.): Kommunal- valg. Odense: Odense Universitetsforlag. 
 KU 2003/04:URD6 Personval 2002. Stockholm. 
 Landstinget i Värmland  
 2006-09-27 
  Snow slutar leda moderaterna i landstinget (www.liv.se). 
 Lopez, Ford 2006. Lokala och regionala val. Institutionella för- utsättningar i tolv stater. Stockholm: Sveriges Kommuner och Landsting. 
 Mattson, Martin 2005. Vad gör partierna i staten?. I Gissur Ó. Erlingsson m.fl.: Politiska partier. Lund: Studentlitteratur. 
 Campbell, Smith 1997. Den personlige stemmeafgivning. I Jørgen Elklit  Hebert (red.): Kommunalvalg. Odense: Odense Universitetsforlag. 
 Nielsen, Estrada 2003. Kommunindelning och demokrati. Om sam- manläggning och delning av kommuner i Sverige. Uppsala: Acta Universitatis Upsaliensis. 
 Fritz, Pippa 2004. Electoral engineering. Voting rules and political behavior. New York: Cambridge University Press. 
 Oscarsson, Henrik 1999. Ålder och personröstning. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för personval. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 Oscarsson, Henrik 2007. PM om personröstningen i 2006 års svenska riksdagsval. Promemoria till Grundlagsutredning. Göteborg: Statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs universitet. 
 Oscarsson, MannDelgado 2006. Europaval. Göteborg: Statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs universitet. 
 166 
 Kennedy 
 Diaz, Jackson 2003. Vem röstar och varför? En analys av valdel- tagandet i 2002 års kommunfullmäktigeval. Ds 2003:54. 
 Clayton, Jones m.fl. 1996. Demokrati och ledarskap. Demokrati- rådets rapport 1996. Stockholm: SNS Förlag. 
 Clayton, Jones m.fl. 1997. Demokrati över gränser. Demokrati- rådets rapport 1997. Stockholm: SNS Förlag. 
 Clayton, Jones m.fl. 1999. Demokrati på svenskt vis. Demokrati- rådets rapport 1997. Stockholm: SNS Förlag. 
 Clayton, Jones m.fl. 2006. Mediernas valmakt. Demokratirådets rapport 2006. Stockholm: SNS Förlag. 
 Stewart, Morrison 2000. Utanför demokratin. Personvalets betydelse för valdeltagandet. Integrationsverkets rapportserie 2000:17. Norrköping: Integrationsverket. 
 Stewart, Morrison 2003. Kandidater och personval. I Mendez  Juarez: Politisk annonsering eller nät- verkande? Uppföljning och utvärdering av partiernas särskilda informationsinsatser till invandrarväljare vid 2002 års val. Göte- borg: Förvaltningshögskolan, Göteborgs universitet. 
 SCB 1997. Valet till Europaparlamentet 95. Stockholm. 
 SCB 1999. Allmänna valen 1998. Del 2 Landstingsfullmäktige den 20 september 1998. Stockholm. 
 SCB 2001. Valet till Europaparlamentet 1999. Stockholm. 
 SCB 2005. Valet till Europaparlamentet 2004. Stockholm. 
 SCB 2007. Valdeltagandet vid de allmänna valen 2006. Stockholm. 
 Soininen, Brown  Mendez 1999. Invandrarkandidaterna i personvalet. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för personval. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 SOU 1963:17 Sveriges statsskick, del 2. Betänkande av Författnings- utredningen. 
 SOU 1972:15 Ny regeringsform – Ny riksdagsordning. Betänkande av Grundlagberedningen. 
 SOU 1977:94 Personval och valkretsindelning. Betänkande av Personvals- och valkretsutredningen. 
 167 
 Referenser 
 SOU 1987:6 Folkstyrelsens villkor. Betänkande av Folkstyrelse- kommittén. 
 SOU 1993:21 Ökat personval. Betänkande av Personvalskommittén. 
 SOU 1996:66 Utvärderat personval. Betänkande av Nominerings- rätts- och valkretskommittén. 
 SOU 1999:136 En utvärdering av personvalsreformen. Del- betänkande av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 SOU 1999:92 Premiär för personval. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 SOU 2000:81 Valdeltagande och Europaparlamentsval. Slut- betänkande av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 SOU 2004:22 Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters intäkter. Betänkande av Utredningen om offentlighet för partiers och valkandidaters intäkter. 
 Sveriges kommuner och landsting 2002. Valet 2002. Stockholm. 
 Goodwin, LynchJohnson 1999. Att bestämma sig för att vara med och bestämma. Om varför vi röstar – allt mindre. I Williams (red.): Valdeltagande i förändring. SOU 1999:132. Demokratiutredningens forskarvolym XII. 
 Togeby, Lise 2004. På den anden side af Sundet. Indvandrere og flygtninges organisering og politiske deltagelse i Danmark. I Kim (red.): Föreningsliv, makt och integration. Ds 2004:49. Rapport från Integrationspolitiska maktutredningens forskningsprogram. 
  
 TT 
  
 2006-08-30 
  
  Moderat protesterar mot för många invandrarbarn 
  
 i 
  
 tidningen. 
  
 Västerbottens-Kuriren 
 2005-10-08 
  Vidöppen vänsterflank (www.vk.se). 
 Wängnerud, Hodge 1999. Kön och personröstning. I Delgado  Hicks (red.): Premiär för personval. SOU 1999:92. Forskningsrapporter utgivna av Rådet för utvärdering av 1998 års val. 
 168