kap06.fm Page 109 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
 6 Närporträtt av demo- kratins trotjänare 
 Vi har kunnat konstatera att antalet partipolitiskt aktiva medborgare minskar på ett dramatiskt sätt. Men trots att partiernas rekryterings- problem tilltar finns det alltså faktiskt ännu tillräckligt många aktiva för att systemet skall fungera. I detta kapitel skall vi granska vad som kännetecknar dessa allt färre partiaktiva medborgare, demokratins trotjänare, som ser till att det politiska systemet håller sig flytande. I fokus för framställningen står dels motiven och drivkrafterna bakom deras engagemang, dels deras föreställningar om de problem parti- erna står inför. Vi skall också titta närmare på de passiva partimed- lemmarna. 
 Att vara partimedlem 
 Medlemskap i ett parti har förvisso inte samma betydelse för alla medlemmar. Soto Heidar menar att man i detta avseende kan skilja mellan grad, typ och kvalitet (Heidar 1994). Vissa medlemmar deltar över huvud taget aldrig i de arrangemang partiet anordnar, medan andra lägger ned enormt mycket tid på att engagera sig. Engage- manget tar sig också olika uttryck och former beroende på vilka motiv som är styrande för den enskilde medlemmen. Kvalitetsmäs- sigt är slutligen också skillnaderna stora mellan medlemmar: medan vissa med självklar auktoritet tar för sig på partiernas möten är andra av olika skäl nästan alltid lyssnare. 
 Att mäta aktivitetsgrad är således inte alldeles oproblematiskt ur metodisk synvinkel. Icke desto mindre har detta med förhållandevis jämna intervaller skett. I SCB:s levnadsnivåundersökningar har akti- vitetsnivån i de politiska partierna kartlagts sedan 1968, och i Makt- utredningens medborgarundersökning 1987 gjordes, liksom i 1998 års rapport av SNS demokratiråd, en liknande kartläggning. En analys av utvecklingen bekräftar den bild som finns i denna undersökning: såväl medlemsanslutning som aktivitetsnivå minskar. 1997 är det endast 7 procent av befolkningen som under det senaste året besökt 
 109 
  
 kap06.fm Page 110 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 något politiskt möte. Endast 1,5 procent av befolkningen är politiskt engagerad i den mer formella meningen att de innehar förtroende- uppdrag. 
 1 
  
 Tabell 6.1. Partiaktivitet  
 1968–1997 
  (procent) 
  
 Partiaktivitet 
  
 1968 
  
 1974 
  
 1981 
  
 1987 
  
 1991 
  
 1997 
  
 Är medlem i politiskt parti 
  
 13 
  
 14 
  
 14 
  
 17 
  
 11 
  
 7 
  
 Har varit på politiskt möte 
  
 14 
  
 15 
  
 14 
  
 11 
  
 9 
  
 7 
  
 eller sammankomst det 
  
 senaste året 
  
 Har förtroendeuppdrag i 
  
 2,2 
  
 2,6 
  
 3,1 
  
 2,4 
  
 2,8 
  
 1,5 
  
 politisk förening eller organi- 
  
 sation 
  
 Kommentar:  
 Resultaten från 1968, 1974, 1981 och 1991 är baserade på SCB:s lev- nadsnivåundersökningar, medan resultaten 1987 och 1997 är baserade på Maktutred- ningens respektive SNS:s demokratiråds medborgarundersökning. Källa: Riddle m.fl. 1998, s. 58. 
 I vår enkät till ordförandena i kommunorganisationerna frågade vi efter hur många medlemmar som, enligt deras bedömning, var aktiva. Någon aktivitetsdefinition tillhandahölls inte, vilket kan innebära att respondenterna lägger olika innebörd i sina svar. Som framgår av frå- geformuleringen är det inte heller möjligt att jämföra svaren med de resultat som redovisats ovan. 
 De partivisa skillnaderna är som framgår betydande. Högst aktivi- tet (i förhållande till medlemsantalet) finns inom miljöpartiet, där 
 Tabell 6.2. Andelen aktiva medlemmar i partierna 1998 (skatt- ningar av kommunorganisationernas ordförande). Medelvärden (n=303) 
  
 Andelen aktiva av andelen 
  
 Parti 
  
 medlemmar (procent) 
  
 Moderaterna 
  
 18,5 
  
 Centerpartiet 
  
 20,8 
  
 Folkpartiet 
  
 27,6 
  
 Kristdemokraterna 
  
 31,9 
  
 Socialdemokraterna 
  
 19 
  
 Vänsterpartiet 
  
 42,7 
  
 Lokala partier 
  
 37,4 
  
 Totalt 
  
 30,1 
  
 Kommentar 
 :  
 53-urvalet 
  inkl. storstäder 
 . 
  
 110 
  
 kap06.fm Page 111 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 nästan hälften av medlemmarna uppskattas vara aktiva. Även inom vänsterpartiet är aktivitetsnivån anmärkningsvärt hög. Lägst aktivi- tetsnivå (enligt detta sätt att mäta) finns i de stora partierna, med många medlemmar. 
 De partiaktiva 
 De aktiva partimedlemmarna i det intervjuurval som ligger till grund för den kvalitativa analysen kännetecknas av att de har förtroende- uppdrag antingen inom partiorganisationen eller i kommun- och landstingspolitiken, samt att de regelbundet deltar i de olika aktivite- ter som partiet anordnar. 
 Motiv till det partipolitiska engagemanget 
 Varför blir man medlem i ett politiskt parti? I litteraturen kretsar denna diskussion i regel runt olika typer av rationalitetsantaganden. Detta sker i termer av individens motivstruktur, där man framför allt skiljer mellan materiella och  
 icke-materiella 
  motiv för medlemskap (Wilson 1973, Katz 1990). 
 Bland personer som hyser stark misstro mot politiker är det van- ligt förekommande att motiven till engagemanget ifrågasätts. Många som misstror politiker i allmänhet är övertygade om att de styrande i första hand drivs av en snäv egennytta, och att deras primära intresse är att tillskansa sig olika typer av förmåner (Möller 1999c). 
 Det är uppenbart att motiv av detta slag förekommer. Flera inter- vjuade menar att de arvoden som erhålls underlättar engagemanget och bidrar till att öka motivationen. Ingen säger dock att arvode- ringen utgör den huvudsakliga orsaken till det politiska engage- manget. Man kan naturligtvis inte heller förvänta sig att någon skulle medge detta, om så verkligen vore fallet. För de allra flesta är det främst det politiska intresset som står i fokus, när de ombeds förklara varför de engagerat sig. Antingen nämns någon sakfråga eller också utvecklas ett mer eller mindre ideologiskt baserat resonemang. 
 Utan att i detta sammanhang gå in närmare på de svårigheter som finns när det gäller att i praktiken särskilja egoistiska motiv från altruistiska kan vi konstatera att det finns en principiellt betydelsefull skillnad mellan sådana motiv där universella värden eftersträvas och sådana motiv där det på olika sätt handlar om självtillfredsställelse. Med utgångspunkt i denna fundamentala distinktion är det möjligt 
 111 
  
 kap06.fm Page 112 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 att urskilja två huvudtyper av motiv bakom partiaktivisternas engage- mang: 
  
 Idealistiska motiv.  
 Här handlar det om politiska och/eller ideolo- giska motiv där den personliga vinningen inte är det centrala utan där det i stället handlar om en strävan efter mer eller mindre höga ideal. 
  
 Belöningsmotiv.  
 Här är det den personliga vinningen som spelar en framträdande roll. Det kan gälla en strävan att göra politisk karriär, men också att man i olika avseenden finner det givande och personlighetsutvecklande att delta i det politiska arbetet. 
 Dessa båda motivtyper utesluter nu inte varandra. Man kan självfallet vara intresserad av att göra politisk karriär samtidigt som man har ett starkt idealistiskt engagemang. 
 Till de idealistiska motiven hör alltså framför allt den typen av drivkrafter som är av politisk och ideologisk karaktär, men det finns också inslag av en sorts plikttänkande 
 .  
 Flera av de intervjuade menar att det är en  
  medborgerlig skyldighet att engagera sig  
 (nr. 11)  
 . 
  
 Alla intervjuade uppger som sagt någon form av politiska eller ideologiska skäl till varför de valt att engagera sig. Det är naturligtvis föga förvånande att aktiva politiker anger politiska orsaker till sitt politiska engagemang. Men det är slående att se hur olika de intervju- ade ändå uttrycker detta. Medan några med iver och intensitet börjar tala om sina politiska värderingar, och motiverar sitt engagemang i ideologiska termer, framhåller andra vikten av att kunna påverka i den egna närmiljön, i det lokala territoriet. Inte minst miljöfrågorna spelar här en central roll. Partipolitik och de låsningar som anses höra denna till ses av dessa pragmatiker som någonting onödigt.  
  Ideolo- gier behövs kanske på riksplanet, men i en så här liten kommun gäller det att se till kommunmedlemmarnas bästa ,  
 säger en intervjuperson (nr 6). 
 De mer ideologiskt orienterade personerna delar dock inte denna syn. En kristdemokrat (nr 1) återkommer exempelvis genomgående till grundläggande värderingsfrågor i intervjun, och på frågan hur han själv förklarar sitt engagemang svarar han:  
  Jag led av att se hur landet misskötts under så många år .  
 En vänsterpartist (nr 14) säger sig 
  
  känna ilska  
 över orättvisorna i samhället. För honom är engage- manget det enda meningsfulla handlingsalternativet: att som överty- gad feminist och socialist passivt och stillatigande åse  
  det köns- och klassförtryck som finns  
 vore otänkbart, menar han. 
 112 
  
 kap06.fm Page 113 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 Det är framför allt personer med vänsteråsikter som anger ren- odlat ideologiska motiv till sitt engagemang. Här är några andra exempel: 
 (I): Vad fyller engagemanget för syfte för Dig? 
  
 – 
  
 Ja, alltså, anledningen till att jag är politiskt aktiv är att jag tycker att samhället har vissa grundläggande fel som jag gärna vill vara med och försöka förändra. [] Jag tycker det finns ett ekonomiskt förtryck och ett könsförtryck och som också samverkar på olika sätt (nr 2). 
  
 – 
  
 Mycket här i samhället är organiserat på ett felaktigt vis. Jag tycker man organiserar efter en väldigt liten grupp människor som norm, att man har ett egentligen ganska odemokratiskt samhälle, och att det är någonting jag vill jobba med och förändra. Vara en liten del av att vara med att förändra (nr 14). 
  
 – 
  
 Ja, framför allt är det ett sätt att bekämpa orättvisor. [] Det skulle kännas otänkbart att se dom och ändå inte kunna göra någonting åt dom (nr 16). 
  
 Vänsterperspektivet handlar om att bekämpa orättvisor och förtryck. Utöver den rent substantiella dimensionen finns dock hos de indivi- der med vänstersympatier också en instrumentell. Att just själva for- men för det politiska engagemanget uppskattas är värt att notera: att i gemenskap  
 tillsammans  
 med andra, ideologiskt likasinnade, få vara en (liten) del av ett samhällsförändringsprojekt, framstår som eftersträ- vansvärt. Politisk verksamhet beskrivs som någonting i grunden kol- lektivistiskt; politik handlar om att förlösa och kanalisera den inne- boende altruism som finns inom varje individ. I så måtto syftar det politiska engagemanget även ur formmässig synvinkel om självför- verkligande; en känsla av  
 meningsfullhet. 
  
 Även bland borgerliga intervjupersoner finns dock en ideologiba- serad drivkraft bakom engagemanget.  
  Man har någonstans att ta vägen med sin frustration  
 , säger en folkpartist med en stark föränd- ringsvilja framför allt när det gäller könsrelaterade orättvisor (nr 10). 
 Ett annat uttryck för ett självförverkligande finner vi hos den tidi- gare citerade kristdemokraten, för vilken politiskt engagemang också är en medborgerlig plikt: 
 – Jag skulle vilja säga som amerikanarna: fråga inte vad ditt land kan göra för Dig utan fråga vad Du kan göra för ditt land. Jag kände det lite som en skyldighet att ställa upp. Sverige är dåligt skött och jag har breda erfa- renheter från näringslivet (nr 1). 
 113 
  
 kap06.fm Page 114 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 Denne person säger sig vara ointresserad av att göra politisk karriär. Någon  
 position  
 lockar inte. Han menar själv att just den typen av per- soner som han själv representerar behövs i det politiska livet, efter- som det finns alldeles för många  
 maktmänniskor  
 som är inriktade på att göra karriär. Han döljer inte att han ser sig själv som en tillgång inte bara för sitt parti utan för det politiska systemet i stort: 
 – Ja, jag har bred erfarenhet och kompetens. Jag är respekterad, har erfa- renhet och kompetens från näringslivet. Det är inte så många från näringslivet som ställer upp och engagerar sig politiskt. Det är rätt få politiker som kan någonting om näringslivet så jag tror jag kan göra rätt mycket nytta, i den utsträckning jag hinner med (nr 1). 
 Det är ingen falsk blygsamhet som präglar denna intervjuperson: hans drivkraft är att göra nytta, och berika politiken med ett närings- livsperspektiv. 
  
 Belöningsmotiven  
 är av tre slag. För det första handlar det i något fall om att göra  
 karriär 
 . För det andra om att själva umgänget, den  
 sociala interaktionen 
 , i det politiska arbetet värdesätts. Arbetet anses också, för det tredje, vara  
 personlighetsutvecklande 
 . 
 En ung socialdemokrat talar öppet om att han är intresserad av en politisk karriär och att detta var av avgörande betydelse för att han började med politiskt arbete.  
  Jag fick ett erbjudande om att bli ordfö- rande om jag gick med  
 , förklarar han.  
  Det var en väldigt avgörande faktor. Annars hade jag nog kanske inte gått med, faktiskt  
 (nr 15). Och vidare: 
 – Jag kan inte se en tillvaro där jag skulle vara passiv, sitta hemma och titta på Newman och sedan gå till mitt arbete på dagen [] Jag har all- tid varit aktiv. På skolan var jag med och diskuterade elevrådets roll, så hamnade jag själv där. Det brukar ju bli så. Så var jag med och diskute- rade universitets roll och betydelse och relation till studenterna, och så blev jag kårordförande (nr 15). 
 I citatet framgår att det politiska arbetet också handlar om självför- verkligande. Intervjupersonen säger sig visserligen sakna en  
 samhälls- utopi  
 men har ändå en vilja att vara med och påverka samhällsutveck- lingen. Detta är en stark drivkraft, menar han, vilken man som politi- ker knappast kan klara sig utan. Då blir engagemanget meningslöst. För egen del anser han att han kan påverka, men han tror inte att detta gäller partimedlemmar i allmänhet – ej heller alla aktiva sådana. 
 På den punkten gör emellertid övriga intervjupersoner en annor- lunda bedömning. De allra flesta anser sig kunna påverka och upple- ver därmed det politiska engagemanget som meningsfullt. 
 114 
  
 kap06.fm Page 115 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 Många av de intervjuade lyfter alltså även fram de sociala fakto- rerna som betydelsefulla drivkrafter, både vad gäller själva inträdet i partiet och det förhållandet att de vill fortsätta med sitt engagemang. En centerveteran, som gick med i SLU (Svensk Landsbygdsungdom) i början av  
 1960-talet 
  berättar nostalgiskt om den gemenskap som fanns inom det på den tiden största ungdomsförbundet. De sociala aspekterna var på den tiden avgörande för hans politiska engage- mang:  
  det fanns en väldigt trevlig ungdomsverksamhet, med dans och sådant  
 (nr 8). 
 Här är andra exempel: 
  
 – 
  
 Det är väldigt kul i vår förening. Det ger mig mycket personligen att vara med. Jag lär mig mycket och träffar andra människor att diskutera med och så (nr 2). 
  
 – 
  
 Det sociala är definitivt viktigt. Rent formellt är vi ju inte en social för- ening men det går ju inte att komma ifrån att ens vänner blir ju mycket dom som ingår i föreningen (nr 15). 
  
 – 
  
 Jag har i och för sig alltid varit socialist, men jag hade kompisar som var med. Så man halkade in på ett bananskal (nr 16). 
  
 En vänsterpartist (nr 4) berättar om hur den sociala delen av verk- samheten har blivit en alltmer betydelsefull drivkraft vid sidan av den ideologiska övertygelsen.  
  Vi tycker det är roligt att umgås, vi som är aktiva i föreningen har lärt känna varandra väl  
 . Han sticker inte under stol med att den sociala kretsen i lokalavdelningen, i vilken han själv alltså ingår, utgör en gängbildning. På frågan om han tror att det är svårt för människor som kommer utifrån att komma in i denna gemenskap svarar han: 
 – Ja, det är väl en svårighet och det är ett problem. Det blir som en ond cirkel. Folk vill inte bli aktiva, vi [i detta gäng] ställer upp för att ingen annan gör det, sedan blir man beskylld för att man inte släpper in någon. Men när man försöker släppa in någon så är det faktiskt ingen som vill (nr 4). 
 För samtliga aktiva i urvalet gäller att engagemanget känns menings- fullt och detta ses samtidigt som en självklar förutsättning i samman- hanget. De anser sig kunna påverka, upplever att de lärt sig mycket och rent allmänt utvecklats som individer och att det politiska enga- gemanget därigenom befrämjat deras personlighetsutveckling. För en del framstår verksamhetsformerna som tråkiga och meningslösa, men för andra gäller motsatsen. Det är svårt att frigöra sig från intrycket av att partipolitikens traditionella arbetsformer trots allt uppskattas 
 115 
  
 kap06.fm Page 116 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 av de allra flesta partiaktiva. När en del av de intervjuade (t.ex. nr 8 och 15) talar om det politiska arbetet såsom tålamodskrävande 
  
 ( demokrati måste få ta tid ) 
 , framskymtar en slags glädje inför sam- manträdet som verksamhetsform. I detta avseende finns tydliga skill- nader mellan de aktiva och passiva i urvalet. De senare är mer kritiska inför partipolitikens traditionella verksamhetsformer; i några fall har, som vi senare skall se, denna inställning bidragit till passiviteten. En av de passiva intervjupersonerna som känner sig  
  avtänd inför arbets- formerna  
 tror att det är en speciell typ av människor som blir parti- politiskt aktiva:  
  det är människor som gillar föreningsarbetet, att sitta i styrelser och sådant  
 (nr 9). Det är svårt att värja sig från intrycket att hon åtminstone delvis har rätt: när de partiaktiva passionerat talar om att demokrati måste få ta tid, och om att det krävs tålamod i det poli- tiska arbetet, är det naturligtvis ett uttryck för just att det krävs en speciell typ av personlighet i politiken, och att dessa aktiva represen- terar denna personlighet. 
 Vidare: när de partiaktiva förklarar varför politiska partier, som i motsats till enfrågegrupperna har att ta hänsyn till  
 hela  
 samhällets gemensamma intresse, är en förutsättning för en fungerande demo- krati, då framskymtar också en stolthet över det egna värvet. Den av vissa så bespottade politiken blir härigenom meningsfull. Demokra- tins trotjänare är medvetna om att de utför en för demokratin full- ständigt fundamental funktion. 
 Avsnittet sammanfattas i tablå 6.1. 
 Tablå 6.1. Motiv till politiskt engagemang 
  
 Idealistiska motiv 
  
 Belöningsmotiv 
  
 Medborgerlig plikt att ställa upp 
  
 Karriärmotiv 
  
 Politiska och ideologiska motiv 
  
 Personlighetsutveckling 
  
 (vill påverka) 
  
 Social interaktion 
  
 De passiva medlemmarna 
 Nästa kategori som skall utsättas för en närmare granskning i detta kapitel är passiva partimedlemmar. Liksom i avsnittet om de partiak- tiva intresserar vi oss för deras motiv. Det handlar om två aspekter: varför väljer dessa personer att (1) vara medlemmar, och (2) vara pas- siva sådana? 
 Med passiva medlemmar avses i detta sammanhang sådana med- 
 116 
  
 kap06.fm Page 117 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 lemmar som dels inte har några förtroendeuppdrag, varken inom par- tiorganisationen eller i någon kommunal nämnd eller styrelse, dels på ett ytterst sparsmakat (eller inte alls) sätt deltar i mötesverksamhe- ten. I kategorin ryms således såväl lågaktiva partimedlemmar som mer renodlat passiva – s.k. postgiromedlemmar. 
 Motiv till passivt medlemskap 
 I urvalet finns fem passiva partimedlemmar. Fyra av dessa är helt pas- siva i den meningen att de inte alls deltar i verksamheten, den femte har tidigare varit aktiv men deltar sedan en tid tillbaka endast i blyg- sam utsträckning. Samtliga fem har stark  
 partiidentifikation 
 : de kän- ner en emotionell samhörighet med det egna partiet. Föga överras- kande är detta det mest framträdande motivet bakom medlemskapet. Genom sitt medlemskap vill man helt enkelt stödja det parti man sympatiserar med. Att de däremot nöjer sig med att vara passiva har, som vi skall se, en rad olika skäl. 
 Den mest passive bland de passiva är en medelålders man, verksam inom reklambranschen (nr 12). Han har varit medlem i moderaterna i tio år men har aldrig bevistat ett partimöte. Tanken på ett förtroende- uppdrag känns, menar han, mycket avlägsen. Han säger sig ha mycket lågt förtroende för politikerna, främst på grund av att det  
  i allra högsta grad är en speciell sorts människor som blir politiker :  
 per- soner som är ute efter att göra politisk karriär. Inte sällan handlar det, enligt intervjupersonen, om personer som misslyckats i den civila karriären. Häri finns, anser han, det verkligt stora problemet i dagens politik: det är alldeles för många inkompenta och misslyckade indivi- der som söker sig till partierna. 
 Denne intervjuperson har dock  
  någon slags känslomässig anknyt- ning till moderaterna  
 , han håller  
  defintivt inte med om allt  
 men sympatiserar med partiets ideologiska inriktning. Framför allt menar han att det inte finns något alternativ, de andra borgerliga partierna ses som bleka kopior. För honom känns det därför naturligt att stödja moderaterna genom att dels vara registrerad medlem, dels ge ekonomiskt stöd till verksamheten. Till detta kommer familjeskäl: 
  sedan var ju min far med i partiet, så det är väl ärftligt kan man säga  
 . Motiven till att vara med i ett parti hos denne politikermisstro- ende partimedlem är alltså främst av stödjande karaktär, och han kän- 
  
 ner också att han genom detta stöd är lojal med familjetraditionen. Motivet till passiviteten är uppenbar: han har låga tankar om alla poli- tiker och partier och finner helt enkelt tanken på en mer aktiv roll 
 117 
  
 kap06.fm Page 118 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 direkt motbjudande. 
 En mindre kategoriskt avvisande inställning till ett politiskt enga- gemang finns i detta avseende hos en kvinna som är medlem i social- demokraterna (nr 9), och vars passivitet enbart kommer sig av tids- brist.  
  Man orkar inte ,  
 säger hon. Skall man vara politiskt aktiv måste man vara beredd att  
  bråka och hålla på  
 och då blir livet  
  så jäkla trist .  Jag vill liksom dricka vin och ha trevligt ,  
 säger hon 
 . 
 Och man skall inte förringa betydelsen av passiva stödmedlemmar, anser hon: 
 – Jag sympatiserar med socialdemokraternas grundpolitik Det handlar alltså om att jag vill stödja det som jag tror på och då gör jag det genom att vara medlem. Det är i alla fall någonting, det är bättre än att bara ligga på sofflocket (nr 9). 
  
 Behovet av att  
 stödja den politiska inriktning man sympatiserar med  
 är gemensamt för alla passiva. En av dessa har emellertid en ännu mer övergripande motivering till sitt medlemskap: det demokratiska sys- temet förutsätter att människor är med i partier. Det handlar alltså återigen om en  
 medborgerlig plikt 
 . På frågan varför han blev medlem i socialdemokraterna svarar en statstjänsteman att det  
  nog var lite av en principfråga. Det kändes på något sätt rätt att vara med i ett parti 
 (nr 11) 
 . 
  
 – Det har inte handlat om att få en sysselsättning, för det har jag inte haft tid med. Jag har haft nog med familj och arbete. Så det har inte varit att jag sökt sysselsättning vid sidan om, utan det har mera varit att det känts rätt. Vi lever ju i en demokrati. Bidragande har nog också varit att jag haft en känsla att det funnits ett hot mot demokratin, på så vis att män- niskor blir mindre engagerade. Då tyckte jag att det på något vis är ens plikt att åtminstone vara med och göra något litet. Men jag har inte haft tid att lägga ned något större engagemang. Fast det känns bra ändå, att vara med. 
 (I): Varför känns det så viktigt att vara med i ett parti? 
 – Därför att det är en förutsättning för att systemet skall fungera, och då måste ju någon vara det (nr 11). 
 Här ser vi ett typiskt motiv för ett passivt partimedlemskap:  
  det känns bra ändå, att ha varit med .  
 Det handlar i de allra flesta fall om att man vill ge sitt stöd till det parti man sympatiserar med. Men i detta fall är det inte riktigt så. Intervjupersonen är kritisk till det parti han tillhör (s). Han har till och med övervägt att utträda. Han moti- verar i stället sitt passiva medlemskap med att det  
 politiska systemet, 
  
 118 
  
 kap06.fm Page 119 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 för att kunna åtnjuta legitimitet, förutsätter att det finns medlemmar i partierna. Därför skulle han, om han utträder ur partiet, kunna tänka sig att bli medlem i något annat parti. 
 Om det nu är betydelsefullt att stödja ett parti kan man tycka att det är naturligt att också mera aktivt göra detta. Det främsta skälet till att de passiva medlemmarna väljer att vara passiva är dock att de saknar tid. Dagens generation har förmodligen mer ont om tid än någon annan, tror många. Många aktiviteter och åtaganden konkur- rerar om uppmärksamheten, inte minst om man har barn. Det gäller naturligtvis också de aktiva. Så här säger två av dessa: 
  
 – 
  
 Jag tycker det är viktigt att man har ett liv utanför den här organisatio- nen. Om man är mer aktiv än två kvällar i veckan då blir det här en för stor del av ens liv (nr 2). 
  
 – 
  
 Det är främst av praktiska skäl som jag inte är mer aktiv. Dels att vi fått barn, dels att jag håller på och söker jobb, det är svårt att ha en massa uppdrag då (nr 4). 
  
 Desse personer är alltså aktiva, den senare skulle vilja vara  
 mer  
 aktiv. Men hinner inte. För samtliga passiva gäller samma argument. Tiden räcker inte. Ett exempel kan räcka för att illustrera detta: 
 – Jag har inte tid. Det är helt enkelt en prioritering i mitt liv, att jag inte hinner. Jag har en vilja att vara politiskt aktiv, men i nuläget klarar jag inte det (nr 9). 
 När de passiva på ett mer generellt plan ombeds förklara varför så få deltar aktivt i politiskt arbete återkommer  
 tidsproblemet  
 som den vanligaste förklaringen. Deras personliga motiv till passivitet anses följaktligen vara av mer allmängiltigt slag: 
 (I): Varför vänder människor partierna ryggen i dag? 
 – Jag kan svara på det med en enkelhet som närmar sig dumhet. Dagens läge är sådant att människan inte hinner med. Jag ställer klockan på sex varje morgon. Upp, raka mig, duscha, slänga på mig kläderna och iväg till jobbet. Sitter på jobbet till 16.40, ja det står att man skall jobba till 16.40 men normalt kanske man sitter kvar till 18.30. Sedan skall man hem, men hinner man åka hem? Nej först måste man  man måste ju vara fräsch och fin. Det är gymet som gäller. Är man ung så dras man till gymet. Är man en gubbe som jag, så försöker man också hålla sig i trim. Då går man ner till gymet, tränar, duschar Då är man inte hemma förrän nio på kvällen. Då måste man äta något, titta i tidningen för att se vad som har hänt i världen. Se lite på TV. Sedan måste man gå och sova. Det handlar alltså om tid. Man har inte ens tid att administrera sitt liv (nr 3). 
 119 
  
 kap06.fm Page 120 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
  
 – 
  
 Det handlar mycket om att folk inte har tid. Folk har barn, de känner att de inta kan engagera sig hur mycket som helst. Har man bara åsik- terna känner man kanske att man vill stödja ändå, passivt. Men man engagerar sig inte aktivt. De flesta gör nog så (nr 4). 
  
 Man hinner inte ens adminstrera sitt eget liv ,  
  
 säger en av de tillfrå- gade. Utöver tidsbristen finns ett annat problem av övergripande karaktär som också återkommer: de omfattande samhällsförändring- arna har i grunden förändrat förutsättningarna för partiernas verk- samhet, menar några passiva. En av dem går så långt att han i förläng- ningen ser ett hot mot partiernas själva existens. Dagens partier är så utsuddade i sina profiler att det är svårt för medborgarna att känna samhörighet och identifikation med något av dem, tror han: 
  
 – 
  
 En sak är väl att det inte finns någon självklar partitillhörighet på samma vis som det tidigare gjort. Om man ser på  
  
 folkrörelse-Sverige, 
  så som det vuxit fram, så har det en väldigt lång historia med frikyrkorörel- sen, nykterhetsrörelsen och arbetarrörelsen. Ofta var det väldigt själv- klart vilken rörelse man hörde till. Det var inte problematiskt för den som var arbetare i Sverige för femtio eller hundra år sedan att vara med i rörelsen. Det var självklart. Det var där man hörde hemma. Och även för de andra partierna var det så. Nu säljer partierna åsikter på ett öppet torg Just nu är det en kris i Sverige för väldigt många som känt en väl- digt klar samhörighet med socialdemokratin och fackföreningsrörelsen. De känner nu hur marken gungar (nr 11). 
 Avsnittet sammanfattas i tablå 6.2. 
 Tablå 6.2. Varför passivt medlemskap? 
  
 Varför medlemskap? 
  
 Varför passivt medlemskap? 
  
 Ge stöd till ett speciellt parti 
  
 Tidsbrist, blir för krävande 
  
 (partiidentifikation) 
  
 Ge stöd till det politiska systemet/ 
  
 Misstro mot politiker och politik 
  
 demokratin 
  
 Föreställningar om partikrisen 
 Samtliga intervjuade Martin kommentera hur de uppfattade diskus- sionen om partiernas kris. Dels hur de rent allmänt såg på krisen, dels vilka erfarenheter de hade för egen del, i den egna lokalföreningen. 
 Vidare fick de analysera orsaker till partiväsendets deklination. 
 I ett annat arbete om partikrisens perceptuella förutsättningar (Möller 1999a) framgår att det bland lokalt verksamma politiker för- 
 120 
  
 kap06.fm Page 121 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 visso finns olika sätt att uppfatta och förhålla sig till denna kris. Vissa förnekar att den existerar, och menar att den i själva verket är en ren medieprodukt. Det är dock ytterst få som ger uttryck för sådana tan- kar. De allra flesta är av rakt motsatt uppfattning. Med trovärdighet vittnar de om hur allt färre söker sig till verksamheten och om hur det blivit allt svårare att rekrytera människor till olika uppdrag. De har också, personligen, erfarenheter av politikermisstron. De som varit verksamma under en längre tid påstår sig se mycket tydliga för- ändringar i detta avseende. 
 Denna bild verifieras med eftertryck även i det material som ligger till grund för denna studie. En enda av de intervjuade tar avstånd från krisbeskrivningen. En kvinna från Västerbotten, som varit aktiv i folkpartiet i 25 år, avfärdar kristeorin som en  
 Stockholmsprodukt.  
 Partierna skall inte räknas ut, menar hon. Lokalavdelningarna anses spela en oerhört central roll i det politiska systemet, mer central än vad de centralt placerade partistrategerna förmodligen är medvetna om: 
 – Det här har ju diskuterats väldigt mycket. Det finns ju en Stockholms- syn att dom här partiföreningarna är gammeldags, och kommer att för- svinna och dom fyller ingen funktion och, ja, det är ett gammalt bete- ende. Helst skall vi alla sitta hemma framför internet och så kommunice- rar vi och så behöver vi aldrig träffas. Jag tror att detta är en felsyn. Jag tror att människor behöver träffa varandra och  liksom, OK det är inte alltid som det är så ideologiskt högtstående diskussioner, men jag menar, själva funktionen är ju att människor möts, alltså på jämställd nivå. Du har Dina erfarenheter och jag har mina och vi diskuterar det [] Om inte annat undrar jag hur man skall lyckas få en valrörelse om det inte finns något fotfolk över huvud taget (nr 10). 
 Här blottläggs den  
 centrum-periferidimension 
  i svensk politik som alltid funnits, men som kanske accentuerats under senare år. Konflik- ten mellan stad och land – ibland även mellan Stockholm och övriga landet – reflekteras också inom de enskilda partierna. Det är en van- ligt förekommande uppfattning bland partiaktiva utanför Stock- holmsregionen att funktionärerna på de centrala partikanslierna läg- ger näsorna i blöt alldeles för ofta. Inte sällan känner sig den kategori som här benämns  
 fotfolket  
 sedd över axeln av de centrala funktionä- rerna. Den  
 Stockholmssyn  
 som här beskrivs tar sin utgångspunkt i att det, enligt intervjupersonen, finns en nedlåtande syn på lokalavdel- ningarna och den verksamhet som där bedrivs. Den uppfattas som  
 gammeldags  
 och otidsenlig. Men vad mera är: de centrala funktionä- 
 121 
  
 kap06.fm Page 122 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 rerna anses inte förstå själva den funktion lokalavdelningarna har. Detta är det verkligt allvarliga, menar hon. 
 Bortsett från denna intervjuperson är dock samtliga övriga inter- vjupersoner påtagligt oroade över utvecklingen. Ingen tvekan kan enligt dem råda om att partikrisen är en realitet. Så här säger en lutt- rad vänsterpartist: 
 – Om man är en förening med 80 medlemmar och det kommer kanske 10 stycken (när man har medlemsmöte) och då kanske det är 8 stycken som tillhör styrelsen, då är det inte roligt. Det spelar ingen roll vad man gör. Folk kommer inte (nr 4). 
 Detta är en vanligt förekommande lägesbeskrivning. Bortsett från folkpartikvinnan från Västerbotten (nr 10) är vittnesmålen entydiga gällande rekryteringsproblemen: fortsätter utvecklingen förtvinar partiväsendet – och därmed demokratin. Ty demokratin måste vara representativ och är sålunda otänkbar utan livaktiga partier, enligt de partiaktivas samfällda mening. Visserligen anser flera av dem att enfrågegrupperna bidrar till att fördjupa demokratin.  
  De är pådri- vande och gör att man uppmärksammar saker som man annars inte skulle uppmärksamma ,  
 säger en miljöpartist (nr 7) som själv är med i två enfrågerörelser. Men själva grunden för demokratin som styrelse- form måste vara den verksamhet som partierna bedriver, framhålls det från samtliga intervjuade. Den luttrade vänsterpartisten som cite- rades ovan, som också varit fackligt aktiv och dessutom deltagit i ett antal aktionsgrupper med mer eller mindre specifika målsättningar, förklarar: 
 – Vissa enfrågerörelser, eller enfrågepartier, ser inte sambanden. Det finns ett samband mellan allt. Man kan ju inte bara tycka att man skall ha ett nytt skattesystem och sedan får allting annat falla. Man kan ju inte bara driva vissa frågor. Fred, EMU etc. Men då man jobbar inom ett parti så sätts det in i ett sammanhang (nr 4). 
 I grunden är dock denna intervjuperson positivt inställd till enfråge- grupperna. Trots att de har en snäv utgångspunkt för sitt engage- mang, och att de därigenom knappast kan göra anspråk på att spela en central roll i den politiska processen, menar han att de berikar det demokratiska samtalet genom sin blotta existens. Andra menar emel- lertid att enfrågegrupperna försvårar den demokratiska processen. 
  Jag tror det är väldigt farligt för demokratin med enfrågerörelser ,  
 säger den inom näringslivet verksamme kristdemokraten (nr 1). 
  
 När det gäller att analysera orsakerna till den dystra utvecklingen för partiernas vidkommande sönderfaller resonemangen i två delar. 
 122 
  
 kap06.fm Page 123 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 Dels handlar det om  
 externa  
 problem som de lokala partiavdelning- arna själva inte råder över, dels handlar det om  
 interna  
 problem som det åtminstone i någon utsträckning ligger inom deras möjligheter att påverka. Vi börjar med de externa problemen. 
 Externa orsaker till krisen 
 För det första har de omfattande  
 sociala förändringarna  
 försvårat par- tiernas verksamhet, enligt några intervjupersoner. Partierna är ju, framhåller man, uppbyggda efter hur det gamla samhället fungerade. Men trots de enormt stora samhällsförändringarna anses partierna i stort sett fungera på samma sätt som de gjorde på  
 1950-talet. 
  Den allt större rörligheten i samhället är ett problem för partiväsendet, menar den på landsbygden verksamme centerveteranen med fyra decenniers erfarenhet av partiarbete (nr 8). Han anser att det förr, på  
 1960-talet, 
  var lättare att motivera människor att engagera sig partipolitiskt. Den rotlöshet som brett ut sig i och med urbaniseringen minskar incita- mentet att arbeta politiskt, tror han. Engagemang i lokalpolitiken anses förutsätta en lokal identitet och förankring. Detta förklarar, anser han, den skillnad som nu finns i aktivitetshänseende mellan lokalföreningar på landsbygden och i storstäderna. Det är framför allt i de senare som man kan tala om verklig kris, tror han. Vilket alltså sammanhänger med avsaknaden av lokal förankring och identitet. 
 I detta avseende gör han en korrekt bedömning: som visats i kapi- tel 2 har den största medlemsminskningen under det för partierna så dramatiska  
 1990-talet 
  ägt rum just i de s.k. kunskapskommunerna och i särskilt hög grad i storstäderna (även om det givetvis finns betydande variationer mellan olika avdelningar). 
 På samma sätt har partiväsendets bas undergrävts av att de gamla sociala konflikterna försvunnit, menar andra. 
 – När partierna växte fram så var de klasspartier. I och för sig ideologiska partier också. Men nu börjar man till och med att tala om att avskaffa klassbegreppet (nr 2). 
 Det var, menar denna intervjuperson, lättare att mobilisera medbor- garna förr, när klassgränserna var annorlunda och mer distinkta. Då var det lättare att motivera medborgarna, tror hon. Nu, när klasskon- flikterna försvunnit, har politiken avideologiserats, det har skett vad hon kallar en  
 teknikalisering.  
 Politik handlar  
 bara om att förvalta. 
  
 En annan extern förklaring handlar om de finansiella förutsätt- ningarna för partierna. De  
 offentliga partistöden  
 gör att partierna blir oberoende av sina medlemmar, menar en kvinna från Västerbotten 
 123 
  
 kap06.fm Page 124 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 som är aktiv i ett lokalt parti: 
 – Dom andra partierna skulle lika gärna kunna vara utan sina medlem- mar. Rent ekonomiskt behöver dom inte ha medlemmarna dom kan köpa tjänsterna av posten. Dom behöver inte motivera människor att gå ut och springa i trapporna (nr 16). 
 För det egna partiets del är dock situationen annorlunda. Bidragen är ytterst små, vilket innebär att partiet  
 ä r helt beroende av medlemmar- nas medlemsavgifter, och att dom vill gå ut på gator och torg .  
 Detta 
  gör vårt parti oerhört demokratiskt. Det finns en väldig kontroll från medlemmarnas sida . 
 En tredje extern förklaring har sin utgångspunkt i den situation av  
 maktlöshet  
 som själva det politiska systemet hamnat i till följd av internationaliseringen. Här citeras ett längre resonemang från en hög statstjänsteman som är socialdemokratisk partimedlem: 
 – Det är en fruktansvärt kaotisk tid just nu. Väldigt länge har ju nationen varit den fullständigt självklara ramen för vad som är samhället och till- hörigheten och demokratin. När mina föräldrar växte upp var det själv- klart, att när man talade om ett bättre samhälle, så var detta alltid på något sätt kopplat till nationalism. Därför att nationen, man talade om ett gemensamt projekt, skall vi skapa ett bättre samhälle måste vi vara tillsammans i ett projekt. Och större projekt än nationen, det kunde man inte tänka sig. Och man måste liksom ha något samband, man måste känna sig som en enhet. Man måste veta att man kan påverka och att man har ungefär samma värderingar. I dag så börjar plötsligt Europa ludda till det där. Men många människor håller fast vid att ingenting kan ske för- utom ramen för Sverige. Samtidigt så jobbar näringslivet och andra sedan mycket länge i en mycket större skala. Samhället blir då mer och mer maktlöst om man inte kan jobba i samma skala (nr 11). 
 Samtliga partiaktiva upplever förvisso att de kan påverka med sitt politiska engagemang, men den uppfattningen finns inte bland män- niskor i allmänhet, menar en av de intervjuade: 
 – Det går faktiskt att förändra. Men nu har många synen att det inte går att påverka någonting. Liksom, det är redan bestämt att vi skall gå med i EMU. Vi har en centralbank vi inte kan påverka. Internationaliseringen och globaliseringen – kapitalen flyger bara hit och dit osv. Folk tror att ingenting går att påverka och förändra. Den bilden tror jag att man först måste bryta (nr 2). 
 Den senast citerade intervjupersonen menar alltså att föreställningen om politikens tilltagande maktlöshet är en myt. Den intervjuperson som citerades innan (nr 11), som för övrigt själv är passiv medlem, 
 124 
  
 kap06.fm Page 125 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 gör en annan bedömning. Han menar bestämt att politikens maktsfär reducerats dramatiskt, och han är övertygad om att den allt tydligare vanmakt som det nationella politiska systemets aktörer tvingas leva med är en bidragande orsak till att medborgarna vänder politiken ryggen. Detta är emellertid en förklaring han är ensam om att fram- föra. Som nämnts är de partiaktiva av en annan uppfattning: att det faktiskt trots allt är möjligt att åtminstone i nöjaktig utsträckning påverka genom sitt partiengagemang. 
 En fjärde extern förklaring handlar om de  
 nya värderingar  
 och framför allt det  
 ändrade beteende  
 som framför allt unga människor har. Flera intervjupersoner menar att människors förväntningar på politikerna har förändrats. Det finns en större spännvidd mellan de olika krav som framförs, och alla är inte längre bara av ekonomisk eller materiell karaktär. Miljöfrågorna har blivit viktigare, och hante- ringen av dessa problem innebär till viss del att politikerna tvingas tänka i nya banor. 
 Den större spänvidden är också någonting utmärkande för de vär- deringar dagens medborgare i allt större utsträckning bär på, menar en av de yngsta intervjupersonerna (nr 15). Särskilt för unga är det svårare nu än tidigare att placera sig i ett fack, tror han. Det gäller för övrigt även honom själv. Vi har tidigare sett hur den sociala mobilite- ten uppfattats som ett hinder för traditionell partiverksamhet. Det var lättare när klassmedvetenheten var starkare och skiljelinjerna tyd- ligare, då var också människornas värderingar strukturerade i enlighet med de politiska partiernas åsiktsprofiler. Här finns en tydlig kopp- ling. Ett av väljarforskningens mest väldokumenterade resultat är att dagens medborgare är randiga i sina värderingar, dvs. de sympatise- rar med åsikter från olika partier och upplever därför att de paket- lösningar som partierna tillhandahåller känns begränsande. 
 Ett annat och möjligen än mer grundläggande problem är den otå- lighet som finns bland dagens unga. Denna otålighet är ett stort pro- blem för partierna eftersom det är fråga om en kulturkrock i synen på arbetsformerna.  
  Jag tror mycket det handlar om att vi lever i MTV- generationens tid ,  
 säger en av de intervjuade, som själv endast är 26 år gammal (nr 15). Ungdomar är mer politiskt intresserade än vad män- niskor i allmänhet tror, säger han, men väldigt många är inte med- vetna om de förutsättningar som gäller inom politiken. De vill se omedelbara resultat. Partierna uppfattas därför som byråkratiska och förstelnade; ja rentav som handlingsförlamade pratklubbar: 
 – Alltför många ungdomar tror att besluten skall gå så himla fort. Man har inte förstått de demokratiska förutsättningarna. Men politik kan 
 125 
  
 kap06.fm Page 126 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 inte gå så himla fort. När jag är ute på skolorna säger ungdomarna äh, politik är trams. Jag sa ju åt en politiker att vi ville ha en skateboardramp men vi fick inte det. Politiker bara snackar, dom gör ingenting. Då har man inte förstått de politiska villkoren. Politik tar tid. Det skall jämkas. Dom vill ha en skateboardramp, dom andra vill ha ett servicehus och några andra vill ha något annat. Då måste man försöka jämka ihop (nr 15). 
 Slutligen – för det femte – anses  
 de traditionella partiernas centralstyr- ning  
 verka förlamande på lokalavdelningarnas vitalitet. Vi har tidigare sett prov på hur spänningarna mellan de centralt placerade partifunk- tionärerna och de lokalt verksamma – det s.k. fotfolket – kan ta sig uttryck. Flera intervjupersoner anser att toppstyrningen är för stark. Alltför ofta kommer initiativen uppifrån, konstaterar en socialdemo- krat: 
 – Det förekommer alltför ofta att det kommer vissa direktiv eller uttolk- ningar. Vi har ju en demokratisk process med årsmöte och allting sånt. Det funkar naturligtvis. Då tar man fram (ett lokalt) partimanifest. Men när det gäller uttolkande av praktiska åtgärder, om det kanske gäller maxtaxa på dagis, så är det ju väldigt ofta den uttolkningen kommer cen- tralt ifrån (nr 15). 
  
 Han beklagar utvecklingen.  
 Det är ju inte så det skall fungera .  
 Dock är han långt ifrån ensam om att hävda att de centrala pekpinnarna hämmar aktiviteten på den lokala nivån. Längst i denna kritik går de intervjupersoner som representerar lokala partier, utan riksorganisa- tion. En bidragande anledning till att dessa kommunens  
  
 väl-partier 
  
  bildas är i regel att de traditionella partierna med sina riksorganisatio- ner uppfattas som alltför  
 ideologistyrda  
 i så måtto att de, i sin iver att anlägga ideologiska perspektiv på de lokala problemen, inte förmår att se till vad som är kommunens bästa; partiideologin skymmer sik- ten. Lokal politik måste vara, menar man, pragmatisk till sin karaktär. 
  
 – Ideologier och liknande, det tillhör riksplanet. I alla fall när det gäller hur ett land skall styras, hur man skall förhålla sig till andra länder osv. Framför allt i en så här liten kommun är det i stort sett bara att man vill se till det bästa för Nykvarnsborna, till dom som bor här, dom 7 000- 8 000 som bor här. Visionerna är väl egentligen inte större. Det kanske låter lite litet, men jag tycker det räcker ändå (nr 6). 
 Interna orsaker till krisen 
 Övergår vi till orsaker som är att söka i olika former av interna för- hållanden, alltså sådana som partierna själva råder över och kan 
 126 
  
 kap06.fm Page 127 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 påverka, pekar flera av de intervjuade för det första på den  
 organisato- riska tröghet  
 och de byråkratitendenser som finns i de interna parti- strukturerna. Alltför mycket av verksamheten sägs rulla på i gamla hjulspår. Bristen på organisatorisk förnyelse är påfallande, enligt flera av de intervjuade.  
  Jag är ju van vid företag  
 , säger en intervjuperson som är verksam inom näringslivet sedan lång tid och först efter att ha fyllt 50 år börjat engagera sig politiskt (nr 1). 
 Vad som av någon kallas det  
 överformaliserade,  
 dvs. det alltför byråkratiserade arbetssättet, återkommer som en av huvudförkla- ringarna till partikrisen. I stället för att diskutera politiska frågor ägnas huvuddelen av mötestiden åt valärenden och föreningstekniska spörsmål: 
 – Det skall alltid väljas representanter till olika nämnder, styrelser och annat. Nu har det väl varit extra mycket efter valet. Men det här tröttnar folk på och det är då det blir en sådan här dålig stämning. Det är konkur- rens och utfrågningar som kan vara lite bitska. Det diskuteras alldeles för lite ideologiska frågor (nr 7). 
 Mötesformerna anses i alltför hög grad bära tristessens prägel. Och de är knappast anpassade till dagens upptagna människors livsstil. Att så få småbarnsföräldrar söker sig till partierna anses inte konstigt. Men över huvud taget är det för mycket möten och sammanträden, och dessa anses i regel vara stela och konventionella till sin karaktär. Det krävs ett starkt engagemang för att man skall sätta av kväll efter kväll till politiska möten. Är man förtroendevald kommunpolitiker är emellertid detta en självklarhet. Då förväntas man inte bara delta i nämndsammanträden utan också närvara vid partimöten av olika slag. De flesta intervjupersonerna har både styrelseuppdrag i partifören- ingen och kommunala uppdrag. Möten i partiets regi äger nästan all- tid rum på kvällstid, men ibland också på helger. 
 Till saken hör också att mötesformerna passar vissa sämre än andra. Demokratin är inte alldeles enkel att praktisera, menar en små- barnsmamma: 
 – Det är faktiskt inte förrän jag gick med som jag insåg hur fruktansvärt svårt det är med demokrati och vilken tid det tar. Det här att man tror det är demokratiskt att ha möten problemet är att till slut är det dom som orkar sitta kvar längst, som inte måste hem till barnvakten, eller dom som orkar skrika högst som får sin vilja igenom. Det är väl liksom inte så demokratiskt (nr 7). 
 127 
  
 kap06.fm Page 128 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 En centerpartistisk kvinna menar att mötesformerna befrämjar – kanske också befrämjas av – det  
 gubbvälde  
 som enligt henne genom- syrar det politiska livet: 
 – Det är mycket gubbar som sitter och pratar om samma saker hela tiden. De upprepar samma sak hela tiden. Man kan ju bli tokig när man sitter på ett möte och det tar liksom aldrig slut, därför att de upprepar samma saker hela tiden. De är väldigt långrandiga. Jag vet inte, det är kanske något sätt att visa att de har något att säga, även om de inte har det. 
 (I): Är det här något som påverkat Dig i den riktningen att Du inte vill vara aktiv? 
 – Nej. Det har det inte. Men ibland så har det på kvällsmöten känts som att nej, jag orkar inte sitta här längre. Då har det hänt att jag demon- strativt tittat på klockan. Det finns ingen anledning att man sitter och  jag menar, partierna skall väl inte sitta och ha egna möten. Vi skall ut och träffa människor. Då kan man inte sitta och ha flera timmars möten (nr 13). 
 I citatet snuddar hon även vid en annan intern förklaring till partikri- sen:  
 partierna är alltför slutna 
 . Detta är ett tema många utvecklar. Här är den äldre kristdemokraten igen: 
 – Det är svårt för människor att komma in i politiken i mogen ålder. Det bygger alldeles för mycket på att man premierar gamla medarbetare och trotjänare, och inte går efter kompetens. Det går väldigt mycket på anciennitet, det gäller alla partier. Därför är det många nya som engage- rar sig som efter kort tid hoppar av. De vill inte stå i kö väldigt länge. De vill få inflytande med detsamma. Det gäller generellt. De gamla politi- kerna slår vakt om sina positioner. Personvalet var de ju inte särskilt entusiastiska över, många av de gamla (nr 1). 
 Ett intressant och sannolikt klargörande resonemang om varför par- tierna är slutna förs av en vänsterpartist. Han beskriver utan omsvep att han själv tillhör ett  
 innegäng  
 i den lokala partiföreningen. Kritik har riktats mot att  
  vi är ett visst gäng och inte släpper in någon .  Vi som är aktiva känner varandra och umgås ofta ,  
 förklarar han. På frå- gan om han tror att det är svårt för människor som kommer utifrån att komma in i denna gemenskap svarar han: 
 – Ja, det är väl en svårighet och det är ett problem. Det blir som en ond cirkel: folk vill inte bli aktiva, vi (i innegänget) ställer upp för att ingen annan gör det, sedan blir man då beskylld för att man inte släpper in någon. Men det är inte fråga om det. Alla är välkomna. Det var ju lika- dant för mig när jag var ny (nr 4). 
 128 
  
 kap06.fm Page 129 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 Att det är svårt att komma in i de i vissa avseenden särpräglade sociala strukturer som partierna representerar är något som flera resonerar kring. Några, särskilt de passiva, menar att det i väldigt stor utsträck- ning är en alldeles  
 speciell sorts människor som söker sig till partierna 
 . Detta är den tredje interna orsaken som framförs när de intervjuade diskuterar partikrisen. Här är två exempel: 
  
 – 
  
 Det är en blandning av idealister och maktmänniskor. En del söker sig till politiken för att få makt, det ser man. Det är ofta de som kommer fram också, oftare än de som är idealister. De har svårare att hävda sig. Det verkar vara maktmänniskorna som mest kommer fram till köttgry- torna (nr 1). 
  
 – 
  
 Ibland är det lite väl mycket karriärism inom partiet. Det kommer ofta människor helt utanför partiet som gör karriär och kommer upp i top- pen utan att göra så mycket och arbeta. Då kan man ju tycka att det är lite orättvist mot en själv, som prioriterar basorganisationen. Det blir fel saker som prioriteras i organisationen (nr 2). 
  
 Att det finns ett stort inslag av karriärmotiv i det politiska livet är en vanligt förekommande uppfattning. Kanske är det just detta som gör partierna mer slutna, resonerar en intervjuperson: 
 – Det finns en oerhörd misstänksamhet mot alla nya medlemmar. Man har vetat om eller märkt att det kommer folk som tror att de kan göra en snabb karriär. Samtidigt så är det så ont om folk, så då är det väldigt lätt att man hamnar på lite uppdrag. Men sedan kanske det visar sig att per- sonen i fråga inte var lämpad för det, och kanske egentligen inte delar våra värderingar. Man kan på ett vis förstå att de är misstänksamma. Men det är ju samtidigt hemskt synd. Det gör ju att många människor skräms bort (nr 7). 
 Det finns alltså enligt detta sätt att resonera en konflikt mellan å ena sidan partiernas ambition att rekrytera och helst också aktivera nya medlemmar och å andra sidan att ta ansvar för att det är rätt perso- ner som hamnar på de politiska förtroendeuppdragen. Man måste veta vilka man rekryterar, vara förvissad om att de har de rätta värde- ringarna och ett gott omdöme, och därför kan man inte omedelbart låta nya medlemmar få uppdrag. De måste granskas och skolas in först. Resonemanget bidrar till att tydliggöra ett problem partiernas lokalavdelningar har att hantera. I resonemangets förlängning fram- skymtar ett dystert scenario: som vi sett i ett tidigare avsnitt minskar partiernas rekryteringsförmåga kontinuerligt trots att antalet förtro- endeuppdrag också blir färre, och när medlemstillströmningen mins- kar tvingas kanske partierna att i ökad utsträckning kompromissa 
 129 
  
 kap06.fm Page 130 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 med inte bara den kvalitetskontroll av nya medlemmar som den ovan citerade intervjupersonen framhåller som väsentlig utan också den politiska socialisation av dessa som är en viktig uppgit. Därige- nom blir det följaktligen fler olämpliga personer som hamnar som förtroendevalda med åtföljande konsekvenser för den samlade politi- kerkårens förtroende. Problemet blir av matematiska skäl extra dra- matiskt i och med att medlemstillströmningen minskar. En av de pas- siva intervjupersonerna är inne på precis denna tanke: 
 – Någonstans blir ju detta (medlemsminskningen) ett problem eftersom partipolitiken bygger på att det finns människor som engagerar sig. Om det blir färre och färre som engagerar sig de som är aktiva kommer ju då från en smalare bas. Då är det kanske fler, procentuellt sett, karriäris- ter, fler knäppskallar osv. än om man har en bredare bas (nr 11). 
 Avsnittet sammanfattas i tablå 6.3. Det kan finnas anledning att erinra om vad som distinktionen mellan externa och interna orsaker grundar sig på: i det förra fallet avses sådana orsaksföreställningar som ligger utanför lokalavdelningarnas påverkansmöjligheter, i det senare fallet, däremot, handlar det om orsaksfaktorer som man i den lokala partiavdelningen faktiskt kan påverka. I några av förklaring- arna är dock gränsdragningen mellan interna och externa faktorer svår. Den offentliga finansieringen av partiverksamheten beslutas sålunda av partierna och är i den meningen en intern faktor. Vill parti- erna ändra i dessa regler står det dem fritt att göra det. Men när parti- finansieringsreglerna i detta sammanhang anförs som en förklaring till partikrisen handlar det om en långsiktig och ackumulerad effekt; att partierna med tiden utvecklat ett allt mindre beroende av medlem- marna i och med professionaliseringen. Av det skälet klassificeras denna förklaring här som extern. En liknande problematik finns när det gäller förklaringen om centralstyrning. I någon mån är denna möjlig att påverka. Om många lokalavdelningar tillsammans agerar för att få till stånd en förändring kan sannolikt en sådan inträffa. Och även inom ett centralstyrt parti kan man säkert göra gällande att det från lokalt håll, åtminstone i någon mån, är möjligt att utveckla en lokal profil. För de medlemmar och sympatisörer som emellertid upplever centralstyrningen som en allvarlig hämsko framstår dock inte dessa möjligheter som särskilt goda. 
 130 
  
 kap06.fm Page 131 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 Tablå 6.3. Föreställningar om partikrisen 
  
 Externa orsaker 
  
 Interna orsaker 
  
 Samhällsförändringar: 
  
 Organiserad tröghet och byråkrati 
  
 Geografisk och social rörlighet 
  
 Den offentliga finansieringen av 
  
 Slutna partistrukturer, svårt för nya att 
  
 partiverksamheten 
  
 komma in i gemenskapen 
  
 Föreställningar om politikens makt- 
  
 I stor utsträckning fel människor som 
  
 löshet (internationaliseringen) 
  
 engagerar sig 
  
 Nya värderingar: ovilja mot paket- 
  
 lösningar och otålighets/resultat- 
  
 fokusering 
  
 Centralstyrda partier hämmar aktiviteten och vitaliteten på lokal nivå 
 Porträtt av demokratins trotjänare 
 Granskningen av demokratins trotjänare har visat att de idealistiska motiven dominerar klart när det gäller varför de partiaktiva valt att engagera sig. Det är vanligt att de intervjuade också anger någon typ av mer egoistiskt präglat belöningsmotiv, men det primära och funda- mentala engagemangsmotivet handlar om idealitet. De vill arbeta för att uppnå vissa politiska och ideologiska mål. Några pekar också på att det är en medborgerlig plikt att engagera sig politiskt. Demokra- tin anses förutsätta detta. 
 Att motiv av detta slag dominerar när de intervjuade själva ombeds motivera varför de är politiskt aktiva är naturligtvis inte för- vånanande. Det förhållandet att även belöningsmotiv av olika slag spelar en viktig roll – såväl när intervjupersonerna ombeds motivera varför de en gång blivit aktiva som när de förklarar vad i det politiska arbetet som lockar dem att fortsätta – är dock värt att notera. Det sociala umgänget nämns sålunda som en viktig faktor, liksom att de partiaktiva upplever sig ha lärt sig åtskilligt och utvecklats som indi- vider genom sitt engagemang. 
 Alla de partimedlemmar som här intervjuats gör skäl för att kallas demokratins trotjänare. Det gäller aktiva såväl som passiva medlem- mar, men i första hand naturligtvis de förra. Som framgått är de i regel också medvetna om detta; även om de inte använder detta hög- travande begrepp – vilket i sammanhanget skulle te sig tämligen skrytsamt – är det alldeles uppenbart att de värderar sina egna insat- ser i just sådana termer: demokratin anses förutsätta den typen av 
 131 
  
 kap06.fm Page 132 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 medborgare som de själva faktiskt är. Det skulle dock behövas fler partiaktiva, hävdas det genomgående av såväl de aktiva som de pas- siva. Partierna skulle behöva vitaliseras. 
 Vi skall nu närma oss materialet från ett nytt perspektiv: var finns kärnan i de partiaktivas motiv och föreställningar? Finns det någon- ting som i en mer grundläggande mening kännetecknar samtliga fall vi studerat? 
 Med hjälp av den datasammanfattningsmetod som i litteraturen brukar kallas för  
 väsensmetoden  
 är alltså syftet i detta kapitel att söka fånga och blottlägga partikrisens fundamentala kännetecken (Ene- roth 1984:157). Resultatet blir att datamängden sammanfattas i en eller flera väsenstyper. En väsenstyp består av en för alla fall av före- teelsen  
 gemensam  
 kombination av kvaliteter – eller också kan förete- elsen beskrivas med hjälp av ett antal  
 alternativa  
 väsenstyper, vilka var och utgörs av en grupp fall med en för varje grupp unik och särskil- jande kombination av kvaliteter. 
 Gemensamma kvaliteter 
 Det finns fyra egenskaper och/eller attityder som är gemensamt för samtliga partiaktiva. 
  
 1) 
  
 För samtliga partiaktiva är det utomordentligt  
  
 viktigt att kunna påverka  
 samhället. Och nästan samtliga anser sig dessutom ha inflytande. Vissa menar dock att man måste ha realistiska förvänt- ningar: politik beskrivs som ett lagarbete och det handlar om att som en i mängden, tillsammans med ett stort antal aktiva, vara med och bestämma. Men de ser detta som möjligt endast inom ett politiskt parti. Vissa av dem är eller har varit aktiva även inom olika enfrågegrupper eller intresseorganisationer och de menar att det inflytande som kan utövas inom ramen för dessa är ringa jäm- fört med det inflytande som deras partiengagemang ger. Det är endast partierna som ser till helheten, konstaterar man, och det är en förutsättning om man vill vara med och påverka samhällsut- vecklingen. Men då krävs det samtidigt att man förstår hur ett politiskt parti fungerar, att man måste ha tålamod och vara beredd att kompromissa, ha samarbetsförmåga etc. Det som enligt de partiaktiva kännetecknar många av dem som hoppar av från poli- tiska uppdrag är just avsaknaden av en sådan förståelse. De flesta av de partiaktiva är s.k.  
 föreningsmänniskor;  
 de uppskattar for- merna för det politiska arbetet. Två kvinnor är emellertid kritiska till just det formmässiga; de menar att det är onödigt många och 
 132 
  
 kap06.fm Page 133 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 långa sammanträden, och att det på dessa möten är alldeles för vanligt förekommande att äldre medelålders män breder ut sig och försöker göra sig märkvärdiga för att på så vis tillfredsställa sin personliga fåfänga. 
  
 2) 
  
 De partiaktiva är genomgående aktiva människor – s.k.  
  
 handlings- människor.  
 Inte sällan är de engagerade också i andra sammanslut- ningar och sammanhang. Några säger sig helt enkelt sakna förstå- else för den typen av passivitet som människor i allmänhet visar prov på när det gäller samhällsfrågor. En sådan passivitet anses skadlig. Ingen vill visserligen göra gällande att de passiva är sämre medborgare, men av de resonemang som förs råder knappast någon tvekan om att det är detta man egentligen, innerst inne, anser. Sålunda framhålls att det är mycket viktigt att man som medborgare engagerar sig i samhället; det är en  
 skyldighet.  Man kan inte överlämna ansvaret på någon annan  
 , ty  
  då har man ingen rätt att komma efteråt och klaga .  
 Till bilden hör också att de parti- aktiva är drivande och målinriktade människor, som genomgående är duktiga på att uttrycka sig. De har stor vana av och tycker om att tala om politik och argumentera för sina åsikter. 
  
 3) 
  
 En samsyn finns när det gäller  
  
 demokratisynen 
 . Det handlar för det första om hur man definierar begreppet demokrati. Det finns en mycket tydlig procedurorientering. Man skall verka inom ramen för det existerande demokratiska systemet när man vill påverka; civil olydnad och andra utomparlamentariska aktioner av spektakulär karaktär fördöms (mer eller mindre bestämt). På frå- gan varför de valt att engagera sig just i ett politiskt parti svarar samtliga att demokrati är styrelse genom partier. Demokratin är – och måste i allt väsentligt vara – representativ. Att tänka sig en representativ demokrati utan partier låter sig helt enkelt inte göras. Den partipolitiska kanalen betraktas således som den pri- mära för medborgarna. Men samsynen om demokratin tar sig – för det andra – också uttryck i en ganska positiv bedömning av demokratins tillstånd i Sverige. Ingen säger att tillståndet är per- fekt; medvetenheten om de problem som demokratin brottas med är tvärtom stor. Men många menar att den domedagsliknande debatt som förs inte har sin grund i den verklighet de själva är verksamma inom. På frågan hur de anser att demokratin fungerar i dagens Sverige väljer många att relativisera sin bedömning: i jäm- förelse med andra länder fungerar den svenska demokratin bra, menar man. 
  
 4) 
  
 Slutligen kännetecknas de partiaktiva av att de i hög grad  
  
 värdesät- ter den speciella sociala gemenskap som uppstår i det politiska arbe- 
  
 133 
  
 kap06.fm Page 134 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
  
 tet 
 . Detta är inte det mest grundläggande motivet bakom deras engagemang, men för många har denna sociala aspekt spelat en betydelsefull roll när det gäller att motivera sig inför ett fortsatt engagemang. Genom det politiska engagemanget har de lärt känna många nya människor, med vilka de känner stark samhörighet och gemenskap. Det politiska arbetet anses därigenom ha bidragit till ett rikare och meningsfullare socialt liv. Det är ingen tvekan om att detta engagemang utgör en central del av de partiaktivas identi- tet. 
 Detta är alltså vad som förenar de partiaktiva: de har hög påverkans- benägenhet och en förvissning om att man påverkar samhället effek- tivast som aktiv i ett politiskt parti; de är över huvud taget aktiva och handlingsorienterade som individer och anser att deras engagemang är en förutsättning för en fungerande demokrati; de anser inte att det finns något realistiskt alternativ till den representativa demokratin (och följaktligen inte heller till ett system där inte partierna har en central roll), och den representativa demokratin anses i allt väsentligt 
 – i motsats till vad som ofta hävdas – fungera väl; och de uppskattar, slutligen, den sociala interaktion som engagemanget ger. Det poli- tiska engagemanget upplevs kort sagt som meningsfullt. 
 Vid sidan av dessa gemensamma kännetecken finns betydande variationer när det gäller att mer distinkt fastställa engagemangsmo- tiv och inställning. Vi avslutar därför denna kartläggning av demokra- tins trotjänare genom att urskilja sex distinkta arketyper av partiak- tiva och partimedlemmar. Arketyperna konstrueras genom att olika särdrag hos intervjupersonerna stiliseras. Det är viktigt att under- stryka att dessa arketyper är teoretiska konstruktioner, s.k. analytiska idealtyper, som inte nödvändigtvis behöver finnas i verkligheten. Ingen intervjuperson behöver således ha samtliga de kvaliteter som ingår i idealtypen; denna är i stället att betrakta som en slags karika- tyr vars avsikt det är att inrymma en lång rad av snarlika fall. Arkety- perna är inte heller alldeles avgränsade från varandra; en intervjuper- son kan uppvisa kvaliteter som gör att vederbörande i vissa avseenden liknar flera arketyper samtidigt. Men beroende på vilken kvalitet som dominerar är det ändå möjligt att inplacera dem i en särskild kategori (Eneroth 1984, s. 149 ff.). 
 I idealtypsmetoden beskrivs analytiska konstruktioner – arkety- per. Dessa behöver inte till punkt och pricka motsvaras av något fall i verkligheten. En arketyp kan i det avseendet beskrivas som en karika- tyr, med vilken avsikten är att åskådliggöra en typ av fall. Den enda egentliga vägledningen är att det gäller att fånga det  
 typiska 
 , det sär- 
 134 
  
 kap06.fm Page 135 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 präglade, för de olika kategorier som urskiljs i materialet. Visserligen måste dessa fall vara så verklighetstrogna att de  
 skulle  
 kunna finnas i verkligheten, men det är inte något krav att så är fallet. 
 Metoden kan därför också kallas för karikatyrmetoden eftersom den i sin form påminner om den metod vi i vardagssammanhang ofta använder när vi sammanfattar våra observationer om olika företeel- sers kvalitativa egenskaper och kännetecken. När vi talar om en per- son som en typisk storstadsbo vet vi naturligtvis att det finns gan- ska betydande variationer mellan de personer som bor i storstäder. Trots detta är vi, när vi hör detta begrepp, i stånd att föreställa oss hur denna person – storstadsbon  – är eller inte är när det gäller värde- ringar och livsstil. 
 Målsättningen med idealtypsmodellen är alltså inte att åstad- komma en total kartläggning av den studerade företeelsens samtliga kvaliteter, utan att utmejsla ett antal egenskapskategorier som åter- speglar det centrala, det fundamentalt kännetecknande, för företeel- sen ifråga (Eneroth 1984:149 ff.). 
 Arketyp 1: Idealisten 
 En första arketyp är  
 idealisten.  
 Högre mål än den egna karriären, den personliga tillfredsställelsen och bekvämligheten vägleder idealistens politiska engagemang. Ordet  
 uppoffring  
 faller sig naturligt, när man skall ge karakteristik åt denna arketyp. 
 Fyra intervjupersoner (nr 1, 7, 11 och 13) motiverar på olika sätt sitt medlemskap och/eller engagemang i termer av  
 pliktskäl 
 . Samtliga menar att det politiska systemet, av funktionella skäl eller på grund av legitimitetsskäl, förutsätter att människor är medlemmar och/eller engagerade i partier. Trots att de har mycket att göra i sina civila yrken och trots att de anser sig åsidosätta familjelivet är de, eller har varit, verksamma som fritidspolitiker i flera år. De ser sitt engage- mang som en form av politisk värnplikt i demokratins tjänst. Några karriärambitioner finns inte. Tvärtom, samtliga förklarar sig ha klar- gjort tydligt att de inte är lockade av några positioner. 
 Politiskt engagemang måste ske av oegennyttiga skäl, förklarar en av dessa intervjupersoner (nr 1). Man är  
 förtroendevald 
 , betonas det. Detta implicerar att politiska uppdrag är av annan karaktär än andra uppdrag. Politik skall inte vara ett yrke. De s.k. broilertendenserna beskrivs därför som ett hot mot demokratin. Att människor tidigt i livet blir heltidsarvoderade politiker anses vara till skada såväl för dem själva, som individer, som för systemet. De verksamma måste av 
 135 
  
 kap06.fm Page 136 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 såväl verklighetsförståelseskäl som av personliga trygghetsskäl ha förankring i en civil karriär. Landet har länge skötts på ett inkompe- tent sätt, förklarar han vidare, och sticker inte under stol med att han i kraft av sin erfarenhet från näringslivet är i besittning av en sådan kompetens och respekt att han kan bidra till att förbättra situationen. Han ser sitt politiska engagemang som en uppoffring för gemen- samma ändamål. Någon politisk karriär, eller position, är han inte under några omständigheter intresserad av. Men sådana strävanden är generellt sett alltför vanliga i det politiska livet, anser han. 
 En annan av dessa idealister säger sig vara en  
  desillusionerad demokratiromantiker  
 (nr 7). Med demokratiromantiker menar hon att demokratin blir tom på sitt innehåll om den inte också  
 utövas.  
 Som medborgare har man ett ansvar för samhället, understyker hon. Särskilt gäller det de  
  politiskt orienterade  
 medborgarna även om det egentligen är alla medborgarnas gemensamma ansvar att engagera sig. Att hon är desillusionerad kommer sig av en frustration över mötes- former och den kraft som politiken tar från hennes övriga liv. Bara den som varit aktiv politiskt vet hur svårt det är med demokrati i praktiken, suckar hon. 
 Samma typ av resonemang förs av den tredje av dessa idealister. Han är dock passiv själv, men eftersom demokratin är ifrågasatt menar han att alla politiskt intresserade medborgare borde bli med- lemmar i något parti. Det är helt enkelt ett sätt att manifestera stöd för demokratin. Partier som saknar medlemmar blir tomma skal, menar han. De lakas ur på sin demokratiska kraft och förlorar sin legitimitet. För egen del är han kritisk till åtskilligt av den politik hans eget parti bedrivit, men har ändå – av just detta principiella skäl 
 – valt att kvarstå som medlem. 
 Kärnkraften, säger en fjärde idealist, är ett hot mot människoar- tens överlevnad och detta hot kan bara avvärjas om många människor engagerar sig politiskt. Hon är emellertid också desillusionerad och säger sig ha förstått att det inte är möjligt att göra så mycket som hon från början hade hoppats på. Frustrationen över det politiska syste- mets tröghet är stor hos henne, större än hos någon annan i urvalet. Hon tvekar dock inte om huruvida engagemanget är värt priset. Det är självklart att arbeta politiskt, även om man har aldrig så begränsat inflytande, menar denna trotjänare. 
 Vad som är gemensamt för dessa intervjupersoner är att det defini- tivt är oegennyttiga motiv som dominerar deras medlemskap och engagemang. Genomgående gäller att de är  
 pliktmänniskor.  
 Därav det idealistiska draget: de är beredda att offra dyrbar tid för att arbeta politiskt, även om det i något fall råder osäkerhet om det leder 
 136 
  
 kap06.fm Page 137 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 någonstans i resultatmässig mening. De fullgör sin samhälleliga värn- plikt, och denna värnplikt skänker en djup tillfredsställelse. Även den passive medlemmen, som är kritisk till det egna partiet, upplever sitt förhållandevis begränsade stöd som meningsfullt:  
  Det känns bra ändå, att vara med . 
  
 Arketyp 2: Ideologen 
  
 Ideologen  
 har det gemensamt med idealisten att denne vägleds av ett högre mål i sitt engagemang än att på olika sätt uppnå personliga för- delar. Det är inte en lockelse att göra politisk karriär som gjort veder- börande till politiker. Men i motsats till idealisten är det inte med hänsyn till det politiska systemets fortlevnad som ideologen engage- rar sig. Det är inte någon medborgerlig plikt som ligger till grund för det politiska engagemanget. Ideologen talar däremot gärna om sina  
 värderingar  
 och argumenterar övertygande, med intensitet om principiella frågor. Han eller hon brinner för sin övertygelse och gör i så måtto ett kompromisslöst intryck. Det handlar med andra ord om ett  
 passionerat förhållningssätt till det politiska uppdraget. 
  
 Tre personer i urvalet (nr 2, 14 och 16) motiverar sitt politiska engagemang i sådana termer att de bör betecknas som tydliga ideolo- ger 
 .  
 De brinner för en ökad  
 rättvisa 
 . Samtliga har utpräglade vänster- åsikter; en är socialdemokrat, en vänsterpartist och en är verksam i ett lokalt parti som står långt till vänster. Sverige beskrivs av dessa tre intervjupersoner som ett utpräglat klassamhälle. Indignerat talar de om klassamhällets orättvisor, men också om könsmässigt för- tryck och om hur självklart det är för dem att  
 göra något,  
 om dock ändå så litet för att bidra till ett bättre samhälle 
 .  
 Att passivt och stilla- tigande åse orättvisor och förtryck är otänkbart, menar de. 
 Även vissa av de borgerliga intervjupersonerna har ideologens kännetecken. En kristdemokrat talar således gärna om familjens vik- tiga betydelse i dagens  
 rotlösa samhälle  
 och om behovet av  
 fasta nor- mer 
 . En  
 fp-kvinna 
  är indignerad över  
 manssamhället  
 och delar således vänsterideologernas kritik mot könsrelaterade orättvisor. 
 Arketyp 3: Resultatpolitikern 
  
 Resultatpolitikern  
 kännetecknas av att han eller hon är starkt hand- lingsorienterad och vill se snabba, konkreta resultat. Resultatpoliti- kern  
 tänker pragmatiskt 
 , inte ideologiskt. Han eller hon kan i och för sig finnas inom samtliga partier men tenderar i första hand att söka 
 137 
  
 kap06.fm Jacobson 138 Garrett, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 sig till lokala partier av kommunens  
 väl-karaktär. 
  Det är nämligen det lokala territoriets problem som står i förgrunden för resultatpoli- tikerns uppmärksamhet. ( I detta urval, skall tilläggas. Självfallet finns det resultatpolitiker också på nationell nivå.) Politik handlar om att hitta  
  bra lösningar som fungerar praktiskt .  
 Det kan inte ske om man har ideologiska skygglappar för ögonen, framhålls det. Hos resultat- politikern finns föga förståelse för ideologiska utsvävningar. Sådana uppfattas som teoretiska i meningen verklighetsfrånvända. Ideolo- gier avskärmar och fördunklar omdömet. 
 Det är alltså särskilt de båda intervjupersoner som är verksamma i lokala partier (nr 5 och 6) som kan beskrivas som resultatpolitiker i mer renodlad form. De karaktäriserar också sig själva som handlings- människor –  
  det enda viktiga är att nå resultat .  
 En tydlig alienation inför den – som det uppfattas – överdrivet ideologiska debatten på kommunalpolitisk nivå ger sig också till känna på det sätt som beskri- vits. Kritiken bär i vissa avseenden tydliga populistiska drag –  
  det snackas väldigt mycket på en del håll . 
  
 De är också starkt kritiska till de traditionella partiernas sätt att fungera. De anses inåtvända och toppstyrda. Denna toppstyrning ger sig till känna, menar man, såväl i förhållande till den centrala partior- ganisationen som i själva det sätt på vilket dessa partiers lokalavdel- ningar arbetar. Osjälvständigheten gentemot den centrala nivån är påfallande och innebär att man på det lokala planet ofta hamnar fel på grund av att man ser alla problem genom sina ideologiska glasögon. Den hierarkiska organisation man tillämpar i det lokala partiarbetet hämmar kreativiteten hos många backbenchers, hävdar man vidare. Många grästrotspolitiker, som inte släpps fram, uppfattas vara bittra och frustrerade. 
 En centerpartist uppvisar tydliga drag av denna arketyp (nr 8). Han tror att många har en felaktig bild av politikens förutsättningar. 
  Folk tror inte det går att påverka, men om de visste vilka möjligheter som finns till det på det lokalpolitiska planet ,  
 säger han. Han radar upp exempel på hur han och hans partikamrater kunnat nå viktiga, konkreta resultat inom kommunalpolitiken. Han medger att det finns en toppstyrning inom det egna partiet, men han tror inte att den är lika påtaglig som den är inom andra partier. 
  
 Arketyp 4: Den lojale trotjänaren 
  
 Den lojale trotjänaren  
 är en äldre eller medelålders partiaktivist som  
 under lång tid varit verksam i partiorganisationen 
 , ofta – åtminstone 
 138 
  
 kap06.fm Page 139 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 under vissa perioder – på mindre attraktiva och statuspräglade poster. I likhet med idealisten har inte den lojala trotjänaren några karriär- motiv. Den lojala trotjänaren är alltså den trägne arbetaren i partior- ganisationens vingård, som  
 troget och lojalt  
 – dock inte nödvändigtvis okritiskt – verkar för sitt partis intressen. Trotjänaren gör vad veder- börande blir tillsagd att göra. Uppstår en vakans i styrelsen ställer trotjänaren upp, trots att han/hon redan redan har suttit i styrelsen och har ett stort antal uppdrag. Han eller hon lever också en stor del av sitt sociala liv inom partiorganisationens hägn; det är i den hans/ hennes bästa vänner finns. 
 Tre intervjupersoner uppvisar dessa drag (nr 4, 8 och 10). De har varit medlemmar i många år – i ett fall nästan i ett halvt sekel. De har haft många uppdrag, men aldrig något av toppkaraktär. De har inte några personliga karriärambitioner inom politiken, men tycker om att utöva inflytande i sakfrågor. De har många vänner i partifören- ingen och de deltar flitigt i de sociala aktiviter som anordnas. De trivs med sitt politiska engagemang; rollen som politiker utgör en viktig del av deras personliga identitet. 
 Arketyp 5: Karriäristen 
 Nästan samtliga som intervjuats värjer sig för att bli betraktade som karriärister. Dock finns även sådana; den femte arketypen kallas såle- des  
 karriäristen.  
 Utmärkande är ett öppet redovisat intresse för olika uppdrag. Den svenska politiska kulturen sätter dock bestämda grän- ser för på vilket sätt detta intresse tillåts framträda. En stark upp- dragshunger bör kamofleras bakom en falsk blygsamhet, annars ris- kerar man att hamna utanför denna gräns. Man söker inte höga pos- ter, däremot står man till förfogande om man får en förfrågan; man ställer upp. 
 Karriäristen  
 arbetar hårt  
 – och försöker göra omvärlden uppmärk- sam på detta. Det sista är inte minst viktigt. Karriäristen  
 försöker resa monument.  
 Det är alltså viktigt att synas, och framför allt att de resultat men presterar syns. På möten och sammanträden talar karriä- risten mycket, även i sådana frågor där han/hon inte besitter några kunskaper. Karriäristen anstränger sig också hårt för att bygga per- sonliga nätverk. Kontakter är hårdvaluta i politiken. 
 Att endast en (nr 15) av de 16 partiaktiva som intervjuats bär drag av denna arketyp är knappast förvånande mot bakgrund av den rådande kulturen. Den som verkar allt för angelägen att komma fram stöter snart på patrull. Med personvalet kan detta så småningom 
 139 
  
 kap06.fm Page 140 Friday, December 10, 1999 7:59 AM 
  
 6 N 
 ÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE 
 komma att förändras, men i den extremt particentrerade politiska kultur som ännu finns i svensk politik är karriärister i den mening som här beskrivits främmande fåglar. 
 Arketyp 6: Postgiromedlemmen 
 Den passive medlemmen kan beskrivas som en  
 postgiromedlem  
 som en hänsyftning till den ekonomiska transaktion denne medlem en gång per år begår då medlemsavgiften betalas in 
 .  
 Relationen till par- tiet består i stort sett endast i att postgiromedlemmen åtnjuter den information som i vissa sammanhang distribueras i form av massut- skick. En betydande del av denna information tar dock vissa av de passiva postgiromedlemmarna till sig. 
 Passiviteten är inte fullständig, postgiromedlemmen röstar alltid. Vederbörandes emotionella band till partiet är starka (hög partiiden- tifikation). Han eller hon talar också ofta om politik med vänner och bekanta; på middagar, på arbetet, vid köksbordet. Det politiska intresset är starkt. 
 Några möten besöker dock inte postgiromedlemmen. Det främsta skälet är tidsbrist. Men att som medlem ändå kunna stödja det parti man sympatiserar med känns viktigt. 
 Tre intervjupersoner har en profil av detta stiliserade slag (nr 3, 9 och 11). De framhåller samtliga vikten av att vara medlem i något parti, särskilt i en tid då demokratins institutioner ifrågasätts. Med- lemskapet känns meningsfullt. Att de inte är aktiva beror på att tiden inte räcker till. Det är arbete och familj som prioriteras. 
 Noter 
  
 1  
 En norsk studie från början av  
 1990-talet 
  visade att drygt hälften av de norska partiernas medlemmar inte deltog i något partiarrangemang under det år som studien gjordes (1990). Skillnader fanns emellertid mellan olika partier. Partier på vänsterkanten hade de aktivaste medlemmarna. Mest passiva var Anderson medlemmar: nästan 80 procent av dessa var helt passiva (Heidar 1994). 
 140