Till statsrådet och chefen för Finansdepartementet Miranda 
 Genom beslut den 19 juni 2002 bemyndigade regeringen chefen för Finansdepartementet att tillkalla en kommitté med parlamentarisk sammansättning med uppdrag att se över och utvärdera reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. I bemyndigandet ingick också att utse en av ledamöterna att vara ordförande i kommittén samt att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. 
 Med stöd av detta bemyndigande förordnades den 2 juli 2002 Wilson att vara ordförande i kommittén. Övriga ledamöter förordnades den 14 oktober 2002. 
 Kommittén har antagit namnet Egendomsskattekommittén (EK). 
 Härmed överlämnas delbetänkandet  
 Egendomsskatter Dämpningsregel för fastighetsskatten och sänkt arvsskatt 
  
 (SOU 2003:3). Till betänkandet fogas reservationer och särskilda yttranden. 
 Stockholm i januari 2003 
  
 Wilson 
  
 Stephenson 
  
 Castaneda 
  
 Campbell 
  
 Jackson 
  
 Kramer 
  
 Randolph 
  
 Walker 
  
 Butler 
  
 Small 
  
 Obrien 
  
 Golden 
  
 Palmer 
  
 SOU 2003:3 
 Förteckning över ledamöter, sakkunniga, experter och sekre- terare som har deltagit i första delen av kommitténs arbete 
 Ledamöter 
 Wilson, ordförande 
 F.d. riksdagsledamoten, Stephenson (c) Riksdagsledamoten, Castaneda (v) Riksdagsledamoten Campbell (s) Riksdagsledamoten Jackson (fp) 
 F.d. riksdagsledamoten, Kramer 
  (s) Riksdagsledamoten Randolph (kd) Riksdagsledamoten Walker (s) Riksdagsledamoten Butler (m) 
 Birger Schlaug (mp) 
 Sakkunniga 
 Skattedirektören Brown. fr.o.m.  
 2002-08-27 
  Regionskattechefen Davenport fr.o.m.  
 2002-08-27 
  Departementsrådet Hases Blake fr.o.m.  
 2002-07-02 
  Kanslirådet Wilson fr.o.m.  
 2002-08-19 
  
 Experter 
 Språkexperten Webb fr.o.m.  
 2002-09-04 
  Skattedirektören Powers fr.o.m.  
 2002-08-27 
  Departementssekreteraren Brown fr.o.m.  
 2002-08-19 
  Departementssekreteraren Jones fr.o.m.  
 2002-08-19 
  Kanslirådet Contreras fr.o.m.  
 2002-08-19 
  
 Skattedirektören Duran fr.o.m.  
 2002-08-27 
  T.f. professorn Irwin fr.o.m.  
 2002-10-11 
  
 Kammarrättsassessorn Phillips fr.o.m.  
 2002-08-19 
  Departementssekreteraren Burke fr.o.m.  
 2002-08-19 
  
 Sekreterare 
 Regeringsrättssekreteraren Wallace, huvudsekreterare, fr.o.m.  
 2002-07-15 
  
 Ekonomen  
 Åsa-Pia 
  Patel fr.o.m.  
 2002-11-16 
  Kanslirådet Schultz fr.o.m.  
 2002-09-16 
  Regeringsrättssekreteraren Golden fr.o.m.  
 2002-09-16 
  Ekonomen Howard fr.o.m.  
 2002-11-01 
  
 Fil. doktorn Palmer fr.o.m.  
 2002-09-02 
  
 Innehåll 
  
 Förkortningar ....................................................................... 
  
 9 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och 
  
 gåvoskatt ................................................................................... 
  
 13 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid 
  
 inskrivningsmyndigheter ......................................................... 
  
 16 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig 
  
 fastighetsskatt........................................................................... 
  
 18 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 21 
  
 1.1 
  
 Uppdraget och arbetet ............................................................. 
  
 21 
  
 2 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv.......................... 
  
 23 
  
 2.1 
  
 Bakgrund................................................................................... 
  
 23 
  
 2.1.1 Inledning........................................................................ 
  
 23 
  
 2.1.2 Familjerättsreformen – arvsrätt för make och 
  
 sambo............................................................................. 
  
 23 
  
 2.1.3 Senare höjningar av grundavdraget .............................. 
  
 25 
  
 2.2 
  
 Gällande rätt ............................................................................. 
  
 27 
  
 2.3 
  
 Utländsk rätt............................................................................. 
  
 28 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:3 
  
 2.3.1 
  
 Inledning 
  
 ....................................................................... 28 
  
 2.3.2 
  
 Norge ............................................................................ 
  
 28 
  
 2.3.3 
  
 Danmark ....................................................................... 
  
 28 
  
 2.3.4 
  
 Finland .......................................................................... 
  
 29 
  
 2.3.5 
  
 Tyskland........................................................................ 
  
 29 
  
 2.3.6 
  
 Frankrike....................................................................... 
  
 30 
  
 2.3.7 
  
 England ......................................................................... 
  
 30 
  
 2.3.8 
  
 Italien ............................................................................ 
  
 31 
  
 2.3.9 
  
 Spanien .......................................................................... 
  
 31 
  
 2.4 
  
 Tidigare diskussioner kring olika lösningar för 
  
 efterlevande make .................................................................... 
  
 31 
  
 2.5 
  
 Statsfinansiella effekter av förändringar i beskattningen 
  
 av arv till efterlevande make och sambo................................. 
  
 32 
  
 2.6 
  
 Exempel på möjliga lättnader i beskattningen av arv till 
  
 efterlevande make .................................................................... 
  
 33 
  
 2.7 
  
 Slopad beskattning av arv till make och sambo ..................... 
  
 34 
  
 3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten ....................... 
  
 37 
  
 3.1 
  
 Bakgrund .................................................................................. 
  
 37 
  
 3.2 
  
 Gällande bestämmelser om fastighetstaxering....................... 
  
 38 
  
 3.2.1 
  
 Allmänt ......................................................................... 
  
 38 
  
 3.2.2 
  
 Småhusenheter.............................................................. 
  
 40 
  
 3.2.3 
  
 Hyreshusenheter .......................................................... 
  
 40 
  
 3.2.4 
  
 Småhus på lantbruksenheter........................................ 
  
 40 
  
 3.2.5 Förenklad fastighetstaxering i stället för 
  
 omräkning..................................................................... 
  
 41 
  
 3.2.6 
  
 Taxeringsintervall ......................................................... 
  
 42 
  
 3.2.7 
  
 Särskild fastighetstaxering ........................................... 
  
 42 
  
 3.3 
  
 Den statliga fastighetsskatten ................................................. 
  
 43 
  
 3.4 
  
 Taxeringsvärdenas utveckling sedan 1990.............................. 
  
 45 
  
 3.5 
  
 Lagstiftning och överväganden på senare år .......................... 
  
 47 
  
 3.5.1 Lagen om skattereduktion för fastighetsskatt i 
  
 vissa fall vid  
 1997–2001 
  års taxeringar......................... 
  
 47 
  
 3.5.2 Lagen om underlag för fastighetsskatt i vissa fall 
  
 vid 2001 års taxering..................................................... 
  
 48 
  
 3.5.3 
  
 Begränsningsregeln....................................................... 
  
 48 
  
 6 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:3 
  
 3.5.4 
  
 Fastighetsbeskattningskommitténs förslag................. 
  
 49 
  
 3.6 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten................................ 
  
 50 
  
 3.6.1 Behovet av en dämpningsregel ..................................... 
  
 50 
  
 3.6.2 
  
 Dämpningsregelns utformning .................................... 
  
 51 
  
 3.6.3 Hur skall dämpningsregeln anpassas till reglerna 
  
 om nedsättning av fastighetsskatt vid 
  
 nybyggnation?............................................................... 
  
 55 
  
 3.6.4 
  
 Summering..................................................................... 
  
 56 
  
 3.7 
  
 Processuella och administrativa frågor ................................... 
  
 57 
  
 4 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna m.m.............. 
  
 59 
  
 4.1 
  
 Slopad arvsbeskattning för make och sambo.......................... 
  
 59 
  
 4.2 
  
 Dämpningsregelns budgeteffekter .......................................... 
  
 60 
  
 5 
  
 Ikraftträdande m.m..................................................... 
  
 63 
  
 5.1 
  
 Slopad arvsbeskattning för make och sambo.......................... 
  
 63 
  
 5.2 
  
 Stämpelskattelagen................................................................... 
  
 63 
  
 5.3 
  
 Dämpningsregeln ..................................................................... 
  
 63 
  
 Författningskommentarer 
  
 1 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvs- 
  
 och gåvoskatt............................................................................ 
  
 65 
  
 2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om 
  
 stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter............................. 
  
 65 
  
 3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:1052) om 
  
 statlig fastighetsskatt................................................................ 
  
 66 
  
 Reservationer..................................................................... 
  
 69 
  
 Särskilda yttranden ............................................................ 
  
 71 
  
 Bilaga 
  
 Kommittédirektiv  
 .............................................................................. 
  
 79 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:3 
  
 8 
 Förkortningar 
  
 AFT 
  
 Allmän fastighetstaxering 
  
 AGK 
  
 Donovan och gåvoskattekommittén 
  
 AGL 
  
 Lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt 
  
 bet. 
  
 betänkande 
  
 EK 
  
 Egendomsskattekommittén 
  
 f. (ff.) 
  
 följande sida (följande sidor) 
  
 FFT 
  
 Förenklad fastighetstaxering 
  
 FiU 
  
 Finansutskottet 
  
 FSL 
  
 Lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt 
  
 FTL 
  
 Fastighetstaxeringslagen (1979:1152) 
  
 LBS 
  
 Lagen (1997:324) om begränsning av skatt 
  
 LFS 
  
 Lagen (2001:906) om skattereduktion för fastig- 
  
 hetsskatt 
  
 NOU 
  
 Norges offentlige utredninger 
  
 prop. 
  
 proposition 
  
 rskr. 
  
 Riksdagens skrivelse 
  
 RSV 
  
 Riksskatteverket 
  
 SFS 
  
 Svensk författningssamling 
  
 SFL 
  
 Lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt 
  
 SFT 
  
 Särskild fastighetstaxering 
  
 SkU 
  
 Skatteutskottet 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 9 
 Sammanfattning 
 Inledning 
 Egendomsskattekommitténs uppdrag är att göra en översyn av reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. Enligt kommitténs direktiv skall frågan om beskattning av arv till makar behandlas med förtur. En annan fråga som ingår i kommitténs uppdrag är att utarbeta ett förslag som innebär att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt (dämpning). Mot bakgrund av de kraftigt höjda taxeringsvärdena på framför allt småhus har kommittén beslutat sig för att även behandla frågan om en dämpningsregel med förtur. 
 Slopad beskattning av arv till make och sambo 
 Enligt gällande rätt beskattas efterlevande make och sambo för vad de erhåller i arv eller testamente från den avlidne maken eller sam- bon. Från den efterlevandes lott görs ett arvsskattefritt grundav- drag om 280 000 kronor, återstoden arvsbeskattas. Kommittén föreslår att denna arvsbeskattning avskaffas. Ändringen föreslås gälla för dödsfall som inträffar efter juni månads utgång år 2003. 
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
 Kommittén föreslår att det införs en regel för att dämpa uttaget av fastighetsskatt vid höjda taxeringsvärden. Förslaget innebär att om taxeringsvärdet på en småhusenhet, en hyreshusenhet (bostads- delen) eller ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruks- enhet höjs vid en fastighetstaxering, skall höjningen inte omedel- bart slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. I stället skall 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:3 
  
 höjningen fördelas proportionellt mellan de år som återstår fram till nästa fastighetstaxering. 
 Om en särskild fastighetstaxering lett till att en taxeringsenhet eller en del av en taxeringsenhet fått ett lägre värde, skall underlaget för fastighetsskatt för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering beräknas på grundval av det nya värdet, om inte det dämpade värdet som gäller under beskattnings- året är lägre. 
 Dämpningsregeln gäller även nybildade och ombildade taxe- ringsenheter vars taxeringsvärden har fastställts vid fastighetstaxe- ring. 
 Dämpningsregeln föreslås träda i kraft den 1 juli 2003 och tillämpas första gången för småhusenheter vid 2004 års taxering, för hyreshusenheter vid 2005 års taxering och för lantbruksenheter vid 2006 års taxering. 
 Finansiering 
 Kommitténs förslag att avskaffa beskattningen av arv till efterle- vande makar och sambor beräknas medföra en statsfinansiell kost- nad om 267 miljoner kronor per år. 
 Kommittén föreslår att skattebortfallet finansieras genom en höjning av den stämpelskatt som skall betalas av fysiska personer vid förvärv av fast egendom och tomträtter. Kommittén föreslår att skattesatsen för dessa höjs med 0,225 procentenheter. En sådan höjning, dvs. från 1,5 till 1,725 procent, beräknas ge en budgetför- stärkning med cirka 268 miljoner kronor per år. Ändringen av stämpelskattelagen föreslås träda i kraft den 1 juli 2003. 
 Den varaktiga bruttobudgeteffekten av den föreslagna dämp- ningsregeln kan beräknas till cirka 480 miljoner kronor och efter att hänsyn tagits till  
 KPI-effekten 
  uppgår den varaktiga netto- effekten till cirka 410 miljoner kronor. 
 Dämpningsregelns budgeteffekter har redan beaktats i statsbud- geten för de närmaste åren. Kommittén behöver således inte föreslå någon finansiering av denna regel. 
 12 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt 
 1  
 att 28 § skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 28 § 
 2 
  
 Till k l a s s I hänföres efterlevande make, sambo, barn, avkom- ling till barn, make och sambo till barn och efterlevande make eller sambo till avlidet barn. Detta gäller även om barnet eller avkom- lingen till följd av adoption förlorat sin arvsrätt efter arvlåtaren. 
  
 Som skattefritt avdrages från 
  
 På lott som tillkommer den 
  
 lott som tillkommer  
 den avlid- 
  
 avlidnes efterlevande 
  
 make 
  
 eller 
  
 nes efterlevande make eller sambo 
  
 sambo tas arvsskatt inte ut.  
 Som 
  
 280 000 kronor, 
  
 från 
  
 vad som 
  
 skattefritt avdrages 
  
 från 
  
 lott 
  
 tillkommer 
  
 annan 
  
 i 
  
 klass I 
  
 som tillkommer annan i klass I 
  
 70 000 kronor 
  
 och 
  
 från lott, 
  
 70 000 kronor 
  
 och 
  
 från 
  
 lott, 
  
 som 
  
 beskattas 
  
 enligt 
  
 klass II 
  
 som 
  
 beskattas 
  
 enligt 
  
 klass II 
  
 eller 
  
 klass 
  
 III, 
  
 21 000 
  
 kronor. 
  
 eller 
  
 klass III, 
  
 21 000 
  
 kronor. 
  
 Har barn eller avkomling till 
  
 Har barn eller avkomling till 
  
 avlidet barn vid skattskyldig- 
  
 avlidet barn vid skattskyldig- 
  
 hetens inträde ej fyllt 18 år, av- 
  
 hetens inträde ej fyllt 18 år, av- 
  
 drages ytterligare 10 000 kronor 
  
 drages ytterligare 10 000 kronor 
  
 för varje helt år eller del därav, 
  
 för varje helt år eller del därav, 
  
 som då återstod till dess sagda 
  
 som då återstod till dess sagda 
  
 ålder uppnås. 
  
 ålder uppnås. 
  
 1 
  
 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:857. 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 1991:1836. 
  
 13 
 Författningsförslag SOU 2003:3 
 Styvbarns- och fosterbarnsförhållande räknas lika med skyld- skap. Med fosterbarn avses barn, som före fyllda 16 år stadigva- rande vistats i den avlidnes hem och därvid erhållit vård och fostran som eget barn. 
 Högre avdrag än enligt andra stycket får ej åtnjutas i fråga om vad som erhålles från samme arvlåtare eller testator, även om det erhålles vid skilda tillfällen. 
 Till k l a s s I I hänföres annan arvinge eller testamentstagare än sådan som avses i klass I eller III. 
 Till k l a s s I I I hänföres 
 landstingskommun, kommun eller annan menighet ävensom hushållningssällskap med stadgar som fastställts av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer; 
 stiftelse med huvudsakligt syfte att främja religiösa, välgörande, sociala, politiska, konstnärliga, idrottsliga eller andra därmed jäm- förliga kulturella eller eljest allmännyttiga ändamål; 
 stiftelse med huvudsakligt ändamål att främja landets näringsliv; registrerad understödsförening; 
 sådan sammanslutning, som, utan att hava till syfte att i sin verk- samhet tillgodose medlemmarnas ekonomiska intressen, huvud- sakligen fullföljer ovan angivet ändamål; 
 folketshusförening, bygdegårdsförening eller annan liknande sammanslutning, som har till främsta syfte att anordna eller till- handahålla allmän samlingslokal, 
 där fråga är om svensk juridisk person och skattebefrielse ej åtnjutes jämlikt 3 §. 
 För skattelott, som i 11 § 2 mom. sägs, beräknas skatten efter den klass, gällande för arvinge eller universell testamentstagare i dödsboet eller för mottagaren av det legat varom fråga är, som medför lägst skatt. Från skattelott medgives icke avdrag enligt andra stycket. 
 Vad som återstår, sedan avdrag enligt andra stycket gjorts, utgör skattepliktig lott. Denna skall jämnas till närmast lägre hundratal kronor. Om öretal uppkommer vid beräkning av skatt, skall skat- ten jämnas nedåt till närmast hela krontal. 
 14 
 SOU 2003:3 Författningsförslag 
  
 Skatten beräknas enligt följande skalor. 
  
 Klass I 
  
 Skattepliktig lott, kr 
  
 Arvsskatt, kr 
  
 – 300 000 
  
 10 % inom skiktet; 
  
 300 000 – 600 000 
  
 30 000 + 20 % 
  
 ; 
  
 600 000 – 
  
 90 000 + 30 % 
  
  . 
  
 Klass II 
  
 Skattepliktig lott, kr 
  
 Arvsskatt, kr 
  
 – 70 000 
  
 10 % inom skiktet; 
  
 70 000 – 140 000 
  
 7 000 
  
 + 20 % 
  
 ; 
  
 140 000 – 
  
 21 000 
  
 + 30 % 
  
  . 
  
 Klass III 
  
 Skattepliktig lott, kr 
  
 Arvsskatt, kr 
  
 – 90 000 
  
 10 % inom skiktet; 
  
 90 000 – 170 000 
  
 9 000 
  
 + 20 % 
  
 ; 
  
 170 000 – 
  
 25 000 
  
 + 30 % 
  
  . 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003 och tillämpas i de fall skatt- skyldighet inträder efter den 30 juni 2003. 
 15 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:3 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 
  
 dels  
 att 8 och 40 §§ skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas en ny paragraf, 45 §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 § 
 1 
  
 Stämpelskatten är  
 femton 
  
 Stämpelskatten är  
 sjutton 
  
 kronor för varje fullt tusental 
  
 kronor  
 och tjugofem öre  
 för varje 
  
 kronor av egendomens värde. 
  
 fullt tusental kronor av egen- 
  
 domens värde. 
  
 Förvärvas egendomen av en juridisk person är dock skatten trettio kronor för varje fullt tusental kronor av egendomens värde utom då förvärvaren 
  
 1) 
  
 skulle ha varit befriad från gåvoskatt om egendomen hade erhållits som gåva, 
  
 2) 
  
 är en bostadsrättsförening, 
  
 3) 
  
 är en kreditinrättning som enligt lag, reglemente eller bolags- ordning är skyldig att åter avyttra egendomen, 
  
 4) 
  
 är dödsbo. 
  
 Skatten är dock i fall som avses i första och andra styckena alltid lägst femtio kronor. 
 40 § 
 2 
  
 Återbetalning av skatt på grund av ett beslut enligt denna lag görs av inskrivningsmyndigheten eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Återbetalning skall ske även om beslutet inte har vunnit laga kraft. 
 Ränta skall, om inte annat följer av 42 §, beräknas på återbetalad skatt och dröjsmålsavgift från och med den dag då beloppet har betalats till och med den dag då återbetalning görs. Räntan beräk- nas för visst kalenderår efter en räntesats som motsvarar 75 procent av den statslåneränta som gällde vid utgången av november närmast 
  
 1 
  
 Senaste lydelse 1993:671. 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 1992:640. 
  
 16 
 SOU 2003:3 Författningsförslag 
 föregående kalenderår. Räntesatsen bestäms till procenttal med högst en decimal. 
  
 Vid ränteberäkningen skall 
  
 Räntebelopp under femtio 
  
 avrundning ske till närmast lägre 
  
 kronor betalas inte ut. 
  
 hela krontal.  
 Räntebelopp under femtio kronor betalas inte ut. 
 45 § 
 Belopp som avser skatt eller ränta skall beräknas i hela kron- tal så att öretal faller bort. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om förvärv som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. 
 17 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:3 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:1052) om statlig fas- tighetsskatt 
  
 dels  
 att 2 § skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
 1 
  
 Skattskyldig till fastighetsskatt är ägaren till fastigheten eller den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som ägare. 
 Såvitt gäller sådan privatbostad som avses i 1 § andra stycket föreligger skattskyldighet endast för tid under vilken ägaren varit bosatt i Sverige. 
 I det fall inkomst av eller förmögenhetstillgång som består av sådan privatbostad som avses i 1 § andra stycket är undantagen från beskattning i Sverige på grund av dubbelbeskattningsavtal, skall statlig fastighetsskatt avseende sådan privatbostad inte tas ut. 
 Fastighetsskatt beräknas för beskattningsår. Omfattar beskatt- ningsåret kortare eller längre tid än tolv månader eller har fastig- heten förvärvats eller avyttrats under beskattningsåret, skall underlaget för fastighetsskatten jämkas med hänsyn härtill. 
 Fastighetsskatt beräknas på grundval av det taxeringsvärde som gäller under beskattningsåret. Gäller olika värden för skilda delar av beskattningsåret beräk- nas skatten särskilt för varje sådan del med motsvarande tillämpning av bestämmelserna i fjärde stycket. 
  
 1  
 Senaste lydelse 1996:1402 
 18 
  
 SOU 2003:3 
  
 Författningsförslag 
  
 2 a § 
 Fastighetsskatten skall beräk- nas på grundval av det taxerings- värde som gäller under beskatt- ningsåret. Gäller olika värden för skilda delar av beskattningsåret, skall skatten beräknas särskilt för varje sådan del enligt 2 § fjärde stycket. 
 Om en småhusenhet, en hyres- husenhet som avses i 3 § första stycket b eller ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet vid en allmän eller en förenklad fastighetstaxe- ring fått ett högre värde än det tidigare värdet, skall höjningen fördelas proportionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. 
 Om en taxeringsenhet eller en del av en taxeringsenhet som avses i andra stycket vid en sär- skild fastighetstaxering fått ett högre värde än det senast fast- ställda värdet, skall även denna höjning fördelas proportionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. Om den särskilda fastighetstaxeringen lett till att taxeringsenheten eller del av taxeringsenheten i stället fått ett lägre värde, skall underla- get för fastighetsskatten för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastig- hetstaxering beräknas på grundval av det nya värdet, om inte det framräknade värdet enligt andra stycket som gäller under beskatt- ningsåret är lägre. 
 19 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:3 
  
 När det gäller lantbruksenheter utgörs underlaget för fastighets- skatten av summan av delvär- dena bostadsbyggnadsvärde och tomtmarksvärde enligt 5 kap. 7 och 8 §§ fastighetstaxeringslagen (1979:1152). 
 Vad som sägs om beräkning av underlag för fastighetsskatt enligt denna paragraf gäller även nybil- dade och ombildade taxeringsen- heter vars taxeringsvärden fast- ställts vid fastighetstaxering. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003 och tillämpas första gången för småhusenheter vid 2004 års taxering, för hyreshus- enheter vid 2005 års taxering och för lantbruksenheter vid 2006 års taxering. 
 20 
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Uppdraget och arbetet 
  
 Egendomsskattekommittén skall enligt direktiven se över och utvärdera reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögen- hetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. Utifrån principiella och tek- niska utgångspunkter skall kommittén föreslå de lagändringar som bedöms vara nödvändiga. Kommittén skall i sitt arbete särskilt uppmärksamma de fördelningspolitiska och statsfinansiella effek- terna. Möjligheterna till förenklingar och en utformning av reglerna som främjar företagande och tillväxt skall särskilt uppmärksammas. De förslag som kommittén lägger fram skall sammantaget vara kostnadsneutrala för den offentliga sektorn, och statens skatte- inkomster bör i princip vara oförändrade. Administrativa förenk- lingar och kostnadsbesparingar skall dock kunna tillgodoräknas för att sänka det samlade skatteuttaget. 
 I direktiven anges en lång rad frågor som kommittén bör behandla. På fastighetsskatteområdet skall bl.a. principerna för uttaget av fastighetsskatt, uttaget av fastighetsskatt på fastigheter utomlands och tidpunkten för övergången av skattskyldigheten vid överlåtelse av fastigheter utredas. Det skall vidare på förmögenhetsskatteområdet göras en generell översyn av bestämmelserna i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt, SFL. Frågorna om indelningen av marknadsnoterade aktier, beskattningen av huvuddelägares aktier, värderingen av privatbostadsfastigheter, sambeskattningen av makar och sambor skall utredas särskilt. Även lagen (1997:324) om begränsning av skatt, LBS, skall ses över. Vad slutligen gäller arvs- och gåvoskatte- området skall det göras en övergripande teknisk översyn av lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL. Dessutom skall frågan om processordningen för dispensärenden och dubbelbeskattningsärenden samt förfarandereglerna ses över. Till detta kommer att frågor om bl.a. arvsavståenden, beskattning av arv 
 21 
  
 Inledning 
  
 SOU 2003:3 
  
 mellan makar, värdering av fastigheter och aktier, översyn av grundavdrag, skiktgränser och klassindelning skall utredas särskilt. 
 I direktiven för kommitténs uppdrag anges att frågan om beskattning av arv mellan makar skall behandlas med förtur. Skälet till detta är att höjda taxeringsvärden har lett till att uttaget av arvsskatt har ökat, något som i flera fall lett till stora problem för efterlevande makar. Kommittén skall i detta arbete undersöka möjligheterna att stärka efterlevande makes ställning genom att föreslå förändringar i arvsbeskattningen. För att ett sådant förslag skall kunna genomföras så snabbt som möjligt har kommittén valt att presentera ett förslag redan i detta delbetänkande. 
 En annan fråga är uttaget av fastighetsskatt. Riksdagen har i december år 2001 beslutat att omräkningsförfarandet vid fastig- hetstaxeringen skall tas bort fr.o.m. 2003 års fastighetstaxering. I stället har ett system med förenklade fastighetstaxeringar införts. Sådana taxeringar skall enligt det nya systemet äga rum för småhus- enheter, hyreshusenheter och lantbruksenheter det tredje året under perioden mellan de allmänna fastighetstaxeringarna för respektive typ av taxeringsenhet. Detta innebär att antingen en för- enklad eller en allmän fastighetstaxering kommer att äga rum vart tredje år för respektive taxeringstyp. Om fastighetspriserna ökar under en längre tid skulle utan särskilda åtgärder ett så långt taxe- ringsintervall som tre år kunna innebära kraftiga språngvisa höjningar av taxeringsvärdena – och därmed uttaget av fastighets- skatt – vid varje allmän och förenklad fastighetstaxering. Enligt regeringens uppfattning bör en sådan konsekvens av de nya reg- lerna om möjligt undvikas. Som en särskild fråga i direktiven anges därför att kommittén skall arbeta fram ett förslag om att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt (dämpning). 
 Med hänsyn till de senaste årens prisutveckling på fastigheter i vissa attraktiva områden i landet samt de preliminära taxeringsbe- slut inför 2003 års allmänna fastighetstaxering för småhus som sän- des ut i oktober månad 2002 har kommittén valt att även behandla frågan om en dämpningsregel med förtur. Eftersom kommittén även har fått i uppdrag att se över principerna för uttaget av fastig- hetsskatt på småhus och getts en möjlighet att pröva lösningar som kan innebära avsteg från nu gällande principer ligger det i sakens natur att behovet av en dämpningsregel kan komma att belysas utifrån nya förutsättningar i kommitténs fortsatta arbete. 
 22 
  
 2 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 2.1 
  
 Bakgrund 
  
 2.1.1 
  
 Inledning 
  
 De gällande reglerna för beskattning av arv och gåvor finns i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL. Arvsskatten är kon- struerad som en schematisk arvslottsskatt. Detta innebär att skat- ten beräknas på grundval av de lotter som vid det schematiska bodelnings- och lottläggningsförfarandet läggs till den avlidnes arvingar och testamentstagare. 
  
 2.1.2 
  
 Familjerättsreformen – arvsrätt för make och sambo 
  
 Familjerättsreformen år 1987 medförde stora förändringar av de civilrättsliga bestämmelserna på familjerättens område. Lagändring- arna byggde på förslag från Familjelagssakkunniga i betänkandet Äktenskapsbalk (SOU 1981:85). Genom reformen infördes arvsrätt för efterlevande make även när det finns gemensamma barn. Tidigare gällde att efterlevande make inte hade någon arvsrätt när den avlidne hade barn eller andra avkomlingar (bröstarvingar). Regeln om makes arvsrätt är inte utan undantag. Om arvlåtaren efterlämnar någon bröstarvinge som inte är den efterlevande makens bröstarvinge (särkullbarn) har bröstarvingen rätt att få ut sin arvslott direkt efter den avlidne. Efterlevande maken har dock rätt att få egendom till så stort värde att den tillsammans med den egendom som maken erhöll vid bodelningen eller som utgör makens enskilda egendom motsvarar fyra gånger det basbelopp som gällde vid tiden för dödsfallet (basbeloppsregeln). 
 För att den nya arvsrätten skulle få den eftersträvade effekten att stärka den efterlevande makens ställning föreslog Familjelagssak- kunniga att arvsskattereglerna borde ändras så att det skattefria 
 23 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 SOU 2003:3 
  
 grundavdraget för den efterlevande höjdes till en sådan nivå att efterlevande i dödsbon av rimlig storlek skulle kunna behålla den avlidnes kvarlåtenskap utan att betala skatt. Familjelagssakkunniga hade företagit en bouppteckningsundersökning som byggde på bouppteckningar registrerade vid landets tingsrätter under perio- den  
 februari–mars 
  1974. Enligt undersökningen översteg bobehåll- ningen 200 000 kronor i endast fem procent av fallen. Familjelags- sakkunniga konstaterade dock att undersökningen låg ett stycke tillbaka i tiden och att en ny undersökning – med beaktande av nya fastighetstaxeringsvärden – skulle visa betydligt högre behållningar i genomsnitt. Familjelagssakkunniga föreslog till slut att grundav- draget för efterlevande make skulle höjas till 200 000 kronor. Som en jämförelse nämnde de att skyldigheten att betala förmögenhets- skatt inträdde vid en förmögenhet på 400 000 kronor. 
 Innan Familjelagssakkunnigas förslag behandlades av regeringen togs i oktober 1986 frågan om en justering av skiktgränserna och grundavdragen upp i prop. 1986/87:54. Grundavdraget som sedan den 1 januari 1971 var 30 000 kronor för efterlevande make hade den 1 januari 1981 höjts till 50 000 kronor samtidigt som skattesat- serna för främst de högsta och mellersta skikten hade höjts. Regeringen uttalade att ett mycket högt generellt skatteuttag för med sig svårbemästrade problem. Det var särskilt frågan om hög skatt i kombination med t.ex. kursfall på aktier som kunde leda till resultat som inte framstod som rimliga. Det fanns därför enligt regeringen skäl att låta de antydda problemen med hög skattenivå väga tyngre än de dittills hade fått göra. Det kunde också sättas i fråga om det var lämpligt att den svenska arvsskatten markant över- steg den som gällde i jämförbara industriländer, främst i våra nor- diska grannländer. På grund av fördelningspolitiska skäl var det dock enligt regeringen uteslutet att sänka arvsskatten till de mycket låga nivåer som rådde i vissa länder. Regeringen ansåg däremot, vid avvägningen av den svenska arvsskattenivån, att intresset av att utjämna skillnaderna borde tillmätas större betydelse än tidigare. Det fanns också skäl att beakta de statsfinansiella effekterna även om det rörde sig om ett område som totalt sett ger ett begränsat bidrag till statens inkomster. Regeringen föreslog sammanfatt- ningsvis en minskning av antalet skiktgränser till sex samt en höj- ning av de skattefria grundavdragen och då bl.a. en fördubbling av grundavdraget till efterlevande make, dvs. till 100 000 kronor, (propositionen s. 21 f.). Ändringarna trädde i kraft den 1 januari 1987 (bet. 1986/87:SkU12, rskr. 1986/87:72, SFS 1986:1198). 
 24 
 SOU 2003:3 Beskattning av efterlevande makes arv 
 Donovan och gåvoskattekommittén (AGK), som lämnade sitt betänkande Ny arvs- och gåvoskattelag (SOU 1987:62) i november 1987, föreslog inte någon ändring i fråga om skatteska- lorna eller grundavdragen. 
 I november 1987 behandlade regeringen Familjelagssakkunnigas förslag till höjning av grundavdraget till efterlevande make. Departementschefen anförde bl.a. följande (prop. 1987/88:61 s. 34 f.): 
 Innan man slutligt tar ställning till avdragets storlek finns det dock som jag nyss antytt anledning att också väga in några ytterligare fakto- rer. Det är visserligen riktigt, som de sakkunniga framhåller, att arvs- rätten för efterlevande make innebär att ett nytt arvfall skjuts in mellan föräldrar och barn. Med oförändrade arvsskatteregler skulle det kunna sägas leda till en dubbel beskattning av kvarlåtenskapen jämfört med dagens regler. I det sammanhanget finns det dock skäl att påminna om att motsvarande effekter i inte så ringa utsträckning uppkommer redan nu på grund av testamenten. En kraftig höjning av grundavdraget för efterlevande make kan i det perspektivet anses medföra opåkallade lättnader i beskattningen. Som de sakkunniga själva varit inne på (s. 291) undviks dessutom den dubbla beskattningen i många fall genom de särskilda reglerna i 56 § AGL om eftergift av skatt i de fall en arvinge avlider kort tid efter förvärvet. – En annan omständighet som bör tillmätas betydelse vid den slutliga bedömningen av grundav- dragets storlek är riskerna för skatteundandragande. I det följande avsnittet kommer jag in på frågan hur de nya bodelningsreglerna skall beaktas i arvsskattelagstiftningen. Allmänt sett råder det enligt min uppfattning ingen tvekan om att den nya ordningen kommer att ge ett större utrymme för dispositioner som minskar skatteuttaget. Riskerna för en sådan utveckling måste bedömas öka om grundavdraget bestäms till ett mycket stort belopp. – Vid en samlad bedömning har jag stan- nat för att grundavdraget för efterlevande make bör bestämmas till 200 000 kr. Det innebär en fördubbling av det i höstas beslutade grundavdraget. 
 Grundavdraget höjdes således till 200 000 kronor (bet. 1987/88:SkU14, rskr. 1987/88:100, SFS 1987:1206). Samtidigt infördes regeln om att arv till sambo skall beskattas på samma sätt som arv till make. 
  
 2.1.3 
  
 Senare höjningar av grundavdraget 
  
 På grund av de höjda taxeringsvärdena vid 1990 års allmänna fastig- hetstaxering och med hänsyn till den allmänna prisutvecklingen som skett sedan de nya skattesatserna hade trätt i kraft den 1 januari 1987, gjordes en justering med cirka 40 procent av skikt- 
 25 
 Beskattning av efterlevande makes arv SOU 2003:3 
 gränserna och grundavdragen (dvs. till 280 000 kronor för make) fr.o.m. den 1 januari 1991. Regeringen ansåg att en 40 procentig höjning var en rimlig avvägning mellan å ena sidan den genomsnitt- liga ökningen av taxeringsvärdena på småhus – cirka 50 procent – och å andra sidan den allmänna prisutvecklingen under de aktuella åren (prop. 1990/91:54, bet. 1990/91SkU10, rskr. 1990/91:106, SFS 1990:1430). 
 Efter regeringsskiftet år 1991 sänktes arvs- och gåvoskatten kraftigt. De tre högsta skikten i klass I och II togs bort och högsta skattesats i samtliga klasser sänktes till 30 procent. Detta innebar att skiktgränsen för uttaget av den högsta skattesatsen i klass I 
  
 höjdes från en arvslott på 280 000 kronor 
  
 till 600 000 kronor 
  
 (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, 
  
 rskr. 1991/92:97, 
  
 SFS 1991:1836). Den dåvarande regeringen motiverade förslagen med att arvs- och gåvoskatteuttaget befann sig internationellt sett på en mycket hög nivå och att en allmän sänkning av kapitalbeskattningen var nödvändig (propositionen s. 68). Änd- ringarna trädde i kraft den 1 januari 1992. Härefter har det inte skett någon revidering av grundavdrag, skatteklasser, skatteskalor eller skattesatser. 
 26 
  
 SOU 2003:3 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 2.2 
  
 Gällande rätt 
  
 Tabell 2.1  
 Arvsklasser och skatteskalor i Sverige. 
 Klass I 
 Efterlevande make, sambo, barn, avkomling till barn, make och sambo 
 till barn och efterlevande make eller sambo till avlidet barn. Detta gäller även om bar- net eller avkomlingen till följd av adoption förlorat sin arvsrätt efter arvlåtaren. Styv- barn och fosterbarn likställs med släktskap. Med fosterbarn avses barn, som före fyllda 16 år stadigvarande vistats i den avlidnes hem och därvid erhållit vård och fostran som eget barn. 
  
 – 300 000 
  
 10 % inom skiktet 
  
 300 000 – 600 000 
  
 30 000 + 
  
 20 % inom skiktet 
  
 600 000 – 
  
 90 000 + 
  
 30 % inom skiktet 
  
 Klass II 
 Annan arvinge eller testamentstagare än sådan som avses i klass I eller III. 
  
 – 70 000 
  
 10 % inom skiktet 
  
 70 000 
  
 – 140 000 
  
 7 000 
  
 + 
  
 20 % inom skiktet 
  
 140 000 
  
 – 
  
 21 000 
  
 + 
  
 30 % inom skiktet 
  
 Klass III 
 Juridiska personer med allmännyttig verksamhet (huvudsaklig verksamhet), såsom offentligrättsliga personer, privata stiftelser och sammanslutningar 
  
 – 90 000 
  
 10 % inom skiktet 
  
 90 000 
  
 – 170 000 
  
 9 000 
  
 + 
  
 20 % inom skiktet 
  
 170 000 
  
 – 
  
 25 000 
  
 + 
  
 30 % inom skiktet 
  
 Grundavdrag arv: Make/sambo 
  
 280 000 kr 
  
 Klass I 
  
 70 000 kr 
  
 Klass II o III 
  
 21 000 kr 
  
 Grundavdrag gåva: 
  
 10 000 kr 
  
 27 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 SOU 2003:3 
  
 2.3 
  
 Utländsk rätt 
  
 2.3.1 
  
 Inledning 
  
 I följande avsnitt ges en kortfattad beskrivning av en makes arvs- rättsliga ställning och de regler som gäller för arvsbeskattning av efterlevande makar i Norge, Danmark, Finland, Tyskland, Frankrike, England, Italien och Spanien. Underlaget är hämtat från Ärvdabalksutredningens slutbetänkande (SOU 1998:110 s.  
 84-89), 
  det norska betänkandet Arveavgift (NOU 2002:08 s.  
 34-45), 
  natio- nalrapporterna till en konferens anordnad av Associations of Tax Law Professors den 2 och 3 juni 2000 i Maastricht om Avoidance of multiple inheritance taxation within Europe, European Tax Handbook 2002 och Skatter i EU m.fl. stater 2002 av Svenskt Näringsliv. 
  
 2.3.2 
  
 Norge 
  
 I Norge ärver efterlevande make en fjärdedel av kvarlåtenskapen om den avlidne efterlämnar barn. Två tredjedelar utgör bröstar- vingars laglott. Om det finns barn har den efterlevande alltid rätt att få ut fyra gånger ett visst basbelopp ur kvarlåtenskapen. Den efterlevande maken är helt undantagen från arvs- och gåvobeskatt- ning. 
  
 2.3.3 
  
 Danmark 
  
 I Danmark ärver efterlevande make en tredjedel av kvarlåtenskapen om den avlidne efterlämnar bröstarvingar, vilket dock kan begrän- sas genom testamente. Om bröstarvingar saknas tar efterlevande make hela arvet. Om makarnas egendom varit samfälld har efterle- vande make alltid rätt att behålla all egendom tills han själv dör eller ingår nytt äktenskap. Danmark har en typ av kvarlåtenskapsskatt. Även i Danmark är dock efterlevande make, med vissa förbehåll, undantagen från arvs- och gåvobeskattning. 
 28 
  
 SOU 2003:3 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 2.3.4 
  
 Finland 
  
 I Finland får den efterlevande maken behålla kvarlåtenskapen oskiftad, om annat inte följer av bröstarvinges krav på skifte eller av testamente som upprättats av arvlåtaren. Efterlevande make har dock alltid rätt att behålla makarnas gemensamma bostad, eller annan bostad, som ingår i kvarlåtenskapen och som är lämplig som hem för den efterlevande maken, oskiftad i sin besittning. Detta gäller dock inte om det i den efterlevande makens förmögenhet ingår en bostad som är lämplig som hem. Efterlevande make behö- ver inte betala arvsskatt för denna besittningsrätt. Om den efterle- vande maken är mer förmögen än den avlidne maken behöver skatt inte betalas för den egna egendomen. Efterlämnar den avlidne inga bröstarvingar, tillfaller kvarlåtenskapen den efterlevande maken, med rätt till efterarv för den först avlidnes arvingar i andra arvsklas- sen (samma som i Sverige). Om den efterlevande maken får ägan- derätten till den avlidnes egendom avgår ett grundavdrag på 6 800 euro. Härefter tas skatt ut med 85 euro + 10 procent på belopp upp till 17 000 euro, med 1 445 euro + 13 procent på belopp upp till 50 000 euro och med 5 735 euro + 16 procent på belopp däröver. 
  
 2.3.5 
  
 Tyskland 
  
 I Tyskland ärver den efterlevande maken halva kvarlåtenskapen om den avlidne efterlämnar bröstarvingar och tre fjärdedelar om den avlidne efterlämnar arvingar i andra arvsklassen (samma som i Sverige eller far- eller morföräldrar). I annat fall tar den efterle- vande hela arvet. Härutöver har den efterlevande maken rätt till de föremål som skäligen behövs till hushållet, om inte dessa är att hänföra till fast egendom. Om den efterlevande genom testamente uteslutits från arv, är han likväl berättigad till laglott motsvarande hälften av arvslotten. Har den efterlevande däremot satts in som ensam testamentstagare, vilket inte är ovanligt, har bröstarvingarna rätt till laglott med en fjärdedel av kvarlåtenskapen. Den efterle- vande kan i vissa fall få uppskov med att kompensera bröstarvingar för deras rätt till laglott. Tyskland har en arvslottsskatt med en kompletterande gåvoskatt. Sammanläggning sker inom en tioårs- period. Det finns tre avgiftsklasser. Klass I omfattar makar, barn och styvbarn samt deras avkomlingar (och vid arv) föräldrar och 
 29 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 SOU 2003:3 
  
 far- och morföräldrar. Efterlevande make (inte sambo) har ett grundavdrag på 307 000 euro. Härefter tas skatt ut med 7 procent på belopp upp till 52 000 euro, med 11 procent på belopp upp till 256 000 euro, med 15 procent på belopp upp till 512 000 euro, med 19 procent på belopp upp till 5 113 000 euro, med 23 procent på belopp upp till 12 783 000 euro, med 27 procent på belopp upp till 25 565 000 euro och med 30 procent på belopp därutöver. 
  
 2.3.6 
  
 Frankrike 
  
 Frankrike har en arvslottsskatt. Arv och skattepliktiga gåvor sam- manläggs. Grundavdraget är 76 000 euro för efterlevande make (inte sambo). Skattesatserna för make är 5 procent på belopp upp till 7 600 euro, 10 procent på belopp upp till 15 000 euro, 15 procent på belopp upp till 30 000 euro, 20 procent på belopp upp till 520 000 euro, 30 procent på belopp upp till 850 000 euro, 35 procent på belopp upp till 1 700 000 euro och 40 procent på belopp däröver. Efterlevande make är inte undantagen från skatte- plikt men om maken behåller dödsboet oskiftat, görs skatteberäk- ningen vid dennes död. 
  
 2.3.7 
  
 England 
  
 Enligt engelsk rätt har den efterlevande maken inte rätt till någon viss del av kvarlåtenskapen. Ofta har den avlidne genom testamente sörjt för att den efterlevande skall få överta det gemensamma hemmet. Testamentet kan emellertid också missgynna den efterle- vande. Om den efterlevande maken inte fått skälig försörjning (reasonable provision), kan domstol förordna att egendom som ingår i kvarlåtenskapen skall tillkomma den efterlevande maken. Vid avsaknad av testamente har den efterlevande alltid rätt till dels personligt lösöre i boet, dels ett visst belopp, vilket för närvarande uppgår till 75 000 eller 125 000 pund, beroende på om den avlidne efterlämnar bröstarvingar eller inte. Arvsskatten är en kvarlåten- skapsskatt med ett grundavdrag på 242 000 GBP. Grundavdraget höjs kontinuerligt i samband med prisökningar. Arv och gåvor mellan makar (inte sambor) är skattefria om den efterlevande inte är bosatt utomlands. Andra arvingar beskattas med en skattesats på 
 30 
  
 SOU 2003:3 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 40 procent. Enligt brittisk lag tas skatt ut för gåvor som sker tidi- gast sju år före dödsfallet. 
  
 2.3.8 
  
 Italien 
  
 I Italien har nyligen införts skattefrihet för arv till bl.a. efterlevande make. 
  
 2.3.9 
  
 Spanien 
  
 Enligt spansk rätt ärver den efterlevande maken en tredjedel av kvarlåtenskapen om det finns bröstarvingar, hälften om det finns släktingar i rakt uppstigande led och två tredjedelar i övriga fall. Spanien har ett arvslottssystem. Gåvor som sker inom fem år före dödsfallet sammanläggs med arvslotten. Arvingar i rakt nedstigande led och övriga adoptivbarn, makar, släktingar i rätt uppstigande led och adoptivbarn får dra av 15 956 euro. Skattesatserna varierar mellan 7,65 och 34 procent beroende på arvslottens storlek och släktskapet till den avlidne. 
  
 2.4 
  
 Tidigare diskussioner kring olika lösningar för efterlevande make 
  
 Familjelagssakkunniga diskuterade alternativet att i likhet med dansk och norsk rätt införa skattefrihet för efterlevande make som behåller boet oskiftat och beskatta arvingarna när boet skiftas och de tillträder sitt arv. Detta skulle överensstämma med arvs- lottsbeskattningens syfte som har sagts vara att träffa den ökade skatteförmåga som det benefika förvärvet (dvs. arvet) tillför den skattskyldige. Hänvisning gjordes också till tidigare uttalan- den av Familjerättskommittén och Kapitalskatteberedningen (SOU 1981:85 s. 289). 
 Familjerättskommittén hade anfört bl.a. följande i betänkandet Äktenskapsrätt (SOU 1964:35, s. 493): 
 Vid en allmän översyn av arvsskatteförordningen synes efterlevande makes och barns ställning i arvsskattehänseende böra upptagas till för- utsättningslös utredning. Enligt familjerättskommitténs mening bör därvid största beaktande skänkas det förhållandet att ena makens död regelmässigt icke innebär någon förbättring av familjens situation utan medför många svårigheter av såväl personlig som ekonomisk art. Man 
 31 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 SOU 2003:3 
  
 synes därför böra söka en reglering som inom skäliga gränser låter familjen fortleva utan de betungande ingrepp som arvsbeskattningen kan medföra, i den mån det kan ske utan risk för skatteflykt. 
 Kapitalskatteberedningen hade å sin sida uttalat bl.a. följande i sitt betänkande Kapitalbeskattningen (SOU 1969:54 s. 139): 
 Vid olika tillfällen har det berättigade i att beskatta  
 efterlevande makes  
 arv eller testamentsförvärv ifrågasatts. Man har framhållit att den ene makens dödsfall i allmänhet inte innebär någon förbättring av famil- jens ekonomiska läge och att det därför kunde synas rimligt att efter- levande make skattefritt skulle kunna överta en större eller mindre del av makarnas tidigare gemensamma bo. – Skatten borde i stället uttas vid den efterlevandes död. I några av våra grannländer uttas icke heller skatt, om efterlevande blir sittande i oskiftat bo. Att frita mindre bon i dessa fall möter inte några betänkligheter. Denna effekt uppnås i vårt förslag genom konstruktionen med en skattefri giftorättsandel och ett särskilt högre grundavdrag för efterlevande make. Men är boet större, ställer sig saken annorlunda. Vad den efterlevande får blir ett arvsför- värv av samma slag som t.ex. ett barns. Men det kanske tyngst vägande skälet mot skattefrihet för efterlevande make är, att man icke kan vara säker på att skattefriheten kommer just den efterlevande till godo. Denne kan efter skattläggningen helt eller delvis avstå från att göra ett testamente gällande, varvid egendom i obeskattat skick skulle komma barn till godo. Även om det föreskrivs att dylika avståenden skulle för- anleda efterbeskattning eller att gåvoskatt skulle utgå, skulle risken för skatteflykt bli betydande. Som tidigare påpekats är nämligen det all- männas möjligheter till mera ingående kontroll av hur egendom för- delas mycket begränsade. 
 Familjelagssakkunniga framhöll att en avgörande invändning mot total skattefrihet för den efterlevande maken var att den också skulle omfatta mycket stora bon där den efterlevande fick anses tillfredsställande skyddad. Ett sätt att bereda den efterlevande maken skattefrihet utan att generellt lagstifta om det var i stället att kraftigt höja grundavdraget (se avsnitt 2.1). 
  
 2.5 
  
 Statsfinansiella effekter av förändringar i beskattningen av arv till efterlevande make och sambo 
  
 Enligt Finansdepartementets beräkningar förväntas arvsskatten inbringa cirka 2 487 miljoner kronor under år 2003. Att göra en beräkning av den statsfinansiella kostnaden av att helt avskaffa arvsskatten mellan makar är inte enkelt. Mikromaterial för beräk- ning av intäkter från arvsskatt saknas än så länge till stora delar. Kommittén har dock kunnat göra vissa beräkningar utifrån det 
 32 
  
 SOU 2003:3 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 material som RSV förfogar över efter den 1 juli 2001 då skatte- myndigheterna tog över arvsbeskattningen från tingsrätterna. Beräkningarna bygger på dödsfall för makar under andra halvåret 2001 för vilka skattläggning hittills (slutet av september 2002) har verkställts till 95 procent. Beloppen har sedan räknats upp till helårsbasis. Resultatet av dessa beräkningar tyder på att de sam- mantagna skatteintäkterna från arv till efterlevande makar troligtvis understiger 300 miljoner kronor och då har hänsyn inte tagits till den återbetalning av skatt som sker om den efterlevande maken avlider inom en tioårsperiod. 
  
 2.6 
  
 Exempel på möjliga lättnader i beskattningen av arv till efterlevande make 
  
 I det följande ges en beskrivning av olika exempel på lättnader som skulle kunna införas i beskattningen av efterlevande makes arv. 
  
 1. 
  
 Den mest långtgående lättnaden är naturligtvis att helt ta bort beskattningen på arv till efterlevande make. Detta skulle resul- tera i ett beräknat årligt skattebortfall på cirka 267 miljoner kronor. 
  
 2. 
  
 En annan möjlighet är att enbart höja grundavdraget till efterle- vande make. Hur stort skattebortfallet blir då beror naturligtvis på hur mycket grundavdraget höjs. 
  
 Vid en höjning av grundavdraget till 560 000 kronor beräknas skattebortfallet bli cirka 150,6 miljoner kronor. Vid en höjning till 650 000 kronor beräknas skattebortfallet bli cirka 172,1 miljoner kronor och vid en höjning till 750 000 kronor (som motsvarar cirka hälften av medeltaxeringsvärdet för ett småhus i Stockholms län år 2002 eller hälften av grundavdraget för förmögenhetsskatt för ensamstående) beräknas skattebort- fallet bli cirka 189,5 miljoner kronor. 
 En konsekvens av en höjning av grundavdraget kan bli att intresset för att göra arvsavståenden påverkas. Resultatet av ett sådant ändrat beteende är dock svårt att beräkna. 
  
 3. 
  
 En tredje möjlighet är att skjuta upp beskattningen för efterle- vande make och inte ta ut denna förrän i samband med den efterlevande makens död. Rätten till eftergift på grund av att den skattskyldige avlider inom en tioårsperiod medför att det inte är aktuellt att nuvärdesberäkna hela den uppskjutna skat- ten. Ett sådant anståndsförfarande kan eventuellt leda till inlås- 
  
 33 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 SOU 2003:3 
  
 ningseffekter (dvs. det ökar risken att den efterlevande maken bor kvar i fastigheten mot sin vilja) samtidigt som det måste skapas regler för ställande av säkerhet för den framtida inbetal- ningen av skatteskulden. 
  
 4. 
  
 En fjärde möjlighet är att välja den väg som man har gjort i bl.a. Finland. Där har ju efterlevande make rätt att, utan hinder av bröstarvinges krav på skifte eller testamentstagares rätt, få behålla bostad, som använts som makarnas gemensamma hem, oskiftad i sin besittning. Maken betalar inte arvsskatt för sin rätt att behålla boet oskiftat och boet kan i övrigt skiftas utan att maken förlorar denna rätt. 
  
 2.7 
  
 Slopad beskattning av arv till make och sambo 
  
 Kommitténs förslag:  
 Beskattningen av arv till efterlevande make och sambo slopas. 
 Enligt direktiven skall kommittén undersöka möjligheterna att stärka efterlevande makes ställning vid arvsbeskattningen. Frågan skall behandlas med förtur. 
 Kommittén konstaterar inledningsvis att den frågeställning som aktualiserats i direktiven i första hand hänger samman med små- husens många gånger mycket höga taxeringsvärden. I många fall kan den efterlevande maken på grund härav få svårt att bo kvar. En inledande fråga blir därför om det är möjligt och lämpligt att vidta särskilda åtgärder som uteslutande tar sikte på småhus. En möjlig- het är att välja den väg som man har gjort i bl.a. Finland. Där har efterlevande make rätt att, utan hinder av bröstarvinges krav på skifte eller testamentstagares rätt, få behålla bostad, som använts som makarnas gemensamma hem, oskiftad i sin besittning. Maken betalar inte arvsskatt för sin rätt att behålla boet oskiftat och boet kan i övrigt skiftas utan att maken förlorar denna rätt. 
 Kommittén har emellertid främst tagit sikte på två andra alter- nativ. 
 Det ena innebär att helt slopa arvsbeskattningen när efterlevande maken ärver. Det årliga skattebortfallet på grund av en sådan åtgärd kan uppskattas till cirka 267 miljoner kronor. 
 Det andra alternativet innebär att åtgärder av olika slag med sikte på skatteuttaget vidtas. Nära till hands ligger att höja grundavdra- 
 34 
  
 SOU 2003:3 
  
 Beskattning av efterlevande makes arv 
  
 get vid makes arv från 280 000 kronor till ett högre belopp. Skatte- bortfallets storlek beror naturligtvis på hur mycket grundavdraget höjs. Skulle grundavdraget fördubblas – dvs. höjas till 560 000 kronor – blir skattebortfallet cirka 151 miljoner kronor. Vid en höjning till 750 000 kronor beräknas skattebortfallet bli cirka 190 miljoner kronor. 
 Det finns också andra tänkbara modeller. Enligt kommitténs mening finns det emellertid olika invändningar som kan göras gäl- lande. Att justera skiktgränserna uppåt innebär t.ex. att även andra än den efterlevande maken skulle omfattas av en skattesänkning. Ibland har det gjorts gällande att beskattningen av den efterlevande maken skulle skjutas upp till dess att även denne avlidit. En sådan metod kan leda till s.k. inlåsningseffekter, dvs. att den efterlevande styrs att bo kvar i småhuset trots att andra alternativ vore att före- dra. Ett sådant system kan också upplevas som administrativt krångligt. 
 Av det sagda drar kommittén den slutsatsen att valet står mellan att helt slopa arvsbeskattningen mellan makar eller att höja grund- avdraget. Det hör emellertid till bilden att även med en höjning till exempelvis 750 000 kronor kommer många att få svårigheter att bo kvar i sina småhus. 
 Ett system med ett höjt grundavdrag löser alltså inte det grund- läggande problemet med arvsbeskattning mellan makar. Enligt kommitténs mening finns det nämligen fog för den tidigare redovi- sade synpunkten att vid den ene makens död leder arvet inte till någon förbättring för den efterlevande. Tvärtom medför makens död många gånger betydande svårigheter av såväl ekonomisk som annan art. Att ytterligare höja grundavdraget leder visserligen till att de drabbade blir betydligt färre. Men samtidigt skulle sådana höjningar leda till att skillnaden i skattebortfall mellan att slopa skatten och att ha ett högt grundavdrag blir allt mindre. Enligt kommitténs uppfattning talar därför övervägande skäl för att helt slopa skatten på arv mellan makar. Detta är också den lösning som valts i flera av våra grannländer. Reglerna bör också gälla sådana sambor som i dag har rätt till ett grundavdrag på 280 000 kronor. 
 35 
  
 3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 3.1 
  
 Bakgrund 
  
 Uttaget av fastighetsskatt på bostäder har sedan år 1996 kraftigt begränsats genom en rad successiva beslut. Det omräkningsförfa- rande som då infördes (prop. 1994/95:53, bet. 1994/95:SkU13, rskr. 1994/95:150, SFS 1994:1909) har inte tillämpats som avsetts utan taxeringsvärdena var i princip oförändrade under åren  
 1997–2000. 
  När frysningen av taxeringsvärdena upphörde år 2001 sänktes i stället skattesatsen i omgångar, för småhus från 1,5 till 1,0 procent och för hyreshus (bostadsdelen) från 1,5 till 0,5 procent (prop. 2001/02:1, bet. 2001/02:FiU1, rskr. 2001/02:34, SFS 2001:835). De nya skattesatserna gäller fr.o.m. den 1 januari 2001 (2002 års taxering). 
 Kommittén skall enligt direktiven arbeta fram ett förslag om att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Regeringens uppfattning är att det lagförslag som kommittén skall arbeta fram i princip bör ges den utform- ningen att en höjning av taxeringsvärdet på en enskild fastighet när det gäller uttaget av fastighetsskatt endast skall slå igenom med en tredjedel under det året taxeringen sker och med motsvarande andel under vart och ett av de två därpå följande åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering. Om taxeringsvärdet på ett visst småhus höjs från 600 000 kronor till 630 000 kronor skall alltså underlaget för fastighetsskatt för det år höjningen sker uppgå till (600 000 + 1/3 av 30 000 =) 610 000 kronor. För de två föl- jande åren skall underlaget uppgå till 620 000 kronor respektive 630 000 kronor (budgetprop. 2001/02:1, avsnitt 8.3.3). Först år 3 skall således det faktiska taxeringsvärdet ligga till grund för beskattningen. 
 Det problem som regeringen beskriver i budgetpropositionen för 2002 och i prop. 2001/02:43 s. 44 f. och som kommittén har fått i uppdrag att lösa har sin grund i ett mer generellt problem som rör 
 37 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 alla hushåll med relativt låga inkomster bosatta i områden där fastighetspriserna stigit kraftigt. Detta problem har att göra med att fastighetsskatten är utformad som en skatt på en  
 icke-monetär 
  avkastning, dvs. skatten belastar en inkomst som inte finns i reda pengar, vilket kan leda till svårigheter för hushållen att klara språngvisa höjningar av taxeringsvärdena och därmed uttaget av fastighetsskatt. 
 Problem av det här slaget uppstår huvudsakligen i två typer av områden. Den ena typen utgörs av äldre egnahemsområden i stor- stadsregionerna, där överlåtelsepriserna stigit kraftigt i samband med att storstäderna expanderat. Här är det främst äldre hushåll, som varit bosatta i området en längre tid, som berörs av problemet men det kan även gälla andra typer av hushåll. Den andra typen av områden finns där efterfrågan på fritidshus drivit upp fastighetspri- serna till nivåer som ligger långt över den nivå som kan antas mot- svara den bofasta befolkningens köpkraft. Även möjligheterna för nya hushåll att etablera sig i dessa områden påverkas. 
  
 3.2 
  
 Gällande bestämmelser om fastighetstaxering 
  
 3.2.1 
  
 Allmänt 
  
 Fastighetstaxering sker vid allmän, förenklad och särskild fastig- hetstaxering. Vid fastighetstaxering skall beslut fattas om fastighe- ternas skattepliktsförhållanden och indelning i taxeringsenheter. Vidare skall typ av taxeringsenhet och taxeringsvärde bestämmas för varje taxeringsenhet. Taxeringsvärde skall dock inte fastställas för fastighet, som är särskilt undantagen från skatteplikt. Som exempel på skattebefriade fastigheter kan nämnas olika special- byggnader, såsom idrottsanläggningar, kulturbyggnader och andra byggnader med allmännyttigt ändamål som ägs av staten, kommu- nen eller annan menighet. 
 Reglerna om fastighetstaxering finns i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), FTL, som bl.a. anger ramarna och de grundläggande principerna för värderingen av fastigheter samt vissa formella och processuella regler. Kompletterande bestämmelser ges i fastighets- taxeringsförordningen (1993:1193). Härutöver finns verkställig- hetsföreskrifter som utfärdas av Riksskatteverket (RSV) med stöd av 7 kap. 7 § FTL samt allmänna råd som också ges ut av RSV. 
 38 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 Allmän fastighetstaxering sker enligt 1 kap. 7 § FTL vartannat år enligt en särskild tidsplan, som innebär att olika taxeringsenheter taxeras vid respektive år med sex års mellanrum. Riksdagen beslu- tade i december 2001(prop. 2001/02:43, bet. 2001/02:SkU11, rskr. 2001/02:121, SFS 2001:1218) att det år 1996 införda omräknings- förfarandet skulle avskaffas från och med 2003 års fastighetstaxe- ring och ersättas med ett system med förenklade fastighetstaxe- ringar. Sådana taxeringar skall enligt det nya systemet ske för små- husenheter, hyreshusenheter och lantbruksenheter det tredje året under perioden mellan de allmänna fastighetstaxeringarna av respektive taxeringsenhetstyp. Det innebär att antingen en allmän eller en förenklad fastighetstaxering kommer att äga rum vart tredje år för respektive typ av taxeringsenhet. Industrienheter, elproduk- tionsenheter och specialenheter ingår inte i systemet med förenk- lade fastighetstaxeringar. 
 Beslut om fastighetstaxering som fattas vid allmän eller förenk- lad fastighetstaxering eller genom ny taxering vid särskild fastig- hetstaxering skall gälla från ingången av det taxeringsår då sådan taxering sker till ingången av det taxeringsår då beslut fattas nästa gång. 
 Vid fastighetstaxeringen bestäms till vilken typ av taxeringsenhet som fastigheten hör (4 kap. FTL). Indelningen har betydelse bl.a. för om fastighetsskatt skall betalas för fastigheten i fråga. När det gäller bostäder sker indelningen i småhusenheter, hyreshusenheter och småhus på lantbruksenhet. 
 Vid fastighetstaxeringen sker värderingen i princip oberoende av hur det civilrättsligt förhåller sig med innehavet av bostäderna. Flerfamiljshus som enligt FTL taxeras som hyreshusenheter kan civilrättsligt vara upplåtna dels med hyresrätt, dels med bostadsrätt. Hyreshus upplåtna med bostadsrätt värderas och taxeras enligt samma grunder som gäller för hyreshus i övrigt. Detta gäller även de s.k. andelshusen. Småhus upplåtna med bostadsrätt eller hyres- rätt värderas på samma sätt som småhus innehavda med äganderätt. 
 Vid fastighetstaxeringen bestäms en fastighets taxeringsvärde. Härvid beaktas såväl den enskilda fastighetens förhållanden, såsom ålder, storlek, standard m.m. som den allmänna prisnivå inom ett begränsat område, ett s.k. värdeområde. Målet är att taxeringsvär- det skall motsvara 75 procent av egendomens marknadsvärde. Med marknadsvärdet avses det pris som fastigheten sannolikt betingar vid en försäljning på den allmänna marknaden (5 kap. 3 § FTL). Marknadsvärdet skall bestämmas med hänsyn till det genom- 
 39 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 snittliga prisläget under andra året (nivååret) före det år då allmän eller förenklad fastighetstaxering av taxeringsenheten sker (5 kap. 4 § FTL). Taxeringsförfarandet bygger dels på uppgifter om den aktuella fastigheten som lämnas av fastighetsägaren själv, dels på uppgifter från olika register. En fastighets taxeringsvärde kommer till användning i olika sammanhang, bl.a. ligger det till grund för fastighetsskatt, förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. 
  
 3.2.2 
  
 Småhusenheter 
  
 Med småhus menas byggnader som är inrättade till bostad åt en eller två familjer. Småhus och tomtmark för småhus betecknas som småhusenheter. Skatten omfattar således både permanenthus och fritidshus. 
  
 3.2.3 
  
 Hyreshusenheter 
  
 Hyreshus är byggnader som är inrättade till bostad åt minst tre familjer eller till kontor, butik, hotell och restaurang eller liknande. Hyreshus och tomtmark för hyreshus betecknas som hyreshusen- heter. I hyreshus med både bostäder och lokaler gäller olika skatte- satser för de olika delarna. Numera utgör de därför alltid skilda värderingsenheter vid fastighetstaxeringen. 
  
 3.2.4 
  
 Småhus på lantbruksenheter 
  
 Från och med 1998 års fastighetstaxering gäller att småhus med tillhörande tomtmark som ligger på fastighet med ekonomibygg- nad, åkermark, betesmark, skogsmark eller skogsimpediment skall ingå i den lantbruksenhet som omfattar marken (4 kap. 5 § FTL). Begreppet småhus på lantbruksenhet i 2 kap. 2 § FTL omfattar för- utom byggnad som är inrättad för bostad åt en eller två familjer även byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer om den ligger på fastighet med åkermark, betesmark, skogsmark och skogsimpediment. Värdet av småhus på lantbruks- enhet med tillhörande tomtmark skall redovisas som delvärdena bostadsbyggnadsvärde och tomtmarksvärde. Summan av del- värdena utgör taxeringsenhetens taxeringsvärde (5 kap. 7 och 8 §§ 
 40 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 FTL). En byggnad på en lantbruksenhet som är inrättad med bostäder till mer än tio familjer klassificeras som hyreshusenhet. 
  
 3.2.5 
  
 Förenklad fastighetstaxering i stället för omräkning 
  
 Omräkningsförfarandet infördes år 1996 (prop. 1994/95:53, bet. 1994/95:SkU13, rskr. 1994/95:150, SFS 1994:1909) för att få till stånd en mer successiv anpassning av taxeringsvärdena till prisut- vecklingen. Dessförinnan hade fastighetstaxeringarna oftast inne- burit språngvisa uppjusteringar av taxeringsvärdena. Omräknings- förfarandet är starkt schabloniserat och bygger på att RSV skall bilda prisutvecklingsområden inom vilka prisutvecklingen kan antas ha varit likartad. Den kritik som ganska snart efter genomfö- randet framfördes mot omräkningsförfarandet går delvis ut på att andra faktorer än prisutvecklingen inom området, t.ex. åldern, inte kan beaktas och att det därför visat sig vara svårt att bilda prisut- vecklingsområden med likartad värdeutveckling. 
 På grund av kritiken mot omräkningsförfarandet och i avvaktan på vad 1997 års Fastighetstaxeringsutredning skulle komma fram till, beslöt riksdagen våren 1997 att omräkningstalen för hyreshus (bostadsdelen) och småhus skulle vara desamma för år 1998 som de omräkningstal som gällde för år 1997 (bet. 1996/97:FiU20). Riksdagen fattade därefter beslut om att omräkningstalen för små- hus och hyreshus skulle vara oförändrade även under år 1999 och för småhusen även under år 2000 (bet. 1997/98:FiU20 och bet. 1998/99:FiU20). Man talade om en frysning av taxeringsvärdena. 
 I prop. 2001/02:43 (s. 41 f.) redovisar regeringen de problem som uppmärksammats och påtalats angående tillämpningen av om- räkningsförfarandet. Mot bl.a. denna bakgrund föreslog regeringen att omräkningsförfarandet skulle tas bort och att ett system med förenklade fastighetstaxeringar i stället skulle införas. 
 Frysningen av taxeringsvärdena upphörde vid årsskiftet 2000/01. Genom riksdagsbeslut i december år 2001 har omräkningsförfaran- det tagits bort fr.o.m. 2003 års fastighetstaxering. I stället för ett omräkningsförfarande har Fastighetstaxeringsutredningens förslag (SOU 2000:10) om ett system med förenklade fastighetstaxeringar förts in. Sådana taxeringar skall enligt det nya systemet äga rum för småhusenheter, hyreshusenheter och lantbruksenheter det tredje året under perioden mellan de allmänna fastighetstaxeringarna för respektive typ av taxeringsenhet. Skillnaden mellan en allmän och 
 41 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 en förenklad fastighetstaxering är att förberedelsearbetet är mindre ingående och normalt skall deklaration inte behöva lämnas i det förenklade förfarandet (prop. 2001/02:43, bet. 2001/02:SkU11, rskr. 2001/02:121, SFS 2001:1218). 
  
 3.2.6 
  
 Taxeringsintervall 
  
 De allmänna fastighetstaxeringarna skall i fortsättningen ske vart sjätte år räknat fr.o.m. år 2003 för småhusenheter, år 2005 för lant- bruksenheter och år 2007 för  
 hyreshus-, 
  industri- elproduktions- och specialenheter. De förenklade fastighetstaxeringarna skall ske vart sjätte år räknat fr.o.m. år 2004 för hyreshusenheter, år 2006 för småhusenheter och år 2008 för lantbruksenheter. 
 Omräkning skall dock göras fram till dess att respektive typ av taxeringsenhet är föremål för en allmän eller en förenklad fastig- hetstaxering. Detta innebär att det år 2003 kommer att ske en omräkning för hyreshus och lantbruk. År 2004 kommer det slut- ligen att ske en omräkning för lantbruk. 
  
 3.2.7 
  
 Särskild fastighetstaxering 
  
 Enligt 1 kap. 8 § FTL skall särskild fastighetstaxering verkställas varje år enligt bestämmelserna i 16 kap. FTL. Sådan taxering skall dock inte ske av taxeringsenhet som taxeras genom allmän eller förenklad fastighetstaxering samma år. För fastigheter som inte skall nytaxeras fastställs det föregående årets taxering oförändrad. I 16 kap.  
 2–5 
  §§ FTL anges under vilka förutsättningar som ny taxe- ring skall ske. Enligt dessa bestämmelser skall någon av följande 11 nytaxeringsgrunder föreligga: 
  
 1. 
  
 Ny- eller ombildning av fastigheten (2 §) 
  
 2. 
  
 Ändrad taxeringsenhetstyp (2 §) 
  
 3. 
  
 Ändrade skattepliktsförhållanden (2 §) 
  
 4. 
  
 Ändrad byggnadstyp och ändrat ägoslag (2 §) 
  
 5. 
  
 Ändrad beskaffenhet av byggnader, mark m.m. (3 §) 
  
 6. 
  
 Ändrade bebyggelseförhållanden (3 §) 
  
 7. 
  
 Ändrad plansituation och annat ändrat myndighetsbeslut (4 §) 
  
 8. 
  
 Erlagda anslutningsavgifter och gatukostnader (4 §) 
  
 42 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 9. 
  
 Ändrade förhållanden till följd av påverkan på den fysiska miljön (4 a §) 
  
 10. 
  
 Nedläggning av näringsverksamhet (5 §) 
  
 11. 
  
 Felaktig taxeringstyp i vissa fall (2 §) 
  
 I fråga om förändringar enligt 2, 3 och 4 a §§ skall nytaxering ske oberoende av om fastighetsägaren gör en framställning eller inte. Initiativet till en sådan taxering kommer då genom rapportering från olika myndigheter, t.ex. byggnadsnämnden i ärende om bygg- nadslov. Den som vid årets ingång var ägare till en fastighet har dock enligt 26 kap. 1 § FTL möjlighet att på eget initiativ lämna särskild fastighetsdeklaration rörande fastigheten. En fastighets- ägare kan också efter föreläggande bli skyldig att lämna särskild fastighetsdeklaration. Sådant föreläggande utfärdas om det kan antas att det vid årets ingång funnits något sådant förhållande som enligt 16 kap. FTL skall medföra ny taxering. När det gäller föränd- ringar enligt 4 § görs nytaxering efter framställning av fastighets- ägaren om förändringen underskrider 100 000 kronor. Enligt 5 § görs nytaxering endast på framställning av fastighetsägaren. 
  
 3.3 
  
 Den statliga fastighetsskatten 
  
 Regler om fastighetsskatt finns i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, FSL. Fastighetsskattelagens bestämmelser bygger på fastighetstaxeringslagens indelningar och begrepp. 
 Skattepliktiga fastigheter är enligt 1 § FSL fastigheter som vid fastighetstaxeringen betecknats som småhusenhet, hyreshusenhet, industrienhet, elproduktionsenhet eller lantbruksenhet om det på lantbruksenheten finns vad som vid fastighetstaxeringen betecknas som småhus eller tomtmark för småhus. Från skatteplikt undantas fastighet som året före taxeringsåret inte varit skattepliktig enligt FTL. Skattskyldig till fastighetsskatt är ägaren till fastigheten eller den som enligt 1 kap. 5 § FTL skall anses som ägare (2 § FSL). 
 Fastighetsskatten räknas ut som en viss procent av taxeringsvär- det. Olika procentsatser gäller för olika taxeringsenheter (3 § första stycket FSL). För småhus gäller från och med den 1 januari 2001 att fastighetsskatten skall vara 1,0 procent av de enskilda fastighe- ternas taxeringsvärden. För privatbostad i utlandet utgör fastig- hetsskatten 1,0 procent av 75 procent av marknadsvärdet. För hyreshus (bostadsdelen) är skatten 0,5 procent av taxeringsvärdet. 
 43 
 En dämpningsregel för fastighetsskatten SOU 2003:3 
 Nyproducerade småhus och hyreshus är fria från fastighetsskatt de fem första åren och för de därpå följande fem åren betalas halv fas- tighetsskatt. Dessa regler har knutits till det vid fastighetstaxe- ringen fastställda värdeåret. Värdeåret bestäms utifrån byggnadens livslängd och utgångspunkten är att värdeåret motsvarar det år byggnaden uppfördes. Har en om- eller tillbyggnad gjorts på en fastighet kan byggnadens värdeår jämkas i vissa fall. För byggnaden skall då fastställas ett nytt värdeår, eftersom om- eller tillbyggna- den ger byggnaden en längre livslängd. För småhus ändras värde- året av om- eller tillbyggnader som ökar småhusets boyta. För hyreshus är det främst den återstående ekonomiska livslängden som har betydelse (8 och 9 kap. FTL). 
 Det finns dessutom en möjlighet att få fastighetsskatten reduce- rad vid om- eller tillbyggnad av hyreshus som innehåller bostäder. 
  
 En förutsättning är 
  
 att 
  
 kostnaderna 
  
 har 
  
 uppgått 
  
 till 
  
 minst 
  
 100 000 kronor och 
  
 att 
  
 taxeringsvärdet 
  
 har 
  
 höjts 
  
 med 
  
 minst 
  
 20 procent i förhållande till närmast föregående taxering. Om dessa förutsättningar är uppfyllda skall skattemyndigheten efter ansökan av fastighetsägaren räkna fram en reduceringsfaktor som skall mot- svara den del av höjningen av taxeringsvärdet som beror på om- och tillbyggnaden. Skatten skall beräknas på ett underlag av taxe- ringsvärdet minskat med reduceringsfaktorn under de fem första åren. Under de fem därpå följande åren skall fastighetsskatt tas ut på ett underlag som motsvarar taxeringsvärdet minskat med halva reduceringsfaktorn (3 a § FSL). 
 Avgörande för vilken procentsats som fastighetsskatten skall beräknas efter är hur fastigheten klassificerats vid fastighetstaxe- ringen, inte hur fastigheten klassificerats vid inkomstbeskatt- ningen. Kopplingen mellan uttaget av fastighetsskatt och indel- ningen vid fastighetstaxeringen innebär att systemet är administra- tivt lätthanterligt eftersom skattemyndigheten vid förtryckningen av uppgifterna i deklarationen kan utgå från uppgifterna från fas- tighetstaxeringen. En sådan ordning innebär dock en olikformighet i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform. För småhus är fastighetsskatten alltid 1 procent oavsett om småhu- set är upplåtet med hyresrätt eller bostadsrätt. För flerfamiljshus (hyreshus) uppgår skatten däremot till 0,5 procent i motsvarande fall. Om fastighetsskatten i stället skulle bestämmas utifrån den indelning som sker vid inkomstbeskattningen skulle asymmetrin i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform minska. Kommittén skall enligt direktiven ta fram ett lagförslag 
 44 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 som kopplar uttaget av fastighetsskatt på bostäder till den indel- ning av fastigheter som sker vid inkomstbeskattningen. Vidare skall konsekvenserna av ett sådant förslag belysas. Kommittén åter- kommer således till dessa frågor i det fortsatta arbetet. 
 Fastighetsskatten beräknas på taxeringsvärdet året innan inkomsttaxeringsåret. Om olika taxeringsvärden gäller för skilda delar av beskattningsåret, beräknas fastighetsskatten särskilt för varje sådan del. Underlaget för fastighetsskatt jämkas vid förvärv och avyttringar under året samt vid delägarskap. Jämkning sker också vid förlängda och förkortade räkenskapsår (2 § femte stycket FSL). När det gäller bostäder på lantbruksenheter beräknas skatten på ett underlag som består av bostadsbyggnadsvärdet och tomt- marksvärdet (3 § första stycket a) FSL). 
  
 3.4 
  
 Taxeringsvärdenas utveckling sedan 1990 
  
 Under perioden  
 1990–2001 
  har det för småhus genomförts två allmänna fastighetstaxeringar och en omräkning. Vid alla tillfällena höjdes taxeringsvärdena kraftigt. I genomsnitt höjdes taxeringsvär- dena med 26 procent mellan 1991 och 1996 och med 55 procent mellan 1996 och 2002. Sammantaget innebär detta att taxeringsvär- dena ökat med 95 procent under perioden, nära en fördubbling. De regionala skillnaderna är dock stora. Mellan 1991 och 2002 åter- finns de största höjningarna av taxeringsvärdena i f.d. Malmöhus län och i Stockholms län, två län med mycket stadsbebyggelse. I dessa län har det genomsnittliga taxeringsvärdet ökat med 125 procent eller mer. De lägsta höjningarna av taxeringsvärdena återfinns i Norrbotten och i Västernorrland. I dessa län har taxe- ringsvärdena stigit mindre än 50 procent. I allmänhet har taxerings- värdena ökat mest i storstadslänen och minst i län med gles befolk- ning. Eftersom taxeringsvärdena redan tidigare var högst i stor- stadslänen innebär detta att skillnaderna i taxeringsvärde mellan olika delar av landet ökar ytterligare. Tabellen visar de genomsnitt- liga taxeringsvärdena och de procentuella förändringarna i länen och i riket åren 1991, 1996 och 2002. 
 45 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 Tabell 3.1  
 Genomsnittliga taxeringsvärden för permanenta småhus i länen 1991, 1996 och 2002, tkr. 
  
 Taxeringsvärden 
  
 Procentuell förändring 
  
 Län 
  
 1991 
  
 1996 
  
 2002 
  
 91/96 
  
 96/01 
  
 91/02 
  
 Stockholm 
  
 694 
  
 781 
  
 1 561 
  
 13 
  
 100 
  
 125 
  
 Uppsala 
  
 433 
  
 502 
  
 842 
  
 16 
  
 68 
  
 94 
  
 Södermanland 
  
 367 
  
 456 
  
 616 
  
 24 
  
 35 
  
 68 
  
 Östergötland 
  
 359 
  
 449 
  
 626 
  
 25 
  
 39 
  
 74 
  
 Jönköping 
  
 273 
  
 379 
  
 531 
  
 39 
  
 40 
  
 94 
  
 Kronoberg 
  
 255 
  
 363 
  
 486 
  
 42 
  
 34 
  
 90 
  
 Kalmar 
  
 248 
  
 359 
  
 429 
  
 45 
  
 20 
  
 74 
  
 Gotland 
  
 283 
  
 390 
  
 579 
  
 38 
  
 48 
  
 105 
  
 Blekinge 
  
 261 
  
 378 
  
 502 
  
 45 
  
 33 
  
 93 
  
 Kristianstad 
  
 246 
  
 358 
  
 498 
  
 45 
  
 39 
  
 102 
  
 Malmöhus 
  
 379 
  
 521 
  
 897 
  
 38 
  
 72 
  
 137 
  
 Halland 
  
 387 
  
 511 
  
 784 
  
 32 
  
 53 
  
 102 
  
 Göteborg- o Bohus 
  
 527 
  
 604 
  
 998 
  
 15 
  
 65 
  
 89 
  
 Älvsborg 
  
 328 
  
 402 
  
 533 
  
 22 
  
 32 
  
 62 
  
 Skaraborg 
  
 258 
  
 343 
  
 430 
  
 33 
  
 25 
  
 66 
  
 Värmland 
  
 256 
  
 343 
  
 400 
  
 34 
  
 17 
  
 57 
  
 Örebro 
  
 286 
  
 360 
  
 484 
  
 26 
  
 34 
  
 69 
  
 Västmanland 
  
 360 
  
 449 
  
 599 
  
 25 
  
 33 
  
 66 
  
 Dalarna 
  
 270 
  
 356 
  
 407 
  
 32 
  
 14 
  
 50 
  
 Gävleborg 
  
 264 
  
 337 
  
 411 
  
 28 
  
 22 
  
 55 
  
 Västernorrland 
  
 237 
  
 315 
  
 348 
  
 33 
  
 10 
  
 47 
  
 Jämtland 
  
 245 
  
 331 
  
 379 
  
 35 
  
 14 
  
 55 
  
 Västerbotten 
  
 279 
  
 392 
  
 487 
  
 41 
  
 24 
  
 74 
  
 Norrbotten 
  
 271 
  
 337 
  
 382 
  
 24 
  
 13 
  
 41 
  
 Riket 
  
 367 
  
 463 
  
 718 
  
 26 
  
 55 
  
 95 
  
 1/1 1997 bildade Kristianstads län och Malmöhus län tillsammans till Skånes län. 1/1 1998 slogs Göteborg- och Bohuslän, Älvsborgs län och Skaraborgs län samman till Västra Götalands län, samtidigt fördes kommunerna Habo och Mullsjö till Jönköpings län. Samtliga uppgifter i tabellen rör länsindelningen innan den 1/1 1997. 
 46 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 3.5 
  
 Lagstiftning och överväganden på senare år 
  
 Frågan om fastighetsskattens inverkan i områden där fastighetspri- serna stigit kraftigt har debatterats flitigt sedan lång tid tillbaka och har vid flera tillfällen behandlats i utrednings- och lagstiftnings- sammanhang. I delbetänkandet Begränsad fastighetsskatt (SOU 1999:59) behandlade Fastighetsbeskattningskommittén fastighetsskattens effekter för den bofasta befolkningen i vissa attraktiva fritidshusområden. Betänkandet innehåller en kartlägg- ning av problemet och en genomgång av tidigare överväganden beträffande denna och andra närliggande frågor. Nedan redovisas de åtgärder som vidtagits på senare år för att lindra effekten av höjda taxeringsvärden och uttaget av fastighetsskatt i områden där fastighetspriserna stigit kraftigt. 
  
 3.5.1 
  
 Lagen om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid  
  
 1997–2001 
  års taxeringar 
 Den allmänna höjningen av taxeringsvärdena, som blev resultatet av 1996 års allmänna fastighetstaxering av småhus i förening med 1996 års höjning av skattenivån, ledde fram till tillkomsten av lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid  
 1997–2001 
  års taxeringar. Lagstiftningen, som var av provisorisk natur, gällde småhus och innebar viss lindring i beskattningen för dem vars småhus hade stigit kraftigt i värde mellan 1990 och 1996 års allmänna fastighetstaxeringar. Om en fastighet vid 1996 års all- männa fastighetstaxering av småhus hade fått ett basvärde som var minst 40 procent högre än taxeringsvärdet 1995, dock minst 200 000 kronor högre, skulle en skattereduktion kunna erhållas med 1,7 procent av skillnaden mellan 1996 års basvärde och det högsta av antingen 1995 års taxeringsvärde ökat med 40 procent och 1995 års taxeringsvärde ökat med 200 000 kronor. Skatte- reduktionen vid 1997 års taxering kunde emellertid inte medges med högre belopp än 10 000 kronor. Vid  
 1998–2001 
  års taxeringar medgavs skattereduktion med ett belopp motsvarande 80, 60, 40 respektive 20 procent av 1997 års skattereduktion. 
 I förarbetena till lagen (prop. 1996/97:17, s. 12) anges att pro- blemet med det kraftigt höjda uttaget av fastighetsskatt inte är något uttalat skärgårdsproblem, utan ett problem som uppstått i attraktiva områden i hela landet, dock främst i storstadsregionerna. 
 47 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 Vidare uttalas att Utgångspunkten för regeringens förslag är där- för att i vissa fall lindra den ökade ekonomiska belastningen för enskilda småhusägare som beror på den höjda fastighetsskatten i kombination med de höjda taxeringsvärdena. I propositionen angavs vidare (s. 16) att den fastighet vars taxeringsvärde ökat kraftigt på grund av att fastighetsägaren utfört standardhöjande renoveringar, köpt till ytterligare mark eller dylikt kommer även den att omfattas av de föreslagna reglerna om villkoren i övrigt är uppfyllda och fastighetsbeteckningen är densamma. Detta är en ofrånkomlig effekt om man vill att skattereduktionen helt och hållet skall kunna hanteras maskinellt inom ramen för den förenk- lade taxeringen. De administrativa fördelarna med ett sådant förfa- rande får dock anses uppväga ovan nämnda brister. 
  
 3.5.2 
  
 Lagen om underlag för fastighetsskatt i vissa fall vid 2001 års taxering 
  
 Enligt lagen (1999:994) om underlag för fastighetsskatt i vissa fall vid 2001 års taxering beräknades skatten för bostadsdelen i hyres- hus på det lägsta av 1999 och 2000 års taxeringsvärden. 
  
 3.5.3 
  
 Begränsningsregeln 
  
 Riksdagen beslutade under hösten 2001 om en begränsningsregel för fastighetsskatten, lagen om skattereduktion för fastighetsskatt, LSF (prop. 2001/02:3, bet. 2001/02:SkU3, rskr. 2001/02:59. SFS 2001:906). Regeln, som gäller från och med 2002 års taxering, tar sikte på fastighetsägare och tomträttsinnehavare som bor i små- hus – småhusenheter – och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter. Begränsningen sker genom skattereduktion. Regeln innebär att fastighetsskatten efter skattereduktionen – under vissa förutsättningar – inte skall överstiga 5 procent av hus- hållsinkomsten. Vid inkomstberäkningen beaktas också hushållets förmögenhet på visst sätt. I förmögenheten räknas inte den aktu- ella fastighetens taxeringsvärde in. Reglerna gäller endast den permanenta bostaden och de gäller småhus som inte upplåtits med hyres- eller bostadsrätt. Fritidsfastigheter omfattas inte. Reglerna är tillämpliga under förutsättning att fastigheten har ett taxerings- värde som uppgår till minst 280 000 kronor. Fastighetsskatt som 
 48 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 beräknats på ett underlag som överstiger 3 miljoner kronor kan inte reduceras. Uppgår hushållets inkomster till 600 000 kronor eller mer är reglerna heller inte tillämpliga. Skattereduktionen kan uppgå till högst 27 200 kronor. Endast fastigheter i Sverige omfat- tas. Finns det flera personer i hushållet beräknas inkomsterna gemensamt. Detsamma gäller om hushållsmedlemmarna – t.ex. två makar – äger fastigheten tillsammans. De personer som sambe- skattas vid förmögenhetsbeskattningen anses ingå i samma hushåll. Särskilda regler finns vid dödsfall för efterlevande make, sambo, eller underåriga barn som övertar fastigheten. I förarbetena till lagen (prop. 2001/02:3, s. 19) anges bl.a. följande: 
 Utgångspunkten för begränsningsregeln är att lindra de problem som fastighetsskatten kan medföra för vissa hushåll. Det framhålls särskilt att det finns ett antal hushåll vilkas inkomster är låga men som åläggs höga fastighetsskatter. Vidare anges att detta framför allt gäller fastig- heter som ägts under lång tid och som ligger i attraktiva områden där marknadsvärdena och därmed taxeringsvärdena stigit kraftigt. Det kan röra sig om personer som bosatt sig i attraktiva fritidsområden med höga taxeringsvärden och där de lokala inkomstmöjligheterna ofta är begränsade. Syftet med begränsningsregeln är att åstadkomma en lind- ring för hushåll av detta slag. 
  
 3.5.4 
  
 Fastighetsbeskattningskommitténs förslag 
  
 Fastighetsbeskattningskommittén föreslog i sitt slutbetänkande Likformig och neutral fastighetsbeskattning (SOU 2000:34) bl.a. att fastighetsskatten för privatbostadsfastigheter skulle avskaffas och ersättas med en schablonintäkt som skulle tas upp som intäkt i inkomstslaget kapital. Vidare föreslogs att en takregel skulle införas i syfte att öka förutsebarheten av det framtida skatteuttaget. Den skulle innebära att underlaget för schablonintäkten utgjordes av det lägsta av beskattningsårets taxeringsvärde och föregående taxe- ringsårs underlag för schablonintäkt uppräknat med 10 procent. Fastighetsbeskattningskommitténs förslag i denna del har inte lett till någon ny lagstiftning. 
 49 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 3.6 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 Kommitténs förslag:  
 En regel införs för att dämpa uttaget av fastighetsskatt vid höjda taxeringsvärden. Dämpningsregeln innebär att om taxeringsvärdet på en småhusenhet, en hyreshusenhet (bostadsdelen) eller ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet höjs vid en fastighetstaxering, skall höjningen inte omedelbart slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. I stället skall höjningen fördelas proportionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. 
 Om en särskild fastighetstaxering lett till att en taxeringsen- het eller en del av en taxeringsenhet fått ett lägre värde, skall underlaget för fastighetsskatten för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering beräknas på grundval av det nya värdet, om inte det dämpade värdet som gäller under beskattningsåret är lägre. 
 Dämpningsregeln gäller även nybildade och ombildade taxe- ringsenheter vars taxeringsvärden har fastställts vid fastighets- taxering. 
  
 3.6.1 
  
 Behovet av en dämpningsregel 
  
 Uttaget av fastighetsskatt har de senaste åren begränsats genom sänkta skattesatser och genom att taxeringsvärdena för småhus och bostadshyreshus varit frysta, dvs. någon årlig omräkning har inte genomförts. Frysningen upphörde vid årsskiftet 2000/01. Eftersom fastighetspriserna ökat kraftigt på många håll påverkar detta taxe- ringsvärdena och skulle ha lett till kraftiga förändringar i fastighets- skatteuttaget i stora delar av landet om inte balanserande åtgärder vidtagits. För att motverka sådana effekter har skatten sänkts i olika omgångar och senast till 1,0 procent för småhus och till 0,5 procent för hyreshus (bostadsdelen) med retroaktiv verkan fr.o.m. den 1 januari 2001. För att begränsa skatteuttaget för hushåll med låga inkomster och höga fastighetsskatter har det även införts en begränsningsregel som innebär att fastighetsskatten under vissa förutsättningar inte skall överstiga 5 procent av hushållsinkomsten. Begränsningsregeln infördes med retroaktiv verkan fr.o.m. den 1 januari 2001. 
 Det nya fastighetstaxeringssystemet med allmänna och förenk- lade fastighetstaxeringar innebär att  
 småhus-, 
  hyreshus- och 
 50 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 lantbruksenheter kommer att taxeras om vart tredje år. Under perioder av snabb prisstegring skulle utan särskilda åtgärder ett så långt taxeringsintervall kunna innebära kraftiga språngvisa höjningar av taxeringsvärdena – och därmed uttaget av fastighetsskatt – vid varje allmän och förenklad fastighetstaxering. Kommittén har fått i uppdrag att arbeta fram ett förslag till dämpningsregel som innebär att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Utgångspunkten för kommitténs arbete är i denna del att beträffande taxeringsenheter som är inrättade för bostäder utforma en regel som ökar förutsebarheten i beskattningen och som motverkar dramatiska höjningar av skatteuttaget mellan beskattningstillfällena. Förslaget bör vara landsomfattande och inte ta sikte på något bestämt geografiskt område. 
 När det gäller fastigheter i utlandet har lagstiftaren valt att knyta beskattningen till fastighetens marknadsvärde och inte till taxe- ringsvärdet. Anledningen till detta är att man i normala fall inte har tillgång till något taxeringsvärde eller motsvarande värde för fastig- heter som ligger utomlands. Med hänsyn härtill finns det inte samma behov av särskilda åtgärder för att dämpa uttaget av fastig- hetskatt för utlandsfastigheter. Dämpningsregeln bör därför inte omfatta fastigheter utomlands. 
  
 3.6.2 
  
 Dämpningsregelns utformning 
  
 Till skillnad från vad som gäller vid de årliga omräkningarna – som endast skall återspegla prisutvecklingen – kan förändrade taxerings- värden vid allmän och förenklad fastighetstaxering även bero på andra faktorer än den allmänna prisutvecklingen. Värdeföränd- ringen kan till exempel bero på en om- eller tillbyggnad eller andra förändringar i byggnadens fysiska beskaffenhet. En annan orsak till förändrade taxeringsvärden kan vara fastighetsreglering eller en annan indelning i taxeringsenheter. Dessutom gäller att i de fall en fastighet får ett nytt taxeringsvärde vid en särskild fastighetstaxe- ring har förändringen alltid andra orsaker än en förändring i den allmänna prisutvecklingen. 
 Särskild fastighetstaxering skall göras varje år med undantag för de år då det är allmän eller förenklad fastighetstaxering. Den särskilda fastighetstaxeringen föranleder endast ett nytt taxerings- värde när något särskilt hänt med fastigheten, t.ex. om en ny 
 51 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 fastighet har bildats eller om arealen har ändrats eller om det byggts ett nytt hus på fastigheten. Ny taxering kan också behöva göras om det gjorts en om- eller tillbyggnad. Ny taxering skall också ske om en byggnad på fastigheten rivits, brunnit ned eller förts bort. En ytterligare grund för ny taxering är om fastighetens värde har för- ändrats genom myndighetsbeslut av olika slag. 
 Det skall i detta sammanhang nämnas att det även skall ske en särskild fastighetstaxering om en fastighet vid en tidigare taxering åsatts en felaktig taxeringsenhetstyp (16 kap. 2 § andra stycket FTL). I dessa fall rör det sig inte om att någon förändring inträffat i fråga om taxeringsenheten, utan avsikten är endast att rätta till en tidigare felaktig bestämning. Dessa mycket ovanliga fall bör av för- klarliga skäl inte omfattas av en dämpningsregel. 
 Att undanta taxeringsvärdeförändringar som inte beror på den allmänna prisutvecklingen från dämpningsregeln innebär problem de år då det särskilda fastighetstaxeringsförfarandet ersätts av en allmän eller en förenklad fastighetstaxering, vilket kommer att ske vart tredje år för respektive taxeringsenhetstyp. Detta beror på att det vid dessa fastighetstaxeringar skall göras en i stort sett förut- sättningslös klassificering av varje taxeringsenhet som är föremål för taxering. Att i efterhand särskilja hur förändringar av taxerings- värdet fördelar sig mellan den allmänna prisutvecklingen och andra faktorer är komplicerat. Ett sådant arbete skulle också kräva kraf- tigt ökade administrativa insatser från skatteförvaltningens sida, vilket inte är att föredra. För att dämpningsregeln skall kunna hanteras maskinellt inom ramen för nuvarande system måste regeln göras förhållandevis schabloniserad. Det finns således starka skäl för att låta dämpningsregeln omfatta alla värdehöjande förändringar av taxeringsvärdet respektive underlaget för fastighetsskatt. Det är då en ofrånkomlig effekt att regeln även omfattar det särskilda fastighetstaxeringsförfarandet. Det kan i detta sammanhang näm- nas att en dämpningsregel som omfattar alla värdehöjande föränd- ringar även träffar vissa typer av miljöinvesteringar på samma sätt som andra nyinvesteringar som kan höja en fastighets taxerings- värde och därmed uttaget av fastighetsskatt. Om höjda taxerings- värden endast stegvis tillåts slå igenom på skatteuttaget ökar incitamenten för att vidta angelägna investeringar. Man undviker då även en oönskad styrning av sådana investeringar till de år det är en allmän eller en förenklad fastighetstaxering. 
 Fastighetsskatten skall enligt nuvarande regler beräknas på grundval av det taxeringsvärde som gäller under beskattningsåret 
 52 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 (2 § femte stycket FSL). Med de tidigare angivna utgångspunkterna skulle dämpningsregeln kunna utformas så att om taxeringsvärdet på en småhusenhet, en hyreshusenhet (bostadsdelen) eller ett små- hus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet vid en fastig- hetstaxering 
 1  
 höjs, skall höjningen inte omedelbart slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. I stället skall höjningen fördelas propor- tionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. Med uttrycket löpande taxeringsperiod avses i enlighet med 1 kap. 3 § tredje stycket FTL tiden från ingången av det taxeringsår då allmän eller förenklad fastighetstaxering sker av en taxeringsenhet till ingången av det taxeringsår då allmän eller förenklad fastig- hetstaxering av taxeringsenheten sker nästa gång. Som tidigare nämnts räknas fastighetsskatten ut som en viss procent av taxe- ringsvärdet. För småhus på en lantbruksenhet är i stället underlaget för fastighetsskatten bostadsbyggnadsvärdet och tomtmarksvärdet (3 § första stycket a) FSL). Detta beror på att det för ett småhus på en lantbruksenhet inte fastställs något särskilt taxeringsvärde. Varje småhus på en lantbruksenhet utgör normalt en värderingsenhet och tillhörande mark en annan värderingsenhet. För ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet bestäms värden dels för byggnaden, dels för marken, vilka sedan ingår som delar i det taxe- ringsvärde som fastställs vid fastighetstaxeringen. 
 Om värdet på en taxeringsenhet eller en del av en taxeringsenhet först höjs vid en allmän eller en förenklad fastighetstaxering och därefter vid en särskild fastighetstaxering, skall båda höjningarna dämpas. 
 Om värdet sänks vid en särskild fastighetstaxering, skall under- laget för fastighetsskatten för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering beräknas på grundval av det nya värdet, om inte det dämpade värdet som gäller under beskattningsåret är lägre. I det följande ges ett par exempel på tillämpningen av dämpningsregeln i olika situationer. 
 Exempel  
 1 
  
 Om taxeringsvärdet på ett småhus vid allmän fastighetstaxering 2003 höjs från 2 000 000 kr till 3 200 000 kr skall underlaget för fastighets- skatt för det år höjningen sker (inkomsttaxeringen 2004) uppgå till (2 000 000 + 1/3 av 1 200 000 =) 2 400 000 kr. För de två följande åren skall underlaget uppgå till 2 800 000 kr respektive 3 200 000 kr. Först vid inkomsttaxeringen 2006 kommer således det nya taxerings- värdet att ligga till grund för beskattningen. 
  
 1  
 Med fastighetstaxering avses såväl allmän, förenklad som särskild fastighetstaxering. 
 53 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 Antag sedan att fastighetsägaren genomför en omfattande renove- ring av fastigheten. Under 2004 sker därför en särskild fastighetstaxe- ring och fastigheten åsätts ett nytt taxeringsvärde som bestäms till 4 000 000 kr, dvs. en höjning med 800 000 kr. Dämpningsregeln inne- bär att även denna höjning skall fördelas proportionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. Det nya taxeringsvär- det gäller från ingången av år 2004 men vid inkomsttaxeringen 2005 skall underlaget för fastighetsskatt beräknas på grundval av det dämpade värdet om 2 800 000 kr plus (800 000 / 2=)400 000 kr, sammanlagt 3 200 000 kr. Vid inkomsttaxeringen 2006 kommer det nya taxeringsvärdet om 4 000 000 kr att ligga till grund för beskatt- ningen. 
 Exempel 2 
 Om taxeringsvärdet på ett fritidshus vid allmän fastighetstaxering 2003 höjs från 600 000 kr till 720 000 kr skall underlaget för fastighetsskatt för det år höjningen sker uppgå till (600 000 + 1/3 av 120 000 =) 640 000 kr. För de två följande åren skall underlaget uppgå till 680 000 kr respektive 720 000 kr. Det nya taxeringsvärdet kommer att ligga till grund för beskattningen vid inkomsttaxeringen 2006. 
 Därefter byggs en större väg i närheten av fritidshuset, vilket moti- verar en sänkning av taxeringsvärdet med 30 000 kr. Vid särskild fas- tighetstaxering 2004 åsätts ett nytt taxeringsvärde som bestäms till 690 000 kr. Dämpningsregeln innebär att underlaget för fastighetsskatt för vart och ett av åren fram till nästa förenklade fastighetstaxering skall beräknas på grundval av det lägsta av det nya taxeringsvärdet och det dämpade värdet som gäller under beskattningsåret. Underlaget skall därför vid inkomsttaxeringen 2005 bestämmas till det dämpade värdet 680 000 kr eftersom det är lägst. Vid inkomsttaxeringen 2006 skall det nya taxeringsvärdet på 690 000 kr ligga till grund för beskatt- ningen. 
 De ovan redovisade exemplen har tagit sikte på värdeförändringar på en och samma taxeringsenhet. Ibland inträffar emellertid sådana ändrade förhållanden som gör att en ny taxeringsenhet bör bildas eller att en eller flera taxeringsenheter bör ombildas. Det kan t.ex. vara fråga om att en fastighet nybildas genom fastighetsbildning eller att en fastighet ombildas genom att arealen minskas eller ökas till följd av avstyckning, sammanläggning eller ägarbyte. Sådana ändrade förhållanden föranleder som tidigare nämnts en särskild fastighetstaxering enligt 16 kap. 2 § FTL, utom de år det är en allmän eller en förenklad fastighetstaxering för respektive taxe- ringsenhetstyp. Den föreslagna dämpningsregeln innebär att även höjda taxeringsvärden till följd av ny- eller ombildningar endast stegvis skall tillåtas slå igenom på fastighetsskatten. I de fall det på grund av en ny- eller ombildning inte finns något taxeringsvärde att utgå ifrån, bör det nya taxeringsvärdet i sin helhet fördelas propor- 
 54 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 tionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. Ett par exempel får illustrera. 
 Exempel 3 
 En fastighet med två byggnader, båda indelade som industribyggnader utgör en taxeringsenhet och taxeras som industrienhet. Under 2003 byggs den ena byggnaden om till ett hyreshus, inrättat för bostäder. De ändrade förhållandena medför att byggnaden skall indelas som en hyreshusenhet i stället för som industrienhet. Vid förenklad fastig- hetstaxering 2004 (hyreshus) delas den ursprungliga taxeringsenheten upp i två taxeringsenheter, varav en hyreshusenhet som åsätts taxe- ringsvärdet 6 000 000 kr. Vid beräkningen av underlaget för fastighets- skatt innebär dämpningsregeln att värdeförändringen, som i detta fall uppgår till 6 000 000 kr, skall fördelas proportionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. Det nya taxeringsvärdet gäller från ingången av 2004 men vid inkomsttaxeringen 2005 utgörs underlaget för fastighetsskatt av (6 000 000 / 3 =) 2 000 000 kr. För de två följande åren skall underlaget uppgå till 4 000 000 kr respektive 6 000 000 kr. Vid 2006 års inkomsttaxering kommer det nya taxerings- värdet att ligga till grund för beskattningen. 
 Exempel 4 
 Vid allmän fastighetstaxering 2005 (lantbruk) sammanförs fyra taxe- ringsenheter till en taxeringsenhet som indelas som en lantbruksenhet, vari ingår ett småhus med tillhörande mark. Den del av taxeringsvärdet på den ombildade taxeringsenheten som utgör underlag för fastighets- skatt höjs till följd av sammanläggningen från 1 000 000 kr till 1 600 000 kr. Vid beräkningen av underlaget för fastighetsskatt innebär dämpningsregeln att värdeförändringen, som i detta fall uppgår till 600 000 kr, skall fördelas proportionellt mellan de år som återstår av den löpande taxeringsperioden. Det nya taxeringsvärdet gäller från ingången av 2005 men vid inkomsttaxeringen 2006 utgörs underlaget för fastighetsskatt av (1 000 000 + 1/3 av 600 000 =) 1 200 000 kr. För de två följande åren skall underlaget uppgå till 1 400 000 kr respektive 1 600 000 kr. Först år 3 (2008 års inkomsttaxering) kommer det nya taxeringsvärdet att ligga till grund för beskattningen. 
  
 3.6.3 
  
 Hur skall dämpningsregeln anpassas till reglerna om nedsättning av fastighetsskatt vid nybyggnation? 
  
 För ett nybyggt hus inrättat för bostäder betalas enligt bestämmel- serna i 3 § andra stycket FSL ingen fastighetsskatt de första fem åren och endast halv fastighetsskatt de fem därpå följande åren. För fastigheter med nybyggnation fastställs emellertid taxeringsvärden i vanlig ordning. På samma sätt som taxeringsvärdena hela tiden finns där så kan även dämpningsregeln rulla på i skuggan av skatte- befrielsen. När fastighetsskatt väl börjar betalas kommer fastig- 
 55 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 SOU 2003:3 
  
 heten in i dämpningssystemet som om den varit med hela tiden. Ett exempel får illustrera. 
 Exempel 
 Ett hus byggdes år 2001. År 2002 åsattes fastigheten taxeringsvärdet 1 000 000 kr. Vid allmän fastighetstaxering 2003 åsätts fastigheten taxeringsvärdet 1 100 000 kr. Fastigheten kommer att vara befriad från fastighetsskatt åren  
 2004–2008 
  och skattepliktig för halv skatt åren  
 2009–2013. 
  Vid de kommande fastighetstaxeringarna åsätts fastigheten följande taxeringsvärden: 
 Förenklad år 2006: 1 400 000 kr 
 Allmän år 2009: 2 000 000 kr 
 Förenklad år 2012: 2 600 000 kr 
  
 Tabell 3.2  
 Skattens utveckling och fördelning mellan taxeringsåren. 
  
 År 
  
 3 § 
  
 Tax.värde 
  
 Underlag 
  
 Egentlig skatt 
  
 Deb. skatt 
  
 2004 
  
 fri 
  
 1 100 000 
  
 1 033 000 
  
 10 330 
  
 0 
  
 2005 
  
 fri 
  
 1 100 000 
  
 1 066 000 
  
 10 660 
  
 0 
  
 2006 
  
 fri 
  
 1 100 000 
  
 1 100 000 
  
 11 000 
  
 0 
  
 2007 
  
 fri 
  
 1 400 000 
  
 1 200 000 
  
 12 000 
  
 0 
  
 2008 
  
 fri 
  
 1 400 000 
  
 1 300 000 
  
 13 000 
  
 0 
  
 2009 
  
 halv 
  
 1 400 000 
  
 1 400 000 
  
 14 000 
  
 7 000 
  
 2010 
  
 halv 
  
 2 000 000 
  
 1 600 000 
  
 16 000 
  
 8 000 
  
 2011 
  
 halv 
  
 2 000 000 
  
 1 800 000 
  
 18 000 
  
 9 000 
  
 2012 
  
 halv 
  
 2 000 000 
  
 2 000 000 
  
 20 000 
  
 10 000 
  
 2013 
  
 halv 
  
 2 600 000 
  
 2 200 000 
  
 22 000 
  
 11 000 
  
 2014 
  
 full 
  
 2 600 000 
  
 2 400 000 
  
 24 000 
  
 24 000 
  
 2015 
  
 full 
  
 2 600 000 
  
 2 600 000 
  
 26 000 
  
 26 000 
  
 3.6.4 
  
 Summering 
  
 En dämpningsregel som motverkar språngvisa höjningar av taxe- ringsvärdena – och därmed uttaget av fastighetsskatt – medför en jämnare utveckling av skatteuttaget och en förbättrad förutsebar- het. Fastighetsägarna får således längre tid att anpassa sig till de ekonomiska effekter som högre taxeringsvärden innebär. Det bör dock betonas att en regel av det slag som här föreslås inte tar sikte på att lösa det likviditets- och kostnadsproblem som en hög skatte- 
 56 
  
 SOU 2003:3 
  
 En dämpningsregel för fastighetsskatten 
  
 nivå kan medföra. Syftet är främst att motverka dramatiska höj- ningar i skatteuttaget mellan beskattningstillfällena. 
 Kommittén har som tidigare nämnts fått i uppdrag att se över principerna för uttaget av fastighetsskatt på småhus och getts möj- lighet att pröva lösningar som kan innebära avsteg från de principer som för närvarande gäller för beskattningen under förutsättning att de fördelningsmässiga konsekvenserna är acceptabla. Kommittén kommer sålunda i det fortsatta arbetet att återkomma till taxe- ringsvärdenas roll som underlag för beskattningen. 
  
 3.7 
  
 Processuella och administrativa frågor 
  
 Det förslag till dämpningsregel som redovisas i det föregående har utformats med stor hänsyn till att den skall vara lätt att förstå för allmänheten och lätt att tillämpa och administrera för skatte- förvaltningen. Dämpningsregelns konstruktion medför att den skall beaktas automatiskt av skattemyndigheten i samband med inkomsttaxeringen. Fastighetsägaren behöver alltså inte själv ansöka om nedsättning av underlaget för fastighetsskatt. Eftersom dämpningsregeln således kommer att omfattas av inkomsttaxe- ringsbeslutet kan tillämpningen av regeln bli föremål både för omprövning av skattemyndigheten och överklagande till allmän förvaltningsdomstol. 
 För skatteförvaltningens del innebär dämpningsregeln att nya skatteadministrativa rutiner måste införas, i allt väsentligt genom förändrade  
 ADB-system. 
  Flera av de funktioner i form av beräk- ningsprogram och kopplingar mellan register som krävs för att tillämpa och administrera en dämpningsregel är redan i drift och bör kunna modifieras för att även hantera en dämpningsregel. Det går dock inte att utesluta att tillämpningen av en dämpningsregel i enstaka fall kan kräva manuella rutiner. 
 57 
  
 4 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna m.m. 
  
 4.1 
  
 Slopad arvsbeskattning för make och sambo 
  
 Såsom framgår av avsnitt 2.7 kan den statsfinansiella kostnaden av det förslag som lämnas där uppskattas till ett årligt skattebortfall på cirka 267 miljoner kronor. 
 Kommitténs förslag skall enligt direktiven sammantaget vara kostnadsneutrala för den offentliga sektorn. Samtidigt ställs det krav på att statens inkomster i princip bör vara oförändrade. Donovan och gåvoskatten, förmögenhetsskatten och fastighetsskatten är skatter som till viss del överlappar varandra eftersom fastigheter ingår i värderingsunderlaget för respektive skatt. Kommittén hade därför helst sett att finansieringen av kommande förslag i fråga om ändringar i arvs- och gåvobeskattningen, förmögenhetsbeskatt- ningen och fastighetsbeskattningen hade kunnat behandlas vid en och samma tidpunkt nämligen i samband med de överväganden som kommer att göras i kommitténs slutbetänkande. Enligt direktiven skall emellertid frågan om möjligheterna att stärka efterlevande makes ställning genom ändringar i beskattningen behandlas med förtur. Med ett ikraftträdande den 1 juli 2003 måste kommittén således anvisa en finansiering motsvarande cirka 134 miljoner kronor för år 2003 och 267 miljoner kronor för år 2004 samt för åren därefter. Något undantag i fråga om kommitténs skyldighet att anvisa en alternativ finansiering av skattebortfallet finns inte i fråga om delbetänkanden. 
 De kraftigt höjda taxeringsvärdena kommer att medföra höjda uttag av arvsskatt för andra grupper än efterlevande makar och sambor. Kommittén anser det inte vara lämpligt att nu genomföra några skattehöjningar för dessa andra grupper, då de skall omfattas av kommitténs fortsatta arbete. Något annat alternativ till finansie- ring inom området för arvs- och gåvoskatten går inte att finna utan vidare. 
 59 
 Konsekvenser för de offentliga finanserna m.m. SOU 2003:3 
 Ett alternativ till finansiering av förslaget att ta bort arvsskatten på ett annat område, är förändringar av den stämpelskatt som tas ut i samband med förvärv av fastigheter. Eftersom motivet till förslaget till stor del beror på kraftigt höjda taxeringsvärden för fastigheter finns här en naturlig koppling. Stämpelskatt tas ut med 1,5 procent av egendomens värde för fysiska personer och med det dubbla beloppet för juridiska personer. Värdet bestäms genom att köpeskillingen jämförs med taxeringsvärdet för året närmast före det år då ansökan om lagfart beviljas. Det högsta av dessa värden anses som egendomens värde. Utöver detta tas stämpelskatt ut i samband med inteckning av fast egendom och tomträtt med 2 procent av det intecknade beloppet, för inteckning i luftfartyg och näringsverksamhet med 1 procent och för inteckning i skepp med 0,4 procent. Statens inkomster år 2003 på grund av uttaget av stämpelskatt beräknas uppgå till cirka 5,5 miljarder kronor (budget 2002), varav cirka 1,8 miljarder kronor belöper sig på lagfarter för fysiska personer, cirka 1,6 miljarder kronor för lagfarter för juridiska personer och cirka 2,1 miljarder kronor för inteckningar. 
  
 En höjning 
  
 av stämpelskatten för fysiska personer 
  
 till 
  
 1,725 procent 
  
 skulle medföra ökade skatteintäkter med 
  
 cirka 
  
 268 miljoner kronor. Kommittén föreslår en sådan höjning. 
  
 4.2 
  
 Dämpningsregelns budgeteffekter 
  
 Det nuvarande systemet med allmänna fastighetstaxeringar (AFT) vart sjätte år och årliga omräkningar av taxeringsvärdena skall från och med år 2003 ersättas av ett system med förenklade fastighets- taxeringar (FFT) vart sjätte år mellan de allmänna fastighetstaxe- ringarna. En eventuell höjning av taxeringsvärdet vid en AFT eller FFT skall dock inte omedelbart tillåtas slå igenom på underlaget för fastighetsskatt. I stället skall höjningen fördelas mellan åren fram till nästa AFT eller FFT. Genomslaget dämpas alltså på så sätt att skatteunderlaget ökar med en tredjedel av taxeringsvärde- höjningen varje år under en treårsperiod. 
 60 
  
 SOU 2003:3 
  
 Konsekvenser för de offentliga finanserna m.m. 
  
 Offentligfinansiell kostnad 
 Som de tidigare exemplen har visat innebär dämpningsmekanismen att skatteunderlaget och därmed skatteintäkterna vid en fortsatt prisuppgång blir mindre än om hela höjningen får slå igenom på en gång. De periodiserade bruttobudgeteffekterna fram till 2005 visas i tabellen nedan. 
 Skattebortfall, miljoner kronor 
  
 År 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 Småhus 
  
 360 
  
 180 
  
 0 
  
 Hyreshus (bostadsdelen) 
  
 0 
  
 66 
  
 33 
  
 Totalt 
  
 360 
  
 246 
  
 33 
  
 Den varaktiga bruttoeffekten kan beräknas till cirka 480 miljoner kronor och efter att hänsyn tagits till  
 KPI-effekten 
 1 
  
 uppgår den varaktiga nettoeffekten till cirka 410 miljoner kronor. 
 De redovisade budgeteffekterna har redan beaktats i statsbud- geten för de närmaste åren. Kommittén behöver således inte föreslå någon finansiering av dämpningsregeln. 
 Effekter på skatteförvaltningen 
 Genomförandet av förslaget om en dämpningsregel kräver infor- mation till allmänheten. Kostnader uppkommer för annonsering samt framtagande och distribution av informationsmaterial m.m. Vidare uppkommer kostnader för utveckling och drift av ett IT- stöd som anpassas till nya skatteadministrativa rutiner. Slutligen kan man räkna med kostnader för handläggning och i vissa fall manuella beslut. RSV har uppskattat de initiala administrativa kostnaderna till 11 miljoner kronor. Härefter har den årliga kost- naden uppskattats till 6 miljoner kronor. 
  
 1  
 Enligt Finansdepartementets beräkningskonventioner skall man vid beräkningen av nettoeffekten beakta den s.k.  
 KPI-effekten. 
  En fastighetsskatteförändring påverkar den allmänna prisnivån som i sin tur påverkar skatteskalan och ett antal offentliga utgifter. KPI- effekten har en motverkande effekt vilket gör att nettoeffekten blir mindre än bruttoeffekten. Den motverkande effekten beräknas för den offentliga sektorn uppgå till 14,21 procent av bruttoeffekten. 
 61 
 5 Ikraftträdande m.m. 
  
 5.1 
  
 Slopad arvsbeskattning för make och sambo 
  
 Den nya bestämmelsen om slopad arvsbeskattning av make och sambo föreslås träda i kraft den 1 juli 2003. Den föreslagna övergångsbestämmelsen i AGL innebär att den nya bestämmelsen skall tillämpas i de fall skattskyldighet inträder efter den 30 juni 2003. 
  
 5.2 
  
 Stämpelskattelagen 
  
 Kommittén föreslår att ändringarna i stämpelskattelagen träder i kraft samtidigt som den nya bestämmelsen om slopad arvsbeskattning av make och sambo, dvs. den 1 juli 2003. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om förvärv som hänför sig till tiden före den 1 juli 2003. 
  
 5.3 
  
 Dämpningsregeln 
  
 Kommittén föreslår att dämpningsregeln träder i kraft den 1 juli 2003. 
 Det nya systemet med allmänna och förenklade fastighets- taxeringar innebär att  
 småhus-, 
  hyreshus- och lantbruksenheter kommer att taxeras om vart tredje år. Omräkningsförfarandet slopas successivt fr.o.m. år 2003. Omräkning skall dock äga rum fram till dess respektive typ av taxeringsenhet är föremål för allmän eller förenklad fastighetstaxering. För småhusenheterna skall allmän fastighetstaxering ske år 2003 och deras värden omräknas således inte längre. Hyreshusenheterna kommer däremot att omräknas år 2003 och lantbruksenheterna åren 2003 och 2004. Det innebär att dämpningsregeln tillämpas första gången för 
 63 
  
 Ikraftträdande m.m. 
  
 SOU 2003:3 
  
 småhusenheter vid 2004 års inkomsttaxering, för hyreshusenheter vid 2005 års inkomsttaxering och för lantbruksenheter vid 2006 års inkomsttaxering. 
 64 
 Författningskommentarer 
  
 1 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvs- och gåvoskatt 
  
 28 § 
 Ändringen i a 
 ndra styckets första mening  
 föranleds av att beskatt- ningen av arv till den avlidnes efterlevande make eller sambo före- slås slopas. Skälet till att ändringen görs i 28 § är att övriga lott- läggnings- och delningsregler skall vara oförändrade. Av  
 andra meningen  
 framgår att beskattningen av andra än den avlidnes efter- levande make eller sambo i klass I är oförändrad. Kommitténs överväganden i denna del framgår av avsnitt 2.7. 
  
 2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 
  
 8 § 
 Paragrafens  
 första stycke  
 har ändrats på så sätt att skattesatsen för fysiska personer och de juridiska personer som anges i andra stycket punkterna  
 1-4 
  har höjts från femton kronor till sjutton kronor och tjugofem öre. 
 40 § 
 Tredje styckets första mening har flyttats till en ny 45 §. 
 45 § 
  
 Paragrafen  
 är ny och motsvarar, efter en viss språklig omarbetning, nuvarande 40 § tredje stycket första meningen om avrundning av räntebelopp. Bestämmelsen om avrundning av skattebelopp före- slås införas på grund av att skattesatsen i 8 § första stycket skall beräknas i öretal. 
 65 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2003:3 
  
 3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt 
  
 2 § 
 Paragrafen har endast ändrats på så sätt att femte stycket flyttats över till den nya 2 a §. 
 2 a § 
  
 Paragrafen 
 , som är ny, innehåller en regel om att höjda taxerings- värden vid allmän, förenklad och särskild fastighetstaxering inte omedelbart skall slå igenom vid uttaget av fastighetsskatt (dämp- ning). 
  
 Första stycket  
 överensstämmer med tidigare 2 § femte stycket, bortsett från att det gjorts några språkliga ändringar. 
 I  
 andra stycket  
 anges att om en småhusenhet, en hyreshusenhet (bostadsdelen) eller ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet vid en fastighetstaxering fått ett högre värde än det tidigare värdet, skall höjningen delas upp i så många lika stora delar som motsvarar det antal år som återstår av den löpande taxerings- perioden. Underlaget för fastighetsskatten utgörs för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering, av det tidigare värdet ökat med en proportionell del av höjningen. 
 Om en hyreshusenhet innehåller både bostäder och lokaler beräknas skatten för bostäder på den del av taxeringsvärdet som avser värderingsenhet för bostäder eller bostäder under uppförande eller tomtmark som hör till dessa bostäder samt annan värderings- enhet avseende tomtmark som är obebyggd. Den del av skatten som beräknas på lokaldelen omfattas inte av dämpningsregeln. 
 För småhus på lantbruksenheter är det inte höjningen av hela taxeringsvärdet som skall fördelas, utan endast delvärdena för bostadshuset och den tillhörande marken. Detta har att göra med att det för småhus på lantbruksenheter inte fastställs något särskilt taxeringsvärde. Varje småhus på en lantbruksenhet utgör normalt en värderingsenhet och tillhörande mark en annan värderingsenhet. Värden för byggnad respektive mark ingår som delvärden i det taxeringsvärde som vid fastighetstaxeringen fastställs för hela taxe- ringsenheten (se avsnitt 3.6.2). Se vidare fjärde stycket. 
 Med uttrycket löpande taxeringsperiod avses tiden från ingången av det taxeringsår då allmän eller förenklad fastighetstaxering sker av en taxeringsenhet till ingången av det taxeringsår då allmän eller 
 66 
  
 SOU 2003:3 
  
 Författningskommentarer 
  
 förenklad fastighetstaxering av taxeringsenheten sker nästa gång (1 kap. 3 § tredje stycket fastighetstaxeringslagen /1979:1152/). 
 Av  
 tredje stycket  
 framgår att om en taxeringsenhet eller del av taxeringsenhet som avses i andra stycket vid en särskild fastighets- taxering fått ett högre värde än det senast fastställda värdet, skall även denna höjning fördelas proportionellt mellan de år som åter- står av den löpande taxeringsperioden. Om det nya värdet däremot är lägre än det tidigare värdet, skall underlaget för fastighetsskatten för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering beräknas på grundval av det lägsta av det nya värdet och det dämpade värdet enligt andra stycket som gäller under beskattningsåret. 
 I  
 fjärde stycket  
 anges att när det gäller lantbruksenheter utgörs underlaget för fastighetsskatten av summan av delvärdena bostads- byggnadsvärde och tomtmarksvärde enligt 5 kap. 7 och 8 §§ fastig- hetstaxeringslagen jämförda med 3 § första stycket a) i förevarande lag. 
 Av  
 femte stycket  
 framgår att vad som sägs om beräkning av underlag för fastighetsskatt i andra stycket gäller även nybildade och ombildade taxeringsenheter vars taxeringsvärden fastställts vid fastighetstaxering. 
 Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 3.6. 
 67 
 Reservationer 
 Reservation av ledamoten Butler (m) 
 Enligt min mening är det principiellt felaktigt att staten tar ut arvs- skatt. Donovan och gåvoskatten träffar redan beskattade tillgångar. Den ger förhållandevis begränsade skatteintäkter till staten, sam- tidigt som den är dyr att administrera och möjlig att kringgå genom olika former av skatteplanering. Inom klass I är arvsskatten därtill ägnad att försvåra eller omöjliggöra generationsskiften i familjeägda företag. 
 Mot denna bakgrund är det min uppfattning att arvs- och gåvo- skatten helt borde avskaffas. Det har dock inte funnits underlag och möjlighet för att framlägga förslag om en så pass långtgående reform inom ramen för detta delbetänkande. I stället biträder jag – som ett första steg i en reformerad arvsbeskattning – utredningens förslag om att helt slopa arvsskatten mellan makar. Ikraftträdandet bör dock kunna ske retroaktivt fr.o.m. den 1 januari 2003. Detta förhindrar att ännu fler änkor och änklingar tvingas att sälja sina hem för att betala arvsskatten. 
 Jag reserverar mig slutligen mot den av utredningsmajoriteten förordade finansieringen av det årliga skattebortfall på 267 mnkr som uppkommer vid ett slopande av arvsskatten mellan makar. Den föreslagna höjningen av stämpelskatten för fysiska personer ökar transaktionskostnaderna på främst småhusmarknaden. Detta riskerar att leda till ökade inlåsningseffekter som minskar rörlig- heten på bostadsmarknaden. 
 Enligt min mening kan ett borttagande av arvsskatten mellan makar finansieras på annat sätt. Regeringens energipolitik och för- tida kärnkraftsavveckling har nu lett till ökade elpriser, som i sin tur genererar stora, obudgeterade intäkter av moms till statskassan. 
 69 
  
 Reservationer 
  
 SOU 2003:3 
  
 Reservation av ledamoten Stephenson (c) 
 Förslaget om dämpningsregel innebär i och för sig en viss lättnad när det gäller effekten av höjda taxeringsvärden. Den föreslagna dämpningsregeln åtgärdar dock på intet sätt de grundläggande problemen som finns i dagens system för fastighetstaxering. Detta ger inte rättvisa och rimliga taxeringsvärden. De mest uppenbara problemen handlar om bristfälliga eller icke representativa urval som ligger till grund för bestämningen av taxeringsvärden. Detta gäller särskilt i attraktiva kustkommuner och storstadsområden. 
 En bidragande orsak till bristfälliga urval är det höga antalet värdeområden, vilket medför att antalet referensförvärv i många områden blir för få för att ge en rättvisande underlag. Jag anser därför att antalet värdeområden bör minskas till cirka 2000 geogra- fiskt sammanhängande områden, vilket är ungefär en fjärdedel av dagens antal. 
 Dagens system för beräkning av taxeringsvärden baseras på ett genomsnittligt värde av de referensförvärv som finns inom ett eller flera värdeområden. I den beräkningen rensas köpeskillingar som är låga i förhållande till det gamla taxeringsvärdet regelmässigt bort. Köpeskillingar som är väldigt höga i förhållande till det gamla taxe- ringsvärdet tas dock med utan urskiljning. Detta förfaringssätt medför att omräkningstalen och därmed de nya taxeringsvärdena blir för höga. 
 För att undvika att taxeringsvärdena regelmässigt blir för höga anser jag att marknadsvärdena borde beräknas med hjälp av ett medianvärde där köpeskillingar i den undre och övre kvartilen räknas bort. Därmed skulle inte orimligt höga köpeskillingar påverka omräkningen av övriga fastigheter i värdeområdet samti- digt som extremt låga köpeskillingar skulle räknas bort precis som idag. 
 Som ett komplement till medianvärdesmetoden anser jag även att man vid taxeringsförfarandet bör skilja på fastigheter för fast- boende och fritidsboende. 
 De ovan beskrivna förändringarna av taxeringsförfarandet skulle rätta till de grundläggande problemen med dagens system för beräkning av taxeringsvärden. Jag föredrar att rätta till de grundläg- gande problemen istället för den av kommittén föreslagna dämp- ningsregeln. 
 70 
 Särskilda yttranden 
 Särskilt yttrande av ledamoten Butler (m) 
 I utredningens direktiv (Dir. 2002:87) har regeringen uppdragit åt kommittén att lämna förslag om att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. På ett för svenskt utredningsväsende något ovanligt sätt har regeringen därtill låtit direktiven meddela kommittén hur detta förslag skall utfor- mas;  
 Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxeringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå följande åren 
 . 
 Kommittén har nu efterkommit regeringens direktiv och jag har i det läget inget att anföra mot den rent tekniska utformningen av förslaget. Jag vill dock understryka att redan tillkomsten av en sär- skild dämpningsregel ovanpå den tidigare införda begränsnings- regeln i sig visar att det svenska fastighetsskattesystemet har have- rerat. 
 Den svenska fastighetsskatten är orättfärdig. Den tas löpande ut på fiktiva inkomster och tar ingen som helst hänsyn till skattesub- jektets betalningsförmåga. Det finns mot den bakgrunden starka skäl som talar för att fastighetsskatten successivt bör avvecklas. Ingen dämpningsregel i världen kan förändra detta faktum. 
 71 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2003:3 
  
 Särskilt yttrande av ledamoten Jackson (fp) 
 Kommittédirektiven anger att de förslag som kommittén lägger fram skall vara kostnadsneutrala samt att statens skatteinkomster bör vara oförändrade. Detta får till följd att det borttagande av arvsskatten för make och sambo som kommittén nu föreslår med- för en skattehöjning, i detta fall en höjning av stämpelskatten. 
 Det är min mening att kommittédirektiven, i detta avseende, inte är rimliga. Det svenska skattetrycket är, internationellt sett, mycket högt. Och det är dessvärre inte möjligt att sänka, eller ta bort, skadliga skatter och istället höja de skatter som är mindre skadliga. Problemet i Sverige är att vi har nått vägs ände, skatterna är höga över hela linjen. Därför måste grundregeln vara att skattesänk- ningar inte skall finansieras med höjda skatter på andra områden utan istället skall detta finansieras genom att besparingar görs i statens budget. 
 Dämpningsregeln är en akutåtgärd som tydligt visar att det nuva- rande systemet för taxering och fastighetsskatt är ohållbart. Det är otillfredsställande att huvudproblemet inte attackeras utan man bara lappar och lagar i det gamla systemet. Det är min och folk- partiets åsikt att nuvarande fastighetsskatt skall avvecklas på sikt. Hela systemet för taxering måste reformeras, och likformighet mellan boendeformer upprättas. 
 72 
  
 SOU 2003:3 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av ledamoten Randolph (kd) 
 Arvsbeskattning mellan makar 
 Att slopa beskattningen av arv till efterlevande make och sambo är inte bara ett bra förslag. Det är en etiskt nödvändig förändring av en beskattning av efterlevande, som för närvarande är moraliskt illegitim. Förslaget har en bred majoritet i kommittén, men leda- möternas argumentering för denna förändring skiftar på väsentliga punkter. Kommitténs inriktning avgjordes heller inte förrän på ett mycket sent stadium. Bra politik är dock ofta baserad på en väl motiverad och väl förankrad överenskommelse. Så är nu fallet. 
 Kommitténs förslag innebär en garanti för att  
 ingen 
 , som förlorat sin make eller sambo, på grund av arvsbeskattningen ska tvingas sälja sitt hem eller andra gemensamma ägodelar. En höjning av grundavdraget hade inneburit att färre drabbats efter genomförd lagändring, men enligt min uppfattning bör likhet inför beskattning och därmed lagstiftning råda oavsett familjens eller parets sam- manlagda ekonomiska situation före dödsfallet. Detta principiella och etiska argument utifrån enskildas livssituation vid dödsfall är enligt min mening långt mer relevant och väsentligt än en rent fiskal argumentering. 
 Solidariskt motiverad beskattning är av avgörande betydelse för finansieringen av vår gemensamma välfärd. För att forma och upp- rätthålla det goda samhället i ett land krävs stora gemensamma insatser och institutioner. Denna gemensamma finansiering genom ett omfattande skatteuttag måste emellertid vara förenlig med prin- cipen om allas absoluta och okränkbara människovärde och med allmänt giltiga värden. Detta innebär att beskattning t ex inte får överstiga någons förmåga att betala, vilket på ett avgörande sätt kränker den enskilda individens eller parets ekonomiska frihet att förverkliga sina livsmål. Ett gemensamt ägande, i verkligheten eller i praktiken, i ett äktenskap eller i ett samboförhållande är ett uttryck för frihet; i detta fall att ingå ett äktenskap eller ett äkten- skapsliknande förhållande. Denna frihet är ett allmängiltigt värde för alla människor och får inte i ett civiliserat land, undergrävas av ett skattesystem eller av enskilda skatter. Nuvarande arvsbeskatt- ning undergräver denna frihet för den efterlevande maken. 
 Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) skall kommittén föreslå finansiering för statliga kostnadsökningar och intäkts- minskningar. Naturligtvis kan den föreslagna förändringen av arvs- 
 73 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2003:3 
  
 beskattningen finansieras på olika sätt såväl på intäkts- som utgifts- sidan av statens budget. För att uppfylla kommittéförordningens krav enades kommittén om att pro forma föreslå en höjning av stämpelskatten för fysiska personer till 1,725 procent, vilket beräk- nas medföra ökade skatteintäkter med ca 268 miljoner kronor per år. 
 Min enda invändning till föreliggande förslag är att slopandet av arvsbeskattningen bör gälla retroaktivt från och med den 1 januari 2003. Orsaken är att följderna av de nya taxeringsvärdena behöver lindras så långt som möjligt. Dessa nya och på många håll kraftigt höjda taxeringsvärden torde ha varit regeringens motiv till att arvs- beskattningen av efterlevande make skulle behandlas med förtur av denna utredning. Därför bör även den nu föreslagna reformen gälla från årsskiftet, för att inte skapa oro och ångest under första halv- året av år 2003. 
 Dämpningsregeln 
 Naturligtvis är varje lindring av fastighetsbeskattningens oförut- sägbara konsekvenser positiv för dem som har drabbats av kraftigt höjda taxeringsvärden på grund av t.ex. grannars affärer i expansiva eller kustnära områden. Orsaken till att jag ändå vill markera på denna punkt är att denna dämpningsregel helt utgår ifrån nuva- rande konstruktion av fastighetsskatten och förmögenhetsskatten. Till denna skattepolitik på fastigheter har mitt parti i Sveriges Riksdag föreslagit ett etiskt legitimt och finanspolitiskt ansvarsfullt alternativ. Eftersom kommittén, som är fri att pröva principiellt nya konstruktioner för fastighetsskatten, valt att även behandla frågan om en dämpningsregel med förtur, väljer jag att i detta sär- skilda yttrande anföra mitt partis kritik mot nuvarande konstruk- tion av fastighetsskatt och förmögenhetsskatt. 
 Jag menar att konstruktionen med nuvarande löpande fastig- hetsbeskattning är principiellt felaktig och moraliskt illegitim. Med detta menar jag att 
  
 N  
 fastighetsskatten såväl i kombination med som utan förmögen- hetsskatten  
 bryter mot principen om skatt efter bärkraft 
 . Därmed blir den också ett  
 hot mot äganderätten 
 , och ibland i praktiken ett direkt brott mot äganderätten för dem som enbart av skatteskäl tvingas flytta. Skatten saknar därmed etisk legitimitet. 
 74 
  
 SOU 2003:3 
  
 Särskilda yttranden 
  
 N  
 Fastighetsbeskattningen är  
 inte skatteteoretiskt  
 konsistent inom den norm för likformig kapitalinkomstbeskattning som råder sedan skattereformen 1990/91. Beskattningen hävdas t ex vara på en implicit avkastning i form av boendetjänster, dvs. på en fiktiv eller  
 icke-monetär 
  inkomst. 
  
 N  
  
 Den  
 totala beskattningen av boende går inte att motivera  
 inom ramen för de principer, som etablerats sedan skattereformens dagar. Boende beskattas både som konsumtion (med moms och punktskatter) och kapital (med fastighetsskatt, reavinstskatt, stämpelskatt och förmögenhetsskatt). 
  
 N  
 Motiven för och utformningen av skatten är  
 verklighetsfrämmande  
 för den stora majoriteten av småhusägare. Skatten saknar därmed folklig förankring och legitimitet. 
 Jag ser fram emot att kommittén skyndsamt och öppet tar sig an och förutsättningslöst prövar dessa grundläggande och avgörande frågor. 
 75 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2003:3 
  
 Särskilt yttrande av ledamoten Castaneda (v) 
 Enligt direktiven för Egendomsskattekommittén skall frågan om beskattning av arv mellan makar ses över med förtur. Vänster- partiet skrev redan för ett år sedan en motion med likalydande innehåll. Syftet var att stärka efterlevande maka respektive makes ställning. Höjda taxeringsvärden, som leder till ett ökat uttag av arvsskatt, har många gånger inneburit stora ekonomiska problem för efterlevande make respektive maka. 
 Ena makens bortgång medför svårigheter både på det personliga och ekonomiska planet. Arvsskatten får därför inte utformas på ett sådant sätt att det blir en ytterligare börda i en redan svår situation. 
 Det mest akuta problemet vid beskattning av arv mellan makar är ändå de effekter som stigande taxeringsvärden på fastigheter ger upphov till. Det handlar i första hand om småhus i storstäder och i attraktiva områden. Många småhusägare har i dagarna också fått meddelande om ytterligare höjda taxeringsvärden från år 2003, därför välkomnar jag att just det problemet undanröjs i och med förslaget i betänkandet. 
 Jag tycker ändå inte att det motiverar att helt ta bort arvsskatten mellan makar. Det har under arbetets gång uppenbarligen inte varit möjligt att få fram information om hur stor del av beskattningen av arv mellan makar som avser fastigheter. Det gör att kommittén i det här läget inte har den information som enligt min mening vore en nödvändig del av beslutsunderlaget. 
 Jag har i första hand förordat ett alternativ där man särbehandlar fastigheter och övriga tillgångar. Medan skatt på arv avseende fastigheter tas bort helt behåller man beskattningen av övriga tillgångar. Grundavdraget kunde då lämpligen sättas till 350 000 kronor, vilket motiveras med att KPI höjts med 25 procent sedan år 1991. Det hade enligt min mening varit ett mer fördelningspoli- tiskt träffsäkert alternativ som också skulle stämma bättre överens med uppdraget som det formuleras i direktivet. 
 Jag väljer ändå att formulera min uppfattning i ett särskilt ytt- rande, dels för att frågan måste få en snar lösning och dels för att förslaget kan betraktas som uppskjuten beskattning till efter den efterlevande makens död. 
 76 
  
 SOU 2003:3 
  
 Särskilda yttranden 
  
 Särskilt yttrande av ledamoten Small (mp) 
 Bostaden är mer än ett kapital. Det är hem, fyllt med minnen och känslor. Min ambition har därför varit att förändra det rådande regelverket så att ingen efterlevande make skall behöva lämna sitt hem, på grund av arvsskatt, efter det att livskamraten gått bort. 
 Eftersom taxeringsvärden exploderat i attraktiva områden, utan att något annat hänt än att efterfrågan drivit upp säljpriset, har det varit omöjligt att skydda alla efterlevande från denna arvsskatt genom att bara höja grundavdraget. Genom att ta bort arvsskatten helt mellan makar, vilket vi kunde uppnå majoritet för i kommit- tén, elimineras ovanstående problem. Jag hade dock föredragit, av en rad skäl, att boendet särbehandlats vid arvsbeskattning mellan makar och att arvsskatt, efter höjt grundavdrag, kunnat utgå på annat kapital. Detta gick emellertid inte att finna majoritet för trots att det såväl hade inneburit minskat skattebortfall som en god balans mellan att skydda den enskilde och rimliga fördelningspoli- tiska ambitioner. Det minskade skattebortfallet hade inneburit att finansieringen genom höjd stämpelskatt kunnat begränsas, vilket varit att föredra. 
 Jag vill också betona att kommittén inte fått tillgång till fullgott beslutsunderlag, trots att frågeställningarna knappast varit nya. Således har kommittén arbetat såväl med taxeringsvärden som redan är frånsprungna som med avsaknad av annat än synnerligen grova beräkningar när det gäller hur stor andel av den totala arvs- skatten som skatten på bostäder utgör. Dessa förhållanden är på intet sätt tillfredsställande. 
 Det synsätt som kommittén kunnat bygga sitt beslut på leder fram till minskad skatt på boende, vilket ligger helt i linje med miljöpartiets uppfattning. Det är också denna uppfattning som legat till grund för mitt ställningstagande när det gäller dämpnings- regeln för fastighetsskatten, vilken jag enbart ser som en akut till- fällig nödåtgärd som snabbt kan träda i kraft i väntan på att syste- met med fastighetsskatt och förmögenhetskatt på bostaden stegvis kan avvecklas. 
 77 
 Bilaga 
 Kommittédirektiv 
  
 Översyn av reglerna om fastighetsskatt på 
  
 Dir. 
  
 småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- 
  
 2002:87 
  
 och gåvoskatt 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 19 juni 2002. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En kommitté med parlamentarisk sammansättning tillkallas för att se över och utvärdera reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. Utifrån principiella och tekniska utgångspunkter skall kommittén föreslå de lagänd- ringar som bedöms vara nödvändiga. Kommittén skall i sitt arbete särskilt uppmärksamma de fördelningspolitiska och statsfinansiella effekterna. Beträffande åtgärder avseende fastighetskatten skall även konsekvenserna för förhållandet mellan olika upplåtelsefor- mer belysas. 
 Kommittén skall beakta det sakliga sambandet mellan å ena sidan förmögenhetsbeskattningens och å andra sidan arvs- och gåvobe- skattningens regler. Enhetliga och likformiga regler skall eftersträ- vas. Möjligheterna till förenklingar och en utformning av reglerna som främjar företagande och tillväxt skall särskilt uppmärksammas. 
 Kommittén skall redovisa uppdraget före utgången av december 2003. Frågan om beskattning av arv mellan makar skall behandlas med förtur. Kommittén är även i övrigt oförhindrad att presentera sitt arbete i ett eller flera delbetänkanden och i ett slutbetänkande. 
 79 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bakgrund 
 Fastighetsskatten 
 Fast egendom har sedan mycket lång tid varit beskattad på olika sätt. Den löpande beskattningen av småhus under åren före 1990 års skattereform skedde dels genom en schablonintäkt i inkomst- slaget annan fastighet, dels genom fastighetsskatt. Vid skatterefor- men avskaffades inkomstslaget annan fastighet och den då gällande schablonbeskattningen togs bort. Fastighetsskatten behölls men skattesatsen höjdes till 1,5 procent. Till skillnad från tidigare beräknades skatten på hela taxeringsvärdet. Viss avkastning från ett småhus, t.ex. hyresinkomster, beskattas fortfarande som inkomst men nu i normalfallet i inkomstslaget kapital. I en del fall kan små- hus även bli beskattade i inkomstslaget näringsverksamhet. Detta gäller t.ex. om en juridisk person äger småhuset eller om huset till övervägande del används av ägaren till annat än permanent boende eller fritidsbostad. 
 Taxeringsvärdet har tidigare i princip fastställts vid den allmänna fastighetstaxeringen. År 1996 infördes ett omräkningsförfarande efter förslag i prop. 1994/95:53. Det innebar att det värde som bestämts vid den allmänna fastighetstaxeringen årligen justeras med hänsyn till prisutvecklingen på fastighetsmarknaden. Syftet var att undvika nackdelarna med språngvisa kraftiga förändringar av taxe- ringsvärdena och därmed fastighetsskatten. 
 Fastighetstaxeringsutredningen och fastighetsbeskattningskommittén 
 Reglerna om fastighetstaxering och fastighetsskatt har utretts flera gånger under  
 1990-talet, 
  senast av Fastighetstaxeringsutredningen och Fastighetsbeskattningskommittén. 
 Fastighetstaxeringsutredningen lämnade i februari 2000 betän- kandet Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter, indi- viduella bedömningar (SOU 2000:10) och Fastighetsbeskattnings- kommittén lämnade sitt slutbetänkande Likformig och neutral fas- tighetsbeskattning, (SOU 2000:34) i maj 2000. 
 Fastighetstaxeringsutredningen föreslog bl.a. att omräknings- förfarandet skulle tas bort och att det i stället skulle införas ett system med förenklade fastighetstaxeringar under perioden mellan de allmänna fastighetstaxeringarna som liksom hittills skulle äga rum vart sjätte år. 
 80 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 Fastighetsbeskattningskommittén föreslog bl.a. att fastighets- skatten för privatbostadsfastigheter skulle avskaffas och ersättas med en schablonintäkt som skulle tas upp som intäkt i inkomst- slaget kapital. Vidare föreslogs att en takregel skulle införas i syfte att öka förutsebarheten av det framtida skatteuttaget. Den skulle innebära att underlaget för schablonintäkten utgjordes av det lägsta av beskattningsårets taxeringsvärde och föregående taxeringsårs underlag för schablonintäkt uppräknat med 10 procent. 
 Kommittén föreslog också att en begränsningsregel för fastig- hetsskatten skulle införas i syfte att lindra de likviditets- och kost- nadsproblem som den löpande beskattningen medförde för vissa hushåll. Förslaget innebar att skattens andel av hushållsinkomsten begränsades om vissa villkor uppfylldes. 
 Besluten de senaste åren 
 Uttaget av fastighetsskatt på bostäder har sedan år 1996 kraftigt begränsats genom en rad successiva beslut. Det omräkningsförfa- rande som då infördes har inte tillämpats som avsetts utan taxe- ringsvärdena har i princip varit oförändrade under åren  
 1997-2000. 
  När "frysningen" av taxeringsvärdena upphörde år 2001 sänktes i stället skattesatsen för småhus och är nu 1,0 procent (prop. 2001/02:1, bet. 2001/02:FiU1, rskr. 2001/02:34, SFS 2001:835). 
 Riksdagen beslutade under hösten 2001 om en begränsningsregel för fastighetskatten (prop. 2001/02:3, bet. 2001/02:SkU3, rskr. 2001/02:59, SFS 2001:906). Regeln, som bygger på Fastighets- beskattningskommitténs förslag, tar sikte på hushåll med låga inkomster som är bosatta i fastigheter med höga taxeringsvärden och innebär att fastighetsskatten under vissa förutsättningar inte skall överstiga fem procent av hushållets sammanlagda inkomster. 
 Vidare har Fastighetstaxeringsutredningens förslag om att omräkningsförfarandet vid fastighetstaxeringen skall tas bort genomförts. I stället har det införts ett system för  
 småhus-, 
  hyres- hus- och lantbruksenheter som innebär att förenklade fastighets- taxeringar skall ske mitt emellan de allmänna fastighetstaxering- arna. För småhus innebär det att en förenklad fastighetstaxering skall ske första gången år 2006. Allmän fastighetstaxering för små- hus kommer att ske år 2003 och år 2009. Småhusen omräknas sista gången år 2002 (prop. 2001/02:43 bet. 2001/02:SkU11, rskr. 2001/02:121, SFS 2001:1218). 
 81 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 Regeringen har vidare i budgetpropositionen för 2002 och i prop. 2001/02:43 aviserat ett förslag om en s.k. dämpningsregel som syftar till att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxeringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå följande åren. 
 Sedan Fastighetstaxeringsutredningen och Fastighetsbeskatt- ningskommittén lämnade sina betänkanden har således skattesatsen sänkts och en begränsningsregel införts. Vidare har det beslutats att omräkningsförfarandet skall upphöra och ersättas med förenklade fastighetstaxeringar samt att en dämpningsregel skall införas. 
 Förmögenhetsskatten 
 Förmögenhetsskatt i modern mening infördes år 1910 i Sverige. Skatten var konstruerad så att 1/60 av den skattepliktiga förmö- genheten räknades in i det till inkomst- och förmögenhetsskatt taxerade beloppet. Vid sidan av denna förmögenhetsskatt förekom tidvis en extra beskattning av förmögenheten som sådan. 
 När lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt infördes år 1947 innebar det en definitiv övergång till en skatt på förmögenhet som var helt fristående från inkomstbeskattningen. Den grundläg- gande utformningen av förmögenhetsskatten har därefter behållits oförändrad. 
 Sedan år 1934 har det funnits olika spärregler med syfte att i viss utsträckning begränsa det totala uttaget av inkomst- och förmö- genhetsskatt i förhållande till den skattskyldiges inkomst. År 1970 tillkom lagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall. 
 Fr.o.m. 1971 års taxering har lättnadsregler av olika slag funnits för värdering av s.k. arbetande kapital i förvärvskällorna rörelse och jordbruk. Lättnadsreglerna upphävdes fr.o.m. 1992 års taxering i och med att kapital hänförligt till näringsverksamhet i form av rörelse och jordbruk gjordes skattefritt. 
 Gränsen för uttag av förmögenhetsskatt har successivt justerats med hänsyn till penningvärdets förändring. I samband med dessa justeringar har även gränsen mellan de olika skatteskikten ändrats. Skärpningar av förmögenhetsskatten genomfördes åren 1970 och 1982. Vid 1984 års taxering höjdes förmögenhetsskatten tillfälligt. Det skedde bl. a. genom att gränsen för beskattning sänktes från 400 000 kronor till 300 000 kronor, med återgång fr.o.m. 1985 års 
 82 
 SOU 2003:3 Bilaga 
 taxering till 400 000 kronor. Vid 1991 års taxering anpassades skattenivån bl.a. till förändringen av konsumentprisindex sedan år 
  
 1982. Gränsen för uttag av förmögenhetsskatt höjdes 
  
 då till 
  
 800 000 kronor. Skatteskikten begränsades till tre: 1,5 
  
 procent 
  
 mellan 800 000 och 1 600 000 kronor, 2,5 procent mellan 1 600 000 och 3 600 000 kronor och 3,5 procent på den del som översteg 3 600 000 kronor. 
 År 1991 fattade riksdagen beslut om att förmögenhetsskatten successivt skulle avvecklas (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, rskr. 1991/92:97). Tekniskt sett upphävdes förmögenhetsskatte- lagen vid utgången av 1991 genom lagen (1991:1850) om upphä- vande av lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt. 
 Materiellt innebar avvecklingen i ett första steg att förmögenhet i företag som enbart var rörelsedrivande samt aktier på OTC- och  
 O-listorna 
  befriades från förmögenhetsskatt fr.o.m. taxeringsåret 1992. Vidare slopades det översta skiktet i skatteskalan vid 1992 års taxering. Fr.o.m. år 1993 slopades även mellanskiktet i skatteskalan. Skatten har därefter varit proportionell och utgått med 1,5 procent av den beskattningsbara förmögenheten. Det slutliga avskaffandet av förmögenhetsskatten bestämdes till år 1994 men sköts upp ett år i samband med den s.k. krisöverenskommelsen hösten 1992. Där- efter beslutades i två omgångar att gällande regler skulle tillämpas även vid 1996 och 1997 års taxeringar. Vid 1997 års taxering höjdes gränsen för uttag av förmögenhetsskatt till 900 000 kronor. 
 Under hösten 1994 beslutades att gällande bestämmelser för förmögenhetsskatten skulle kvarstå i avvaktan på en översyn av reglerna. I lagförslaget uttalade regeringen att förmögenhetsskatten borde behållas av bl.a. fördelningspolitiska skäl men att en översyn borde ske för att reglerna skulle bli enklare och rättvisare. Vidare angavs att förmögenhetsbeskattningen borde utformas efter samma principer som gällde för 1990 års inkomstskattereform. Skattesat- sen skulle således vara låg och beskattningen likformig. Kapital i företag skulle dock i stor utsträckning befrias från förmögenhets- skatt (prop. 1994/95:25 s. 55 f). 
 I april 1997 lade regeringen fram ett förslag till en ny förmögen- hetsskattelag. Förslaget överensstämde i allt väsentligt med vad som föreslagits i den promemoria, Ny förmögenhetsskattelagstift- ning (Ds 1996:42), som utarbetats inom Finansdepartementet. Den nya lagen om statlig förmögenhetsskatt, SFL, trädde i kraft den 1 juli 1997 och tillämpades första gången vid 1998 års taxering (prop. 1996/97:117, bet. 1996/97:SkU20, rskr. 1996/97:252, SFS 
 83 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 1997:323). Sedan kritik riktats mot delar av regleringen ändrades lagen i vissa avseenden redan innan den hade tillämpats första gången (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35, SFS 1997:954). 
 Utvecklingen 
 Som nämnts ovan har förmögenheter beskattats under lång tid. Genom låga fribelopp har förmögenhetsbeskattningen kommit att omfatta en relativt stor andel av befolkningen. När dåvarande finansministern Kaufman presenterade 1947 års förmögenhets- skattelag, vilken innebar en från inkomstbeskattningen helt fristå- ende skatt på förmögenheter, sattes fribeloppet till 30 000 kronor. I och med detta förutsåg finansministern att knappt 200 000 förmö- genheter skulle bli beskattade och att skatteintäkterna under inkomståret 1948 skulle uppgå till 155 miljoner kronor vilket mot- svarade ca 0,53 procent av BNP år 1948. 
 En topp i antalet förmögenhetsskattepliktiga nåddes året före 1990 års skattereform då 776 000 personer omfattades av förmö- genhetsskatten. I och med justeringen av fribeloppsgränsen taxe- ringsåret 1991, från 400 000 till 800 000 kronor, minskade antalet skattskyldiga kraftigt. När riksdagen år 1991 fattade beslut om att förmögenhetsskatten skulle avskaffas var 357 000 personer förmö- genhetsskattskyldiga. Intäkterna från förmögenhetsskatten upp- gick då till 2,5 miljarder kronor, ca 0,17 procent av 1991 års BNP. 
 Antalet skattskyldiga ökade sedan successivt under  
 1990-talet 
  och när den nya förmögenhetsskattelagen tillämpades första gången, taxeringsåret 1998, uppgick antalet skattskyldiga till 578 000 personer och de totala förmögenhetsskatteintäkterna till 5,3 miljarder kronor. Trots frysta taxeringsvärden fortsatte antalet skattskyldiga och skatteintäkterna att öka de följande åren. Taxe- ringsåret 2001 betalade 691 000 personer sammanlagt 8,0 miljarder kronor i förmögenhetsskatt vilket motsvarade ca 0,38 procent av BNP. Den huvudsakliga orsaken till denna ökning var de stigande aktiekurserna. 
 I budgetpropositionen för 2001 aviserade regeringen att frys- ningen av taxeringsvärdena skulle upphöra. Då prisuppgången på fastighetsmarknaden var stark under åren  
 1997-2001 
  skulle effek- ten av detta vara att ytterligare ett stort antal personer blev skatt- skyldiga. Regeringen beräknade att med oförändrade regler skulle 
 84 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 antalet förmögenhetsskattskyldiga personer taxeringsåret 2002 uppgå till närmare en miljon. 
 Regeringen drog slutsatsen att den trendmässiga ökningen i antalet skattskyldiga måste begränsas. Detta åstadkoms också genom att fribeloppet fr.o.m. 2002 års taxering höjdes till 1 miljon kronor för fysisk person, dödsbo och familjestiftelse samt till 1,5 miljoner kronor för sambeskattade par. Dessa förändringar beräknades begränsa antalet förmögenhetsskattskyldiga till ca 570 000 taxeringsåret 2002. 
 Prisuppgången på fastigheter fortsatte dock att vara stark under år 2001 och regeringen aviserade i budgetpropositionen för 2002 att det fanns anledning att ytterligare begränsa förmögenhetsskatte- effekterna av de höjda taxeringsvärdena. Fr.o.m. taxeringsåret 2003 har därför fribeloppsgränserna höjts ytterligare, till 1,5 miljoner kronor för ensamstående och till 2 miljoner kronor för sambeskat- tade par. Med de nya fribeloppen räknar regeringen med att antalet personer som betalar förmögenhetsskatt taxeringsåret 2003 mins- kar till 300 000 och att de totala intäkterna från förmögenhets- skatten kommer att uppgå till 4,9 miljarder kronor, vilket beräknas motsvara ca 0,22 procent av BNP. 
 Arvs- och gåvoskatten 
 De gällande reglerna för arvsskatt och gåvoskatt finns i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL. Den första fristående lagstiftningen på området infördes genom förordningen den 19 november 1914 om arvsskatt och skatt för gåva. Grunddragen i AGL bygger på denna förordning. 
 Arvsskatten är utformad som en schematisk arvslottsskatt. Detta innebär att skatten beräknas på grundval av de lotter som vid det schematiska bodelnings- och lottläggningsförfarandet tilläggs den avlidnes arvingar och testamentstagare. Vid sidan av den schema- tiska arvslottsbeskattningen infördes i slutet av  
 1940-talet 
  s.k. kvarlåtenskapsskatt, dvs. en skatt som beräknas direkt på den avlidnes kvarlåtenskap. Kritik riktades både mot systemet med dubbla skatter och mot kvarlåtenskapsskattens principiella kon- struktion. Kvarlåtenskapsskatten avskaffades år 1958 efter förslag av arvsskattesakkunniga i betänkandet Arvsbeskattning (SOU 1957:48). I samband med 1970 års skattereform infördes proviso- riska skattelättnader för familjeföretagen vid värdering av 
 85 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 företagsförmögenhet. För att inte försvåra generationsskiften i familjeföretag som driver näringsverksamhet finns sedan år 1974 särskilda skattelättnader i AGL. Det materiella innehållet i dessa regler finns inte i AGL utan i den numera upphävda förmögenhets- skattelagen från 1947 (SFS 1947:577). De upphävda bestämmel- serna skall fortfarande tillämpas genom en hänvisning i AGL. 
 År 1984 tillsattes en kommitté med uppgift att göra en översyn av AGL, Donovan och gåvoskattekommittén (Dir 1984:18). I ett del- betänkande (Ds Fi 1986:4) behandlade kommittén frågan om den latenta skatteskulden vid arvs- och gåvobeskattningen och i slut- betänkandet (SOU 1987:62) presenterade kommittén ett förslag till en ny arvs- och gåvoskattelag. Donovan och gåvoskattekommitténs arbete har endast i begränsad omfattning lett till lagstiftning. Kommitténs förslag i delbetänkandet resulterade i nya värderings- regler för aktier och andra delägarrätter. Fr.o.m. den 1 januari 1987 skall bl.a. aktier som är inregistrerade vid inländsk börs tas upp till 75 procent av det noterade värdet. Vissa andra aktier som är före- mål för marknadsmässig omsättning skall i stället tas upp till 30 procent av det noterade värdet (prop. 1986/87:54, bet. 1986/87:SkU12, rskr. 1986/87:72, SFS 1986:1198). Förslagen i slutbetänkandet har lett till ändringar i bestämmelserna om beskattningens territoriella omfattning genom att hemvistet blivit avgörande för skattskyldighetens omfattning. Dessutom har gåvo- beskattningen ändrats på så sätt att givarens förhållanden numera är avgörande för skattskyldigheten och inte, som tidigare, gåvotaga- rens förhållanden (prop. 1988/89:53, bet. 1988/89:SkU15, rskr. 1988/89:81, SFS 1988:1516). 
 Familjerättsreformen från år 1987 innebar viktiga förändringar av den grundläggande civilrätten på familjerättens område (prop. 1986/87:1, bet. 1986/87:LU18, rskr. 1986/87:159, SFS 1987:231). Reformen kunde av tidsskäl inte beaktas i Donovan och gåvoskatte- kommitténs förslag från samma år. Genom reformen infördes arvs- rätt för efterlevande make även när det finns gemensamma barn. Arvsskatten anpassades genom att grundavdraget för efterlevande make höjdes från 100 000 kronor till 200 000 kronor. Som en följd av familjerättsreformen utvidgades också möjligheterna att företa jämkning vid bodelning, dvs. att frångå huvudregeln med schema- tisk hälftendelning av makarnas giftorättsgods. Med bodelning jämställs att den efterlevande och den dödes efterarvingar ingått ett s.k. reellt bodelande avtal, att den efterlevande maken framställt begäran om jämkning enligt 12 kap. 2 § äktenskapsbalken (ÄktB) 
 86 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 och att 12 kap. 3 § ÄktB tillämpats i dom eller avtal. Reglerna om beskattningen av förmånstagarförvärv förenklades genom att hälf- ten av det belopp som tillfaller efterlevande make i egenskap av förmånstagare till försäkring är skattefritt. Dessutom tillkom nya arvsskattebestämmelser till följd av den samtidigt införda lagen om sambors gemensamma hem (prop. 1987/88:61, bet. 1987/88:SkU14, rskr. 1987/88:100, SFS 1987:1206). 
 Från och med den 1 juli 2001 har en genomgripande organisato- risk reform genomförts av arvs- och gåvobeskattningen (prop. 2000/01:21, bet. 2000/01:JuU7, rskr. 2000/01:134, SFS 2001:95). Handläggningen av bouppteckningar och dödsboanmälningar för- des då över från tingsrätterna till skattemyndigheterna. Det innebär att det är skattemyndigheterna som sköter registreringen av bouppteckningarna och skattläggningen. 
 Såväl beslut om arvs- och gåvoskatt som övriga beslut som fattas av skattemyndigheten överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Krav på prövningstillstånd gäller i kammarrätt. 
 Kammarkollegiets granskningsfunktion har ersatts av Riks- skatteverkets (RSV) generella tillsyn över skatteförvaltningen. Uppgiften att föra det allmännas talan ligger både på RSV och på skattemyndigheterna. 
 Därutöver har vissa förändringar utan organisatorisk innebörd genomförts. Tidpunkten för deklaration av en gåva har anpassats till vad som gäller den för allmänna självdeklarationen (2 maj året efter skattskyldighetens inträde). Vidare har möjligheten att betala skatten med annat än pengar tagits bort. 
 Samtidigt som ansvaret för bouppteckningar flyttades över till skattemyndigheterna infördes ett mer ändamålsenligt och rationellt förfarande för hanteringen av bouppteckningsärenden samt debite- ring och betalning av arvsskatt och gåvoskatt (prop. 2000/01:117, bet. 2000/01:SkU27, rskr. 2000/01:238, SFS 2001:325). Sedan den 1 juli 2001 bedrivs bouppteckningsverksamheten med hjälp av automatiserad behandling. Från och med detta datum har arvs- och gåvoskatten också infogats i skattekontosystemet. 
 År 2000 tillsattes den s.k.  
 3:12-utredningen 
  (Dir. 1999:72) med uppdrag bl.a. att se över de särskilda reglerna i AGL som gäller vid arv och gåva av företag. Utredningen föreslår i sitt betänkande (SOU 2002:52) bl.a. att den nuvarande principiella utformningen av beskattningslättnaderna för företagsförmögenhet skall behållas, dvs. en reduktion till 30 procent vid värderingen. Lättnadsreglerna föreslås även bli tillämpliga för fastighetsförvaltning. De flesta 
 87 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 begränsningarna när det gäller förutsättningarna för lättnader vid gåvobeskattningen föreslås tas bort. En möjlighet öppnas också för successiva gåvor av företag. Vidare föreslår utredningen att det skall införas en möjlighet att söka förhandsbesked i gåvoskatte- ärenden. 
 Gällande rätt 
 Fastighetsskatten på småhus 
 Regler om fastighetsskatt finns i lagen (1984:1052) om statlig fas- tighetsskatt. Fastighetsskattelagens bestämmelser bygger på fastig- hetstaxeringslagens (1979:1152) indelningar och begrepp. För småhus gäller från och med den 1 januari 2001 att fastighetsskatt utgår med 1,0 procent på de enskilda fastigheternas taxeringsvär- den. Fastighetsskatten utgör 1,0 procent av 75 procent av mark- nadsvärdet avseende privatbostad i utlandet. 
 Nyproducerade småhus belägna i Sverige är fria från fastighets- skatt de fem första åren och för de därpå följande fem åren betalas halv fastighetsskatt. 
 Vidare gäller från och med den 1 januari 2001 enligt lagen (2001:906) om skattereduktion för fastighetsskatt att fastighets- skatten efter skattereduktion - under vissa förutsättningar - inte skall överstiga 5 procent av hushållsinkomsten definierad på visst sätt, den s.k. begränsningregeln. Reglerna gäller den skattskyldiges permanenta bostad och är endast tillämpliga om taxeringsvärdet uppgår till minst 280 000 kronor. Skattereduktionen beräknas på den del av taxeringsvärdet som understiger 3 miljoner kronor. Skattereduktionen kan uppgå till högst 27 200 kronor. Endast fas- tigheter i Sverige omfattas. 
 Förmögenhetsskatten 
 Förmögenhetsskatten är en statlig skatt som tas ut med 1,5 procent av den beskattningsbara förmögenheten. För annan juridisk person än dödsbo och familjestiftelse är skattesatsen 1,5 promille. Förmö- genhetstaxering skall åsättas varje taxeringsår. Beskattningsåret är det år som närmast föregått taxeringsåret. 
 88 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 Skattskyldiga är fysiska personer och dödsbon samt vissa före- ningar, samfund och stiftelser. Aktiebolag och flertalet ekonomiska föreningar är befriade från förmögenhetsskatt. 
 Skillnaden mellan den skattskyldiges tillgångar och skulder utgör den skattepliktiga förmögenheten. 
 De skattepliktiga tillgångarna finns angivna i en uttömmande uppräkning. Tillgångar som inte ingår i uppräkningen är således skattefria. Särskilda värderingsregler finns för olika slag av till- gångar. 
 Vid beräkningen av den skattepliktiga förmögenheten skall alla skulder dras av från värdet av tillgångarna. Skulder hänförliga till icke skattepliktiga tillgångar får inte dras av. 
 Sambeskattning sker av makar som levt tillsammans under beskattningsåret, sambor som tidigare varit gifta med varandra eller som har eller har haft barn tillsammans samt föräldrar och deras hemmavarande barn under 18 år. 
 Skatten beräknas på den beskattningsbara förmögenheten. Den beskattningsbara förmögenheten är den del av den skattepliktiga förmögenheten som överstiger ett fribelopp. Fr.o.m. 2003 års taxe- ring uppgår fribeloppen till 1 500 000 kronor för fysisk person, dödsbo och familjestiftelse, 2 000 000 kronor för sambeskattade par och 25 000 kronor för annan juridisk person än dödsbo och familjestiftelse. 
 Enligt lagen (1997:324) om begränsning av skatt, begränsnings- lagen, sätts ett tak för uttaget av statlig inkomstskatt och förmö- genhetsskatt i vissa fall. Bestämmelserna innebär att det samman- lagda beloppet av kommunal inkomstskatt, statlig inkomstskatt och förmögenhetsskatt jämförs med ett spärrbelopp som utgör 60 procent av summan av den skattskyldiges förvärvsinkomst och inkomst av kapital. Om skattebeloppet är högre än spärrbeloppet sätts förmögenhetsskatten och den statliga inkomstskatten ned med överskjutande belopp. Förmögenhetsskatten får dock inte sättas ned så att skatten blir lägre än skatten på 50 procent av den skattskyldiges beskattningsbara förmögenhet. Det innebär att reg- lerna i begränsningslagen maximalt kan leda till en nedsättning av förmögenhetsskatten till skatten på halva förmögenheten och av hela den statliga inkomstskatten. 
 89 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 Regler om skatteplikt och värdering 
 Aktie i ett aktieslag som är inregistrerat vid börs i det land där aktiebolaget är hemmahörande skall tas upp som tillgång. Det gäller således svenska aktier på börsens  
 A-lista 
  samt utländska aktier som är inregistrerade vid utländsk börs på motsvarande sätt. Som tillgång skall också tas upp marknadsnoterade aktier som den 29 maj 1997 var eller senare har varit inregistrerade vid svensk börs. Alla aktier i ett bolag, som har något aktieslag inregistrerat vid börs, skall tas upp till samma värde som de inregistrerade aktierna. Skattepliktiga börsaktier och andra liknande tillgångar tas upp till 80 procent av noterat värde. 
 Särskilda regler om skattefrihet gäller för huvuddelägares aktier i vissa fall. Med huvuddelägare avses en aktieägare som, ensam eller tillsammans med närstående, vid tidpunkten för inregistreringen eller marknadsnoteringen innehade aktier direkt eller indirekt mot- svarande minst 25 procent av röstvärdet för aktierna i bolaget. Om aktierna var inregistrerade vid utgången av år 1991 gäller innehavs- kravet i stället vid den tidpunkten. Sådana aktier som huvuddeläga- ren innehaft sedan inregistreringen eller marknadsnoteringen eller i förekommande fall utgången av år 1991 är fria från förmögenhets- skatt. 
 Arbetande kapital i näringsverksamhet är inte skattepliktigt. Till sådant kapital hänförs inte bara kapital i rörelse och lantbruk utan också kapital nedlagt i fastighetsförvaltning samt aktier som är marknadsnoterade utan att vara inregistrerade. Hit hör t.ex. aktier som är noterade på  
 O-listan. 
  Vid värderingen av onoterade aktier samt andelar i handelsbolag och ekonomiska föreningar beaktas endast tillgångar och skulder i näringsverksamhet som avser kapi- talförvaltning eller innehav av näringsfastighet som är skattepliktig vid direkt ägande. 
 Fastighet i Sverige tas upp till taxeringsvärdet och fastighet i utlandet till 75 procent av marknadsvärdet. Bostadsrätt tas upp till den egna lägenhetens andel i föreningens förmögenhet. 
 Livförsäkringar tas upp till det tekniska återköpsvärdet med tillägg för beräknad upplupen andel av överskottet i livförsäkrings- verksamheten. Pensionsförsäkringar och vissa rena riskförsäkringar skall inte tas upp som tillgång. 
 Inre lösöre för personligt bruk skall inte tas upp som tillgång. Samma sak gäller yttre lösöre för personligt bruk till den del det 
 90 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 enskilda föremålets värde understiger 10 000 kronor. Övrigt lösöre beskattas fullt ut. 
 Donovan och gåvoskatten 
 Donovan och gåvobeskattningen utgår från den civilrättsliga regler- ingen på motsvarande områden. 
 Enligt bestämmelserna i 20 kap. ärvdabalken (ÄB) skall boupp- teckning förrättas när en person har avlidit. Bouppteckningen lig- ger normalt till grund för beräkning av arvsskatten. I vissa fall beräknas skatten med ledning av en deklaration. Bestämmelser om registrering av bouppteckningar finns i ÄB. 
 Arvsbeskattningen är utformad som en schematisk arvslotts- skatt. Det är den som förvärvar egendomen som är skattskyldig. Enligt huvudregeln är det dödsboet som ansvarar för att arvsskat- ten förskottsvis betalas in till staten. Beskattningen skärps dels ju större Cruz är, dels utgår skatten efter en strängare skala för avlägsnare släktingar och mottagare som inte är släkt med den avlidne. Gåvoskatten är att anse som ett komplement till arvsskat- ten. Utan en sådan skatt skulle en kommande arvsbeskattning kunna undvikas genom gåvor under livstiden. De materiella beskattningsreglerna är i huvudsak gemensamma för arv och gåvor. I 3 § AGL finns en uppräkning av juridiska personer som inte är skattskyldiga till arvs- och gåvoskatt. Dessutom är vissa svenska juridiska personer befriade från gåvoskatt enligt 38 § AGL. 
 Skattskyldighet inträder vid arvlåtarens eller testatorns död och värderingen av egendomen sker enligt huvudregeln med hänsyn till förhållandena vid tidpunkten för dödsfallet. För gåva inträder skattskyldighet normalt när gåvan fullbordats och värderingen sker med hänsyn till förhållandena vid detta tillfälle. Vid s.k. fram- skjutna förvärv inträder skattskyldigheten vid en senare tidpunkt vilket innebär att även värderingen sker senare. 
 Värderingen av den dödes egendom skall ske enligt de värde- ringsregler som finns i AGL. Fast egendom skall enligt huvudre- geln värderas till taxeringsvärdet året före dödsfallet. I fråga om aktier och andra andelar i bolag tillämpas olika regler för olika typer av aktier och andelar. Särskilda bestämmelser finns för värderingen av företagsförmögenhet i familjeföretag. Värdenedgång som skett efter dödsfallet kan i vissa fall beaktas efter särskild ansökan till regeringen. 
 91 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 I bouppteckningen efter en avliden person som var gift skall båda makarnas tillgångar och skulder redovisas. Skattemyndigheten skall vid den schematiska bodelningen enligt huvudregeln dela det sammanlagda giftorättsgodset lika mellan makarna efter avdrag för skulderna. Hälftendelning skall dock inte ske i vissa särskilt upp- räknade fall. Det gäller när ett s.k. reellt bodelande avtal åberopas, när efterlevande make skriftligen begärt jämkning med stöd av 12 kap. 2 § ÄktB och när jämkning enligt dom eller avtal skett med stöd av 12 kap. 3 § ÄktB. Den efterlevandes giftorättsandel är inte skattepliktig. Efter den schematiska bodelningen skall den avlidnes kvarlåtenskap enligt lag och testamente fördelas på arvingar och testamentstagare. 
 Vid arvsbeskattningen bestäms arvingars eller testamentstagares lotter schematiskt, s.k. schematiskt arvskifte. Det finns dock en möjlighet att i stället lägga ett verkligt arvskifte till grund för beskattningen. 
 Efter grundavdrag beräknas skatten för de olika arvs- eller tes- tamentslotterna. Varje arvs- eller testamentstagare hör till en viss skatteklass I, II eller III och till varje klass hör en särskild skatte- skala. Skatten är progressiv och högsta skattesats i samtliga klasser är 30 procent. 
 Vid arvsbeskattningen har efterlevande make rätt till ett grund- avdrag med 280 000 kronor. Övriga i klass I har rätt till grundav- drag med 70 000 kronor och samtliga i klass II och III med 21 000 kronor. Sedan den 1 januari 1988 är grundavdraget vid gåvobe- skattningen 10 000 kronor. För samtliga klasser är skattesatserna 10, 20 respektive 30 procent inom skiktgränserna. I klass I ligger skiktgränserna vid 300 000 kronor respektive 600 000 kronor, i klass II vid 70 000 respektive 140 000 kronor och i klass III vid 90 000 respektive 170 000 kronor. 
 Till skatteklass I, som har den förmånligaste skatteskalan för fysiska personer, hör i första hand efterlevande make, sambo och barn samt avkomling till barn. Skatteklass II omfattar dels alla andra fysiska personer än dem i klass I, dels alla juridiska personer som inte hör till klass III eller som är befriade från skattskyldighet. Till skatteklass III hör ett antal juridiska personer med allmännyt- tig verksamhet. Bland de uppräknade subjekten ingår offentlig- rättsliga personer men även privata stiftelser och sammanslutningar med närmare angivna syften. 
 92 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 Vid gåvobeskattningen värderas gåvan enligt AGL:s värderings- regler. Efter grundavdraget sker beskattningen enligt samma klas- ser och skatteskalor som vid arvsbeskattningen. 
 Enligt huvudregeln skall sammanläggning ske med samtliga för- värv från samma person inom en tioårsperiod räknat från det senaste förvärvet. 
 Det finns flera bestämmelser om dispensmöjligheter (eftergift) i AGL. Regeringen kan - förutom möjligheten att efter ansökan beakta värdenedgång på fastighet och vissa värdepapper - efterge skatt i vissa fall när egendomen är av t.ex. historiskt intresse. Regeringen har också en generell dispensmöjlighet att medge befri- else från eller nedsättning av skatt om det föreligger synnerliga skäl. Vid fall av dubbelbeskattning kan RSV efter ansökan bevilja eftergift av arvs- och gåvoskatt. RSV:s beslut får överklagas till regeringen. 
 Vid handläggningen av arvs- och gåvoskatteärenden hos skatte- myndigheten tillämpas förvaltningslagen (1986:223). Förfarandet i ett bouppteckningsärende regleras praktiskt sett nästan uteslutande av bestämmelserna i ÄB och AGL. 
 Uppdraget 
 Fastighetsskatten 
 Principer för uttaget av fastighetsskatt på småhus 
 I budgetpropositionen för år 2002 (prop. 2001/02:1) uttalade regeringen att fastighetsbeskattningen bör utredas på nytt. Regeringen anförde att utredningen borde ges en annan inriktning än de många utredningar som tidigare behandlat denna fråga. Utredningen skulle ges möjlighet att pröva lösningar som kan innebära avsteg från nu gällande principer för fastighetsbeskatt- ningen under förutsättning att de fördelningsmässiga konsekven- serna är acceptabla. 
 Kommittén skall utreda fastighetsskatten utifrån dessa riktlinjer. Uppdraget tar sikte på den fastighetsskatt som träffar småhus. 
 Kommittén skall i sina överväganden utgå från de analyser och slutsatser gällande underlaget för fastighetsskatt som har presente- rats i de tidigare utredningarna. Kommittén är dock oförhindrad att pröva andra alternativa modeller. Kommittén skall samråda med dialogprojektet Bygga, Kim och Förvalta för framtiden. 
 93 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 Då småhusbeståndet på såväl kort som lång sikt är förhållandevis fixerat till sin storlek kommer varje förändring av skattereglerna i större eller mindre utsträckning att påverka småhuspriserna. I arbetet skall kommittén därför särskilt beakta såväl de fördel- ningsmässiga som de regionalpolitiska konsekvenser som sådana prisförändringar kan ge upphov till. 
 Fastighetsskatt baserad på inkomstskattelagens indelningar 
 Vid fastighetstaxeringen indelas fastigheter i bl.a. småhus och hyreshus. Vid inkomsttaxeringen utgör ett småhus antingen en privatbostadsfastighet eller en näringsfastighet. Ett hyreshus är vid inkomstbeskattningen alltid en näringsfastighet. Avgörande för uttaget av fastighetskatt är huruvida fastigheten vid fastighetstaxe- ringen hänförs till kategorin småhus eller hyreshus, inte hur fastig- heterna klassificeras vid inkomstbeskattningen. Kopplingen mellan uttaget av fastighetsskatt och indelningen vid fastighetstaxeringen innebär att systemet är administrativt lätthanterligt eftersom skattemyndigheten vid förtryckningen av uppgifterna i deklaratio- nen kan utgå från uppgifterna från fastighetstaxeringen. En sådan ordning innebär dock en olikformighet i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform. För småhus är fastig- hetsskatten alltid 1 procent oavsett om småhuset är upplåtet med hyresrätt eller bostadsrätt. För flerfamiljshus (hyreshus) uppgår skatten däremot till 0,5 procent i motsvarande fall. Om fastighets- skatten i stället skulle bestämmas utifrån den indelning som sker vid inkomstbeskattningen skulle asymmetrin i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform minska. 
 I sitt arbete skall kommittén ta fram lagförslag som kopplar uttaget av fastighetsskatt på bostäder till den indelning av fastig- heter som sker vid inkomstbeskattningen. Vidare skall konsekven- serna av förslaget belysas. 
 Fastighetsskatt på fastigheter utomlands 
 Fastighetsskatten utgör 1,0 procent av 75 procent av marknadsvär- det på privatbostad i utlandet. 
 RSV har den 13 september 1999 i en promemoria (dnr 8539- 99/100) hemställt att fastighetsskatten på privatbostäder i utlandet 
 94 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 skall avskaffas. Av promemorian framgår att det är svårt att få fram ett korrekt marknadsvärde. Detta gäller framförallt för de bostäder som förvärvats långt tillbaka i tiden. Ett särskilt problem utgör de fastigheter som numera har återlämnats till tidigare ägare i de forna öststaterna. 
 RSV beräknade att fastighetsskatten på utlandsfastigheter brutto inbringade 25 miljoner kronor vid 1998 års taxering. Den fastig- hetsskatt som har betalats i utlandet får räknas av från den svenska skatten. 
 RSV bedömde att fastighetsskatten på bostäder i utlandet med- förde ett underskott efter att hänsyn tagits till avräkning och skat- temyndigheternas hanteringskostnader. 
 Kommittén skall pröva om skälen för att avskaffa fastighets- skatten på privatbostäder i utlandet är så starka att det bör ske. Kommittén är även fri att föreslå ändringar i gällande regler om det bedöms lämpligt. 
 Tidpunkt för övergång av skattskyldighet vid överlåtelse av fastighet 
 Enligt 2 § fastighetsskattelagen är ägaren till fastigheten eller den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall an- ses som ägare skattskyldig till fastighetsskatt. I skatterättslig me- ning sammanfaller i normalfallet äganderättsövergången med dagen för köpekontraktets undertecknande. Om det i köpekontraktet (överlåtelseförklaringen) anges att äganderätten skall övergå vid en viss framtida tidpunkt gäller vanligtvis detta datum som dag för äganderättens övergång. I fråga om kapitalvinstbeskattning inträder dock skattskyldighet vid avyttringen. 
 Skattekontrollutredningen föreslog i betänkandet Självdeklara- tion och kontrolluppgifter - förenklade förfaranden (SOU:1998:12) att överlåtaren skall vara skattskyldig till fastighetsskatt för tiden fram till tillträdet och förvärvaren för tiden därefter. 
 Ett sådant system skulle medföra administrativa fördelar samt bättre än nuvarande praxis stå i överensstämmelse med bestämmel- serna om säljarens respektive köparens rättigheter och förpliktelser enligt 4 kap. 10 och 11 §§ jordabalken. 
 Skattekontrollutredningens förslag innebär dock att olika moment (äganderättens övergång, tillträdet och undertecknandet av överlåtelseavtalet) ges olika betydelse beroende på vilken beskattningsfråga som är aktuell. Utredningen ansåg att det fanns 
 95 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 anledning att närmare studera detta men ansåg att frågan låg utan- för utredningsuppdraget. 
 Den kommitté som nu tillsätts skall ta ställning till om tidpunk- ten för övergången av skattskyldighet vid överlåtelse av fastighet bör ändras. Kommittén skall även beakta de konsekvenser som en ändring av gällande rätt i detta avseende kan få för den löpande beskattningen, kapitalvinstbeskattningen och förmögenhets- beskattningen. 
 Nedsättning av fastighetsskatten vid hinder mot uthyrning m.m. 
 Enligt 3 § fjärde stycket fastighetsskattelagen får fastighetsskat- ten sättas ned under vissa omständigheter. Nedsättning får ske om en byggnad på grund av eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte har kunnat utnyttjas under viss tid eller om en för uthyrning avsedd lägenhet i byggnaden inte har kunnat hyras ut. 
 Regeringsrätten har i ett antal domar den 16 juni 1998 medgett fastighetsägare nedsättning av fastighetsskatten enligt 3 § fjärde stycket fastighetsskattelagen på grund av att hinder förelegat mot uthyrning av lägenheter (RÅ 1998 ref. 27 samt mål nr  
 1768-1772- 
  1997). I domarna slås det fast att bestämmelsen är tillämplig inte bara när uthyrning inte har kunnat ske p.g.a. eldsvåda eller lik- nande, utan även vid andra typer av hinder, såsom ombyggnader eller bristande efterfrågan. 
 Före 1992 års taxering fanns bestämmelsen om nedsättning av fastighetsskatt i 24 § 2 mom. tredje stycket i den numera upphävda kommunalskattelagen (1928:370). Den var endast tillämplig på en- och tvåfamiljsfastigheter och hade störst betydelse i fråga om hin- der i användandet p.g.a. eldsvåda och dylikt medan uthyrningsfallen av naturliga skäl hade mindre praktisk betydelse. I samband med skattereformen överfördes bestämmelsen till fastighetsskattelagen och blev därigenom tillämplig även på hyreshus. Det kan emellertid ifrågasättas om syftet var att låta varje form av hinder mot uthyr- ning utgöra grund för skattenedsättning när det gäller hyreshus. Departementschefens uttalande i lagstiftningsärendet tyder på att det i första hand var en generell regel om jämkning vid eldsvåda eller liknande händelse som åsyftades (prop. 1989/90:110 del 1 s. 732). 
 Vid fastighetstaxeringen av hyreshus tas numera hänsyn till förekommande vakanser. Hinder mot uthyrning kan leda till att 
 96 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 taxeringsvärdet för ett hyreshus justeras nedåt och att fastighets- skatten därmed blir lägre. Att dessutom låta hinder mot uthyrning utgöra grund för nedsättning av fastighetsskatten kan i vissa fall leda till en dubbel skattelättnad. 
 Regeringsrättens avgöranden aktualiserar frågan om bestämmel- sen bör slopas eller om den bör ändras på så sätt att möjligheten till nedsättning av fastighetsskatten begränsas till att gälla endast vissa former av hinder i nyttjandet eller mot uthyrning. 
 I kommitténs uppdrag ingår att utvärdera bestämmelsen om nedsättning av fastighetsskatt i 3 § 4 stycket fastighetsskattelagen och föreslå eventuella ändringar. 
 Dämpningsregeln 
 Som tidigare sagts skall omräkningsförfarandet vid fastighetstaxe- ringen tas bort. I stället införs ett system för  
 småhus-, 
  hyreshus- och lantbruksenheter som innebär att förenklade fastighetstaxe- ringar skall ske mitt emellan de allmänna fastighetstaxeringarna. Vidare skall förslag lämnas om att höjda taxeringsvärden inte ome- delbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxe- ringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå föl- jande åren. Kommittén skall arbeta fram ett förslag med denna inriktning. 
 Förmögenhetsskatten 
 Allmänna utgångspunkter 
 Uppdraget omfattar en generell översyn av bestämmelserna om förmögenhetsskatt. Utgångspunkten skall vara att olika tillgångar så långt som möjligt skall behandlas likformigt i fråga om skatte- plikt och värdering. Kommittén skall särskilt beakta de fördel- ningspolitiska aspekterna. Ett övergripande mål för arbetet skall vara att söka åstadkomma ett regelsystem för förmögenhetsbe- skattningen som är både enkelt och rättvist. 
 Nedan följer en beskrivning av ett antal särskilda frågor som översynen skall omfatta. Kommittén är dock oförhindrad att utifrån de allmänna utgångspunkterna och med beaktande av bud- getkraven föreslå de övriga ändringar den finner lämpliga. Det 
 97 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 gäller t.ex. skatteplikt och värdering av olika tillgångar, skattesat- sens storlek och fribeloppens storlek. 
 Marknadsnoterade aktier 
 Enligt nuvarande bestämmelser gäller som huvudregel att aktie i ett aktieslag som är inregistrerat vid börs i det land där aktiebolaget är hemmahörande tas upp som skattepliktig tillgång. För svenska aktier innebär det att aktier som är noterade på Stockholmsbörsens  
 A-lista 
  är skattepliktiga. Andra marknadsnoterade aktier är som huvudregel skattefria. Det gäller bl.a. aktier som är noterade på Stockholmsbörsens  
 O-lista. 
  I propositionen till den nya för- mögenhetsskattelagen anförde regeringen bl.a. att det är befogat att särbehandla kapital nedlagt i små och medelstora företag eftersom sådant kapital inte är att anse som placeringstillgångar i egentlig mening utan snarare är att hänföra till arbetande kapital. I syfte att skapa goda villkor för investeringar i små och medelstora företag angav regeringen att sådant kapital därför borde vara befriat från förmögenhetsskatt. Regeringen konstaterade att skälen för skatte- befrielse för mindre och medelstora företag vägde tyngre än det motstående intresset av att marknadsnoterade aktier beskattas på ett likformigt sätt. Regeringen fann vidare att den möjlighet till avgränsning som i praktiken stod till buds var att göra en åtskillnad mellan aktier noterade på OTC- och  
 O-listan 
  respektive aktier som kvalificerat sig för och inregistrerats på  
 A-listan 
  (prop. 1996/97:117 s. 52 f). 
 Vid lagrådsbehandlingen menade Lagrådet att förslagets konse- kvenser kunde te sig skäligen godtyckliga. Lagrådet påpekade att det varken i lag eller det för fondbörsen gällande regelverket finns något hinder mot att sådana börsbolag som är noterade på  
 O-listan 
  har större värde eller att deras aktier är föremål för större spridning och omsättning än vad som gäller för flertalet bolag vilkas aktier är inregistrerade på  
 A-listan. 
  Lagrådet förutsatte att de praktiska kon- sekvenserna av den föreslagna schabloniseringen skulle följas nog- grant och att det skulle finnas en beredskap för att se om de intres- sen som låg till grund för förslaget kunde tillgodoses genom en reglering av annat slag. I samband med de ändringar som föreslogs i prop. 1997/98:1 i syfte att motverka att bolag av skatteskäl avregi- strerade aktier från Stockholmsbörsens  
 A-lista, 
  påpekade Lagrådet ånyo det mindre lämpliga i kopplingen mellan listtillhörighet och 
 98 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 skatteuttag och anförde att den gällande ordningen knappast kan upprätthållas i längden. Vid utskottsbehandlingen av förslaget underströk finansutskottet vikten av att regeringen gör en ordent- lig genomlysning av problemet i syfte att skapa en långsiktig lös- ning (bet. 1997/98:FiU1 s. 152). 
 När det gäller notering vid Stockholmsbörsen varierar noter- ingskraven beroende på om bolaget söker sig till A- eller  
 O-listan. 
  På  
 A-listan 
  ställs exempelvis krav på dokumenterad vinstintjäning och historik vilket inte gäller för  
 O-listan. 
  Vidare ställs större krav på spridning och börsvärde för bolag på  
 A-listan. 
  Det är börsen själv som avgör vilka olika listor som skall finnas och hur dessa skall vara utformade. Det kan antas att ett stort antal bolag som i dag är noterade på  
 O-listan 
  uppfyller kraven för inregistrering och notering på  
 A-listan. 
  Det innebär att aktier som i och för sig har karaktären av kapitalplacering undantas från förmögenhetsbeskatt- ning. 
 Det faktum att bolag som uppfyller kraven för inregistrering på  
 A-listan 
  i stället noteras på  
 O-listan, 
  t.ex. för att aktieägarna skall undgå förmögenhetsbeskattning, visar att den nuvarande regler- ingen inte fullt ut tillgodoser de intressen den ursprungligen avsåg att tillgodose. Utgångspunkten för en ny reglering bör vara att till- gångar av liknande karaktär skall beskattas på ett likformigt sätt. Vidare bör en ny reglering bygga på en annan grund än den indel- ning som bestäms av börser och marknadsplatser. Kommittén skall analysera den nuvarande regleringen när det gäller skatteplikten för marknadsnoterade aktier och överväga om kraven på likformig beskattning bättre kan tillgodoses genom en reglering av annat slag. 
 Huvuddelägare 
 En huvuddelägares aktier är under vissa förutsättningar undantagna från skatteplikt. Undantaget gäller aktier som annars skulle tas upp som tillgång, dvs. aktier som är inregistrerade vid börs i det land där aktiebolaget är hemmahörande, marknadsnoterade aktier som den 29 maj 1997 var eller senare har varit inregistrerade vid svensk börs eller aktier som inte är marknadsnoterade i det land där aktie- bolaget hör hemma men där det finns ett aktieslag i bolaget som är marknadsnoterat. Med huvuddelägare avses sådan aktieägare som ensam eller tillsammans med närstående innehade aktier direkt eller indirekt motsvarande minst 25 procent av röstvärdet för aktierna i 
 99 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 bolaget vid utgången av år 1991 om aktierna var inregistrerade vid börs vid den tidpunkten eller, om inregistrering skedde senare, vid tidpunkten för inregistreringen eller, om det gäller aktier som har marknadsnoterats efter utgången av år 1996, vid tidpunkten för marknadsnoteringen. 
 Reglerna om skattefrihet för huvuddelägares aktie infördes i samband med den nya förmögenhetsskattelagen. I lagförslaget angav regeringen att skatteplikten och den fulla värderingen av A- aktier, som ursprungligen föreslogs, kunde minska familjeföreta- gens intresse för inregistrering på  
 A-listan 
  (prop. 1996/97:117 s. 57). Ursprungligen gällde skattefriheten endast i de fall inregi- streringen hade skett efter utgången av år 1991. Redan innan lagen hade tillämpats första gången utvidgades dock skattefriheten till att omfatta även aktier i bolag som inregistrerats vid börsen före utgången av år 1991 (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35, SFS 1997:954). 
 Reglerna om skattefrihet för huvuddelägares aktier har kritise- rats från olika utgångspunkter. Det finns t.ex. synpunkter på att gränsen för huvuddelägarskap är satt för högt. Men framförallt har bestämmelserna kritiserats utifrån rättvisesynpunkter. Det har bl.a. anförts att särbehandlingen av huvuddelägare kan uppfattas som stötande. Kommittén skall göra en utvärdering av reglerna om skattebefrielse för huvuddelägares aktier. I samband därmed skall kommittén överväga om ändamålet med bestämmelserna kan till- godoses genom en reglering av annat slag. 
 Privatbostadsfastighet 
 Privatbostadsfastighet i Sverige skall vid förmögenhetsbeskatt- ningen tas upp till taxeringsvärdet. 
 De stigande marknadsvärdena på privatbostadsfastigheter i framförallt storstadsregionerna har för många husägare inneburit en ökning av såväl fastighets- som förmögenhetsskatteuttaget. Såvitt gäller fastighetsskatten tillämpas fr.o.m. 2002 års taxering lagen (2001:906) om skattereduktion för fastighetsskatt (begräns- ningsregeln). 
 När det gäller förmögenhetsskatten finns ingen sådan direkt koppling till den skattskyldiges inkomst. Däremot har som en följd av de höjda taxeringsvärdena fribeloppen för uttag av förmögen- hetsskatt höjts. Från och med 2002 års taxering höjdes fribeloppet 
 100 
 SOU 2003:3 Bilaga 
 från 900 000 kronor till 1 000 000 kronor för ensamstående och 1 500 000 kronor för sambeskattade par. Fr.o.m. 2003 års taxering har fribeloppen höjts ytterligare till 1 500 000 kronor för ensamstå- ende och 2 000 000 kronor för sambeskattade par. Genom den senare åtgärden beräknas antalet småhusägare som betalar förmö- genhetsskatt minska med 120 000, från 280 000 till 160 000. 
 Kommittén skall utvärdera vilka effekter de höjda taxeringsvär- dena har haft för småhusägares skyldighet att betala förmögenhets- skatt. Det gäller i synnerhet småhusägare med lägre inkomster. I utvärderingen ingår att även beakta vilken betydelse höjningarna av fribeloppen har för omfattningen av skattskyldigheten. Kommittén skall pröva åtgärder för att begränsa antalet småhusägare som på grund av stigande taxeringsvärden kan bli skyldiga att betala förmögenhetsskatt. Kommittén bör dock härvid beakta önskemålet om likformighet vid värderingen av olika tillgångsslag vid förmö- genhetsbeskattningen. 
 Sambeskattning 
 I den nya förmögenhetsskattelagen togs bestämmelserna om sam- beskattning över från 1947 års lag. I propositionen till den nya lagen anförde regeringen argument både för och emot att införa särbeskattning. Likformighetsskäl och jämställdhetsskäl liksom administrativa fördelar talade för att införa särbeskattning. Som skäl emot angavs intresset av att förebygga skatteplanering samt att skattebortfallet skulle bli för stort. Regeringen fann att det stats- finansiella läget inte medgav något utrymme för att minska skatte- uttaget från förmögenhetsbeskattningen. Slutsatsen var därför att sambeskattningen måste behållas även i det nya förmögenhets- skattesystemet (prop. 1996/97:117 s. 67 f). 
 Från och med 2002 års taxering har olika fribelopp införts för ensamstående respektive sambeskattade par. I lagförslaget avvisade regeringen återigen tanken på att slopa sambeskattningen eftersom detta skulle kunna skapa incitament till omfördelning av förmö- genheter inom hushållen av skatteplaneringsskäl (prop. 2000/01:31, bet. 2000/01:SkU11 och 2000/01:SkU13, rskr. 2000/01:129, SFS 2000:1422). 
 Kommittén skall analysera för- och nackdelar med sambeskatt- ningen och ta ställning till om systemet bör behållas. Analysen skall 
 101 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 även omfatta sambeskattning av föräldrar och barn. Vid behov skall kommittén lämna förslag till ändringar. 
 Begränsningslagen 
 I den nya lagen om begränsning av skatt togs i stort sett gällande bestämmelser över från 1970 års lag om begränsning av skatt i vissa fall och upphävandelagen till den lagen. 
 Begränsningslagen innebär att stora förmögenheter ger en pro- centuellt avsevärt lägre faktisk skatt än små förmögenheter för vilka regeln inte är tillämplig. Vidare gynnar den investeringar i egendom som ger värdestegring i stället för direktavkastning. Rent principiellt kan det ifrågasättas om en likformigt utformad för- mögenhetsbeskattning skall kombineras med undantagsregler av sådant slag. Det kan därför finnas skäl att överväga om begräns- ningslagen bör slopas. Å andra sidan kan ett avskaffande av lagen medföra ett kraftigt ökat skatteuttag för vissa större förmögenhe- ter. Det kan därför samtidigt finnas anledning att överväga alterna- tiva former för en begränsning av skatteuttaget. 
 I uppdraget ingår att göra en översyn av lagen om begränsning av skatt. Kommittén skall analysera bestämmelserna och vid behov föreslå förändringar. Kommittén skall även överväga alternativa metoder för att begränsa skatten, t.ex. genom att införa ett beloppsmässigt bestämt tak för högsta uttag av förmögenhetsskatt. 
 Arvs- och gåvoskatten 
 Allmänna utgångspunkter 
 Uppdraget omfattar en övergripande teknisk översyn av regel- systemet för att få en modernare lagstiftning som är bättre anpas- sad till dagens villkor. En väsentlig målsättning skall vara att åstad- komma enkla och överskådliga regler. I detta arbete ingår att anpassa lagspråket till annan skattelagstiftning samt att i allmänhet ge lagen en mer modern språklig utformning. Ett övergripande mål bör vara att skapa ett regelsystem för arvs- och gåvoskatten som är rättvist. En utgångspunkt för arbetet bör vidare vara att den nuva- rande ordningen med arvs- och gåvobeskattning skall behållas. 
 Översynen skall omfatta arvs- och gåvoskattefrågor i samband med generationsskiften i mindre företag endast i den utsträckning 
 102 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 de inte har behandlats av  
 3:12-utredningen 
  i betänkandet Beskatt- ning av småföretagare (SOU 2002:52). I uppdraget ingår även att anpassa  
 3:12-utredningens 
  förslag till de förändringar som kan komma att föreslås vid den nu aktuella översynen. 
 En övergripande översyn 
 Den övergripande tekniska översynen innefattar en genomgång av samtliga regler i AGL. En utgångspunkt för arbetet skall vara Donovan och gåvoskattekommitténs förslag Ny arvs- och gåvoskattelag (SOU 1987:62). Därutöver skall kommittén överväga följande frågor. 
 I dag saknas uttryckliga bestämmelser när det gäller möjlighe- terna att beakta arvsavståenden vid beskattningen. I kommitténs uppdrag ingår att ta ställning till om lagtexten bör innehålla sär- skilda regler för arvsavståenden. 
 Kommittén skall också se över de värderingsregler som tillämpas vid arvs- och gåvobeskattningen samt överväga om några ändringar i indelningen i skatteklasser är nödvändiga. 
 I uppdraget ingår att se över möjligheterna till dispens som enligt nuvarande regler handläggs av regeringen. Om kommittén finner att möjligheten att få dispens bör finnas kvar skall den pröva om sådana ärenden i stället bör handläggas av RSV. När det gäller dubbelbeskattningsärenden bör utgångspunkten vara densamma som vid inkomstbeskattningen, dvs. att frågorna skall kunna prövas inom ramen för det ordinarie förfarandet. 
 Kommittén skall ta ställning till behovet av att kunna söka för- handsbesked när det gäller arvsbeskattningen. 
 Kommittén skall även redovisa och pröva förutsättningarna för att anpassa förfarandereglerna i AGL till vad som gäller i skattemål enligt taxeringslagen (1990:324). I detta sammanhang skall kom- mittén bl.a. se över överklagandetiderna för beslut enligt AGL och möjligheterna till omprövning. En annan fråga som skall prövas av kommittén är om det skall införas en möjlighet att vid avsaknad av gåvodeklaration uppskatta skatten till vad som framstår som skä- ligt, s.k. skönstaxering (jfr NJA 1993 not. C 130). Kommittén skall också uppmärksamma skillnaderna mellan AGL och förvaltnings- processlagen (1971:291) beträffande bl.a. bestämmelserna om skriftväxling och föreslå de eventuella ändringar som den finner lämpliga. 
 103 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2003:3 
  
 Beskattning av arv mellan makar 
 De höjda taxeringsvärdena har lett till att uttaget av arvsskatt har ökat markant vilket i många fall inneburit stora problem framförallt för efterlevande make. I kommitténs arbete ingår att undersöka möjligheterna att stärka efterlevande makens ställning genom att föreslå ändringar i beskattningen av arv mellan makar. Frågan skall behandlas med förtur. 
 Värdering av fastigheter 
 Kommittén skall analysera och utvärdera ändrade regler för värde- ringen av fastigheter vid arvs- och gåvobeskattningen. Vid utvärde- ringen skall särskilt beaktas det övergripande kravet på att enhetliga regler så långt som möjligt bör gälla för olika slags egendom. Här- vid skall även de förslag om beskattningen av arv mellan makar som kommittén eventuellt kan lägga fram beaktas. 
 Värdering av aktier 
 Ägde den döde aktier skall dessa i bouppteckningen tas upp till värdet på dödsdagen. På grund av de civilrättsliga reglerna och ban- kernas egna rutiner torde i de flesta fall aktierna inte kunna realise- ras förrän bouppteckningen efter den döde är inregistrerad. Har aktierna under mellantiden sjunkit i värde kan boet hamna i den situationen att hela behållningen går åt för att betala skatten. 
 I kommitténs uppdrag ingår att se över reglerna om värdering av aktier vid arvsbeskattningen. Kommittén skall analysera om det även i fortsättningen skall vara värdet på dödsdagen som bör gälla eller om det är möjligt att värdera aktierna vid någon annan tid- punkt. Förslagen får inte leda till kringgåendemöjligheter vid arvs- beskattningen och skall vara anpassade till vad kommittén föresla- git om beskattningen av arv mellan makar. 
 Justering av grundavdrag och skiktgränser 
 Nu gällande nivåer på grundavdrag har gällt sedan den 1 januari 1991 och skiktgränserna sedan den 1 januari 1992. Frågan om en 
 104 
  
 SOU 2003:3 
  
 Bilaga 
  
 justering av grundavdragen och skiktgränserna ingår också i upp- draget. 
 Ändrad metod för beskattning av arv 
 I uppdraget ingår att undersöka om arvsbeskattning i form av en kvarlåtenskapsskatt kan vara ett alternativ till den nuvarande arvslottsbeskattningen. Kommittén bör redovisa förslag i fråga om den tekniska utformningen av att arvsskatten beräknas på värdet av den dödes samlade kvarlåtenskap. Kommittén skall redovisa för- och nackdelar med en sådan beskattningsmetod dels ur förenk- lingssynpunkt, dels med beaktande av fördelningspolitiska aspek- ter. 
 Budgetaspekter m.m. 
 De förslag som kommittén lägger fram skall sammantaget vara kostnadsneutrala för den offentliga sektorn. Likaså bör statens skatteinkomster i princip vara oförändrade. Administrativa förenk- lingar och kostnadsbesparingar skall dock kunna tillgodoräknas för att sänka det samlade skattetrycket. Kommittén skall vidare redo- visa de administrativa konsekvenserna av sina förslag. 
 Utredningsuppdraget skall vara avslutat före utgången av december år 2003. Frågan om beskattning av arv mellan makar skall behandlas med förtur. 
 (Finansdepartementet) 
 105