SOU 2000:37 
  
 145 
  
 5 
  
 1990-talets 
  
  ekonomiska utveckling – vilken roll har åldersfördelningen spelat? 
 Myers 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 Välfärdssystemen påverkas på flera sätt av befolkningens sammansätt- ning. I detta kapitel är fokus framförallt satt på hur demografin har på- verkat den makroekonomiska miljön för välfärdssystemen. Det är vik- tigt för hela den ekonomiska politiken att ta hänsyn till de trendföränd- ringar i den makroekonomiska utvecklingen som ålderssammansätt- ningens förändringar ger upphov till. Inte minst är det viktigt för fast- ställandet av de ekonomiska ramar som begränsar möjligheterna att bedriva välfärdspolitik. Förändringarna i befolkningsstrukturen ger di- rekta effekter på välfärdssystemen genom att vissa åldersgrupper na- turligt sett har större behov av den sociala trygghet som dessa system ger, men även genom att de bakomliggande resurserna påverkas direkt. Skattebasen och utbudet av personal för vård och skola är bra exempel på detta. 
 Dessa direkta effekter har diskuterats mycket i den allmänna debat- ten, och kommer säkerligen att diskuteras ytterligare. Avsikten med detta kapitel är emellertid att visa på hur ålderssammansättningen har djupgående effekter på hela samhällsekonomin. Orsakerna till detta är två enkla och lätt verifierbara fakta. För det första varierar en individs ekonomiska beteende och resurser kraftigt över livscykeln. Människor i olika åldrar går från det totala beroendet av andra i småbarnsåren till en allt större autonomi som kulminerar någon gång i  
 50-årsåldern 
  och se- dan gradvis avtar när förvärvsförmåga och hälsotillstånd sakta försäm- ras med ålderdomens inträde, för att i många fall åter sluta med en hög grad av beroende av andra människor. För det andra finner vi i moder- na industrisamhällen att åldersfördelningen uppvisar en mycket hög grad av ojämnhet, där stora och små födelsekohorter omväxlande do- minerar en given åldersgrupp. 
  
 146  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 Interaktionen mellan åldersspecifikt beteende och resurser samt va- riationerna i åldersgruppernas relativa storlek skiftar hela den sam- hällsekonomiska jämvikten och ligger bakom många av de oförutsedda trendbrott som inträffat under efterkrigstiden. Naturligtvis sker detta i ett samspel med många andra både inre och yttre samhällsfaktorer. Vår förståelse av de ekonomiska mekanismerna bakom ålderseffekterna är än så länge begränsad. I det följande ska jag emellertid argumentera för att välfärdsutvecklingen under  
 1990-talet 
  kunde ha varit bättre om den ekonomiska politiken under  
 1980-tal 
  och  
 1990-tal 
  tagit större hänsyn till de makroekonomiska tendenser som variationerna i ålderssamman- sättningen ger upphov till. 
  
 5.2 
  
 Demografi och makroekonomi 
  
 Inom den ekonomiska forskningen har  
 1990-talet 
  inneburit ett genom- brott för ett nytt sätt att tolka och förstå makroekonomisk förändring. Istället för att förklara ekonomiska fluktuationer som enbart ett resultat av politiska ingrepp och missgrepp har man kunnat påvisa att det bak- om ekonomiska uppgångar och nedgångar också kan ligga mycket mer fundamentala faktorer – nämligen förändringar i de demografiska för- utsättningarna. 
 På sätt och vis innebär denna nya forskning att man återupplivar en gammal tradition inom ekonomiämnet som representeras av namn som Malthus (1798), Cameron (1901), Crosby (1940), Cannon (1923,1937) och Edwards (1975). Gemensamt för dessa ekonomer är att de sett be- folkningsförändringar som den kanske viktigaste drivkraften bakom ekonomisk och social utveckling. Visserligen har de haft olika uppfatt- ningar om hur befolkningen påverkar ekonomin. Malthus, Cameron och den unge Cannon ansåg t.ex. att befolkningstillväxt i huvudsak är skad- ligt. Edwards, Crosby, och den mogne Cannon, däremot, såg stora posi- tiva effekter av befolkningstillväxt. 
 Ett viktigt framsteg i den nya forskningen är att man lyckats över- brygga den motsättning som funnits mellan befolkningsoptimister och befolkningspessimister. Lösningen har visat sig vara mycket enkel. När man studerar hur befolkningstillväxt påverkar ekonomi och samhälle så ska man inte bara ta hänsyn till hur antalet människor förändras. Man måste också se till befolkningens åldersstruktur. Effekterna av en ök- ning i antalet barn skiljer sig från effekten av en ökning av antalet unga, antalet medelålders eller antalet äldre. Det är först när man tar hänsyn till förskjutningar i åldersstrukturen som de demografiska ef- fekterna på ekonomin framträder klart. Det intressanta när man gör denna enkla modifikation är – för det första – att det visar sig att både 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 147 
  
 malthusianerna och  
 anti-malthusianerna 
  har haft rätt. Befolkningsök- ning leder till ökad fattigdom när antalet barn växer men till ökad till- växt och välstånd när den arbetsföra, framförallt den medelålders be- folkningen, ökar. För det andra så visar analyser där hänsyn tas till ål- dersstrukturen att demografin är just så betydelsefull som de alla – från Malthus till Boserup – hela tiden har hävdat. De som har haft fel är de som brukar kallas befolkningsneutralister, dvs. de som ansett att samhällsvetare i sina förklaringar inte behöver ta hänsyn till demogra- fiska förhållanden. 
 De nya upptäckterna av tydliga befolknings- och ålderseffekter på ekonomin innebär en utmaning för traditionell makroekonomisk analys. Trots att befolkningsekonomi tidigare varit en viktig del av inte minst svensk nationalekonomi så har befolkningsperspektivet på samhälls- ekonomin under efterkrigstiden nästan helt försvunnit. Den makroeko- nomiska analysen har istället dominerats av tekniskt sofistikerade mo- deller byggda på grundantaganden om en stabil befolkningsstruktur. 
 En nytolkning av vår mest näraliggande ekonomiska historia berör med nödvändighet också en del ömtåliga frågor. Mycket av stridslinjer och ställningstaganden i dagens politiska landskap bygger på etablera- de tolkningar av vad det är som hänt med den svenska ekonomin under  
 1970-, 
  1980- och  
 1990-tal. 
  Att föra fram nya förklaringar kan och bör därför uppfattas som ett ifrågasättande av politiska handlingslinjer. Analysen kan i denna mening kallas politisk och kontroversiell, trots att den endast består i en tillämpning av nya vetenskapliga rön på ett visst historiskt skeende. I huvudsak är emellertid denna tolkning ingen omtolkning utan mera en fråga om att dra fram mera djupliggande or- sakskedjor i ljuset. 
 För att vi i framtiden ska kunna utforma en välfungerande ekono- misk politik krävs det att vi har ett klart grepp om hur de samhällseko- nomiska förutsättningarna kan påverkas av demografisk förändring. Ett av de bästa sätten att lära sig om hur demografi och ekonomi samspelar är att mer i detalj granska en period som både är relativt välbekant och som kännetecknats av snabba demografiska förändringar. 
 I nästa avsnitt följer en redogörelse för utvecklingen av den svenska befolkningens ålderssammansättning. Avsnittet därefter behandlar teo- rin bakom åldersansatsen – dvs. en forskningstradition som fokuserar på hur förskjutningar i åldersstrukturen påverkar social och ekonomisk utveckling. Åldersansatsen bygger på tre grundpelare. För det första en analys av åldersstrukturens utveckling, för det andra vår kunskap om hur människors ekonomiska beteende ändras över livscykeln och, för det tredje, traditionell ekonomisk teori om hur makroekonomiska vari- abler påverkar varandra. 
  
 148  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 I det näst sista avsnittet beskrivs vilka trender i de senaste decenni- ernas makroekonomiska utveckling i Sverige som kan förklaras av för- skjutningarna i ålderssammansättningen (och vad som inte kan förkla- ras av demografin). I det avslutande avsnittet framförs några reflektio- ner kring hur förändringar i den demografiska strukturen kan tänkas ha påverkat välfärdssystemen. 
  
 5.3 
  
 Den svenska åldersfördelningens utveckling sedan  
  
 1960-talet 
  
 Ett viktigt verktyg för att förstå hur en befolknings åldersstruktur för- ändras över tiden är det demografiska begreppet kohort. Ursprungligen var kohort en beteckning på en enhet i den romerska hären som rekryte- rats från samma ort. I den romerska härens slagordning bildade kohor- ten en kolonn uppdelad i tre linjer om sammanlagt runt 360 man. Inom demografin avser kohort en grupp av individer med samma födelsetid. De svenska  
 40-talisterna 
  utgör på detta sätt en kohort medan 50- talisterna utgör en annan. I en befolkningstabell som beskriver ålders- strukturen i ett land över tiden kan man följa en kohorts åldrande ge- nom att läsa diagonalt i tabellen. T.ex. så hittar man år 1959 fyrtiota- listkohorten i kolumnen med antalet personer som är  
 10-19 
  år medan vi tio år senare får läsa i kolumnen för  
 20-29 
  år gamla för att hitta dem. En kohort rör sig därför genom åldersstrukturen på samma sätt som en romersk kohort en gång rörde sig över slagfältet. 
 I en sluten befolkning kan förskjutningar i åldersstrukturen enbart uppstå som ett resultat av att de kohorter som avlöser varandra i en viss åldersgrupp är av olika storlek. Numera är den viktigaste orsaken till storleksskillnader mellan kohorter att födelsetalen varierar över tiden. Ser vi historiskt har emellertid variationer i dödligheten varit av stor betydelse. T.ex. så föddes det i Sverige i början av  
 1800-talet 
  i stort sett lika många människor per år som det gör idag. I vuxen ålder hade emellertid antalet individer i kohorten decimerats så starkt att Sveriges befolkning trots i princip lika många födda barn per år bara var en fjär- dedel av vad den är idag. I befolkningar som påverkas av migration kan emellertid en kohort både krympa och svälla. Utflyttning påskyndar kohortens krympning medan inflyttning kan få den att svälla. 
 Ser vi nu till åldersutvecklingen i Sverige under slutet av  
 1900-talet 
  så har den i huvudsak formats av den storleksfördelning som svenska kohorter uppvisade redan år 1970, se figur 1. I detta diagram visas dels den faktiska åldersstrukturen i form av staplar, dels en linje som visar hur en medelstor kohort kommer att utvecklas om hänsyn tas till det 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 149 
  
 dödlighetsmönster som rådde i slutet av  
 1970-talet. 
  Kohorter som lig- ger över jämförelselinjen är större, medan de som ligger under är mind- re än genomsnittet. 
  
 Figur 1 
 . Kohorter 1970 
  
 0-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-34 
  
 35-39 
  
 40-44 
  
 45-49 
  
 50-54 
  
 55-59 
  
 60-64 
  
 65-69 
  
 70-74 
  
 75-79 
  
 80-84 
  
 85-89 
  
 90-94 
  
 95-99 
  
 100+ 
  
 700000 
  
 600000 
  
 500000 
  
 400000 
  
 300000 
  
 200000 
  
 100000 
  
 0 
  
 1965-1969 
  
 1960-1964 
  
 1955-1959 
  
 1950-1954 
  
 1945-1949 
  
 1940-1944 
  
 1935-1939 
  
 1930-1934 
  
 1925-1929 
  
 1920-1924 
  
 1915-1919 
  
 1910-1914 
  
 1905-1909 
  
 1900-1904 
  
 1895-1899 
  
 1890-1894 
  
 1885-1889 
  
 1880-1884 
  
 1875-1879 
  
 1870-1874 
  
 –1875 
  
 Faktisk åldersstruktur 
  
 Jämn åldersstruktur 
  
 Här kan vi för det första konstatera att alla kohorter som fötts tidigare än 1905 är mindre än genomsnittet. Detta beror på att de kohorter som föddes i slutet av  
 1800-talet 
  var utsatta för högre dödsrisker framförallt under barn- och ungdomsåren. En ytterligare krympning av dessa ko- horter skedde sedan genom den omfattande emigrationen från Sverige i början av seklet. 
 Kohorterna födda mellan 1905 och 1925 är i stort sett alla större än genomsnittet. Orsaken är att dessa kohorter föddes under en period då fertiliteten fortfarande var förhållandevis hög samtidigt som mortalite- ten fallit markant. De har inte heller påverkats lika negativt av utvand- ring. 
 Kohorterna födda från 1925 till 1939 ligger däremot långt under ge- nomsnittet. Bakgrunden till detta är mellankrigstidens kris i befolk- ningsfrågan. Födelsetalens uppsving under  
 1940-talet 
  syns också tyd- ligt i figuren. Först i slutet av  
 1950-talet 
  hittar vi en kohort som ligger på medelnivå. Även  
 1960-talets 
  kohorter ligger något över genomsnit- tet. 
 Med hjälp av jämförelsenivån kan man också läsa ut vilka framtida förändringar i ålderssammansättningen som ligger inbäddade i 1970 års åldersstruktur. Stora kohorter kommer nämligen att ligga kvar på en nivå över genomsnittet medan små kohorter kommer att ligga kvar un- 
  
 150  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 der. Ökningen av de äldsta åldersgrupperna efter 1970 beror därför en- ligt denna figur på att de stora kohorterna från perioden  
 1905-1924 
  går in i pensionsåldern och där ersätter de mindre kohorterna från tiden före 1905. 
 Ser vi sedan på utvecklingen av antalet personer i övre medelåldern,  
 50-64 
  år, så framgår det att denna grupp kommer att gå tillbaka från en bit in på  
 70-talet 
  fram till 1990. Här kommer ju de kraftiga kohorterna från seklets början att ersättas av de små kohorter som föddes i mellan- krigstiden. 
 Figuren illustrerar också tydligt den kraftiga impuls som fyrtiota- listgenerationen skapat i den svenska åldersstrukturen. Styrkan i denna impuls beror inte bara på att kohorten i sig är stor. Pulsen förstärks av att  
 40-talistkohorten 
  följer i spåren på den rekordsvaga mellankrigsko- horten. Runt 1970 befann sig  
 40-talisterna 
  i  
 20-årsåldern 
  och de passe- rade sedan under 1970- och  
 1980-talet 
  30- och  
 40-årsåldern. 
  
 I figur 2 visas på motsvarande sätt läget år 1990. Jämförelsenivån bygger här på dödligheten under perioden  
 1988-1992. 
  Som framgår av figur 2 så skiljer sig den demografiska situationen 1990 avsevärt från läget tjugo år tidigare. 1990 så ligger de äldsta kohorterna mycket nära medelstorleken medan medelålderskohorterna ligger långt under. För  
 1990-talet 
  innebär detta att de yngsta pensionärerna faktiskt har blivit färre i takt med att de kraftiga kohorterna från tiden före 1925 ersatts av de magra kohorterna från perioden  
 1925-1939. 
  
 Figur 2.  
 Kohorter 1990 
  
 0-4 
  
 5-9 
  
 10-14 
  
 15-19 
  
 20-24 
  
 25-29 
  
 30-34 
  
 35-39 
  
 40-44 
  
 45-49 
  
 50-54 
  
 55-59 
  
 60-64 
  
 65-69 
  
 70-74 
  
 75-79 
  
 80-84 
  
 85-89 
  
 90-94 
  
 95-99 
  
 100+ 
  
 700000 
  
 600000 
  
 500000 
  
 400000 
  
 300000 
  
 200000 
  
 100000 
  
 0 
  
 1985-1989 
  
 1980-1984 
  
 1975-1979 
  
 1970-1974 
  
 1965-1969 
  
 1960-1964 
  
 1955-1959 
  
 1950-1954 
  
 1945-1949 
  
 1940-1944 
  
 1935-1939 
  
 1930-1934 
  
 1925-1929 
  
 1920-1924 
  
 1915-1919 
  
 1910-1914 
  
 1905-1909 
  
 1900-1904 
  
 1895-1899 
  
 1890-1894 
  
 –1889 
  
 Faktisk åldersstruktur 
  
 Jämn åldersstruktur 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 151 
  
 5.3.1 
  
 1990-talets 
  
  åldersstruktur 
 Det mest markanta trendbrottet ser vi i antalet personer i åldern  
 50-64 
  år. 1990 års åldersstruktur ger helt andra förutsättningar än vi hade un- der  
 80-talet. 
  1990 befolkades övre medelåldern av de rekordsvaga ko- horterna från mellankrigstiden. Under  
 1990-talet 
  har dessa svaga ko- horter efterhand ersatts av de talrika  
 40-talisterna. 
  Vi har därmed fått en kraftig uppgång av antalet personer i övre medelåldern. 
 Åldersstrukturerna 1970 respektive 1990 kan i en mening ses som spegelvända i förhållande till varandra. Där 1970 års åldersstruktur har underskott – åldersgrupperna över 65 och yngre medelåldern – så finns det 1990 ett överskott. I övre medelåldern däremot – där 1970 års ål- dersstruktur har överskott – så uppvisar 1990 års åldersstruktur ett un- derskott. 
 Jämförelsen mellan Sverige 1970 och 1990 visar att åldersstrukturen över en relativt begränsad period kan förändras på ett mycket påtagligt sätt. Orsaken till dessa variationer är dels de långsiktiga fluktuationer i kohortstorleken som hör samman med den demografiska transitionens förlopp och långsiktigt fallande födelsetal (se Ramirez och Miller, 2000), dels de mer kortsiktiga variationer som beror på kraftiga fluktu- ationer i fertiliteten. 
  
 5.3.2 
  
 Den ekonomiska livscykeln 
  
 Hur betydelsefulla är då dessa variationer? I slutänden kan en sådan fråga endast besvaras genom att man empiriskt undersöker sambanden mellan åldersstruktur och ekonomi. Men även teoretiskt kan vi förvänta oss att se vissa samband. Orsaken är tydliga och över tiden relativt sta- bila mönster i hur människors ekonomiska beteende förändras över livscykeln. De resurser i form av humankapital och andra tillgångar som de förfogar över varierar också på ett regelbundet sätt över livscy- keln. 
 Ser vi till det allra grövsta mönstret så kan människans liv sägas sön- derfalla i tre faser. Det mänskliga livet inleds alltid med en barndoms- fas där individens produktiva förmåga är lägre än hennes konsumtions- behov. Barndomsfasen följs sedan av en vuxenfas då människan kan producera ett överskott utöver vad hon behöver för sin egen omedelba- ra överlevnad. För dem som inte dör under denna period följer senare en åldrandefas där den produktiva förmågan återigen avtar så att indi- viden på nytt blir beroende av andra för sin överlevnad. I internatio- nella statistiska publikationer används dessa livsfaser för att indela be- 
  
 152  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 folkningen i barn  
 (0-14 
  år), befolkning i arbetsför ålder  
 (15-64 
  år) och äldre (65- år). 
 Men människors ekonomiska beteende över livscykeln påverkas inte bara av deras produktionsförmåga. Av central betydelse är också deras deltagande i reproduktionen. Människors reproduktiva fas inträffar nästan uteslutande under den arbetsföra delen av livet och för de flesta människor i moderna samhällen så är den reproduktiva fasen betydligt kortare än den produktiva. Detta betyder att man i arbetsför ålder kan skilja mellan tre perioder: 
  
 En ungdomsperiod som sträcker sig från det fysiska vuxenblivandet fram till familjebildningen. Statistiskt skulle denna period ungefär- ligen kunna avgränsas till åldrarna från 15 till 29 år. 
  
 En familjeförsörjarperiod som omfattar tiden från familjebildningen tills dess att ens barn inträtt i arbetsför ålder. Det rör sig här unge- färligen om åldrarna  
  
 30-49 
  år 
  
 En övre medelålder som omfattar tiden från det att ens barn blivit arbetsföra tills man själv inträder i ålderdomen. I huvudsak omfattas denna period av åldrarna  
  
 50-64 
  år. 
 I samband med att alltfler människor uppnår en mycket hög ålder har behovet ökat av att urskilja olika perioder också i ålderdomen. I första hand har man här kunnat konstatera att yngre pensionärer mellan 65 och 75 år i viktiga avseenden skiljer sig från äldre pensionärer över 75, framförallt när det gäller hälsan och mortaliteten, men till följd därav också när det gäller konsumtionsmönster och arbetskraftsdeltagande. 
 Ser vi nu till dessa olika livsfaser uppvisar de mycket tydliga kän- netecken. Barndomsfasen kännetecknas av en hög grad av beroende, inte bara när det gäller fysisk försörjning utan också för omvårdnad, tillsyn och kognitiv stimulans.  
 Ungdomsfasen  
 präglas av hög geogra- fisk rörlighet, inträde på arbetsmarknaden, inträde på bostadsmarkna- den och familjebildning men också av relativt låga inkomster, under- ordnade positioner och för män relativt hög brottsbenägenhet.  
 Familje- försörjarfasen  
 präglas av hög skuldsättning, pressad ekonomi, stora utrymmeskrav men också ökande inkomster och mer ansvarsfulla posi- tioner i yrkeslivet. 
 I den  
 övre medelåldern  
 minskar försörjningsbördan, sparandet ökar och finansiella tillgångar (aktier, fonder, bankmedel) får en större bety- delse. Den geografiska rörligheten är låg och man byter mer sällan ar- bete. En stor andel av de förvärvsaktiva innehar överordnade positio- ner. Kriminaliteten är mycket låg. Egenföretagandet är som högst. 
 De  
 unga pensionärernas  
 främsta kännetecken är en låg förvärvsin- tensitet och att de sänker sitt sparande. Unga pensionärer är även starkt 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 153 
  
 beroende av offentliga transfereringar för sin försörjning. Jämfört med medelålders har de en högre dödlighet. Äldre pensionärer uppvisar ett efterhand alltmer försämrat hälsoläge och deras mortalitet blir med sti- gande ålder allt högre. I motsats till vad man skulle förvänta sig från en livscykelmodell för sparandet har de däremot ett positivt sparande. Detta kan bero på att ett försämrat hälsoläge minskar deras konsum- tionsförmåga. De äldres positiva sparande kan emellertid också delvis vara en illusion. Eftersom personer utan förmögenhet har en högre dödlighet så kan den genomsnittliga förmögenheten i en kohort öka när den successivt tunnas ut. 
  
 5.4 
  
 Ålderseffekter på ekonomin 
  
 De åldersvariationer som skapas när olika stora kohorter rör sig genom åldersstrukturen sätter spår i den makroekonomiska utvecklingen p.g.a. att människors ekonomiska beteende förändras över livscykeln. Man kan tänka sig att dessa effekter uppstår på två sätt. För det första kan det vara fråga om en ren aggregeringseffekt. En ökning av antalet unga med hög flyttningsbenägenhet leder t.ex. till att antalet observerade flyttningar ökar. Om en individs beteende påverkar andra individer kan emellertid en åldersförskjutning leda till en andra typ av effekter som skiljer sig från dem vi rent mekaniskt kan räkna fram med hjälp av in- formation om åldersspecifika beteenden. Man måste nämligen också räkna med att de åldersspecifika beteendena kan komma att påverkas. T.ex. så kan en stor kohorts inträde på arbetsmarknaden leda till en press nedåt på lönerna som får de unga att utbilda sig längre, se Sanders son (1986). Lägre löner för de unga kan sedan påverka andra delar av ekonomin i enlighet med ekonomiska och sociologiska mekanismer som i sig inte behöver vara direkt relaterade till demografin. 
 Tillvägagångssättet för att analysera ålderseffekter skiljer sig åt be- roende på om syftet är att påvisa de  
 enkla ålderseffekter  
 som kan räk- nas fram direkt från data över åldersspecifika beteenden eller om man är ute efter de  
 sammansatta ålderseffekter  
 som uppstår när en ålder- schock påverkar de åldersspecifika beteendena. I det första fallet här- leds ålderseffekterna på grundval av mikrodata och man kan sedan un- dersöka hur mycket av t ex en ökad migration som beror på att antalet unga med hög flyttbenägenhet har ökat. För att analysera sammansatta ålderseffekter skattar man istället regressionsmodeller, där den stude- rade makrovariabeln ses som en funktion av åldersstrukturen mätt som exempelvis befolkningsandelar för olika åldersgrupper. 
 En svårighet med regressionsansatsen är att åldersvariablerna måste uppvisa en hygglig variation om regressionsmetoden ska fungera. Ef- 
  
 154  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 tersom åldersandelarna förändras långsamt så innebär detta att det krävs relativt långa tidsserier för att en skattning av ålderseffekter ska ge tillförlitliga resultat. När man väl har ett empiriskt material som uppfyller fordringarna så har emellertid regressionsmetoden visat sig vara en robust metod för att granska sambanden mellan befolknings- struktur och makroekonomisk utveckling. 
 Vilka är då de makroekonomiska variabler som i första hand bör va- ra kopplade till åldersstrukturen? En uppenbar kandidat är naturligtvis sparandet. Eftersom människors produktiva förmåga växlar starkt med åldern medan konsumtionsbehoven är relativt stabila så kommer livscykeln att kännetecknas av omväxlande underskotts- och över- skottsfaser (Larson och Williams, 1954; Bentzel, 1959). Teore- tiskt sett bör barnperioden och åldrandeperioden vara en tid av under- skott medan den senare delen av det yrkesaktiva livet bör vara en tid av överskott. 
 I den internationella litteraturen är Martin (1969) en tidig och välkänd referens för empiriska samband mellan åldersstruktur och sparande. Leffs studie har ifrågasatts men under  
 1980-talet 
  har Wade och Gonzalez (1982) och Gonzalez (1987) i huvudsak bekräftat Anderson resultat. Andra studier som pekar i samma riktning är Nguyen och Rivera (1996) och Horioka (1997) som kunnat visa på robusta samband mellan kvoten försörjda i befolkningen och sparandet. Nyligen har Long och Simmons (1997) och Long (1998) kunnat visa på mycket kraftiga samband mellan sparandet och åldersfördelningen i Östra och Sydöstra Asien, samt i ett urval länder över hela världen. När det gäller före- komsten av ålderseffekter på sparandet i makrodata är resultaten i stort sett entydiga. 
 Forskare som utgår från studier på mikronivå är emellertid mer tveksamma till livscykelhypotesen, t.ex. Scott (1994), Young m.fl. (1991). I studier på hushållsdata har man nämligen visat på stora samtidiga förändringar i varje åldersgrupps sparkvot när den aggrege- rade sparkvoten förändrats. Följaktligen måste man dra slutsatsen att den i makrodata observerade korrelationen mellan sparande och ålders- struktur endast i liten utsträckning kan förklaras av en enkel livscyke- leffekt på hushållens sparande. För en fördjupad teoretisk diskussion av sambandet mellan sparande och åldersstruktur se Miller och Ramirez (1999b) och Ramirez och Miller (2000). 
 I figur 3 visas hur sambandet mellan åldersstruktur och sparande ser ut i svenska data. Här bekräftas i allt väsentligt det mönster som vi en- ligt livscykelmodellen borde förvänta oss. Andelen barn har en stark negativ effekt och även de båda pensionärsgrupperna har negativa ef- fekter. Den starkaste positiva effekten har istället andelen  
 50-64- 
  åringar. Familjeförsörjargruppen i  
 30-49 
  års åldern har också en positiv 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 155 
  
 effekt. Ett liknande mönster hittar man även i data från andra OECD- länder. 
  
 Figur 3 
 . Ålderseffekter på den nationella sparkvoten, Sverige 1946- 1996 
 2,5 
 2 
 1,5 
 1 
 0,5 
 0 
  
 -0,5 
  
 -1 
  
 -1,5 
  
 0–14 
  
 15-29 
  
 30-49 
  
 50-64 
  
 65-74 
  
 75+ 
  
 Vid en tolkning av figur 3 ska man ha i minnet att sparandet inte enbart avser hushållssparande utan även företagens och den offentliga sek- torns sparande. För att förklara hur åldersfördelningen påverkar spa- randet räcker det alltså inte med att se hur det individuella sparandet utvecklas utan man måste också exempelvis ta hänsyn till hur den of- fentliga sektorns intäkter och utgifter påverkas av olika åldersgrupper. 
 Det intressanta med figur 3 är att den visar hur åldersstrukturen på- verkar en variabel som enligt gängse ekonomisk teori har betydelse för en rad makroekonomiska samband. För det första kan det finnas ett samband mellan sparandets nivå och räntan. Eftersom räntan kan ses som pris på sparmedel så bör den stiga när sparandet är lågt och sjunka när sparandet är högt. En låg räntenivå bör i sin tur underlätta investe- ringar och ekonomisk tillväxt medan en hög räntenivå kommer att ver- ka dämpande på investeringarna. Existensen av ålderseffekter på spa- randet gör därför att vi kan misstänka ålderseffekter även på investe- ringarna och på den ekonomiska tillväxten. 
 En annan möjlig effekt gäller bytesbalansen. Ett land med högt spa- rande konsumerar förhållandevis litet. Detta betyder att importefterfrå- gan dämpas och exporten stimuleras. Ett högt sparande kan därför ska- pa möjligheter för en positiv bytesbalans och på motsvarande sätt kan ett lågt nationellt sparande leda till bytesbalansunderskott. Därför bör man hitta bytesbalanseffekter av en ändrad åldersstruktur. 
  
 156  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 En tredje möjlig effekt av förändringar i det nationella sparandet är förskjutningar i prisnivån. När sparandet går upp innebär det ju ett bortfall av inhemsk efterfrågan. Om detta bortfall inte fullt ut kompen- seras av ökande investeringar eller ökad export kan följden bli en däm- pad aktivitet med arbetslöshet och sjunkande inflation som konsekvens. Omvänt kan en nedgång i sparandet leda till en stegrad inhemsk efter- frågan och en press uppåt på priserna. Ålderseffekter på det nationella sparandet gör därför att man bör förvänta sig att inflationen också kan påverkas av åldersstrukturen. 
 Förutom sparandet finns det alltså flera makroekonomiska variabler som kan misstänkas vara kopplade till åldersstrukturen, t.ex. investe- ringarna, tillväxten, bytesbalansen och inflationen. Många fler kan tän- kas, se Fair och Morris (1991) t.ex., men utrymmet här kräver en begränsning. Hur viktiga sådana teoretiska samband är går bara att be- svara genom empiriska undersökningar. 
  
 5.4.1 
  
 Ålderseffekter på investeringar 
  
 I en studie, baserad på data för 100 länder, visade Long (1998) att ålderseffekterna på investeringskvoten inte ser likadana ut som ålder- seffekterna på sparkvoten. I en senare studie har Ramirez och Miller (1999b) kunnat visa att även om man använder data bara från OECD- området kan skilda ålderseffekter på investeringar och sparande påvi- sas. Detta resultat är anmärkningsvärt eftersom sparkvoten och investe- ringskvoten för de flesta länder ofta är ungefär lika stora. Det enda som skiljer dem åt är bytesbalansens saldo. Även i Sverige finns det en skillnad mellan ålderseffekterna på investeringarna och på sparandet, se figur 4. Liksom i OECD är den största skillnaden i  
 65-74 
  gruppen. Dessa har en negativ effekt på sparandet men en positiv effekt på in- vesteringarna. 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 157 
  
 Figur 4 
 . Ålderseffekter på investeringar och sparande i Sverige 1946- 
  
 1996 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 -1 
  
 -2 
  
 -3 
  
 0–14 
  
 15-29 
  
 30-49 
  
 50-64 
  
 65-74 
  
 75+ 
  
 Investeringar 
  
 Sparande 
  
 Om man mer i detalj studerar ålderseffekterna på investeringsefterfrå- gan så visar det sig att effekterna skiljer sig mellan olika typer av in- vesteringar. När det gäller byggnadsinvesteringar så finns det t.ex. en stark positiv effekt av andelen unga vuxna. Detta gäller såväl i Sverige (Pettersson, 1990) som OECD (Miller och Ramirez, 1999c). Detta är naturligt med tanke på att hushållsbildning är en viktig faktor bakom bostadsefterfrågan. 
 När det gäller näringslivets investeringar finns det istället i OECD- området en stark koppling till  
 50-64 
  års gruppens utveckling (Miller och Ramirez, 1999b). En förklaring till detta kan vara Gilbert (1969) hypotes om att yrkesskicklig arbetskraft är komplementär till kapitalutrustning. Om yrkesskicklig arbetskraft är koncentrerad i den äldre delen av arbetskraften leder då en ökning av denna grupp till öka- de kapitalinvesteringar. En annan förklaring kan vara att näringslivsin- vesteringarna påverkas av hushållens portföljval. Runt 50 skiftar de flesta sin förmögenhetsportfölj från reala tillgångar (läs egna hem) till finansiella tillgångar (aktier, obligationer, pensionsförsäkringar), se Ekman (1996) för en empirisk studie i Sverige och Skinner (1989) för en i USA. Om detta leder till att aktiekurserna går upp underlättas fö- retagens kapitalförsörjning, vilket kan stimulera näringslivets investe- ringar. 
  
 158  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 5.4.2 
  
 Ålderseffekter på tillväxten 
  
 Figur 5 visar hur ålderseffekterna på Sveriges ekonomiska tillväxt ser ut om man skattar en modell på data för perioden  
 1945-1998. 
  Som framgår av modellen så liknar detta mönster i mycket det mönster vi hittar på sparandet och investeringarna. 
  
 Figur 5 
 . Ålderseffekter på ekonomisk tillväxt, Sverige  
 1946-1996 
  
 1,5 
  
 1 
  
 0,5 
  
 0 
  
 -0,5 
  
 -1 
  
 -1,5 
  
 0–14 
  
 15-29 
  
 30-49 
  
 50-64 
  
 65-74 
  
 75+ 
  
 Att ålderseffekterna på sparandet och på den ekonomiska tillväxten liknar varandra kan man lätt förklara med hjälp av Gibbs nu- mera klassiska tillväxtmodell. Enligt Compton (1956) så kommer till- växttakten att på lång sikt att bestämmas av takten i den teknologiska utvecklingen. På kort sikt har emellertid både sparkvoten och den redan uppnådda nivån på per capitainkomsten betydelse. Allt annat lika kommer ett land med hög sparkvot att ha en snabbare tillväxt än andra länder. Under i övrigt lika förhållanden kommer också länder med läg- re per capitainkomst att växa snabbare än länder som uppnått en högre inkomst. Enligt  
 Solow-modellen 
  bör man därför förvänta sig att en ål- dersgrupp som har en positiv effekt på sparkvoten också ska ha en po- sitiv effekt på den ekonomiska tillväxten. 
 Att åldersstrukturen har effekter på den ekonomiska tillväxten har under  
 1990-talet 
  påvisats i en rad studier: McMillan och Baesel (1990), Ramirez (1994), Sullivan och Mcclain (1994), Curtis (1996), Johnson och Dominguez (1997), Johnson och Perry (1998), Lin (1998), Pacheco (1998), Miller och Ramirez (1999a), Miller (1999a), Bloom et al. (1999). Enligt dessa studier befordras ekonomisk tillväxt 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 159 
  
 av en hög andel i aktiv ålder, speciellt medelålders, medan fler gamla och fler unga leder till sämre tillväxt. 
 Få torde därför bli förvånade av att man kan hitta en korrelation mellan åldersfördelning och tillväxt i svenska data. Det förvånande är styrkan i sambandet. Omkring hälften av variationen i tillväxt under efterkrigstiden, och framförallt variationen i trendutveckling, förklaras i statistisk mening av förändringarna i åldersfördelningen. 
 Man kan formulera flera teoretiska hypoteser som förklarar korrela- tionen, t.ex. en ökad mängd humankapital i form av erfarenhet, eller från en annan vinkel ett relativt överutbud av kapital och svag konsum- tionsefterfrågan som gör investeringar relativt billigare. Andra hypote- ser kan framläggas, t.ex. ökad arbetsdisciplin och stabilitet i arbets- kraften då den relativa tätheten av äldre ökar, fler småföretagare som bygger upp ett innovationstryck, etc. 
 Förutom dessa mer eller mindre uppenbara förklaringar av tillväx- teffekterna finns emellertid flera andra mer indirekta mekanismer. Miller och Ramirez (1999a) finner t ex att då man inkluderar kon- trollvariabler för handel och inflation förändras ålderseffekterna på tillväxten. Detta antyder att delar av effekterna kan tänkas uppstå ge- nom bytesbalanseffekter, förändringar i  
 import-och 
  exportmönstren samt i ekonomiernas underliggande inflationstryck. Det verkar också troligt att effekter kan uppstå via de förändrade kraven på offentlig sektor och budgetbalansen som uppstår då en stor kohort (som i övre medelåldern ger ett nettotillskott till offentlig sektor genom höga skat- tebetalningar och lågt utnyttjande) går i pension och börjar konsumera ur de pensionsfordringar den ackumulerat. 
 Sammansättningseffekter kan också spela en roll speciellt för de ne- gativa effekterna av den pensionerade befolkningen. Dessa efterfrågar tjänster, speciellt vårdtjänster, i betydligt högre omfattning än befolk- ningen i allmänhet. Produktivitetsutvecklingen inom tjänstesektorn är mycket långsammare än inom den varuproducerande delen av ekono- min (åtminstone så som den faktiskt mäts) och en ökad vikt för dessa sektorer kan därför bidra till en långsammare tillväxt. 
  
 5.4.3 
  
 Bytesbalansen 
  
 Under hela efterkrigstiden har bytesbalansen varit en av de centrala  
 ekonomisk-politiska 
  indikatorerna. Överskott i bytesbalansen har fått politikerna att känna tillförsikt medan underskott har lett till profetior om landets snara nedgång. Sett i relation till de känslor som investerats i årtionden av heta debatter om bytesbalansens utveckling är det bud- skap som Long ovan refererade studie formulerar påfallande trivialt: 
  
 160  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 Bytesbalansunderskott uppstår som en följd av något olika ålder- smönster i sparande och investeringar samt förskjutningar i befolkning- ens åldersstruktur. 
 I OECD är det enligt våra skattningar (Miller och Ramirez, 1999b) gruppen  
 65-74 
  år som kan skapa problem med bytesbalansen. Denna grupp har en stor negativ effekt på sparandet men inte en motsvarande negativ effekt på investeringarna. Eftersom bytesbalansen är skillnaden mellan sparande och investeringar medför en stor ökning av gruppen unga pensionärer därför en tendens för bytesbalansen att försämras. När gruppen över 75 växer till förbättras dock situationen. Det kan bero på gruppens negativa effekt på bostadsinvesteringarna och de äldstas sparsamma livsföring, eller det kan vara en effekt av att deras efterfrå- gan i högre grad riktar sig mot varor och tjänster, inom till exempel sjukvården, som inte så lätt kan importeras. I vilket fall som helst har 75+ pensionärerna en positiv effekt på bytesbalansen. Samma mönster som i  
 OECD-länderna 
  hittar vi även när vi skattar ålderseffekter på den svenska bytesbalansen, se figur 6. 
  
 Figur 6 
 . Ålderseffekter på bytesbalansen, Sverige  
 1946-1996 
  
 1,5 
  
 1 
  
 0,5 
  
 0 
  
 -0,5 
  
 -1 
  
 -1,5 
  
 -2 
  
 0–14 
  
 15-29 
  
 30-49 
  
 50-64 
  
 65+ 
  
 75+ 
  
 Dessa resultat visar att bytesbalansunderskott inte behöver ses som ett tecken på ekonomiskt och politiskt förfall. Istället är det återkommande naturliga inslag i en ekonomi där individernas olikartade livssituationer får genomslag i makroekonomin. Precis som individer, familjer och hushåll kan gå igenom perioder av överskott och underskott så kan samma sak hända med hela länder. På individuell nivå löser man om- fördelningsproblemen med hjälp av finansiella institutioner och offent- liga fördelningssystem. För länder gäller på samma sätt att man bör 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 161 
  
 använda sig av den internationella kapitalmarknaden och låna när för- sörjningsbördan är stor och låna ut när den är liten. 
  
 5.4.4 
  
 Inflation 
  
 Många makroekonomiska problem rör frågan om hur man på kort sikt ska väga inflationstryck mot arbetslöshet,  
 BNP-utveckling 
  etc. I Miller och Ramirez (1998, 2000) bekräftar vi på ett  
 OECD-urval 
  McMillan och Baesels (1990) samt Wilson (1996) resultat för USA respektive Australien att också inflationen är starkt korrelerad med åldersstruktu- ren. Detta är inte oväntat eftersom de effekter på aggregerad efterfrå- gan som nettosparare respektive nettokonsumenter har borde leda till sådana effekter enligt gängse makroteorier. Åldersvariablerna ger be- tydligt bättre långsiktiga prognoser av den svenska inflationsutveck- lingen under  
 1990-talet 
  än gängse prognosmetoder. Medan Riksban- kens egna metoder konsekvent har överskattat inflationsutvecklingen ger åldersbaserade prognoser en betydligt mer realistisk bild av ut- vecklingen. Åldersbaserade skattningar av tillväxten under  
 1990-talet 
  visar sig vara nästan identiska med Riksbankens mått för potentiell  
 BNP-utveckling. 
  I Miller (1999b) ges en detaljerad framställning av dessa resultat. 
 I såväl svenska som  
 OECD-skattningar 
  framstår gruppen yngre pen- sionärer som den som främst ökar inflationstrycket medan gruppen mellan  
 30-50 
  är den som främst minskar trycket (men även äldre pen- sionärer), se figur 7. Som framgår av figuren så är ålderseffekterna på inflationen i princip spegelbilder av ålderseffekterna på bytesbalansen. Att det förhåller sig på detta sätt kan man relativt lätt förklara med hjälp av ekonomisk teori. Ett bytesbalansunderskott uppkommer när det inhemska sparandet inte räcker till för att finansiera de investering- ar som ett land gör. Den totala inhemska efterfrågan (konsumtion + investeringar) kommer alltså att vara större än den totala inhemska produktionen. Därför uppkommer ett bytesbalansunderskott samtidigt som den inhemska prisnivån pressas upp av att den inhemska efterfrå- gan stiger. Vid fasta växelkurser leder inhemsk inflation till att in- hemska varor blir dyrare i förhållande till utländska varor. 
  
 162  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 Figur 7.  
 Ålderseffekter på inflationen, Sverige  
 1946-1998 
  
 5 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 -1 
  
 -2 
  
 -3 
  
 0–14 
  
 15-29 
  
 30-49 
  
 50-64 
  
 65-74 
  
 75+ 
  
 5.4.5 
  
 Sammanfattning 
  
 Det finns gott om empiriska belägg för att befolkningens åldersstruktur samvarierar med ett stort antal makroekonomiska variabler, både på kvantitetssidan och prissidan. Man måste då dra slutsatsen, hur obe- kväm den än är, att enkla partiella modeller av den typ som kan repre- senteras av livscykelmodellen för sparande sannolikt inte räcker för att förklara den sparandeutveckling vi kan iaktta i makrodata. Ett stort an- tal indirekta mekanismer måste också tas i beaktande. Exempelvis kommer åldersstrukturen via inflation och tillväxt med säkerhet att på- verka det aggregerade sparandet på ett sätt som kan förstärka livscyke- leffekterna i vissa fall och motverka dem i andra fall. Men även andra variabler, som variationer i tillgångspriser, rörligheten och relativlö- nerna på arbetsmarknaden, bostadsmarknaden och därmed associerade tröga anpassningar kan vara viktiga komponenter i förståelsen av hur  
 ekonomisk-politiska 
  åtgärder kan påverka det framtida sparandet i olika kohorter. 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 163 
  
 5.5 
  
 Åldersutvecklingens betydelse för svensk ekonomisk utveckling 
  
 I figur  
 8-12 
  visas hur mycket av variationen i sparande, investeringar, tillväxt, bytesbalans och inflation under perioden  
 1960-1998 
  som för- klaras av regressionsmodeller med åldersandelarna som förklarande variabler. En granskning av dessa kurvor visar två saker. För det första att åldersmodellerna fångar upp mycket av den medellånga variationen i dessa makrovariabler. För det andra att på kort sikt kan avvikelserna mellan de verkliga värdena och de åldersbestämda vara relativt stora. 
  
 Figur 8.  
 Nationell sparkvot,  
 1960-1999 
  
 27% 
  
 25% 
  
 23% 
  
 21% 
  
 19% 
  
 17% 
  
 15% 
  
 13% 
  
 1960 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 Faktisk utveckling 
  
 Enligt åldersmodell 
  
 164  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 Figur 9 
 . Investeringskvot,  
 1960-1999 
  
 27% 
  
 25% 
  
 23% 
  
 21% 
  
 19% 
  
 17% 
  
 15% 
  
 13% 
  
 1960 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 Faktisk 
  
 Enligt åldersmodell 
  
 Figur 10.  
 Sveriges ekonomiska tillväxt,  
 1960-1999 
  
 8% 
  
 6% 
  
 4% 
  
 2% 
  
 0% 
  
 -2% 
  
 -4% 
  
 1960 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 Faktisk 
  
 Enligt åldersmodell 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 165 
  
 Figur 11 
 . Gaines  
 1960-1999 
  
 4% 
  
 3% 
  
 2% 
  
 1% 
  
 0% 
  
 -1% 
  
 -2% 
  
 -3% 
  
 -4% 
  
 -5% 
  
 1960 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 Faktisk 
  
 Enligt åldersmodell 
  
 Figur 12 
 . Inflation,  
 1960-1999 
  
 14% 
  
 12% 
  
 10% 
  
 8% 
  
 6% 
  
 4% 
  
 2% 
  
 0% 
  
 -2% 
  
 -4% 
  
 1960 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 Faktisk 
  
 Enligt åldersmodell 
  
 De tydligaste ålderseffekterna gäller inflationen och tillväxten. Här fångar åldersmodellerna drygt 80 procent av variationen i femåriga gli- dande medelvärden. För investeringar och sparande är andelen något lägre, runt 70 procent, och för bytesbalansen fångas omkring hälften av variansen i de femåriga medelvärdena av åldersvariablerna. Detta inne- bär att förskjutningar i åldersstrukturen är av central betydelse om man 
  
 166  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 vill förklara varför det över tiden sker grundläggande förskjutningar och trendbrott i ekonomins funktionssätt, s.k. strukturbrott. 
 Om vi t.ex. ser på den uppbromsning av den ekonomiska tillväxten som sker under  
 1970-talet 
  så finns det här en stark koppling till ålders- strukturen. Åldersstrukturen fortsätter sedan att vara relativt oförmånlig fram till mitten av  
 1990-talet, 
  men sedan sker det en omsvängning. Framemot millennieskiftet är de demografiska förutsättningarna för snabb ekonomisk tillväxt därför i stort sett lika bra som mot slutet av  
 1960-talet. 
  
 Även när det gäller inflationsutvecklingen så är ålderseffekterna starka. Åren runt 1980 visar åldersstrukturen en stark inflationstendens, medan det under  
 1990-talet 
  sker ett tydligt omslag till en deflationsten- dens. 
 Ser vi till den nationella sparkvotens utveckling så har den demo- grafiska utvecklingen skapat en långsiktig negativ trend från mitten av  
 1960-talet 
  och framåt. Först i mitten av  
 1990-talet 
  sker det här ett tyd- ligt trendbrott. Investeringskvoten uppvisar naturligt nog ett liknande mönster, med den viktiga skillnaden att förändringar i den demografiskt betingade investeringsefterfrågan släpar efter förändringarna i det de- mografiskt betingade sparandet. 
 Denna eftersläpning innebär att demografin från början av 1970- talet till början av  
 1990-talet 
  utövar en negativ effekt på bytesbalansen. När demografin några år in på  
 1990-talet 
  istället får en positiv effekt på sparandet, leder investeringseftersläpningen i stället till en positiv ef- fekt på bytesbalansen. 
 Bakom dessa långsiktiga förskjutningar i det makroekonomiska lä- get ligger framförallt de förskjutningar i demografin som redovisas i figur 13, dvs. utvecklingen i åldersgrupperna  
 0-14, 
 50-64, 
 65-74, 
  och 75+. De statistiska analyserna både av svenska data och  
 OECD-data 
  har visat att dessa åldersgrupper har starka effekter på både sparande, investeringar, tillväxt och inflation.  
 0-14 
  gruppen har negativa effekter på sparande, investeringar och tillväxt.  
 50-64 
  gruppen kännetecknas av att den har positiva effekter på sparande, investeringar och tillväxt. 65- 74 gruppen däremot har negativa effekter på sparandet och tillväxten men en starkt positiv effekt på inflationen. 75+ gruppen slutligen har negativ effekt på tillväxten och på sparandet. 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 167 
  
 Figur 13. 
 Ålderstrukturens utveckling,  
 1960-1999 
  
 25% 
  
 20% 
  
 0-14 
  år 
  
 50-64 
  år 
  
 15% 
  
 65-74 
  år 
  
 10% 
  
 75+ år 
  
 5% 
  
 0% 
  
 1960 
  
 1965 
  
 1970 
  
 1975 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 Statistiskt sett kan därför försvagningen av sparandet och tillväxten i Sverige från början av  
 1970-talet 
  till början av  
 1990-talet 
  kopplas dels till nedgången i andelen  
 50-64-åringar, 
  dels till en uppgång i andelen  
 65-74-åringar 
  och andelen 75 år och äldre. Under perioden  
 1977-1985, 
  då andelen  
 0-14 
  minskar, har detta en positiv effekt på tillväxten. Lika- 
  
 168  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 så bromsas fallet i sparkvoten upp. På motsvarande sätt kan den infla- tionsvåg som drabbar Sverige under 1970- och  
 1980-talen 
  och som eb- bar ut under  
 1990-talet 
  statistiskt sett kopplas till utvecklingen i ålders- gruppen  
 65-74 
  år, som ökar kraftigt fram till  
 1980-talet 
  för att sedan sjunka tillbaka under  
 1990-talet. 
  
 Kopplingarna mellan dessa demografiskt betingade förskjutningar i det makroekonomiska läget och de svenska välfärdssystemens utveck- ling går via olika mekanismer. Den kanske mest direkta kopplingen gäller budgetbalansen. Den nedåtgående trenden i den demografiskt betingade nationella sparkvoten har nämligen framförallt gett sig till känna genom ett försvagat offentligt sparande. Det katastrofala läget för den offentliga ekonomin i början av  
 1990-talet 
  var därför inte bara ett utslag av en tillfällig konjunktursvacka. Situationen förvärrades av att en rekordliten del av befolkningen befann sig i de mest högsparande åldrarna mellan  
 50-64 
  år och att en rekordhög andel av befolkningen befann sig i åldrarna över 65 år, som har negativa effekter på det natio- nella sparandet. Under de första åren av  
 1990-talet 
  ökade dessutom gruppen  
 0-14 
  år, vilket satte ytterligare negativ press på den nationella sparkvoten. 
 Under  
 1990-talets 
  lopp har emellertid de demografiska förutsätt- ningarna för att uppnå budgetbalans förbättrats. Nedgången i födelse- talen har minskat andelen  
 0-14-åringar. 
  Andelen  
 65-74-åringar 
  har minskat med en dryg procentenhet, medan andelen  
 50-64-åringar 
  har ökat med mer än tre procentenheter. Sammantaget så innebär dessa förändringar enligt den skattade åldersmodellen en stark demografisk impuls för ökat nationellt sparande. 
 Men det är inte bara via effekter på det nationella sparandet som de åldersbetingade förändringarna av makroekonomin har haft betydelse för välfärdsystemen. Även utvecklingen på arbetsmarknaden har indi- rekt koppling till demografin, eftersom  
 1990-talets 
  kraftigt ökade ar- betslöshet hänger nära samman med den övergång från hög till låg in- flation som inträffade i Sverige under första hälften av  
 1990-talet. 
  Den snabba uppbromsningen i prisutvecklingen var betingad av ett fall i aggregerad efterfrågan i samband med det demografiska omslaget i riktning mot ökad sparbenägenhet som inträffade under  
 1990-talet. 
  
 Ytterligare en koppling som är värd att uppmärksamma gäller till- växten. Från 1985 till 1993 försämrades de demografiska förutsättning- arna för ekonomisk tillväxt, bl.a. på grund av att andelen  
 0-14 
  åringar ökade men också p.g.a. en ytterligare nedgång i gruppen  
 50-64 
  år. Detta innebar att den reala resurstillväxten nådde en rekordlåg nivå, samtidigt som resursbehoven steg i form av en ökande andel barn och en ökande andel gamla pensionärer. Mot bakgrund av denna demogra- fiska situation blir det mer begripligt att  
 1990-talet 
  har kommit att 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 169 
  
 präglas av långtgående rationaliseringar och nedskärningar i barnom- sorg, skola, sjukvård och äldreomsorg. 
 En möjlighet att klara detta ansträngda resursläge hade varit att ut- nyttja den internationella kapitalmarknaden för att brygga över en be- svärlig period för folkhushållningen. Denna utväg var emellertid i det närmaste blockerad några år in på  
 1990-talet 
  p.g.a. de stora bytesbalan- sunderskott som Sverige hade ackumulerat. Som tidigare visats har det hela perioden från 1973 till 1992 funnits ett demografiskt tryck i rikt- ning mot bytesbalansunderskott i storleksordningen en till två procent av BNP. 
  
 5.5.1 
  
 Andra faktorer 
  
 Varken den ekonomiska krisen i början av  
 1990-talet 
  eller den förbätt- rade situationen mot slutet av decenniet kan helt och hållet skyllas på  
 ekonomisk-politiska 
  misstag respektive framgångar. Ser man till den faktiska utvecklingen av sparande, tillväxt, inflation och bytesbalans finner man emellertid att dessa serier på kort sikt fluktuerar starkt kring de av demografiska faktorer påverkade långsiktiga trenderna. I mycket avspeglar dessa fluktuationer runt trendlinjerna på ett föga överraskan- de sätt händelser i den ekonomiska politiken och i omvärlden. Vi kan tydligt urskilja överhettningen av ekonomin i slutet av  
 1980-talet, 
  där t.ex. sparkvoten avviker uppåt från trenden. Troligen är detta i första hand en följd av höga företagsvinster som återinvesteras, vilket också antyds av att samma avvikelse kan iakttas för investeringsserien och inflationsserien. 
 Även i tillväxten och bytesbalansen ser vi samma tendens. Vi ser också tydliga tecken i data på att oljekriser, ekonomisk politik och inte minst  
 ekonomisk-politiska 
  misstag avspeglas i avvikelser från den ål- dersbetingade trenden. Överhettningen under slutet av  
 1980-talet 
  borde t.ex. ha dämpats i god tid genom en åtstramningspolitik. En fråga man kan ställa sig är också om devalveringarna 1977, 1981 och 1982 verkli- gen var exempel på en lyckad ekonomisk politik. De bidrog inte mer än tillfälligt till att bryta den trend mot bytesbalansunderskott som enligt de skattade modellerna till inte oväsentlig del kan föras tillbaka på en obalans mellan åldersbetingade spar- och investeringskvoter. Genom att stimulera till kraftiga investeringsökningar kan dessa växelkursför- ändringar ha bidragit till en för snabb ökning av inhemsk efterfrågan och därmed till accelererad inflation. 
  
 170  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 5.5.2 
  
 Konjunkturmekanismer bakom ålderseffekterna 
  
 I figur 14 har ålderseffekterna på de makroekonomiska variablerna sammanställts i ett enda diagram. De makroekonomiska ålderseffekter- na ligger då ordnade i det mönster som kännetecknat den svenska kon- junkturcykeln ända sedan industrialiseringens början vid mitten av  
 1800-talet. 
 1 
  
 Ålderseffekterna återspeglar således ett väl belagt cykliskt mönster i svensk ekonomi (se t.ex. Schön, 1995). 
  
 Figur 14.  
 Ålderseffekternas konjunkturcykel i Sverige,  
 1946-1996 
  
 5 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 -1 
  
 -2 
  
 -3 
  
 0–14 
  
 15-29 
  
 30-49 
  
 50-64 
  
 65-74 
  
 75+ 
  
 Investeringar 
  
 Sparande 
  
 Tillväxt 
  
 Inflation 
  
 Bytesbalansen 
  
 En åldersbubbla från en fertilitetsökning kommer alltså först att påver- ka tillväxt, sparande och investeringar negativt medan bytesbalans och inflation ökar. När dessa effekter av de ökade investeringarna i barn börjar avta då de går in i ungdomsfasen förbättras situationen igen. Framförallt bygginvesteringarna påverkas positivt. När dessa kohorter sedan går in i medelåldern förstärks denna positiva utveckling med kraftigt ökat sparande så att även bytesbalansen får en positiv impuls. Vid pensioneringen upprätthålls det positiva trycket på investeringarna men tillväxt och sparande avtar. Följden blir att bytesbalansen försäm- ras och inflationen skjuter fart. Då bubblan når slutfasen i livet blir även investeringseffekten negativ så bytesbalansen återställs och infla- tionen avtar igen. En sådan cykel tar med andra ord cirka  
 80-90 
  år in- nan den planar ut. 
  
 1  
 För detta påpekande av Freeman är jag mycket tacksam. 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 171 
  
 Den faktiskt iakttagna utvecklingen präglas emellertid av samverkan mellan flera sådana fertilitetsvågor, vilka ibland förstärker och ibland motverkar varandra. Följden blir cykliska variationer med något varie- rande perioder där det typiska konjunkturmönstret återkommer: en till- växtimpuls som stimulerar ökande investeringar med en viss eftersläp- ning. I sin tur genererar detta växande inkomster som stimulerar sparutvecklingen och ytterligare ökar investeringarna medan bytesba- lansen börjar visa överskott. När tillväxten börjar vika får vi inflations- utveckling och ökande konsumtionsandelar så att sparandet faller. By- tesbalansunderskott bidrar sedan till att också investeringarna går ner. 
 I den klassiska beskrivningen av konjunkturcyklerna Martinez ned- gången av deflation. Under  
 1970-talet 
  accelererade istället inflationen, medan förloppet i början av  
 1990-talet 
  mera följde det klassiska mönst- ret. Om vi nu betraktar konjunkturvariationerna som ytterst orsakade av åldersvariationer blir denna avvikelse inte alls oväntad.  
 70-talskrisen 
  sammanföll med stigande andelar unga pensionärer när de medelålders som drivit tillväxtboomen under  
 60-talet 
  började pensioneras. Barnan- delen var fortfarande hög så följden blev en kraftig inflationsimpuls. I början av  
 90-talet 
  hade emellertid den föregående svagare tillväxtim- pulsen främst burits upp av fyrtiotalisterna. De unga pensionärerna minskade därför sin andel i befolkningen och barnandelen var låg efter de låga födelsetalen i början på åttiotalet. Det är de ökade födelsetalen i slutet på åttiotalet som nu bryter tillväxtutvecklingen. Det är därför inte alls förvånande att det mer klassiska mönstret med en deflationstendens återställs. 
 En demografisk ekonomisk tolkning av Sveriges ekonomiska histo- ria skiljer sig alltså inte alltför mycket från de gängse förklaringarna vad gäller själva mekanismerna. Den demografiska tolkningen utgör ingen direkt konkurrent till de vanliga förklaringarna. Snarare komp- letterar den och fördjupar bilden genom att peka ut andra underliggan- de orsaker. Istället för att förklara överhettningen under  
 1980-talet 
  en- bart med hänvisning till slapp penning- och finanspolitik framtvingad av diverse systemfel i form av alltför starka löntagarorganisationer och en överdimensionerad offentlig sektor, så följer av den åldersbase- rade förklaringen att det snarare rörde sig om förklarliga men felaktiga reaktioner på bytesbalansproblemen. 
 Dessa reaktioner kan i sin tur delvis förklaras med hänvisning till de systemfel man tidigare pekat på. Med den åldersstruktur vi hade Williams  
 1980-talet 
  var underskott i bytesbalansen en jämviktsreaktion som borde ha accepterats. De obalanser i lönebildningen som utgjort stan- dardförklaringen till att Sverige måst devalvera sig ur kostnadskriser bidrog till att förvärra överhettningsproblemen eftersom man fokusera- de på växelkurspolitik som en utväg. Men det var den underliggande 
  
 172  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 åldersutvecklingen som gjorde att denna politik var dömd att misslyck- as. 
 Likaså var det inte uttryck för någon ojämviktssituation att den offent- liga sektorn hade problem med att balansera budgeten, då de åldersbe- tingade utgifterna för speciellt de äldre åldersgrupperna ökade samti- digt som andelen arbetande minskade i höginkomstgrupperna bland den äldre arbetskraften. Ökande förtidspensioneringar inom denna grupp kan ytterligare ha underblåst effekterna. Fokuseringen på växelkurspo- litiken gjorde att man undvek att låna upp till dessa underskott utom- lands till lägre ränta och förvärrade därigenom situationen. 
  
 5.5.3 
  
 Ekonomisk politik utan hänsyn till åldersstruktur 
  
 Erfarenheterna från  
 1970-talet 
  hade skapat en trovärdighetsdiskussion som fick politikerna att stoppa offentlig upplåning utomlands under  
 1980-talet, 
  då detta egentligen var väl motiverat av åldersutvecklingen, och istället genom devalveringar generera höga exportinkomster som i sin tur gav en överhettning av ekonomin. I slutet på  
 80-talet 
  drev detta fram en fast växelkurspolitik i syfte att stoppa överhettningen, som då hade lett till att bytesbalansen åter försämrats och kronan deprecierat gentemot våra viktigaste handelspartners. 
 Strax därefter genomfördes en skattereform som fick en kraftig ef- fekt på huspriserna genom att i ett slag kraftigt minska värdet av ränte- avdrag när räntan var på väg upp och därmed kraftigt depreciera för- mögenhetsvärdet av hus. Förväntan om att detta åtminstone delvis skulle kunna finansieras genom dynamiska effekter kom på skam eftersom hushållens efterfrågan gick ner när förmögenheten minskade och den internationella konjunkturen samtidigt kroknade. Vi fick en mycket snabb neddragning av investeringarna och arbetslösheten ökade kraftigt när både inhemsk och utländsk efterfrågan samtidigt gick ner. 
 Omläggningen av den ekonomiska politiken till en stram penningpoli- tik med fast växelkurs medförde att vi hamnade i ett ojämviktsläge där vi inte kunde lätta på trycket genom devalveringar eller en temporär inflationspuls som justerar kostnadsläget. 
 Vad som kunde ha varit en mjuk konjunkturnedgång accelererade därför in i ett läge där den fasta växelkursen måste överges och staten borgade för de många dåliga lån som speciellt fastighetsutlåningen gi- vit upphov till. Budgetunderskotten ökade kraftigt med arbetslösheten och ett strängt besparingsprogram inleddes. 
 En politik som utformats mot bakgrund av den av åldersfördelning- en betingade trenden skulle istället ha accepterat en devalvering och en 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 173 
  
 inflationsimpuls, ökat upplåningen utomlands och därmed ha kunnat mjuklanda. Eftersom få vid denna tid förutsåg att förändringarna i ål- dersstrukturen skulle leda till ett kraftigt förbättrat makroekonomiskt läge några år senare var detta emellertid inte ett val som man såg sig stå inför vid denna tid. 
 Följden blev emellertid med stor sannolikhet att de offentliga trygg- hetssystemen har blivit mer trängda än vad som hade varit nödvändigt. 
  
 5.6 
  
 Några avslutande reflektioner om återverkningar på välfärdssystemen 
  
 Effekterna på välfärdssystemen under  
 1990-talet 
  av de ovan beskrivna förändringarna i den svenska åldersfördelningen och de därav följande förändringarna i de makroekonomiska trenderna har inte ännu varit föremål för särskilt mycket forskning. På nuvarande stadium är vår kunskap därför mycket ofullständig. Bilden kompliceras dessutom av att  
 90-talet 
  inleds med en hel serie reformer, t.ex. av skattesystemet, sjukförsäkringen och sjukvårdens organisation, och förändringar av den ekonomiska politiken, t.ex. att tonvikten läggs på inflationsbekämpning snarare än full sysselsättning. 
 Dessa förändringar är åtminstone delvis kopplade till radikala för- ändringar i vår ställning i världen: östblockets sammanbrott och Sveri- ges  
 EU-inträde 
  tillhör de viktigaste av dessa händelser. Men de är na- turligtvis inte heller oberoende av de makroekonomiska förändringar som följer av ändringarna i åldersstrukturen. 
 I avsaknad av forskning med ett helhetsgrepp om dessa interaktio- ner, måste varje försök att ändå ge någon uppfattning om de tänkbara effekterna av nödvändighet bli spekulativt. Den nedan följande diskus- sionen måste därför snarast ses som uppslag som kan vara värda att närmare utforska. 
 Åldersfördelningens effekter på välfärdssystemen är dels direkta ef- fekter på den relativa efterfrågan och utbudet av välfärdstjänster, dels indirekta effekter via den allmänna makroekonomiska utvecklingen och de offentliga resurserna. Men det finns troligen också direkta politiska kanaler där den skiftande balansen mellan olika åldersgrupper påverkar vilka frågor som prioriteras av väljarna. 
 Pensionsreformen betingas förstås av att det varit lätt att förutse att  
 ATP-systemet 
  inte skulle kunna klara påfrestningarna när fyrtiotalis- terna går i pension. Men detta hade mycket väl kunnat förutses redan då  
 ATP-reformen 
  beslutades eftersom det redan då var välkänt att rela- tivt sett mycket stora kohorter skulle pensioneras runt 2010. Det poli- 
  
 174  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 tiska intresset för frågan under  
 1990-talet 
  har inte bara att göra med att tidpunkten närmar sig utan torde också ha samband med att fyrtiotalis- terna nått en ålder då intresset för pensionsvillkoren ökar. 
 Det är dock ogörligt att med våra nuvarande fragmentariska kunska- per ge en helhetsbild av åldersstrukturens effekter på välfärdssystemen. Jag ska därför bara ta upp några uppenbara direkta effekter och endast antyda mer indirekta kanaler för åldersfördelningens påverkan. Diskus- sionen blir i huvudsak kvalitativ eftersom kvantitativ forskning som kan skilja på ålderseffekter och mer allmänna effekter saknas. 
  
 1990-talet 
  har kännetecknats av en avtagande tillväxt av åldersgrup- perna över 65 år, eftersom de som pensionerats under detta decennium till stor del tillhör de glesa  
 30-talskohorterna. 
  Allt annat lika borde allt- så pensionssystemet ha haft en mycket gynnsam situation efter att till- växten i åldersgrupperna över 65 år planade ut i början av  
 90-talet. 
  Men recessionen i början av decenniet gör att vi ser ganska litet av denna positiva tendens. 
 Den höga fertiliteten under slutet av  
 1980-talet 
  och den därpå föl- jande kraftiga nedgången efter recessionen har inneburit en hög varia- bilitet i belastningen på barnomsorg och grundskola. 
 Men det finns också en annan effekt: personalen inom denna sektor liksom inom sjukvården har en mycket högre medelålder än arbets- kraften i den privata sektorn. Detta är en följd av att nedskärningarna till stor del har stoppat nyrekryteringen. Lärare och förskollärare (som i stor utsträckning rekryterades ur  
 40-talistkohorterna 
  under  
 70-talet) 
  har helt enkelt blivit äldre. Det innebär dels att de kostar mer (i samma mån som lönerna höjs med tjänsteår) per timme, men även att de är mer er- farna och, tyvärr, kanske också mer slitna. Med säkerhet har utbrändhet och förtida pensioneringar inom en allt äldre lärarkår bidragit till svå- righeterna att få kompetent personal till skolorna när det sena 1980- talets babyboom nu har kommit in i skolåldern. 
 Inom sjukvård och äldreomsorg har vi samma fenomen som i skola och barnomsorg: personalen är äldre på gott och ont. Medelåldern inom många personalkategorier har ökat med nästan ett år för varje år som gått. Personalen är mer erfaren och därför mer effektiv, men samtidigt mer fysiskt sliten. Även om andelen över 65 har minskat under 1990- talet har antalet äldre över 75 ökat och dessa har sämre hälsa. Samtidigt vet vi att senare födda kohorter får ett alltmer förbättrat hälsoläge och därmed också längre förväntad livslängd. Nettoutfallet av positiva och negativa faktorer är därför långt ifrån givet. Men vid fördelningen av samhälleliga resurser till olika områden borde det vara högprioriterat att ta reda på mer om detta. 
 De relativa proportionerna mellan olika åldersgrupper på arbets- marknaden har över huvud taget skiftat kraftigt mot de äldre. Trots ar- 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 175 
  
 betslöshet och därmed följande påfrestningar, har därför mobiliteten på arbetsmarknaden minskat. De äldre är helt enkelt mycket mindre flytt- ningsbenägna än ungdomar. Samtidigt har den katastrofala minskning- en av sysselsättningen i början på  
 1990-talet 
  inneburit att ungdomar i ökande utsträckning tvingats starta sin arbetslivskarriär med arbetslös- het. Eftersom de då till stor del hamnar utanför arbetslöshetsförsäk- ringen har socialbidragssystemen istället fått bära stora delar av kost- naden. 
 Eftersom det finns en stor risk att ungdomar som börjar sitt arbetsliv på detta sätt går miste om den normala inskolning de annars skulle ha fått så består kostnaden inte bara i ökningen av offentliga transfere- ringar utan kan på ett bestående sätt ha minskat den i framtiden till- gängliga stocken av humankapital. Även om utbildningsinsatser i viss mån motverkar detta, är det inte sannolikt att utbildning under arbets- löshetstvång har lika positiva effekter som en frivilligt vald utbildning. 
 Det finns starka både teoretiska och empiriska skäl att tro att be- folkningens ålderssammansättning haft en avgörande betydelse för den makroekonomiska utvecklingen under de senaste decennierna. De skattningar som redovisats här pekar på att stora delar av det som tidi- gare hänförts till misslyckad eller lyckad ekonomisk politik i själva verket har att göra med trendbrott i åldersutvecklingen. 
 På intet sätt betyder detta att ekonomisk politik är betydelselös. Sna- rare tyder de avvikelser vi kan se från de åldersbetingade tendenserna i Sveriges makroekonomiska utveckling under  
 1980-talet 
  och  
 1990-talet 
  på att ekonomisk politik kan förvärra problem avsevärt om den inte tar i beaktande den information om framtiden som ligger lagrad i befolk- ningens ålderssammansättning. Därför borde en riktigt utformad politik också kunna mildra negativa konsekvenser av ålderssammansättningen. 
 Konsekvenserna för Sveriges välfärdssystem av recessionen i början på  
 1990-talet 
  kunde sannolikt ha mildrats väsentligt om den ekonomis- ka politiken under decenniet innan varit mindre inriktad på att bekämpa inflation och bytesbalansunderskott genom växelkurspolitik. Den un- derliggande åldersstrukturen med en liten medelålders befolkning och kraftigt växande pensionärs- och barngrupper pekade snarare på ett behov av kreditåtstramningar för att dämpa den privata konsumtionen. När  
 1980-talets 
  överhettning gick över i kris var också ålderstrenden på väg att vända, med växande medelålders grupper och avtagande pen- sionärstillväxt. Ett sådant perspektiv kunde ha givit anledning att över- väga en överbryggningspolitik som kunde ha gjort budgetsaneringen mindre plågsam. I motsats till vad som var fallet under  
 70-talet 
  skulle en sådan politik ha haft förutsättningar att lyckas. 
 Det är därför viktigt att inför det nya seklet skaffa forskningsunder- lag för att bedöma de effekter framtida förändringar av ålderssamman- 
  
 176  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 sättningen kommer att få på välfärdssystemen. Redan nu vet vi att pres- sen på skolsystemet under de kommande tio åren kommer att förflyttas från grundskolan till gymnasieskolan och så småningom högskolan. Antalet pensionärer kommer att öka, men deras bättre hälsa kanske gör att sjukvård och äldreomsorg har ytterligare något decennium av rela- tivt lugn utveckling framför sig. Men det förutsätter förstås att ny per- sonal kan rekryteras till rimliga kostnader då den gamla pensioneras. I varje fall kommer arbetsutbudet att sjunka kraftigt framöver, såvida inte de äldre i arbetskraften fortsätter att arbeta i högre utsträckning än hittills eller vi får en ökad arbetskraftsinvandring. 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 177 
  
 Referenser 
 Andersson, B. 1998. Scandinavian Evidence on Growth and Age Structure,  
 Working Paper 1998:4 
 , Nationalekonomiska institu- tionen. 
 Bentzel, R. 1959. Några synpunkter på sparandets dynamik,  
 Uppsala Universitets Årsskrift  
 1959:9. 
 Bloom, Bright 1998. Demographic Transitions and Economic Miracles in Emerging Asia",  
 World Bank Economic Re- view 
 , September:  
 419-455. 
  
 Johnson, D.E.  J.D. Sachs 1998. Geography, Demography, and Eco- nomic Growth in Africa,  
 Brookings Papers on Economic Activi- ty 
 ,  
 2:207-273. 
  
 Edwards, E. 1975. The Impact of Population Growth on Agricultural Output,  
 Quarterly Journal of Economics 
 ,  
 89:257-270. 
  
 Young, B., Torres  J. Sabelhaus 1991. Fertility waves, ag- gregate savings and the rate of interest,  
 Brookings Papers on Economic Activity  
 1:1991,  
 183-256. 
  
 Sullivan, J.A.  S. Dowrick 1994. The Role of Fertility and Popula- tion in Economic Growth – Empirical Results from Aggregate  
 Cross-National 
  Data,  
 Journal of Population Economics 
 ,  
 7:1-25. 
  
 Ekman, E. 1996 
 .  
 Consumption and Savings over the  
 Life-Cycle, 
  Na- tionalekonomiska institutionen, Uppsala universitet,  
 Working Pa- per 
 , 1996:2, Oktober. 
 Fair, R.C.  K.M. Dominguez 1991. Effects of the Changing U.S. Age Distribution on  
 Macro-Economic 
  Equations,  
 American Eco- nomic Review 
 ,  
 81:1276-1294. 
  
 Fry, M.J.  A. Mason 1982. The Variable  
 Rate-of-Growth 
  Effect in the  
 Life-Cycle 
  Saving Model,  
 Economic Inquiry  
  
 20:426-442. 
  
 Gilbert, Z. 1969.  
 Capital-Skill 
  Complementarity 
 , Review of Eco- nomics and Statistics,  
  
 51:465-468. 
  
 178  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 Long, M. 1982. Demography, Sanchez, and International Capital Flows,  
 International Economic Review 
 ,  
 39:343-369. 
  
 Long, M.  Williams 1997. Asian Demography and Foreign Capital Dependence,  
 Population and Development Review 
 ,  
 23:261-293. 
  
 Horioka, C.Y. 1991. The Determinants of Japan's Saving Rate: The Impact of the Age Structure of the Population and Other Factors, 
 Economic Studies Quarterly 
 ,  
  
 42:237-253. 
  
 Nguyen, A.C.  R.M. Schmidt 1996. Saving, Dependency and Deve- lopment,  
 Journal of Population Economics 
 ,  
 9:365-386. 
  
 Cannon, Ross 1923. A Tract on Monetary Reform, i  
 The Collected writings of J.M. Keynes 
 , Vol IV, McMillan, Cambridge: Univer- sity Press. 
 Cannon, Ross 1937. Some Economic Consequences of a Declining Population, tal vid  
 30th Anniversary of the Eugenics Society 
 . 
 Leff N.H. 1995. Rocha and Saving Rates,  
 American Economic Review 
 ,  
 59:886-896. 
  
 Lenehan, A.J. 1996. The Macroeconomic Effects of the Postwar Baby Boom: Rogers,  
 Journal of Macroeconomics 
 ,  
 18:155-169. 
  
 Miller, T.  Garcia 1998. Age Structure and Inflation – A Wicksellian Interpretation of the OECD Data,  
 Journal of Econo- mic Behavior and Organization 
 ,  
 36:17-35. 
  
 Miller, T.  Garcia 1999a. Age Structure Effects and Growth in the OECD,  
 1950-90, 
 Journal of Population Economics 
 , 12:431- 449. 
 Miller, T. och Garcia 1999b. Age Structure and the Current Ac- count – A Changing Relation?,  
 Working Paper 1999:21 
 , Natio- nalekonomiska institutionen, Uppsala universitet. 
  
 SOU 2000:37 
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling  
 179 
  
 Miller, T.  Garcia 1999c. Demography and Housing demand – What Can We Learn from Residential Construction Data?,  
 ma- nuskript 
 , Institutet för bostadsforskning, Uppsala universitet. 
 Miller, T.  Garcia 2000. Can Age Structure Forecast Inflation Trends?,  
 Journal of Economics and Business 
 ,  
 52:31-49. 
  
 Miller, T. 1999a Age Structure and Economic Policy – The Case of Saving and Growth,  
 Population Research and Policy Review 
 ,  
 18:261-277. 
  
 Miller, T. 1999b.  
 Medium-Term 
  Forecasts of Potential GDP and In- flation Using Age Structure Information,  
 Sveriges Riksbank Wor- king Paper Series, No 19 
 , Stockholm. 
 Ramirez, B. 1994. Age Structure Effects on Economic Growth: Swedish Evidence,  
 Scandinavian Economic History Review 
 ,  
 42:279-295. 
  
 Ramirez, BuckT. Lindh 2000. Fyrtiotalisternas uttåg – En ESO- rapport om  
 2000-talets 
  demografiska utmaningar,  
 Rapport till ex- pertgruppen för studier i offentlig ekonomi,  
 Ds 2000:13, Finans- departementet, Stockholm. 
  
 Malthus, T. 1798.  
 An Essay on the Principle of Population 
 . W. Picke- ring (1986), London. 
  
 Gonzalez, A. 1987 National Saving Rates and Population Growth: A New Model and New Evidence, i red. Johnson D.G.  R.D. Lee, 
 Population Growth and Economic Development: Issues and Evi- dence 
 . kap. 13, The University of Wisconsin Press, Madison, Wi- sconsin. 
  
 McMillan, H.M.,  J.B. Baesel 1990. The Macroeconomic Impact of the Baby Boom Generation,  
 Journal of Macroeconomics 
 , 12:167- 195. 
 Larson, Smith 1954. Utility Analysis and the Con- sumption Function: An Interpretation of  
 Cross-Section 
  Data, i red. K. Kurihara,  
  
 Post-Keynesian 
  
  Economics 
 . 
 Scott, J. 1994. The Assessment: Consumer Expenditure,  
 Ox- ford Review of Economic Policy  
  
 10:1-41. 
  
 180  
  
 1990-talets 
  ekonomiska utveckling 
  
 SOU 2000:37 
  
 Crosby, G. 1940.  
 Population, a Problem for Democracy. The Godkin Lectures, 1938.  
 Harvard University Press, Cambridge, Massachu- setts. 
  
 Villegas, R. 1986.  
 Högre utbildning och demografisk förändring 
 . Eko-  
  
 nomisk-historiska 
  
  föreningen, Lund. 
  
 Pacheco, J. 1998. Demographics, Human Capital, Convergence and Growth – An Analysis of the US States  
 1920-1990, 
  i doktorsav- handling  
 Essays on Economic Growth.  
 Institutet för Internatio- nella Ekonomiska Studier, Stockholms universitet, Stockholm. 
  
 Gregory, L. 1990.  
 Svenskt bostadsbyggande  
 1862-2005: 
  En cyklisk historia.  
 R58:1990, Statens råd för Byggnadsforskning. 
  
 Schön, L. 1995. Omvandling och obalans – mönster i svensk ekono- misk utveckling, bilaga till Långtidsutredningen 1995, Hernandez förlag, Stockholm. 
 Skinner, J. 1989 Housing Wealth and Aggregate Saving,  
 Regional Science and Gardner  
  
 19:305-324. 
  
 Compton, R.M. 1956. A Contribution to the Theory of Economic Growth,  
 Quarterly Journal of Economics 
 ,  
 70:65-94. 
  
 Wicksell, K. 1901.  
 Föreläsningar i nationalekonomi, första delen: Teoretisk nationalekonomi 
 , Lund. 
  
 SOU 2000:37 
  
 181 
  
 6 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten under 1990- talet 
  
 Martin 
  
 6.1 
  
 Inledning 
  
 Svensk invandrar- och flyktingpolitik har präglats av de jämlikhetssträ- vanden som ligger till grund för den svenska välfärdsstaten. 
 1  
 Sedan 1975 har Sverige haft en målinriktad invandrarpolitik samlad under parollerna jämlikhet, valfrihet och samverkan. Medan jämlikhetsmålet innebar att invandrargrupper skulle beredas likvärdiga levnadsvillkor som befolkningen i övrigt, stod valfriheten för målsättningen att olika etniska minoritetsgruppers enskilda medlemmar själva skulle kunna välja i vilken utsträckning de ville behålla sin ursprungliga språkliga och kulturella identitet. Samverkansmålet innebar visionen om ett öm- sesidigt samarbete grundat på solidaritet och tolerans mellan majori- tetsbefolkningen och de olika minoriteterna. I samband med regerings- ombildningen under våren 1996 fattades två viktiga beslut som fått konsekvenser för den svenska invandrings- och invandrarpolitiken. För det första omvärderades de invandrarpolitiska målen från 1975 till ut- talade tankegångar om en  
 integrationspolitik 
 . Detta innebär att integra- tionen som en process ska lyftas fram i det allmänna politiska arbetet i stället för den tidigare politiken som främst inriktade sig mot särskilda åtgärder för invandrare. För det andra kom frågorna om invandrings- 
  
 1  
  
 Invandrarpolitiken  
 omfattar de åtgärder som syftar till att invandrare och flyktingar som fått tillstånd för bosättning skall finna sig tillrätta i Sverige. In- vandrarpolitiken berör således frågor om integration och hur vi på bästa sätt tar emot de nya invånarna i det svenska samhället. Flyktingpolitiken avser de åt- gärder som sätts in i syfte att hjälpa människor på flykt, samt de resurser man tillhandahåller för att minska flyktingproblemen i världen. Flyktingpolitiken utgör också en komponent av den svenska invandringspolitiken, eftersom flyk- tingars rätt till skydd bestäms inom ramen för vår svenska utlänningslag, dvs. det regelsystem som gäller för utlänningars bosättning i Sverige. 
  
 182  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 och invandrarpolitik, som tidigare alltid hängt samman, att behandlas som två separata frågor: asyl- och invandringsfrågor är idag skilda från integrationsfrågor. 
 2  
 Denna uppdelning manifesterar sig idag i separata institutionella strukturer. Utrikesdepartementet handhar migrationspo- litiken med Statens invandrarverk och SIDA som implementerande myndigheter. Integrationspolitiken, som under perioden  
 1996-1998 
  sorterade under Inrikesdepartementet och den nyinrättande Integra- tionsmyndigheten, flyttade under 1998 över till Kulturdepartementet. 
 Tidigare forskning har betonat det starka sambandet som finns mellan en allt restriktivare invandrings- och flyktingpolitik och fram- växten av en ambitiös invandrarpolitik (Appelqvist 1999; Öberg 1994). Föreliggande artikel kommer att belysa delar av dessa förändringar i en kunskapsöversikt över invandrar- och flyktingpolitikens utformning och förändring under  
 1990-talet. 
  Rent dispositionsmässigt kommer jag först att ge en historisk tillbakablick på den svenska invandrings- och invandrarpolitikens utformning. Därefter koncentrerar jag mig på framväxten av ett svenskt flyktingmottagande, dess organisering och politiska ambitioner. Det tredje avsnittet belyser flyktingpolitiska tren- der och den internationella kontexten. Kapitel fyra diskuterar hur in- vandrar- och migrationspolitiken 
 3  
 kom att delas i två separata delar och den organisatoriska strukturens betydelse för den förda politiken. Det avslutande avsnittet summerar  
 1990-talets 
  invandrar- och flyktingpoli- tiska förändringar från ett välfärdsstatligt perspektiv. 
  
 6.2 
  
 Svensk invandring – en historisk tillbakablick 
  
 Invandring är en del av den svenska historien. Historiskt sett har vi all- tid tagit emot nya invånare. Den medeltida invandringen bestod främst av yrkesskickliga hantverkare och handelsmän som kom till Sverige för att bidra med sina kunskaper. Under  
 1600-talet 
  immigrerade belgiska valloner och ett stort antal svedjebönder från Finland. Migrationssta- tistiken som började registreras under mitten av  
 1800-talet 
  visar att den tidens invandring var blygsam i jämförelse med den svenska utvand- ringen. Människor utvandrade främst till Nordamerika, men många européer utvandrade också till Mellan- och Sydamerika. Under denna 
  
 2 
  
 Tal av integrationsminister Taylor Integration, Vägen in till Sveri- ge, Röda Korsets folkhögskola, Gripsholm  
  
 1996-12-04 
  (Regeringskansliet, Inrikesdepartementet). 
  
 3 
  
 Migrationspolitiken eller invandringspolitiken omfattar de regler som gäller för uppehållstillstånd i Sverige. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 183 
  
 tid betraktades Sverige som ett utvandringsland eftersom fler männi- skor flyttade ut än in till landet. Under början av  
 1930-talet 
  skedde en vändpunkt när invandringen till Sverige översteg den förekommande utvandringen. Sedan dess karaktäriseras Sverige som ett invandrings- land. 
  
 Figur 1.  
 Invandring och utvandring till Sverige  
 1850-1998 
  
 90000 
 80000 
 70000 
 60000 
 50000 
 40000 
 30000 
 20000 
 10000 
  
 0 
  
 1850 
  
 1860 
  
 1870 
  
 1880 
  
 1890 
  
 1900 
  
 1910 
  
 1920 
  
 1930 
  
 1940 
  
 1950 
  
 1960 
  
 1970 
  
 1980 
  
 1990 
  
 Invandrare 
  
 Utvandrare 
  
 Källa: SCB 
 Efterkrigstidens industriella expansion och ekonomiska tillväxt krävde nytillskott på arbetsmarknaden. Detta var också en tidsperiod när den offentliga sektorn var under sin mest effektiva framväxt. För att kunna tillgodose det allt växande arbetskraftsbehovet behövdes nya arbetare. Den nödvändiga utländska arbetskraften rekryterades ofta på plats i immigranternas hemländer. Detta var en tidsperiod när invandrarna var välkomna och också välbehövliga för att förverkliga den industriella expansionen i den rikare delen av västvärlden. 
 4  
 Under mitten på 1950- talet kom det upp tankegångar om en gemensam nordisk arbetsmark- nad. År 1957 träffades den så kallade passkontrollöverenskommelsen som gav nordiska medborgare en rätt att resa fritt utan krav på uppvi- sande av pass i de nordiska länderna. Nordiska medborgare kan också i 
  
 4  
 Det finns forskare som hävdar att i och med att de rikare länderna i västvärl- den drog till sig de skickligaste yrkes- och hantverksarbetarna till sina länder, utarmades de fattigare länderna på sin yrkesskicklighet och kompetens. Ofta fick heller inte de rekryterade immigranterna arbeten som motsvarades deras kvalifikationer, utan vad som hände i praktiken var att deras arbete degradera- des (se Myers. S och  
 C-U. 
  Schierup 1994). 
  
 184  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 och med passöverenskommelsen ta ett arbete och bosätta sig i vilket nordiskt land de vill utan att särskilt ordna ett tillstånd för detta. 
 5 
  
 Den svenska arbetskraftsbristen upplevdes som ett stort problem ända in till mitten av  
 1960-talet, 
  därför förespråkades en invandrarvän- lig politik. Men det fanns emellertid ingen klar och uttalad politisk målsättning med hur de nyanlända skulle integreras i det svenska sam- hället, dvs. hur individerna skulle få kunskaper om det svenska sam- hället och språket och på vilket sätt de skulle få delaktighet i samhälls- livet. 
 6  
 En tydlig invandrarpolitik var vid denna tidpunkt ännu inte strukturerad. Med det amerikanska samhället som referensram, fanns det en tanke om att immigranterna skulle  
 assimilieras 
 , dvs. de skulle smälta in i det svenska samhället och ta till sig den svenska normen, språket och majoritetskulturen. Uppehållstillstånden var relaterade till arbetets art och omfattning, oftast gavs ett permanent sådant eftersom assimilationspolitiken som princip gick ut på att de nya invånarna fak- tiskt skulle försvenskas (Lund och Villegas 1994). 
 En klarare och tydligare uttalad invandrarpolitik kan urskiljas med start under slutet av  
 1960-talet. 
  Samtidigt börjar inskränkningar i in- vandringspolitiken att göra sig gällande, dvs. det införs restriktioner för utlänningars vistelse och bosättning i Sverige. 
 7  
 Fackföreningarna bör- jade uppmärksamma att det fanns en inhemsk arbetskraftsreserv av kvinnor, äldre och handikappade. Varför inte utnyttja denna, framför att rekrytera utlänningar? Till följd av den ökade kritiken infördes år 1967 skärpt invandringskontroll för  
 icke-nordiska 
  medborgare. Regle- ringen innebar att medborgare utanför de nordiska länderna måste ha sina arbetstillstånd och bosättning ordnad före sin ankomst till Sverige. Men även om invandringspolitiken reglerades gentemot den spontana utomnordiska invandringen, förordade regeringen en fortsatt kollektiv arbetskraftsrekrytering i utlandet. Detta bidrog till att företagen även 
  
 5 
  
 SFS 1958:122. 
  
 6 
  
 Här relateras integrationsbegreppet till en individnivå. Men integration är självklart inte enbart en individuell process utan också en samhällelig sådan. Taylor har uttalat att betraktad från ett samhällsperspektiv kan integra- tion ses som ett förhållningssätt som syftar till att skapa en helhet av samhäl- lets mångfald och som kännetecknas just av kulturell mångfald, etnisk jäm- ställdhet och ömsesidig respekt och tolerans för varandras olikheter (se tidiga- re refererade (not 2) inledningstal, s 6). 
  
 7 
  
 Genom beslut åren 1966 och 1967 genomfördes en reglerad arbetskraftsin- vandring. De som kom från utomnordiska länder måste ha arbete, arbetstill- stånd och bostad ordande före inresan. År 1968 antog riksdagen de riktlinjer som fortsättningsvis skulle gälla för utlänningspolitiken, dvs. att arbetskrafts- invandringen skulle förbli reglerad (Prop. 1968:142, se även arbetsmarknadsut- redningens betänkande SOU 1965:9). 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 185 
  
 efter 1967 års reglering liksom under tidigare år fortfarande kunde vär- va den nödvändiga utländska arbetskraften. Rekryteringen skedde kol- lektivt genom Arbetsmarknadsstyrelsens försorg och ledning i samar- bete med dåvarande arbetsmarknadsdepartement. De utomnordiska medborgare som ville flytta till Sverige för att arbeta ställdes således under en arbetsmarknadsmässig prövning. Tillstånd beviljades om ar- betsmarknadsläget motiverade det, bosättningen ordnades vid den kol- lektiva arbetskraftsöverföringen direkt av arbetsgivaren (Lund och Villegas 1994). 
 Med en allt svagare världsekonomi under  
 1970-talet 
  minskade be- hovet av en fortsatt aktiv arbetskraftsrekrytering utanför de nordiska länderna. År 1972 blev det definitivt stopp för den kollektiva arbets- kraftsöverföringen till följd av de krav LO och de svenska fackföre- ningarna ställde på att skydda den inhemska arbetskraften (Hammar 1988). Nu var det inte längre möjligt att invandra till Sverige av ar- betsmarknadsskäl, däremot fanns det generösa regler för familjeåterfö- reningar. Flyktingar hade möjlighet att söka asyl i enlighet med 1954 års utlänningslag, som beredde politiska flyktingar rätt till asyl i Sveri- ge. 
  
 6.3 
  
 Mot ett organiserat flyktingmottagande 
  
 Från andra världskriget fram till mitten av  
 1980-talet 
  låg migrationsfrå- gorna hos Arbetsmarknadsverket (AMS). Under AMS regi betraktades migration inte som ett eget politikområde utan det skulle sammanvägas med en rad andra hänsyn i relation till arbetsmarknadssituationen och sysselsättningsläget. Migration var en marknadsfråga, ett synsätt som var förankrat i AMS övergripande uppdrag i ansvaret för arbetsmark- nadspolitiken. Verket hade relativt fria händer att variera arbetskraft- migrationen över tid och anpassa den till konjunkturernas växlande behov av arbetskraft (Jacobsson 1984). Flyktingmottagandet ingick som en naturlig del i AMS ansvar för migrationsfrågorna. 
 Under 1969 inrättades Statens invandrarverk (SIV). Verkets upp- gifter var bland annat att svara för den organiserade överföringen av flyktingar, dvs. den flyktingkvot riksdagen varje år beslutar att Sverige skall ta emot. Rent praktiskt innebar detta att invandrarverkets personal medverkade vid kvotöverföringen. Men när flyktingarna sedan anlände till Sverige var det AMS som hade huvudansvaret och de slussades vi- dare till AMS flyktingförläggningar där de väntade i avvaktan på arbete eller utbildningsplats. 
 Invandrarverkets roll under  
 1970-talet 
  handlade främst om att iscen- sätta en rad invandrarpolitiska reformer efter riksdagens beslut år 1975, 
  
 186  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 som innebar främjandet av ett kulturpluralistiskt samhälle efter de in- vandrarpolitiska målsättningarna: jämlikhet, valfrihet och samverkan. Bland de viktigaste var reformerna om kommunal rösträtt för utländska medborgare och kommunernas skyldighet att anordna hemspråksunder- visning i grund- och gymnasieskolan. I detta sammanhang blev Invand- rarverket, både centralt och lokalt, en viktig information- och opinions- bildare (Soininen 1992). 
 En annan grupp av flyktingar var de personer som spontant reste in i landet och sökte asyl. Denna grupp började stadigt växa under 1970- talet, vilket har ansetts hängt ihop med det faktum att dörren för den så kallade ekonomiska invandringen nu var stängd. En diskussion som fanns i relation till detta påstående är att vi faktiskt inte vet hur många av de tidigare arbetskraftsmigranterna som egentligen skulle ha kvalifi- cerat sig som flyktingar om de hade sökt asyl. Trots allt skedde efter- krigstidens arbetskraftsrekrytering från dåvarande diktaturer som Myers slavien, Turkiet, Grekland och Spanien. Personer som var utsatta för förföljelse eller av andra politiska anledningar ville lämna landet kunde således göra detta i och med att det fanns en väg öppen för migration utan att man behövde utnyttja asylreglerna (se t.ex. Price 1992). 
 8 
  
 Ansvaret för de spontant inresta asylsökande låg under den här tiden hos kommunerna. De asylsökande som inte hade egna medel för sin försörjning fick hjälp av socialförvaltningen i den kommun de vistades i under väntan på sitt asylbesked. Oftast var detta storstadsregionerna eftersom det var hit flyktingarna sökte sig. En klar majoritet av de sö- kande beviljades uppehållstillstånd av politiska skäl. 
 9  
 De statliga insat- serna påbörjades först när flyktingen av Invandrarverket bedömts som sådan, dvs. fått sitt uppehålls- och arbetstillstånd klart (Ds A 1981:11, s 8). Under slutet av  
 1970-talet 
  tog Sverige emot 3  
 000-5 
  000 flyktingar varje år (kvotflyktingar och familjemedlemmar inräknade), vilket mot- svarade ca  
 10-15 
  procent av den årliga invandringen (ibid. s  
 15-17). 
  
 8 
  
 Resonemanget om tillståndsstatistikens komplexitet förs även i invandrarpoli- tiska kommitténs betänkande  
  
 Sverige framtiden mångfalden  
 (SOU 1996:55, s 40): [F]örmodligen hade en hel del av de som invandrade till Sverige före 1967 fått tillstånd att stanna även med dagens bestämmelser, men då genom att åberopa politiska skäl eller nära anknytning till en i Sverige bosatt person. På samma sätt skulle sannolikt många som invandrat efter 1971 lika väl ha kunnat bli arbetskraftsinvandrare om möjligheten att åberopa arbetsskäl varit större. 
  
 9 
  
 Invandrarpolitiska kommittén gjorde en stickprovsundersökning av en månads ärenden hos Invandrarverket under 1978 och fann att 30 procent av de som söker uppehållstillstånd av politiska skäl (dvs. asylsökande) blir underkända, dvs. deras asylskäl godtas ej av Invandrarverket (Ds A 1981:11, s 18). 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 187 
  
 6.3.1 
  
 Ambitionen att säkerställa flyktingars rätt till asyl 
  
 Flyktingars rätt till skydd förstärktes med 1975 års reformering på grundval av två omfattande utlänningsutredningar (se SOU 1972:84 och SOU 1972:85). I anslutning till bestämmelsen om politiska flyk- tingars rätt till asyl infördes likartade regler för vissa andra kategorier av utlänningar som ansågs ha särskilt behov av skydd:  
 krigsvägrare  
 (sådana som övergett en krigsskådeplats eller som flytt sitt hemland för att undgå förestående krigstjänstgöring) och personer med så kallade  
 flyktingliknande skäl  
 (sådana som utan att vara politiska flyktingar inte ville återvända till sitt hemland på grund av de politiska förhållandena där och som kunde åberopa tungt vägande skäl för sin hållning). Dessa två skyddsbehövande grupper kunde beviljas uppehållstillstånd i Sveri- ge om det inte fanns särskilda skäl som talade mot detta (Smith och Myers 1992). De flyktingar som sökte sig till Sverige under 1970- talet kom främst från de så kallade kommuniststaterna i Östeuropa. Ett fåtal kom från länder utanför Europa, främst chilenare och andra latin- amerikaner som flydde diktatorernas terror i sina hemländer. Ett stort antal vietnameser och kineser anlände till Sverige uttagna som  
 kvot- flyktingar 
  
 10  
 genom UNHCRs försorg. 
 1980 var det dags för en ny utlänningslag som i vissa delar överens- stämde med tidigare lagstiftning. Nyheterna gällde framförallt bestäm- melserna om flyktingars rätt till skydd. En asylsökande som fick rätt att stanna i landet därför att denne var flykting fick också en rätt till ett dokument som utvisade flyktingsstatusen. Den definition som återfinns i FN:s flyktingkonvention 
 11  
 av flyktingskap inkorporerades i 1980 års lag. I enlighet med dess 3 § är en  
 flykting  
 en utlänning som befinner sig utanför det land, i vilket han är medborgare, därför att han känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, till- hörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av detta lands skydd. Som flykting skall även den an- ses som är statslös och av samma skäl befinner sig utanför det land där han tidigare haft sin vanliga vistelseort och som inte kan eller på grund 
  
 10 
  
 Kvotflyktingar är den grupp av flyktingar som den svenska riksdagen varje år planerar och budgeterar för. Dessa flyktingar väljs ut genom UNHCRs (Förenade nationernas flyktingkommissariat) försorg i olika flyktingläger. Un- der  
  
 1970-talet 
  uppgick flyktingkvoten 1 250 personer per år. Budgetåret 1998/99 omfattade kvoten 1 800 personer. Under 1998 tog Sverige emot 1 127 kvotflyktingar (Källa: SIV Statistik). 
  
 11 
  
 1951 års konvention angående flyktingars rättsliga ställning, vanligen be- nämnd Genèvekonventionen. 
  
 188  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 av sin fruktan inte vill återvända dit. Genèvekonventionens definition av flyktingskap står kvar i vår nuvarande utlänningslag 3 kap, 2 § (SFS 1989:529) som dessutom förtydligar att det som nu har sagts gäller oberoende av om förföljelsen utgår från landets myndigheter eller des- sa inte kan antas bereda trygghet mot förföljelse från enskilda (Lag 1996:1379). 
  
 6.3.2 
  
 Flyktingar blir statistik 
  
 Kännetecknande för  
 1980-talet 
  var att Europas stater började uppmärk- samma fenomenet asylsökande, att allt fler personer sökte asyl i Väst- europa. I detta sammanhang är det viktigt att komma ihåg att i den mån det fanns statistikuppgifter tillgängliga över antalet flyktingar och asylsökande före åttiotalet, så var denna mycket bristfällig och knap- past någon tillförlitlig sådan (Ds A 1981:11, s 15). För svenska förhål- landen finns statistik över asylsökande tillgänglig från år 1984. Det året registrerades runt 12 000 sökanden, vars antal steg till drygt 30 000 under slutet av  
 1980-talet. 
  Under 1998 sökte drygt 12 000 personer asyl i Sverige. Antalet personer som sökt asyl i Sverige under 1980- och  
 1990-talet 
  i relation till den utomnordiska invandringen redovisas i fi- gur 2. 
  
 Figur 2 
 . Asylsökande i relation till utomnordisk invandring till Sverige  
 1983-1998 
  
 90000 
 80000 
 70000 
  
 60000 
  
 50000 
  
 40000 
  
 30000 
  
 20000 
  
 10000 
  
 0 
  
 -83 
  
 -84 
  
 -85 
  
 -86 
  
 -87 
  
 -88 
  
 -89 
  
 -90 
  
 -91 
  
 -92 
  
 -93 
  
 -94 
  
 -95 
  
 -96 
  
 -97 
  
 -98 
  
  Övriga UT (anhöriga, arbetsmarknadsgrundande skäl, gäststuderande, adoptioner, samt från 1994 medborgare inom  
 EES-avtalet) 
  
  Flyktingar och andra skyddsbehövande 
  
  Asylsökande 
 Källa: SIV Statistik 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 189 
  
 6.3.3 
  
 Flyktingmottagandet reformeras 
  
 Under början av  
 1980-talet 
  skedde en nyorientering inom statsförvalt- ningen vilket kom att påverka det svenska flyktingmottagandet och dess framtida organisering. Det hade börjat uppmärksammas ökade krav på effektivitet och besparingar vilket bidrog till ett resonemang om konkurrens, ökad marknadsorientering och privatisering av service- produktionen. Förnyelsearbetet på AMS började ta fart i en medveten strategi för att möta de nya samhällsekonomiska villkoren. Den nya policyn för arbetsmarknadspolitiken tog sig i uttryck i en målstyrd verksamhet med nyckelord som arbetslinjen, kontakter med nä- ringslivet, från myndighet till serviceorgan och samverkan med arbetsmarknadens parter. AMS skulle nu bli mer flexibelt och servi- ceorienterat. Som ett led i den nya policyn var AMS tvungen att sortera bort arbetsuppgifter och verksamhetsområden som inte passade in i den centrala strategin arbetslinjen (Winai 1989). Till de mer perifera uppdragen hörde bland annat ansvaret för flyktingmottagandet. Från ett perspektiv av effektivisering och rationalisering var det därför naturligt att överlåta detta ansvar till någon annan myndighet. Dessutom, hade en utredning granskat flyktingmottagandet och kommit till den slutsat- sen att eftersom många flyktingar hade upplevt svårigheter före eller i samband med flykten, så var knappast det arbetsmarknadspolitiska perspektivet på flyktingfrågan det rätta (Ds A 1978:1). 
 Under hösten 1980 bad AMS den borgerliga regeringen om att få befrias från ansvaret med flyktingfrågan (Soininen 1992). En arbets- grupp tillsattes, som ett år senare presenterade sitt betänkande  
 Ett lo- kalt omhändertagande av flyktingar  
 (Ds A 1981:11). Utredningen kom till slutsatsen att frågor kring uttagning, överföring, mottagning och omhändertagande av flyktingar bör ses i ett sammanhang. Den myndig- het som var bäst att sköta detta var Invandrarverket eftersom den redan hade ett ansvar för flyktingsamordningen. I utredningen argumentera- des det för att flyktingmottagandet skulle reformeras efter följande ut- gångspunkter: Först och främst skulle reformen åstadkomma ett om- händertagande som utgick efter flyktingarnas behov och inte efter deras ankomst till Sverige. Den tidigare skillnaden som funnits i mottagandet mellan kvotflyktingar (statligt ansvar via AMS) och de spontant inresta asylsökande (kommunalt ansvar), skulle därför upphöra. Tanken var att det skulle finnas ett enhetligt flyktingmottagandesystem som gällde lika för bägge typer av flyktingar. Man ville att det skulle råda ett tydligt ansvarsförhållande mellan stat och kommun. Den bästa lösningen an- sågs vara att flyktingarna mottogs i en kommun där de fortsättningsvis kunde bo kvar och arbeta. Ett problem som man ville komma tillrätta med var de långa väntetiderna. Den genomsnittliga vistelsetiden, som 
  
 190  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 då var cirka ett halvår upp till ett år ansågs ha en passiviserande verkan på flyktingarna. De långa väntetiderna gjorde det också svårare för flyktingarna att integrera sig i det svenska samhället. I största mån ville man undvika att flyktingarna vistades för lång tid på förläggningarna. 
 Reformen om ett nytt flyktingmottagande med SIV som huvudman trädde i kraft den första januari 1985. På ett tidigt stadium hade social- tjänstlagen från 1982 kommit att fungera som en ny princip och rikt- märke för utformandet av det nya flyktingmottagandet. Lagens grund- begrepp om normalisering (den enskildes möjligheter till en normal miljö), kontinuitet (undvika personbyten och andra avbrott i omsor- gen), flexibilitet och helhetssyn (se personens situation i ett samman- hang) preciserade relationen mellan flyktingar och myndigheter enga- gerade i mottagandet. Det lokala flyktingmottagandet omfattade bland annat frågorna om bostad, samhällsinformation, uppehälle, svenskun- dervisning, hälso- och sjukvård etc. Flyktingars behov av att få socialt, kurativt och psykologiskt stöd fick också en bättre garanti i och med reformen. Tolkningsproblemet, dvs. hur ett mottagande efter behov egentligen skulle realiseras, visade sig slutligen bli en fråga för den kommunala personalen att hantera i det dagliga flyktingarbetet (Kadhim 1994, 1996; Similä 1992). 
 Det visade sig ganska snart att det planerade flyktingmottagandet när reformen väl genomfördes år 1985 inte motsvarade verkligheten. Den kalkylerade mängden flyktingar som sökte sig till Sverige tre- dubblades redan under det första året. För Invandrarverket innebar det inte bara en dålig ekonomisk start, det visade sig dessutom att de orga- nisatoriska arrangemangen inte räckte till. Fler kommuner än tänkt fick engageras i ett flyktingmottagande. De allra flesta av dem saknade erfa- renhet av invandrarfrågor och hade därför inte heller någon organisa- tion eller kompetens uppbyggd kring sådan verksamhet. I brist på orga- nisatoriska lösningar och alternativa synsätt på mottagandet kom dessa kommuner att administrera flyktingmottagandet inom socialförvalt- ningens regi. Det var enbart större kommuner med tidigare erfarenhet av invandring som organisatoriskt sett redan hade byggt upp en admi- nistrativ invandrarfunktion i formen av kommunal invandrarbyrå. Des- sa fick nu huvudansvaret för att implementera den svenska flyktingpo- litiken på det lokala planet. 
 Invandrarverkets roll var främst ett finansiellt operativt ansvar för verksamheten. Detta innebar att verkets kommunhandläggare kom överens och skrev avtal med kommunerna om ett årligt bestämt flyk- tingmottagande som ersattes med ett belopp per mottagen flykting i kommunen. Invandrarverket skulle också serva kommunerna med in- formation, stöd och råd och svara för uppföljning av den kommunala flyktingverksamheten. Reformens ursprungliga mål – att engagera ett 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 191 
  
 begränsat antal kommuner i mottagandet av flyktingar – kom av In- vandrarverket att uttolkas till flyktingmottagandets solidariska sprid- ning över hela landet (se Soininen 1992:38ff). Verket släppte därför på de krav som tidigare gällt för mottagningskommunerna, dvs. att man skulle ha haft en tidigare invandrar- eller flyktingverksamhet, att det skulle finnas en tillgänglig arbetsmarknad- eller utbildningsmöjlighe- ter, att det skulle finnas lediga bostäder etc. 
 Genom Invandrarverkets försorg kom hela Sverige att engageras i ett aktivt flyktingmottagande, vad som senare kom att kallas hela Hernandez rige strategin. Invandrarverkets avtal med 137 kommuner under 1985 steg till 241 engagerade i flyktingmottagandet under 1987. Det fanns delade meningar om logiken i detta. Vissa kommuner protesterade mot den förhärskande flyktingpolitiken (Rystad 1992). Implementeringen av det lokala flyktingmottagandet var helt beroende av kommunernas välvilja att ta emot flyktingar. När allt fler kommuner kom att engage- ras i mottagandet delades SIV upp i fyra geografiska regioner. Detta skedde under 1989. Varje region hade sina regionkontor och handläg- gare som svarade för kommunerna i sina respektive regioner. Under början av  
 1990-talet 
  hade nästan samtliga svenska kommuner tecknat ett avtal med verket om ett årligt mottagande av ett bestämt antal per- soner. För SIV var det ytterst angeläget att skaffa fram nya kommun- platser och för att kunna tillgodose det tillfälliga boendet upprättades det t.o.m. kommunala baracker. Men även om flyktingarnas bostads- fråga löste sig tillfälligt, erbjöd de nya kommunplatserna inte en varak- tig lösning eftersom de nödvändiga förutsättningarna för en långsiktig integration saknades. Istället kom många kommuner att fungera som genomslussningsorter till andra destinationer, vilket vanligtvis var stor- stadsregionerna (Soininen 1992). 
  
 192  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 6.3.4 
  
 Flyktingmottagandet i praktik 
  
 Den första januari 1991 trädde ett nytt system om schabloniserad stat- lig ersättning till kommunerna i kraft. 
 12  
 Det nya ersättningssystemet innebar att kommunerna i samråd med flyktingen 
 13  
 så snart som möjligt skulle upprätta en individuell plan för dennes introduktion i det svens- ka samhället. Introduktionsplanen skulle ge individerna de nödvändiga förutsättningarna för att integreras i det svenska samhället. Upprättan- det av introduktionsplaner har setts som ett villkor för kommunens rätt till statlig schablonersättning (se Kahdim 1994). Tanken var att den nya ersättningen skulle fungera som ett redskap och stimulera kommunerna till en aktiv organisering av den lokala flyktingverksamheten. Till sin form fungerade de som ett slags kontrakt mellan den mottagna flyk- tingen och den aktuella myndigheten. Planerna skulle omfatta en kart- läggning av den personliga situationen med bosättning, familjeförhål- landen och yrkesbakgrund och kartlägga eventuella behov av stödinsat- ser. Kommunerna skulle tillhandahålla bostäder, undervisning i svens- ka och orientering om utbildning, samhälle och arbetsliv. Flyktingarna skulle också erbjudas arbetsmarknadsservice och kommunerna skulle uppmärksamma speciella behov av psykisk och/eller fysisk rehabilite- ring. Regeringen betonar i sin proposition  
 Mottagande av asylsökande m.m 
 .(1993/94:94) att det är viktigt med olika satsningar i syfte att möj- liggöra flyktingars introduktion, såsom exempelvis insatser inom ut- bildningsväsendet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. 
 Tankegångarna om individuella introduktionsplaner som ett verktyg i den kommunala flyktingmottagande verksamheten bygger på visionen att det lokala arbetet präglas av en systematisk och målinriktad helhets- syn för flyktingars integration. Sociologen Smith (1994; 1996; 1999) har i sina studier av olika kommunala flyktingmottagande verk- samheter funnit att verkligheten inte alltid fungerar på det sättet. Ett grundläggande problem hos kommunerna tycks vara att man inte har utarbetat några tydliga och klara målsättningar med sitt flyktingmotta- gande. Vare sig de kommunala politikerna eller tjänstemännen tycks 
  
 12  
 Förordning 1990:927 om statlig ersättning för flyktingmottagandet m.m. Regeringen presenterade i proposition 1991/92:72 ett nytt förslag till introduk- tionsersättning åt flyktingar och vissa andra utlänningar, baserat på Ds 1991:79. Propositionen togs av riksdagen under november 1992 och trädde i kraft den 1 januari 1993. 
  
 13  
 Med flykting avses i detta sammanhang de personer som överförts till Sveri- ge med stöd av särskilt regeringsbeslut, samt personer som fått uppehållstill- stånd efter att ha varit registrerad vid en förläggning för asylsökande. Person- kretsen som också omfattar vissa andra utlänningar, definieras i förordningen 1990:927 om statlig ersättning för flyktingmottagandet m.m. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 193 
  
 veta vad som skall åstadkommas med invandrarpolitiken. Från staten tycker kommunerna inte heller att man fått någon konkret hjälp. Up- penbarligen finns det brister i den information och kunskapsöverföring som borde förmedlas från Invandrarverket till kommunerna (se också Jimenez 1999). 
 Det synes som de invandrarpolitiska målen uppfattas på olika sätt av skilda aktörer i den flyktingmottagande verksamheten. Avtalet mellan Invandrarverket och kommunerna utgör grunden för den flyktingmotta- gande verksamheten, samtidigt som det ju i sig inte är något detaljsty- rande dokument. Bishop (1999) pekar på de stora variationer som fö- rekommer runt om i landets olika kommuner i deras skilda flykting- mottagande verksamheter. Enligt hans uppfattning är det nödvändigt med en bättre styrning av den lokala flyktingmottagningen, eftersom det i slutändan är de enskilda individerna som drabbas. En samhällelig integration är till sist beroende av att det finns en fungerande målin- riktad mottagandeverksamhet. Ett dilemma i detta sammanhang är ändå att det inte finns några systematiska utvärderingar av kommunernas flyktingmottagande verksamhet, t.ex. har Invandrarverket inte följt upp hur schablonersättningen fördelats lokalt inom kommunernas olika verksamhetsområden. 
 Flyktingmottagningen som varierar från år till år bidrar till ständigt nya omorganiseringar. Varför sker då dessa ständiga omorganisering- ar? En viktig faktor är att det statliga bidraget varierar med antalet mottagna flyktingar. I tider när ett ökat antal flyktingar söker sig till Sverige aktiveras kommunerna i ett mer genomgripande mottagande. På det sättet bygger kommunerna upp en organisation och verksamhet för ett visst antal personer för att under nästa år snabbt tvingas skära ner. För de lokala tjänstemännen innebär detta att det blir omöjligt med framförhållning och arbetsro i mottagningsverksamheten. Dessutom blir det svårt att kontrollera och överblicka den lokala resursanvänd- ningen. Även om invandrarpolitiken idag under slutet av  
 1990-talet 
  främst betraktas som ett implementeringsproblem, kan vi erinra oss situationen under början av decenniet när den nationella asyl- och flyktingmottagningen hade en stark samhällsekonomisk prägel (Andersson 1994). Kommunerna runt om i landet fick sina outnyttjade bostäder uthyrda, flyktingarna skapade nya arbetstillfällen och möjlig- gjorde fortsättningen av andra, den svenska lokalbefolkningen har fått lära känna nya kulturer och förhoppningsvis fått ett mer berikande liv osv. 
 En fråga som man kan ställa sig i anslutning till det kommunala flyktingmottagandet är: I vilken utsträckning har de lokala partierna och deras företrädare en vilja och ett engagemang att driva samhällsvi- sioner kring frågor som rör flyktingar och invandrare?  
 1990-talets 
  Eu- 
  
 194  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 ropeiska harmonisering på flyktingrättens område har bidragit till en politik som i en allt ökad utsträckning karaktäriserar asylsökande och flyktingar som lycksökare och ekonomiska migranter (Appelqvist 1999). Dessutom, i tider av välfärdsstatlig nedmontering (minskad of- fentlig sektor med dyrare egenavgifter för sjukvård och medicin, ut- bildningssystem under kris och nedskärning etc), ställs solidariteten gentemot de andra, på prov (Faist 1996). Det finns därför en risk att den aktiva debatten och viljan att verka för invandrarfrågorna enbart koncentreras till vissa engagerade tjänstemän och politiker. Det är där- för viktigt med en fungerande samordnande verksamhet som kan utgöra ett positivt incitament och en drivkraft mellan de olika kommunala, regionala och statliga myndigheterna. I det följande kommer de föränd- ringar som skett globalt och lokalt när det gäller invandrings- och flyk- tingpolitikens område att närmare uppmärksammas. 
  
 6.4 
  
 Svensk flyktingpolitik i omvandling 
  
 Enligt statistikupppgifter från FN:s flyktingkommissariat UNHCR fanns det i januari 1998 cirka 22,3 miljoner flyktingar och andra skyddsbehövande runt om i världen. 
 14  
 Under 1997 registrerades upp- emot en miljon personer som asylsökande. Av dessa väntade runt 267 000 personer på ett besked i ett europeiskt land. Samma år erkän- des 108 000 sökanden som flyktingar, cirka 27 000 togs emot av huma- nitära skäl, medan runt 255 000 personer fick ett negativt besked på sin asylansökan. Erkännandegraden av flyktingstatus 
 15  
 i Europa var samma år 24,3 procent, vilket kan jämföras med Nordamerikas 63,3 procent. Sveriges erkännandegrad var under 1997 16,4 procent, vilket var en kraftig ökning 
 16  
 som en konsekvens av de förändringar i Utlänningsla- 
  
 14 
  
 Beroende på vilken källa man använder så varierar andelen flyktingar i värl- den. UNHCR:s mandat omfattar att ge skydd och assistans åt flyktingar och andra skyddsbehövande. En term som inkluderar både flyktingar (dvs. de som lämnat sitt hemland) och de så kallade internflyktingarna, (dvs. människor på flykt som inte har passerat en gränsövergång). Av dessa 22,3 miljoner betraktas runt 12 miljoner som flyktingar av UNHCR. World Refugee Survey (WRS), är känd som en av de mest tillförlitliga källorna när det gäller statistik om flyk- tingar. WRS uppskattar också andelen flyktingar till 12 miljoner, medan intern- flyktingarna uppskattas till 22 miljoner. Totalt befinner sig således 34 miljoner personer på flykt från sina hem, enligt statistikuppgifter från WRS. 
  
 15 
  
 Erkännandegraden av flyktingstatus skall förstås som en procentuell andel av erkända flyktingar relaterad till det årliga antalet asylsökanden. 
  
 16 
  
 Tidigare år har den svenska erkännandegraden av flyktingstatus legat på mellan  
  
 1,5-3,0 
  procent. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 195 
  
 gen som började gälla den 1 januari 1997. Det är mot denna bakgrund den svenska flyktingpolitikens utveckling framställs i detta avsnitt. 
  
 6.4.1 
  
 Asylbegreppet – en diskussion om skydd eller kontroll 
  
 Under slutet av  
 1970-talet 
  började nödvändigheten av en Europeisk harmonisering på asylrättens område att diskuteras. Diskussionerna skedde inom Europarådets expertkommitté för frågor som rör asylrätt och flyktingar (CAHAR), vilken var direkt underställd ministerkom- mittén (Reg. Skr. 1989/90:68, s 43ff). Inom Europarådets ramverk be- traktades flyktingfrågan ur ett mänskliga  
 rättigheters-perspektiv. 
  Det utgavs ett antal rekommendationer som betonade vikten av att hålla den krävda standarden. Asylärenden skulle prövas vid en central enhet utifrån sakliga och objektiva bedömninger. Det skulle finnas tydliga instruktioner om förbudet mot  
 refoulement 
 , 
 17  
 samt att staterna inte fick avvisa enskilda personer under tiden som deras ansökan om asyl prö- vas. 
 Under mitten av  
 1980-talet 
  fortsatte diskussionerna om de asylrätts- liga frågorna, men nu samlade inom ett politiskt och ekonomiskt forum som främst koncentrerade sig på spänningar inom den europeiska regi- onen. Det bildades informella sammanslutningar på temat informal meetings, vilka var sekretessbelagda möten och förhandlingar som diskuterade den nya asylsituationen i Europa. Mot denna bakgrund inleddes under 1985 Intergovernmental Consultations (IGC). Ett år se- nare bildades en ad  
 hoc-grupp 
  om invandringsfrågor (The Ad Hoc Group on Immigration) med syftet att nå en gemensam politik som skulle sätta stopp för missbruket av asylrätten (Joly 1994). Under 1985 hade dessutom dåvarande Västtyskland, Frankrike och Benelux- länderna ingått ett principavtal – Schengenavtalet – i vilket man tog fasta på en gemensam visumpolitik och ett ökat polissamarbete. Tanken var att avskaffa gränskontrollen mellan länderna, samtidigt som kon- trollen vid de yttre gränserna skulle stärkas, bland annat genom ett ge- mensamt visumtvång för människor från specifika länder utanför Schengenområdet. 
 Berlinmurens fall år 1989 och det kalla krigets slut har i högsta grad bidragit till att utveckla en ny säkerhetspolitik i Västeuropa (se 
  
 17  
 Skyddet mot  
 refoulement  
 innebär att en stat inte får avvisa en flykting till ett land där dennes liv kan vara i fara eller där han/hon riskerar förföljelse. En stat får inte heller avvisa en flykting till ett land som kan befaras skicka flyktingen vidare till ett land där denne är i fara (UtlL 8 kap,  
 1-2 
  §§, 1 st). 
  
 196  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 exempelvis Garcia 1995; Bigo 1994; Overbeek 1995; Weiner 1995). Den Europeiska Unionen har kommit att präglas av olika kon- trollmekanismer som syftar till att underlätta migration inom unionen, samtidigt som regleringarna i praktik stänger dörren för en invandring av  
 icke-européer. 
  I slutändan är det de flyktingar som behöver en fri- stad undan förföljelse som drabbas av den förda politiken. Jimenez haway (1992), forskare på flyktingrättens område, beskriver hur Väst- europa under  
 1990-talet 
  skapat en effektiv  
  
 non-entrée- 
 politik. 
  Förutom ett ökat antal visumkrav som riktar sig mot medborgare från så kallade flyktingproducerande länder, finner vi växande sanktioner mot trans- portbolag som fraktar flyktingar utan giltiga dokument. Dessutom ser vi ett växande intresse för så kallade  
  
 containment-policies 
 , 
  vilket kan förstås som en politik som riktar sig mot att hålla kvar flyktingarna i deras hemländer eller dess omedelbara närområde. Med politiska slo- gans som the  
 right to remain 
 , upprättas internationella zoner som den flygförbudszon som upprättades i norra Irak eller bosniska muslim- ska säkerhetszoner. Miller (1999) argumenterar för att  
 the right to remain  
 inte alls har att göra med flyktingars rätt till skydd, utan yt- terst är en politisk retorik som legitimerar att Europas stater kan undvi- ka konfrontation med flyktingarnas behov. 
 Givetvis är det svårt för Sverige att stå utanför denna migrationspo- litiska utveckling. Till följd av detta undertecknade vi Schengenavtalet den 19 december 1996, vilket godkändes av riksdagen den 16 april 1998. Som det ser ut kommer Sverige att bli en operativ medlem under år 2000 (Reg. Skr. 1998/99:9). Grunden sägs vara ökad rörlighet för medborgarna i dessa länder, men bestämmelserna som bär upp Scheng- ensamarbetet syftar också till att upprätthålla allmän säkerhet och ordning. Detta sker genom ett ökat polissamarbete och en omfattande övervakningsverksamhet. För de asylsökande har anslutningen till May fått betydande konsekvenser. En avvisning i ett land innebär detsamma i alla medlemsländerna. I den gemensamma polisiära databa- sen registreras t.ex. alla asylsökandes fingeravtryck. Till detta skall kopplas den ökade yttre gränskontrollverksamheten som vi finner i Eu- ropas stater – muren som växer mot icke önskvärda utlänningar kring vad som har kommit att kallas Fästningens Europa (se exempelvis Delanty 1995). 
  
 6.4.2 
  
 Mot en sammanhållen flyktingpolitik 
  
 Under  
 1990-talet 
  har följaktligen människors rätt (enligt artikel 14 i konventionen om mänskliga rättigheter) att söka asyl i en accelererande omfattning utsatts för ökad grad av kontrollåtgärder i Västeuropa. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 197 
  
 Samtidigt strävar de svenska politikerna efter att säkerställa att Sverige i den europeiska unionen verkligen bidrar till utvecklandet av en global solidaritet, vilket betänkandet  
 Svensk migrationspolitik i globalt per- spektiv  
 (SOU 1995:75) utgör ett exempel på. I praktisk retorik finner vi en politik som ifrågasätter Genèvekonventionens giltighet för dagens moderna flyktingsituationer, vilket i det följande kommer att beskri- vas närmare. 
 Det faktum att dagens flyktingssituationer kräver nya lösningar konstaterades här i Sverige under tidigt  
 1990-tal. 
  Det socialdemokratis- ka statsrådet med ansvar för invandrarfrågor,  
 Maj-Lis 
  Gay, presente- rade tillsammans med biståndsministern Rhodes 
  före rege- ringsskiftet 1991 en gemensam proposition som utgjorde ett förslag till en ny helhetssyn på flykting- och invandringsfrågorna (Prop. 1990/91:195). Även om den borgerliga regeringen vid sitt tillträde hösten 1991 drog tillbaka nästan hela propositionen (inrättandet av Utlänningsnämnden undantaget) kan man dock säga att den flykting- politik som den socialdemokratiska propositionen presenterade under decenniets början idag tio år senare i stort sett är genomförd. Politiken bygger på följande punkter: 
  
 resurssatsningar i närområdet för att förebygga flykt och dämpa migrationstrycket 
  
 bördefördelning vid massflyktssituationer 
  
 en aktiv återvandringspolitik 
  
 En aspekt av den sammanhängande flyktingpolitiken är en retorik som hävdar att nya typer av flyktingar i nya typer av flyktingsitua- tioner kräver nya lösningar. En av dessa lösningar är institutetet temporärt skydd (internationella benämningen temporary protection – TP), helst också efter en bördefördelningsprincip. Huruvida börde- fördelningen skall vara resursmässig i närområdet (dvs. främst ett eko- nomiskt åtagande till flyktingarna i närområdet) eller mottagningsmäs- sig (dvs. ett samhällsengagemang på nationell nivå – flyktingarna er- bjuds överföring till ett mottagningsland) råder ännu inte någon sam- stämmighet över. Situationen i Kosovo under våren 1999 visade på att en del stater tillämpade en kombination av bägge dessa alternativ. 
 I detta sammanhang bör det uppmärksammas att 1951 års konven- tion om flyktingars rättsliga ställning (Genèvekonventionen) och/eller tilläggsprotokoll från 1967 idag, är ratificerat av över ett hundratal län- der. Protokollet från 1967 ger uttryck för önskan att eliminera Genève- konventionens ursprungliga definition som enbart omfattade flykting- situationer  
 i Europa före år 1951 
 . Innebörden av tilläggsprotokollet från 1967 var att utvidga konventionens definition till att även inbegri- 
  
 198  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 pa flyktingar utanför Europa, samt flyktingssituationer efter 1951. De tidsmässiga och geografiska begränsningarna som implicerade Genè- vekonventionen föll därmed bort i och med att staterna undertecknande 1967 års protokoll. 
 18  
 Konkret innebär detta att många av dagens så kallade moderna flyktingsituationer uppfyller konventionens bestäm- melser (se t.ex.  
 Vedsted-Hansen 
  et.al. 1999). 
  
 6.4.3 
  
 Flyktingar som problem 
  
 Berlinmurens fall med den efterföljande utvecklingen i det tidigare Sovjetunionen och de östra delarna av Europa påverkade också oss i Sverige, inte minst med tanke på vår närhet till de Baltiska staterna. Svenska media gjorde gällande att vi snart hade en storskalig massin- vandring att vänta. Det var bara en fråga om hur lång tid det kunde ta innan de förväntande två miljoner ryssarna skulle nalkas våra svens- ka gränser. Givetvis dök dessa inte upp. Men de yttre hoten betraktades trots allt som så påtagliga att ett antal statliga utredningar tittade när- mare på denna fråga under början av  
 1990-talet. 
  Hot och riskutred- ningen under försvarsdepartementet bildades under hösten 1991 med uppgiften att analysera hur den svenska beredskapen såg ut i olika fik- tiva krissituationer. Ett av dessa scenarier skisserade en omfattande massflyktssituation och miljontals flyktingar som sökte en fristad 
 19  
 i Sverige. Den pågående krigsutvecklingen i forna Jugoslavien förstärkte scenariot ytterligare. Från hösten 1992 till sommaren 1993 sökte sig runt 80 000 asylsökande till de svenska gränserna, de flesta medborgare i det forna Jugoslavien. Antalet asylsökande till Sverige under 1990- talet framgick av figur 2. Antalet mottagna flyktingar och andra perso- ner som fått skydd i Sverige framgår av tabell 1. 
  
 18 
  
 Det finns emellertid ett fåtal länder i Europa som kategoriskt vägrat att un- derteckna tilläggsprotokollet. En viktig anledning till detta är deras geografiska närhet till så kallade flyktingproducerande länder. Turkiet utgör ett exempel på ett land som inte skrivit under 1967 års tilläggsprotokoll. 
  
 19 
  
 Se SOU 1993:89  
 Massflykt till Sverige 
 , men även en annan utredning vidare- utvecklade temat massflykt: SOU 1993:113  
 Invandring och asyl i teori och praktik. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 199 
  
 Tabell 1 
 . Uppehållstillstånd till flyktingar och andra skyddsbehövande  
 1989-1998 
  
 Tillståndsgrund 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997* 
  
 1998 
  
 Kvot-flykting 
  
 1218 
  
 1455 
  
 1732 
  
 3402 
  
 937 
  
 7431 
  
 1956 
  
 1629 
  
 1180 
  
 1127 
  
 Genèvekonv. 
  
 3079 
  
 2167 
  
 1404 
  
 615 
  
 1025 
  
 785 
  
 148 
  
 128 
  
 1300 
  
 1099 
  
 De  
 facto-status 
  
 6066 
  
 3927 
  
 3816 
  
 2447 
  
 4000 
  
 3060 
  
 1401 
  
 1651 
  
 ---- 
  
 ---- 
  
 Krigsvägrare 
  
 136 
  
 14 
  
 18 
  
 4 
  
 2 
  
 12 
  
 1 
  
 0 
  
 --– 
  
 --– 
  
 Skyddsbehövande 
  
 750 
  
 987 
  
 Humanitära skäl 
  
 14039 
  
 5216 
  
 11693 
  
 6323 
  
 30518 
  
 33587 
  
 2136 
  
 1424 
  
 6400 
  
 4980 
  
 Total 
  
 24538 
  
 12839 
  
 18663 
  
 12791 
  
 36482 
  
 44875 
  
 5642 
  
 4832 
  
 9630 
  
 8193 
  
 * Från den 1/1 1997 en lagstiftning som innebär att de facto status och krigsvägrarbe- greppet utgår, istället införs begreppet skyddsbehövande. Källa: SIV Statistik 
 Termen flykting kan förstås i olika bemärkelser. Beroende på vilka personer man talar med och vilket sammanhang som gäller tycks be- greppet ändra form. Enligt Genèvekonventionen (dvs. i ett internatio- nellt rättsligt perspektiv) är en flykting en person som på grund av sin fruktan lämnat sitt hemland till följd av någon av de grunder som räk- nas upp i konventionen (ras, nationalitet, tillhörighet till viss samhälls- grupp, religiös eller politisk uppfattning). Det är Genèvekonventionen som bildar grunden för hur flyktingstatus eller konventionsstatus skall tillämpas. Såsom tidigare nämnts återfinns denna definition i vår svenska utlänningslag (3 kap, 2 §). 
 20 
  
 Från de svenska myndigheternas perspektiv räknas emellertid en person som flykting först då denna fått ett uppehållstillstånd som sådan i Sverige. Normalt sett har detta uppehållstillstånd getts perma- nent. Här kan vi se att personer, som i internationell rättslig mening är att betrakta som flyktingar, av svenska myndigheter definieras som asylsökande. En asylsökande är en person som söker uppehållstillstånd här därför att han/hon är flykting. De personer som söker uppehållstill- stånd av andra skäl enligt så kallade skyddsbehövande grunder (UtlL 3 kap, 3 §) hamnar också i en asylprocess, vilket innebär att deras ansö- kan behandlas i enlighet med asylprocedurens regler. 
 Termen skyddsbehövande, är ett begrepp som infördes i lagstift- ningen från den 1 januari 1997, då de tidigare begreppen de facto sta- tus och krigsvägrare utgick. Med den nya termen ville lagstiftaren referera till att skydd kunde ges till andra personer än flyktingar. Detta kan vara en person som lämnat sitt hemland därför att denne har en välgrundad fruktan att bli fängslad med dödsstraff eller annan kropps- 
  
 20  
 Enligt rättsnätet har utlänningslagen SFS 1989:529 varit föremål för ett antal omarbetningar, 33 ändringar finns uppdaterade fram till SFS 1999:456 (http:// www.notisum.se). 
  
 200  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 lig bestraffning, utsatt för tortyr eller annan degraderande behandling och straff (UtlL 3 kap, 3 §, 1 st, p 1), eller att personen med anledning av intern eller extern konflikt är i behov av skydd eller på grund av miljömässig katastrof inte kan återvända till sitt hemland (3 kap, 3 §, 1st, p 2). Det tredje alternativet berör personer som är förföljda på grund av sin homosexualitet (3 kap, 3 §, 1st, p 3). Avslutningsvis gäller samma skyddsgrunder för statslösa personer som befinner sig utanför sitt bosättningsland (3 kap, 3 §, st 2). Det kan riktas kritik gentemot vissa av de kriterier som definierar skyddsbehövande, t.ex. torde den första punkten välgrundad fruktan att bli fängslad med dödsstraff vara liktydig med att personen ifråga egentligen omfattas av flyktings- status enligt konventionens bestämmelser. 
 För att ytterligare komplicera uppehållstillståndsstatistiken kan en person som inte faller in under ovanstående grunder (dvs. som flykting eller skyddsbehövande) få uppehållstillstånd av så kallade humanitära skäl i enlighet med UtlL 2 kap, 4 §. I praktiken betyder detta att perso- ner som inte får uppehållstillstånd av de flyktingskäl som åberopas kan, som en sista åtgärd, få uppehållstillstånd om det finns en humanitär anledning till detta. Som framgår av figur 3 har ett övervägande antal personer under  
 1990-talet 
  fått uppehållstillstånd främsta av humanitära skäl. 
  
 Figur 3 
 . Uppehållstillståndsgrunder för flyktingar och andra skydds- kategorier  
 1988-1998, 
  redovisade procentuellt 
  
 100 
  
 Kvotflyktingar 
  
 90 
  
 Konventionstatus 
  
 De facto status 
  
 80 
  
 Krigsvägrare 
  
 70 
  
 Humanitära skäl 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 1988 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 Källa: SIV Statistik 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 201 
  
 Kategorin humanitära skäl lämnar således ett ganska stort utrymme för tolkning. Detta kan ses mot bakgrund av de praxisregleringar som emellanåt riktas gentemot särskilda flyktinggrupper. Ett exempel på sådana  
 ad-hoc-regleringar 
  är den så kallade treterminersregeln från den första januari 1992 (UtlF 3:4a), vilken innebar att familjer med barn som varit i svensk skola eller liknande situation under minst tre termi- ner skulle beviljas uppehållstillstånd om inte särskilda skäl talade emot detta. Ett annat exempel är regeringspraxisen från april 1994 som inne- bar, att asylsökande familjer som kommit till Sverige före  
 1993-01-01 
  fick stanna om inte särskilda skäl talade emot ansökan om uppehålls- tillstånd. Under 1996 fanns det fortfarande kvar personer som omfatta- des av denna praxis. 
 21 
  
 Faktiskt kan det vara på det viset att personer som skulle kunna klassificeras som flyktingar inte har erkänts som sådana i Sverige. 
 22  
 Exempelvis fick flertalet bosniska flyktingar permanent uppehållstill- stånd i Sverige efter den borgerliga koalitionsregeringens beslut som- maren 1993. En majoritet av dessa beviljades tillstånd av humanitära skäl. 
 23  
 Humanitära skäl som uppehållstillståndsgrund kan få betydelse för framtida pensionsförmåner och andra sociala åtgärder, en fråga som borde initiera vidare studier. Personer med humanitära skäl har heller inte rätt till ett så kallat främlingspass som möjliggör resor ut ur landet. Personer med humanitära skäl som tillståndsgrund hamnar således i en slags vakuumsituation eftersom många av dessa saknar det egna hemlandspasset. 
  
 6.4.4 
  
 Flyktingfrågorna byter departement 
  
 Med regeringsskiftet december 1991 överflyttades invandrarfrågorna från arbetsmarknadsdepartementet till det nybildade kulturdeparte- mentet. Det liberala statsrådet ansvarigt för bland annat invandrarfrå- gorna, Valentine, hade onekligen ambitioner att förändra den so- cialdemokratiska flyktingpolitiken, som av folkpartisterna uppfattades som hårdnande. Detta gällde särskilt i relation till det så kallade 13- decemberbeslutet från 1989 som innebar att de facto begreppet som skyddsgrund inte längre tillämpades. Enbart flyktingar enligt konven- 
  
 21 
  
 Enligt SIV statistik beviljades 63 tillstånd i enlighet med regeringspraxisen under 1996. 
  
 22 
  
 Den internationella organisationen Human Rights Watch (1996) har också riktat kritik mot att Sverige har en restriktiv tolkning av Genèvekonventionens bestämmelser. 
  
 23 
  
 De nordiska ländernas grundvalar för det bosniska flyktingmottagandet finns publicerat i ett antal rapporter utgivna av Nordiska ministerrådet. 
  
 202  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 tionen och de med ett speciellt behov av skydd skulle accepteras. Den borgerliga regeringen var helt inriktad på att upphäva detta beslut, vil- ket också skedde den 19 december 1991 (Tollefsen Altamirano och Herrera 1998). 
 Under den borgerliga regeringens tid tillsattes ett flertal utredningar och särskilda utredare, vilka kom att bilda grunden för ett nytt motta- gande av asylsökande. 
 24  
 Några av de förändringar som politikerna har haft ambitionen att genomföra under  
 1990-talet 
  presenteras nedan un- der egna rubriker. 
  
 6.4.5 
  
 Ambitionen att förkorta väntetiderna 
  
 Långa väntetider för de asylsökande har alltid betraktats som ett stort problem. Redan under AMS tid i slutet av sjuttiotalet uppmärksamma- des de problem som är förknippade med långa väntetider. De anses bi- dra till ökad passivisering och bidragsberoende för den enskilde indivi- den. En långvarig vistelse på förläggning motverkar också integration i det svenska samhället, dvs. för de personer som beviljas ett uppehålls- tillstånd. För dem som får ett avvisningsbesked, innebär den långa väntetiden att det blir svårare att starta om när man måste återvända. På det hela taget har långa vistelsetider i förläggningar också inneburit stora kostnader för det svenska samhället. Det har därför ansetts rimligt att handläggningen av asylärenden effektiviseras och rationaliseras. 
 25  
 I detta syfte har ett antal åtgärder genomförts under  
 1990-talet. 
  Dessa kan uppdelas i två slag: å ena sidan insatser som riktar sig mot att för- korta handläggningstiderna i en effektivare och mer rationaliserad asylprocess, å andra sidan en slags acceptans av den rådande situatio- nen. Eftersom väntetiderna ändå finns gäller det att göra vistelsen på förläggningen så dräglig som möjligt för den enskilde. 
 Som ett led i reformarbetet inrättades i januari 1992 en särskild nämnd – Utlänningsnämnden. Utlänningsnämnden fick till uppgift att ta över regeringens tidigare ansvarsområde som överprövningsinstans för utlännings- och medborgarskapärenden. Den 1 juli samma år fort- satte reformarbetet när polisens utredningsansvar av utlänningsärenden överfördes till Invandrarverket. Regeringen påpekade i propositionen 
  
 24 
  
 Regeringens proposition (1993/94:94 Mottagande av asylsökande m.m) byg- ger på följande betänkanden  
 Meningsfull vistelse på asylförläggning  
 (SOU 1992:69);  
 Mottagandet av asylsökande och flyktingar  
 (SOU 1992:133); utred- ningen  
 PM med förslag till Legal reglering av massflyktssituationer  
 (Ku 1992:05), samt betänkandet  
 Utlänningslagen – en partiell översyn  
 (SOU 1993:24). 
  
 25 
  
 Reg. prop. 1993/94:94, s 23ff. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 203 
  
 Mottagande av asylsökande m.m.  
 att dessa åtgärder inte varit tillräck- ligt effektiva när det gäller att komma tillrätta med de problem som långa vistelsetider på förläggningar kan förorsaka. (Prop. 1993/94:94, s 24). Eftersom varje asylärende måste utredas noggrant tar handlägg- ningen tid, dessutom kan enskilda fall ta betydligt längre tid än normal- fallen. Det räcker därför inte att enbart satsa på åtgärder som förkortar handläggningstiderna utan regeringen gav uttryck för att det måste till andra åtgärder som ett komplement. Målsättningen blev därför att för- läggningsvistelsen ska bli så meningsfull som möjligt för den enskilde individen. 
 Till det yttre synes det som det under en längre tid varit ett uttalat mål att komma tillrätta med de långa väntetiderna. Trots detta har man inte lyckats. Tidigare har jag tillsammans med Francis Tollefsen Altami- rano (1998, s 99) uppmärksammat hur långa väntetider i relation till asylsökande från  
 Pearson 
  användes som en strategi, vilket tog sig uttryck i en politisk ovilja att fatta beslut när det gällde flyk- tingarnas rätt till skydd i Sverige. Regeringen hade helt enkelt förhopp- ningar om att kriget i forna Jugoslavien snart skulle ta slut. När så inte skedde blev situationen till slut ohållbar. Eftersom någon snar lösning på konflikten inte var i sikte tog regeringen därför ett principbeslut i juni 1993. De flyktingar som fanns i Sverige från  
 Pearson 
  beviljades permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl. Samtidigt beslutade regeringen ett införa visum för medborgare från Bosnien- Hercegovina. Medan en generositet visades mot dem som redan fanns här, stängdes dörren för de bosniska flyktingar som fanns utanför de svenska gränserna. Sverige kunde ju inte som det enda landet i Europa ha öppna gränser. De politiska överväganden som låg bakom beslutet att ge bosnierna permanent uppehållstillstånd illustrerar tydligt hur väl- färdsstaten formerar sig inom sitt ramverk av generositet och solidaritet samtidigt som denna solidaritet har vissa bestämda gränser. Till denna diskussion återkommer jag i det avslutande kapitlet. 
  
 6.4.6 
  
 Mot en meningsfullhet? 
  
 I syfte att motverka passivitet under väntetiden och ge de sökande bätt- re möjligheter att stärka de egna resurserna, utarbetade Invandrarverket riktlinjer om en meningsfull vistelse på förläggning vilka började gälla från den 27 maj 1991. Tanken var att de asylsökande skulle ges en ak- tivare roll och ansvar, både vad gäller den egna livsföringen och den dagliga skötseln av förläggningen. Invandrarverket hade en önskan om att de erbjudna aktiviteterna så långt som möjligt skulle vara till nytta för den enskilde sökanden oavsett utgången i ärendet. De explicita tan- 
  
 204  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 kegångarna bakom arbetet med meningsfull vistelse på förläggning var att den asylsökande skulle lära sig det svenska språket och ges möjlig- heter att använda sina kunskaper i den dagliga förläggningsverksam- heten. Detta kunde ske såväl genom vård av gemensamhetsutrymmen och utemiljö som andra verksamheter, såsom barnverksamhet, infor- mationsverksamhet till nyanlända eller deltagande i olika typer av fri- tidssysselsättningar. 
 Visionerna om en meningsfullhet under förläggningsvistelsen har således några år på nacken. Studier av förläggningsverksamheten pekar ändå på att det finns vissa problem förknippade med målsättningen att skapa en meningsfull sysselsättning för de asylsökanden (Andersson 1993; Norström 1999). Detta har flera orsaker. En är att det i alla lägen inte har varit möjligt att snabbt skapa sysselsättningstillfällen på många av de nya förläggningar som Invandrarverket tvingades öppna som ett resultat av den ökade asyltillströmningen. En annan anledning är relate- rad till tankegångarna om vad meningsfull vistelse implicit innebär, dvs. att de asylsökande skall lära sig vad som gäller i det svenska sam- hället. Man skall ta ansvar och bidra till den dagliga försörjningen och inte vara en passiv mottagare av bidrag. Invandrarverkets ursprungliga mål med sysselsättningslinjen var att denna skulle omfatta 40 tim- mars arbetsvecka. Detta mål har emellertid visat sig vara svårt att för- verkliga på många asylförläggningar. 
 Ytterligare en faktor som ifrågasätter huruvida meningsfullheten är möjlig att förverkliga är sysselsättningsmålets relation till dagbidraget. Bistånd för asylsökande regleras i lagen om mottagande av asylsökande (SFS 1994:37) som trädde i kraft den 1 juli 1994. Lagen gav Invand- rarverket en rätt att reducera dagbidraget för dem som utan giltigt skäl vägrar att delta i någon form av organiserad verksamhet (Prop. 1993/94:94, s 98). Exempel på giltiga skäl enligt lagens förarbeten är sjukdom, handikapp, nedsatt hälsa och vård av mindre barn (SOU 1992:69, s 163). Därigenom, menade utredarna, skulle reduceringen enbart drabba de helt arbetsovilliga och de som avvisar ett erbjudet arbete enbart därför att detta inte upplevs som tillräckligt attraktivt (ibid.). Rätten till dagersättning för asylsökande har således kommit att förknippas med vissa skyldigheter. Till dessa hör att man bland annat måste delta i den verksamhet och studier som Invandrarverket anord- nar, oavsett om man finner det meningsfullt eller inte. Om en asylsö- kande väljer att inte delta straffas denne med en reducerad dagersätt- ning. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 205 
  
 6.4.7 
  
 Rätten att arbeta 
  
 Ett annat sätt att göra tillvaron så dräglig som möjligt för de asylsökan- de är att ge dem rätten att arbeta under tiden de vistas på förläggning. Socialdemokratiska statsrådet  
 Maj-Lis 
  Gay tillsatte under hösten 1991 en särskild utredning som skulle pröva under vilka förutsättningar och på vilka villkor asylsökande bör få arbeta medan de väntar på be- slut om uppehållstillstånd. När den borgerliga regeringen tillträdde fortsatte detta arbete men nu i en ny regi. 
 Under mars 1992 utformades ett direktiv (1992:25) till en utredning om översyn av mottagandet av asylsökande och flyktingar. Redan dess- förinnan hade regeringen beslutat att en utredning inom kulturdeparte- mentet skulle se över frågan med arbetstillstånd för asylsökande. Efter en remissbehandling av departementspromemorian beslutade den bor- gerliga regeringen i maj 1992 att förändra utlänningsförordningen (1989:547) från den 1 juli 1992 och göra det möjligt för asylsökande att arbeta på den öppna arbetsmarknaden i de fall Invandrarverket inte väntas fatta ett beslut om asyl inom fyra månader från ansökan. 
  
 I regeringspropositionen  
 Mottagande av asylsökande m.m. 
 (1993/94:94) togs frågan om arbete på den öppna arbetsmarknaden återigen upp för diskussion. Regeringen bedömde att asylsökande även fortsättningsvis skulle ha rätt att arbeta om det kan antas att till- ståndsärendet kommer att dröja mer än fyra månader (ibid, s 36). Som skäl anfördes att det bör vara en skyldighet för varje asylsökande att – i likhet med vad som gäller för alla andra i vårt samhälle – i mån av förmåga svara för sin och sin familjs försörjning (ibid.). Dessutom hävdades att sysslolösa asylsökande kan ge den svenska allmänheten en negativ bild av asylsökande i allmänhet (ibid, s 37). 
  
 6.5 
  
 Sysselsättningslinjens latenta effekter 
  
 Diskussionerna om rätten för de asylsökande att ta ett arbete på den öppna arbetsmarknaden kan relateras till det tidigare resonemanget om den organiserade verksamheten och dess explicita karaktär av meningsfullhet kontra de implicita och latenta effekterna i en fostran av de asylsökande. Denna fostran relateras både till grun- derna för välfärdsstaten att bete sig som en svensk och som en utta- lad  
 anti-rasistisk 
  åtgärd. Dvs. det är viktigt att vi lär de asylsökande om de normer som är giltiga i det svenska välfärdssamhället. Välfärdssta- ten bygger på ett antagande att man inte snyltar på andra i onödan, man gör rätt för sig och arbetar för sitt uppehälle. Om man som utlänning dessutom sköter sig på rätt sätt uppskattas man bättre av majoritets- 
  
 206  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 befolkningen. Sett i åttiotalets perspektiv när asylsökande klientisera- des och passiviserades under sin förläggningsvistelse, är det intressant att sysselsättningslinjen gör sig gällande under en tidsperiod av väl- färdsstat i kris och nedmontering. Politikernas resonemang synes dess- utom utgå från en föreställning om att de asylsökande faktiskt inte har lust att göra rätt för sig. Problemet kanske snarare handlar om att den generella arbetslösheten har bidragit till att samtliga invånare i Sverige har haft svårt att få arbete. Detta drabbar inte minst de asylsökande, som utan personnummer har en omöjlig situation att ta sig in på den öppna arbetsmarknaden. 
 På Invandrarverkets uppdrag har Maldonado under våren 1999 sett över det svenska asyl- och flyktingmottagandet (Norström 1999). Av hennes studie framgår att många asylsökande faktiskt kommer hit med förväntningar om att deras yrkeskunskaper och erfarenheter skall komma till nytta. Problemet är att det inte finns något utrymme för dem att få utöva sina kunskaper eller göra sådana sysslor som de finner en glädje att ägna sig åt, trots  
 1990-talets 
  uttalade sysselsättningslinje. När det gäller möjligheten för de asylsökande att ta sig ut på den öppna arbetsmarknaden torde detta vara få förunnat, i vart fall när det gäller ett lagligt arbete eftersom en arbetsgivare mest sannolikt väljer en per- son som är innehavare av personnummer. 
  
 6.6 
  
 Flexibilitet och individuellt ansvar 
  
 Flexibiliteten berör en förändrad syn på Invandrarverkets ansvarsområ- de i driften av förläggningar, men också en flexibilitet i betydelsen att de asylsökande kan välja att bo på egen hand (ebo) och fortfarande ha rätt till bistånd. Fortfarande är det Invandrarverket som är huvudman för mottagandet av asylsökande. Däremot skall driften av alla förlägg- ningar vara öppen för entreprenad. Den borgerliga regeringen föreslog att verket aktivt arbeta[r] för att öka inslaget av entreprenad (Prop. 1993/94:94, s 29). Målet var att 50 procent av verksamheten skulle läg- gas ut på entreprenad inom en treårsperiod. Kommuner som tar emot asylsökande ges en schabloniserad ersättning för detta mottagande. Verkligheten visar emellertid att antalet asylsökande som vill bo i eget boende är större än vad Invandrarverket hade räknat med. Över 60 pro- cent av de registrerade asylsökande bodde under hösten 1998 i eget boende. 
 26 
  
 26  
 Enligt Jimenez (1999) bodde den 1 oktober 1998 5 361 personer i förlägg- ningsboende och 8 432 i eget boende. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 207 
  
 Det egna ansvaret tar sig uttryck i att rätten till dagersättning är för- bunden med vissa skyldigheter, såsom att delta i organiserad verksam- het (i den mån sådan finns) samt medverka till asylärendets utredning. Det egna ansvaret tar sig också uttryck i att den sökande har ansvar för sin egen repatriering. Målstättningen med ett frivilligt återvändande förutsätter ju ytterst att indviden medverkar till detta. Ett annat exem- pel på det egna ansvaret är att den asylsökande, liksom övriga sam- hällsmedborgare, skall betala en egenavgift vid sjukvårds- och tand- vårdsbesök, samt uttag av receptbelagda mediciner. 
 27 
  
 6.7 
  
 Kategoriseringarnas betydelse 
  
 Regeringspropositionen  
 Mottagande av asylsökande m.m 
 ., vars delar började gälla från 1 juli 1994, diskuterar en rad princippunkter av in- tresse när det gäller svenskt mottagande av asylsökande och flyktingar. Begreppsdefinitionerna har fått en ökad betydelse under  
  
 1990-talets 
  
  politikutveckling. Åttiotalets  
 flyktingmottagning  
 har ersatts av nittiota- lets  
 mottagning av asylsökande och flyktingar 
 . Åttiotalets  
 flyktingför- läggningar  
 har övergått till att bli nittiotalets  
 asylförläggningar 
 . Frågan är i vilken utsträckning kategorierna appellerar till att majoriteten av de asylsökande faktiskt avvisas från Sverige? 
  
 28  
  
 Invandrarverket har själv börjat benämna det tidigare förläggningsboendet för  
 anläggningsboen- de 
 . Anläggningsboende (abo) skall skiljas från eget boende (ebo) som ger uttryck för nittiotalets flexibilitet som ger asylsökande möjlighet att själv ordna eget boende utanför förläggningen med bibehållet bistånd. 
  
 Den tydliga skillnaden mellan en asylsökande och en flykting beto- nades även under  
 1980-talet. 
  En  
 asylsökande  
 väntar på beslut i till- ståndsärendet och skall sysselsättas, gärna med att förberedas för det eventuella  
 återvändandet 
 .  
 Flyktingen  
 har fått ett uppehållstillstånd och förväntas integreras i det svenska samhället. Flyktingen är vår tids nya invandrare, den som har giltiga skäl för ett uppehållstillstånd i Sverige. Makten att definiera kategorierna har sådan betydelse att vi även finner att Invandrarverket på sin hemsida uttalar att det är de svenska myn- digheterna (SIV och Utlänningsnämnden) som bestämmer om en per- 
  
 27 
  
 Asylsökande har rätt till sådan vård som inte kan anstå, vilket får till konsek- vens att en del av kostnaderna förläggs vid ett senare tillfälle när den sökande väl fått ett tillstånd och dennes problem förvärrats ytterligare. Till följd av detta får samhället ökade kostnader, både i vårdavgifter och när det gäller mänskligt lidande vilket hämmar integrationen. 
  
 28 
  
 Hur statistiken ser ut när det gäller direktavvisningarna har hittills inte varit föremål för studie i en närmare omfattning. 
  
 208  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 son är flykting. En till synes oskyldig information, men som Jimenez (1999:46) korrekt har påpekat är felaktig, eftersom de svenska myndig- heternas beslut enbart är av deklarativ karaktär. Enligt Smith och Myers (1999, s 132, 166) blir en person flykting i det ögonblick han eller hon lämnar sitt hemland därför att denne känner välgrundad fruk- tan för förföljelse med anledning av någon av konventionens kriterier: ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning, eller tillhörighet till viss samhällsgrupp. 
  
 6.8 
  
 Instrumentet tillfälligt skydd 
  
 Kategorierna märks också på andra områden. Alla personer är ju inte flyktingar, de kan också vara  
 skyddsökande  
 utlänningar (UtlL 2 kap, 4a §). Dessa personer kan beviljas  
 tidsbegränsade uppehållstillstånd  
 istället för den mer vanliga tillståndsgrunden  
 permanent uppehållstill- stånd  
 (UtlL 2 kap 2 §). Tidsbegränsade tillstånd är en kategori som fått ökad betydelse i det svenska mottagandet av flyktingar, vilket implice- rar att inte alla flyktingar får stanna permanent. Därmed har vi också fått en ny kategori av flyktingar i Sverige, de som bedömts ha ett be- hov av  
 tillfälligt skydd  
 (den internationella benämningen är temporary protection – TP) och som förväntas återvända hem (UtlL 2 kap 4a §). 
 Lagen om tillfälligt skydd tillämpades första gången av den social- demokratiska regeringen under 1995, när ett antal bosniska flyktingar med kroatiska pass beviljades skydd i Sverige under en begränsad tid. Lagen kom att ytterligare utvidgas efter att riksdagen under hösten 1996 fattat beslut om regeringens proposition 1996/97:25  
 Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv 
 . Lag 1996:1379, som trädde i kraft den 1 januari 1997, ersätter den gamla regleringen från 1994 och ger ett ökat utrymme för beviljande av tidsbegränsade tillstånd. Idag innebär TP i Sverige ett kollektivt skydd för en viss grupp av männi- skor under en begränsad tid efter regeringens bemyndigande. 
 Enligt förarbetena till regeringens proposition är TP i första hand tänkt att tillämpas i så kallade massflyktssituationer under en period av två år. Återvändandeprogram utgör här en väsentlig del. Om ett sådant program inletts efter två år kan det tillfälliga tillståndet förlängas, dock maximalt två år till (1996/97: Avila). En utökning av tillämpningen av TP möjliggjordes genom att tidbegränsade tillstånd även kan ges när utlänningen har rätt till asyl här (Prop. 1996/97:25, s 129). Utlän- ningsnämnen påtalade i sitt remissvar till grund för propositionen att tillfälligt skydd (enligt UtlL 2 kap 4a §) kan omfatta samtliga skydsbe- hövande grupper av personer, oavsett av vilken anledning de har läm- nat hemlandet. Utlänningsnämnden påpekade även att tidsbegränsat 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 209 
  
 uppehållstillstånd kan utnyttjas i situationer där skyddsbehovet vid den första prövningen bedöms som tillfälligt även om det inte är fråga om en massflyktssituation. 
 29  
 Nämndens resonemang visar på den po- tentiella möjligheten att institutet tillfälligt skydd kan komma att till- lämpas i betydligt större utsträckning än de strikta undantagsfall som massflyktssituationerna var tänkta att utgöra. Av stor betydelse blir naturligtvis även hur man i framtiden kommer att definiera massflykts- situationer i förhållande till andra flyktingsituationer. Tabell 2 visar antalet personer som registrerats med tidsbegränsat skydd under 1995- 1999. 
  
 Tabell 2 
 . Registrerat antal tidsbegränsade tillstånd  
 1995-1999 
  
 År 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 Tillfälliga tillstånd 
  
 3496 
  
 196 
  
 575 
  
 640 
  
 7016 
  
 Därav tidsbegränsat UT pga 
  
 verkställighetshinder 
  
 127 
  
 486 
  
 575 
  
 Inga uppgifter 
  
 Källa: SIV Statistik 
 På annat ställe analyserar jag tillsammans med Tollefsen Altamirano (1998) den rättsliga utvecklingen kring det flyktingpolitiska instru- mentet  
 tillfälligt skydd  
 (temporary protection  
 -TP). 
  En viktig grund- komponent i TP är  
 återvandring 
 , ett begrepp som här i Sverige traditionellt använts i betydelsen frivillig utvandring från Sverige till ett tidigare bosättningsland (ibid, s 113). När vi i Sverige har talat om återvandringspolitik har det varit underförstått att återvandringen är en fråga om frivillighet. Under  
 1990-talet 
  har återvandringspolitiken emellertid fått en annan karaktär. Numera riktas den även mot flykting- ar med permanent uppehållstillstånd, samtidigt som ett allt vanligare begrepp har blivit  
 frivillig återvandring 
 . Detta implicerar att även en  
 ofrivillig återvandring  
 kommit med i bilden, dvs. återvandringen kan komma att handla om tvång. Troligtvis är det av denna anledning som det har utvecklats ett modernare begrepp –  
 återvändande  
 – som synes ge uttryck för att en återvändandepolitik kan innefatta både tvång och frivillighet. 
 Helt klart har  
 TP-institutet 
  fått en stark ställning och förankring i svensk lagstiftning under  
 1990-talet. 
  Samtidigt finns det tecken som tyder på att de tidsbegränsade uppehållstillstånden som Invandrarverket själv kan bevilja enligt UtlL 2 kap 2 §, har fått en alltmer utbredd till- lämpning under decenniet. Tidsbegränsade tillstånd används allt oftare 
  
 29  
 Utlänningsremissyttrande  
 1995-10-31, 
  s 6. 
  
 210  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 i situationer av verkställighetshinder. Här kan man möjligtvis tala om en sorts  
 smitto-effekt 
  av  
 TP-institutets 
  inrättande i den svenska lag- stiftningen. Även om det inte alltid är paragrafen om tillfälligt skydd som åberopas finns tecken på en förvaltningsmässig praxis där tillfällighet fått allt större utrymme och legitimitet i migrationspoliti- White (se Tollefsen Altamirano och Herrera 1998). 
  
 6.9 
  
 Från invandrarpolitik till integrationspolitik 
  
 Under ovanstående rubrik höll vår forna socialdemokratiska integra- tionsminister sitt inledningstal till en konferens på temat Integration, Vägen in i Sverige (december 1996, Röda korsets folkhögskola, Gripsholm). Rubriken speglar de ambitioner som formulerats sedan mitten av  
 1990-talet 
  i syfte att utveckla invandrarpolitiken som en se- parat fråga skild från migrationspolitiken. För inte så länge sedan be- handlades de invandrar- och migrationspolitiska frågeställningarna un- der ett och samma departement med ett statsråd som ansvarig för hela politikområdet. I det följande kommer jag att beskriva hur dessa frågor kom att utvecklas till två separata politikområden och vilken betydelse dess organisatoriska förändring har haft för  
 1990-talets 
  flyktingpolitis- ka respektive invandrarpolitiska utveckling. 
  
 6.9.1 
  
 Organisatoriska förändringar i regeringskansliet 
  
 Under den borgerliga koalitionsregeringens tid  
 1991-1994 
  låg invand- rar- och migrationsfrågorna under kulturdepartementets ansvarsområ- de. Därmed utgjorde denna tidsperiod något av en brytpunkt efter- som frågorna kom att hamna i en slags diversehandel bland kultur- och mediafrågorna (se Tollefsen Altamirano och Herrera 1998). När socialdemokraterna kom tillbaka i regeringsställning efter valet 1994 flyttade invandrar- och migrationspolitiken tillbaka till arbetsmark- nadsdepartementet med Taylor som ansvarigt statsråd. Frågor- na blev dock inte lika långvariga på departementet denna gång som tidigare. När Murray avgick som statsminister under våren 1996 skedde en socialdemokratisk regeringsombildning. Den 22 mars 1996 lämnade hans efterträdare Kerr sin regeringsförklaring som resulterade i att invandrarministerposten splittrades i två delar: integrationsfrågor (invandrarpolitik) och invandrings- och asylpolitiken 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 211 
  
 (migrationspolitik). De förra kom att sortera under ett nyinrättat de- partement, inrikesdepartementet, medan flykting- och invandringsfrå- gorna kom att hamna under utrikesdepartementets huvudmannaskap. Sedan valet 1998 är integrationspolitiken återigen under kulturdepar- tementets regi med Russell som ansvarigt statsråd för frågor som bland annat rör integration. 
  
 Politikens uppdelning var egentligen en logisk följd av det social- demokratiska arbete som börjat redan tidigare med Bryant tillträde 1994. Under den borgerliga regeringens tid hade en parlamentarisk ut- redning arbetat med en översyn av invandrings- och invandrarpolitiken, men inom en och samma kommitté (Dir. 1993:1  
 Översyn av invandrar- politiken samt invandrings- och flyktingpolitiken 
 ). Allen, som Williams sin tid som oppositionspolitiker hade medverkat i denna kommitté, såg det som en nödvändighet att arbetet delades upp i två separata de- lar. Det var viktigt att man kunde skynda på arbetet med den migra- tionspolitiska delen eftersom detta uppfattades som det mest angelägna (se Tollefsen Altamirano och Herrera 1998). Resultaten från den flyktingpolitiska (Dir. 1994:129  
 Översyn av invandrings- och flykting- politiken 
 ) och invandrarpolitiska kommittén (Dir. 1994:130  
 Översyn av invandrarpolitiken 
 ) resulterade under 1996 och 1997 i två regerings- propositioner om den framtida politiken. 
  
 30 
  
 Därför kan man säga att den organisatoriska splittringen av frågorna till följd av regeringsombildningen våren 1996 var en logisk konsek- vens av pågående kommittéarbete. Men har det då någon betydelse var dessa frågor egentligen ligger? Ja, som ett första steg kan man säga att det ger uttryck för frågornas dignitet. Invandrarpolitik och integration behandlar vi inrikes, medan migration och flyktingars rätt till skydd är något som skall hållas utanför rikets gränser. Därmed fick utrikesde- partementet vars verksamhet främst handlat om positiva saker som t.ex. utvecklandet av (bistånds)relationer mellan Sverige och andra län- der, de mer negativa invandringskontrollerande frågorna på sitt bord. Ett exempel på olikheter mellan områdena är synen på visum. Medan utrikesdepartementet traditionellt har motarbetat införandet av visum har invandringskontrollerande departement alltid sett detta som en faktor att spela med (Tollefsen Altamirano och Herrera 1998, s 138). 
  
 30  
  
 SOU 1995:75  
 Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv 
 , prop. 1996/97:25 samt SOU 1996:55  
 Sverige, framtiden och mångfalden 
 , prop. 1996/97:16 och prop. 1996/97:18. 
  
 212  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 6.9.2 
  
 Asyl- och flyktingfrågornas roll inom UD:s ansvarsområde 
  
 En annan aspekt av den organisatoriska strukturen är att asylpolitikens känslighet för opinionens tryck tycks ha minskat, vilket kan hänga ihop med flera faktorer. Fysisk struktur är den ena. Ansvarigt statsråd har kommit att separeras från tjänstemännen, eftersom politikerna håller till i en annan byggnad än personalen på utrikesdepartementet. Tidigare kunde tjänstemännen på migrationspolitiska enheten titta förbi statssek- reteraren eller ministern när som helst och man sågs i kafferummet. På UD är distansen längre, vilket gör att man träffas på bokade tider. Den fysiska avskärmningen leder till ett avstånd mellan tjänstemän och po- litiker och statsrådet kommer in i arbetet först i ett senare skede när beredningen kommit långt. Ministern på UD torde heller inte ha samma tid för migrationsfrågorna eftersom det dominerande biståndet och and- ra frågor också ingår i ansvarsområdet. För att sammanfatta kan man säga att medan den tidigare organisatoriska strukturen bidrog till politi- kernas tillgänglighet, kan ansvariga ministrar på utrikesdepartementet ofta vara just utrikes. 
 Den naturliga kopplingen till UD:s andra ansvarsområde, bistånds- politiken, har också varit gynnsam i utvecklandet av  
 1990-talets 
  sammanhållna flyktingpolitik, vars grundkomponenter beskrivits i ett tidigare avsnitt. Ambitionen att komma med nya lösningar på värl- dens flyktingsituationer kräver förstås organisatoriska förändringar. Biståndet spelar i detta sammanhang en viktig roll, eftersom det har kommit att betraktas som en åtgärd som kan medverka till att förhindra migration. En annan aspekt av den sammanhållna flyktingpolitikens grundambitioner är att kombinera utvecklingsbistånd och assistans i flyktingarnas närområde. Åtgärden kan förstås som en solidarisk hu- manitär och generös gest från välfärdsstatens sida. Å andra sidan får politiken till konsekvens att flyktingarna förvaras där istället för här. En sådan politik kan också ses som en välfärdsstatlig strategi eftersom politikerna ytterst måste hantera vad Rodriguez (1994) kallat det moraliska dilemmat i en konkret invandringspolitik. Välfärdssta- ten garanterar ju den yttersta solidariteten, men samtidigt som man i generositetens namn hjälper dem som är i behov av skydd att få en fri- stad undan förföljelse (temporärt eller permanent), så kan en sådan ge- nerositet inte omfatta alla som är i behov av skydd. Kontrollen av vem som är flykting och hur denna kategori definieras, har följaktligen fått en ökad betydelse under  
 1990-talet 
  (Appelqvist 1999). Det finns en gräns för hur många nya flyktingar (invandrare) välfärdsstaten kan ta emot. Därför måste invandringspolitiken formeras inom den balans- 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 213 
  
 gång som finns mellan inklusion och exklusion av presumtiva immig- ranter (Faist 1996). 
  
 6.9.3 
  
 En integrationspolitik växer fram 
  
 Under  
 1990-talet 
  har både gamla invandrargrupper och nyanlända flyktingar tilllhört dem som drabbats särskilt hårt av senare års finans- politiska problem och ökade arbetslöshet. Främlingsfientlighet och ne- gativa attityder samt förekomsten av konflikter mellan grupper med olika etnisk tillhörighet sägs ha ökat i det svenska samhället (SOU 1995:76, s 21 ff). 
 Kritik har riktats mot den tidigare invandrarpolitiken eftersom den passiviserade och klientiserade flyktingar och invandrare. Det svens- ka flyktingmottagandet byggdes upp utifrån det system som etablerats för socialtjänstens arbete. Resultatet blev att invandrare och flyktingar fråntogs sitt eget ansvar och kom att slussas in i ett system präglat av omhändertagande och beroende av socialbidrag (Rojas 1993). Den svenska invandrarpolitiken har också kommit att kritiseras av invandra- re och flyktingar själva, eftersom den resulterat i ett synsätt som för alltid betraktar dem som invandrare i en nedvärderande bemärkelse (Sunar i DN Debatt  
 1997-02-23). 
  Detta oavsett om man bott i Sverige en längre tid eller är född här men har utländsk bakgrund. Detta torde varit viktiga anledningar till varför politikerna önskade utforma en po- litik som skulle spegla det faktum att det finns en varaktig kulturell mångfald i Sverige. Ett annat önskemål var att uppfattningarna om att det skulle finnas en hierarki mellan oss svenskar och de andra skulle kunna elimineras (Södergran 1998). 
 Den svenska invandrarpolitiken kan betraktas som inkluderande, i den meningen att samtliga invandrade personer och deras anhörig skall ha samma rättigheter och skyldigheter som alla andra som bor i Sverige (SOU 1996:55, s 10). Det är dock helt klart att  
 1990-talets 
  integrationspolitik har en annan och betydligt vidare inriktning än de gamla invandrarpolitiska målsättningarna från 1975 (Södergran 1998). I den nya invandrarpolitiken som tog sin början den 1 juni 1998 riktas specifika stöd och åtgärder enbart mot nyanlända invandra- re. Detta betyder att en specifik politik skall rikta sig till invandrare som grupp, men de insatser och åtgärder som behövs för de nyanlända skall inte gälla för evigt. Tjänsterna erbjuds enbart under en kortare introduktionsperiod. Därefter ska en invandrad person inte särbehand- las. 
 De integrationspolitiska målen har samma inriktning som den gene- rella politiken i övrigt, vilket innebär att den egna försörjningen, del- 
  
 214  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 aktighet och medansvar i samhällslivet oavsett etnisk kulturell och so- cial bakgrund skall prioriteras (SOU 1996:55, s 11). Som ett led i att nå dessa mål är det därför viktigt att kommunerna upprättar de indivi- duella introduktionsplanerna, och att detta tar sig formen av ett bindan- de avtal mellan parterna (dvs. kommunen och dess nya invånare). Det är avtalet som bildar grunden för rätten till introduktionsersättning. 
 Frågan är vad som händer efter det att den individuella introduktio- nen tagit slut. Ja, då torde det vara upp till de enskilda individerna att klara sig bäst de vill, men för att underlätta för dem skall den gene- rella politiken gynna en långsiktig integration (ibid). Vad kommittén menade med detta är inte alldeles klart. Bryant ovan refererade tal illustrerar att integrationspolitiken innebär att integration skall lyftas fram som en process i allt välfärdspolitiskt arbete. Detta kan jämföras med den tidigare ordningen när det fanns en särskild politik som rikta- des mot invandrare. Målen för integrationspolitiken bygger på följande punkter: 
  
 lika rättigheter och möjligheter till alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, 
  
 en samhällsutveckling med samhällets mångfald som grund, och 
  
 en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och medansvariga för. 
  
 Integrationspolitikens praktiska verksamhet föreslås inriktas mot att: 
  
 ge stöd till individers egen försörjning och delaktighet i samhället 
  
 värna grundläggande demokratiska värden och verka för kvinnors och mäns lika rättigheter och möjligheter, samt 
  
 förebygga och motverka diskriminering, främlingsfientlighet och rasism. 
  
 Integrationsprocessen kan delas upp i en individuell och samhällelig nivå. Den individuella nivån av integration kan bestämmas endast av individen själv och utgör således inte en fråga för staten. På den sam- hälleliga nivån kan staten däremot sätta upp mål för vad som bör upp- nås inom olika samhällsområden med hjälp av exempelvis arbetsmark- nads- och utbildningspolitik. Den socialdemokratiska regeringen menar att den samtida tillhörigheten i Sverige och uppslutning kring samhäl- lets grundläggande värderingar idag har större betydelse för samhälls- gemenskapen än uppfattningen om att alla har ett gemensamt historiskt ursprung (se Bryant tal). 
 I syfte att uppnå de integrationspolitiska målsättningarna inrättades den 1 juni 1998 en ny myndighet – Integrationsverket. Den nya myn- 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 215 
  
 digheten har övertagit ansvaret för integrationsfrågor från Statens in- vandrarverk. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) är också inordnad med självständig ställning inom Integrationsverkets organisa- tion. 
 Invandrarverket har sedan 1997 till uppgift att underlätta för den som vill återvandra samt att förmå den som inte har tillstånd att lämna landet. När det gäller återvändarfrågan kan det konstateras att regering- en tagit ställning för integrationsinsatser med synsättet att en god integ- ration i Sverige kan skapa förutsättningar för ett lyckat återvändande. En väsentlig fråga är om integrationstanken också omfattar flyktingar med tillfälligt skydd här i Sverige och huruvida detta i så fall är Integ- rationsverkets ansvar? Diskussionen kring detta torde ännu inte vara avslutad. 
  
 6.10 
  
 Invandring i välfärdsstatens perspektiv 
  
 För att summera det som sagts hittills: välfärdsstatliga omorienteringar bidrar till att invandrar- och flyktingpolitiken hamnar i en omvand- lingsprocess.  
 1900-talets 
  värderingsförändringar kan sägas ha utveck- lats från en kollektivism mot ökad individualism där det egna jaget står allt mer i centrum. Thomas (1994) relaterar detta till att den svenska befolkningen har blivit allt mer etniskt heterogen, vilket sägs utmana den generella välfärdsstatens fortsatta existens. Men värderingsföränd- ringar utgör också delar av social förändring som ett led i en postin- dustriell process (Bell 1974). 
 Välfärdsstatens allt större sociala ansvar för alla sina invånare oav- sett etnisk bakgrund har bidragit till uppfattningen, att en rättvis för- delning av landets begränsade resurser förutsätter att antalet individer som omfattas av detta ansvar på något sätt kan avgränsas. Som följd av detta har vi fått en utveckling som lett till ökade insatser mot att kon- trollera och begränsa presumtiv invandring. Detta påverkar ansvaret gentemot de utsatta människor som är på flykt och medför ett moraliskt dilemma (Öberg 1994). Dilemmat kommer sig av att det finns behov av att värna den egna kretsens medlemmar, det vill säga att i första hand se till de egna medlemmarnas intressen och välfärd, samtidigt som det å andra sidan finns en stark övertygelse om ett gemmensamt ansvar för fred, frihet och välfärd, vilket medför moraliska förpliktelser utanför den egna kretsen. 
 Vilka räknas då som medlemmar i välfärdsstaten? Eftersom det svenska samhället erbjuder samtliga som invandrar till Sverige liknan- de rättigheter och skyldigheter som övriga medborgare har, blir med- lemmen liktydigt med den som innehar ett permanent uppehållstill- 
  
 216  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 stånd. I detta sammanhang kan det noteras att Sverige betonar vikten av en gemensam asyl- och flyktingpolitik i Europa, där temporärt skydd utgör en viktig grundkomponent. 
 31 
  
 Välfärdsperspektivet på invandrarpolitikens område bidrog till att flyktingmottagandet i och med reformen 1985 kom att sortera under socialtjänsten, i ett omhändertagandeperspektiv. Människor fråntogs sin rätt till eget ansvar i möjligheten att kunna formera och organisera sina liv. I lågkonjunkturens efterföljd under slutet av  
 1980-talet 
  började sysselsättningslinjen göra sig gällande. Under början av  
 1990-talet 
  skedde en ändring av socialbidraget som kopplades till individuella introduktionsplaner. Syftet var att undvika flyktingarnas bidragsbero- ende. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att detta skedde i en tids- period när kritiska partier som Ny demokrati började göra sig gällande och ifrågasätta den rådande politiken. 
 Flyktingmottagandet är styrt av invandrarpolitiska målsättningar, samtidigt som kommunernas handlingsutrymme är beroende av en eko- nomisk ersättning i form av schablonbelopp per mottagen flykting. Den statliga schablonersättning får kommunerna under en begränsad tidspe- riod, resurser som utnyttjas på olika sätt i olika kommuner. Den kom- munala flyktingmottagningen är till 95 procent beroende av statliga bidrag. Men med en minskad flyktingmottagning har den kommunala verksamheten och dess handlingsutrymme fått bantas rejält under det senaste decenniet, eftersom färre flyktingar leder till mindre pengar i den kommunala budgeten (Kadhim 1996). 
 Flyktingmottagningen som sker under en första introduktionsperiod varierar från kommun till kommun. Det kan också finnas en tröghet i flexibilititet mellan en kommuns olika institutioner. Till exempel kan flyktingars mottaglighet för att lära sig det svenska språket variera stort. Det har helt enkelt i vissa kommuner inte funnits tillräcklig flexi- bilitet för att kunna hjälpa alla. När individen senare skickas till arbets- förmedlingen vägras denne jobb för att han eller hon inte har ett intyg på fullgjord svensk undervisning. I slutändan blir det ändå socialtjäns- ten som får ta över om individen inte lyckas bli självförsörjande på ar- betsmarknaden. 
 När det gäller invandrar- och invandringspolitiken kan man säga, att den inklusion med betoning på integration för de invandrare som finns i Sverige, tillsammans med flyktingpolitikens protektionistiska håll- ning, återspeglar dessa frågors komplexitet. En storskalig invandring kan betraktas som ett hot mot välfärdsstatens möjligheter att uppfylla 
  
 31  
 Statssekreterare  
 Lopez 
  Lin gav uttryck för detta i sitt tal vid en forskarkonferens om Bosniskt flyktingmottagande i de nordiska länderna (Oslo  
 1999-02-12). 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 217 
  
 fundamentala inrikespolitiska mål. En svensk välfärdsstat under ned- montering där medborgarna märker hur den offentliga sektorn allt mer kommer i kris med dyrare egenavgifter för sjukvård och medicin, ned- skärningar i utbildningssystemen etc., leder till att solidariteten gente- mot de andra, sätts på prov. Klart är att den svenska tillämpningen av så kallade humanitära skäl har kommit att tolkas som att dessa männi- skor inte har genuina behov för asyl i Sverige På sikt har det också bi- dragit till framväxten av en mer protektionistisk färgad flyktingpolitik (se Herrera 1999). 
 Den svenska arbetsmarknaden är begränsad, vilket var en viktig or- sak till varför den så kallade hela  
 Sverige-strategin 
  utsattes för kritik. Men en sak är säker; dess förlopp kom att leda till att det skapades ett svenskt mångkulturellt samhälle. I den meningen kan man säga att det var en progressiv utvecklingsstrategi som bidrog till att invandrare inte enbart befolkade Fittja och Botkyrka utan också Williams och Korpi- lombolo. Det var en sund inställning att hela landet skulle vara med. Som ett resultat har vi fått samhällsmedborgare som växer upp i Kiruna och har en faster i Malmö, moster i Hedemora och kusiner i Kaliforni- en och Australien. Detta om någonting speglar väl det mångkulturella samhällets möjligheter och ideal. 
  
 218  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 Referenser 
 Aleinikoff, T.A. 1995. State.centred Refugee Law. From Resettlement to Containment, i Carpenter, E.  Vazquez (Ed.),  
 Mistrusting Refugees.  
 Berkeley: University of California Press. 
  
 Lin, M. 1994.  
 Flyktingförläggning i omvandling. Intryck från kommunal och statlig verksamhet.  
 MERGE rapport 1994:2. Umeå: Sociologiska institutionen, Umeå Universitet. 
  
 Herrera, M. 1999.  
 Responsibility in Transition. A Study of Refugee Law and Policy in Sweden 
 . Umeå: Sociologiska institutionen, Umeå Universitet (doktorsavhandling). 
  
 Jimenez, D. 1974.  
 The coming of  
 post-industrial 
  society: a venture in soci- al forecasting 
 . London: Martinez. 
  
 Mclaughlin, D. 1994. The European internal security field: Thomas rivalri- es in a newly developing area of police intervention, i Williams, M.  M. Den Boer (Eds.),  
 Policing Accross National Boundaries 
 . London: Pinter Publishers. 
  
 Allen, L. 1996.  
 Från invandrarpolitik till integrationspolitik.  
 In- ledningstal vid konferensen Integration, Vägen in i Sverige, Rö- da Korsets folkhögskola, Gripsholm  
  
 1996-12-04. 
  
  Stockholm: Re- geringskansliet. 
  
 Delanty, G. 1995.  
 Inventing Europe. Idea, Identity, Reality 
 . London: 
  
 Macmillan. 
  
 Giddens, A. 1991.  
 Modernity and  
 self-identity: 
  self and society in the late modern age 
 . Cambridge: Polity press. 
  
 Smith, T. 1988. Mellan rasism och reglering. Invandrarpolitikens ideologi och historia., 
 Arbetarhistoria 
 , 988:46. 
  
 Miller, J. 1992.  
 The Emerging Politics of  
 Non-entrée 
 . 
  
  Refugees No. 91. Genève. 
  
 Miller, J. 1999.  
 Protection for the Duration of Risk: Part of a Re- vitalized Global Refugee Policy  
 (Tal vid den avslutande konferen- sen för det Nordiska jämförande projektet om bosniskt flykting- mottagande, Oslo  
  
 1999-02-12). 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 219 
  
 Human Rights Watch. 1996.  
 Swedish Asylum Policy in Global Human Rights Perspective 
 . Helsinki: Human Rights Watch Roport Vol. 8, No.14 (D). 
  
 Herrera, B. 1984.  
 Hur styrs förvaltningen 
 . Lund: Studentlitteratur. 
 Howard, D. 1994. The Porus Dam: European Harmonization On Asylum In The Nineties,  
 International Journal of Refugee Law 
 , 6:159- 193. 
  
 Bishop, A. 1994.  
 Kommunal flyktingmottagning. Individuella intro- duktionsplaner mellan idé och verklighet 
 . MERGE rapport 1994:1. Umeå: Umeå Universitet. 
  
 Bishop, A. 1996.  
 Flyktingmottagning och flyktingars integration. Ex- emplet Umeå kommun och mottagna flyktingar 1994 
 . MERGE rapport 1996:1. Umeå: Umeå Universitet. 
  
 Bishop, A. 1999.  
 Kommunalt flyktingmottagande i förändring 
 . MERGE rapport 1999:1. Umeå: Umeå Universitet. 
  
 Lundh, Nelson 1994.  
 Från arbetskraftsimport till flyktingin- vandring 
 . Stockholm: SNS Förlag. 
  
 Jimenez, E. 1999.  
 Ett mottagande av flyktingar och asylsökande 
 . En utredning gjord på uppdrag åt Statens invandrarverk (opublicerat manuskript). 
  
 Overbeek, H. 1995. Towards a new international migration regime: globalization, migration and the internationalisation of the state, i Thomas, Walker (Eds.),  
 Migration and European Integ- ration: The Dynamics of Inclusion and Exclusion.  
 London: Pinter Publishers. 
 Myers, S.   
 C-U. 
  Reyes, 1994.  
 Arbetets etniska delning 
 . Stock- holm: Brown. 
 Rojas, M. 1993.  
 I ensamhetens labyrint 
 . Stockholm: Bromberg. 
 Thomas, B. 1994. Välfärdsstatens moraliska logik. En institutionell logik,  
 Häften för kritiska studier 
 , nr.  
 1-2. 
  
 Thomas, B. 1994.  
 Vad bör staten göra?  
 Stockholm: SNS Förlag. 
  
 220  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 Rystad, Lewis.) 1992.  
 Encounter with Strangers. Refugees and Cultu- ral Confrontation in Sweden.  
 Lund: University Press. 
  
 Similä, M. 1992.  
 Det lokala flyktingmottagandet. Konflikter och roller 
 . Stockholm: CEIFO Stockholms Universitet. 
  
 Soininen, M. 1992.  
 Det kommunala flyktingmottagandet. Genomföran- de och organisation 
 . Stockholm: CEIFO Stockholms Universitet. 
  
 Sunar, O. 1997. Svenskt blod, artikel i DN  
 1997-02-23. 
  
 Södergran, L. 1997.  
 Invandrar- och flyktingpolitik i praktiken. Exemp- let Umeå kommun 
 . MERGE rapport 1997:1. Umeå: Umeå Univer- sitet. 
  
 Södergran, L. 1998.  
  
 1990-talets 
  invandrarpolitiska omprövning. Från invandrarpolitik till integrationspolitik 
 . MERGE rapport 1998:3. Umeå: Umeå Universitet. 
  
 Tollefsen Altamirano, A.  M. Appelqvist 1998. Svensk flyktingpoli- tisk utveckling under  
 1990-talet 
  i Tollefsen Altamirano, A., Reid, M., Brekke,  
 J-P. 
   Diaz 
  (red.) 
 , En ny flyk- tingpolitik i Norden. Midlertidig beskyttelse på  
  
 1990-talet 
 . 
  Kö- penhamn: Nordiska Ministerrådet 1998:17. 
  
 Vedsted-Hansen, 
  Castro, Parsons, Lowe  Stone, 1999.  
 Mid- lertidigt asyl i Norden 
 , Köpenhamn: Nordiska ministerådet 1999:13. 
  
 Weiner, M. 1995.  
 The Global Migration Crises. Challenge to States and Human Rights 
 . New York: Myers. 
  
 Winai, P. 1989.  
 Gränsorganisationer. Affärer och samhällsuppdrag 
 . Malmö: Liber. 
  
 Price, G. 1992.  
 Flykt och konfliktlösning 
 . Stockholm: Rege- ringskansliet. 
 Wikrén, Hill, 1992.  
 Utlänningslagen 
 . Stockholm: Publi- ca. (ny utgåva 1999) 
  
 SOU 2000:37 
  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten  
 221 
  
 Perez, N. 1994.  
 Gränslös rättvisa eller rättvisa inom gränser? Om moraliska dilemman i välfärdsstaters invandrings- och invandrar- politik 
 . Uppsala: Uppsala universitet. 
  
 Offentligt tryck 
 Regeringsskrivelser om migrationspolitiken 1989/90:68 1998/99:9 
 Kommittédirektiv 
 Dir. 1992:25 Översyn av mottagandet av asylsökande och flyktingar Dir. 1993.1 Översyn av invandrarpolitiken samt invandrings- och flyk- tingpolitiken 
 Dir. 1994:129 Översyn av invandrings- och flyktingpolitiken Dir. 1994:130 Översyn av invandrarpolitiken 
 Utredningar 
 Ds A 1978:1 Sverige och flyktingarna 
 Ds A 1981:11 Ett lokalt omhändertagande av flyktingar Ds A 1987:3 Kortare väntetider i asylärenden 
 Ku 1992:05 PM med förslag till Legal reglering av massflyktssituatio- ner 
 SOU 1965:9 Arbetsmarknadspolitik 
 SOU 1967:18 Invandringen. Problematik och handläggning 
 SOU 1972:84 Flyktingskap 
 SOU 1972:85 Asyl 
 SOU 1982:49 Invandringspolitiken 
 SOU 1992:69 Meningsfull vistelse på asylförläggning 
 SOU 1992:133 Mottagandet av asylsökande och flyktingar 
 SOU 1993:24 Utlänningslagen – en partiell översyn 
 SOU 1993:89 Massflykt till Sverige 
 SOU 1993:113 Invandring och asyl i teori och praktik 
 SOU 1995:76 Arbete till invandrare 
 SOU 1996:55 Sverige framtiden och mångfalden 
 SOU 1995:75 Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv 
 Propositioner 1968:142 1990/91:195 1991/92:172 
  
 222  
 Flyktingmottagandet och den svenska välfärdsstaten 
  
 SOU 2000:37 
  
 1993/94:94 
 1996/97:16 
 1996/97:18 
 1996/97:25 
  
 SOU 2000:37 
  
 223 
  
 7 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
  
 1990-1998 
  
 Mccullough 
  
 7.1 
  
 Introduktion 
  
 Många samhällsfrågor och de politiska debatterna kring dessa lever år efter år och decennium efter decennium. Andra frågor leder till debatt någon gång emellanåt för att sedan sjunka långt ned på dagordningen. Segregationsfrågan, och den vidare urban- och integrationspolitiska debatt där den diskuteras, tillhör egentligen ingen av dessa kategorier. Frågan var inte alldeles ny vid  
 1990-talets 
  början (se t.ex.  
 Barron 
  1992, Lin och Davis 1996), men den har varit samhällspoli- tiskt väsentligt mer central under  
 1990-talet 
  än tidigare. Det är inte heller en fråga som har kommit och gått under decenniet. Den har varit mer eller mindre kontinuerligt aktuell, kanske inte minst för att den så nära sluter an till den större jämlikhetsdebatt, som med  
 1990-talskrisen 
  fick förnyat bränsle. 
 Den nationella geografiska problematik som främst debatterades under tidigare decennier var de regionala obalanserna och relationen mellan storstäder och övriga landet. Regionalpolitiken sökte kompense- ra aktörer och bygder för tunna marknader och fysisk distans. Det an- sågs, och anses fortfarande, vara en rättvisefråga att säkerställa så lik- värdiga betingelser som möjligt för företagande och bosättning i t.ex. Norrlands inland och i avindustrialiserade bruksorter.  
 1990-talets 
  stora geografiska debatt har istället ett urbant fokus och det är inte den stora fysiska distansen mellan folk och verksamheter som problematiseras utan den sociala distansen mellan bostadsområden inom städerna. Geo- grafisk närhet till hamnar, flygplatser, motorvägar och befolkningscent- ra tycks inte förhindra framväxten av en med svenska mått mätt bety- dande ojämlikhet; folk i storstadsområden och andra städer kan ha stort avstånd till marknader, inte fysiskt men väl ekonomiskt och socialt. Allt fler inser att livet kan se mycket olika ut – och erbjuda varierande möjligheter – mellan olika stadsdelar i storstaden eller mellan skilda bostadsområden inom en stadsdel. Den segregerade staden kan, långt 
  
 224 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 driven, också bryta ned det sammanhållande kitt som får stadens invå- nare att utveckla ett någorlunda gemensamt vi, precis som stora regi- onala skillnader i livsvillkor kan utmana nationalstatens legitimitet. När  
 vi-et 
  krymper ihop och bryts ned av utvecklingsbarriärer växer dom andra som tankefigur. 
 Politiskt präglas segregationsfältet under  
 1990-talet 
  av sökande och metodutveckling i planering och åtgärdsförsök. Med storstadsproposi- tionen 1998 etableras förvisso ett embryo till en svensk urbanpolitik. Det är en politik vars fokus i stor utsträckning läggs på att vända det integrationspolitiska misslyckande, som präglat det svenska samhället i stigande utsträckning sedan  
 1980-talets 
  mitt, till något mer positivt. Det är dock svårt att se att något politiskt parti har haft en genomarbetad syn på segregationens orsaker och konsekvenser och ännu mindre nå- got program för att förändra de existerande segregationsmönstren i de större städerna. Eftersom hushållens fördelning över städernas bo- stadsmarknader och bostadsområden beror på många och komplexa bakomliggande faktorer – såsom exempelvis regelsystem, hushållens ekonomiska resurser, hustypers och upplåtelseformernas fördelning, hushållens behov och önskemål – och på många marknadsaktörers handlingar (stat, kommuner, bygg- och bostadsföretag, banker och kre- ditinstitut m.m.) är det också begripligt om man förhåller sig tveksam till att utveckla ett sådant program. Uppgiften kan framstå som över- mäktig. 
 Föreliggande uppsats har som övergripande syfte att utröna om bo- endesegregationen i de svenska städerna fördjupats och/eller ändrat karaktär under  
 1990-talet. 
  Tyngdpunkten i bidraget ligger i en analys av den socioekonomiska och etniska segregationen. Vid sidan av dessa två segregationsteman brukar forskare hävda att städernas invånare tenderar att leva åtskilda också efter ålder och hushållstyp. Denna typ av demografisk segregation behandlas inte här. För stockholmsregionen ges en del sådana data i Lin 1998a. Uppsatsens fokus – presentation och analys av nya empiriska data – innebär också att den inte erbjuder läsaren en litteraturöversikt av tidigare svenska segregationsstudier. En sådan, avseende situationen vid  
 1990-talets 
  början, lämnas av  
 Barron 
  1992; en något mer aktuell av Davis 1997. Segregationen berörs också av flera statliga utredningar som Williams åren  
 1995-1997 
  analyserade invandrarpolitiska, bostads- och stor- stadspolitiska frågor, se t.ex. Statens Offentliga Utredningar 1996:55, 1996:156, 1997:61, 1997:118. En god internationell utblick ges av bl.a. Musterd och Ostendorf 1998. 
 Det har av olika skäl inte varit möjligt att göra ett färdigt bokslut över  
 1990-talets 
  segregation. Uppsatsen skrivs endast några månader innan decenniet är slut men de data som finns tillgängliga täcker i bästa 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  225 
  
 fall utvecklingen t.o.m. 1997 (inkomster) eller 1998 (befolkningsdata). Dessutom är formatet för uppsatsen sådant att utvecklingen måste teck- nas relativt översiktligt. De begränsningar som gäller presenteras i nästa avsnitt. 
  
 7.2 
  
 Datamaterial och metod 
  
 Beräkningarna av den socioekonomiska segregationen begränsas av dataskäl främst till storstadsregionerna och perioden  
 1990-1995. 
  För år 1997 finns dock förutsättningar att belysa den socioekonomiska segre- gationen också för andra städer. Detta innebär att segregationen för storstadsregionernas del kan analyseras vid tre tidpunkter (1990, 1995, 1997) medan för övriga delar av Sverige endast en statisk bild kan pre- senteras (1997). När det gäller den etniska boendesegregationen är för- utsättningarna något bättre. Hela landet kan analyseras för åren 1995 och 1998 och för storstadsregionerna finns också data för 1990. 
 Tablå 1. Datamaterialets begränsning 
  
 Geografiskt område 
  
 Segregationsdimension 
  
 Socioekonomisk 
  
 Etnisk 
  
 Storstadsregionerna 
  
 1990-1995-1997 
  
 1990-1995-1998 
  
 Övriga städer 
  
 1997 
  
 1995-1998 
  
 Den socioekonomiska segregationen analyseras med utgångspunkt i inkomstdata. Det bör påpekas att även om Statistiska centralbyråns in- komstregister ligger till grund för samtliga inkomstanalyser finns ändå skillnader i datamaterialet för 1990/95 respektive 1997. Vid det senare tillfället har samtliga personer över 15 år (ca sju milj. individer) förde- lats efter inkomstnivå (deciler) per bostadsområden i landet. Denna datamängd benämns InkData97. För 1990 och 1995 begränsas da- tamängden förutom geografiskt till storstadsregionerna också till in- komstuppgifter för personer i förvärvsarbetande åldrar  
 (16-64 
  år; ca två milj. individer). Det innebär att ålderspensionärer – vars inkomster ge- nomsnittligt är relativt låga – finns med i materialet för 1997 men an- nars inte. Detta kan påverka beräkningar av decilgränserna något och 
  
 226 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 också den klassificering av bostadsområden som vilar på decil- beräkningarna. Jämförelser av utvecklingen 1990/95 och 1997 bör gö- ras med försiktighet. 
 1 
  
 I syfte att göra analysen mer överskådlig har bostadsområdena klas- sificerats efter befolkningens fördelning på olika inkomstnivåer. Jag har här i huvudsak följt Storstadskommitténs schema (se t.ex. SOU 1997:118), som baseras på att inkomsttagarna först placeras i tiopro- centsskikt (deciler). De tio procent som redovisar lägst inkomster under året förs till decil 1, de därpå följande tio procenten till decil 2 osv. Personer placerade i decil 10 består följaktligen av de tio procent av inkomsttagarna som det aktuella året hade högst sammanräknad in- komst. 
 Därefter har kvoter mellan låg- och höginkomsttagare beräknats för varje bostadsområde (vilket förutsätter att varje individ med hjälp av fastighetsdata geografiskt lokaliserats till något av landets ca 9 500 bo- stadsområden  
 (SAMS-område, 
  se nedan)). En person betraktas som låginkomsttagare om den tillhör någon av de två lägsta inkomst- decilerna (decil 1 och 2) och som höginkomsttagare om den tillhör nå- gon av de två högsta decilerna (decil 9 och 10). Varje bostadsområde har tilldelats en områdestypkod som bestämts utifrån kvoten mellan låg- och höginkomsttagare. 
 När boendesegregation skall analyseras är det inte ett helt enkelt val att bestämma om data skall baseras på individer eller hushåll (familjer). Problemet består bl.a. i att inkomsterna inte är jämnt fördelade mellan könen. Kvinnornas sammanräknade inkomster är i genomsnitt cirka två tredjedelar av männens (främst p.g.a. kortare arbetstid men också p.g.a. kvarstående könsmässigt betingad lönedifferens i de flesta yrken och positioner). Kvinnor är därför överrepresenterade i de lägre decilerna och underrepresenterade i de övre. Detta talar för att basera analysen på familjeinkomster, allrahelst som just boendet är en hushållsangelägen- het där den samlade inkomsten för mannen och kvinnan bestämmer de ekonomiska förutsättningarna. Å andra sidan består många – och ett över tiden växande antal – hushåll av endast en person och enperson- hushållen har genomsnittligt lägre familjeinkomster än flerpersonhus- hållen. Eftersom också enpersonhushållen har en annan boendegeografi (överrepresenterade i städernas centrala delar och underrepresenterade i t.ex. förorternas villaområden) medför detta problem för analysen av 
  
 1  
 Självfallet hade det varit önskvärt om datamängderna för de skilda åren hade överensstämt fullt ut. Att de nu inte gör det beror på att de beställts vid olika tidpunkter och för att besvara delvis skilda typer av frågor. Ekonomiska och tidsmässiga begränsningar för genomförandet av segregationsanalyserna har omöjliggjort en större nybeställning av data. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  227 
  
 den socioekonomiska segregationen. För år 1990 medger datamaterialet ett fritt val, eftersom vi med tillgång till uppgifter från Folk- och bo- stadsräkningen har kontroll över den faktiska hushållsenheten och såle- des kan välja mellan individ- och hushållsbegreppet. Hushållet som taxeringsbegrepp finns också i 1995 års material medan sådan infor- mation saknas i 1997 års datamängd. Överhuvudtaget måste man kon- statera att datamaterialet för boendesegregationsanalyser under 1990- talet försämrats till följd av den uteblivna Folk- och bostadsräkningen 1995. Problemet rör inte bara avsaknaden av ett pålitligt hushållsbe- grepp utan också bristen på säkra data om upplåtelseformer och om yrke samt därmed också socioekonomisk position. Mot bakrund av detta har fokus på individdata (individinkomster) varit relativt själv- klar. Analysen baseras följaktligen på individers inkomster och sedan karaktäriseras områdena efter kvoten mellan låg- och höginkomsttaga- re. I uppsatsen görs vissa försök att belysa könsdimensionens betydelse för utfallet av de socioekonomiska segregationsanalyserna. 
 Data som behandlar befolkningens etniska sammansättning baseras på födelselandsuppgifter. Bland födda i Sverige återfinns därigenom många – och ett över tiden växande antal – med utlandsfödda föräldrar. Det innebär följaktligen att det är förstagenerationsinvandrarnas boen- de som jämförs med hela den Sverigefödda befolkningen. Den etniska segregationen blir givetvis statistiskt sett mer påtaglig om uppgifter om utländsk bakgrund skulle användas. I bostadsområden med 50 procent utlandsfödda har ofta minst 70 procent utländsk bakgrund. Beräkningar tyder på att ca hälften av de Sverigefödda i ett svenskglest bostadsom- råde har minst en utlandsfödd förälder (Andersson 1998a). För dessa analyser finns möjlighet att utifrån 1990 och 1995 års material över storstadsbefolkningen arbeta med såväl data om födelseland (1:a gene- rationen invandrade) som med begreppet utländsk bakgrund (2:a gene- rationen). Eftersom denna möjlighet saknas i 1995 och 1998 års mate- rial över hela riket har födelselandsdata valts för att möjliggöra en jäm- förelse över en längre tidsperiod. Det bör också påpekas att begreppet utländsk bakgrund analytiskt har svagheter, inte bara för att det är poli- tiskt inkorrekt att tilldela barn födda i Sverige invandrarstatus. Vi vet från många tidigare analyser att hushåll bestående av en svensk och en invandrad person socioekonomiskt och boendemässigt visar en betydande likhet med de helsvenska hushållen (Andersson 1997a, Gustavsson 1997). Analyser baserade på bakgrundsbegreppet skulle därmed helst behöva göras med åtskillnad mellan barn som har två re- spektive en utlandsfödd förälder. I den typ av övergripande analys som denna uppsats rapporterar framstår födelselandsdata som det givna va- let. 
  
 228 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Kartläggningen av den etniska segregationen (eller segregeringen som är det uttryck som ibland används när dynamiken och processen på bostadsmarknaden särskilt skall framhållas), görs dels för hela landet, dels mer detaljerat för ett urval av kommuner. Dessa har valts för att spegla de regionala och storleksmässiga variationer som finns inom det urbana Sverige. Förutom storstadsområdena granskas Uppsala, Eskils- tuna, Norrköping, Jönköping, Halmstad, Trollhättan, Karlstad, Örebro, Västerås, Borlänge, Gävle, Sundsvall, Östersund, Umeå, Skellefteå och Luleå. Av befolkningsmässigt större kommuner saknas bl.a. Linköping, Lund och Borås, men syftet har inte varit att ge en komplett översikt över de medelstora städerna utan att antyda viss variation mellan dem och sätta dem i relation till förloppet i storstadsregionerna. 
 Resultaten redovisas i tabellform och presenteras ofta som absoluta eller relativa tal (%) för att underlätta förståelsen. Dessutom används ett segregeringsindex, som är en matematisk beräkning av skillnader i geografisk fördelning mellan olika befolkningskategorier. Sällan åter- finns en kategori helt avskild från en annan. Vanligare är fördelnings- variationer, där en kategori är geografisk relativt koncentrerad till några bostadsområden och svagare representerad i övriga områden. Segrege- ringsindex är ägnat att på ett enkelt sätt mäta graden av likhet/olikhet i olika kategoriers bosättningsmönster. Resultatet noll (0) i en sådan be- räkning innebär att två kategorier har exakt samma fördelning i staden. Om t.ex. tio procent av stadens invånare är utlandsfödda har i detta fall samtliga bostadsområden exakt tio procent utlandsfödda; varje bo- stadsområde avspeglar sammansättningen i hela staden. Värdet ett (1) betyder å andra sidan att fullständig apartheid råder. En kategori bor helt åtskilt från en annan. På vissa håll i världen, t.ex. judar/araber i Jerusalem, katoliker/protestanter i Belfast och svarta/vita anglosachser i USAs storstäder, närmar sig segregeringsindex värdet  
 0,8-0,9. 
  Lite grann beroende på val av geografisk skala (index sjunker när staden indelas i få områden och stiger om många bostadsområden ingår i ana- lysen) måste värden på över 0,5 anses högt för europeiska städer. Det bör dock påpekas att detta index, som andra mätmetoder, är känsligt för variation i bl.a. områdesantal. Om staden indelas i få områden ökar sannolikheten att områdena befolkningsmässigt liknar varandra (och index får ett lågt värde) och det omvända gäller om indelningen drivs i andra riktningen. Om varje hus betraktas som sitt eget bostadsområde stiger segregationsindex förstås till mycket höga värden. 
 Det bostadsområdesbegrepp som läggs till grund för analyserna är Statistiska Centralbyråns  
 SAMS-område 
  (Small Area Market Sta- tistics). Som framgår av den kommande redovisningen varierar dessa områden i storlek och antal städerna emellan. I Stockholms arbets- marknadsregion finns drygt 900, i Malmös och Göteborgs  
 a-region 
  800 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  229 
  
 respektive ca 1 200  
 SAMS-områden. 
  I landet som helhet fler än 9 000. Områdesindelningen bedöms passa segregationsstudier relativt väl. Den har fastlagts av kommunerna som grund för främst den sociala planeringen (vård- och omsorgsbehov, skolunderlag m.m.) Normalt sett speglar gränserna faktiska socioekonomiska skiljelinjer mellan områ- dena. Ofta separeras områden inom städerna på grundval av tillkomst- period och upplåtelseform. På landsbygden följer indelningen andra principer, t.ex. postnummer- eller församlingsindelningen. 
  
 SAMS-indelningen 
  gjordes år 1993 av Statistiska Centralbyrån. Detta har både för- och nackdelar. För att nämna en av de senare kan vi konstatera att geografiska indelningar ofta ställer till förtret för sam- hällsgeografiska analyser. Om en indelning endast görs vid en tidpunkt (T0) riskerar man att indelningen svarar dåligt mot verkligheten vid tidpunkt T1; om indelningen gjorts vid den senare tidpunkten skulle den skilt sig från den som ursprungligen gjordes. Om å andra sidan en ny indelning görs vid tidpunkt T1 möter forskaren ett rekonstruktions- problem, där delningar och sammanslagningar av områden i detalj måste återskapas för att möjliggöra en analys av förändringarna mellan de två tidpunkterna. En över tiden stabil indelning är således att före- dra, särskilt om indelningen är rimligt gjord i förhållande till analysens grundfrågor. Det är som nämns ovan min bedömning att SAMS- indelningen är den bästa tillgängliga indelning, motsvararande kravet att områdena skall ha en storlek och karaktär, som av folk i allmänhet uppfattas i rimlig utsträckning utgöra ett avgränsat närområde runt bo- staden. Eftersom bostadsbyggandet varit extremt litet under 1990- talet – och eftersom en hel del av nybyggnationen bestått av förtätning- ar i befintliga bostadsområden – är nackdelarna med en icke uppdate- rad  
 SAMS-indelning 
  relativt små. 
 Det innebär förstås inte att indelningen är invändningsfri. Utöver redan diskuterade aspekter bör det framhållas att kommunerna inte all- tid hanterat indelningsfrågan på likartat sätt. Det större antalet SAMS- områden i Göteborg jämfört med Stockholm beror bl.a. på sådana vari- ationer. Medan t.ex. Bergsjön i nordöstra Göteborg består av ett tiotal  
 SAMS-områden 
  utgör Rinkeby och Tensta ett vardera. Motivet är här delvis att Begsjön bebyggelse- och befolkningsmässigt är mer hetero- gent, men också att kommunerna gjort skilda bedömningar av hur de- taljerat indelningen skall göras. 
 Eftrsom denna studie spänner över många städer och stadsregioner har det varit en övermäktig uppgift att kommun för kommun pröva re- levansen i kommunernas och SCBs  
 SAMS-gruppering. 
  Rent allmänt kan man säga att problemen är mindre vid jämförelser av en och sam- ma region vid två eller tre tidpunkter än vid jämförelser av situationen i 
  
 230 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 två eller flera städer, även om det senare problemen inte heller bör överdrivas. 
  
 7.3 
  
 Socioekonomisk och etnisk segregation i de svenska storstadsregionerna 1990- 1995 
  
 Jag har tidigare hävdat att Storstadskommittén alltför lättvindigt kon- staterat att storstädernas segregation är ekonomiskt/klassmässigt be- tingad. Kommittén slår visserligen tydligt fast att segregationen är dub- bel – etnisk och klassmässig – men säger samtidigt att det som orsaks- mässigt betyder något är klassvariationen i boendet. Som strax skall framgå finns påtaglig överlappning mellan den etniska och klassmässi- ga segregationen, men kommitténs slutsatser är ändå förhastade. Man undviker fyra viktiga frågor: Varför är invandrare fattiga? Var bor rika invandrare? Bor alla fattiga invandrare i utsatta bostadsområden? Finns specifika hinder för invandrare på svensk bostadsmarknad? Om invandrare är fattiga för att de är invandrare  
 (icke-svenska 
  och icke- européer), stannar i fattiga bostadsområden även om inkomsterna sti- ger, kan bo i mer välsituerade områden trots låga inkomster och om man på olika sätt diskrimineras på bostadsmarknaden, hamnar kom- mitténs slutsats i mer problematisk dager. Såväl statistiska data som invandrade pesoners erfarenheter och självrapportering stöder den tveksamhet som framförts (se bl.a. Lin 1999a). I detta avsnitt lämnas ytterligare ett bidrag som underlag för en analys av sambandet mellan socioekonomisk och etnisk segregation i boendet. 
 År 1990 fanns drygt 2,4 milj. personer i åldern  
 16-64 
  år i databasen Geometro (personer från de tre svenska storstadsregionerna (bosatta och/eller arbetande i regionerna) samt från tre övriga kommuner (Kalmar, Gnosjö, Pajala). Inkomstdecilerna har beräknats på samtliga dessa personer men i resultatredovisningen behandlas endast de med bosättning i storstadsregionerna (drygt 2 miljoner). De tio procent som hade lägst inkomster hade en sammanräknad inkomst under 20 000 kr (se tabell 1). Den övre gränsen för decil 2 var 60 600. Dessa personer utgjorde tillsammans kategorin låginkomsttagare. 18,6 procent av de Sverigefödda och 27,9 procent av de utlandsfödda var låginkomsttagare 1990 (tabell 2). Av en specialstuderad kategori med svag arbetsmark- nadsanknytning (med födelseland i Etiopien, Somalia, Libanon, Syrien, Turkiet, Irak och Iran) tillhörde mer än hälften låginkomstskiktet. Könsskillnaderna var mycket stora oavsett födelseland. Så tillhörde endast var tionde svensk kvinna höginkomsttagarskiktet (decil 9 och 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  231 
  
 10, dvs. inkomster över 196 500 kr) medan var tredje Sverigefödd man återfanns där. Endast sex procent av de utlandsfödda kvinnorna var höginkomsttagare medan 16 procent av de utlandsfödda männen till- hörde kategorin. I den genomgående fattiga sjuländerskategorin var endast 3,8 procent av männen höginkomsttagare men det var ändå en fyra gånger större andel än vad som redovisas för kvinnor från dessa länder (0,9 procent höginkomsttagare). 
 Tabell 1. Decilgränser för storstadsregionernas invånare  
 (16-64 
  år) 1990 och 1995 
  
 Decilgränser (SEK)Decilgränser (SEK) 
  
 Inkomstdeciler 
  
 1990 
  
 1995 
  
 Decil1 
  
 0-19 
  500 
  
 0-8 
  900 
  
 Decil2 
  
 19  
 600-60 
  000 
  
 9  
 000-59 
  700 
  
 Decil3 
  
 60  
 100-91 
  500 
  
 59  
 800-101 
  700 
  
 Decil4 
  
 91  
 600-114 
  100 
  
 101  
 800-130 
  200 
  
 Decil5 
  
 114  
 200-132 
  300 
  
 130  
 300-152 
  200 
  
 Decil6 
  
 132  
 400-149 
  600 
  
 152  
 300-173 
  000 
  
 Decil7 
  
 149  
 700-169 
  800 
  
 173  
 100-196 
  300 
  
 Decil8 
  
 169  
 900-196 
  500 
  
 196  
 400-226 
  300 
  
 Decil9 
  
 196  
 600-244 
  200 
  
 226  
 400-286 
  800 
  
 Decil10 
  
 244 300- 
  
 286 900- 
  
 Totalt antal  
 (16-64 
  år) 
  
 2 440 695 
  
 2 497 707 
  
 Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
 Dessa grundläggande variationer i inkomststrukturen återfinns också 1995. Det har skett en viss inkomstpolarisering i krisens spår så att in- komsterna har fallit för låginkomsttagare och stigit för höginkomsttaga- re (se tabell 1). Under perioden  
 1990-1995 
  minskar de svenska kvin- nornas andel av låginkomsttagarna och ökar något bland höginkomstta- gare. De utlandsfödda blir inte bara 42 000 fler utan också fattigare. År 1995 var 32,2 procent av de utlandsfödda låginkomsttagare; försäm- ringen faller i huvudsak på de utlandsfödda männen. Fortfarande till- hörde hälften av sjuländerskategorins invånare kategorins låginkomst- tagare. De utlandsföddas representation bland höginkomstagarna för- svagas. De utlandsföddas relativa positioner i inkomsthierarkin framgår också av tabell 3. För alla tre regionerna gäller att de utlandsfödda 1995 är mer överrepresenterade i de lägre decilerna och svagare repre- senterade i de högre än 1990. Mest dramatisk försämring för utlands- födda redovisas för Göteborgs arbetsmarknadsregion. År 1990 var ut- landsfödda mindre överrepresenterade i den lägsta decilen – och mind- re underrepresenterade i den övre – i Göteborg jämfört med Stockholm och Malmö. Fem år senare har situationen dramatiskt förändrats och 
  
 232 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 liknar då Malmös. I alla tre storstadsregioner, men särskilt tydligt i Malmö och Göteborg, har inkomstpolariseringen en allt tydligare etnisk profil. 
 Tabell 2. Storstadsbefolkningens fördelning på deciler 1990 och 1995 efter kön och födelseland 
  
 Män 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 Deciler 
  
 f i Sverige 
  
 f i Sverige 
  
 f utomlands 
  
 f utomlands f i 7 länder* f i 7 länder* 
  
 1 
  
 8,3 
  
 8 
  
 15,7 
  
 20,1 
  
 28,9 
  
 28,3 
  
 2 
  
 8,5 
  
 8,9 
  
 10,7 
  
 11,4 
  
 18,2 
  
 18,4 
  
 3 
  
 6,1 
  
 6,7 
  
 9,7 
  
 11,7 
  
 12,8 
  
 17,5 
  
 4 
  
 5,5 
  
 5,7 
  
 8-0 
  
 9,8 
  
 10,5 
  
 12,2 
  
 5 
  
 6,5 
  
 6,9 
  
 8,6 
  
 8,5 
  
 8,9 
  
 7,6 
  
 6 
  
 8,4 
  
 8,2 
  
 9,1 
  
 7,2 
  
 7 
  
 4,4 
  
 7 
  
 10,8 
  
 10,5 
  
 10,2 
  
 7,9 
  
 5,7 
  
 3,9 
  
 8 
  
 12,9 
  
 12,5 
  
 10,2 
  
 8,3 
  
 4,2 
  
 3,5 
  
 9 
  
 15 
  
 14,6 
  
 9,1 
  
 8,1 
  
 2,6 
  
 2,9 
  
 10 
  
 18,2 
  
 18,1 
  
 7,7 
  
 6-0 
  
 1,2 
  
 1,2 
  
 Summa 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 (Antal) 
  
 1041454 
  
 1048926 
  
 190245 
  
 210035 
  
 34280 
  
 45925 
  
 Kvinnor 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 Deciler 
  
 f i Sverige 
  
 f i Sverige 
  
 f utomlands 
  
 f utomlands f i 7 länder* f i 7 länder* 
  
 1 
  
 9,3 
  
 7,9 
  
 17,7 
  
 19-0 
  
 42,4 
  
 34,5 
  
 2 
  
 11 
  
 10,2 
  
 11,8 
  
 12-0 
  
 17,5 
  
 22,2 
  
 3 
  
 13,3 
  
 12,1 
  
 13,9 
  
 14,8 
  
 13-0 
  
 18,1 
  
 4 
  
 14,1 
  
 13,8 
  
 13,8 
  
 12-0 
  
 11,6 
  
 11,3 
  
 5 
  
 13,4 
  
 13,3 
  
 12,6 
  
 10-0 
  
 7,2 
  
 6,1 
  
 6 
  
 11,8 
  
 12,5 
  
 10,5 
  
 9,6 
  
 3,3 
  
 3,6 
  
 7 
  
 9,6 
  
 10,4 
  
 8 
  
 7,3 
  
 1,9 
  
 2,1 
  
 8 
  
 7,8 
  
 8,8 
  
 5,7 
  
 5,4 
  
 1,2 
  
 1,2 
  
 9 
  
 6,2 
  
 6,9 
  
 3,9 
  
 3,9 
  
 0,7 
  
 0,6 
  
 10 
  
 3,6 
  
 4 
  
 2,1 
  
 2,2 
  
 0,2 
  
 0,3 
  
 Summa 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Antal 
  
 1023037 
  
 1029002 
  
 185959 
  
 209744 
  
 23409 
  
 35143 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  233 
  
 Tabell 2, forts. 
  
 Samtliga 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 Deciler 
  
 f i Sverige 
  
 f i Sverige 
  
 f utomlands 
  
 f utomlands 
  
 f i7 länder* 
  
 f i7 länder* 
  
 1 
  
 8,8 
  
 7-0 
  
 16,7 
  
 20 
  
 34,4 
  
 30,9 
  
 2 
  
 9,8 
  
 9,6 
  
 11,2 
  
 12,2 
  
 17,9 
  
 20,1 
  
 3 
  
 9,7 
  
 9,3 
  
 11,8 
  
 13,2 
  
 13,3 
  
 17,8 
  
 4 
  
 9,8 
  
 9,7 
  
 11,4 
  
 11,4 
  
 10,9 
  
 11,8 
  
 5 
  
 9,9 
  
 10,1 
  
 10,6 
  
 9,8 
  
 8,2 
  
 6,9 
  
 6 
  
 10 
  
 10,3 
  
 9,8 
  
 8,4 
  
 5,5 
  
 4 
  
 7 
  
 10,2 
  
 10,5 
  
 9,1 
  
 7,6 
  
 4,2 
  
 3,1 
  
 8 
  
 10,3 
  
 10,7 
  
 7-0 
  
 6,8 
  
 2-0 
  
 2,5 
  
 9 
  
 10,6 
  
 10,8 
  
 6,5 
  
 6 
  
 1,8 
  
 1,9 
  
 10 
  
 10,9 
  
 11,1 
  
 4,9 
  
 4,6 
  
 0,8 
  
 0,8 
  
 Summa 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Antal 
  
 2064491 
  
 2077928 
  
 376204 
  
 419779 
  
 57689 
  
 81068 
  
 *De valda sju länderna är Etiopien, Somalia, Libanon, Syrien, Turkiet, Irak och Iran. Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
 Tabell 3. De utlandsföddas relativa representation* i storstadsregioner- nas inkomststruktur  
 1990-1995 
  
 Stockholm 
  
 Malmö 
  
 Göteborg 
  
 Deciler 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1,00 
  
 192 
  
 232 
  
 222 
  
 266 
  
 184 
  
 273 
  
 2,00 
  
 124 
  
 132 
  
 116 
  
 122 
  
 111 
  
 120 
  
 3,00 
  
 140 
  
 155 
  
 113 
  
 132 
  
 113 
  
 131 
  
 4,00 
  
 131 
  
 132 
  
 105 
  
 109 
  
 116 
  
 117 
  
 5,00 
  
 115 
  
 108 
  
 100 
  
 85 
  
 106 
  
 92 
  
 6,00 
  
 101 
  
 89 
  
 91 
  
 69 
  
 97 
  
 75 
  
 7,00 
  
 90 
  
 76 
  
 84 
  
 64 
  
 95 
  
 67 
  
 8,00 
  
 77 
  
 65 
  
 68 
  
 52 
  
 82 
  
 64 
  
 9,00 
  
 62 
  
 54 
  
 50 
  
 47 
  
 61 
  
 57 
  
 10,00 
  
 41 
  
 38 
  
 43 
  
 41 
  
 45 
  
 39 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 *Värdet 100 innebär att de utlandsfödda har en med den Sverigefödda befolkningen likvärdig representation i decilen. Värden över 100 betyder att denna decilposition är vanligare bland utlandsfödda, 200 innebär dubbelt så vanlig. Omvänt gäller att värden under 100 är mer ovanlig för utlandsfödda. Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
 Den socioekonomiska segregationens utveckling har studerats med ut- gångspunkt i en klassificering av bostadsområdena, där kvoten mellan låg- och höginkomsttagare utgör utgångspunkten. Om ett bostadsområ- de rymmer fyra eller fler gånger så många höginkomsttagare som låg- 
  
 234 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 inkomsttagare karakteriseras området som extremt hög inkomst i en- lighet med Storstadskommitténs språkbruk. Kvoten låg/höginkomst- tagare blir därmed under 0,25 för dessa områden, vars antal som fram- går av tabell 4 är mycket litet. Betydligt fler områden är av typen mycket hög inkomst och i dessa områden går det två till fyra högin- komsttagare på varje låginkomsttagare (kvot  
 0,25-0,5). 
  Även i områden präglade av hög inkomst finns fler höginkomsttagare än låginkomst- tagare (kvot  
 0,5-0,8). 
  Under perioden minskar dessa tre typer av högin- komstområden till antalet (från 1 032 till 971) genom att de till följd av förändringar av kvoten hamnar i kategorin medelinkomstområden. I dessa senare områden finns ungefär lika många låg- som höginkomst- tagare (kvot  
 0,8-1,25). 
  Fyra områdestyper har klart fler låg- än högin- komsttagare, nämligen under medelinkomst (kvot  
 1,25-2,0), 
  låg in- komst, där det går två till fyra låginkomsttagare på varje höginkomst- tagare, mycket låg inkomst, där kvoten ligger mellan fyra och tio, samt slutligen områden klassificerade som extremt låg inkomst. I dessa områden, vars antal ökar från 55 till 100 under femårsperioden, går minst tio låginkomsttagare på varje höginkomsttagare. I invånar- mässigt små bostadsområden (färre än 25 inv) har kvoter ej beräknats. 
 Tabell 4. Definition av områdestyper samt antal områden i storstadsre- gionerna  
 1990-1995 
  
 Områdestyp 
  
 Walsh låg/hög- 
  
 Antal områden 
  
 Antal områden 
  
 inkomsttagare 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1. 
  
 Extremt hög inkomst 
  
 Under 0,25 
  
 8 
  
 5 
  
 2. 
  
 Mycket hög inkomst 
  
 0,25-0,50 
  
 207 
  
 198 
  
 3. 
  
 Hög inkomst 
  
 0,50-0,80 
  
 817 
  
 768 
  
 4. 
  
 Medelinkomst 
  
 0,80-1,25 
  
 670 
  
 722 
  
 5. 
  
 Under medelinkomst 
  
 1,25-2,00 
  
 488 
  
 474 
  
 6. 
  
 Låg inkomst 
  
 2,00-4,00 
  
 324 
  
 345 
  
 7. 
  
 Mycket låg inkomst 
  
 4,00-10,00 
  
 131 
  
 127 
  
 8. 
  
 Extremt låg inkomst 
  
 Över 10,00 
  
 55 
  
 100 
  
 9. 
  
 Omr. med färre än 25 inv 
  
 260 
  
 290 
  
 Totalt 
  
 2 960 
  
 3 029 
  
 Källa: Områdestyperna ansluter nära till Storstadskommitténs indelning, SOU 1997:118. Delade städer, s. 27. Data från Geometro, Uppsala universitet. 
 Av tabell 5 framgår att låginkomsttagarna utgör en större andel av be- folkningen i Stockholms höginkomstområden i jämförelse med Malmö och Göteborg. Tendensen under perioden är dock att deras representa- tion försvagas i Stockholm och Malmö medan den stärks något i Göte- borg. I det senare fallet främst beroende på att fler områden kommer att tillhöra områden av typen mycket hög/extremt hög inkomst. Flertalet 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  235 
  
 låginkomsttagare återfinns i områdestyperna hög/medel och under medel/låg. Skillnaderna mellan regionerna beror främst på att in- komstnivån är högre i Stockholm än i Malmö och Göteborg, varför de kvoter som här beräknats för samtliga invånare i storstadsregionerna ger Stockholmsregionens bostadsområden en genomgående starkare inkomstprofil än de övriga två (fler områden av höginkomsttyp och fler boende i dessa områden). 
 Ett i alla regionerna mycket tydligt utfall är att andelen låginkomst- tagare ökar i områden präglade av mycket låg/extremt låg inkomst. I Malmö bor t.ex. var fjärde låginkomsttagare år 1995 i dessa områden, mot 15 procent fem år tidigare. 
 En jämförelse mellan låg- och höginkomsttagarnas representation i olika områdestyper ger vid handen att höginkomsttagarna är klart mer geografiskt koncentrerade än låginkomsttagarna. Det är betydligt mer vanligt att finna en låginkomsttagare i medel- och höginkomstområden än att finna en höginkomsttagare i låginkomstområden. Uttryckt på ett annat sätt kan man konstatera att höginkomsttagarna – som har större valfrihet i boendet – väljer att bo mer samlat bland inkomstlikar, och således mer segregerat, än låginkomsttagare. Förändringarna i denna bild  
 1990-1995 
  är måttliga. 
 Tabell 6 visar inkomstsegregationens utveckling för perioden 1990- 1997. Låginkomsttagarna (decil 1 och 2) har lägre värden än högin- komsttagarna, vilket således betyder att de bor jämnare fördelade över regionens bostadsområden än personer med höga inkomster. Man kan emellertid notera att indexvärdet i Malmö och Göteborg stiger påtagligt mellan 1990 och 1995, innebärande större grad av särboende för lågin- komsttagarna i dessa regioner. När höginkomsttagarna sätts i relation till totalbefolkningen når segregeringsindex klart högre (cirka 0,2), men detta värde är å andra sidan mer stabilt. I tabell 7 prövas också könsdi- mensionens betydelse för boendesegregationen efter inkomster. Resul- tatet är mycket entydigt och utfallet likartat för de tre regionerna. Minst åtskilda från befolkningen i sin helhet bor kvinnor med låga inkomster och mest åtskilda kvinnor med höga inkomster. Tidigare studier har visat att kvinnor med höga inkomster och med uppåtgående social mo- bilitet i hög utsträckning är sammanboende med manliga höginkomst- tagare. Det är vanligare att manliga höginkomsttagare sammanbor med en kvinna med låga inkomster än att kvinnliga höginkomsttagare bor samman med en man med låga inkomster. Detta betyder att hushåll med en kvinnlig höginkomsttagare – förutsatt att hon är sammanboen- de – ofta bor i hushåll med mycket höga inkomster, vilket möjliggör ett mer exklusivt boende. Detta bedömer jag vara huvudskälet till att seg- regeringsindex är betydligt högre för kvinnliga än för manliga högin- komsttagare. 
  
 236 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Tabell 5. Låg- och höginkomsttagarnas fördelning på områdestyper i storstäderna 1990 och 1995 
  
 Andel av låginkomsttagarna 
  
 Områdestyper 
  
 Stockholm 
  
 Malmö 
  
 Göteborg 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 Mycket hög/extremt hög 
  
 11,8 
  
 8,0 
  
 1,3 
  
 0,6 
  
 1,9 
  
 3,1 
  
 Hög/medel 
  
 65,2 
  
 60,3 
  
 40,8 
  
 33,8 
  
 55,3 
  
 50,1 
  
 Under medel/låg 
  
 16,3 
  
 20,2 
  
 42,4 
  
 40,0 
  
 31,8 
  
 27,4 
  
 Mycket låg/extremt låg 
  
 6,5 
  
 11,4 
  
 15,2 
  
 25,3 
  
 10,8 
  
 19,2 
  
 Omr. med färre än 25 inv 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 Summa 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Antal låginkomsttagare 
  
 197 678 
  
 231 688 
  
 80 154 
  
 94 652 
  
 100 398 
  
 111 761 
  
 Andel av höginkomsttagarna 
  
 Områdestyper 
  
 Stockholm 
  
 Malmö 
  
 Göteborg 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1990 
  
 1995 
  
 Mycket hög/ extremt hög 
  
 20,2 
  
 15,5 
  
 3,9 
  
 2,2 
  
 4,7 
  
 8,2 
  
 Hög/medel 
  
 71,9 
  
 73,3 
  
 63,5 
  
 61,2 
  
 75,1 
  
 72,6 
  
 Under medel/låg 
  
 7,1 
  
 9,9 
  
 29,9 
  
 32,1 
  
 18,4 
  
 16,7 
  
 Mycket låg/ extremt låg 
  
 0,7 
  
 1,3 
  
 2,5 
  
 4,3 
  
 1,7 
  
 2,4 
  
 Omr. med färre än 25 inv 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 Summa 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Antal höginkomsttagare 
  
 259 473 
  
 263 352 
  
 60 917 
  
 61 059 
  
 93 224 
  
 98 015 
  
 Källa: Geometro, Uppsala universitet 
 . 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  237 
  
 Tabell 6. Inkomstsegregationen i storstadsregionerna  
 1990-97. 
  Segre- geringsindex för låg- och höginkomsttagare* 
  
 Region/inkomstkategori 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1997 
  
 Stockholm 
  
 Låginkomsttagare (decil  
 1–2) 
  
 0,09 
  
 0,10 
  
 0,11 
  
 Höginkomsttagare (decil  
 9–10) 
  
 0,16 
  
 0,18 
  
 0,17 
  
 Göteborg 
  
 Låginkomsttagare (decil  
 1–2) 
  
 0,09 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 Höginkomsttagare (decil  
 9–10) 
  
 0,20 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 Malmö 
  
 Låginkomsttagare (decil  
 1–2) 
  
 0,11 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 Höginkomsttagare (decil  
 9–10) 
  
 0,21 
  
 0,21 
  
 0,21 
  
 *Decilberäkningarna för 1997 gjorda för hela riket; 1990/95 endast för storstadsbefolk- ningen. Jämförelser mellan 1997 och tidigare år bör göras med försiktighet. Källa: Geometro samt InkData97. 
 Tabell 7. Inkomstsegregationens könsdimension i storstäderna 1990 och 1995. Segregeringsindex 
  
 Låginkomst- 
  
 Höginkomst- 
  
 Alla lågin- 
  
 Alla högin- 
  
 tagare 
  
 tagare 
  
 komsttagare 
  
 komsttagare 
  
 Storstads- 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 region/år 
  
 Totalt  
 stor-städerna 
  
 0,11 
  
 0,10 
  
 0,18 
  
 0,27 
  
 0,09 
  
 0,19 
  
 1990 
  
 Totalt  
 stor-städerna 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,19 
  
 0,27 
  
 0,13 
  
 0,20 
  
 1995 
  
 Stockholm 1990 
  
 0,10 
  
 0,09 
  
 0,16 
  
 0,22 
  
 0,08 
  
 0,16 
  
 Stockholm 1995 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 0,17 
  
 0,22 
  
 0,11 
  
 0,18 
  
 Malmö 1990 
  
 0,14 
  
 0,09 
  
 0,20 
  
 0,27 
  
 0,11 
  
 0,21 
  
 Malmö 1995 
  
 0,18 
  
 0,15 
  
 0,21 
  
 0,26 
  
 0,16 
  
 0,21 
  
 Göteborg 1990 
  
 0,12 
  
 0,09 
  
 0,19 
  
 0,27 
  
 0,09 
  
 0,20 
  
 Göteborg 1995 
  
 0,16 
  
 0,13 
  
 0,19 
  
 0,26 
  
 0,14 
  
 0,19 
  
 Källa: Geometro. 
  
 238 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Eftersom de utlandsfödda, särskilt de som har sitt ursprung i Afrika och västra Asien, har låga inkomster förvånar det inte att de är kraftigt överrepresenterade i områden som har klassificerats som lågin- komstområden av olika typ. För Stockholmsregionen gäller t.ex. (se tabell 8) att närmare 40 procent av de Sverigefödda finns i områden av typen mycket hög inkomst. Där finner vi 1990 och 1995 blott åtta procent av personer födda i Etiopien, Somalia, Libanon, Syrien, Turki- et, Irak och Iran. I områden av typen mycket låga och extremt låga inkomster är de Sverigefödda få (cirka fem procent 1995) även om an- delen stigit något genom att många andragenerationsinvandrare i områ- dena nu nått åldrarna över 15 år. Cirka 40 procent av sjuländerskatego- rins Stockholmsbor finns i dessa områden. 
 I den högra delen ges information om medelinkomsterna per områ- destyp. Eftersom områdena klassificerats just efter inkomstuppgifter förvånar det självfallet inte att genomsnittsinkomsten sjunker när vi rör oss från höginkomstområden till låginkomstområden. Intressant att no- tera är emellertid att sjuländerskategorins invånare har mycket låga inkomster i alla områdestyper utom i områden klassificerade till typen extremt hög inkomst. Det relativa avståndet mellan sjuländerskatego- rin och Sverigefödda är störst i medelinkomstområden (se kolumnen till höger). Med andra ord kan de Sverigeföddas boende relativt väl förklaras av inkomstnivån men detta gäller knappast för många invand- rade kategorier på Stockholms bostadsmarknader. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  239 
  
 Tabell 8. Befolkningens fördelning på områdestyper i Stockholmsregi- onen 1990 och 1995, samt medelinkomster, efter födelseland 
  
 Stockholm 
  
 Relativ fördelning 
  
 Medelinkomster 1990 (1000 
  
 Inkomst- 
  
 1990 
  
 SEK) 
  
 relation 
  
 Områdestyp 
  
 Födelseland: 
  
 Födelseland: 
  
 7 länder/ 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 Sverige 
  
 Utomlands I sju länder 
  
 f i Sverige 
  
 Inkomst 
  
 länder* 
  
 Extremt hög 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 187 
  
 161 
  
 144 
  
 0,77 
  
 Mycket hög 
  
 39,4 
  
 23,7 
  
 8,2 
  
 181 
  
 151 
  
 96 
  
 0,53 
  
 Hög 
  
 30,6 
  
 24,5 
  
 12,7 
  
 154 
  
 126 
  
 83 
  
 0,54 
  
 Medel 
  
 14,3 
  
 13,2 
  
 10,7 
  
 142 
  
 115 
  
 72 
  
 0,51 
  
 Under medel 
  
 9,5 
  
 14,9 
  
 16,5 
  
 136 
  
 107 
  
 75 
  
 0,55 
  
 Låg 
  
 2,9 
  
 6,7 
  
 11,1 
  
 131 
  
 98 
  
 70 
  
 0,53 
  
 Mycket låg 
  
 2,0 
  
 9,1 
  
 20,0 
  
 123 
  
 91 
  
 74 
  
 0,60 
  
 Extremt låg 
  
 0,9 
  
 7,8 
  
 20,7 
  
 105 
  
 81 
  
 69 
  
 0,66 
  
 Färre än 25 inv 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 139 
  
 96 
  
 100 
  
 0,72 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 160 
  
 119 
  
 75 
  
 0,47 
  
 Stockholm 
  
 Relativ fördelning 
  
 Medelinkomster 1990 (1000 SEK) 
  
 Inkomst- 
  
 1995 
  
 relation 
  
 Områdestyp 
  
 Födelseland: 
  
 Födelseland: 
  
 7 länder/ 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju länder 
  
 f i Sverige 
  
 Inkomst 
  
 länder* 
  
 Extremt hög 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 215 
  
 184 
  
 174 
  
 0,81 
  
 Mycket hög 
  
 36,4 
  
 22,3 
  
 7,9 
  
 207 
  
 170 
  
 106 
  
 0,51 
  
 Hög t 
  
 30,5 
  
 24,6 
  
 14,3 
  
 174 
  
 137 
  
 89 
  
 0,51 
  
 Medel 
  
 14,2 
  
 13,8 
  
 11,8 
  
 159 
  
 116 
  
 72 
  
 0,45 
  
 Under medel 
  
 10,2 
  
 15,5 
  
 18,4 
  
 149 
  
 106 
  
 75 
  
 0,50 
  
 Låg 
  
 3,3 
  
 6,9 
  
 10,3 
  
 139 
  
 92 
  
 68 
  
 0,49 
  
 Mycket låg 
  
 3,1 
  
 9,3 
  
 19,8 
  
 121 
  
 83 
  
 67 
  
 0,55 
  
 Extremt låg 
  
 2,1 
  
 7,5 
  
 17,6 
  
 95 
  
 71 
  
 61 
  
 0,64 
  
 Färre än 25 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 155 
  
 147 
  
 – 
  
 – 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 180 
  
 123 
  
 74 
  
 0,41 
  
 *Etiopien, Somalia, Libanon, Syrien, Turkiet, Irak, Iran. 
 Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
  
 240 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 I Malmöregionen, som har betydligt färre personer med födelseland i de sju länderna, är bilden mycket likartad, men med skillnaden att den etniska polariseringen skärps under perioden. 
 En betydande andel av de utlandsfödda och av sjuländerkategorin fanns i områden med mycket låg eller extremt låg inkomst 1990 och andelen växer under  
 1990-talets 
  första del (tabell 9). För de utlands- födda som kollektiv är inkomsterna lägre än för Sverigefödda i alla bostadsområdestyper, men som synes är inkomsthierarkin lika tydlig för utlandsfödda som för Sverigefödda i Malmö. Medelinkomsterna faller successivt från områden av typen extremt hög inkomst till om- råden bestående av fler låginkomsttagare. Denna hierarki finns – liksom i Stockholmsregionen – även för sjuländerskategorin, men ock- så i Malmö är det påfallande hur låga inkomster personer med ursprung i Afrika och västra Asien har i alla områdestyper. Det relativa avståndet i medelinkomster är likartat i alla områdestyper, dvs. personer i sjulän- derskategorin tjänar i genomsnitt endast hälften (ofta mindre än hälf- ten) av en Sverigefödd oavsett var de bor. 
 I Göteborg minskar andelen Sverigefödda som bor i låginkomstom- rådena under perioden medan utlandsfödda, och särskilt sjuländerkate- Jordan, snarast koncentreras ytterligare till de fattigare områdena (tabell 10). Medelinkomsterna för såväl Sverige- som utlandsfödda personer bosatta i alla typer av låginkomstområden minskar medan de ökar i höginkomstområdena, ett utfall som för övrigt gäller i alla tre regioner- na. Vidgade inkomstklyftor har som följeslagare socioekonomisk bo- endesegregation. 
 De viktigaste resultat som kan dras av redovisade data så långt är att storstadsregionernas segregation inte bara är en åtskillnad av högin- komsttagare från andra inkomstkategorier, segregationen har också en påtaglig etnisk profil. Resultaten pekar på att den etniska uppdelningen inte bara beror på direkta socioekonomiska faktorer. Särskilt invandra- re från delar av Afrika och västra Asien har mycket låga inkomster också i bostadsområden som i segregationssammanhang ses som mind- re problematiska (medelinkomst- och höginkomstområden). Tillsam- mans med tidigare presenterade analyser stödjer detta slutsatsen att etnisk boendesegregation inte kan reduceras till en fråga om klasspo- sition, även om – vilket förhoppningsvis tydligt framgått – många ut- landsfödda befinner sig i botten av den svenska inkomsthierarkin. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  241 
  
 Tabell 9. Befolkningens fördelning på områdestyper i Malmöregionen 1990 och 1995, samt medelinkomster, efter födelseland 
  
 Malmö 1990 
  
 Relativ fördelning 
  
 Medelinkomster 1990 (1000 SEK) 
  
 Inkomst- 
  
 relation 
  
 Områdestyp 
  
 Födelseland: 
  
 Födelseland: 
  
 7 länder/ 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju länder 
  
 f i Sverige 
  
 Inkomst 
  
 länder* 
  
 Extremt hög 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1546 
  
 1127 
  
 – 
  
 – 
  
 Mycket hög 
  
 9,0 
  
 4,6 
  
 1,0 
  
 1717 
  
 1453 
  
 654 
  
 0,38 
  
 Hög 
  
 25,0 
  
 13,5 
  
 6,2 
  
 1460 
  
 1321 
  
 703 
  
 0,48 
  
 Medel 
  
 26,5 
  
 20,2 
  
 16,2 
  
 1367 
  
 1095 
  
 671 
  
 0,49 
  
 Under medel 
  
 17,7 
  
 13,6 
  
 9,7 
  
 1269 
  
 1068 
  
 590 
  
 0,47 
  
 Låg 
  
 12,7 
  
 15,2 
  
 12,4 
  
 1198 
  
 956 
  
 594 
  
 0,50 
  
 Mycket låg 
  
 6,0 
  
 14,0 
  
 19,9 
  
 1149 
  
 853 
  
 548 
  
 0,48 
  
 Extremt låg 
  
 2,9 
  
 18,6 
  
 34,3 
  
 944 
  
 736 
  
 478 
  
 0,51 
  
 Färre än 25 inv 
  
 0,1 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 1183 
  
 436 
  
 40 
  
 0,03 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 1357 
  
 1015 
  
 563 
  
 0,42 
  
 Malmö 1995 
  
 Relativ fördelning 
  
 Medelinkomster 1990 (1000 
  
 Inkomst- 
  
 SEK) 
  
 relation 
  
 Områdestyp 
  
 Födelseland: 
  
 Födelseland: 
  
 7 länder/ 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 f i Sverige 
  
 Inkomst 
  
 länder* 
  
 länder 
  
 Extremt hög 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 215 
  
 184 
  
 174 
  
 0,81 
  
 Mycket hög 
  
 36,4 
  
 22,3 
  
 7,9 
  
 207 
  
 170 
  
 106 
  
 0,51 
  
 Hög 
  
 30,5 
  
 24,6 
  
 14,3 
  
 174 
  
 137 
  
 89 
  
 0,51 
  
 Medel 
  
 14,2 
  
 13,8 
  
 11,8 
  
 159 
  
 116 
  
 72 
  
 0,45 
  
 Under medel 
  
 10,2 
  
 15,5 
  
 18,4 
  
 149 
  
 106 
  
 75 
  
 0,50 
  
 Låg 
  
 3,3 
  
 6,9 
  
 10,3 
  
 139 
  
 92 
  
 68 
  
 0,49 
  
 Mycket låg 
  
 3,1 
  
 9,3 
  
 19,8 
  
 121 
  
 83 
  
 67 
  
 0,55 
  
 Extremt låg 
  
 2,1 
  
 7,5 
  
 17,6 
  
 95 
  
 71 
  
 61 
  
 0,64 
  
 Färre än 25 inv 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 155 
  
 147 
  
 – 
  
 – 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 180 
  
 123 
  
 74 
  
 0,41 
  
 *Etiopien, Somalia, Libanon, Syrien, Turkiet, Irak, Iran 
 . 
  
 Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
  
 242 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Tabell 10. Befolkningens fördelning på områdestyper i Göteborgsregi- onen 1990 och 1995, samt medelinkomster, efter födelseland 
  
 Göteborg 1990 
  
 Relativ fördelning 
  
 Medelinkomster 1990 (1000 
  
 Inkomst- 
  
 SEK) 
  
 relation 
  
 Områdestyp 
  
 Födelseland: 
  
 Födelseland: 
  
 7 länder/ 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju länder 
  
 f i Sverige 
  
 Inkomst 
  
 länder* 
  
 Extremt hög 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1945 
  
 1650 
  
 – 
  
 – 
  
 Mycket hög 
  
 16,3 
  
 8,8 
  
 2,3 
  
 1690 
  
 1534 
  
 826 
  
 0,49 
  
 Hög 
  
 30,8 
  
 20,4 
  
 8,1 
  
 1487 
  
 1311 
  
 695 
  
 0,47 
  
 Medel 
  
 25,8 
  
 19,9 
  
 12,5 
  
 1342 
  
 1189 
  
 696 
  
 0,52 
  
 Under medel 
  
 13,4 
  
 12,3 
  
 12,8 
  
 1262 
  
 1052 
  
 598 
  
 0,47 
  
 Låg 
  
 7,8 
  
 12,7 
  
 16,1 
  
 1209 
  
 1025 
  
 682 
  
 0,56 
  
 Mycket låg 
  
 3,3 
  
 13,2 
  
 21,1 
  
 1126 
  
 946 
  
 657 
  
 0,58 
  
 Extremt låg 
  
 2,2 
  
 12,6 
  
 26,9 
  
 1035 
  
 820 
  
 604 
  
 0,58 
  
 Färre än 25 inv 
  
 0,1 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 1308 
  
 849 
  
 130 
  
 0,10 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 1409 
  
 1128 
  
 650 
  
 0,46 
  
 Göteborg 1995 
  
 Relativ fördelning 
  
 Medelinkomster 1990 (1000 
  
 Inkomstrela 
  
 SEK) 
  
 tion 
  
 Områdestyp 
  
 Födelseland: 
  
 Födelseland: 
  
 7 länder/ 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju 
  
 Sverige 
  
 Utomlands 
  
 I sju länder 
  
 f i Sverige 
  
 Inkomst 
  
 länder* 
  
 Extremt hög 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 239 
  
 172 
  
 115 
  
 0,48 
  
 Mycket hög 
  
 15,1 
  
 16,4 
  
 8,0 
  
 195 
  
 171 
  
 92 
  
 0,47 
  
 Hög 
  
 30,1 
  
 32,0 
  
 19,4 
  
 170 
  
 142 
  
 77 
  
 0,45 
  
 Medel 
  
 25,3 
  
 26,4 
  
 19,6 
  
 153 
  
 128 
  
 79 
  
 0,51 
  
 Under medel 
  
 13,6 
  
 13,9 
  
 12,3 
  
 141 
  
 110 
  
 70 
  
 0,50 
  
 Låg 
  
 8,3 
  
 7,3 
  
 13,7 
  
 130 
  
 96 
  
 67 
  
 0,52 
  
 Mycket låg 
  
 4,1 
  
 2,5 
  
 12,7 
  
 111 
  
 78 
  
 58 
  
 0,52 
  
 Extremt låg 
  
 3,4 
  
 1,5 
  
 14,3 
  
 88 
  
 56 
  
 46 
  
 0,52 
  
 Färre än 25 inv 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 130 
  
 91 
  
 84 
  
 0,64 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 160 
  
 111 
  
 62 
  
 0,39 
  
 *Etiopien, Somalia, Libanon, Syrien, Turkiet, Irak, Iran. 
 Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  243 
  
 7.4 
  
 Den etniska hierarkin i storstadsregionerna  
  
 1990-1997 
  
 I alla länder med större invandring finns en påtaglig etnisk hierarki vad avser arbetsmarknadsdeltagande, inkomster, boende m.m. (Cross och Waldinger 1997). Så är fallet också i Sverige. Denna iakttagelse är motiv nog att vara mycket försiktig med sammanfattande mått om alla till landet invandrade personer. Många personer i den sjuländerskate- gori som tidigare använts för att belysa inkomstskillnader och segrega- tion är väl integrerade i det svenska samhället. Som kategori betraktad har de dock svaga positioner på arbetsmarknaden och de drabbas ofta av diskriminerande handlingar av rasmässiga och ibland religiösa skäl. Boendemässigt är de som framgått kraftigt överrepresenterade i lågin- komstområden och de har hyresrätt i större utsträckning än andra även om inkomsterna är höga. Det senare belyses med data från 1990, det senaste år då vi har tillgång till säkra data om de boendes upplåtelse- form. 
 Tabell 11. Andelen bosatta i hyresrätter efter inkomstnivå och födelse- land i Stockholms arbetsmarknadsregion 1990. (Sortering efter 3:e de- cilen) 
  
 Födelseland 
  
 3:e 
  
 5:e 
  
 7:e 
  
 9:e 
  
 Total bef.  
 20-64 
  år 
  
 % i 9:e 
  
 decilen 
  
 decilen 
  
 decilen 
  
 decilen 
  
 (1000-tal) 
  
 decilen 
  
 Syrien 
  
 81,8 
  
 88,3 
  
 78,3 
  
 61,8 
  
 2,6 
  
 2,1 
  
 Turkiet 
  
 78,0 
  
 83,9 
  
 82,8 
  
 69,6 
  
 10,7 
  
 2,5 
  
 Libanon 
  
 74,4 
  
 83,6 
  
 75,4 
  
 39,5 
  
 2,8 
  
 1,6 
  
 Hickman. 
  
 69,9 
  
 70,3 
  
 69,2 
  
 35,9 
  
 7,5 
  
 5,8 
  
 Polen 
  
 69,5 
  
 68,4 
  
 58,3 
  
 32,6 
  
 8,5 
  
 5,8 
  
 Chile 
  
 68,9 
  
 74,0 
  
 75,6 
  
 58,3 
  
 8,9 
  
 3,9 
  
 Irak 
  
 66,1 
  
 74,6 
  
 79,8 
  
 36,7 
  
 2,3 
  
 2,1 
  
 Grekland 
  
 64,7 
  
 74,2 
  
 76,6 
  
 53,8 
  
 6,3 
  
 4,6 
  
 Iran 
  
 59,2 
  
 68,2 
  
 72,4 
  
 37,7 
  
 7,2 
  
 2,4 
  
 Finland 
  
 58,8 
  
 50,2 
  
 42,1 
  
 19,9 
  
 68,5 
  
 8,4 
  
 Totalt 
  
 55,4 
  
 49,0 
  
 40,9 
  
 19,6 
  
 1031,9 
  
 10,0 
  
 Sverige 
  
 54,2 
  
 46,4 
  
 37,2 
  
 18,7 
  
 832,4 
  
 10,8 
  
 Etiopien 
  
 51,7 
  
 59,6 
  
 73,0 
  
 68,0 
  
 2,9 
  
 2,6 
  
 Tyskland 
  
 50,1 
  
 37,2 
  
 29,7 
  
 18,3 
  
 8,4 
  
 11,2 
  
 Norge 
  
 49,9 
  
 46,3 
  
 36,6 
  
 16,1 
  
 6,7 
  
 8,2 
  
 Källa: Geometro, Uppsala universitet. 
  
 244 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Eftersom upplåtelseformerna är starkt bestämmande för boendesegre- gationen (p.g.a. geografisk koncentration av bostadsbeståndet efter upplåtelseformer) kommer kategorier som redovisar överrepresentation i hyresrätter att nå högre värden på segregeringsindex. Som framgår av tabell 11 bodde 1990 endast var femte Sverigefödd stockholmsperson med inkomster i den 9:e decilen i hyresrätt, medan vi återfann mellan 60 och 70 procent av motsvarande inkomsttagare födda i Syrien, Turki- et och Etiopien i denna upplåtelseform. Nu är dessa personer mycket få (se kolumnen till höger) men det förändrar inte bilden att fler faktorer än inkomsten måste till för att förklara den etniska hierarkin på bo- stadsmarknaden. Denna hierarki presenteras i tabell 12 för samtliga tre storstadsregioner, där det också är möjligt att följa förändringarna Williams  
 1990-talet. 
  
 Det visar sig, för det första, att även om de tre regionerna har olika stark representation av skilda kategorier av utlandsfödda (tabellen av- ser de större nationaliteterna i varje region) så är den etniska hierarkin mycket likartad. För det andra är rangordningen kategorier emellan mycket stabil, bl.a. innebärande att den inte heller låter sig förklaras av vistelsetiden i landet. Segregeringsindex rör sig marginellt från 1990 till 1995 och 1998 och den rangordning som gjorts för att visa graden av särboende överensstämmer nästan helt för de tre tidpunkterna. 
  
 7.5 
  
 Miljonprogrammet 
  
 Som synes har vissa nationaliteter mycket höga värden (över 0,7), in- nebärande att de bor i områden med få Sverigefödda. Dessa svenskgle- sa bostadsområden utgörs med endast få undantag av allmännyttans hyreshusbestånd från Miljonprogrammets tid. Tidigare studier har visat att den Sverigefödda befolkningen med svenska rötter lämnat dessa områden i snabb takt under 1980- och  
 1990-talen. 
  Detta borde ha fått segregeringsindex att stiga – allt annat lika – men tillräckligt många utlandsfödda från nationaliteter som funnits i landet en tid flyttar också därifrån till något mer svensktäta bostadsområden, vilket varit tillräck- ligt för att få indexet att åtminstone marginellt falla. (Andersson 2000). 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  245 
  
 Tabell 12. Segregeringsindex efter födelseland för de svenska stor- stadsregionerna 1990, 1995 och 1998 
  
 Stockholm 
  
 Födelseland 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1998 
  
 Rang 90 
  
 Rang 95 
  
 Rang 98 
  
 Syrien 
  
 0,77 
  
 0,76 
  
 0,74 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 Turkiet 
  
 0,72 
  
 0,70 
  
 0,68 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 Libanon 
  
 0,70 
  
 0,70 
  
 0,66 
  
 3 
  
 3 
  
 3 
  
 Etiopien 
  
 0,61 
  
 0,63 
  
 0,64 
  
 4 
  
 4 
  
 5 
  
 Irak 
  
 0,61 
  
 0,62 
  
 0,65 
  
 5 
  
 5 
  
 4 
  
 Grekland 
  
 0,57 
  
 0,54 
  
 0,51 
  
 6 
  
 8 
  
 8 
  
 Chile 
  
 0,56 
  
 0,56 
  
 0,52 
  
 7 
  
 6 
  
 7 
  
 Iran 
  
 0,54 
  
 0,54 
  
 0,52 
  
 8 
  
 7 
  
 6 
  
 Jugoslavien 
  
 0,43 
  
 0,42 
  
 0,47 
  
 9 
  
 9 
  
 9 
  
 Polen 
  
 0,34 
  
 0,31 
  
 0,29 
  
 10 
  
 10 
  
 11 
  
 Ungern 
  
 0,30 
  
 0,29 
  
 0,28 
  
 11 
  
 11 
  
 14 
  
 USA 
  
 0,30 
  
 0,28 
  
 0,28 
  
 12 
  
 12 
  
 13 
  
 Storbritannien 
  
 0,27 
  
 0,25 
  
 0,23 
  
 13 
  
 15 
  
 15 
  
 Utlandsfödda 
  
 0,27 
  
 0,28 
  
 0,29 
  
 14 
  
 13 
  
 12 
  
 Finland 
  
 0,25 
  
 0,25 
  
 0,22 
  
 15 
  
 14 
  
 16 
  
 Ryssland (S.U.) 
  
 0,24 
  
 0,24 
  
 0,35 
  
 16 
  
 16 
  
 10 
  
 Danmark 
  
 0,22 
  
 0,23 
  
 0,19 
  
 17 
  
 17 
  
 17 
  
 Norge 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,16 
  
 18 
  
 18 
  
 19 
  
 Tyskland 
  
 0,17 
  
 0,19 
  
 0,17 
  
 19 
  
 19 
  
 18 
  
 Malmö 
  
 Födelseland 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1998 
  
 Rang 90 
  
 Rang 95 
  
 Rang 98 
  
 Vietnam 
  
 0,83 
  
 0,81 
  
 0,75 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 Libanon 
  
 0,79 
  
 0,79 
  
 0,80 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 Irak 
  
 0,76 
  
 0,72 
  
 0,75 
  
 3 
  
 3 
  
 3 
  
 Turkiet 
  
 0,72 
  
 0,69 
  
 0,69 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 Rumänien 
  
 0,65 
  
 0,61 
  
 0,59 
  
 5 
  
 5 
  
 7 
  
 Chile 
  
 0,64 
  
 0,60 
  
 0,56 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 Iran 
  
 0,62 
  
 0,60 
  
 0,61 
  
 7 
  
 6 
  
 5 
  
 Jugoslavien 
  
 0,57 
  
 0,58 
  
 0,59 
  
 8 
  
 8 
  
 6 
  
 Tjeckoslovakien 
  
 0,54 
  
 0,53 
  
 0,50 
  
 9 
  
 9 
  
 9 
  
 Polen 
  
 0,45 
  
 0,43 
  
 0,43 
  
 10 
  
 11 
  
 11 
  
 Ungern 
  
 0,43 
  
 0,45 
  
 0,44 
  
 11 
  
 10 
  
 10 
  
 Utlandsfödda 
  
 0,35 
  
 0,39 
  
 0,39 
  
 12 
  
 12 
  
 12 
  
 Norge 
  
 0,33 
  
 0,33 
  
 0,31 
  
 13 
  
 13 
  
 13 
  
 Finland 
  
 0,28 
  
 0,27 
  
 0,25 
  
 14 
  
 15 
  
 14 
  
 Danmark 
  
 0,26 
  
 0,28 
  
 0,22 
  
 15 
  
 14 
  
 16 
  
 Tyskland 
  
 0,24 
  
 0,24 
  
 0,23 
  
 16 
  
 16 
  
 15 
  
 246 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Tabell 12, forts. 
  
 Göteborg 
  
 Födelseland 
  
 1990 
  
 1995 
  
 1998 
  
 Rang 90 
  
 Rang 95 
  
 Rang 98 
  
 Somalia 
  
 0,92 
  
 0,86 
  
 0,87 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 Turkiet 
  
 0,81 
  
 0,78 
  
 0,76 
  
 2 
  
 3 
  
 3 
  
 Etiopien 
  
 0,78 
  
 0,79 
  
 0,79 
  
 3 
  
 2 
  
 2 
  
 Irak 
  
 0,78 
  
 0,77 
  
 0,74 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 Libanon 
  
 0,75 
  
 0,72 
  
 0,72 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 Chile 
  
 0,70 
  
 0,66 
  
 0,62 
  
 6 
  
 6 
  
 6 
  
 Iran 
  
 0,64 
  
 0,61 
  
 0,59 
  
 7 
  
 7 
  
 8 
  
 Jugoslavien 
  
 0,57 
  
 0,58 
  
 0,60 
  
 8 
  
 8 
  
 7 
  
 Ungern 
  
 0,51 
  
 0,50 
  
 0,47 
  
 9 
  
 9 
  
 10 
  
 Polen 
  
 0,46 
  
 0,43 
  
 0,40 
  
 10 
  
 12 
  
 11 
  
 USA 
  
 0,45 
  
 0,44 
  
 0,37 
  
 11 
  
 11 
  
 12 
  
 Ryssland/Sovjet 
  
 0,43 
  
 0,44 
  
 0,53 
  
 12 
  
 10 
  
 9 
  
 Storbritannien 
  
 0,43 
  
 0,41 
  
 0,37 
  
 13 
  
 13 
  
 13 
  
 Finland 
  
 0,37 
  
 0,37 
  
 0,35 
  
 14 
  
 15 
  
 15 
  
 Utlandsfödda 
  
 0,33 
  
 0,38 
  
 0,37 
  
 15 
  
 14 
  
 14 
  
 Danmark 
  
 0,29 
  
 0,29 
  
 0,26 
  
 16 
  
 16 
  
 16 
  
 Norge 
  
 0,27 
  
 0,28 
  
 0,23 
  
 17 
  
 17 
  
 18 
  
 Tyskland 
  
 0,26 
  
 0,27 
  
 0,25 
  
 18 
  
 18 
  
 17 
  
 Källa: Geometro och SamsData98, Uppsala universitet. 
  
 7.6 
  
 Etnisk och sociekonomisk segregation utanför storstadsregionerna 
  
 Dataläget är som nämnts i skrivande stund mindre gynnsamt för analy- ser av boendesegregationens utveckling utanför storstadsregionerna. Detta beror inte på avsaknaden av data hos Statistiska centralbyrån utan på ekonomiska begränsningar för projektet. Tillräckligt med data finns ändå för att säga något om den etniska och socioekonomiska va- ritionen över landet. 
 I tidigare studier har vi kunnat konstatera att boendesegregation ex- isterar i alla typer av orter, stora såväl som små (Lin och Davis 1996). Statistiska analyser ger vid handen att endast ett svagt samband kan påvisas mellan segregationsgrad och ortsstorlek. Detta innebär emellertid inte att konsekvenserna av etnisk och socioekonomisk seg- regation skulle vara desamma i olika ortstyper. Tvärtom talar det mesta för att konsekvenserna kan bli mycket olika. Inte minst leder segrega- tionen i den stora staden till uppdelning inte bara i boendet utan också av tillgänglighet till olika funktioner (kommersiell och offentlig ser- vice) samt till att barn från skilda sociala och etniska miljöer sorteras efter skolornas upptagningsområden. Dessa slags effekter är väsentligt mindre i den medelstora och mindre staden. I en liten ort finns ibland 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  247 
  
 endast några få daghem och skolor och de olika offentliga mötesplat- serna är också få och de flesta besöker dem oavsett i vilket bostadsom- råde man bor (bibliotek, fritidsanläggningar, restauranger etc). Nu är geografisk närhet och att man faktiskt möter varandra inte ett tillräck- ligt krav för integration av sociala nätverk och informationsutbyte, men man kan på goda grunder anta att förutsättningarna för just detta vanli- gen är bättre på små orter än i stora. 
 De nya data som här kan presenteras avser som nämns inledningsvis dels inkomststrukturen efter bostadsområden i landet 1997, dels etnisk fördelning vid två tidpunkter, 1995 och 1998. I bägge fallen har data om ca 9 300 bostadsområden – fördelade på 288/289 kommuner ställts samman. Formatet för denna uppsats möjliggör inte en detaljerad pre- sentation av alla dessa kommuner och jag har valt att statistiskt beskri- va situationen i 16 större kommuner fördelade över landet. 
 I ett par inledande tabeller redovisas dock den samlade nationella bilden. Tabell 13 visar bostadsområdestyperna för hela landet 1997 och där framgår också att en fjärdedel av bostadsområdena och 31 procent av landets befolkning finns i storstadsregionerna. Storstadsområdena har dock en mer polariserad inkomststruktur än andra delar av landet, varför de också har en överrepresentation av höginkomstområden och av områden klassade som extremt låg inkomst. I tabell 14 visas den övergripande tendensen vad avser den invandrade och Sverigefödda befolkningens fördelning på bostadsområden. 
 Tabell 13. Hela landets bostadsområden klassificerade efter inkomst- struktur 1997 
  
 Områdestyp 
  
 Antal 
  
 Antal 
  
 Antal hög- 
  
 Antal låg- 
  
 Andel av omr 
  
 Andel av bef. 
  
 områden invånare 
  
 inkomsttagare 
  
 inkomst- 
  
 belägna i 
  
 bosatt i 
  
 Inkomst 
  
 1000-tal 
  
 (1000-tal) 
  
 tagare 
  
 storstäderna 
  
 storstäderna 
  
 Extremt hög 
  
 35 
  
 5,4 
  
 2,3 
  
 0,5 
  
 34 
  
 53 
  
 Mycket hög 
  
 983 
  
 896,3 
  
 329,4 
  
 136,9 
  
 51 
  
 69 
  
 Hög 
  
 1 832 
  
 1652,6 
  
 424,1 
  
 271,8 
  
 32 
  
 42 
  
 Medel 
  
 2 290 
  
 2007,4 
  
 368,7 
  
 367,3 
  
 18 
  
 20 
  
 Under medel 
  
 1 966 
  
 1530,1 
  
 209,8 
  
 321,8 
  
 14 
  
 16 
  
 Låg 
  
 998 
  
 642,8 
  
 63,9 
  
 163,9 
  
 15 
  
 17 
  
 Mycket låg 
  
 314 
  
 237,3 
  
 15,8 
  
 90,5 
  
 25 
  
 29 
  
 Extremt låg 
  
 169 
  
 116 
  
 3,7 
  
 64,6 
  
 35 
  
 43 
  
 Färre än 25 inv 
  
 726 
  
 5,8 
  
 0,9 
  
 1,4 
  
 28 
  
 26 
  
 Totalt 
  
 9 313 
  
 7093,8 
  
 1418,7 
  
 1418,8 
  
 25 
  
 31 
  
 *Höginkomsttagare=Övre två inkomstdecilerna, dvs. mer än 228 000kr i årsinkomst. **Låginkomsttagare=Nedre två inkomstdecilerna, dvs. mindre än 62 400kr i årsinkomst. Källa: InkData97, Uppsala universitet. 
  
 248 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Tabell 14 har konstruerats genom att alla bostadsområden i landet först har rangordnats efter andelen Sverigefödda. Därefter har befolkningen fördelats på sju typer av områden efter stigande grad av svensk- prägel. I 58 områden 1995, och 100 områden 1998, är mer än hälften av befolkningen utlandsfödd. Såväl dessa som andra områden med mindre än 70 procent födda i Sverige förtjänar beteckningen Bishop, och det av två skäl. Dels har de skapats genom att per- soner födda i Sverige sökt sig därifrån i takt med att områdena av olika skäl blivit mindre attraktiva. Den svenska befolkningen är alltså en ak- tiv del i skapandet av denna områdestyp, vilket framgår bättre om invandrartäta ersätts med svenskglesa. Vidare är en minoritet av befolkningen av svenskt ursprung också i områden med 30 à 40 procent utlandsfödda, inte minst består en majoritet av förskole- och skolbarn i dessa områden av barn som har utlandsfödda föräldrar. Tabell 14 visar att en allt större andel av de utlandsfödda bor i svenskglesa områden. År 1995 var andelen 19,3 procent för att stiga till 22,8 procent tre år senare (baserat på summan av områdestyperna mindre än 50 procent,  
 40-50 
  procent samt  
 30-40 
  procent). Även en något större andel av de Sverigefödda bor 1998 i svenskglesa områden (3,7 procent), men då bör man notera att kanske hälften av dessa har utländsk bakgrund och att denna områdestyp samlar betydligt fler områden 1998 än blott tre år tidigare. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  249 
  
 Tabell 14. Hela landets bostadsområden klassificerade efter graden av svensktäthet 1995 och 1998 
  
 1995 
  
 Andel födda i 
  
 Antal 
  
 Antal födda 
  
 Antal födda 
  
 Andel av 
  
 Andel av 
  
 Sverige 
  
 bostads- 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 alla födda i 
  
 alla födda 
  
 områden 
  
 1000-tal 
  
 1000-tal 
  
 Sverige 
  
 utomlands 
  
 Mindre än 50% 
  
 58 
  
 45 
  
 62 
  
 0,6 
  
 6,7 
  
 50-60% 
  
 80 
  
 62 
  
 50 
  
 0,8 
  
 5,4 
  
 60-70% 
  
 143 
  
 127 
  
 67 
  
 1,6 
  
 7,2 
  
 70-80% 
  
 424 
  
 400 
  
 127 
  
 5,1 
  
 13,7 
  
 80-90% 
  
 1665 
  
 2041 
  
 319 
  
 25,8 
  
 34,3 
  
 90-95% 
  
 2912 
  
 2742 
  
 214 
  
 34,7 
  
 23,1 
  
 Mer än 95% 
  
 4164 
  
 2492 
  
 89 
  
 31,5 
  
 9,6 
  
 Totalt 
  
 9446 
  
 7909 
  
 929,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 1998 
  
 Andel födda i 
  
 Antal 
  
 Antal födda 
  
 Antal födda 
  
 Andel av 
  
 Andel av 
  
 Sverige 
  
 bostads- 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 alla födda 
  
 alla födda 
  
 områden 
  
 1000-tal 
  
 1000-tal 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 Mindre än 50% 
  
 100 
  
 54 
  
 76 
  
 0,7 
  
 7,8 
  
 50-60% 
  
 117 
  
 76 
  
 62 
  
 1,0 
  
 6,4 
  
 60-70% 
  
 207 
  
 159 
  
 83 
  
 2,0 
  
 8,6 
  
 70-80% 
  
 444 
  
 411 
  
 131 
  
 5,2 
  
 13,5 
  
 80-90% 
  
 1739 
  
 2020 
  
 319 
  
 25,6 
  
 32,8 
  
 90-95% 
  
 2956 
  
 2739 
  
 214 
  
 34,7 
  
 22 
  
 Mer än 95% 
  
 3763 
  
 2426 
  
 87 
  
 30,8 
  
 9 
  
 Totalt 
  
 9 326 
  
 7883 
  
 973,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 Nettoförändring 
  
 1995-1998 
  
 Andel födda i 
  
 Antal 
  
 Antal födda 
  
 Antal födda 
  
 Andel av 
  
 Andel av 
  
 Sverige 
  
 bostads 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 alla födda 
  
 alla födda 
  
 områden 
  
 1000-tal 
  
 1000-tal 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 Mindre än 50% 
  
 42 
  
 9 
  
 14 
  
 0,1 
  
 1,1 
  
 50-60% 
  
 37 
  
 14 
  
 12 
  
 0,2 
  
 1 
  
 60-70% 
  
 64 
  
 32 
  
 16 
  
 0,4 
  
 1,4 
  
 70-80% 
  
 20 
  
 11 
  
 4 
  
 0,2 
  
 -0,2 
  
 80-90% 
  
 74 
  
 -21 
  
 0 
  
 -0,2 
  
 -1,5 
  
 90-95% 
  
 44 
  
 -3 
  
 0 
  
 0,1 
  
 -1,1 
  
 Mer än 95% 
  
 -401 
  
 -66 
  
 -2 
  
 -0,7 
  
 -0,6 
  
 Totalt 
  
 -120 
  
 -26 
  
 44 
  
 0 
  
 0 
  
 Källa: SamsData95 och 98, Uppsala universitet. 
  
 250 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Som framgår av tabell 14 minskar de Sverigeföddas totala antal under treårsperioden. Landets befolkningstillväxt faller därför helt på den invandrade befolkningen. I takt med att andelen utlandsfödda i befolk- ningen stiger minskar dock den andel av den som bor i svensktäta bo- stadsområden. De senare områdena tappar också i total befolkning, vil- ket antyder att de främst återfinns i orter präglade av utflyttning. De mycket svensktäta bostadsområdena (mer än 95 procent födda i landet) minskar till antalet med 400 och de förlorar 68 000 invånare på tre år. 
 De 16 kommuner som valts ut för en närmare granskning av socio- ekonomisk och etnisk segregation presenteras i tabell 15, där de rang- ordnats efter befolkningsantal 1998. De 16 kommunerna upptar inte alla större kommuner utan skall ses som ett urval med hygglig regional spridning. De utgör sammantaget cirka 1/6 av Sverige befolkningsmäs- sigt och är således tillsammans nästan lika stora som Stockholms ar- betsmarknadsregion, med den skillnaden att andelen utlandsfödda en- dast uppgår till hälften av huvudstadsområdets. Kommunernas etniska och socioekonomiska profil skiljer sig dock åt en hel del. Så varierar andelen utlandsfödda från låga 3,6 procent i Skellefteå till 15,3 procent i Eskilstuna. Socioekonomiskt finns en skillnad – se tabell 16 – mellan t.ex. universitetsorterna Uppsala och Umeå å ena sidan och Östersund och Skellefteå å den andra. Uppsala och Umeå har överrepresentation av både låg- och höginkomsttagare (delvis beroende just på det stora inslaget av studenter) medan Östersund och Skellefteå har underrepre- sentation av dessa inkomstgrupper. Uttryckt på ett annat sett är in- komststrukturen betydligt mindre polariserad i Östersund och Skellef- teå. Ytterligare några kommuner har under- och överrepresentation av endera inkomstgruppen. Örebro har t.ex. en stor andel låginkomsttagare och en liten andel höginkomsttagare medan situationen är den omvända i Luleå, Trollhättan och Sundsvall. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  251 
  
 Tabell 15. Befolkningsdata för ett urval av medelstora städer i Sverige,  
 1998-12-31 
  
 Antal 
  
 Antal ut- 
  
 Därav 6 
  
 Andel 
  
 Antal 
  
 Antal bostads 
  
 Kommun 
  
 invånare 
  
 landsfödda 
  
 länder* 
  
 utlands- 
  
 SAMS 
  
 omr med 
  
 1000-tal 
  
 1000-tal 
  
 1000-tal 
  
 födda 
  
 omr 
  
 >30% utlf** 
  
 Uppsala 
  
 187,3 
  
 24,3 
  
 8,0 
  
 13,0 
  
 272 
  
 4 
  
 Västerås 
  
 124,8 
  
 18,0 
  
 3,9 
  
 14,5 
  
 153 
  
 0 
  
 Örebro 
  
 122,6 
  
 13,7 
  
 3,7 
  
 11,2 
  
 164 
  
 1 
  
 Norrköping 
  
 122,4 
  
 15,1 
  
 3,3 
  
 12,3 
  
 84 
  
 1 
  
 Jönköping 
  
 115,9 
  
 11,6 
  
 3,1 
  
 10,0 
  
 74 
  
 6 
  
 Umeå 
  
 103,5 
  
 7,9 
  
 1,8 
  
 7,6 
  
 86 
  
 6 
  
 Sundsvall 
  
 93,9 
  
 5,4 
  
 1,0 
  
 5,7 
  
 101 
  
 2 
  
 Gävle 
  
 90,1 
  
 6,9 
  
 1,5 
  
 7,7 
  
 78 
  
 8 
  
 Eskilstuna 
  
 88,0 
  
 13,4 
  
 2,1 
  
 15,3 
  
 114 
  
 3 
  
 Halmstad 
  
 84,5 
  
 9,7 
  
 1,1 
  
 11,5 
  
 67 
  
 0 
  
 Karlstad 
  
 79,7 
  
 5,7 
  
 1,4 
  
 7,1 
  
 60 
  
 0 
  
 Skellefteå 
  
 73,5 
  
 2,8 
  
 0,6 
  
 3,8 
  
 47 
  
 0 
  
 Luleå 
  
 71,4 
  
 4,9 
  
 0,7 
  
 6,9 
  
 66 
  
 5 
  
 Östersund 
  
 58,7 
  
 2,5 
  
 0,4 
  
 4,2 
  
 46 
  
 7 
  
 Trollhättan 
  
 52,8 
  
 6,8 
  
 1,2 
  
 12,9 
  
 55 
  
 1 
  
 Borlänge 
  
 47,8 
  
 4,0 
  
 0,6 
  
 8,4 
  
 97 
  
 0 
  
 Summa 
  
 1517 
  
 152,6 
  
 34,5 
  
 10,1 
  
 1 564 
  
 44 
  
 *Etiopien, Chile, Irak, Iran, Libanon, Turkiet. **Avser SAMSområden med minst 25 inv. Källa: SamsData98, Uppsala universitet. 
 I den högra delen av tabell 16 anges segregationsindex för grupperna låg- respektive höginkomsttagare och rangordningen i tabellen utgår från en sammanvägning av dessa segregationsmått. Således bedöms Uppsala vara den av kommunerna som boendemässigt visar störst åt- skillnad mellan olika inkomstgrupper (man bör då hålla i minnet att studenterna, som har låga inkomster, representerar en typ av demogra- fisk segregation, dvs. de är påtagligt koncentrerade till en handfull bo- stadsområden). Värdena är väsentligt högre än i Stockholms- och Gö- teborgsregionen (jämför tabell 6), vilket gäller särskilt för låginkomst- tagare. Ett liknande mönster upprepas för Örebro, medan det i Umeås fall främst är låginkomsttagare som får ett högt segregationsindex. En mycket låg grad av socioekonomisk segregation finns i norrlandsstä- derna Skellefteå, Östersund och Sundsvall. De två senare förenar en mer sammanpressad inkomstprofil med låg grad av geografisk separa- tion mellan olika inkomstskikt. Om alla bostadsområden i landet läggs till grund för beräkning av segregationsindex får låginkomsttagarna (således inkomstdecil 1 och 2) värdet 0,11, vilket måste betraktas som 
  
 252 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 lågt. Höginkomsttagarna (decil 9 och 10) bor mer skilt från resten av befolkningen och noteras 1997 för värdet 0,18. 
 Dessa index beräknas genom att vardera inkomstgrupp jämförs med fördelningen för samtliga inkomsttagare. Segregationsindex för den etniska dimensionen, som redovisas i tabell 17, baseras dock på en nå- got annorlunda beräkningsmetod. Här jämförs den utlandsfödda be- folkningen med den Sverigefödda. Värdena blir därmed något högre än om jämförelsen gjordes mot hela befolkningens bosättningsmönster (som de utlandsfödda är en del av). Skillnaden handlar om storleksord- ningen  
 0,03-0,05 
  enheter, större i städer med hög andel utlandsfödda. Nu saknar detta betydelse i sak eftersom beräkningarna syftar till att jämföra situationen över tiden och mellan skilda kommuner och beräk- ningarna görs på samma sätt för kommunerna och för 1995 och 1998. Och även om segregationsvärdena för den socioekonomiska och etnis- ka dimensionen inte direkt skall jämföras kan vi utan tvekan konstate- ra – trots skillnader i beräkningssätt – att den etniska segregationen är vida större än den socioekonomiska över hela landet. De resultat stor- stadsstudien pekade mot gäller således också för andra städer i Sverige. 
 Tabell 16. Andel låg- och höginkomsttagare samt segregationsindex 1997 för några utvalda medelstora kommuner 
  
 Andel lågin- 
  
 Andel högin- 
  
 Segr. Index 
  
 Segr. Index 
  
 Kommun 
  
 komsttagare* 
  
 komsttagare** 
  
 låginkomsttagare 
  
 höginkomsttagare 
  
 Uppsala 
  
 25 
  
 22 
  
 0,18 
  
 0,21 
  
 Örebro 
  
 22 
  
 18 
  
 0,16 
  
 0,20 
  
 Umeå 
  
 24 
  
 21 
  
 0,21 
  
 0,14 
  
 Västerås 
  
 20 
  
 22 
  
 0,12 
  
 0,19 
  
 Eskilstuna 
  
 20 
  
 16 
  
 0,13 
  
 0,18 
  
 Luleå 
  
 19 
  
 22 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 Halmstad 
  
 21 
  
 18 
  
 0,11 
  
 0,18 
  
 Borlänge 
  
 20 
  
 19 
  
 0,12 
  
 0,16 
  
 Norrköping 
  
 21 
  
 18 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 Karlstad 
  
 21 
  
 21 
  
 0,12 
  
 0,15 
  
 Trollhättan 
  
 18 
  
 21 
  
 0,11 
  
 0,15 
  
 Gävle 
  
 17 
  
 20 
  
 0,10 
  
 0,15 
  
 Jönköping 
  
 20 
  
 18 
  
 0,11 
  
 0,14 
  
 Sundsvall 
  
 18 
  
 21 
  
 0,11 
  
 0,12 
  
 Östersund 
  
 18 
  
 18 
  
 0,08 
  
 0,11 
  
 Skellefteå 
  
 17 
  
 17 
  
 0,05 
  
 0,10 
  
 Hela landet 
  
 20 
  
 20 
  
 0,11 
  
 0,18 
  
 *Med låginkomsttagare avses personer i de två lägsta inkomstdecilerna. ** Höginkomsttagare = 2 högsta inkomstdecilerna. 
 Källa: InkData97, Uppsala universitet. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  253 
  
 Liksom i tidigare redovisningar har beräkningar också gjorts av en ka- tegori invandrare som i andra studier påvisats i relativt hög grad leva åtskilt från de Sverigefödda. Denna sexländerskategori består av perso- ner födda i Etiopien, Chile, Irak, Iran, Libanon och Turkiet. 
 Tabell 17 visar att sexländerskategorin i samtliga 16 utvalda kom- muner bor mer åtskilt från de Sverigefödda än vad de utlandsfödda ge- nerellt sett gör. Värdena för hela kategorin utlandsfödda varierar från låga 0,17 i Östersund till 0,39 i Trollhättan (1995) och i Örebro (1998). Sexländerkategorins värden sträcker sig från 0,46 i Halmstad (1995) till Trollhättans 0,67 (1995) respektive 0,69 (1998). 
 I den femte kolumnen i tabell 17 redovisas utvecklingstendensen  
 1995-1998 
  vad avser den etniska segregationen i kommunerna. Bilden är relativt entydigt negativ för den som önskar en bättre integration i boendet. Segregationen ökar i tolv till tretton av de 16 kommunerna och minskar i endast tre: Luleå, Umeå och Östersund. Av de tre kom- muner som redovisar högst grad av etnisk boendesegregation år 1995 (Trollhättan, Luleå och Umeå) ökar den ytterligare i Trollhättan till 1998. I de därpå följande åtta högst rankade 1995 (Borlänge, Örebro, Eskilstuna, Jönköping, Uppsala, Gävle, Karlstad och Sundsvall) stiger segregeringsindex för sexländersgruppen i samtliga kommuner. 
 Rangordningen kommunerna emellan är likartad de två åren, men vissa positionsförändringar kan noteras. Den fallande graden av segre- gation i Luleå och Umeå för ned dessa kommuner från toppskiktet till medelposition bland de 16. Östersunds position förbättras ytterligare (från 12 till 15) medan Borlänge och Eskilstuna rör sig i den andra riktningen (från fyra till två respektive sex till tre). 
 Vi vet sedan tidigare undersökningar att bosättningsmönstret för in- vandrade personer skiljer sig mer från den infödda befolkningens under den första tiden i landet. Detta talar i viss mån för att vi kan förvänta oss relativt höga segregeringsindex för den valda sexländersgruppen samt för andra med kort vistelsetid i Sverige (t.ex. somalier). År 1998 gällde att endast 22 procent av sexländersgruppen hade invandrat till Sverige före 1985. För irakier och iranier var andelen under tio procent, medan den för personer födda i Turkiet – liksom för samtliga utlands- födda – låg över 50 procent (se tabell 18). 
  
 254 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Tabell 17. Etniskt segregationsindex 1995 och 1998 för några utvalda medelstora kommuner. (Sortering efter fallande grad av etnisk segre- gation för sexländerskategorin 1995) 
  
 1995 
  
 1998 
  
 Födda i 6 
  
 Utlands- 
  
 Födda i 6 
  
 Utlands- 
  
 Segr.tendens 
  
 Rang 
  
 Rang 
  
 Kommun 
  
 länder* 
  
 födda 
  
 länder* 
  
 födda 
  
 6 länder* 
  
 1995 
  
 1998 
  
 Trollhättan 
  
 0,67 
  
 0,39 
  
 0,69 
  
 0,38 
  
 ökar 
  
 1 
  
 1 
  
 Luleå 
  
 0,60 
  
 0,27 
  
 0,56 
  
 0,25 
  
 minskar 
  
 2 
  
 8 
  
 Umeå 
  
 0,59 
  
 0,31 
  
 0,55 
  
 0,30 
  
 minskar 
  
 3 
  
 9 
  
 Borlänge 
  
 0,57 
  
 0,25 
  
 0,62 
  
 0,29 
  
 ökar 
  
 4 
  
 2 
  
 Örebro 
  
 0,57 
  
 0,35 
  
 0,60 
  
 0,39 
  
 ökar 
  
 5 
  
 4 
  
 Eskilstuna 
  
 0,57 
  
 0,30 
  
 0,62 
  
 0,30 
  
 ökar 
  
 6 
  
 3 
  
 Jönköping 
  
 0,55 
  
 0,32 
  
 0,58 
  
 0,33 
  
 ökar 
  
 7 
  
 5 
  
 Uppsala 
  
 0,55 
  
 0,36 
  
 0,56 
  
 0,35 
  
 ökar 
  
 8 
  
 7 
  
 Gävle 
  
 0,54 
  
 0,29 
  
 0,56 
  
 0,30 
  
 ökar 
  
 9 
  
 6 
  
 Karlstad 
  
 0,52 
  
 0,27 
  
 0,55 
  
 0,29 
  
 ökar 
  
 10 
  
 10 
  
 Sundsvall 
  
 0,51 
  
 0,27 
  
 0,54 
  
 0,27 
  
 ökar 
  
 11 
  
 11 
  
 Östersund 
  
 0,50 
  
 0,17 
  
 0,47 
  
 0,17 
  
 minskar 
  
 12 
  
 15 
  
 Västerås 
  
 0,47 
  
 0,23 
  
 0,48 
  
 0,24 
  
 oför. 
  
 13 
  
 14 
  
 Norrköping 
  
 0,47 
  
 0,33 
  
 0,51 
  
 0,34 
  
 ökar 
  
 14 
  
 12 
  
 Halmstad 
  
 0,46 
  
 0,34 
  
 0,51 
  
 0,35 
  
 ökar 
  
 15 
  
 13 
  
 Skellefteå 
  
 0,37 
  
 0,21 
  
 0,40 
  
 0,20 
  
 ökar 
  
 16 
  
 16 
  
 *Etiopien, Chile, Irak, Iran, Libanon, Turkiet Källa: SamsData98, Uppsala universitet. 
 Tabell 18. Antalet utlandsfödda i Sverige efter födelseland och invand- ringsperiod 1998 
  
 Invandringsperiod 
  
 % inv. 
  
 Födelseland 
  
 Före 1985 
  
 1985-91 
  
 1992-98 
  
 Totalt 
  
 före 1985 
  
 Chile 
  
 10,0 
  
 13,9 
  
 2,7 
  
 26,6 
  
 37,5 
  
 Etiopien 
  
 2,5 
  
 8,0 
  
 2,7 
  
 13,1 
  
 18,8 
  
 Irak 
  
 2,6 
  
 8,6 
  
 26,8 
  
 37,9 
  
 6,8 
  
 Iran 
  
 5,0 
  
 34,3 
  
 11,0 
  
 50,3 
  
 9,9 
  
 Libanon 
  
 3,5 
  
 12,2 
  
 4,6 
  
 20,3 
  
 17,2 
  
 Turkiet 
  
 16,0 
  
 8,7 
  
 6,3 
  
 31,0 
  
 51,6 
  
 S:a 6 länder 
  
 39,5 
  
 85,7 
  
 54,0 
  
 179,1 
  
 22,0 
  
 Alla utlf 
  
 495,5 
  
 205,0 
  
 270,8 
  
 971,4 
  
 51,0 
  
 Källa: SamaData98, Uppsala universitet. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  255 
  
 Det finns tecken som tyder på att tidigare iakttagelser om minskad bo- endesegregation med ökad vistelsetid i landet inte gäller i samma ut- sträckning för många av de invandrare som kommit till landet under 1980- och  
 1990-talet 
  och särskilt inte för utomeuropeiska invandrare från Afrika och västra Asien. För sexländersgruppen visar t.ex. ett seg- regeringsindex beräknat på landets samtliga bostadsområden samma värden 1995 och 1998 för invandrade före 1985. Ytterligare tre års vistelse betydde inget för bosättningsmönstret. För senare invandrare från dessa länder är värdet dessutom bara aningen högre. Som figur 1 visar avviker detta mönster från de segregationsvärden som gäller för hela den utlandsfödda kategorin. I det senare fallet betyder invandring- sperioden mycket för boendemönstret. 
 Figur 1. Segregeringsindex 1995 och 1998 för utlandsfödda samt för en utvald sexländerskategori efter invandringsperiod 
  
 0,8 
  
 Utlandsfödda 
  
 6 länder* 
  
 0,7 
  
 0,6 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0 
  
 1995 
  
 1995 
  
 1998 
  
 1998 
  
 1998 
  
 Invandrade:  
 t.o.m. 1984 
  
 efter 1984 
  
 t.o.m. 1984 
  
 efter 1984 
  
 efter 1991 
  
 *Etiopien, Chile, Irak, Iran, Libanon, Turkiet. Källa: SamsData98, Uppsala universitet 
 . 
  
 7.7 
  
 Slutsatser och förklaringsförsök 
  
 Boendesegregationen i landets stora och medelstora städer följer både socioekonomiska och etniska skiljelinjer och ingen av dessa dimensio- ner låter sig fullt ut reduceras till den andra. Växande inkomstklyftor ökar skillnaderna i boendemönster och det finns tendenser till att lågin- komsttagare under  
 1990-talet 
  blivit geografiskt mer koncentrerade än tidigare. Än så länge präglas dock den socioekonomiska segregationen 
  
 256 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 främst av att de mer välbeställda bor relativt koncentrerat i hög- och medelinkomstområden medan låginkomsttagare fördelar sig jämnare över städernas bostadsområden; det senare inte minst en effekt av att också manliga höginkomsttagare kan ha en lågbetald kvinnlig ma- ka/sambo. Kvinnliga höginkomsttagare bor betydligt mer segregerat än manliga, främst därför att de vanligen är sammanboende med en manlig höginkomsttagare. Kvinnornas relativt sett förbättrade positioner i in- komsthierarkin under  
 1990-talet 
  faller främst på de Sverigefödda varför många i denna grupp lämnar låginkomstskiktet, som istället ytterligare fylls på med utlandsfödda, oftast nyinvandrade. Detta får till konsek- vens att segregeringsindex stiger för låginkomsttagarna. 
 Segregationens grundläggande mönster, såsom det kan beskrivas vid  
 1990-talets 
  slut, var grundlagt redan under 1970- och  
 1980-talen. 
  Där- efter sker under  
 1990-talets 
  inledande fem år en fördjupning av segre- gationen så att befolkningen i låginkomstdominerade områden blir fat- tigare och i höginkomstområden rikare. Invandrade personer, särskilt från utomeuropeiska och muslimska länder, är kraftigt överrepresente- rade i storstädernas låginkomstområden och också de som bor i andra typer av bostadsområden har låga inkomster. Relationen mellan en stu- derad sjuländerskategori och de Sverigefödda är den att oavsett områ- destyp har de Sverigefödda ungefär dubbelt så höga medelinkomster. Denna relation försvagas ytterligare för de utlandsfödda under 1990- talets första del. Sökandet efter förklaringar till den etniska segregatio- nen måste ta hänsyn också till annat än inkomstförhållanden. Det före- faller sammanfattningsvis vara mer angeläget, och svårare, att ge en god och trovärdig förklaring till den etniska segregationen. Avslutning- en ägnas därför i huvudsak detta problem. 
 Jag har i andra sammanhang föreslagit en analysmodell som försö- ker betona det dynamiska elementet i skapandet av svenskglesa bo- stadsområden. Modellen fäster uppmärksamheten på flyttningsrörelser- na och den gör det därför att hushållens flyttningar skapar (eller kan motverka) segregation. Modellresonemanget återges här i sammandrag. (Se också Lin 1997b och 1998b) 
 Endast var tredje person i landet bor i den kommun man föddes i. Det är ännu mycket mer ovanligt att vuxna personer bor i det hus eller ens i det bostadsområde man växt upp i. Den etniskt segregerade staden är därför en produkt av etniskt selektiva flyttningsrörelser. Svenskglesa bostadsområden har alltid en historia av större täthet av svenskar. De 100 områden i landet som 1998 hade en majoritet utlandsfödda har sannolikt alla en gång i tiden haft värden runt tio procent. Parallellen med vad som hände i glesbygden under urbaniseringsprocessen är på- fallande, men med den skillnaden att urbaniseringen ledde till ödegår- dar, folktomma byar och förgubbning, medan svenskar som flyttat ut ur 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  257 
  
 miljonprogrammets bostadsområden kommit att ersättas av invandrade personer. Det är dessa etniskt selektiva flyttningsrörelser som varje dynamisk förklaringsmodell måste adressera. 
 Min analys identifierar fyra typer av migration/migrationspåverkan. 
  
 7.7.1 
  
 Protosegregationsfasen 
  
 Den första fasen, eller protosegregationsfasen, kan sägas starta när ett bostadsområde genom flyttningar fått en etnisk sammansättning som liknar stadens genomsnitt (numera ofta ca tio procent utlandsfödda). Fenomenet att personer med svensk bakgrund flyttar ut och invandrade personer flyttar in i ett sådant bostadsområde benämns segregationsge- nerer 
 ande  
 flyttningar. Det finns vissa tecken på att det förekommer trösklar i dessa processer. Nästan vart femte bostadsområde hade vid föregående årsskifte mellan tio och 20 procent utlandsfödda personer (Tabell 14). Drygt var tredje invandrad (320 000) bor i dessa områden. I den övre delen av detta spann (dvs. närmare 20 procent utlandsfödda) finns erfarenhetsmässigt risk för att de segregationsgenererande flyttningarna tar fart och att ett bostadsområde relativt snabbt når klart högre andel utlandsfödda. Risken är större om inflyttade personer kommer ifrån ett land som uppfattas som tillhörande Tredje världen och om bostadsområdet ligger i en större stad och domineras av upplå- telseformen hyresrätt. Hyresrätt tillåter högre omsättning av lägenheter och bostadsbyten är förhållandevis smidiga. 
  
 7.7.2 
  
 Den andra fasen 
  
 Områden som genomgår en utglesning av svenskfödda hushåll utsätts ofta för folkliga och massmediala stigmatiseringsprocesser. Uttryck som negerbyn, lilla Bagdad eller tunnelbanelinjer med benämning som "Orientexpressen", är exempel på sådana negativa stämplar. Även om många svenska hushåll säkert kan leva med detta om man i övrigt trivs hyggligt, är situationen i förskolor och skolor ofta utlösande skäl till att också många av dessa hushåll lämnar området. Denna typ av flyttningar benämner jag segregationsgenere 
 rade 
 , dvs. det är flyttning- ar som beror av uppkomsten av segregering i fas 1. 
 Skolsegregeringens samband med bostadssegregeringen är hittills mest undersökt i ett  
 arbetar-/medelklassperspektiv, 
  men i en analys jag gjorde åt den Invandrarpolitiska kommittén (SOU 1996:55 Sverige, framtiden och mångfalden, kap. 8 ) framgår att för exemplet Malmö 
  
 258 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 kommun är sambandet mycket starkt också i ett etniskt perspektiv. Ca 60 procent av barn med svensk bakgrund gick 1994 i låg- och mellan- stadiet i skolor med mindre än 20 procent hemspråksberättigade barn. Endast tio procent av invandrarbarnen gick i dessa svenska skolor. Omvänt fanns 60 procent av de hemspråksberättigade barnen i skolor som domineras av sådana barn. Här återfanns endast 15 procent av barn med svensk bakgrund. Denna påtagliga separation av barnen i skolan är inte endast ett resultat av boendesegregeringen, det är sannolikt en central orsak till pågående separationsprocesser och en orsak till repro- duktion och förstärkning av den på etnisk grund uppdelade staden. 
 En analys av segregationsgenererade flyttningar måste ha blicken på både de sociokulturella mekanismer som formar våra föreställningar om såväl medmänniskor som länder, regioner och inte minst bostads- områden, och på de sociala och materiella betingelser som får männi- skor att flytta från eller till ett visst bostadsområde. När de senare skall analyseras bör medvetenheten emellertid vara stor om att flyttningar är något naturligt och önskvärt. I genomsnitt flyttar en person i Sverige tio gånger under livet, varav genomsnittligt fler än åtta av dessa flyttningar görs över korta avstånd (inom 50 km). De årliga 1,3 miljoner flyttning- arna görs främst av demografiska skäl: man flyttar hemifrån, flyttar samman för att bilda familj, får barn och behöver en större bostad i an- nat läge, man skiljer sig kanske, flyttar samman på nytt, man blir äldre och behöver en mindre bostad etc. Självfallet kan man också flytta för att inkomsterna stiger och möjliggör ett bättre och dyrare boende, för att man vill eller måste studera, eller för att man vill få kortare restider till arbetet mm. Arbetslöshet kan förstås vara ett skäl men rörligheten är genomgående lägre för arbetslösa än för de arbetande (åtminstone gäller detta för den i landet födda befolkningen). 
 Att rörligheten är högre i bostäder upplåtna med hyresrätt är väl känt; att vara obunden och undvika ekonomiska risker är för många själva orsaken till att man väljer hyresrätt. För andra saknas kapital el- ler inkomster nog för andra alternativ. När man bygger hus med upplå- telseformen hyresrätt, och särskilt om man gör det i den urbana perife- rin och till mindre konkurrenskraftiga priser, är hög rörlighet inbyggt i området. Varför rörligheten är etniskt selektiv måste dock förklaras, särskilt som utlandsfödda har en något högre geografisk rörlighet än befolkningen i övrigt. En del av förklaringen ligger i att de stora mil- jonprogramområdena alltsedan de byggdes för drygt ett kvartssekel sedan varit placerade längst ned i hierarkin på städernas bostadsmark- nad och därför är ett sista alternativ för de flesta. I tider av bostadsbrist fylls de med hushåll som ofta saknar alternativ, men de är de första områden som får vakanser när bostadsbristen ersätts av överskott. De utlandsfödda har i nästan alla kommuner som här studerats utgjort en 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  259 
  
 relativt stor andel av de nya hushållen på  
 1990-talets 
  bostadsmarknad. Den etniska sammansättningen av de nya hushållen är en av orsakerna till ökad koncentration av utlandsfödda i miljonprogrammets hyreshu- sområden. 
 Detta är dock inte en uttömmande förklaring till varför den etniska boendesegregationen fördjupas. Fler frågor måste ställas om varför den svenska befolkningen successivt lämnat särskilt miljonprogrammets stora hyreshusområden. Här spelar med stor sannolikhet såväl de so- ciokulturella som materiella aspekterna stor roll. En grundfråga är för- stås hur de grundläggande sociala institutionerna fungerar i dessa om- råden och varför attraktiviteten – med eller utan en ökande etnisk blandning – tycks så låg. Vill stat och kommuner göra något åt situa- tionen måste man börja med att fråga sig: Hur är det att leva där? Hur fungerar dagis, skola, fritidsverkamheter? Hur fungerar samhällelig service i övrigt och för vilka är den avpassad, t.ex. kommunikationer? För bostadsföretagen, som nu blir alltmer aktiva i reformeringen av förvaltning och boendeservice, gäller frågorna alltifrån grundläggande städning, trivsel och skötsel av de gemensamma utrymmena till trygg- hetsfrågor generellt. Detta för resonemanget över till de institutionella rambetingelserna för segregationsprocesserna. 
  
 7.7.3 
  
 Rambetingelserna 
  
 Bostadsmarknaden befinner sig alltid i ett institutionellt och ekono- miskt fält, där beslut om skattenivåer, transfereringar till hushåll, sub- ventionsnivåer i olika segment av bostadsmarknaden, invandrings- och invandrarpolitik mm påverkar hushållens flyttningsbeslut. 
 Miljonprogrammet och subventioner av småhusbyggande är exem- pel på statliga beslut som indirekt fått stor effekt på flyttningsrörelser- na. Under miljonprogramets senare del, när successivt en allt större andel av de nya bostäderna utgjordes av småhus upplåtna med ägande- rätt, subventionerades småhusbyggandet skattevägen samtidigt som ett stort antal nyproducerade hyreslägenheter mötte en vikande efterfrå- gan. För den växande medelklassen och arbetarhushåll med dubbelar- betande makar fanns starka incitament att söka sig till småhusen. Detta är ett av många exempel på betydelsen av det övergripande kraftfält som inverkar på flyttningar. Jag benämner detta för institutionsgenere- rade flyttningar. Det är lätt att inse att det är både svårt och tidsödande att mer i detalj fastställa det institutionella fältets betydelse för hushål- lens flyttningsrörelser. Det kan räcka med att konstatera att den institu- tionella nivåns sista instans, bostadsföretagen, ofta fått klä skott för förstärkningen av den etniskt segregerade staden. Detta kan i sak vara 
  
 260 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 rätt, men man får då inte glömma under vilka lagar, regler och politiska riktlinjer dessa har satts att verka. Att enskilda bostadsföretag önskat undvika tomma lägenheter är ekonomiskt sett begripligt även om ef- fekten varit att många områden kommit att få dras med problem till följd av koncentration av samhällets mest marginaliserade individer, placerade där genom socialtjänstens försorg. Också kommunplacerade flyktingar följde denna väg in på bostadsmarknaden om än inte alltid genom socialtjänstens utan snarare med  
 flykting-, 
  invandrar- eller in- tegrationsenhetens hjälp. De senare har inte heller haft det alldeles lätt att få tillgång till bostäder i privata hyresrätter och ännu svårare – av ekonomiska skäl – att söka alternativ i områden med andra upplåtelse- former. 
  
 1990-talet 
  har inneburit stora förändringar och påfrestningar på den svenska bostadsmarknaden. Bostadssubventionerna har minskat, all- männyttan i praktiken upphört som begrepp och förmedlingsinstitutet förändrats samtidigt som fastighetskrisen sänkte värdena och skattere- formen gjorde det dyrare att bo. Nybyggnationen föll till nivåer inte noterade sedan seklets början. Arbetslösheten fyrdubblades under  
 1992-1993 
  och realinkomsterna sjönk för breda grupper. Samtidigt var Sverige en stor mottagare av flykting- och anhöriginvandrare. Som framgått (tabell 18) bodde år 1998 i Sverige drygt 475 000 personer som invandrat 1985 och senare. Allt detta har givetvis haft effekter på hushållens flyttningsbeslut och  
 -rörelser. 
  Poängen här är att påpeka att segregationsprocesserna alltid utspelas i ett vidare samhällspolitiskt och samhällsekonomiskt sammanhang och att många politiska beslut fattas (och ofta måste fattas) utan kunskap om följdeffekter för, till ex- empel, geografisk rörlighet. 
  
 7.7.4 
  
 Inflyttning av invandrare 
  
 En annan i sammanhanget ofta utpekad migrationstyp riktar ljuset mot de invandrade personernas egna handlingar. En vanlig föreställning är att invandrade personer söker sig till landsmän och att segregeringen därför delvis är självvald. Detta fenomen, att man bosätter sig nära släktingar, vänner och bekanta, kallar jag nätverksgenererade flytt- ningar. De senare är alls inte begränsade till den invandrade befolk- ningen – vi handlar alla i ett socialt, mellanmänskligt sammanhang – men skälet till att bostäder inte förblir tomma när de med svensk bak- grund lämnar dem är att personer med andra nätverk flyttar in. En vik- tig orsak till detta är inte nätverken utan det som diskuteras ovan, t.ex. områdenas allmänt låga attraktivitet samt hur olika kommunala instan- 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  261 
  
 ser hanterar de nya invandrare som kommit till eller placerats i kom- munen. 
 Av etniska nätverk genererade flyttningar förekommer dock av allt att döma i vissa bostadsområden, men omfattningen av fenomenet, lik- som den bakomliggande orsaken, är alltför ytligt studerad. En studie av omflyttningen i Stockholmsregionen  
 1990-1995 
  tyder på en omflytt- ning mellan de större miljonprogrammen där denna omflyttning är et- niskt selektiv och leder till en förstärkning av vissa etniska kluster (Andersson 1998a). Trots detta måste nätverksgenererade flyttningar anses tillhöra en förklaringsansats som tenderar att överdriva både den enskilda individens som kulturens roll i skapandet av etnisk boende- segregation. Det är i grunden fråga om en kulturalistisk förklaringstyp, som dessutom antyder att den rådande ordningen är naturlig. Först när den analyserats som del i det större (strukturella och institutionella) sammanhang som antyds ovan kan fenomenet få sin rättmätiga plats i förklaringskedjan. 
 I den litteratur som behandlar etniska kluster- och enklavbildningar (en segregationstyp som är vanlig i främst USA och Storbritannien) betonas kongregationens (samlingens) fördelar för den invandrade, se bl.a. Knox 1994, som sammanfattat denna forskning. Han hävdar vis- serligen att externa faktorer (majoritetens attityder, förekomst av dis- kriminering, bostadsmarknadens struktur) är en sida av orsakskomplex- et bakom etnisk klusterbildning, men också att flera interna faktorer verkar i denna riktning. 
 Till de senare hör följande fyra funktioner, som ett etniskt kluster kan ha för en etnisk grupp: 
  
 a) 
  
 Försvar 
  
 Vid intensiv diskriminering eller förföljelser erbjuder ett eget kärnområde en slags fristad. 
  
 b) 
  
 Ömsesidigt stöd 
  
 Samlat boende ger möjligheter att bygga egna etniska institutioner. Av landsmän kan man också få stöd i krissituationer, man kan göra arbetsbyten, låna pengar av varandra samt, inte minst, utveckla viss etnisk företagsamhet riktad till den egna gruppen. 
  
 c) 
  
 Kulturellt bevarande 
  
 Etniska grupper som aktivt motarbetar assimilation, eller som är tveksamma till att alltför mycket kompromissa över sitt kulturarv, finner det strategiskt klokt att bo geografiskt koncentrerat. 
  
 d) 
  
 Kluster som bas för offensiv kamp 
  
 Kampen kan vara illegitim (Richardson nämner t.ex. Barry katolska gruppers –  
 IRA-boende 
  i vissa brittiska städer) men oftast demokratisk 
  
 262 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 och fullt legitim. Särskilt i städer med direktval till stadsdelar kan en minoritets enda väg att få viss representation i det politiska systemet vara att åtminstone i någon stadsdel utgöra en betydande del av väljar- na. (Knox 1994, s.  
 188-191) 
  
 De klusterbildningar som finns i svenska städer dominerar aldrig ett grannskap eller ett bostadsområde. Som mest utgör t.ex. en enskild na- tionalitet sällan mer än tio procent av de utlandsfödda i ett större mil- jonprogramområde i Stockholm. Den segregeringstyp vi ser i svenska städer återfinns på flera andra håll i Europa (t.ex. i Frankrike och i de nordiska grannländerna) och mycket litet tyder på att den i första hand drivits fram av etniska nätverk och ännu mindre att det skett spontant och av fri vilja. Kongregation existerar förvisso, särskilt bland katego- rier som levt som etniska eller religiösa minoriter före invandringen till Sverige – t.ex.  
 assyrier-syrianer 
  i Södertälje, där främst bosatta i bo- stadsområdet Stevens, och i andra mellansvenska städer. (Assyrierna tillhör en kategori människor som under lång tid sökt hävda sin etniska- religiösa särart bland kurder och turkar i gränstrakterna mellan Turkiet, Syrien och Irak, se Deniz 1999). Som Deniz påpekar är det oftast nöd- vändigt att göra skillnad mellan invandrare som tillhört en nationell majoritet i sitt hemland och sådana som inte gjort det. De senare har, särskilt om de varit förföljda eller upplevt sig stå under ett hårt yttre tryck, ofta utvecklat etniskt baserade strategier för att skydda sig mot assimilation. Dessa strategier – som normalt sett inbegriper ett så geo- grafiskt koncentrerat boende som möjligt – kan åtminstone under några generationer fortleva i det nya landet även om gruppen i Sverige inte utsätts för samma grad av hot mot väsentliga värden och praktiker. Men att från några exempel på kongregation inom några av dessa invandrade grupper dra slutsatsen, att boendets etniska delning mer generellt skulle kunna förklaras med invandrares kolonibildning är som att tillverka en höna av ett litet antal fjädrar. Det tål dock att upprepas, att nätverksas- pekterna forskningsmässigt försummats inom det empiriska segrega- tionsforskningsområdet och att mer forskning krävs inom detta område. 
  
 7.7.5 
  
 White flight 
  
 Den tolkningsram som här presenterats håller öppet för betydelsen av såväl  
 ekonomiskt-strukturella, 
  institutionella som kulturella förklaring- ar. Den har sin tyngdpunkt i ett processperspektiv, där svenska hushålls handlingsmönster ses som en relevant och viktig del av studier av seg- regeringen (Molina 1997, Pred 1997). Det är möjligt att tolka svenska hushålls utflyttning från bl.a. miljonprogrammets förorter i ett kulturra- sistiskt perspektiv, att man flyr från De Andra, men det finns också skäl 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  263 
  
 att studera hur villkoren för social gemenskap, trivsel, skolarbete och möjligheten att utöva ett aktivt medborgarskap faktiskt ser ut i bostads- områden som blivit föremål för s.k. White flight. 
 Forskningen har idag ett alltför svagt underlag för att säga något om effekterna för individer och hushåll av att bo i skilda boendemiljöer. Sådana grannskapseffekter har intresserat forskare i bl.a. USA och då nästan uteslutande genom ett fokus på fattiga bostadsområden av get- totyp (Wilson 1987, Chapman och Cole 1993). I en aktuell studie av Nguyen, avseende grannskapseffekter på valdeltagandet i några av Stockholms bostadsområden, når han slusatsen att negativa effekter inte kunnat påvisas på det politiska deltagandet. I en annan studie, av- seende inkomstkarriärer i stockholmsregionen under perioden  
 1990-95, 
  kunde dock relativt tydliga grannskapseffekter noteras (Andersson 1998a). När liknande kategorier jämfördes med avseende på löneut- vecklingen  
 1990-1995 
  i olika bostadsområdestyper (t.ex. Sverigefödda män i åldern  
 25-40 
  år med hög utbildning) visade det sig att löneut- vecklingen för en person bosatt i svenskglesa låginkomstområden med hyresrätter var cirka tio procent sämre än annorstädes. 
 Sådana kontexteffekter måste studeras närmare men skulle de visa sig hålla för en mer omfattande prövning anmäler sig dels teoretiskt viktiga frågor om grannskapets betydelse för individernas livsutveck- ling (karriär), dels skulle utflyttningen från dessa områden också kunna betraktas som ekonomiskt rationell. 
 De diskussioner som förts avslutningsvis är giltiga för alla städer i Sverige. Redovisade data tyder på att den etniska segregationens dy- namik försiggår över hela landet. Situationen i Malmö och Göteborg är härvidlag mer negativ än i Stockholm (åtminstone såsom den kan avlä- sas med kvantitativa metoder), och detsamma gäller för bl.a. Trollhät- tan, Borlänge och Eskilstuna i jämförelse med t.ex. Västerås, Norrkö- ping och Halmstad. Studien har visat att den etniska segregationen mot slutet av decenniet ökat i tre fjärdedelar av de specialstuderade sexton kommunerna. Detta understryker behovet av att inte begränsa vare sig analyser eller politik till utvecklingen i landets tre storstadsområden, även om – vilket förtjänar att betonas än en gång – effekterna av boen- desegregation har en större magnitud i storstädernas socioekonomiskt mer polariserade miljöer. 
  
 264 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Referenser 
 Andersson, KellerI, Davis 1995. Etnisk boendesegregation i teori och praktik. Arbetsrapport nr 112 från Kulturgeografiska institutionen. Uppsala universitet. Också publicerad som bilaga till Invandrar- politiska kommitténs slutbetänkande, 1996. (SOU 1996:55. Vägar in i Sverige, s.  
 155-204.) 
  
 Lin, R. 1997a. Bo i skilda världar, Mångfald och ursprung,  
 1997:112-123. 
  Norrköping: Statens Invandrarverk. 
 Lin, R. 1997b. Svenskglesa bostadsområden, Invandrare  Minoriteter,  
 2:19-24. 
  
 Lin, R. 1998a. Segregering, segmentering och  
 socio-ekonomisk 
  polarisering. Stockholmsregionen och sysselsättningskrisen 1990- 95. Partnerskap för multietnisk integration nr 2. Umeå: Sociolo- giska institutionen, Umeå universitet. 
 Lin, R. 1998b.  
 Socio-spatial 
  Dynamics: Ethnic Divisions of Mobility and Housing in  
 post-Palme 
  Sweden, Rogers,  
 35:397-428. 
  
 Lin, R. 1999a. Divided Cities as a  
 Policy-based 
  Notion in Sweden, Housing Studies,  
 14:601-624. 
  
 Lin, R. 2000. Social och geografisk rörlighet för befolkningen i Sveriges storstadsregioner, i: Hemort Sverige. Norrköping: Integ- rationsverket (under produktion). 
 Cross, M.  R, Waldinger 1997. Economic integration and labour market change, i Key Issues for Research and Policy on Migrants in Cities,  
 1-41. 
  Discussion paper prepared for the Second Interna- tional Metropolis Conference. Köpenhamn  
 25-28 
  september. Mcdonald: ERCOMER. 
 Deniz, F. 1999. En minoritets odyssé. Upprätthållande och transfor- mation av etnisk identitet i förhållande till moderniseringsproces- ser. Det assyriska exemplet. Uppsala: Sociologiska institutionen, Uppsala universitet. 
 Gustavsson, B. 1997. Invandrares försörjning, i Mångfald och ur- sprung,  
 78-85. 
  Norrköping: Statens Invandrarverk. 
  
 SOU 2000:37 
  
 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  265 
  
 Richardson, P. 1994. Rodriguez: an introduction. (Third ed.). Longman. 
 Massey, R.  N, Cole 1993. American Apartheid. Cambridge, Mass.: Pena Press. 
 Davis, I. 1997. Stadens rasifiering. Geografiska regionstudier nr 32. Uppsala: Kulturgeografiska institutionen, Uppsala universitet. 
 Musterd, S.  W. Ostendorf 1998. Chan. Inequality and exclusion in western cities. London  New York: Routledge. 
  
 Barron, 
  S. 1992. Segregation – ett svenskt dilemma? Socialpoli- tiska och sociologiska synpunkter. Bilaga 9 till Långtidsutred- ningen 1992. Stockholm: Finansdepartementet. 
 Pred, A. 1997. Somebody else, Somewhere else: Racisms, Racialized Spaces and the Popular Imagination in Sweden, Antipode,  
 29:383-416. 
  
 SOU 1996:55. Sverige, framtiden och mångfalden. Slutbetänkande från Invandrarpolitiska kommittén. Stockholm: Jenkins pub- likationer. 
 SOU 1996:156. Bostadspolitik 2000 – från produktions- till boendepo- litik. Stockholm: Jenkins publikationer. 
 SOU 1997:61. Att växa bland betong och kojor. Ett delbetänkande om barns och ungdomars uppväxtvillkor i storstädernas utsatta områ- den från Storstadskommittén. Stockholm: Jenkins publi- kationer. 
 SOU 1997:118. Delade städer. Delrapport från Storstadskommittén. Stockholm: Jenkins publikationer. 
 Strömblad, P. 1999. The Prospects of Politics in Poor Neighbourhoods. Exploring contextual effects of immigrant density on political en- gagement. Paper presented for NOPSA 99, Uppsala  
 19-21/8 
  1999. 
 Ryan, W.J. 1987. The truly disadvantaged: The Inner city, the underclass and public policy. Chicago: Chicago University Press. 
  
 266 Etnisk och socioekonomisk segregation i Sverige  
 1990-1998 
  
 SOU 2000:37 
  
 Databaser 
 Geometro, Kulturgeografiska institutionen samt Institutet för Bostads- forskning, Uppsala universitet. Databasen innehåller demografisk och socioekonomisk information om samtliga personer som 1990 och/eller 1995 bodde och/eller arbetade i någon av de tre stor- stadsregionerna samt i Pajala, Gnosjö och Kalmar. De c:a 2,7 milj. individerna kan knytas till bostadsområden och arbetsplatser och de kan följas longitudinellt (från 1990 till 1995). En lång rad re- gister vid SCB ligger till grund för databasen (RTB, FoB90, Fas- tighetsregistret 1990 och 1995, Årsys90, Årsys95, Inkomstregist- ret 1990 och 1995, In- och Utvandringsregistret, Dödsregistret, Föräldraregistret samt Utbildningsregistret 1990 och 1995). 
 InkData97, Kulturgeografiska institutionen samt Institutet för Bostads- forskning, Uppsala universitet. Data över inkomststrukturen i lan- dets 9 300  
 SAMS-områden 
  1997. Innehåller uppgifter om 7 milj. personer i åldern över 15 år. Dessa har fördelats på inkomstdeciler (sammanräknad inkomst) och på bostadsområden. 
 SamsData95 och SamsData98, Kulturgeografiska institutionen samt Institutet för Bostadsforskning, Uppsala universitet. Innehåller uppgifter om befolkningens etniska sammansättning efter födel- Garcia i landets samtliga  
 SAMS-områden 
 1995-12-31 
  samt 1998-  
 12-31. 
  
 SOU 2000:37 
  
 295 
  
 Författarna 
 Mccullough 
 Institutet för bostads- och urbanforskning 
 Uppsala Universitet 
 Box 785 
 801 29 Gävle 
 Martin 
 Sociologiska institutionen 
 Umeå Universitet 
 901 87 Umeå 
 Andrews 
 SCB 
 Box 24 300 
 104 51 Stockholm 
 Myers 
 Nationalekonomiska institutionen 
 Uppsala Universitet 
 Box 513 
 751 20 Uppsala 
 Per Lundborg 
 Fackföreningsrörelsens institut för ekonomisk forskning, FIEF 
 Wallingatan 38 
 111 24 Stockholm 
 Stevens 
 Sociologiska institutionen 
 Umeå Universitet 
 901 87 Umeå 
 Jones 
 Institutet för social forskning 
 Stockholms Universitet 
 106 91 Stockholm 
 Hans Swärd 
 Socialhögskolan i Lund 
 Box 23 
 221 00 Lund 
 Bullock 
 Sociologiska institutionen Umeå Universitet 
 901 87 Umeå