11 
  
 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar 
  
 11.1 
  
 Statskontorets kostnadsberäkningar 
  
 Statskontoret genomförde ett omfattande arbete för att beräkna kostnaderna för ett nationellt gemensamt radiokommunikations- system baserat på  
 TETRA-tekniken. 
  Statskontoret utgick i sitt arbete från en modell där operatören bygger upp infrastrukturen som i ett färdigställt skick köps av förvaltningsorganisationen. Användarna förutsågs bli kunder hos operatören som i sin tur hyrde access till nätet av förvaltningsorganisationen. Eftersom operatören i denna modell står den ekonomiska risken om anslut- ning ej sker som tänkt, bedömde Statskontoret att staten behövde ställa ut en trafikgaranti till operatören. 
 Statskontoret presenterade i sin rapport till regeringen i april 2001 Upphandling av ett radiokommunikationssystem baserat på  
 TETRA-standard, 
  en beräkning av sitt huvudscenario som täckte hela riket baserat på den kravspecifikation som Statskontoret arbetade med tillsammans med representanter för användarna. Huvudscenariot, som betecknades  
 H-medel, 
  kompletterades med två alternativ baserade på ett mer optimistiskt  
 (H-låg) 
  respektive ett mer pessimistiskt kostnadsantagande  
 (Frazier). 
  
 I en kompletterande rapport till regeringskansliet i juli 2001, Ekonomiska scenarier kopplade till kravnivåer i  
 TETRA-projektets 
  kravspecifikation, redovisade kontoret även två alternativa scena- rios till huvudscenariot  
 H-medel, 
  ett med lägre täckningsgrad (scenario T) och ett med en högre säkerhetsnivå (scenario S). I en PM till denna rapport redovisades även utvecklade kalkyler för scenario T och kostnader och intäkter för den tänkta förvalt- ningsorganisationen. Resultatet sammanfattas i följande tabell. 
 113 
 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar SOU 2003:10 
  
 Mnkr (baserat på 1 euro = 
  
 H-medel 
  
 H-låg 
  
 Frazier 
  
 9,05 kr) 
  
 Invest 
  
 Drift 
  
 Invest 
  
 Drift 
  
 Invest 
  
 Drift 
  
 Huvudscenario H 
  
 5 108 
  
 526 
  
 4 397 
  
 481 
  
 6 467 
  
 597 
  
 Alternativ T 
  
 2 946 
  
 298 
  
 Alternativ S 
  
 6 256 
  
 504 
  
 Jämfört med huvudscenariot sänks säkerheten i scenario S genom att ta bort dubbleringen av sändarutrustningen i cirka 625 bas- stationer, vilket ger en sämre tillgänglighet i näten utanför tät- bebyggda områden. Samtidigt ökas säkerheten i scenario S genom att dels öka batterikapaciteten för strömavbrott från 12 till 48 tim- mar, dels införa s.k.  
 EMP-skydd 
  på vissa anläggningar med väsentliga systemkomponenter, dels öka säkerheten i framkomlig- heten på nätet genom fler och alternativa linjer mellan basstationer och växel. 
 Genom att från huvudscenariot ta bort kraven på att skoterleder och kraftledningar skall ha täckning för fordonsmonterade mobila stationer och att förändra så att enbart handburna mobila stationer ska ha täckning i tätorter över 2000 invånare (i stället för över 200 invånare), samt att handburna terminaler inte ska ha täckning på vägar, järnvägar och kraftledningar, minskar antalet basstationer och täckningen av Sveriges yta. 
 För huvudscenarierna H (och även S) innebär Statskontorets kravspecifikation att täckningen med fordonsmonterad terminal i det närmaste är fullständig för hela landet utom fjällen. För fjällen innebär de tekniska antagandena att det finns stora ytor mellan vägar, skoterleder, ledningsgator och tätorter (över 200 invånare), som saknar sådan täckning. 
 Statskontorets beräkningar omfattade genomgående kostnaderna för ett gemensamt radiokommunikationssystem när det byggts klart och tagits i drift. Ingen vägledning ges för kostnaderna och finansieringen under utbyggnadstiden. En förklaring till det är att statskontoret förutsåg att systemet skulle upphandlas som en tjänst, där användarna var kunder hos en operatör som hyrde infrastrukturen av den statliga förvaltningsorganisationen. På så sätt skulle operatören ta alla kostnader för utbyggnaden och där- med också risken. 
 Statskontoret kom fram till att driftskostnaderna för de olika scenarierna uppgår till ca 10 % av investeringsvärdet, vilket därför kan användas som beräkningsantagande. Kostnaderna för förvalt- 
 114 
  
 SOU 2003:10 
  
 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar 
  
 ningsorganisationen uppskattade Statskontoret till 15 miljoner kr per år. 
  
 11.2 
  
 Andrews beräkningar 
  
 Även Craig Rollén gjorde vissa beräkningar av kostnaderna i sin rapport Ett nät för trygghet som presenterades i mars 2002. Rollén föreslog en begränsad utbyggnad av ett  
 TETRA-nät 
  i Syd- och Mellansverige och Norrlandskusten. Hur anslutningen av landet i övrigt ska ske ansåg Sanchez fick studeras i en kommande etapp. Investeringskostnaden uppskattades för Skåne, Västra Götaland och Stockholms län till 1,3 miljarder kr. Beloppet baserades på beräkningar Rikspolisstyrelsen (RPS) gjort med Statskontorets antaganden som grund för dessa tre län (RPS beräknade beloppet till 1,4 miljarder kr, men Rollén bedömde att 100 mkr av detta belopp utgjordes av polisspecifika investeringar). Rollén beräknade att totalkostnaden för infrastrukturen, inkl. Götalands inland, Mälardalen och norrlandskusten, till 2,5 miljarder kr. Rollén gjorde inte någon särskild beräkning av driftskostnaderna. 
 Rollén utgick från att förvaltningsorganisationen, i hennes rapport kallad  
 Kora-delegationen, 
  skulle äga nätet och frekvenserna och upphandla utrustning, transmission, drift och underhåll m.m. Delegationen skulle även teckna avtal med nya användare, besluta om avgifter, godkänna mobila stationer etc. 
  
 11.3 
  
 Analys av alternativa tekniker 
  
 Analysföretaget AB Stelacon fick sommaren 2002 i uppdrag av Näringsdepartementet att göra en genomgång av de ekonomiska och funktionella konsekvenserna av alternativa kravnivåer genom att analysera alternativa tekniker till TETRA. Uppdraget lades ut i avvaktan på att RAKEL tillsattes och skall ses i ljuset av den debatt som förts om huruvida det gemensamma radiokommunikations- systemet skulle bli mycket billigare om det baserades på någon av mobiltelefoniteknikerna. På Näringsdepartementets begäran över- lämnades rapporten direkt till RAKEL att beaktas i utrednings- arbetet. AB Stelacons rapport finns i sin helhet på vår hemsida www.sou.gov.se/rakel. 
 115 
  
 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 AB Stelacons analys utgår från att  
 icke-leverantörsspecifika 
  lösningar (standarder) bör eftersträvas så långt möjligt. Den finansiella och funktionella analysen ger tillsammans en relativt komplett bild av vilka kostnader som är förknippade med respektive teknik och vad som kan åstadkommas i dessa. 
 För den funktionella analysen har användarkrav definierats och använts som en referensram i diskussionen med leverantörer och operatörer om vad som kan genomföras eller inte. I den funk- tionella analysen har GSM,  
 GSM-R, 
  cdma450 och UMTS under- sökts. Den funktionella analysen visar att de alternativa teknikerna i begränsad utsträckning kan användas för att leverera grund- läggande tjänster för skydds- och säkerhetsverksamhet. På sikt uppfyller UMTS och cdma450 de tilläggskrav som undersökts. 
 För den ekonomiska analysen har en kalkyl byggts upp. Kalkylen har anpassats till omfattningen och nivån på de finansiella uppgifter som tillhandahållits av leverantörer och operatörer. I de fall antaganden har behövt göras i kalkylen, har dessa stämts av med leverantörer och operatörer. För att ytterligare säkerställa kvali- teten har rimlighetsberäkningar genomförts. 
 I den finansiella analysen har de tekniker som i den funktionella analysen bedömts relevanta studerats. Dessa tekniker är UMTS,  
 GSM-R 
  och cdma450. För respektive teknik har Stelacon AB gjort en analys av investeringskostnaderna och en grov uppskattning av de operativa kostnaderna. Varje alternativ teknik analyseras utifrån följande fem scenarier: 
  
 Scenario 
  
 Beskrivning 
  
 Maximal Kravuppfyllnad 
  
 I scenariot redovisas för respektive teknik, 
  
 kostnaden för infrastruktur och utveckling då 
  
 bästa möjliga kravnivå 
 1  
 eftersträvas. Då den 
  
 absoluta kravnivån (enligt specificerade an- 
  
 vändarkrav) inte kan uppnås gäller den alter- 
  
 nativa kravnivån 
 2 
 . I scenariot inkluderas ut- 
  
 veckling för samtliga krav. 
  
 1  
 Absoluta kravnivåer har definierats som den kravnivå då användarfunktionskrav uppfylls till fullo. 
  
 2  
 Alternativa kravnivåer har definierats som de kravnivåer som, i respektive nätteknik, går att uppnå inom fem till tio år utan att hårdvaruförändringar måste genomföras i nätet och där intresse för utveckling existerar bland operatörer och leverantörer. 
 116 
 SOU 2003:10 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar 
  
 Scenario 
  
 Beskrivning 
  
 Baskrav 
  
 I scenariot redovisas 
  
 för respektive teknik 
  
 kostnaden för infrastruktur och utveckling. 
  
 Utvecklingskostnader 
  
 inkluderas 
  
 endast för 
  
 baskrav (se specificerade användarkrav för 
  
 information om vilka krav som bedömts som 
  
 baskrav). Då den absoluta kravnivån (enligt 
  
 specificerade användarkrav) inte kan uppnås 
  
 för ett baskrav erhålls en alternativ kravnivå. 
  
 För tillvalskrav exkluderas samtliga utveck- 
  
 lingskostnader och 
  
 existerande 
  
 kravnivåer 
  
 gäller. 
  
 Befintlig Kravuppfyllnad 
  
 I scenariot redovisas 
  
 för respektive teknik 
  
 kostnaden för infrastruktur och utveckling. 
  
 Utvecklingskostnader 
  
 inkluderas 
  
 endast för 
  
 krav där den absoluta kravnivån bedöms 
  
 kunna uppfyllas givet existerande standarder 
  
 och visat intresse från leverantörer och ope- 
  
 ratörer. För övriga krav exkluderas alla ut- 
  
 vecklingskostnader och existerande krav- 
  
 nivåer gäller. Skillnaden mellan scenarierna 
  
 Befintlig och Maximal kravuppfyllnad är att 
  
 Befintlig endast inkluderar krav som uppfylls 
  
 inom existerande standarder. 
  
 Realistisk 
  
 I scenariot redovisas 
  
 för respektive teknik 
  
 Kravuppfyllnad 
  
 kostnaden för infrastruktur och utveckling då 
  
 bästa möjlig kravnivå eftersträvas. Utveck- 
  
 lingskostnader inkluderas för de krav där det 
  
 bedömts realistiskt att genomföra förbätt- 
  
 ringar av kravnivån. Då den absoluta krav- 
  
 nivån (enligt specificerade användarkrav) inte 
  
 kan uppnås erhålls en alternativ kravnivå. 
  
 Skillnaden mellan scenarierna Realistisk och 
  
 Maximal kravuppfyllnad är att Realistisk 
  
 endast inkluderar krav som bedömts vara rea- 
  
 listiska att utveckla (Exempelvis att det finns 
  
 intresse från marknaden att genomföra erfor- 
  
 derlig utveckling). 
  
 117 
 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar SOU 2003:10 
  
 Scenario 
  
 Beskrivning 
  
 Reducerad Täckning 
  
 Scenariot är förutom minskat krav på geo- 
  
 grafisk täckningsgrad identiskt med Scenario 
  
 Maximal 
  
 Kravuppfyllnad. Den minskade 
  
 täckningen 
  
 motsvarar Statskontorets kalkyl 
  
 för alternativ T. 
  
 Givet respektive tekniks kravuppfyllnad, då maximal kravupp- fyllnad eftersträvas, uppgår investeringskostnaderna för utveckling och implementering av skydds- och säkerhetsmyndigheternas behov av tjänster i alternativa tekniker till ca 8 13 miljarder kr. Om endast funktionalitet som stöds inom existerande standard ut- vecklas, eller om avkall på geografisk täckning genomförs, uppgår investeringskostnaden till 6 9 
 3  
 miljarder kr. I den känslighetsanalys som genomförts visas att antalet basstationer är den huvudsakliga kostnadsdrivaren i de flesta scenarier för alternativa tekniker. Detta är en följd av att kapacitet och täckning måste anpassas till användargruppens krav. 
  
 Total 
  
 Scenario 
  
 investering 
  
 Maximal 
  
 Baskrav 
  
 Befintlig 
  
 Realistisk 
  
 Reducerad 
  
 (mnkr) 
  
 kravuppfyllnad 
  
 kravuppfyllnad 
  
 kravuppfyllnad 
  
 täckning 
  
 UMTS 
  
 13 285 
  
 12 108 
  
 10 539 
  
 11 935 
  
 9 216 
  
 GSM-R 
  
 10 979 
  
 9 957 
  
 8 784 
  
 10 265 
  
 7 339 
  
 cdma450 
  
 8 198 
  
 7 340 
  
 5 878 
  
 7 607 
  
 6 402 
  
 En grov uppskattning av driftskostnaderna visar att dessa uppgår till mellan 0,5 och 1 miljarder kr. 
  
 Total drifts- 
  
 Scenario 
  
 kostnad 
  
 exklu- 
  
 Maximal 
  
 Baskrav 
  
 Befintlig 
  
 Realistisk 
  
 Reducerad 
  
 sive 
  
 avskriv- 
  
 kravuppfyllnad 
  
 kravuppfyllnad 
  
 kravuppfyllnad 
  
 täckning 
  
 ningar (mnkr) 
  
 UMTS 
  
 950 
  
 950 
  
 950 
  
 950 
  
 508 
  
 GSM-R 
  
 725 
  
 725 
  
 725 
  
 725 
  
 285 
  
 cdma450 
  
 480 
  
 480 
  
 480 
  
 480 
  
 290 
  
 3  
 Kostnadsuppskattningarna grundar sig på den funktionella analysen. De krav som uppnås är inte desamma och varierar starkt mellan de olika teknikerna. 
 118 
  
 SOU 2003:10 
  
 Tidigare gjorda kostnadsberäkningar 
  
 AB Stelacon drar slutsatsen att det saknas grundförutsättningar för att funktionaliteterna skall kunna utvecklas för  
 icke-leverantörs- 
  specifika lösningar i alternativa tekniker. Det krävs mycket ny utrustning som måste vara standardiserad på grund av beroende- förhållandena mellan operatörer och systemtillverkare. Standar- diserings- och utvecklingsarbete tar lång tid, mellan 5 till 10 år. Operatörernas intresse för att utreda och implementera funk- tionaliteterna i publika nät är därtill svagt. 
 Den funktionella analysen visar att ingen av de alternativa tek- nikerna uppfyller samtliga krav på funktionalitet. Baskrav uppfylls i liten utsträckning i dag. Tilläggskrav går att uppfylla i UMTS idag, och cdma450 på 5 10 års sikt. Omfattande utbyggnad av infra- struktur krävs dock för samtliga alternativa tekniker. cdma450 och  
 GSM-R 
  innebär i princip fullständig uppbyggnad av nya radionät. 
 Av den finansiella analysen framgår att investeringskostnaderna för att uppnå alternativa kravnivåer är mellan 8 och 13 miljarder kr. Kostnaderna är i första hand hänförliga till utbyggnad av täckning och redundans. Trots att endast den funktionalitet som stöds inom existerande standard utvecklas eller att avkall på geografisk täck- ning genomförs, uppgår investeringskostnaden till mellan 6 och 9 miljarder kr. 
 Med denna analys har vi uppfyllt uppdraget att redovisa en genomgång av ekonomiska och funktionella konsekvenser av alter- nativa kravnivåer. 
 Med tanke på att analysen visar att en utveckling av det gemensamma systemet i de kommersiella publika näten skulle bli väsentligt dyrare än ett  
 TETRA-nät, 
  kan det ligga nära för handen att döma ut alternativen till TETRA. Vi har dock valt en annan linje då vi inte ser det som vår uppgift att föra en teknikdebatt. Istället har vi valt att fokusera på funktionaliteten, dvs. hur väl använ- darkraven kan uppfyllas. Vilka tekniska lösningar som väljs får slutligen avgöras i upphandlingsförfarandet. I enlighet med detta resonemang anser vi att det inte heller finns anledning för stats- makterna att ta ställning till någon viss teknisk lösning. 
 119 
 12 Ekonomisk plan för utbyggnad 
  
 Vi förordar en ekonomisk utbyggnadsplan för det gemen- samma radiokommunikationssystemet. Planen innebär att sys- temet byggs ut länsvis i hela landet på sex år mellan 2004 och 2009. Fjällvärlden lämnas utanför tills vidare. 
  
 Utbyggnaden sker etappvis, uppdelad i två faser. De tre stor- stadslänen och samtliga kärnkraftslän täcks in i den första fasen som genomförs 2004 2006. Därmed har två tredjedelar av Sveriges befolkning täckts in i den första fasen. 
  
 Var och när utbyggnaden av det gemensamma radiokommunika- tionssystemet sker påverkar när kostnader uppstår för staten och användarna. Kostnaderna påverkas även av teknisk lösning, priser, hur finansieringen läggs upp m.m. Flera av de faktorer som kom- mer att påverka kostnaderna kommer att bli fullt kända först vid upphandlingen. Den viktigaste kostnadsdrivaren är antalet bas- stationer. Hur många som behövs kan fastställas först efter det att radioplaneringen genomförts. 
 Här uppstår en brydsam situation. För att kunna redovisa kostnaderna och föreslå finansiering måste vi göra antaganden om utbyggnadsplanen. Samtidigt är det olämpligt att nu slå fast utbyggnadsplanen. 
 Vi bygger vårt antagande på en ekonomisk utbyggnadsplan som vi anser kan ligga till grund för statsmakternas beslut om dels de totala kostnaderna för systemet, dels en plan för investerings- kostnaderna de kommande åren. Planen bör däremot inte, av de skäl vi angett, ligga till grund för beslut om vilka län som skall byggas ut vilket år. Istället föreslår vi att regeringen tar ställning till de principer som vi tillämpat vid utarbetandet av planen. 
 Enligt planen antas utbyggnaden ske etappvis inom två faser. Fjällvärlden lämnas utanför tills vidare av ekonomiska skäl (men 
 121 
  
 Ekonomisk plan för utbyggnad 
  
 SOU 2003:10 
  
 större vägar till Norge kommer att beaktas). Med fjällvärlden menar vi det område som omfattas av avtal mellan kommunerna i Norrbottens län, Västerbottens län och Jämtlands län och polis- myndigheterna i berörda län och inom vilket staten (polisen) ansvarar för räddningstjänsten. Detta område motsvarar i allt väsentligt området ovan odlingsgränsen. 
 Följande principer har vi vägt in i planen. 
  
 Utbyggnaden bör inledas i ett mindre geografiskt område (lärotid). 
  
 Polisen förlorar frekvenstillståndet för sin radiokommunika- tion i de tre storstadsområdena per den 1 januari 2005, varför dessa områden bör täckas i den första fasen. 
  
 Kärnkraftslänen bör täckas in i den första fasen. 
  
 Utbyggnaden bör anpassas till organisationernas geografiska ansvarsområde, vilket innebär en länsvis utbyggnad. 
  
 Utbyggnaden bör spegla att det handlar om ett nationellt system, dvs. balans storstad/landsbygd. 
  
 Kapitalstarka regioner bör även återfinnas i den senare delen av utbyggnaden för att upprätthålla drivkraft i processen. 
  
 Belastningen på statsbudgeten bör vara begränsad. 
  
 Med dessa principer som grund vill vi förorda följande ekonomiska utbyggnadsplan (kostnaderna beräknas exklusive moms). 
  
 Fas/etapper 
  
 Län 
  
 När 
  
 Kostnad infra- 
  
 Antal 
  
 strukturen (mnkr) 
  
 invånare/etapp 
  
 Fas 1 
  
 Etapp 1 
  
 Skåne, Blekinge, Kalmar 
  
 2004 2004 
  
 154 
  
 1 578 000 
  
 Etapp 2 
  
 Stockholm, Uppsala, Söder- 
  
 2005 2005 
  
 277 
  
 2 929 000 
  
 manland, Gävleborg, Väst- 
  
 manland 
  
 Etapp 3 
  
 Halland, Västra Götaland 
  
 2005 2006 
  
 183 
  
 1 778 000 
  
 Summa fas 1 
  
 2004 2006 
  
 614 
  
 6 285 000 
  
 Fas 2 
  
 Etapp 1 
  
 Östergötland, Jönköping, 
  
 2006 2007 
  
 327 
  
 1 162 000 
  
 Kronoberg, Västernorrland 
  
 Etapp 2 
  
 Örebro, Värmland, Dalarna 
  
 2007 2007 
  
 349 
  
 824 000 
  
 Etapp 3 
  
 Jämtland, Västerbotten 
  
 2007 2008 
  
 492 
  
 383 000 
  
 (exkl. fjällvärlden) 
  
 Etapp 4 
  
 Norrbotten (exkl. fjäll- 
  
 2008 2009 
  
 498 
  
 255 000 
  
 världen), Gotland 
  
 Summa fas 2 
  
 2006 2009 
  
 1 666 
  
 2 624 000 
  
 TOTALT 
  
 2004 2009 
  
 2 280 
  
 8 910 000 
  
 122 
  
 SOU 2003:10 
  
 Ekonomisk plan för utbyggnad 
  
 Vi bedömer den totala kostnaden för infrastrukturen till knappt 2,3 miljarder kr som fördelas enligt vår utbyggnadsplan. Varje etapp består av två delar, en period för byggnation/leveran- ser/installation (utrullning) och en test- och verifieringsperiod, vilka i planen antas ta sex månader var. Därefter inleds operativ drift. Som framgår räknar vi med att flera etapper går i varandra. Detta utifrån antagandet att när utrullningen är avklarad i en etapp kan utrullningsarbetet i de län som ingår i nästa etapp påbörjas. I verkligheten kan det att bli fråga om andra tider, vilket kommer att klargöras i samband med upphandlingen. 
 Våra beräkningar baseras på antaganden om behovet av antal basstationer, tillgång till befintliga basstationsplatser som går att återanvända m.m. Den osäkerhet som följer på dessa antaganden kommer också att undanröjas i samband med upphandlingen. 
 Planen innebär att två tredjedelar av Sveriges befolkning täcks in i den första fasen fram t.o.m. år 2006. Under 2007 tillkommer ytterligare sju län med tillsammans närmare 2 miljoner invånare. Några tekniska hinder mot att gå fram betydligt fortare föreligger inte. Ur säkerhetssynpunkt för samhället vore det givetvis bäst att så snabbt som möjligt få det gemensamma systemet på plats. I denna plan har vi emellertid sökt ta hänsyn till att belastningen på statsbudgeten inte skall bli allt för stor. 
 Den första etappen i den första fasen utgörs av Skåne, Blekinge och Kalmar som kostar drygt 150 miljoner kr enligt antagandena i vår beräkning. Detta kan jämföras med de ca 300 miljoner kr som Patterson redovisade för att lösa Polisens frekvensproblem enbart i Skåne. 
 Skälet till att de tre Norrlandslänen Jämtland, Västerbotten och Norrbotten lagts sist i planen beror på att de utgör ca hälften av Sveriges yta. Det innebär att de stora stegen tas när utbygg- nadsprocessen fått upp farten. Att Gotland också ingår i den sista etappen förklaras bl.a. av att Gotland så sent som i slutet av år 2002 fick beslut om statsbidrag för nyanskaffning av ett eget radio- kommunikationssystem. 
 Långsammare utbyggnad 
 Det är givetvis möjligt att ändra om i ordningen eller att skjuta på utbyggnaden för att på så sätt få en annan profil på den successiva täckningen över landet, eller omfördelning av kostnaderna. För att 
 123 
  
 Ekonomisk plan för utbyggnad 
  
 SOU 2003:10 
  
 ge en bild av de ekonomiska konsekvenserna av en mer utdragen utbyggnad har vi även arbetat fram ett alternativt scenario baserat på en långsammare utbyggnadstakt. 
 En längre utbyggnadstid innebär i sig inte lägre kostnader när utbyggnaden väl är genomförd, men innebär att anskaffnings- utgifterna för infrastrukturen kan fördelas ut på fler år. Detta vore dock en betydande underoptimering, eftersom det ändå är så angeläget att nationell täckning åstadkoms inom en inte allt för avlägsen framtid. Vi bedömer också att de ekonomiska kon- sekvenserna av huvudalternativet bör kunna hanteras med anled- ning av de kostnadssänkningar det representerar i förhållande till alternativ som behandlats i tidigare utredningar. 
  
 Fas/etapper 
  
 Regioner 
  
 När 
  
 Ca-pris 
  infra- 
  
 Antal 
  
 (mnkr) 
  
 strukturen 
  
 invånare/etapp 
  
 Fas 1  
 Etapp 1 
  
 Skåne 
  
 2004 2004 
  
 67 
  
 1 137 000 
  
 Etapp 2 
  
 Stockholm, Uppsala, Söder- 
  
 2005 2005 
  
 121 
  
 2 393 000 
  
 manland 
  
 Etapp 3 
  
 Västra Götaland 
  
 2005 2006 
  
 150 
  
 1 501 000 
  
 Etapp 4 
  
 Gävleborg, Västmanland 
  
 2006 2006 
  
 155 
  
 500 000 
  
 Summa fas 1 
  
 2004-2006 
  
 493 
  
 5 567 000 
  
 Fas 2  
 Etapp 1 
  
 Örebro, Halland, Kalmar, 
  
 2006 2007 
  
 175 
  
 935 000 
  
 Blekinge 
  
 2007 2007 
  
 Etapp 2 
  
 Östergötland, Jönköping, 
  
 191 
  
 917 000 
  
 Kronoberg 
  
 Etapp 3 
  
 Värmland, Dalarna 
  
 2007 2008 
  
 294 
  
 551 000 
  
 Summa fas 2 
  
 2006 2008 
  
 660 
  
 2 403 000 
  
 Fas 3  
 Etapp 1 
  
 Jämtland, Västernorrland 
  
 2008 2008 
  
 344 
  
 373 000 
  
 Etapp 2 
  
 Västerbotten (exkl. fjäll- 
  
 2008 2009 
  
 285 
  
 255 000 
  
 världen) 
  
 Etapp 3 
  
 Norrbotten (exkl. fjäll- 
  
 2009 2010 
  
 498 
  
 312 000 
  
 världen), Gotland 
  
 Summa fas 3 
  
 2008 2010 
  
 1 127 
  
 940 000 
  
 TOTALT 
  
 2004 2010 
  
 2 280 
  
 8 910 000 
  
 124 
 13 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 Infrastrukturen ägs och drivs av förvaltningsorganisationen och kostnaderna för detta gemensamma system utgör gemensamma kostnader. 
  
 Kostnaderna för det gemensamma systemet blir väsentligt lägre än vad som tidigare beräknats. Det beror främst på att vi anser att täckning utanför större tätortsområden får ske med fordonsbaserade mobila stationer. Vi redovisar också en möjlig besparingspotential genom att använda försvarets telenät (FTN) för det gemensamma systemet. Huruvida denna poten- tial kan realiseras kommer att klaras ut under våren 2003. 
  
 Infrastrukturen beräknas kosta totalt ca 2,3 miljarder kr över hela perioden. Med FTN kan kostnaden för infrastrukturen reduceras ytterligare. De årliga kostnaderna som det gemen- samma systemet ger upphov till beräknas till ca 510 miljoner kr i ett fullt utbyggt system. Om FTN kan användas torde en be- sparingspotential på över 20 % per år (mer än 100 miljoner kr) kunna erhållas. 
  
 Användarnas kostnader består av avgifter till förvaltningsorga- nisationen och egna kostnader för främst mobila stationer. Fördelningsnyckeln till grund för avgifterna föreslås vara an- talet mobila stationer. Med denna fördelningsnyckel som grund beräknas totalkostnaderna för användarna i form av användar- avgifter och egna mobila stationer till knappt 650 miljoner kr i ett fullt utbyggt system. 
  
 Användaravgifterna bör baseras på principerna full kostnads- täckning på medellång sikt och lika avgifter för hela landet. Avgiftssystemet skall upplevas som rättvist, vara transparent och enkelt att tillämpa. 
  
 125 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 Avgifterna bör utgå med ett schablonbelopp per mobil station, där schablonen anpassas till brukarintensitet  
  
 (låg-, 
  genom- snittlig- och högintensiv användning). Vi lämnar inte något konkret förslag till tariffer i denna rapport, utan avser att arbeta vidare med denna fråga i samråd med användarna. 
  
 Användarorganisationernas avgifter har ännu inte kunnat be- räknas, då avgiftssystemet ännu inte utarbetats. En beräkning av totalkostnaden fördelad per mobil station och användare kan dock användas som fingervisning. 
  
 13.1 
  
 Gemensamma kostnader 
  
 Kostnaderna för det gemensamma systemet påverkas av flera faktorer. De viktigaste är valet av teknisk lösning, geografisk täckning, utbyggnadstakt, finansieringsmodell (direktfinansiering eller lån) och antaganden om priser och när kostnaderna faller ut. Om befintlig statlig infrastruktur kan utnyttjas påverkas också kostnadsbilden. Till detta kommer de kostnader som faller på användarna. Våra beräkningar bygger på en rad antaganden vilket innebär att de är behäftade med en viss osäkerhet, något som kan undanröjas först i samband med upphandlingen. 
  
 13.1.1 
  
 Inledning 
  
 Det finns flera viktiga motiv till varför det är angeläget att få en god uppskattning av kostnaderna för det gemensamma systemet. För det första behöver regeringen en kostnadsberäkning för att dels kunna bedöma hur stort bemyndigande i kronor räknat som behöver inhämtas från riksdagen till grund för ingående av avtal, dels ta ställning till belastningen på statsbudgeten och statens upplåning. För det andra behöver de framtida användarna kunna bedöma vilka kostnader som uppstår för dem. 
 126 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 13.1.2 
  
 Vad är gemensamma kostnader? 
  
 Enligt direktivet skall vi utreda hur stor del av investeringen som bör finansieras gemensamt, dvs. inte direkt av användarna. Svaret på den frågan följer av vilka kostnader som är gemensamma. 
 Som framgår av den avtalsmodell som beskrivs i avsnittet om upphandlingsfrågor anser vi att förvaltningsorganisationen skall äga systemet samt upphandla och svara för avtal om drift och under- håll, transmission, utveckling m.m. (i avvaktan på att förvalt- ningsorganisationen inrättas svarar RAKEL för upphandling och tecknande av avtal). Användarna förutses bli kunder hos förvalt- ningsorganisationen och skall svara för sina egna kostnader såsom mobila stationer, utbildning och anpassning av den egna lednings- centralen till det gemensamma systemet. Vårt förslag motsvarar i allt väsentligt den modell som Patterson föreslog liksom den modell som tillämpas i bl.a. Finland. 
 Avtalsmodellen innebär att kostnaderna för de avtal som för- valtningsorganisationen ansvarar för, och därmed de kostnader som ankommer på förvaltningsorganisationen att betala, blir gemen- samma. Dessa utgörs av alla kostnader förenade med infra- strukturen (anskaffning, drift, underhåll och utveckling). I beräkningarna redovisas därför dessa gemensamma kostnader som infrastruktur. 
  
 13.1.3 
  
 Grund för kostnadsberäkningarna 
  
 I beräkningarna har vi delvis kunnat utnyttja Statskontorets beräk- ningar med justering för mer aktuell och heltäckande information. I valet mellan att beakta Statskontorets beräkningar av TETRA- nätet och AB Stelacons analys av andra tekniker har vi valt att basera oss på Statskontorets beräkningar. Detta skall emellertid inte tolkas som en på förhand given preferens för TETRA- tekniken. 
 Kostnadsbesparande åtgärder 
 I vårt förslag har vi emellertid gjort en viktig förändring i för- hållande till det förslag som Statskontorets gjorde beräkningar på. Vi förordar en begränsning av täckningskravet till att täckning med handburen mobil station skall garanteras i större tätorter. Med 
 127 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 större tätorter menar vi de tätorter där antalet invånare överstiger 2 500 personer. Denna åtgärd, som har behandlats i vår arbetsgrupp för kravspecifikationen med representanter för användarna, motiveras av ekonomiska skäl då antalet basstationer kan minskas betydligt med en kraftig besparing som följd. Vi bedömer att detta kan göras utan att eftersätta den grundläggande kvaliteten i det gemensamma radiokommunikationssystemet. 
 Vi har också, i syfte att skapa förutsättningar för en så kostnads- effektiv lösning som möjligt, undersökt förutsättningarna för samutnyttja Försvarsmaktens befintliga infrastruktur (försvarets telenät, FTN). Försvarsmakten beslutade veckan före jul 2002 att ställa sig positiv till att använda FTN för det nya gemensamma systemet, samtidigt som det konstateras att en rad frågor behöver utredas ytterligare. 
 Besparingspotentialen är svår att fastställa på detta stadium då tiden inte medgett en närmare utredning om ersättning och villkor för samutnyttjande. Med anledning av den information vi erhållit om FTN bedömer vi att en besparing på över 20 % av årskostna- derna för infrastrukturen kan uppnås. En mycket försiktig skattning av infrastrukturutgifterna är att en besparing på minst 5 % kan uppnås. Även om det är för tidigt att slå fast att FTN- scenariot skall väljas anser vi att det är så pass ekonomiskt intressant att det mycket väl kan komma att bli det faktiska slut- resultatet. Vi förutser därför ett omfattande och nära samarbete med Försvarsmakten under våren för att gemensamt utvärdera och ta ställning till en eventuell överenskommelse. 
 Våra beräkningar som redovisas i det följande baseras emellertid på kalkyler av huvudalternativet. Skälet för det är att vi anser att statsmakterna inte bör göra sitt ställningstagande till om RAKEL får inleda upphandlingen beroende av att en gemensam överens- kommelse kan nås om samutnyttjande av FTN. Vi redovisar dock i anslutning till beräkningarna av kostnaderna för huvudalternativet en skattning av kostnaderna som följer av användning av FTN. 
 Grund för beräkningarna 
 För att kunna svara mot uppgiften att redovisa kostnaderna för det gemensamma systemet krävs att en rad antaganden görs. De vik- tigaste vi grundar beräkningarna på är: 
 128 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 Försiktighetsprincipen. Vi har genomgående avrundat uppåt t.ex. vid skattningar av behovet av basstationer och växlar. Vi har även lagt till ett riskpåslag på 10 % av beräkningen av kostnaderna för anskaffning och drift av infrastrukturen. 
  
 Betalning för infrastrukturen antas ske den första dagen på test- och verifieringsperioden. I normalfallet är betalnings- mönstret mer spritt över tid, vilket avgörs först som en del i upphandlingen. 
  
 Avskrivningar på anläggningstillgångarna börjar göras först året efter anskaffningen. För infrastrukturen antas en avskrivnings- tid på 15 år. 
  
 I kalkylen ingår inte behov av ny- eller ersättningsinvesteringar utöver vad som ingår i det löpande underhållet. Om sådana investeringar görs innan den ursprungliga utrustningen skrivits av eller har ett högre värde än den infrastruktur den ersätter, ökar kostnaderna i form av räntor och avskrivningar vilket i sin tur påverkar underlaget för beräkning av användaravgifterna. 
  
 Räntor för lånefinansierad infrastruktur beräknas uppstå från den första dagen på test- och verifieringsperioden (dvs. när betalning för infrastrukturen antas ske). Kalkylräntan är satt till 6 %. 
  
 13.1.4 
  
 Kostnadsberäkning 
  
 I det följande redovisas kostnaderna för det gemensamma systemet som förvaltningsorganisationen har att stå för. Utgifterna för infrastrukturen har fördelats per år enligt vår utbyggnadsplan (se kapitel 12). För att kunna redovisa de totala årskostnaderna inklu- deras även konsekvenserna av den finansieringsmodell som vi föreslår. Vårt förslag rörande finansieringen redovisas i kapitel 14. 
 129 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 (mnkr) 
  
 Totalt 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 Utgifter infrastruktur 
  
 2 280 
  
 154 
  
 277 
  
 183 
  
 676 
  
 492 
  
 498 
  
 Finansiering - anslag 
  
 154 
  
 277 
  
 183 
  
 - lån (ackumulerat) 
  
 676 
  
 1 123 
  
 1 588 
  
 1 477 
  
 Årskostnad 
  
 Kapitalkostnader 
  
 20 
  
 29 
  
 71 
  
 153 
  
 214 
  
 239 
  
 Drift, underhåll, adm. m.m. 
  
 28 
  
 51 
  
 85 
  
 138 
  
 209 
  
 262 
  
 262 
  
 Summa årskostnad 
  
 28 
  
 61 
  
 114 
  
 209 
  
 362 
  
 476 
  
 507 
  
 (Summa årskostnad FTN) 
  
 (25) 
  
 (47) 
  
 (83) 
  
 (153) 
  
 (270) 
  
 (357) 
  
 (387) 
  
 Som framgår innebär vårt huvudförslag på 2,3 miljarder kr en väsentligt lägre kostnad för infrastrukturen än vad tidigare utred- ningar har presenterat. Det främsta skälet är den stora besparing som uppnås till följd av ett lägre täckningskrav med handburna stationer. Vi har också justerat antaganden om åtkomst till bas- stationsplatserna. Till detta kommer att vi nu kan illustrera hur kostnaderna fördelas över åren baserat på den ekonomiska utbyggnadsplanen. 
 Årskostnaden för det gemensamma radiokommunikationssyste- met beräknas till ca 510 miljoner kr i ett fullt utbyggt system 2010 (därefter minskar kostnaderna då räntekostnaderna sjunker i takt med amorteringarna på lånen). Med utgångspunkt från den eko- nomiska utbyggnadsplanen blir årskostnaden 2004 ca 30 miljoner kr för att mer eller mindre fördubblas varje år till 2007 när ökningstakten avtar. Om FTN kan användas för det gemensamma systemet påverkar det framför allt årskostnaden i positiv riktning. Vi skattar årskostnaden i  
 FTN-scenariot 
  till ca 390 miljoner kr vilket innebär en reducering av årskostnaderna med mer än 100 miljoner kr. 
 Den av oss beräknade årskostnaden för systemet kan ställas i relation till de kostnader som de användare vi inkluderat i nu- kostnadsanalysen har idag. Vår skattning av de totala nukostna- derna pekar mot minst 350 miljoner kr per år vilket skulle betyda att skillnaden inte är så stor jämfört med den årskostnad vi presenterar här. Å andra sidan kan det visa sig att myndigheterna av olika skäl avstår från eller inte kan ersätta sina befintliga system fullt ut med det gemensamma systemet. Det skall samtidigt understrykas att vi här enbart redovisar de gemensamma kost- naderna för systemet, till detta skall läggas användarnas egna kostnader (se avsnitt 13.2). 
 130 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 I följande tabell redovisas motsvarande beräkning för den lång- sammare utbyggnadsplanen. 
  
 (mnkr) 
  
 Totalt 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 2011 
  
 Utgifter infrastruktur 
  
 2 280 
  
 67 
  
 121 
  
 305 
  
 366 
  
 638 
  
 285 
  
 498 
  
 Finansiering  
 - anslag 
  
 67 
  
 121 
  
 305 
  
 - lån (ackumulerat) 
  
 366 
  
 980 
  
 1 222 
  
 1 701 
  
 1 582 
  
 Årskostnad 
  
 Kapitalkostnader 
  
 4 
  
 13 
  
 49 
  
 105 
  
 173 
  
 221 
  
 247 
  
 Drift, underhåll, adm. m.m. 
  
 24 
  
 34 
  
 64 
  
 101 
  
 160 
  
 209 
  
 262 
  
 262 
  
 Summa årskostnad 
  
 24 
  
 38 
  
 77 
  
 150 
  
 266 
  
 382 
  
 483 
  
 509 
  
 (Summa årskostnad FTN) 
  
 (22) 
  
 (32) 
  
 (56) 
  
 (111) 
  
 (198) 
  
 (289) 
  
 (363) 
  
 (388) 
  
 Det skall dock noteras att i dessa beräkningar ingår inte kostnader som uppstår vid ny- eller återinvesteringar i infrastrukturen innan den ursprungliga infrastrukturen skrivits av. 
 Statskontoret utgick i sina beräkningar från att amorteringar och nyupplåning för att finansiera infrastrukturen skulle balansera varandra. Genom att nyinvesteringarna antogs motsvara årets avskrivningar skulle värdet på infrastrukturen hållas intakt och ge låneutrymme för framtida investeringar. Med nyinvesteringar avses investeringar i tillgångar som innebär en förbättring av systemet eller som ersätter en felaktig eller skadad del i infrastrukturen. Statskontoret inkluderade emellertid inte kapitalkostnaderna för sådana nyinvesteringar i sina kalkyler. 
 Vi har i vår beräkning istället följt vad som normalt inkluderas i klassisk investeringskalkylering och avstår från att inkludera eventuellt behov av ny- och ersättningsinvesteringar. Dels är det inte sannolikt att nyinvestering behöver ske i takt med avskriv- ningarna, dels är det svårt att bedöma när sådana uppstår. Dess- utom torde det faktiska värdet på tillgångarna vid avskrivnings- periodens slut väsentligt överstiga det bokförda värdet på 0 kr. Det är dock sannolikt att förbättringsinvesteringar kommer att ske under den ekonomiska livslängden vilket kommer att innebära högre årliga kostnader än vad som redovisas i vår beräkning. Beslut om sådana åtgärder behöver därför förvaltningsorganisationen förankra hos användarna. 
 Om vi istället skulle tillämpa Statskontorets antagande och därför inkludera i kalkylen att nyinvesteringar skulle göras varje år till ett värde som motsvarar avskrivningarna på infrastrukturen 
 131 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 skulle den totala avskrivningskostnaden öka väsentligt de närmaste tio åren efter det att systemet är fullt utbyggt jämfört med den beräkning vi redovisar i tabellen. Detta beror på att förvaltnings- organisationen belastas med avskrivningskostnaderna både för den ursprungliga investeringen och för reinvesteringen. Vi bedömer att kostnaderna för avskrivningarna successivt ökar till ca 260 miljoner kr åren 2018 2019 vilket kan jämföras med den högsta räntenivån på knappt 100 miljoner kr enligt vår grundkalkyl. Till detta kommer ökade räntekostnader eftersom lånestocken inte minskar. 
  
 13.2 
  
 Kostnader för användarna 
  
 13.2.1 
  
 Kostnadsposter 
  
 Användarnas kostnader utgörs i allt väsentligt av följande kompo- nenter: 
  
 Avgifter till förvaltningsorganisationen för tillgång till syste- met, drift och underhåll, utveckling samt administration. 
  
 Anskaffning, drift och underhåll av de mobila stationerna. 
  
 Anpassningar av eget ledningssystem till det nya radiokom- munikationssystemet. 
  
 Utbildning av personal. 
  
 Övergångskostnader med anledning av eventuell dubbel drift och avskrivningar av utrustning knutet till de gamla systemen. 
  
 13.2.2 
  
 Fördelningsnyckel 
  
 Vi bedömer att den enda fördelningsnyckel som är framkomlig att använda är andelen mobila stationer som respektive användare behöver i det gemensamma systemet. RAKEL har därför inhämtat uppgifter från skydds- och säkerhetsmyndigheterna, dvs. berörda statliga myndigheter och, för räddningstjänsten och akutsjuk- vården, Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet. 
 Vi begärde uppgift om såväl minimi- som maximiantal mobila stationer. Uppgifterna skulle också fördelas per län för att ge underlag för beräkningar av kostnader och finansieringen under utbyggnadstakten. När det gäller antalet har vi i några fall erhållit båda uppgifterna, i andra fall har vi enbart fått en uppgift vilket vi tolkat representerar minimiantal. Kustbevakningen och Försvars- 
 132 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 makten har inte fördelat sina behov per län. I dessa fall har vi fördelat uppgifterna om totalt behov per län efter respektive läns storlek mätt i andel invånare i förhållande till riket. Detta ger självklart inte en verklig bild, t.ex. finns inte Kustbevakningen i flera län, men någon skattning måste ändå göras för att kunna beräkna användarkostnaderna. 
 Uppgifterna om behovet av mobila stationer på aggregerad nivå redovisas i det följande. Notera att uppgifterna för Försvarsmakten enbart representerar deras behov för stöd till samhället. Om det gemensamma systemet även kan användas för Försvarsmakten behov för den egna verksamheten stiger antalet mobila stationer till max 3 000 stationer. 
  
 Behov av mobila stationer 
  
 Min 
  
 Cook 
  
 Polisen 
  
 13 738 
  
 13 738 
  
 Kustbevakningen 
  
 300 
  
 450 
  
 Tullverket 
  
 776 
  
 958 
  
 Kommunal räddningstjänst; brandkår 
  
 13 300 
  
 30 000 
  
 Landsting/regioner; ambulans 
  
 2 352 
  
 2 352 
  
 Försvarsmakten (stöd till samhället) 
  
 300 
  
 500 
  
 Summa 
  
 30 766 
  
 47 998 
  
 Det sammanlagda minimibehovet av antal mobila stationer uppgår till ca 31 000 stycken. Det högre antalet på ca 48 000 stationer innebär en ökning på 56 % jämfört med miniminivån. Det skall härvid noteras att Kustbevakningen och landstingen enbart har lämnat en uppgift varför vi använder den uppgiften för både minimi- och maximiantal. Uppgifterna inkluderar inte heller För- svarsmaktens potentiella behov för andra uppgifter än stöd till samhället. En annan iakttagelse är att det redovisade behovet av mobila stationer är lägre än den omfattning som redovisats i tidigare utredningar. 
 Med tillämpning av försiktighetsprincipen har vi genomgående använt minimiantalet i de fortsatta beräkningarna. Ju lägre antal mobila stationer att fördela kostnaderna på genom användar- avgifter, desto högre blir givetvis styckkostnaden. Dessutom på- verkas den andel som respektive användargrupp behöver betala genom användaravgifterna. 
 133 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 13.2.3 
  
 Kostnader för mobila stationer 
  
 De mobila stationerna är den investering som alla användare måste göra inför det att systemet tas i operativ drift. 
 Grund för beräkning 
 I beräkningen av kostnaderna har RAKEL utgått från de av användarna redovisade minimibehovet fördelat per år baserat på den länsvisa fördelningen av antalet mobila stationer (för Robertson bevakningen och Försvarsmakten beräknat enligt fördelnings- nyckeln i avsnitt 13.2.2). Vidare utgår vi från att anskaffningen lånefinansieras, då det är fråga om anläggningstillgångar (antagen avskrivningstid 5 år). I beräkningen redovisas anskaffningsutgifter- na vilka vi antar, högt räknat, till 15 000 kr/styck inkl. montering, kablage m.m. Anskaffningen antas äga rum i samband med att systemet är färdigbyggt i berört län och test- och verifierings- perioden inträder. I fokus står dock de årliga kapitalkostnaderna i form av räntor (6 %) och avskrivningar (avskrivningstid 5 år). Återanskaffning förutses ske i takt med att värdet minskar, vilket innebär att lånestocken successivt samtliga användare inom användarorganisationen anslutit sig. Amorteringar görs i takt med avskrivningarna. 
 Kostnadsberäkning 
 I följande tabell redovisas huvudmännens anskaffningskostnader av mobila stationer fördelat per år i enlighet med den ekonomiska utbyggnadsplanen, dels fördelning per år, dels över tid. 
  
 Mobila stationer (mnkr) 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 År 15 
  
 Antal stationer per år (ack) 
  
 6 375 
  
 19 882 
  
 21 181 
  
 26 393 
  
 29 551 
  
 30 766 
  
 30 766 
  
 Anskaffningsutgifter 
  
 96 
  
 68 
  
 154 
  
 78 
  
 47 
  
 18 
  
 Lån (ackumulerat) 
  
 96 
  
 163 
  
 318 
  
 396 
  
 443 
  
 461 
  
 461 
  
 Årliga kostnader 
  
 3 
  
 32 
  
 57 
  
 98 
  
 119 
  
 130 
  
 135 
  
 134 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 Med denna kalkyl som grund redovisas i nästa tabell års- kostnaderna för de mobila stationerna fördelat per användare enligt fördelningsnyckeln. Användarnas årliga kostnader ökar om fler stationer anskaffas. 
  
 Årskostn. mobila stationer (mnkr) 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 År 15 
  
 Polisen 
  
 1,3 
  
 15,4 
  
 27,4 
  
 44,9 
  
 53,6 
  
 58,0 
  
 60,3 
  
 Kustbevakningen 
  
 0,0 
  
 0,3 
  
 0,6 
  
 1,0 
  
 1,2 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 Tullverket 
  
 0,1 
  
 1,2 
  
 1,8 
  
 2,6 
  
 3,0 
  
 3,3 
  
 3,4 
  
 Kommunal räddningstjänst 
  
 1,3 
  
 12,8 
  
 22,8 
  
 41,2 
  
 51,0 
  
 56,2 
  
 58,4 
  
 Akutsjukvård Landsting/regioner 
  
 0,2 
  
 2,1 
  
 3,9 
  
 7,4 
  
 9,1 
  
 9,9 
  
 10,3 
  
 Försvarsmakten 
  
 0,0 
  
 0,3 
  
 0,6 
  
 1,0 
  
 1,2 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 Summa 
  
 3 
  
 32 
  
 57 
  
 98 
  
 119 
  
 130 
  
 135 
  
 13.2.4 
  
 Användarnas avgifter till förvaltningsorganisationen 
  
 Principer för avgiftssättning 
 Användarnas avgifter syftar till att täcka de gemensamma kost- naderna, dvs. de kostnader förvaltningsorganisationen har för drift, underhåll, utveckling och administration. Hur stora avgifterna blir för den enskilde användaren avgörs emellertid av principer för avgiftssättning. Vi anser att följande principer bör läggas till grund för det framtida avgiftssystemet. 
  
 Avgifterna skall sättas enligt full kostnadstäckning på medel- lång sikt. 
  
 Avgiftssystemet skall upplevas som rättvist av användarna. 
  
 Avgiftssystemet skall vara homogent, dvs. samma priser i hela landet för likartad användning (undantag för användare som genererat tilläggskrav och därför får betala för det). 
  
 Avgiftssystemet skall vara transparent och enkelt att förstå och tillämpa. 
  
 Avgifterna bör i huvudsak tas ut per mobil station. 
  
 Inget debiteringssystem per samtal  
  
 (billing-system) 
  bör införas. Istället bör avgifterna anpassas till utnyttjandegrad genom ett tariffsystem som utgörs av schablonavgifter. Vår utgångspunkt är att tre olika nivåer bör etableras vilka speglar trafikintensitet (låg, genomsnittlig och högintensiv använd- ning), men detta kan behöva modifieras. Tarifferna bör ses över 
 135 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 efter en tid för att bl.a. bedöma om de ligger rätt för att full kostnadstäckning skall uppnås. 
 Dessa principer har underställts skydds- och säkerhetsmyndig- heterna (för kommunerna respektive landstingen och regionerna Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet) som samt- liga har ställt sig bakom dem. Vi kommer att arbeta vidare med att ta fram en avgiftsmodell under våren i nära samarbete med användarorganisationerna. 
 Grund för beräkning 
 Vi har gjort en beräkning av hur förvaltningsorganisationernas kostnader enligt ekonomiska planen för utrullning fördelas per huvudman enligt antal mobila stationer som fördelningsnyckel. Fördelningsnyckeln innebär att vi slår fast principen för hur finan- sieringsansvaret skall fördelas mellan användarna. Med denna modell förordar vi således inte vilken andel som varje användar- organisation skall stå för eftersom det kommer att avgöras av hur många mobila stationer som de facto ansluts till systemet 
 Vi vill samtidigt understryka att beräkningen  
 inte  
 visar hur mycket varje användarorganisation kommer att behöva betala eftersom det krävs ställningstagande till vilken avgiftsmodell som skall tillämpas. Istället visar beräkningen kostnaden för varje användarorganisation om samtliga var genomsnittliga användare av systemet. Annorlunda uttryckt redovisas i tabellen kostnaden för varje användare om det enbart fanns en avgift för alla. Med tillämpning av principen om tarifferade avgifter kommer alltså en lågintensiv användare med all sannolikhet att få betala en lägre kostnad än vad som antyds av genomsnittsbeloppet enligt tabellen. På samma sätt kan en högintensiv användare räkna med att avgifts- kostnaden blir högre än vad som illustreras av genomsnittskost- naden. Dessutom måste beaktas att ett högre antal anslutna mobila stationer av en viss användarorganisation än vad som uppgivits till RAKEL också påverkar finansieringsansvaret. 
 För att kunna kalkylera användaravgifterna under utbyggnads- fasen måste även antaganden om när användarna skall börja betala avgifter och på vilken bas avgifterna skall beräknas. I fråga om när avgifter skall betalas är vår utgångspunkt att de skall börja betalas 
 136 
 SOU 2003:10 RAKELs kostnadsberäkningar 
 efter det att systemet tas i operativ drift i berört län, dvs. när test- och verifieringsfasen avslutats. 
 När det gäller basen för avgiftsberäkningen anser vi att den kostnadsnivå som gäller vid ett fullt utbyggt system bör tillämpas med undantag för år 2005 som är det första året på den operativa driften för den första etappen (Skåne, Blekinge och Kalmar). Istället bör förvaltningsorganisationens faktiska kostnader för det året ligga till grund för avgiftsberäkningen det året. Eftersom kostnaderna för infrastrukturen är billigare i de södra länen innebär detta att förvaltningsorganisationen går med ett visst överskott åren 2006 2009. 
 Ställningstagandet om basen för avgiftsuttaget motiveras främst av principen om nationellt baserade tariffer men det ger också förvaltningsorganisationen något mindre sårbarhet om anslut- ningen av användarna skulle dra ut på tiden. Motivet för att låta avgifterna år 2005 baseras på förvaltningsorganisationens aktuella kostnader det året är att de som första län kommer att fungera som piloter vars erfarenheter kommer att komma länen i den fortsatta utbyggnaden till godo. 
 I beräkningarna av de genomsnittliga avgifterna per användare har dessa båda ställningstaganden beaktats. I beräkningarna beaktas också förslaget att staten inledningsvis skall subventionera avgifter- na för användarna (se vidare kapitel 14). 
 Kostnadsberäkning 
 I följande tabell redovisas den genomsnittliga årskostnaden för resp. användarorganisation i form av avgifter till förvaltningsorga- nisationen. Vi vill återigen understryka att denna fördelning inte visar vad berörd huvudman de facto kommer att behöva betala i användaravgifter till förvaltningsorganisationen eftersom det påverkas av avgiftsmodellen. I tabellen inkluderas även användar- kostnaderna för de mobila stationerna (13.2.3) för att ge en mer fullständig bild av de kostnader som det gemensamma systemet kan medföra. 
 137 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 Årskostnad mob. station och en 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 2009 
  
 2010 
  
 fiktiv, genomsnittlig, avgiftsnivå 
  
 (Mnkr) 
  
 Polisen 
  
 1,3 
  
 28,8 
  
 100,9 
  
 179,1 
  
 245,7 
  
 281,1 
  
 287 
  
 Kustbevakningen 
  
 0,0 
  
 0,5 
  
 2,1 
  
 3,6 
  
 5,3 
  
 6,3 
  
 6 
  
 Tullverket 
  
 0,1 
  
 2,6 
  
 6,6 
  
 10,9 
  
 13,9 
  
 16,0 
  
 16 
  
 Kommunal räddningstjänst 
  
 1,3 
  
 26,0 
  
 82,4 
  
 157,6 
  
 233,1 
  
 270,1 
  
 277 
  
 Landsting/regioner 
  
 0,2 
  
 4,0 
  
 13,8 
  
 27,5 
  
 41,5 
  
 48,0 
  
 49 
  
 Försvarsmakten (stöd till sh) 
  
 0,0 
  
 0,5 
  
 2,1 
  
 3,6 
  
 5,3 
  
 6,3 
  
 6 
  
 Summa 
  
 3 
  
 63 
  
 208 
  
 382 
  
 545 
  
 628 
  
 642 
  
 (Summa FTN) 
  
 3 
  
 55 
  
 172 
  
 315 
  
 444 
  
 510 
  
 522 
  
 Beräkningen, som inte inkluderar de övergångskostnader som faller på användarna, visar att de totala genomsnittliga användarkost- naderna, dvs. för såväl mobila stationer som avgifter, successivt ökar från 3 miljoner kr 2004 till knappt 650 miljoner kr i ett fullt utbyggt system år 2010. Som tidigare nämnts ingår emellertid inte eventuella behov av nyinvesteringar i systemet under den ursprungliga investeringens ekonomiska livslängd. Den främsta orsaken till ökningstakten är givetvis att kostnaderna ökar i takt med utbyggnaden. Om avgifterna enbart skulle sättas till ett enhetspris per mobil station, lika för alla, skulle alltså den kommunala räddningstjänsten och Polisen stå för ca 45 % av kostnaderna vardera och övriga användare alla under 10 %. Om någon användare ansluter fler mobila stationer kommer självklart dessa andelar att förändras. 
 Snittkostnaden för användarna per mobil station blir ca 21 000 kr/år när systemet är fullt utbyggt. Vi vill poängtera att om fler mobila stationer ansluts än det minimiantal som angivits minskar styckkostnaderna och därmed hur stor andel som respektive användarorganisation skall stå för. Om istället maxantalet mobila stationer används blir snittkostnaden istället ca 13 500 kr/år. Å andra sidan påverkar en lägre anslutning än det uppgivna minimiantalet kostnadsbilden negativt. 
 I och med vårt förslag om att avgifterna bör anpassas till utnyttjandegrad kommer de faktiska kostnaderna för respektive användare att se annorlunda ut än vad vi redovisat i tabellen. Den sektor vars verksamhet innebär lågintensivt nyttjande av radio- kommunikation kan alltså räkna med en lägre verklig kostnad, medan en huvudman vars verksamhet innebär högintensivt nyttjan- 
 138 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 de av systemet har att vänta en högre årskostnad per station än vad vår beräkning visar. 
  
 13.2.5 
  
 Övergångskostnader 
  
 Med övergångskostnader menar vi de engångsvisa kostnader som uppstår med anledning av skiftet från befintliga radiokommunika- tionssystem till det gemensamma systemet. Dessa kostnader är svåra att skatta då det beror på användarnas egna organisatoriska förhållanden. Vi gör bedömningen att de engångsvisa kostnaderna inte är av sådan betydelse att det föranleder en särskild finan- sieringsform, men bör också, som i dagsläget, kunna bli föremål för medfinansiering från den civila ramen (se vidare kapitel 14). 
 Övergångskostnaderna utgörs av anpassning av ledningssyste- men till det nya radiokommunikationssystemet, utbildning av användare och kostnaderna för ev. drift av dubbla system om användaren väljer att behålla det gamla systemet i drift ytterligare en tid när det gemensamma systemet tagits i operativ drift. 
 När det gäller  
 utbildning  
 av användare bedömer vi att den ope- rativa fältpersonalen (poliser, brandmän, ambulansförare m.fl.) behöver en fyra timmars utbildning. Operatörer i ledningscentraler och personer med sambandsuppgifter vid krisledning torde behöva det dubbla, dvs. åtta timmar. Vi antar att utbildningen i normal- fallet bör kunna täckas av normal utbildnings- och fortbildnings- verksamhet, men det kommer naturligtvis att finnas undantag från den regeln. 
 Kostnaden för  
 dubbel drift  
 avgörs av hur länge berörd myndighet använder dubbla system. Det avgörs i sin tur av dels ur lång tid som är nödvändig innan myndigheten på ett för verksamheten säkert sätt kan övergå fullt ut till det nya systemet, dels behovet av att behålla gammal utrustning för att kunna samverka med andra som ännu inte gått över till det nya systemet (avser såväl organisationer som inte anslutit sig till det nya systemet där det finns, som företrädare från län som ännu inte blivit föremål för utbyggnad). Underlag för att kunna bedöma detta saknas idag, och kommer inte att finnas förrän varje användare inleder förberedelsearbetet inför en övergång. En vägledning av kostnaden för dubbel drift ges av de kostnader som användarna har för den befintliga radiokommunika- tionen. 
 139 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 Ytterligare en kostnad som tillkommer är  
 avskrivningskostnader- na  
 som är knutna till utrustning för det gamla systemet i det fall dessa inte redan är avskrivna. 
  
 13.2.6 
  
 Jämförelse med användarnas nukostnader 
  
 Givet de antaganden vi lagt till grund för beräkningarna kommer övergången till det gemensamma radiokommunikationssystemet innebära ökade kostnader för användarna än vad de har idag. En jämförelse mellan de faktiska kostnader som identifierades i nukostnadsanalysen antyder att det kan vara fråga om en ökning på mellan  
 50-100 
  % av kostnaderna i förhållande till kostnaderna för 2001 beroende på vilket scenario som jämförs med. För en lång- siktig investering av detta slag kan man dock inte beräkna alterna- tivkostnaden enbart utifrån nukostnaden. Hänsyn måste också tas till en rad andra faktorer. 
  
 Eftersom de nuvarande systemen är gamla är investerings- kostnaderna ofta avskrivna och belastar inte dagens system. 
  
 Med anledning av de senare årens arbete med ett gemensamt system har kostnaderna ofta hållits tillbaka även med anledning av att det inte är värt att kosta på nyanskaffningar eller stora åtgärder för underhåll i avvaktan på ett nytt och bättre system. 
  
 Det föreligger oacceptabla brister i dagens kommunikations- system, och det kommer under alla förhållanden att krävas nyinvesteringar för att komma till rätta med de allvarligaste bristerna. 
  
 Ett nytt gemensamt system skapar förutsättningar för bättre frekvensekonomi, större uthållighet, mindre risk för avlyssning och störningar samt en säker och effektiv mobil åtkomst till övriga  
  
 IT-system 
  inom myndigheterna. 
  
 Radiokommunikationskostnaderna påverkas av myndigheter- nas organisation och verksamhet för drift och underhåll samt utbildning. Ett gemensamt system ger möjligheter till samord- ningsfördelar. 
  
 Det skall också noteras att övergångskostnader som uppstår med anledning av bytet till det gemensamma systemet även uppstår när 
 140 
  
 SOU 2003:10 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 en användare förnyar ett äldre system eller gå över till ett nytt, individuellt, system. 
 Som framgår under finansieringskapitlet (kapitel 14) anser vi att det treåriga anslag som föreslås till förvaltningsorganisationen skall finansieras inom statsbudgeten genom omprioritering från andra anslag. Om omprioriteringen sker från anslag som i dagsläget kommer användarna till del innebär det en begränsning av användarnas ekonomiska utrymme. Samtidigt skall beaktas att vi även förordar att användarna skall ges möjlighet att söka stats- bidrag för medfinansiering av kostnaderna för de mobila stationer- na från anslaget för civilt försvar (Krisberedskapsmyndigheten, Räddningsverket och Socialstyrelsen). 
  
 13.2.7 
  
 Samhällekonomisk bedömning 
  
 Det har inte ingått i RAKELs uppdrag att presentera en samhälls- ekonomisk kalkyl över kostnaderna för att införa ett gemensamt radiokommunikationssystem respektive för att avstå från att införa ett sådant system. 
 För att kunna föra mer preciserade beräkningar av detta slag krävs kunskaper om varje användares unika situation vad gäller deras olika befintliga radiosystem och dessas ekonomiska livs- längder. Vidare behöver man göra antaganden om alternativet för respektive användarorganisation är att modifiera de befintliga analoga systemen eller om det är att anskaffa digitala system. I ljuset av dessa antaganden måste skattningar även göras av vad respektive modifiering eller nyanskaffning kan tänkas kosta. 
 Om det hade varit frågan om endast några system eller några myndigheter hade denna väg varit framkomlig, men istället är det frågan om över 300 myndigheter med ett långt större antal system. Eftersom en kalkyl av detta slag förutsätter omfattande data- insamling och en mängd vanskliga antaganden, anser vi att den med fördel kan ersättas av mera övergripande bedömningar. Vi erinrar oss det gamla talesättet att det är bättre att ha ungefär rätt än exakt fel. 
 Följande faktorer talar för att en satsning på det gemensamma systemet är samhällsekonomiskt lönsamt. 
  
 Möjligheten att i det gemensamma systemet kommunicera mellan myndigheter som samverkar i en operativ insats skapar förutsättningar för snabbare och säkrare insatser vilket kan 
  
 141 
  
 RAKELs kostnadsberäkningar 
  
 SOU 2003:10 
  
 spara människoliv, leda till minskade sjukvårdskostnader och undvika att ekonomiska värden går till spillo. 
  
 Ett nytt system som är skyddat för avlyssning möjliggör effektivare informationsöverföring. Detta underlättar brotts- bekämpning och främjar skydd av personuppgifter och därmed den personliga integriteten. 
  
 Upphandling av ett gemensamt system för alla skydds- och säkerhetsmyndigheter ger stordriftsfördelar som inte uppstår om varje myndighet agerar själv. Detta gör det i sin tur möjligt att pressa priserna gentemot leverantörer. 
  
 Alternativet till ett gemensamt system är inte att de potentiella användarna utan vidare åtgärder kan fortsätta med sina befint- liga system. Den största statliga användaren Polisen måste ändå omgående investera i ett nytt system för storstäderna om det gemensamma systemet inte kommer till stånd nu. Representan- ter för andra användare vittnar om stora brister i sina egna system som måste åtgärdas om de inte kan rättas till genom ett gemensamt system inom den närmaste tiden. I vår nukostnads- analys har vi sett exempel på eskalerande underhållskostnader för gamla system som i sig är avskrivna sedan länge. 
  
 Ett gemensamt system skapar också förutsättningar för besparingar eller effektivare resursutnyttjande hos användarna. Detta beror dels på att kostnader som myndigheterna har idag för att äga, driva och underhålla de befintliga systemen som det gemensamma systemet kan ersätta, inkl. mobiltelefoni, faller bort, dels att möjligheter ges till mer effektiva och samordnade ledningsinsatser. 
  
 142 
 14 Finansiering 
  
 Infrastrukturen finansieras av staten. Den första etappen (2004 2006) finansieras från anslag i statsbudgeten och den andra etappen (2007 2009) med lån. 
  
 De årliga kostnaderna finansieras med avgifter från användarna, men staten föreslås subventionera verksamheten de tre första åren med ett driftsbidrag. 
  
 Förslaget innebär en total statsbudgetbelastning för 2004 2006 på ca 720 miljoner kr fördelat på ca 180 miljoner kr år 2004, 310 miljoner kr år 2005 och 230 miljoner kr år 2006. Lånen för infrastrukturen uppgår till totalt knappt 1,7 miljarder kr 2007 2009. Lånestocken minskar successivt i takt med amor- teringarna till dess nya lån behöver upptas på grund av nyinves- teringar. 
  
 Finansieringen från statsbudgeten för infrastrukturen och driftsbidrag bör anvisas förvaltningsorganisationen på ett nytt separat ramanslag. 
  
 Statsbudgetbelastningen bör i sin helhet finansieras med om- prioriteringar från andra anslag i statsbudgeten inom utgifts- 
  
 områdena 3 (Skatt, tull och exekution), 4 (Rättsväsendet), 6 (Försvar samt beredskap mot sårbarhet), 19 (Regional utjäm- ning och utveckling) och 25 (Allmänna bidrag till kommuner). Överföringen av anslagsmedel mellan olika utgiftsområden föranleder en teknisk justering av berörda utgiftsramar för att garantera en statsbudgetneutral lösning. 
  
 Användarna föreslås finansiera avgifterna med egna medel. 
  
 Användarna bör erhålla bidrag från anslaget för civilt försvar för medfinansiering av kostnader för anpassning av led- ningscentraler, anskaffning av mobila stationer och utbild- 
  
 143 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 ning/övningar. Stöd till radiokommunikation från den civila ramen bör fortsättningsvis endast lämnas för det gemensamma systemet (mjukt obligatorium) vilket bör ges prioritet och beaktas av beredskapsmyndigheterna i planeringen redan under 2003. 
  
 I förhandlingarna med Svenska kommunförbundet om nya avtal om ersättning till kommunerna för planering av verk- samhet för höjd beredskap m.m. bör staten verka för att medel inom ramen för avtalsbeloppet under hela utbyggnadsperioden specialdestineras till kommuners anslutning till det gemen- samma systemet. 
  
 Finansieringen av det gemensamma systemet påverkas av flera faktorer. De viktigaste är huvudmannen för det gemensamma systemet, kostnaderna och när de faller ut, finansieringsmodell för betalning av det gemensamma systemet, användaranslutning och avgiftstariffer. Till detta kommer att användarna också skall finansiera de kostnader som faller på dem. 
  
 14.1 
  
 Finansiering av de gemensamma kostnaderna 
  
 14.1.1 
  
 Avgiftsfinansiering av driftskostnaderna med en inledande statlig subvention 
  
 Som redan framgått anser vi att förvaltningsorganisationen skall vara avgiftsfinansierad, vilket innebär att alla kostnader för anskaff- ning, drift, underhåll och utveckling av det gemensamma radio- kommunikationssystemet skall bekostas av användarna. Det finns dock vägande skäl för att staten inledningsvis även bör subven- tionera driftskostnaderna. Det första året, 2004, har förvaltnings- organisationen med all sannolikhet inte några avgiftsinkomster alls eftersom det ägnas åt utbyggnad och tester i den första etappen. Utan ett bidrag för täckandet av kostnaderna skulle förvaltnings- organisationen gå med underskott sitt första år. Skälen för statlig subvention de närmast följande åren är främst att ge incitament till användarna att satsa på en tidig anslutning, men en intäktsgaranti av detta slag ger även förvaltningsorganisationen en stabilare situa- tion eftersom det kommer att ta ett tag innan förvaltningsorgani- sationen kan räkna med att inkomsterna börjar komma in. 
 144 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 Vi förordar mot denna bakgrund att staten via statsbudgeten anslår ett driftsbidrag för de tre första åren där bidraget beräknats som en andel av förvaltningsorganisationens beräknade årskostna- der. Bidraget bör trappas ned successivt genom att utgöra 100 % av förvaltningsorganisationens årskostnader år 1 (2004), 50% år 2 (2005) och 37% år 3 (2006). 
 Att staten ikläder sig detta åtagande är naturligt med hänsyn till statens ansvar för ett säkert samhälle för medborgarna bl.a. genom åtgärderna för civil beredskap. Detta kommer bl.a. till uttryck i prop. 2001/02:158 där regeringen klargör att staten bör verka för att ge samhället erforderlig krishanteringsförmåga på lokal, regional och nationell nivå för såväl svåra påfrestningar på samhället i fred som höjd beredskap. En förutsättning för en effektiv krishantering är att de samhällsviktiga aktörerna kan samverka på ett effektivt sätt, vilket i sin tur förutsätter att kommunikationsmöjligheterna mellan samverkansparterna är goda. Till detta kommer att staten har ett starkt intresse av att underlätta att snabb anslutning sker för att så fort som möjligt få in finansiärer i systemet. 
  
 14.1.2 
  
 Finansiering av anskaffningskostnaderna för infrastrukturen 
  
 Vi bedömer att förvaltningsorganisationen, i likhet med vad som skett i de flesta europeiska länder, måste anskaffa och därmed stå som ägare till systemet. För detta talar trots allt den begränsade kommersiella potentialen. Ägandet gör det också lättare att driva och utveckla systemet i enlighet med användarnas intressen och behov. Infrastrukturen i övrigt bör dock kunna upphandlas varför det inte ger upphov till anskaffningsutgifter utan utgör drifts- kostnader. 
 Medel för finansiering av anskaffningsutgifterna bör enligt vår uppfattning anvisas centralt. Även om inget ställningstagande gjorts angående förvaltningsorganisationen, vilket vi skall åter- komma till i en senare rapport, ser vi inte någon annan möjlighet än att staten tillhandahåller nödvändigt kapital. Detta kan endera ske genom anslag i statsbudgeten eller genom lån i Riksgäldskontoret. 
 145 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 Vad säger budgetlagen? 
 I lagen (1996:1059) om statsbudget finns regler för finansiering av investeringar. Av 20 § framgår att anläggningstillgångar som an- vänds i statens verksamhet skall finansieras med lån i Riksgälds- kontoret och av 22 § framgår att andra tillgångar än de som nämns i 20 § skall finansieras med anslag. I 23§ lämnas emellertid en ventil som möjliggör finansiering på annat sätt än vad som följer av de nämnda paragraferna efter beslut av riksdagen. 
 I förarbetena till lagen (prop. 1995/96:220) utvecklas motiven för när en viss finansieringsform skall väljas. Här klargörs att låne- finansiering av anläggningstillgångar skall avse tillgångar som utgör produktionsfaktorer i myndighetens verksamhet (investeringar för förvaltningsändamål) såsom maskiner, inventarier och ADB- system. Detta ställs i kontrast till anskaffningar av andra tillgångar för staten, bl.a. infrastrukturella investeringar, som enligt pro- positionen skall finansieras med anslag. 
 De infrastrukturella investeringarna kan enligt propositionen, till skillnad från investeringar för förvaltningsändamål, sägas utgöra resultatet av myndigheternas verksamhet och används främst av andra än staten. Som exempel nämns vägar och järnvägar. Inves- teringarna har ett samhällsekonomiskt värde men ger i allmänhet ingen monetär avkastning till staten. Som argument för anslags- finansieringen av denna typ av investeringar anförs att riksdagen får en bättre överblick och större inflytande än lånefinansiering. Vidare sägs att det i regel är fråga om stora och betydande reala resurser och att en betydande produktionskapacitet tas i anspråk. 
 Undantagsparagrafen motiverade regeringen med att affärs- verken i princip inte disponerar några anslag på statsbudgeten varför deras investeringar i princip inte kan finansieras med anslag. Istället finansieras investeringarna med lån eller på annat sätt. Riks- dagen tar istället ställning till investeringsplaner för investerings- verksamheten. Ett annat undantag som regeringen ville möjliggöra var att en del av investeringen finansieras med anslag och en del med lån i sådana fall investeringen inte kan förväntas ge tillräcklig avkastning. Ytterligare ett exempel som nämns där investeringen helt eller delvis kan finansieras med ett internt lån är när avgifter tas ut för utnyttjandet av en trafikanläggning. Slutligen anförs att det också kan tänkas att någon myndighet bör ges särskilda möjligheter till finansiering av investeringar, t.ex. som ett led i en försöksverksamhet. 
 146 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 Bedömning och förslag 
 Vi anser att förarbetena inte ger en tydlig vägledning om vilken finansieringsform som bör väljas för det gemensamma radiokom- munikationssystemet. Att systemet inte är en produktionsresurs i förvaltningsorganisationens verksamhet utan snarare verksamheten i sig som tillhandahålls både statliga och andra aktörer kan uppfattas tala för att anslagsfinansiering bör gälla. Frågan är dock om investeringen kan anses vara infrastruktur i den mening som avses i 22 § i budgetlagen? 
 Att infrastrukturen skall brukas av flera olika huvudmän och inte enbart statliga organ kan möjligen antyda att så är fallet. Samtidigt är det uppenbart är att radiokommunikationssystemet inte kan jämställas med klassiska infrastrukturella investeringar som vägar vilka normalt är tillgängliga för allmänheten. Istället är det fråga om en investering som används i förvaltningsorganisationens verksam- het för att tillhandahålla tjänster till en relativt begränsad krets för fullgörandet av ett offentligt åtagande. Det handlar vidare om en investering som ersätter utrustning som i dagsläget utgör anlägg- ningstillgångar för förvaltningsändamål vid berörda myndigheter vilka lånefinansieras. Vidare talar ställningstagandet att det skall vara fråga om en avgiftsfinansierad verksamhet att jämställa med affärsverken och andra avgiftsfinansierade myndigheter för att investeringarna borde lånefinansieras. 
 En fördel med lånefinansiering som bör nämnas i sammanhanget är att det uppstår årliga kostnader hos förvaltningsorganisationen för räntor och avskrivningar som enkelt kan inkluderas i använ- darnas årsavgifter/motsv. Det ger alltså en metod att involvera samtliga användare i finansieringen av infrastrukturen även om staten, som för anslagsfinansiering, få stå för den huvudsakliga risken. 
 Vår slutsats är att grundprincipen bör vara att anskaffningen av systemet lånefinansieras. Vi anser emellertid att investeringen inledningsvis bör anslagsfinansieras med medel på ett för förvalt- ningsorganisationen särskilt uppfört anslag i statsbudgeten. Skälet för detta ställningstagande är att förutsättningarna att kunna finan- siera även räntorna i den inledande första fasen med användar- avgifter inledningsvis bedöms som små. Genom anslagsfinansie- ringen minskar de kostnader som användarna behöver täcka vid anslutning vilket därmed underlättar en snabb anslutning. 
 147 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 Vi föreslår mot denna bakgrund att investeringsutgifterna för anskaffningen av systemet avseende den första fasen anslagsfinan- sieras på ett särskilt anvisat anslag i statsbudgeten för att övergå till att lånefinansieras från och med den andra fasen. Kapitalkost- naderna för dessa lån, vilka utgör gemensamma kostnader, inklu- deras i de årskostnader som skall täckas med användaravgifter. Även framtida utveckling och återinvesteringar i systemet förutses lånefinansieras. Om det vore så att inga förbättringsinvesteringar behöver göras i systemet under dess ekonomiska livslängd innebär det att förvaltningsorganisationen successivt amorterar ned lånen med minskade räntekostnader som följd. Men när återinvestering sedan sker av den avskrivna infrastrukturen behöver nya lån upptas med behov av ökad låneram som följd. Detsamma gäller självklart även i de fall förbättringsinvesteringar behöver göras i den infrastruktur som ännu inte är avskriven. 
 Finansiering av förvaltningsorganisationens investeringar och drift påverkas av när kostnaderna uppstår vilket i sin tur avgörs av dels periodiseringen av investeringen, dels den ekonomiska livs- längden. När utbyggnaden kan göras för respektive etapp slås fast först i samband med upphandlingen. Detta försvårar en exakt bedömning av fördelningen av utgifterna per år, vilket i sin tur försvårar en jämförelse mellan statsbudgeteffekterna av anslags- finansiering resp. lånefinansiering. Om lånefinansiering väljs, torde flera lån komma att upptas mot bakgrund av den skilda eko- nomiska livslängden för olika komponenter i infrastrukturen. På så sätt undviks risken att lån kvarstår för komponenter som utran- gerats. 
  
 14.1.3 
  
 Ekonomiska konsekvenser för staten 
  
 Vårt huvudförslag innebär att statens åtagande blir att stå för finansieringen av anskaffningsutgifterna för infrastrukturen på knappt 2,3 miljarder kr. Belastningen på statsbudgeten blir till följd av anslagsfinansieringen av den första etappen (2004 2006) totalt drygt 610 miljoner kr, medan lån i Riksgäldskontoret uppgår till knappt 1,7 miljarder kr när utbyggnaden är färdig (2009) för att sedan minska i takt med amorteringarna till dess nyinvesteringar föranleder upptagande av nya lån. 
 Innebörden av förslaget att staten skall subventionera drifts- kostnaderna de tre första åren, med en successivt minskande andel 
 148 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 och baserat på antagandena i huvudscenariot, är en belastning på statsbudgeten på totalt ca 100 miljoner kr 2004 2006 fördelat på 28 miljoner kr 2004, 31 miljoner kr 2005 och 42 miljoner kr 2006. 
 Om man istället utgår från den skattning vi gjort av FTN- scenariot innebär åtagandet att svara för anskaffningen av infra- strukturen en anslagsbelastning på knappt 600 miljoner kr 2004 2006 och lån ca 1,6 miljarder kr vid utbyggnadens slut. Subventionen av driftskostnaderna blir totalt ca 80 miljoner kr 2004 2006. 
 I följande tabell redovisas den totala statsbudgetbelastningen som följer av vårt förslag: 
  
 Statsbudgetbelastning (mnkr) 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 Summa 
  
 Utgifter 
  
 Anskaffning av infrastruktur 
  
 154 
  
 277 
  
 183 
  
 614 
  
 Driftbidrag 
  
 28 
  
 31 
  
 42 
  
 101 
  
 Summa anslag till Förvaltningsorganisationen 
  
 182 
  
 308 
  
 225 
  
 715 
  
 (Summa anslag till Förvaltningsorg. FTN) 
  
 (172) 
  
 (286) 
  
 (205) 
  
 (663) 
  
 Vårt huvudalternativ innebär således en total belastning på stats- budgeten för åren 2004 2006 på ca 720 miljoner kr. Med använd- ning av FTN uppskattar vi anslagsbehovet till totalt ca 675 miljo- ner kr för treårsperioden. 
  
 14.1.4 
  
 Anslagskonstruktion för finansiering från statsbudgeten 
  
 Medlen som övergångsvis föreslås lämnas till förvaltningsorga- nisationen på statsbudgeten kan anvisas på olika sätt. Vi förordar att medlen anvisas på ett nytt separat anslag. Vi antar att valet av utgiftsområde för detta anslag torde stå mellan utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet (i anslutning till anslaget för civilt försvar) och utgiftsområde 22 Kommunikationer (i an- slutning till anslaget för ersättning till SOS Alarm AB). 
 Om förvaltningsorganisationen blir en statlig myndighet bör anslaget ställas till förvaltningsorganisationens disposition och tilldelas i form av ramanslag. Ramanslaget medger möjlighet till såväl anslagssparande som anslagskredit, vilket är en fördel med tanke på att det är osäkert när i tiden kostnaderna för infra- strukturen, men även finansieringen av driftskostnaderna genom 
 149 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 användaravgifter, infaller. Om förvaltningsorganisationen istället blir ett bolag blir anslaget istället ett rent bidragsanslag från vilket medel utbetalas till bolaget. 
 Anslaget bör av transparensskäl delas upp i två anslagsposter, en för infrastrukturutgifter och en för driftsbidraget. Den förra anslagsposten kopplas till det beställningsbemyndigande som rege- ringen, enligt vår bedömning, måste inhämta från riksdagen för att RAKEL skall kunna avsluta upphandlingen genom att ingå avtal och därigenom ikläda staten ekonomiska förpliktelser 
  
 14.1.5 
  
 Finansieringskällor för finansiering av belastningen på statsbudgeten 
  
 Ett nytt anslag i statsbudgeten innebär ett ökat tryck på utgifts- taket. I vårt direktiv klargörs att kostnaderna för det gemensamma systemet skall finansieras inom berörda statliga myndigheters anslag. Vi anser därför att anslagsbeloppet måste finansieras genom omprioritering från andra anslag i statsbudgeten som gagnar ända- målet eller användarna. Detta borde inte vara kontroversiellt med tanke på att berörda myndigheter i dagsläget finansierar anskaff- ning och drift av befintliga kommunikationssystem med egna resurser. Här visar nukostnadsanalysen vilka summor det är fråga om som bortfaller för de befintliga systemen. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att användarnas kostnader också kommer att ersättas med avgifter till förvaltningsorganisationen och kost- nader för de mobila stationerna. 
 Vårt förslag till omprioritering innebär att medel även kommer att överföras från anslag som ligger inom andra utgiftsområden än det utgiftsområde inom vilket det nya anslaget för förvaltnings- organisationen uppförs. För att säkra en statsbudgetneutral lösning behöver därför utgiftsramarna för berörda utgiftsområden bör bli föremål för en teknisk justering. 
 Vi har inventerat vilka finansieringskällor som borde kunna komma ifråga och kommit fram till att följande utgiftsområden och anslag bör bli föremål för omprioritering till anslaget för förvalt- ningsorganisationen: 
  
 Utgiftsområde 3; anslaget för Tullverket 
  
 Utgiftsområde 4; anslaget för Polisen 
  
 Utgiftsområde 6; anslagen för civilt försvar, Kustbevakningen och Försvarsmakten 
  
 150 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 Utgiftsområde 19; regional utjämning och utveckling 
  
 Utgiftsområde 25; allmänna bidrag till kommunerna 
  
 Några av dessa utgiftsområden finansierar bidrag till flera olika användarorganisationer, övriga är förvaltningskostnadsanslag för berörda statliga myndigheter. Genom att även inkludera de kollektiva anslagen ges möjlighet att få indirekt medfinansiering från de  
 icke-statliga 
  användargrupperna. När det gäller utgifts- område 25 Allmänna bidrag till kommunerna avstår vi från att ta ställning till om medlen bör tas från anslaget för generellt stats- bidrag till kommuner och landsting eller anslaget för bidrag till särskilda insatser i vissa kommuner och landsting (eller från båda två). Detta får istället visa sig i förhandling mellan regeringen och Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet. Vi avstår även från att ta ställning till vilket eller vilka anslag som bör komma ifråga för omprioritering inom utgiftsområde 19 eftersom vi be- dömer att flera anslag kan vara aktuella. 
 I det följande presenteras berörda anslag/motsv. närmare. Mest utrymme ges åt anslaget för civilt försvar. 
 Civilt försvar 
 Anslaget för det civila försvaret uppgår till 1,9 miljarder kr år 2003. Anslaget är uppdelat på sex olika anslagsposter vilka motsvarar de sex samverkansområdena. De samverkansområden som främst be- rörs är främst samverkansområdet Teknisk infrastruktur men också de två samverkansområdena Områdesvis samordning, samverkan och information samt Skydd, undsättning och vård. 
 Principerna för vad medlen i den civila ramen skall användas till redovisas i prop. 2001/02:158 vilka godkändes av riksdagen. Av riksdagsbeslutet följer att utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet skall, när det gäller höjd beredskap inom det civila försvaret och svåra påfrestningar på samhället i fred, finansiera: 
  
 investeringar avseende svåra påfrestningar på samhället i fred som samtidigt i hög grad stärker förmågan vid höjd beredskap, 
  
 övnings- och utbildningsverksamhet som syftar till att ge sam- hället tillräcklig krishanteringsförmåga på lokal, regional och nationell nivå för såväl svåra påfrestningar på samhället i fred som höjd beredskap, 
  
 151 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 investeringar för höjd beredskap samt 
  
 viss internationell fredsfrämjande och humanitär verksamhet. 
  
 Försvarsutskottet framhöll i sitt betänkande att den civila ramen skall användas för både krig och fred, dock ej när det gäller investeringar som även fortsättningsvis bör finansieras inom ordinarie utgiftsområde. 
 Vidare fastslogs ett antal principer för statliga åtgärder och dess finansiering. Staten ansvarar för åtgärder som är specifikt inriktade på extrema händelser med låg sannolikhet och med mycket all- varliga och långtgående konsekvenser. Administrativa beredskaps- kostnader, kostnader för planläggning, utbildning av egen personal för kris- och krigsorganisation, övningsverksamhet m.m. skall finansieras av den verksamhetsansvarige. 
 Planläggning, utbildning och övning som är av större omfattning och som inte enbart berör den egna verksamheten utan syftar till samverkan mellan olika verksamheter och till att få krishan- teringssystemet att fungera bör dock inte alltid finansieras av den verksamhetsansvariga. Detta gäller planering samt utbildnings- och övningsverksamhet som berör flera samverkansområden eller flera myndigheter/aktörer inom ett samverkansområde och som syftar till hantering av svåra påfrestningar på samhället i fred eller väpnat angrepp. Staten skall även bidra till åtgärder som syftar till att ge samhället erforderlig krishanteringsförmåga på lokal, regional och nationell nivå för såväl svåra påfrestningar på samhället i fred som höjd beredskap. 
 Vi bedömer att de fastslagna finansieringsprinciperna medger att beredskapsmedel inom utgiftsområde 6 används till att finansiera kostnader förenade med det gemensamma radiokommunikations- systemet. 
 I budgetpropositionen för 2003 klargör regeringen att samhällets förmåga att förebygga och hantera olyckor måste utvecklas. Av- sikten är att ytterligare utveckla och samordna samhällets olycks- förebyggande verksamhet. Ett led i detta är bl.a. att öka det tvär- sektoriella samarbetet på området. Även om siktet främst synes vara inställt på tillsyn, statistikuppbyggnad och utbildningsverk- samhet är det vår mening att ett nationellt radiokommunikations- system väsentligt bidrar till uppfyllandet av regeringens mål. 
 Staten har under en lång rad av år i beredskapssyfte finansierat  
 radio-, 
  tele- och datakommunikationsutrustning inom räddnings- tjänsten, hälso- och sjukvården m.m. som också används i vardaglig 
 152 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 fredstida verksamhet. Att det förhåller sig på det sättet beror på att en effektiv insats i vid t.ex. höjd beredskap underlättas av att aktörerna använder samma utrustning som de använder för sina vardagsuppgifter. Kännetecknande för dagens utrustning är att den bygger på föråldrad teknik, anpassad till gårdagens behov i respek- tive verksamhet med begränsad möjlighet till kommunikation mellan de olika samverkansmyndigheterna. Det är denna utrustning som det gemensamma systemet är tänkt att ersätta vilket för med sig en ändamålsenlig  
 grundförmåga  
 för beredskapsaktörerna att kommunicera även när el- och telenäten i övrigt slagits ut (kris- beredskapsförmåga). 
 Då det gemensamma radiokommunikationssystemet innebär effektivare samverkans- och sambandsmöjligheter inom och mellan olika organisationer som verkar i händelse av kris och krig bidrar det till en förhöjd beredskapsförmåga. Det nya systemet bör även ha  
 krigsnytta  
 då de tänkta användarna har centrala uppgifter att säkerställa samhällets funktionssätt i händelse av krig. Krigsnyttan ökar också jämfört med de investeringar i kommunikationsutrust- ning som hittills finansierats med beredskapsmedlen eftersom det gemensamma systemet ger ökad funktionalitet i form av säkrare kommunikation, mindre sårbarhet och förutsättningar för effektivt samband inom och mellan huvudmän, inkl. Försvarsmakten. 
 För att ge en närmare indikation om möjligheterna att om- prioritera medel från den civila ramen följer en närmare redovisning av de berörda samverkansområdena, vilken typ av åtgärder som är aktuella inom respektive område, och i förekommande fall, våra bedömningar och förslag. 
 Samverkansområdet Teknisk infrastruktur  
 avser verksamhet under Krisberedskapsmyndigheten, Post- och telestyrelsen, Statens energimyndighet och Svenska kraftnät. 
  
 I Överstyrelsens för civil beredskap (ÖCB) planeringsunderlag till regeringen för det civila försvaret för 2003 föreslås 26 miljoner kr till krisberedskapsmyndigheten för kommunalteknisk försörj- ning och 12 miljoner kr för förebyggande  
 IT-säkerhet. 
  Det är dessa medel som tidigare använts för att finansiera bl.a. kommunikations- utrustning på kommunal nivå. Svenska kraftnät äskade för sin del 6 miljoner kr för en studie om inrättande av ett gemensamt  
 tele-/radiokommunikationsnät 
  för elbranschen. De 6 miljonerna kompletteras med ett förslag på 55 miljoner kr 2004 i investerings- planen för begränsat införande av systemet. 
 153 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 Vidare föreslog ÖCB att Krisberedskapsmyndigheten tilldelas en särskild pott på 40 miljoner kr för att, i linje med regeringens uttalande i prop. 2001/02: 158, öka robustheten och säkerheten i det kommande gemensamma radiokommunikationssystemet (TETRA). Regeringen inkluderade emellertid inte några medel i budgetpropositionen i avvaktan på resultatet av Clark arbete. 
 I ÖCB:s planeringsunderlag föreslås för  
 samverkansområdet Samordning, samverkan och information  
 sammanlagt 480 mnkr varav ca 250 mnkr avser Krisberedskapsmyndighetens egen verk- samhet och kostnader för avvecklingen av ÖCB. I övrigt inkluderas medel för avtalsbundna bidrag till kommuner resp. för att förstärka länsstyrelsernas åtgärder. 
 Den stora delen av återstoden av beloppet, 175 miljoner kr, utgörs av en schablonersättning till kommunerna för planering av verksamhet för höjd beredskap samt planeringen av extraordinära händelser när dessa är så omfattande att de kan anses vara en svår påfrestning på samhället i fred. Ersättningen utbetalas av Kris- beredskapsmyndigheten enligt avtal som innebär en ersättning till kommunerna per capita. Beloppet per capita skiljer sig mellan kommuner beroende på hotbilden så som den bedömdes i början på  
 90-talet 
  när avtal tecknades. Regeringen har uppdragit åt Kris- beredskapsmyndigheten att omförhandla avtalet med Svenska kommunförbundet som motpart i ljuset av den förändrade hot- bildssituationen. 
 Vi anser att frågan om det gemensamma radiokommuni- kationssystemet bör beaktas i denna omförhandling då det är rimligt att schablonersättningen kan ses som ett bidrag till kom- munerna för bl.a. användning av det gemensamma radiokom- munikationssystemet. Vi föreslår därför att staten vid omförhand- lingen verkar för att medel specialdestineras eller på annat sätt säkras för finansiering för medverkan i det gemensamma systemet. Det innebär att om en kommun inte ansluter sig kommer den att gå miste om det aktuella beloppet. 
 Länsstyrelsernas kostnader för investering och underhåll av kommunikationsutrustning finansieras i viss utsträckning från an- slaget för det civila försvaret. Vi anser att länsstyrelsernas kostna- der för de mobila stationerna bör medfinansieras från bidraget för samverkan. Bidrag till nödvändig utbildning kan erhållas från stödet till utbildning och övning. 
 Krisberedskapsmyndigheten disponerar anslagsposten för  
 sam- verkansområdet Skydd, undsättning och vård  
 som avser åtgärder vid 
 154 
 SOU 2003:10 Finansiering 
 bl.a. Rikspolisstyrelsen, Socialstyrelsen, Räddningsverket och Tull- verket. 
 I ÖCB:s planeringsunderlag föreslås att Rikspolisstyrelsen (RPS) erhåller 41 mnkr för beredskapspolisens behov, varav 4,4 miljoner kr av kommunikationsutrustning anpassad till polisens nationella radiosystem 70M för att klara beredskapspolisens behov utanför storstäderna. Tidigare Long 24 miljoner kr för att klara beredskapspolisens behov med hjälp av det planerade gemen- samma  
 TETRA-systemet, 
  men detta belopp har frusit inne då beslut om upphandlingen dragit ut på tiden. RPS gör bedömningen att det gemensamma systemet också kan täcka beredskapspolisens behov där och när det byggts ut, men i avvaktan på det anser polisen att det akuta behovet för beredskapspolisen behöver uppfyllas. 
 När det gäller Socialstyrelsen framgår av deras årsredovisning för 2001 att styrelsen utnyttjade drygt 150 miljoner kr för bered- skapsrelaterade åtgärder finansierade från den civila ramen. 20 mil- joner kr av beloppet avsåg teknisk funktionssäkerhet och drygt 30 miljoner kr avsåg utbildning och övning. ÖCB föreslår i sitt planeringsunderlag till regeringen att Krisberedskapsmyndigheten bör avsätta 116 miljoner kr för Socialstyrelsen. I detta belopp ingår 15 miljoner kr för lednings- och informationssystem, 1,5 miljoner kr regional verksamhet samt 23 miljoner kr utbildning och övning. 
 När det gäller Räddningsverket anvisades 2001 en dryg miljard kronor för totalförsvarsåtgärder finansierat från den civila ramen. Drygt 380 miljoner kr nyttjades för samhällets räddningstjänst. Till detta kommer en dryg halv miljard (552 miljoner kr) som betalades ut som ersättning till kommunerna enligt avtal. I ÖCB:s planeringsunderlag för 2003 föreslås att Räddningsverket erhåller totalt 340 miljoner kr för samverksansområdet Skydd, undsättning och vård varav 10 miljoner kr avser sambandssystem, skyddsrum 70 miljoner kr och utbildning 76 miljoner kr. 
 Räddningsverket har till RAKEL redovisat omfattningen av sin medfinansiering till kommunernas radiokommunikationssystem (fasta installationer i sambandssystem) från den civila ramen. År 2000 uppgick kostnaderna till 16,7 miljoner kr, år 2001 22,2 mil- joner kr och t.o.m. oktober 2002 18 miljoner kr. Utgifterna avsåg medfinansieringsbidrag till kommunerna, dels i form av kontant- ersättning och dels i form av tillhandahållen materiel, samt kost- nader för materiel i de statligt ägda länsradiosystemen. Vid in- förandet av det gemensamma radiokommunikationssystemet, bör 
 155 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 all motsvarande finansiering öronmärkas för investeringar i det nya systemet. 
 I ÖCB:s planeringsunderlag framgår att Tullverket även begärt 2,4 miljoner kr för att ansluta Stockholmregionen samt  
 IT-avdel- 
  ningen i Luleå till försvarets telenät med målet att alla sex regioner skall anslutas på sikt. 
 Utgiftsområde 25: Allmänna bidrag till kommunerna 
 Medlen inom utgiftsområde 25 syftar till att uppfylla målet att skapa goda och likvärdiga förutsättningar för kommuner och landsting att uppnå de nationella målen inom olika verksamheter. 
 Det generella statsbidraget uppgår år 2003 till 43,1 miljarder kr och betalas ut till kommuner och landsting. Bidraget utgör ett allmänt finansiellt stöd men fungerar också som ett instrument för att genomföra ekonomiska regleringar mellan staten och kommun- sektorn. Anslaget fördelas i huvudsak med ett enhetligt belopp per invånare till kommuner respektive landsting. 
 Bidraget till särskilda insatser i vissa kommuner och landsting är också intressant i sammanhanget. Anslaget uppgår år 2003 till knappt 350 miljoner kr. Syftet med bidraget är bl.a. att tillfälligt bistå kommuner och landsting som på grund av speciella om- ständigheter hamnat i en svår ekonomisk situation. Det används också för andra ändamål som att stödja samverkan. 
 Den kommunala räddningstjänsten utgör tillsammans med akutsjukvården inom landstingen den största potentiella användar- gruppen av alla för det gemensamma systemet. Som vi visat tidigare är en effektiv radiokommunikation viktig för att kommunen och landstingen skall kunna genomföra sina uppgifter på ett effektivt sätt. Eftersom de operativa insatserna ofta sker i samverkan med andra skydds- och säkerhetsmyndigheter är ett gemensamt radio- kommunikationssystem högt prioriterat. Detta har bl.a. manifeste- rats i brev från Svenska kommunförbundets och Landstings- förbundets ledningar till regeringen där man understryker vikten av att det gemensamma systemet snarast kommer till stånd. De båda användargruppernas starka intresse har också visats genom aktivt engagemang i vårt arbete både från enskilda företrädare för kommuner och landsting och från deras förbund. 
 Frågan om delaktighet i finansieringen från kommun- och lands- tingsvärlden har setts som en svårighet under de tidigare utred- 
 156 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 ningarna, och nämns också i Riksdagens revisorers rapport. Revi- sorerna menar att den s.k. finansieringsprincipen gäller om staten skulle ålägga kommunerna och landstingen att delta i finan- sieringen. Finansieringsprincipen har bidragit till att vi inte föreslår ett obligatorium, även om det inte är fastställt att den faktiskt är tillämplig på det gemensamma radiokommunikationssystemet eftersom det inte är fråga om att överföra en ny uppgift på kommuner och landsting utan ett medel för berörda användare att kunna utföra deras lagreglerade uppgifter. Det är i detta perspektiv vi menar att Svenska Kommunförbundets och Landstings- förbundets brev kan ses, dvs. att deras medlemmar är i behov av bättre system för att kunna genomföra sin verksamhet men har inte råd och organisatoriska förutsättningar att genomföra det själva. 
 Av såväl ekonomiska skäl som av rättviseskäl är det väsentligt att även denna grupp bidrar i finansieringen. Vi uppfattar det så att vi fått förståelse för denna inställning hos de båda förbunden. Då ekonomiska regleringar med kommuner och landsting sker över utgiftsområde 25 anser vi att det enklaste och därmed det bästa sättet att låta kommunerna och landstingen delta i finansieringen bör ske genom omprioritering från detta utgiftsområde. Vi avstår dock från att precisera från vilket (eller från båda) anslagen som omprioriteringen bör belasta. Detta bör istället preciseras i för- handling mellan staten och de båda förbunden. 
 Utgiftsområde 19: Regional utjämning och utveckling 
 Inom ramen för utgiftsområdet finansieras åtgärder för att stödja regional utvecklingspolitik samt utgifter för det statliga stödet till bl.a. kommuner och länsstyrelser för anläggandet av ortssamman- bindande telenät m.m. Utgiftsområdet innefattar inte tilltänkta användare. Vi anser dock att det finns närings- och regional- politiska skäl för att trots detta ge stöd till utbyggnaden från detta utgiftsområde. Målet för den regionala utvecklingspolitiken är väl fungerande och hållbara lokala arbetsmarknadsregioner med god servicenivå i alla delar av landet. Den här föreslagna satsningen kan förväntas medföra ett ökat antal arbetstillfällen för leverantörer och en rad underleverantörer även på regional nivå och även i övrigt bidra till en god servicenivå i alla delar av landet. 
 157 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 Inom utgiftsområdet kan två anslag särskilt nämnas; Allmänna regionalpolitiska åtgärder samt  
 IT-infrastruktur: 
  Regionala tran- sportnät. 
 Från anslaget Allmänna regionalpolitiska åtgärder finansieras exempelvis regionalpolitiska utvecklingsbidrag, landsbygdsbidrag, småföretagsstöd och stöd till kommersiell service. Under tidigare år har anslagssparanden uppkommit på anslaget och prognosen visar även på anslagssparanden från 2002. Det torde därför finnas utrymme inom anslaget att finansiera den föreslagna satsningen som även kan sägas ligga i linje med målet för den regionala utvecklingspolitiken. 
 Under anslaget  
 IT-infrastruktur: 
  Regionala transportnät har 2 miljarder kronor avsatts under perioden  
 2000-2005 
  för att lämna bidrag till kommuner och länsstyrelser för anläggande av ortssam- manbindande telenät m.m. som inte kommer till stånd på kom- mersiella grunder. De anslagna medlen har emellertid hittills inte utnyttjats i den utsträckning som regeringen beräknade, då efter- frågan från kommuner och landsting inte varit så stor som tidigare antagits. Stora anslagssparanden har därför uppkommit sedan satsningen påbörjades år 2000. 
 Vi menar att utbyggnaden av det gemensamma radiokommu- nikationssystemet i tekniskt hänseende kan liknas vid den infra- struktursatsning som görs på de regionala transportnäten. Det har också visat sig att det gemensamma systemet inte heller kommit till stånd på kommersiella grunder. I ljuset av att en stor del av de avsatta medlen för de Regionala transportnäten inte har förbrukats i den utsträckning som regeringen förutspådde finns förutsätt- ningar för omprioritering till satsningen på det gemensamma radiokommunikationssystemet. 
 Polisen 
 Polisorganisationen, exklusive SÄPO, förfogar sammanlagt 13,6 miljarder inom utgiftsområde 4 Rättsväsendet år 2003. En stor del av polisens kostnader utgörs av personalkostnader och lokaler (82 % enligt årsredovisningen för 2001), men innebär ändå att betydande belopp används till annat inom polisen. Det innebär att 18 %, ca 2,4 mdkr lades på driftskostnader som inte är bundna i personal och lokaler, finansiella kostnader (räntor) och avskriv- ningar. 
 158 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 RPS framhåller i sitt budgeteringsunderlag avseende 2003 att radiosystem 80 som nyttjas i de tre storstadsregionerna måste er- sättas med ett nytt och att polisens uppfattning är att ett nationellt radiokommunikationssystem bör skapas. RPS hävdar samtidigt att om antalet anställda skall öka kan ett utbyte av polisens mobila kommunikationssystem inte klaras inom nuvarande beräknad anslagstilldelning, utöver de resurser man förfogar över för dagens kostnader (något som RPS i underlaget skattar till ca 90 miljo- ner kr). RPS tillägger att om inte regeringen verkar för finan- sieringen av ett för flera användare gemensamt system för hela landet, tvingas polisen själv svara för finansieringen till att börja med i Skåne län. 
 Det ankommer inte på RAKEL att ta ställning till priorite- ringarna inom ramen för polisens resurser, men vi anser likväl att polisen, som övriga användargrupper, måste vara redo att dela finansieringen av kostnaderna som det gemensamma systemet genererar. I polisens fall är det dessutom uppenbart att ett teknik- byte ändå måste ske i närtid med högre kostnader än vad som följer av dagens system. 
 Tullverket 
 Tullverkets verksamhet finansieras i huvudsak från Utgiftsområde 3 Skatt, tull och exekution (till detta kommer vissa inkomster från avgiftsfinansierad verksamhet). Tullverkets anslag uppgår år 2003 till knappt 1,3 miljarder kr. Av verksamhetens kostnader utgjorde år 2001 drygt 83 % bundna kostnader för personal och lokaler (samma nivå år 2000). Övriga driftskostnader, inkl. finansiella kostnader och avskrivningar, uppgick därmed till 17 % av de totala kostnaderna vilket motsvarar ca 200 miljoner kr. 
 Tullverket har som enda myndighet till RAKEL framfört att verkets utgångspunkt är att inte delta i det gemensamma systemet, eftersom man inte anser att mervärdet av ett nytt system överväger de ökade kostnaderna som verket räknar med kommer att uppstå för dess del. Men om det skulle visa sig tillräckligt attraktivt eko- nomiskt när systemet väl har tagits i operativ drift, kan Tullverket tänka sig en anslutning. RAKEL anser att det vore bra om Tull- verket ansluts till systemet, särskilt om verkets främsta sam- verkansmyndigheter, Polisen och Kustbevakningen, går med. 
 159 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 Kustbevakningen 
 Kustbevakningen anvisas medel från Utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet. Kustbevakningens anslag uppgår år 2003 till 548 miljoner kr. Av myndighetens totala kostnader 2001 var 63 % bundna personal- och lokalkostnader, 20 % utgjordes av övriga driftskostnader medan finansiella kostnader och avskriv- ningar svarade för 17 %. 
 För att utföra sin uppgift är Kustbevakningen beroende av väl fungerande kommunikationssystem. För att fullgöra samarbetet med andra myndigheter har Kustbevakningen anskaffat utrustning till berörda myndigheters system. Detta innebär också att om myndighetens samverkansmyndigheter går över till ett nytt gemen- samt system måste Kustbevakningen följa efter för att upprätthålla kommunikationsmöjligheten. Det gemensamma systemet bör även kunna ersätta Kustbevakningens radiokommunikationssystem Sjöman som är föråldrat och inte svarar mot dagens funktiona- litetskrav. En förutsättning för Kustbevakningens deltagande i det gemensamma systemet är dock att systemet klarar den yttäckning som myndighetens verksamhet kräver. 
 Försvarsmakten 
 Försvarsmakten anvisas medel för sin verksamhet från utgifts- område 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet. Försvarsmaktens förvaltningskostnadsanslag uppgår år 2003 till 21,3 miljarder kr och materielanslaget uppgår till 19,2 miljarder kr. Av Försvarsmaktens samlade kostnader svarar personal- och lokalkostnader för drygt 40 %. 46 % utgörs av materiel- och varukostnader (fördelat på 16 % respektive 30 % av de totala kostnaderna). 
 Medlen som anvisat under anslag förvaltnings- och materiel- anslagen är inte specialdestinerade för försvarets fyra huvudupp- gifter, utan det ankommer på Försvarsmakten att fördela medlen för bästa måluppfyllelse. För att uppfylla målet vad gäller stöd till samhället skall Försvarsmakten kunna samverka med andra myn- digheter och kunna ställa resurser till förfogande. Försvarsmakten behöver även kompetens till civil samverkan för att vid behov kunna samverka med civila myndigheter över hela skalan från räddningstjänstinsatser till krigstillstånd. Försvarsmakten fram- håller att myndigheten har stor tillgång till resurser som är lämpliga 
 160 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 för att på olika sätt kunna stödja samhället i samband med räddningstjänstinsatser eller vid annan stödverksamhet. Samtidigt framhålls att förmågan att samverka med civila myndigheter måste utvecklas. 
 En annan viktig uppgift är att bedriva forskning och teknik- utveckling som främst skall inriktas mot att dels bidra till utveck- lingen av Försvarsmaktens anpassningsförmåga, dels stödja interna- tionell verksamhet. Utgångspunkten är att militära teknik- tillämpningar i allt högre grad skall möjliggöra nyttjande av civil teknikutveckling. När det gäller samverkan med NATO och PFF (Partnerskap för fred) är det främsta målet för den materiel- relaterade samverkan att verka för interoperabilitet och harmo- nisering av medlemsländernas materiel i syfte att underlätta gemensamma operationer. 
 För att uppfylla de olika huvuduppgifterna är Försvarsmakten beroende av väl fungerande kommunikationssystem med mycket hög tillgänglighet och säkerhet. Det gäller alltså såväl inom det militära försvaret som i stödet som försvarsmakten lämnar sam- hället. Inte minst den senare uppgiften har givits en tydligare plats i Försvarsmaktens verksamhet, vilket manifesteras i den nya för- ordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till samhället. Även om stödet till samhället inte skall få verka dimensionerande för utformningen av Försvarsmakten, skall det alternativ väljas som bäst kan stödja samhället i övrigt i det fall det finns likvärdiga alternativ för utformningen. Interoperabilitet vid internationellt samarbete skall också beaktas. Vi anser att det gemensamma syste- met bör kunna uppfylla flera av Försvarsmaktens kommunika- tionsbehov. 
  
 14.1.6 
  
 Finansiering av belastningen på statsbudgeten 
  
 Vårt förslag är att anslaget till förvaltningsorganisationen för täckande av infrastruktur samt driftbidrag 2004 2006 finansieras genom omprioritering inom statsbudgeten från de anslag som redovisats i stycket 14.1.4. 
 Som fördelningsnyckel förordar vi att anslagen för civilt försvar, statsbidragen till kommunerna och  
 IT-infrastruktur 
  bär 70 % av omprioriteringsbehovet och de statliga centrala användarnas för- valtningskostnadsanslag återstående 30 %. Den närmare fördel- ningen bör följa principen 31 % från civila ramen, 30 % bidrag till 
 161 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 kommuner och landsting, 10 %  
 IT-infrastruktur, 
  20 % Polisen, 6 % Försvarsmakten och 1,5 % Tullverket respektive Kustbevak- ningen. Vi har i vår redovisning av de olika finansieringskällorna motiverat valet av dessa anslag. När det gäller fördelningsnyckeln är den ett resultat av en sammanvägd bedömning med beaktande av dels omfattningen på antalet användare hos respektive huvudman, dels betalningsförmåga baserat på storleken på berörda anslag. 
 Innebörden av denna fördelningsnyckel redovisas i följande tabell. Vi vill med vårt förslag ange på vilket sätt finansiering kan ske. Självfallet kan även andra anslag komma ifråga, liksom en annan fördelning om det anses mer lämpligt. 
  
 Statsbudgetbelastning (mnkr) 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 Summa 
  
 Anslag till förvaltningsorganisationen 
  
 182 
  
 308 
  
 225 
  
 715 
  
 Finansiering (omprioritering) 
  
 UO 25 Statsbidrag till kommuner och landsting 
  
 55 
  
 92 
  
 68 
  
 215 
  
 UO 6 Civila försvaret 
  
 56 
  
 95 
  
 70 
  
 221 
  
 UO 19 Regional utjämning och utveckling 
  
 18 
  
 31 
  
 23 
  
 72 
  
 UO 4 
  
 Polisorganisationen 
  
 36 
  
 62 
  
 45 
  
 143 
  
 UO 3 
  
 Tullverket 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 11 
  
 UO 6 
  
 Kustbevakningen 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 11 
  
 UO 6 
  
 Försvarsmakten 
  
 11 
  
 18 
  
 14 
  
 43 
  
 Summa finansiering genom omprioritering 
  
 182 
  
 308 
  
 225 
  
 715 
  
 14.2 
  
 Finansiering av användarnas kostnader 
  
 Det finns flera aspekter som bör beaktas vid bedömning av användarnas möjligheter att finansiera de kostnader som följer av en anslutning till det gemensamma radiokommunikationssystemet. 
 Den främsta finansieringskällan är befintliga medel för finan- siering av dagens radiokommunikationssystem som kan ersättas av det gemensamma radiokommunikationssystemet. Arbetet med nukostnadsanalysen har visat att användarna ofta saknat kunskap om dess storlek (se kapitel 10). Eftersom dessa medel redan är finansierade är det mellanskillnaden mellan de gamla och det nya systemet som behöver finna sin finansiering. 
 Anskaffningsutgifterna för de mobila stationerna bör för de statliga myndigheterna finansieras med lån i Riksgäldskontoret. Genom periodiseringen sker anslagsbelastningen istället i takt med att utrustningen brukas. Även investeringar som görs för att 
 162 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 anpassa ledningscentraler m.m. kan komma ifråga för lånefinan- siering i den utsträckning det är fråga om anläggningstillgångar. 
 Som redan har framgått i avsnittet om finansiering av de gemen- samma kostnaderna anser vi att Krisberedskapsmyndigheten, Socialstyrelsen och Räddningsverket bör fortsätta att av bered- skaps- och samverkansskäl medfinansiera radiokommunikations- utrusning från den civila ramen i minst samma utsträckning som idag. Vi anser vidare att regeringen också bör besluta om ett så kallat mjukt obligatorium så till vida att bidrag från den civila ramen inte bör ges till annan radiokommunikationsutrustning än till sådan utrustning som kan nyttjas i det gemensamma systemet. Detta bör påverka medelstilldelningen omedelbart, senast från 2004. 
 En annan viktig finansieringskälla är de medel som frigörs i den löpande verksamheten till följd av besparingar och rationaliserings- vinster som kan erhållas när det gemensamma systemet kan ersätta flera befintliga system som organisationen själv förvaltar. Vidare möjliggör snabbare tillgång till fler personer och mer data i fält ett effektivare arbetssätt. 
  
 14.3 
  
 Frågan om tvingande anslutning och metoder för att påverka anslutning 
  
 I vårt uppdrag ingår att överväga förutsättningarna för en tvingande anslutning för att på så sätt minska de ekonomiska riskerna av ett statligt utbyggnadsalternativ. Vi skall också föreslå metoder för att påverka anslutningen av offentliga användare. 
 När det gäller frågan om obligatorium så är lagstiftning det enda medel som står till buds för att fånga in  
 icke-statliga 
  organisationer. Vår bedömning är att lagstiftning inte vore lämpligt. För det finns såväl sakliga som praktiska skäl. För det första ligger ansvaret för att genomföra den kommunala räddningstjänsten och akutsjuk- vården helt på kommunerna samt landstingen och regioner i enlig- het med berörd lagstiftning. De väljer själva vilken utrustning som behövs för att genomföra verksamheten. Om staten skulle tillgripa lagstiftning skulle det innebära att staten för de andra huvud- männen reglerar deras medel för att utföra sin egen verksamhet. 
 Ett obligatorium reser även frågan om det skulle utlösa den kommunala finansieringsprincipen vilket innebär att staten skall finansiera kommunernas och landstingens och regionernas mer- 
 163 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2003:10 
  
 kostnader. Vår analys har visat att det kan bli fråga om betydande belopp samtidigt som det är mycket svårt att exakt fastställa merkostnaderna. 
 Rent praktiskt är det svårt att finna formerna för en effektiv reglering. När skall skyldighet inträda? Vilka ekonomiska restrik- tioner kan finnas? Hur skall eventuella behov som inte löses genom det gemensamma systemet tillgodoses? 
 Mot denna bakgrund har vi valt att inte föreslå någon lag- reglering. Det innebär samtidigt att statens ekonomiska risk ökar. Ju färre som ansluter sig, desto större blir den ekonomiska risken för staten. Åtgärder för ökad anslutning borde innebära att risken minskar. De styrmedel som staten förfogar över brukar ibland delas in i tre grupper, reglering (lagstiftning), ekonomiska styr- medel och information. 
 Ifråga om  
 regleringar  
 har vi redan klargjort att vi inte förordar någon sådan för tvingande anslutning. Däremot anser vi att staten för sin egen verksamhet bör ha som mål att anslutning skall ske i så hög utsträckning som möjligt, dvs. för polisen, Tullverket och Kustbevakningen och Försvarsmakten. Att staten skall finansiera flera individuella system och samtidigt ta en stor ekonomisk risk för ett gemensamt system vore olämpligt. 
 När det gäller positiva  
 ekonomiska styrmedel  
 föreslår vi att staten tar på sig finansieringen och äger systemet. Vidare föreslår vi att bidrag skall lämnas till användarna för medfinansiering av utrust- ning m.m. i den egna verksamheten knutet till det gemensamma systemet. Som negativt ekonomiskt styrmedel förordar vi att den civila ramen inte längre får användas för medfinansiering av annan radioutrustning som istället kan tillgodoses med det gemensamma systemet. 
 Den föreslagna anslagsfinansieringen av systemet de första åren är både ett positivt och negativt styrmedel då det minskar kost- naderna inledningsvis för de användare som ansluter sig tidigt. Negativt styrmedel är att vi föreslår att subventionen skall finan- sieras genom omprioritering från anslag knutna till användarna. På så sätt åstadkoms dock en något mindre risk för staten samtidigt som användarna får högre anledning att gå med då de ändå redan bidragit till systemets finansiering. 
  
 Information  
 tror vi slutligen är ett mycket viktigt instrument för att stimulera anslutning. För att förbereda den första fasen avser vi att inom RAKEL under året bygga upp en informationsverk- samhet. Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet pla- 
 164 
  
 SOU 2003:10 
  
 Finansiering 
  
 nerar för sin del att genomföra seminarier på regional basis för att stimulera anslutning. 
 Men det viktigaste incitamentet för anslutning ryms inte inom någon av rubrikerna reglering, ekonomiska styrmedel eller infor- mation. Det är nyttan med själva systemet, dvs. allt det som dagens system inte klarar av i fråga om kvalitet, driftssäkerhet, kryptering och möjlighet till enkelt och snabbt samband med egen personal och kollegor från andra användargrupper. 
 165 
 15 RAKELs fortsatta arbete 
 I avvaktan på regeringens ställningstagande till denna rapport kommer vi att arbeta vidare med att förbereda upphandlingen så att den kan inledas så snart som möjligt efter ett positivt besked från regeringen. 
 Vidare kommer vi att arbeta med ett förslag till organisation för framtida förvaltning och utveckling av systemet. Förslaget till förvaltningsorganisation kommer att utarbetas på basis av den avtals- och finansieringsmodell som redovisats i denna rapport. 
 167 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Gemensam radiokommunikation för skydd 
  
 Dir. 
  
 och säkerhet 
  
 2002:78 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 10 juni 2002. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift dels att presentera ett underlag till regeringsbeslut om att genomföra en upphandling av ett avtal för ett gemensamt radiokommunikationsnät för skydd och säkerhet, dels att efter beslut av regeringen genomföra en sådan upphandling. 
 Underlaget skall innehålla en genomgång av de ekonomiska och funktionella konsekvenserna av alternativa kravnivåer. En upp- handling skall utformas så att anbud med skilda tekniska och operativa lösningar möjliggörs. Det gemensamma radiokommu- nikationssystemet skall finansieras inom berörda statliga myndig- heters anslag. Formerna för finansiering av de delar av systemet som är avsedda att användas av kommuner och landsting behöver övervägas särskilt. 
 Arbetet delas upp i olika steg. I ett första steg skall utredaren 
  
 göra en genomgång av de ekonomiska och funktionella kon- sekvenserna av alternativa kravnivåer, 
  
 klarlägga kostnader och former för fördelning av dessa mellan användare samt bedöma hur stor del av investeringen som bör finansieras gemensamt, 
  
 föreslå metoder för att påverka anslutningen av offentliga användare, 
  
 i dialog med blivande användare så långt möjligt utarbeta och sammanställa ett upphandlingsunderlag med deras kravspecifi- kationer och villkor, 
  
 föreslå hur eventuella konflikter mellan reglerna för frekvens- tillstånd och för offentlig upphandling skall lösas. 
  
 169 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:10 
  
 Utredaren skall redovisa dessa uppgifter till regeringen senast den 31 oktober 2002. 
 Om regeringen därefter bedömer att förutsättningarna är till- räckliga för att genomföra upphandlingen, skall utredaren, efter beslut av regeringen, i ett nästa steg 
  
 utforma upphandlingen så att anbud med skilda tekniska och operativa lösningar möjliggörs, 
  
 genomföra upphandlingen av ett avtal med systemleverantör och nätoperatör, som tillhandahåller grundläggande infra- struktur och infrastrukturtjänst som kan avropas av utredare och användare, 
  
 göra en plan för ett nationellt nät. 
  
 Infrastrukturen kan helt eller delvis ägas av staten. 
 Utredarens arbete skall vara avslutat senast den 30 november 2003. Eftersom tilldelningen av vissa frekvenser som nu används av Polisen går ut fr.o.m. den 1 januari 2004 och Polisens system inte vid den tidpunkten kommer att kunna ersättas av ett nytt, gemen- samt system, kan övergångslösningar behövas. Utredaren har möjlighet att föreslå sådana lösningar. 
 Utredaren skall även föreslå en organisation för fortsatt för- valtning och utveckling av de gemensamma delarna av systemet. Förslag till en sådan organisation skall redovisas till regeringen senast den 1 mars 2003. 
 Bakgrund 
 Regeringen beslutade den 26 juni 1997 att de ekonomiska förut- sättningarna för och konsekvenserna av ett gemensamt radiosystem för polisväsendet, den kommunala räddningstjänsten och hälso- och sjukvården skulle klargöras (dir. 1997:92). En särskild utredare tillkallades med uppgift att utreda och lämna förslag på teknisk lösning, samverkansformer och en lösning av ägarefrågorna. Utred- ningen om ett gemensamt radiosystem, UGR, avlämnade i decem- ber 1998 sitt betänkande Ett tryggare Sverige – Ett gemensamt system för mobil kommunikation (SOU 1998:143). En av utred- ningens slutsatser var att Morris (Terrestrial trunked radio) uppfyllde uppställda krav för radiokommunikation för de samhälls- viktiga verksamheterna, medan GSM, standarden för det domine- rande systemet för allmän mobiltelefoni i Sverige, inte gjorde det. 
 170 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 1 
  
 De krav som nämndes var bl.a. effektiva gruppsamtal, snabb uppkoppling, möjlighet till direkttrafik mellan terminaler eller bas- stationer (om andra delar av infrastrukturen slagits ut) och prio- ritering av användare. Vidare nämndes högt ställda krav på säkerhet och skydd, t.ex. mot avlyssning. 
 Utredningen såg det som nödvändigt att en nyanskaffning av ett system för mobil kommunikation för de samhällsviktiga verk- samheterna skedde på ett samordnat sätt och föreslog att rege- ringen i samverkan med Svenska Kommunförbundet, Landstings- förbundet och berörda statliga myndigheter skulle tillsätta en upphandlingsorganisation. 
 Den 17 augusti 2000 beslöt regeringen uppdra åt Statskontoret att bl.a. färdigställa en kravspecifikation, utarbeta förslag till kost- nadsfördelning mellan användarna, utarbeta förfrågningsunderlag och förslag till ramavtal samt genomföra upphandlingen. Stats- kontoret överlämnade den 2 april 2001 en delrapport till regeringen där det bl.a. konstaterades att det inte fanns någon möjlighet att fullfölja uppdraget. Bakgrunden till detta var användarnas bristande betalningsförmåga, marknadens ovilja att ta på sig hela risken och osäkerheten kring en framtida användarkrets och tillstånds- förfarandet. 
 Den sistnämnda frågan gällde riskerna för konflikt mellan regel- verken för frekvenstilldelning och upphandling. I denna fråga be- slöt regeringen den 27 september 2001 att ge Post- och telestyrel- sen (PTS) i uppdrag att utreda hur kraven i telelagen (1993:597) och lagen (1993:599) om radiokommunikation på ett allmänt inbjudningsförfarande vid frekvenstilldelning förhåller sig till möj- ligheten att genomföra en upphandling enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. PTS lämnade sin rapport den 30 januari 2002. PTS konstaterade att det formella förfarandet var beroende dels av användarkretsens omfattning, dels av om det förelåg frekvensbrist för denna användning. Oavsett förutsättningarna i övrigt konstaterades att lösningen krävde nära samordning mellan tillståndsgivningen och upphandlingen varför PTS föreslog att en och samma myndighet (eller kommitté) kunde få i uppgift att handha såväl tillståndsgivningen som upphandlingen. Rapporten har remitterats. 
 Statskontoret begärde i september 2001 att befrias från sitt upp- drag. Regeringen beslutade den 8 november 2001 att upphäva Statskontorets uppdrag. Samma dag beslutade regeringen att bemyndiga statsrådet Peterson att tillsätta en förhandlare med 
 171 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:10 
  
 uppdrag att föra en dialog med tänkbara användare av ett nationellt radiokommunikationssystem baserat på Tetrastandard eller ett annat likvärdigt system om hur, när och till vilken kostnad dessa användare kan och vill ansluta sig till systemet. Förhandlaren skulle presentera en eller flera tänkbara modeller för finansiering utifrån intresserade användares vilja att använda systemet och finansiera den föreslagna utbyggnaden. 
 Förhandlaren avlämnade en rapport till regeringen den 27 mars 2002. Vad gäller alternativen GSM och UMTS, tredje generationens mobilkommunikation, framhölls att de inte bör uppfattas som konkurrerande utan snarare kompletterande, att en samordning med dessa system var önskvärd men att en upphandling i första hand borde utgå från Tetra eller annan likvärdig standard. Enligt förhandlaren anser inte någon av de mest intensiva användarna i skydds- och säkerhetssektorn att det finns något alternativ till Tetrastandarden eller annan likvärdig standard vad gäller de funk- tioner som krävs i ett trygghetsnät. 
 Tre allmänna finansieringsmodeller presenterades av förhand- laren: 
  
 1. 
  
 Staten bygger infrastrukturen, sköter drift och underhåll och öppnar för önskvärda användare. 
  
 2. 
  
 Privata operatörer får på helt affärsmässiga villkor bygga nät och sälja tjänsterna i det. 
  
 3. 
  
 Staten går samman med andra aktörer som är intresserade av nätet och delar kostnaderna för att bygga och driva nätet med dem. 
  
 Statskontoret hade utgått från en version av modell 2, som för- ordades av UGR. Upphandlingen gick dock inte att genomföra beroende på att varken marknaden eller staten var beredd att ta de risker som var förknippade med denna uppläggning. Förhandlaren förordade i stället någon variant av modell 3, innebärande en kostnad på 2,3 miljarder kronor utslaget på 4 5 år, antingen anslagsfinansierade eller lånefinansierade. Nätet skulle täcka Syd- och Mellansverige samt Norrlandskusten, dvs. ungefär halva Sveriges yta. För att påbörja utbyggnaden i Skåne, som har det mest akuta behovet, skulle Polisen, enligt förhandlaren, behöva en låneram under 2003 på ca 320 miljoner kronor. Eftersom Polisens behov på något sätt måste tillgodoses med statliga medel i stor- stadsområdena vore det, enligt förhandlaren, rationellt och eko- 
 172 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 1 
  
 nomiskt klokt att staten satsar den ytterligare miljard som beräknas krävas för den större täckningsgraden. 
 Vidare förslog förhandlaren att en statlig delegation skulle tillsättas. Upphandlingen skulle utföras i samarbete mellan Polisen och delegationen, men delegationen skulle äga nät och frekvenser, godkänna och teckna avtal med nya användare m.m. Förhandlaren presenterade inte några närmare uppgifter om användarnas betal- ningsvilja. 
 En successiv utbyggnad 
 Regeringens inriktning är att få till stånd ett landstäckande gemen- samt system för radiokommunikation i skydds- och säkerhets- sektorn. I nuläget saknas förutsättningar att finansiera ett fullt utbyggt gemensamt och landstäckande radiokommunikations- system baserat på Tetra eller annat likvärdigt system. Utbyggnaden av ett gemensamt radiokommunikationssystem bör därför påbörjas i begränsad skala och ske stegvis. 
 Erfarenheter från inhemska och internationella civila katastrofer, olyckor och brott, inte minst under de senare åren, visar att möjligheterna till kommunikation mellan flera aktörer är avgörande för framgång i räddningsarbete och andra ingripanden. Även i vardagsarbetet ger ett gemensamt nät möjligheter till förebyggande arbete, rationalisering och utveckling av samarbetet. Polisen är en aktör som har behov av ett nytt nationellt radiosystem. Ett brådskande behov finns i Skåneregionen, där ett nytt kommu- nikationssystem måste vara i drift till den 1 januari 2004, eller övergångsvis till någon gång under 2004, förmodligen senast under sommaren. Detta beror på förändringar i tilldelade radiofrekvenser. Om utredaren presenterar ett underlag som leder till att regeringen fattar beslut om att gå vidare med upphandling så bör behoven för Polisen främst i Skåne prioriteras. Även i de övriga storstads- regionerna måste dock Polisens nuvarande system ersättas inom de närmaste åren på grund av tekniska brister. Det nya kommunika- tionssystemet bör planeras på ett sådant sätt att det utan tekniska problem och fördyringar efterhand och stegvis kan utvidgas till andra användare och till hela landet. 
 Ett skäl för en stegvis utbyggnad är att de olika användarnas krav på förnyelse kommer vid olika tidpunkter under de närmaste åren. Ett annat skäl är ekonomiskt. Ett gemensamt radiokommuni- 
 173 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:10 
  
 kationssystem för skydd och säkerhet innebär, enligt många bedömare, en väsentlig fördyring av kommunikationskostnaderna. Detta beror dels på att de system man i dag använder inte har motsvarande funktionalitet, dels på att ett framtida system till sin natur vänder sig till en ganska liten krets användare och därför blir dyrt per användare. 
 Beslutsproblemets struktur 
 Ett modernt digitalt radio- och kommunikationssystem kan delas in i två grundläggande delar. Den första består av mastplatser, basstationer, växlar, transmissionsutrustning och operatörsutrust- ning för själva nätet. Denna del benämns vanligtvis infrastruktur. Infrastrukturen anses vara gemensam för användarna. Infrastruk- turen drivs av en nätoperatör. Den andra delen kan benämnas tjänstenät och består av specifika tjänster och funktioner som respektive användare behöver, t.ex. handterminaler, lednings- system, positioneringsangivelse, digital karta osv. Tjänstenät och terminaler är varje organisations ansvar. 
 Trots ett antal utredningar och beredning inom Regerings- kansliet råder osäkerhet och oklarhet på flera punkter. En sådan osäkerhet är att aktörerna inte kan ange sina nuvarande kostnader för radio- och telekommunikation och hur denna kostnad skulle påverkas av ett nytt system. Användarna kan därför ofta inte själva med säkerhet bedöma nettokostnaden för ett nytt system även om investeringskostnaden klarläggs. Utredningarna har inte kunnat ge ens en översiktlig bild av nettokostnaderna. De utredningar som gjorts har heller inte kunnat klarlägga användarnas vilja och förmåga att betala. Den som finansierar ett system av detta slag skulle därför stå en stor risk. 
 Även beslutsprocessen påverkas av ett antal komplicerande om- ständigheter. Problemet med de eventuellt kolliderande regel- systemen för frekvenstilldelning och offentlig upphandling har nämnts ovan. 
 Ett annat problem för beslutsprocessen är att exempelvis Tetrastandarden i vissa avseenden inte är fullständig. Det är inte möjligt att utan vidare kommunicera på alla nivåer mellan olika leverantörers basstationer. Det innebär att ett fullständigt sam- ordnat system kräver att alla basstationer tillhandahålls av samma leverantör. Nödvändigheten att välja samma leverantör av den 
 174 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 1 
  
 grundläggande infrastrukturen, i kombination med att alla använ- dare inte behöver förnya sitt system vid samma tidpunkt, leder fram till att upphandlingen måste ske i form av ett avtal, som möjliggör avrop vid olika framtida tidpunkter. Leverantörernas handterminaler med Tetrastandard kan dock kommunicera med alla basstationer. Kommunikation mellan olika leverantörers bas- stationer är möjlig i begränsad omfattning, vilket gör att Tetra- standarden har ett värde vid kommunikation över de nationella gränserna. 
 En annan komplicerande omständighet är att de tre viktigaste skydds- och säkerhetsaktörerna tillhör skilda huvudmän: Polisen är statlig, ambulanserna arbetar inom landstingssektorn och rädd- ningstjänsten (i första hand brandkåren) är primärkommunal. Landsting och kommuner är självstyrande, vilket innebär att avtal med användarna måste ingås med varje kommun och landsting för sig. Även om användare under flera huvudmän har likartade kommunikationsbehov, betyder inte detta att de självklart kommer att ansluta sig till ett i huvudsak statligt system. För framtida gemensamma kommunikationsmöjligheter i katastrofsituationer och liknande är det gynnsamt om så många som möjligt deltar. För att grundinvesteringen inte skall bli för hög krävs en delning av kostnaderna mellan användarna av den gemensamma delen av investeringarna. 
 Det finns inom  
 public-service-sektorn 
  även andra aktörer, till exempel energibolagen, som möjligen skulle kunna delta i upp- handlingen av ett gemensamt kommunikationssystem. Detta skulle kunna bidra till finansieringen av systemet samtidigt som besluts- processen och upphandlingen skulle kompliceras. 
 Statliga myndigheter inom skydds- och säkerhetssektorn kan om så anses lämpligt åläggas att ansluta sig istället för att vid behov bygga ut egna system med liknande kravbilder. För de viktigaste skydds- och säkerhetsverksamheterna i kommuner och landsting bör existerande statliga bidragssystem främja en anslutning. I vilken utsträckning staten skall ansluta de offentliga användarna på ett frivilligt eller obligatoriskt sätt måste klargöras. En obligatorisk anslutning av organisationer som tillhör landstings- och kommun- sfären medför krav på ekonomisk kompensation från staten till kommuner och landsting. Den kommunala finansieringsprincipen bör därvid beaktas. 
 Upphandling av ett avtal kräver att alla användares krav och villkor i huvudsak finns tillgängliga vid upphandlingstillfället, så att 
 175 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:10 
  
 marknaden skall kunna bedöma de affärsmässiga förutsättningarna inför anbudsgivningen. Statskontorets arbete och Rikspolisstyrel- sens fortsatta beredning av underlaget har gjort att arbetet med kravspecifikationer kommit långt. Däremot har användarnas villkor ännu inte preciserats. 
 Behovet av en utredning 
 Det var främst avsaknaden av en statlig garanti för projektets finansiering som gjorde att Statskontoret bedömde det omöjligt att fullgöra sitt uppdrag. Strategin med en mer successiv utbyggnad gör både marknadens och statens risker mindre. Samtidigt ökar behovet av dialog mellan regeringen, upphandlare och användare under upphandlingsprocessen, vilket förstärks om man t.ex. väljer att lägga in försöksverksamhet som villkor för en fortsatt ut- byggnad. Vidare föreslog den ovan nämnda förhandlaren att staten skulle medverka även i själva infrastrukturuppbyggnaden, dvs. inte inskränka sig till att upphandla en tjänst från den privata mark- naden. Även detta förutsätter en nära samverkan med regeringen. Förhandlarens slutsats var att regeringen borde tillsätta en kom- mitté för upphandlingsuppdraget. 
 För att underlätta användarnas bedömning om kostnaderna är rimliga för förbättrad radiokommunikation, bör ett upphandlings- arbete inledas med att de blivande användarna förses med tydligare information om tänkbara kostnader. Informationen bör bestå av en skattning av dagens kostnader och vilka fördyringar den nya tekniken kan tänkas innebära samt i vilken utsträckning och i vilka former staten eventuellt kan bidra till att garantera systemets utbyggnad, t.ex. i form av statliga fullgörandeåtaganden såsom framtida årligt tjänsteutnyttjande. Som underlag för detta krävs en bild av vad användarna vill ha och kan betala för. Detta underlag måste uppenbarligen utvecklas efter samråd mellan regering, ut- redare och blivande användare. 
 Förutsättningarna för att finansiera de första stegen av infra- strukturutbyggnaden och tidpunkter för detta, måste klarläggas under hösten 2002, liksom en nyckel för fördelningen av basstruk- turens kostnader mellan de blivande användarna. Ytterligare en fråga som måste klargöras är om avtalet skall omfatta hela Sverige eller i ett första skede, i linje med förhandlarens bedömning, inte omfatta Norrlands inland. 
 176 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 1 
  
 För att uppnå den önskade samordningen måste ett avtal upp- handlas för den grundläggande infrastrukturen, inkluderande master och basstationer och nät mellan dessa. Detta avtal skall innehålla preciserade villkor för avrop från användarna. Betalning sker allteftersom avropen sker. Huvuddelen av avropen kan finan- sieras inom ramen för varje användares budget i enlighet med en fördelningsnyckel. Slutligen bör problemet med eventuella kon- flikter mellan reglerna för frekvenstillstånd och för offentlig upp- handling lösas. 
 Uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift dels att presentera ett underlag till regeringsbeslut om att genomföra en upphandling av ett avtal för ett gemensamt radiokommunikationsnät för skydd och säkerhet, dels att efter beslut av regeringen genomföra en sådan upphandling. 
 Underlaget skall innehålla en genomgång av de ekonomiska och funktionella konsekvenserna av alternativa kravnivåer. 
 En upphandling skall utformas så att anbud med skilda tekniska och operativa lösningar möjliggörs. 
 Det gemensamma radiokommunikationssystemet skall finan- sieras inom berörda statliga myndigheters anslag. Formerna för finansiering av de delar av systemet som avses att användas av kommuner och landsting behöver övervägas särskilt. 
 I vilken mån det finns gemensamma delar av infrastrukturen som kräver gemensam finansiering skall klarläggas av utredaren. En komplikation är att infrastrukturen avses användas gemensamt av stat, kommun och landsting och ett statligt utbyggnadsinitiativ innebär att staten tar en risk vad gäller den gemensamma använd- ningen och betalningen för denna. För att minska denna risk bör förutsättningarna för tvingande anslutning av vissa användarkate- gorier övervägas. 
 Arbetet delas upp i olika steg. I ett första steg skall en genom- gång av de ekonomiska och funktionella konsekvenserna av alter- nativa kravnivåer göras. Vidare skall kostnader och fördelning av dessa mellan blivande användare klarläggas för att ge en realistisk bild av kostnader för den nya tekniken. I detta ingår även att se hur stor del av investeringen som bör finansieras gemensamt, dvs. inte direkt av användarna. Syftet är att användarna skall kunna bedöma 
 177 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:10 
  
 sina framtida behov, vad dessa skulle kosta dem och vad de är beredda att betala. Utredaren skall även föreslå metoder att påverka anslutningen av offentliga användare. Vidare skall utredaren i dialog med användarna så långt möjligt utarbeta och sammanställa ett upphandlingsunderlag med användarnas kravspecifikationer och villkor. Utredaren skall även föreslå hur eventuella konflikter mellan reglerna för frekvenstillstånd enligt lagen om radiokom- munikation och telelagen samt för offentlig upphandling skall lösas. Remissvaren om PTS rapport i detta ärende skall ställas till utredarens förfogande. 
 Utredaren skall redovisa det första steget till regeringen senast den 31 oktober 2002. Befintligt underlagsmaterial för ekonomiska bedömningar skall överlämnas till regeringen senast den 9 augusti 2002. Syftet är att ge regeringen underlag för bedömning av hur långt och i vilken form regeringen kan göra åtaganden som förut- sättningar för en kommande upphandling. 
 Om regeringen därefter bedömer att förutsättningarna är till- räckliga för att genomföra en upphandling av ett avtal, skall utredaren i ett nästa steg genomföra upphandlingen och ingå avtal med systemleverantör och nätoperatör, som tillhandahåller grund- läggande infrastruktur och infrastrukturtjänst som kan avropas av utredare och användare. Upphandlingen skall utformas så att anbud med skilda tekniska och operativa lösningar möjliggörs. Infra- strukturen kan helt eller delvis ägas av staten. Eventuellt kan försöksverksamhet ingå i utbyggnadsprocessen. Utredaren kan föreslå formen för den anskaffning av terminaler, applikationer och tilläggstjänster som användarna ansvarar för. Utredaren skall även göra en plan för ett nationellt nät. 
 Eftersom tilldelningen av vissa frekvenser som nu används av Polisen går ut fr.o.m. den 1 januari 2004 och Polisens system inte vid den tidpunkten kommer att kunna ersättas av ett nytt, gemensamt system, kan övergångslösningar behövas. Utredaren har möjlighet att föreslå sådana lösningar. 
 Utredaren skall även föreslå en organisation för fortsatt förvalt- ning och utveckling av de gemensamma delarna av systemet. För- slag till en sådan redovisas till regeringen senast den 1 mars 2003. Möjligheten att lokalisera en organisation utanför Stockholms- området skall belysas och om en myndighet föreslås skall riksdagens principer för lokalisering av statliga myndigheter följas (jfr arbetsmarknadsutskottets betänkande 1996/97:AU2). 
 Utredarens arbete skall vara avslutat den 30 november 2003. 
 178 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren skall dra nytta av det arbete som Statskontoret och Rikspolisstyrelsen har lagt ner på att utreda och analysera kraven på ett nytt mobilt kommunikationssystem samt utarbeta kravspe- cifikation och upphandlingsunderlag. Även i övrigt bör utredaren hitta lämpliga samarbetsformer med de viktigaste användarna. 
 Utredaren skall samråda med närmast berörda myndigheter och organisationer, särskilt Svenska Kommunförbundet, Landstings- förbundet, Rikspolisstyrelsen, Tullverket, Räddningsverket och PTS, men även andra som utredaren finner lämpligt, exempelvis Försvarsmakten. 
 (Näringsdepartementet) 
 179 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till utredningen 
  
 Dir. 
  
 Radiokommunikation för effektiv ledning 
  
 2002:135 
  
 (N 2002:16) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 31 oktober 2002. 
 Ändrad senaste tidpunkt för redovisning av delbetänkande 
 Med stöd av regeringens bemyndigande den 10 juni 2002 har stats- rådet Peterson tillkallat en särskild utredare med uppdrag bl.a. att presentera underlag till regeringsbeslut om att genomföra en upphandling av ett avtal för ett gemensamt radiokommunikations- nät för skydd och säkerhet (Dir. 2002:78). Underlaget skall enligt direktivet redovisas senast den 31 oktober 2002. 
 Tidpunkten för redovisning av underlaget till regeringsbeslut ändras till senast den 31 januari 2003. 
 (Näringsdepartementet) 
 181 
 Bilaga 3 
 Kontaktlista 
 I denna förteckning anges de personer inom myndigheter och organisationer som på olika sätt bistått oss i vårt arbete. 
 Myndighetsledningar/motsvarande 
  
 Brennan 
  
 Kustbevakningen 
  
 Smith 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 Castillo 
  
 Tullverket 
  
 Horne 
  
 Försvarsmakten 
  
 Rivera 
  
 Landstingsförbundet 
  
 Carlson 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Barnes 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Riley 
  
 SOS Alarm AB 
  
 Grupp med representanter för myndighetsledningarna/mot- svarande för avstämning av strategiska ställningstaganden i RAKELs arbete (Clearing House) 
  
 Rivera 
  
 Landstingsförbundet 
  
 Maj-Lis 
  Vargas 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Bell 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Williams 
  
 Rikspolisstyrelsen (RPS) 
  
 Moore 
  
 Kustbevakningen 
  
 Jones 
  
 Försvarsmakten 
  
 Castillo 
  
 Tullverket 
  
 183 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:10 
  
 Arbetsgrupp för kravspecifikation 
  
 Thomas 
  
 Kustbevakningen 
  
 Hill 
  
 Kustbevakningen 
  
 Pitts 
  
 RPS 
  
 Wilson 
  
 RPS (ersättare) 
  
 Peck 
  
 RPS 
  
 Phillips 
  
 RPS (ersättare) 
  
 Sanchez 
  
 Stockholms brandförsvar 
  
 Pierce 
  
 Räddningstjänsten Sydvästra Skåne 
  
 Hernandez 
  
 Försvarsmakten 
  
 Baker 
  
 Räddningsverket 
  
 Hart 
  
 Räddningsverket 
  
 Stevens 
  
 Stockholms läns landsting 
  
 Anderson 
  
 Landstinget Kalmar 
  
 Projektgrupp med Landstingsförbundet och Svenska kommun- förbundet avseende finansiella frågor 
  
 Maj-Lis 
  Vargas 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Bell 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Rivera 
  
 Landstingsförbundet 
  
 Samarbetsprojekt med Försvarsmakten 
  
 Shields 
  
 Försvarsmakten 
  
 Jones 
  
 Försvarsmakten 
  
 Williams 
  
 Försvarets Materielverk (FMV) 
  
 Miljö och hälsa 
  
 Taylor 
  
 Statens Strålskyddsinstitut 
  
 Patrick 
  
 Arbetsmiljöverket 
  
 184 
 SOU 2003:10 Bilaga 3 
 Juridik, frekvensfrågor och upphandlingsfrågor m.m. 
  
 Thompson 
  
 Post- och telestyrelsen (PTS) 
  
 Tucker 
  
 PTS 
  
 Hughes 
  
 PTS 
  
 Gray 
  Avery 
  
 Nämnden för offentlig upp- 
  
 handling, NOU 
  
 Bowen 
  
 NOU 
  
 Wheeler 
  
 NOU 
  
 Powers 
  Marquez 
  
 RPS 
  
 Miller 
  
 Landstingsförbundet 
  
 Bonilla 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Wise 
  
 Statskontoret 
  
 Allen 
  
 FMV 
  
 Kramer 
  
 FMV 
  
 Svenska kommunförbundets och Landstingsförbundets repre- sentanter i gemensamma gruppen i radiokommunikationsfrågorTetra 
  
 Harris 
  
 Malmö Brandkår 
  
 Parsons 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Richardson 
  
 Örebro läns landsting 
  
 Hall 
  
 Stockholms läns landsting, NVSO 
  
 Ruiz 
  
 Landstinget Kronoberg 
  
 Bell 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 James 
  
 Västerviks kommun 
  
 Sutton 
  
 Stockholms läns landsting, NVSO 
  
 Conway 
  Munoz 
  
 Södertörns Brandförsvarsförbund 
  
 Rivera 
  
 Landstingsförbundet 
  
 Maj-Lis 
  Vargas 
  
 Svenska kommunförbundet 
  
 Kontaktpersoner hos användarorganisationerna i arbetet med nukostnadsanalysen 
  
 Palmer 
  
 Höörs kommun 
  
 Harmon 
  
 Lunds kommun 
  
 Thompson 
  
 Trelleborgs kommun 
  
 Berger 
  
 Skövde kommun 
  
 Lopez 
  
 Strömstads kommun 
  
 185 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:10 
  
 Thomas 
  
 Töreboda kommun 
  
 Lopez 
  
 Linköpings kommun 
  
 Burton 
  
 Valdemarsviks kommun 
  
 Cooper 
  
 Bollnäs kommun 
  
 Villa 
  
 Ockelbo kommun 
  
 Burke 
  
 Landstinget i Östergötland 
  
 Reynolds 
  
 Landstinget Gävleborg 
  
 Robinson 
  
 Region Skåne 
  
 Mcdonald 
  
 Västra Götalandsregionen 
  
 Williams 
  
 RPS 
  
 Thompson 
  
 Kustbevakningen 
  
 Williams 
  
 Försvarsmakten 
  
 Kerr 
  
 Tullverket 
  
 Övriga 
  
 Curtis 
  
 SOS Alarm AB 
  
 Andrews 
  
 Räddningsverket 
  
 Miller 
  
 Krisberedskapsmyndigheten 
  
 Bradshaw 
  
 Socialstyrelsen 
  
 Wilkerson 
  
 Malmö Brandkår 
  
 Rivera 
  
 USI-utredningen 
  
 186 
 Bilaga 4 
 187 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:10 
  
 188 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 4 
  
 189 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:10 
  
 190 
  
 SOU 2003:10 
  
 Bilaga 4 
  
 191 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:10 
  
 192