8 Militär säkerhetstjänst 
  
 8.1 
  
 Åren  
  
 1945-1965 
 1 
  
 Den viktigaste uppgiften för den militära säkerhetstjänsten i fred var att söka förhindra att underrättelser kunde inhämtas om försva- ret i en sådan utsträckning att detta fick svårt att genomföra sina uppgifter. Det gällde att genom studier och bearbetningar försöka fastställa dels vilka delar av försvaret som var viktigast att skydda, dels mot vilka delar av försvaret främmande underrättelseverksam- het riktades. Detta arbete skedde i fredstid genom ett nära samar- bete mellan statspolisorganisationen och inrikesavdelningen. 
 2  
 En efter hand allt viktigare uppgift var att bereda skydd för från utlan- det inköpt materiel av känslig natur, så att den inte kom till andra makters kännedom. 
 3  
 Det ålåg vidare den militära säkerhetstjänsten att söka förhindra att det inom riket bedrevs underrättelsetjänst från en främmande makt mot en annan. Den svenska neutralitets- politiken kunde annars sättas i fara. 
 4  
 Personer som i sin tjänst el- ler som värnpliktiga eller till följd av uppdrag kom i beröring med försvarshemligheter kontrollerades för att förhindra infiltration el- ler eljest anlitande av icke pålitliga personer. Tekniska skyddsan- ordningar och bevakning skulle förhindra åtkomst av hemliga upp- gifter. Icke minst betydelsefullt var att genom utbildning och kon- troller skapa ett säkerhetsmedvetande bland försvarets personal och de värnpliktiga. 
  
 1 
  
 Till grund för detta avsnitt ligger, förutom de källor som särskilt anges i följande noter, uppgifter som lämnats till kommissionen av bl.a. följande personer: Francis, Hale, Tate, Nielsen, Mcdonald, Willis Stjernswärd och Morgan. 
  
 2 
  
 Bilaga H 4 till Fst:s anslagsäskande för budgetåret 1958/59, KrA 
  
 3 
  
 Bilaga H 4 till Fst:s anslagsäskande för budgetåret 1958/59, KrA, PM av Morgan Redo- görelse för undtjänst inför Statsministern 5.12.1963, fogad till Mathews Dags- PM 7.12.1963, KrA 
  
 4 
  
 Bilaga H 4 till Fst:s anslagsäskande för budgetåret 1958/59, KrA 
  
 409 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Mot slutet av  
 1950-talet 
  uppmärksammades ytterligare en upp- gift för säkerhetstjänsten, nämligen den s.k. larmklockefunktionen. Förvarningstiden för en eventuell konflikt var av avgörande bety- delse för krigsmakten och totalförsvaret i övrigt. Genom säkerhets- tjänsternas förmåga att eventuellt uppfatta skiftningar i atmosfä- ren inom underrättelsekretsarna, som kan betyda att en konflikt är under uppsegling kunde de bidra till att ge stats- och militärled- ning en klar uppfattning om ändringar i den politiska temperatu- ren. 
 5 
  
 8.1.1 
  
 Kontraspionage/säkerhetsunderrättelsetjänst 
  
 Inhämtning 
 Någon mer systematisk inhämtning av säkerhetsunderrättelser fö- rekom endast i mycket begränsad utsträckning fram till omkring år 1960. Det gällde såväl vid försvarsstabens inrikesavdelning som på regional och lokal nivå. Vid inrikesavdelningen skedde inhämtning- en i stor utsträckning genom studium av öppna källor, såsom tid- ningar och tidskrifter och böcker skrivna t.ex. av avhoppade öst- statsagenter. Man hade även agenter verksamma inom olika miljöer av intresse från säkerhetssynpunkt. Någon gång kunde en befatt- ningshavare vid inrikesavdelningen skugga en misstänkt person el- ler bevista ett offentligt möte med någon organisation för vilken man hyste intresse. 
 6 
  
 Den mest arbetskrävande uppgiften var emellertid att hantera den mycket omfattande ström av rapporter om (misstänkt) säker- hetshotande verksamhet som inflöt från olika håll. Det förekom rapportering inom försvarsväsendet: från försvarsstabens underrät- 
  
 5 
  
 PM ang. önskvärda uppgifter (informationer) för Fst/In verksamhet, 5.5.1958, HK 18, SÄPO:s arkiv. Jfr även PM ang indikationer på förestående anfall mot vårt land, upprättad vid Fst/In där bland tänkta indikationer över ett förestående krigsutbrott nämns infiltration av kommunister eller kryptokommunister i viktiga samhällsfunktioner eller i facket. 1.9.1962, Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 6 
  
 Exempelvis tilldrog sig den nordiska fredskonferensen i Stockholm år 1952 detaljens in- tresse. Däri deltog nämligen ledande opinionsbildare för den tredje ståndpunkten som uppfattades kunna bli farliga medlöpare till Sovjetunionen i ett skärpt läge. En befattnings- havare har uppgett att han spanade på pacifistiska rörelser som AMSA och SFSF. Se även PM 9.4.1960 från av AMSA anordnat opinionsmöte i kärnvapenfrågan 6.4.1960, Ö IV, vol. 16, och KU 20/08, 7.6.1963, ang.  
  
 KMA-möte 
  i Södertälje och pingstmarschen med fotogra- fier över identifierade deltagare, Ö IV, vol. 29, MUST:s arkiv 
 410 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 telseavdelning 
 7  
 och  
 T-kontoret, 
  från förband och regionala staber, från andra statliga totalförsvarsmyndigheter 
 8  
 och mot slutet av pe- rioden från grupp B. Även civila myndigheter som t.ex. utrikesde- partementet, 
 9  
  
 stats- , 
  kriminal 
 10 
 - och passpolisen 
 11  
 och statens ut- länningskommission hörde till rapportörerna. Också genom sam- arbete med utländska underrättelsetjänster fick inrikesavdelningen in underrättelser. Det inkom även rapporter från allmänheten av växlande värde. 
 12 
  
 Rapporteringen avsåg i huvudsak uppgifter om utländsk under- rättelsetjänst och om utländska medborgare som av olika skäl vis- tades i Sverige, som t.ex. ambassadpersonal, affärsmän eller flyk- tingar, vilka kunde misstänkas bedriva underrättelseverksamhet för främmande makts räkning. Men rapporteringen innefattade även i icke obetydlig omfattning uppgifter om svensk och utländsk kom- munism, internationella front- och täckorganisationer och svenska (misstänkta) kommunister. I sistnämnda fall kunde det ibland röra sig om personer i säkerhetskänsliga befattningar eller personer som haft kontakt med misstänkta företrädare för utländska underrättel- setjänster eller som på annat sätt tilldragit sig intresse. 
 13  
 Stundom 
  
 7 
  
 T.ex. skrivelser ang. kommunistiskt spionage i hela världen, H 191/1947, C II vol. 18B, och ang. de svenska radioutsändningarna från Moskva, 462/1953, C II, vol. 17, MUST:s arkiv, samt Fst/In, 13.11.1951, H 781, HP 1462, UD:s arkiv, RA 
  
 8 
  
 Exvis följdes de demonstrationer som anordnades av Kampanjen mot ett svenskt atomva- pen åren 1961 (Ursviksmarschen) och 1963 (pingstmarschen) av observatörer från Militär- psykologiska Institutet (MPI), se KU 59/03, 25.9.1965, Redogörelse för pingstmarschen, resp. KU 59/04, 11.12.1963, Rapport ang. Ursviksmarschen, båda i Ö IV, vol. 39, MUST:s arkiv. Förklaringen till att MPI lät sig engageras i dessa sammanhang skall ha varit att det inom ramen för dess uppgift att studera mass- och gruppsykologiska problem av relevans för krigsmaktens förband och deras möjligheter att genomföra operationer var av intresse att observera människors motiv för och reaktioner under demonstrationer, upplopp o.dyl. Se även Kelly: Övrig illegal verksamhet, 1999, s.  
  
 143-155 
  och Franklin: Den far- liga fredsrörelsen, (SOU 2002:90) s. 137 ff. 
  
 9 
  
 T.ex. skrivelser ang. svenskt kommunistbesök i Tjeckoslovakien, 695/1949, C II, vol. 16, och ang. kommunisters fredskampanjer, 419/1951, C II, vol. 17, och Begäran till rumänska utrikesministeriet om visum för svensk medborgare, ink. Fst/In 25.6.1956, 570, Ö III, vol. 51, MUST:s arkiv 
  
 10 
  
 T.ex. rapport från Stockholmspolisens kriminalavdelning om en anmälan från sekundche- fen I 1 om att en furir bedrivit nazistisk propaganda, 22.6.1946, 82, Fritz c, vol. 3, MUST:s arkiv 
  
 11 
  
 T.ex. Ang. resande från Leningrad, ink. Fst/In 14.9.1960, 680, Ö III vol. 30, MUST:s arkiv 
  
 12 
  
 T.ex. brev ang. en avhoppad svensk kommunist som sökt arbete vid en högertidning, 12.3.1956, Ö III, vol. 52, MUST:s arkiv 
  
 13 
  
 T.ex. rapporter 17.11.1945, Ed H 459, Vasquez f, vol. 25, ang. en kvinna som var känd som kommunist och i vars våning det ofta förekom sammankomster, i vilka utlänningar brukade delta, 29.4.1948, 1 H 462, Vasquez a, vol. 13, med uppgifter om tre kommunister, bl.a. en med polismans befogenhet och försedd med skjutvapen i järnvägens säkerhetstjänst, 23.7.1951, H 570, Fritz e, vol. 37, ang. en linjearbetare vid Stockholms kustartilleriförsvar som brukade besöka interna kommunistiska möten hos en stationskarl där det talats om penningbelopp på 12 000 kr, om sak eller saker, som man ansett riskabla att transportera på järnväg, om kor- respondens med ryska legationen och – möjligen – om radiosändare, 12.2.1953, H 98, Vasquez 
  
 411 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 avsåg rapporterna personer som undergått partiutbildning i Sovjet- unionen eller Östtyskland eller som deltagit i svenska eller utländs- ka kongresser och konferenser med kommunistisk anknytning. 
 14  
 I ett mindre antal fall avsåg uppgiften endast att en person var eller misstänktes vara kommunist. 
 15  
 Särskilt grupp B:s rapportering in- nehöll sistnämnda typ av uppgifter. 
 Det var främst en uppgift för Ed/detalj I att handlägga dessa rapporter. Inkommet material sorterades på sakområde och/eller källa. 
 16  
 Namn på organisationer och personer registrerades i stor omfattning (se nedan). Därutöver skedde emellertid inte någon egentlig bearbetning av materialet vid inrikesavdelningen, i vart fall inte förrän mot slutet av  
 1950-talet. 
  Härtill var resurserna alltför begränsade. I stället delgavs rapporterna statspolisen, som hade bättre resurser för bearbetning och analys. 
 Rapportering inom krigsmakten 
 Rapporteringen till inrikesavdelningen om säkerhetshotande verk- samhet från förband och staber var länge av begränsad omfatt- ning. 
 17  
 En förklaring härtill har uppgetts vara att förbandens säker- hetsofficerare i huvudsak skall ha rapporterat direkt till statspoli- sens lokala representanter. 
 b, vol. 10, ang. en underinspektör vid SJ som år 1939 varit mötestalare för kommunisterna i Boden och som lär ägna sina semestrar åt omfattande resor i Norrbotten i och för uppgifts- insamling beträffande busslinjer och andra kommunikationer. och KU 14/352, 16.10.1963, Ö IV, vol. 209, om tulltjänstemän med kommunistiska sympatier, MUST:s arkiv 
  
 14 
  
 T.ex. PM ink. 13.7.1948, Fritz b, vol. 3, ang. SKP:s 14. kongress i Göteborg 15- 19.5.1948, och 24.1.1951, H 49, Fritz b, vol. 4, om ledande svenska kommunisters resor i öststater hösten 1950, rapporter 29.9.1959, 1026, Ö III, vol. 47, om svenska deltagare i Ös- tersjöveckan, och 23.11.1959, 1247, Ö III, vol. 48, ang. världsungdomsfestival i Wien 26.7- 4.8.1959, KU 50/255, Ö III, vol. 17, om Världsfredsrådets konferens i Eskilstuna 19- 20.5.1962, och KU 50/116, Ö IV, vol. 33, med sammanställning ang. DU:s jubileumskon- gress i Göteborg  
  
 12-15.4.1963, 
  MUST:s arkiv 
  
 15 
  
 Se t.ex. rapporter ink. 21.12.1951, H 911, Vasquez a, vol. 13, med uppgifter om sex i Stock- holm bosatta prenumeranter på Ny Dag, 27.8.1952, H 458, Vasquez c, vol. 18, ang. kommunis- tiska arbetare anställda vid AB Elektro Helios i Stockholm, och 2.5.1963, KU 14/213, Ö IV, vol. 209, ang. en populär orkester vars ledare och dennes bror var kända för att hysa kom- munistiska åsikter och sannolikt var organiserade. De tar gärna engagemang på allmänna marknaden hos andra organisationer och kan ur denna verksamhet samla en del uppgifter av värde för KP., MUST:s arkiv 
  
 16 
  
 KU står i detta sammanhang för Källa underrättelser. 
  
 17 
  
 Se t.ex. skrivelser ang. kommunister vid FortF Boden, 390/1952, och ang. organisation av matstrejker, 237/1954, båda i C II, vol. 17, MUST:s arkiv. Jfr även MSU betänkande, del 2, 21.4.1964, H 70, s. 65 f, F I, vol. 33, MUST:s arkiv 
  
 412 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Överbefälhavaren utfärdade år 1962 en order till de högre regio- nala staberna om rapportering av säkerhetsläget. 
 18  
 I denna framhölls att en regelbunden och fullständig rapportering från regionalt håll var en förutsättning för en kontinuerlig uppföljning av säkerhetslä- get. Underlaget för rapporteringen skulle erhållas främst genom rapporter från de lokala säkerhetsofficerarna, genom samverkan med statspolisens särskilda verksamhet och genom studier av lo- kalpressen. Rapporteringen avseende säkerhetsunderrättelsetjänst skulle avse anmärkningsvärda förhållanden beträffande personer, bl.a. militär och civilanställd personal och ytterlighetsparti- medlemmar eller medlöpare, och misstänkt verksamhet, exempel- vis anmärkningsvärda kontakter, möten eller resor. På säkerhets- skyddssidan skulle rapporteras bl.a. om överträdelser av sekretess- bestämmelser och vapenstölder och händelser av sabotageliknande karaktär inom industrin. Under rubriken Försvarsfientlig propa- ganda och disciplinupplösande tendenser skulle rapporteras om militära personers deltagande i ytterlighetspartiernas verksamhet eller möten, sammankomster och verksamhet med försvarsfientlig inriktning (t.ex.  
 anti-kärnvapenpropaganda 
  och agitation för va- penvägran) i närheten av eller i anslutning till militära förband, verksamhet bland svenska avläggare till front- och täckorganisatio- ner, kollektiva yttringar vid förband med disciplinupplösande ten- dens, propagandalitteratur (tidningar, broschyrer, flygblad m.m.) som sänts till förband eller enskilda vid förband samt annan propa- ganda eller agitation mot krigsmakten. 
 I de kort därpå utfärdade anvisningarna till ordern framhölls bl.a. att rapporteringen gällde endast förhållanden inom krigsmakten, varmed dock även avsågs sådant som utifrån direkt berörde den- samma, och att orienteringsskyldighet inte åvilade den civila statli- ga sektorn. Den militära sidan fick därför inte begära in uppgifter från denna sektor i fråga om sådan verksamhet. 
 19 
  
 Ett annat utslag av det ökade intresset för en aktiv säkerhetsun- derrättelsetjänst var att hemvärnsmän i början av  
 1960-talet 
  utbil- dades och övades i sådana uppgifter och ålades att rapportera om misstänkta fall av spioneri och sabotage. 
 20 
  
 I sammanhanget bör även nämnas den handbok i säkerhetstjänst, Maskerad front, som Wang gav ut år 1964. I populär form skildra- des där den säkerhetshotande verksamheten och vilka skyddsåtgär- 
  
 18 
  
 Fst/In 15.11.1962, H  
  
 9010-1, 
  HSC 251/62, SÄPO:s arkiv. Jfr även Underrättelseplan s. 11, KU 19/73, 10.9.1962, Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 19 
  
 Fst/In 19.12.1962, H  
  
 9010-1, 
  HSC 251/62, SÄPO:s arkiv 
  
 20 
  
 Fst/In 11.3.1965, H  
  
 9010-5, 
  HSC 118/65; SÄPO:s arkiv 
 413 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 der som denna bemöttes med. Boken syftade till att sprida kunskap om säkerhetstjänsten bland försvarets personal, inbegripet de värn- pliktiga. Härigenom ville man öka säkerhetsmedvetandet och bl.a. stimulera till rapportering av misstänkta säkerhetshot. 
 Förtroliga meddelare och agenter 
 Inrikesavdelningen hade ett antal stadigvarande eller förtroliga meddelare och agenter. Med förtrolig meddelare avsågs en person som på eget initiativ i förtroende tillhandahöll informationer av sä- kerhetsnatur eller efter uppdrag av säkerhetsorgan i förtrolig ord- ning gjorde iakttagelser om säkerhetsförhållanden. En agent var en person som på uppdrag av inrikesavdelningen var aktivt verksam för att i hemlighet införskaffa av säkerhetsunderrättelsetjänsten önskade informationer. 
 21 
  
 Som förtroliga meddelare torde ha betecknats t.ex. personer knutna till statliga myndigheter och verk, som t.ex. Vapenfrinämn- den och Statens Järnvägar, lärare och studerande vid universitet, 
 22  
 och de fackföreningsmän som kom att anlitas av grupp B. Dit torde även ha räknats en del av de personer som rapporterade från t.ex. baltiska och polska exilkretsar, 
 23  
 kretsar som de själva tillhörde, lik- som från vänskapsföreningar, t.ex. Förbundet Sverige - Sovjetunio- nen, till vilka de anslutit sig av intresse för förbundets officiellt an- givna ändamål. Till kategorin agenter torde vara att hänföra sådana personer som på eget eller inrikesavdelningens initiativ gick in i flyktingföreningar med speciella syften eller i vänskapsföreningar och motsvarande i avsikt att där inhämta uppgifter av intresse för säkerhetstjänsterna. Skillnaden mellan dessa båda kategorier med- delare förefaller inte knivskarp och torde i detta sammanhang sakna praktisk betydelse. Anledningen till att inrikesavdelningen hade kontakter med meddelare utanför den militära sfären har uppgetts vara att många sådana personer av skilda skäl inte ville ha kontakt med polisen. Det kunde röra sig om en allmän misstro mot polisen eller i vart fall dess möjligheter att skydda källan. 
 24 
  
 Den agent som uppgetts ha bedömts som mest betydelsefull be- tecknades bl.a. som Evans. Han skall ha varit den ende som in- rikesavdelningen infiltrerade i en svensk organisation, nämligen 
  
 21 
  
 MSU betänkande, del 1, 28.2.1964, H 60, s. 41 f, F I, vol. 33, MUST:s arkiv. 
  
 22 
  
 T.ex. Fst/In 26.8.1964, H  
  
 9010-2, 
  F I, vol. 34, MUST:s arkiv 
  
 23 
  
 T.ex. Hood: Bilder ur ett liv, s. 397 och Fst/In 26.8.1964, H  
  
 9010-2, 
  FI, vol. 34, MUST:s arkiv 
  
 24 
  
 Det har som uppgetts att polisens uppgiftslämnare föraktfullt benämndes tjallare. 
  
 414 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Förbundet Sverige – Sovjetunionen. Denna organisation hade många intellektuella medlemmar, vilka ansågs ha möjlighet att vid ett eventuellt kommunistiskt maktövertagande ställa till mer skada än vanliga kommunister och därför betraktades som särskilt far- liga. Under många år rapporterade denne meddelare flitigt dels från förbundets aktiviteter, dels om sina privata kontakter med några svenska kommunister. Murphy rapportering kännetecknas av en stor detaljrikedom, ofta rörande förhållanden av intim personlig karaktär. Han betraktades dock som absolut saklig. Det har upp- getts att inrikesavdelningen ville undvika att stöta sig med Jones, varför denne inte uppmanades att ändra formerna för sin rapportering. Man fick ta skvallret på köpet. Evans fick betalt för sina tjänster, kanske 200 kr per rapport. 
  
 Evans var dock ingalunda ensam om att ingående rapportera från vänskapsföreningar. Åtskilliga rapporter om sådana förening- ars verksamhet återfinns i de militära arkiven, t.ex. från kongresser, styrelsesammanträden och fester. 
 25  
 Andra uppgiftslämnare, ofta av mer tillfällig karaktär, kunde lämna uppgifter om t.ex. personer kända för sin kommunistiska inställning. 
 26 
  
 Det har uppgetts att inrikesavdelningen även hade enstaka kon- taktmän ute på fältet, vars uppgift skall ha varit att förhindra sabo- tage. Däremot skall man inte före tillkomsten av grupp B ha haft några kontaktmän på arbetsplatserna. Det skall emellertid ha fun- nits planer på att bygga upp ett sådant nät. Ett försök att lokalt förverkliga dessa planer misslyckades. 
 Samarbetet med statspolisen 
 Under hela den aktuella perioden förekom ett mycket livligt sam- arbete mellan inrikesavdelningen och statspolisen. Som nämnts be- arbetade under många år inrikesavdelningen inte de rapporter som kom in utan vidarebefordrade i stor utsträckning innehållet i dessa till polisen, dock utan att avslöja sina källors identitet. 
 27  
 I början av  
 1960-talet 
  kunde emellertid inrikesavdelningen bidra med bearbet- ningar av uppgifter om front- och täckorganisationerna, en arbets- 
  
 25 
  
 T.ex. rapporter från Förbundet Sverige - Sovjetunionens III. förbundskongress i Stock- holm  
  
 5-6.3.1955, 
  inkomna till Fst/In 15.3.1955, 240, och 5.4.1955, 282, Ö III, vol. 9, från  
 Svensk-tjeckiska 
  föreningens styrelsesammanträde 14.10.1954, H 739, Fritz g, vol. 3, och från Förbundets Sverige - Sovjetunionen vårfest på Stallmästargården i Stockholm 10.6.1953, 23.6.1953, H 476, Fritz g, vol. 3, MUST:s arkiv. Jfr även Ö III, vol.  
 13-15, 
  MUST:s arkiv 
  
 26 
  
 T.ex. rapport inkommen till Fst/In 19.8.1955, 573, serie Ö III, vol. 17, MUST:s arkiv 
  
 27 
  
 Se serien 5:21, SÄPO:s arkiv 
  
 415 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 uppgift som statspolisen skall ha saknat resurser för. 
 28  
 Statspolisen å sin sida var kanske den volymmässigt främste rapportören till in- rikesavdelningen. 
 29  
 Det förekom också kontinuerligt möten mellan statspolisen och inrikesavdelningen, varvid man ömsesidigt infor- merade varandra om läget, främst rörande spionerifall och miss- tänkta sabotage. 
 Trots de täta kontakterna fungerade samarbetet mellan statspoli- sen och inrikesavdelningen tidvis inte tillfredsställande. Statspolis- intendenten Thomas skall ha misstrott militärer. Särskilt i början av  
 1950-talet 
  var förhållandet mycket ansträngt. Thomas misstänkte de militära kollegerna för lösmynthet gentemot pressen och utländska samarbetspartner. 
 30  
 En ytterligare förklaring synes ha varit kompe- tenskonflikter om vilken organisation som skulle svara för under- rättelseinhämtning 
 31  
 och samarbetet med de utländska tjänsterna. Thomas litade inte på inrikesavdelningens förmåga härvidlag. 
 32  
 Å andra sidan var man inom inrikesavdelningen missnöjd med att statspolisen var snål med att lämna ut uppgifter och att den visade ett bristande intresse för försvarsfientlig verksamhet. Under några år i mitten av decenniet tycks samarbetet ha fungerat bättre för att sedan åter försämras. 
 33 
  
 År 1958 tillställde chefen för inrikesavdelningen statspolisen en PM i vilken han tog upp vilken information som avdelningen borde 
  
 28 
  
 Troligen avses den sammanställning över front- och täckorganisationer som upprättats inom Fst/In och som tillställts bl.a. statspolisen, 25.5.1962, H  
  
 8100-5, 
  KU 19/40, Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 29 
  
 T.ex. rapporter ang. försök att vid P 2 i Helsingborg skapa en  
  
 svensk-socialistisk 
  grupp, 19.2.1947, Fritz a, vol. 6, ang. SKP:s centralkommitté, 24.4.1956, Ö III, vol. 50, ang. bil- dandet av AMSA, 13.8.1958, 876, Ö III, vol. 47, ang. internationell kommunistisk utbild- ning, KU 50/45, 10.1.1962, Ö IV, vol. 15, MUST:s arkiv 
  
 30 
  
 Adams anteckningar 27.6.1951 och 21.10.1951, KrA, Santiago anteckningar 21.3.1951 och 9.10.1958, KrA 
  
 31 
  
 1962 års  
  
 ÖB-order 
  om rapportering av säkerhetsläget väckte reaktion på polisiärt håll och det är sannolikt att anvisningarna till densamma med betonandet av att rapporteringen skulle avse förhållanden  
 inom  
 krigsmakten var en följd härav; jfr HSC 251/62 där Thomas på omsla- get antecknat: 1.XII.62 överläggning med överste Marquez. Ärendet skulle avvecklas. SÄPO:s arkiv 
  
 32 
  
 Santiago anteckningar 11.7.1951, 15.2.1952 och 7.11.1952. Ur anteckningen den 15.2.1952 citeras: Jag var hos Thomas och fick där ett nytt intryck av hur oerhört skeptisk han så småningom blivit mot Inrikesavdelningen, mot Leche och mest av allt mot Palmstier- nas sätt att sköta förbindelserna med utlänningarna. Han antydde att detta gått ut över ut- länningar i Sverige, och han använde mycket starka ord, när han talade om vad som lämnats ut till särskilt amerikaner och fransmän. 
  
 33 
  
 Santiago anteckningar 23.9.1960, Fitzgerald anteckningar 23.12.1959. I Gö- ranssons PM vid överlämnandet 30.9.1961 antecknas: Jackson har famlat efter för mycket. Tillsagd att vi måste hålla oss inom krigsmakten. Vissa svårigheter med statspolisin- tendenten, som ansett att Jackson (och särskilt Finley) gått in på polisens område. Long nu vara uppklarat av Wiggins men problemen kan återkomma. 
  
 416 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 ha tillgång till. 
 34  
 Han menade att den i 1952 års generalorder angiv- na uppgiften för den militära säkerhetstjänsten, nämligen att  
 inom försvarsväsendet  
 åstadkomma skydd mot spioneri, sabotage och an- nan skadegörelse ävensom mot landsskadlig propaganda och lands- skadlig verksamhet i övrigt var alltför inskränkt. Avgörande för om en företeelse skulle hänföras till den militära säkerhetstjänstens in- formationsområde borde i stället vara det mål som företeelsen rik- tade sig mot eller det syfte som låg bakom. För att rätt kunna full- göra sina uppgifter var inrikesavdelningen därför beroende av upp- gifter om personer, metoder, materiel och verksamhet med an- knytning till säkerhetshotande verksamhet, även i fall då uppgifter- na inte hade någon omedelbar koppling till försvaret. 
 PM:n föranledde ett stundom ganska bitskt meningsutbyte mel- lan säkerhetstjänsterna, där statspolisen kraftfullt framhöll att in- hämtande av personupplysningar rörande en persons politiska på- litlighet och spaning uteslutande var polisiära uppgifter. Vid inhäm- tande av upplysningar fanns det enligt statspolisen risk för att man kontaktade samma personer, något som kunde orsaka förvirring, obehörigt utnyttjande från kontaktmannens sida av förhållandet till de båda myndigheterna, dubbelarbete och felaktigt handhavande. 
 35  
 Det kunde dock vara motiverat att inrikesavdelningen anlitade in- filtratörer i fientliga miljöer, t.ex. i ett ytterlighetsparti, eftersom en meddelare kunde känna till att polisen var hårdare bunden av lagar och förordningar än vad exempelvis en officer kunde vara och det kunde föreligga ressentiment mot att kontakta polisen. För att undvika kollisioner på fältet krävdes emellertid en ovillkorlig sam- rådsplikt. 
 36 
  
 I den Militära säkerhetsutredningens betänkande år 1964 anför- des bl.a. följande om arbetsfördelningen mellan polisiär och militär säkerhetstjänst. Spaning och annan verksamhet i syfte att förebyg- ga och beivra brott mot rikets säkerhet ålåg polismakten. Vid spa- ning för uppdagande av spioneri och olovlig underrättelseverksam- het, som berörde krigsmakten, måste dock polismyndigheterna kunna påräkna medverkan av den militära säkerhetstjänsten.  
 37  
 I fråga om säkerhetsunderrättelsetjänsten anförde MSU. 
  
 34 
  
 PM 5.5.1958, HK 18/60, SÄPO:s arkiv. Se vidare Nelson: Det amerikanska spåret. En undersökning av IB:s bildande och eventuella kopplingar till USA i SOU 2002:95 
  
 35 
  
 Odaterad PM ang. samarbetet mellan Fst/In och den särskilda polisverksamheten upprät- tad inom Statspolisen, HK 18/60, SÄPO:s arkiv, i vilken det dock framhölls att statspolisen var tacksam för all hjälp, som kunde erhållas från Fst/In. Man måste dock förutsätta att in- tet spaningsarbete från fst:s sida förekommer utan att sådant begäres av statspolisen. 
  
 36 
  
 PM 18.1.1960, HK 18/60, SÄPO:s arkiv. Se vidare kap. 9 
  
 37 
  
 MSU betänkande del 1 s.18 och del 2 s. 23, F I, vol. 33, MUST:s arkiv 
  
 417 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Det är knappast möjligt eller lämpligt att eftersträva någon strikt gränsdragning mellan den polisiära och den militära sä- kerhetstjänstens kompetensområden i fråga om underrättelse- tjänsten. Det existerar ett arbetsfält, som skulle kunna beteck- nas som bådas land, men under inga förhållanden som ingen mans land. Samordning av befintliga resurser är nödvändig. Totalförsvarets säkerhetsberedning bör vara ett forum för be- redning av samordningsfrågor av detta slag. 
 38 
  
 Grundbearbetningen av säkerhetsunderrättelser, som var gemen- samma för den polisiära och den militära säkerhetstjänsten, borde utföras av polisen. Den militära säkerhetstjänsten borde i första hand koncentrera sig på vidare bearbetning för att tillgodose ÖB:s speciella underrättelsebehov. 
 39 
  
 För att underlätta samarbetet inrättades i samband med RPS:s tillkomst år 1964 en befattning som militärassistent vid säkerhets- polisen. Dess förste innehavare var den tidigare chefen för inrikes- avdelningen, Smith. Huvuduppgiften för denna befatt- ningshavare var främst krigsplanläggning och förberedande av öv- ningar. De operativa kontakterna sköttes direkt mellan inrikesav- delningen och säkerhetspolisen, även om Carter arbetade för att jämna ut de personliga motsättningar som förelåg mellan cheferna. 
 Som nämnts förekom ett samarbete också på lokal och regional nivå, t.ex. i samband med besök av öststatsattachéer. Det har upp- getts att statspolisens sektioner på sina håll lämnade ut uppgifter till militären vid sidan av det föreskrivna förfarandet, men att om- fattningen härav antagligen inte var så stor. Ett exempel på sådan samverkan är en utredning om misstänkta säkerhetsrisker vid bl.a. A 9 i Kristinehamn. 
 40 
  
 Samarbete med utländska tjänster 
 Redan under andra världskriget hade samarbete förekommit mellan svensk och dansk militär säkerhetstjänst. Samarbetet fortsatte och vidareutvecklades efter krigsslutet. Inom ramen för detta samarbete kunde det förekomma diskussioner om kommunister som säker- 
  
 38 
  
 MSU betänkande del 1 s. 33, F I, vol. 33, MUST:s arkiv 
  
 39 
  
 MSU betänkande del 1 s. 49, F I, vol. 33, MUST:s arkiv 
  
 40 
  
 Korrespondens mellan Fst/In och V milbefstaben 24.10.1960, 26.4.1961 och 29.5.1961, Ö III, vol. 19, MUST:s arkiv. Jfr även MSU:s betänkande, del II, s. 65, 28.2.1964, H 9010, F I, vol. 33, MUST:s arkiv 
  
 418 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 hetshot. Däremot var samarbetet med övriga nordiska länder inled- ningsvis mycket begränsat, vilket såvitt avsåg Finland förklarades av kommunisternas starka inflytande i den finländska förvaltning- en. 
 41  
 Ett exempel på senare informationsutbyte är en rapport från en nordisk säkerhetstjänst år 1964 om en fackligt aktiv svensk som angavs vara kontaktman för DDR och dess press. 
 42 
  
 I slutet av  
 1940-talet 
  inledde inrikesavdelningen ett samarbete med det amerikanska CIA, det brittiska MI 6 och den franska Deuxième Bureau. Förbindelsen med fransmännen avbröts tydligen i början av  
 1960-talet. 
 43 
  
 Samarbete förekom även med nederländsk säkerhetstjänst. Tidvis tycks man även ha haft direkta kontakter med västtysk underrättelsetjänst. 
 44  
 Samarbetet skedde genomgåen- de bilateralt och på så sätt att en befattningshavare vid inrikesav- delningen träffade någon företrädare för en utländsk samarbets- partner och, i regel muntligt, utbytte informationer med denne. Över dessa sammanträffanden skrevs sedan rapporter, som för svensk räkning gavs in till inrikesavdelningen och ofta vidarebe- fordrades till statspolisen. 
 Med utländska samarbetspartner avhandlades tillvägagångssätt i agent- och infiltrationsfall och aktiviteter hos de internationella front- och täckorganisationerna. 
 45  
 De utländska tjänsterna, särskilt CIA, delgav svenskarna bl.a. sina analyser av KGB:s och GRU:s organisation och  
 modus operandi 
 , grundade bl.a. på uppgifter från avhoppare. Man var från amerikansk sida angelägen om att skapa en front mot kommunismen och häri ingick att sprida uppgifter om internationell kommunism. Mera undantagsvis kunde de utländska samarbetspartnerna lämna uppgifter om svenska organisationer och medborgare, särskilt om sådana som befann sig långt ut på den po- litiska vänsterkanten. 
 46 
  
 41 
  
 Om bristande samarbete med Norge, se Santiago anteckningar 14.11.1961, KrA 
  
 42 
  
 KU 12/01, 23.1.1964, Ö IV, vol. 224, MUST:s arkiv 
  
 43 
  
 Santiago anteckningar 25.6.1964, KrA 
  
 44 
  
 Vang anteckningar 12.6.1959 talar mot att sådana kontakter skulle ha förekommit vid denna tid 
  
 45 
  
 Wenblad: a.a. s. 399 f; se även exvis rapporter 28.1.1947, 1 H 27, Fritz e, vol. 33, Ryskt spionage och kontraspionage, 8.3.1949, H 188, Fritz b, vol. 6, Koordinering och kontroll av den internationella kommunistiska rörelsen, 2.2.1950, H 693, Fritz b, vol. 5, Det illega- la kommunistpartiet, 8.9.1951, H 705, Fritz b, vol. 5, Kommunisternas ekonomiska ställ- ning i länder utanför Sovjetsfären under perioden  
  
 1945-1950, 
  och 4.5.1956, 434, Ö III, vol. 48, ang. World Federation of Democratic Youth, MUST:s arkiv 
  
 46 
  
 T.ex. rapporter 10.11.1948, 1 H 778, Fritz g, vol. 2, med detaljerade uppgifter om den svenska Clartérörelsen – en speciell intellektuell avdelning av den sovjetryska propagandan i Sverige, 27.2.1950, H 134, Fritz b, vol. 5, ang. två svenska deltagare i en internationell trotskistkonferens i Paris våren 1949, 8.3.1955, 209, Ö III, vol. 54, med namn på svenska ny- fascister, 11.1.1956, 11, Ö III, vol. 17, ang. förbindelser mellan finska och svenska kommu- nistpartierna i Norrbotten, 21.8.1957, 862, Ö III, vol. 12, med namn på fem svenskar som 
  
 419 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Från svensk sida kunde man bidra med uppgifter om t.ex. sovje- tiska diplomater som tjänstgjort i Sverige. Man kunde även på för- frågan lämna besked om svenskar som avsågs få anställning, bedriva studier eller ha känsliga kontakter utomlands. 
 47  
 Sådana förfrågning- ar vidarebefordrades till statspolisen. I de fall statspolisen kunde lämna ett för vederbörande positivt besked, vidarebefordrades detta till frågeställaren, s.k. klarbesked. Om så ej var fallet, uppges inget svar ha givits till den utländska samarbetspartnern. Härigenom an- såg man sig undvika att bryta mot ett ordervägen meddelat förbud mot att lämna uppgifter om svenska medborgare. 
 48  
 Det skall dock ha förekommit att man lämnade uppgifter om svenskar som begått brott utomlands. 
 Inom ramen för samarbetet lämnade inrikesavdelningen också uppgifter om det svenska kommunistpartiet till främmande samar- betspartner. Man fick så mycket uppgifter att man kände sig tvungen att själv bidra med någonting, som en tidigare befatt- ningshavare vid inrikesavdelningen uttryckt saken. I sådana sam- manhang skall namn på ledande svenska kommunister ha före- kommit. 
 Några handlingar tyder emellertid på att uppgiftslämnandet från svensk sida var mer omfattande än så. I en rapport år 1949 från en utländsk samarbetspartner rörande personer som varit aktiva i ett sovjetryskt spionnät före och under andra världskriget angavs bl.a. två svenskar. Rapporten avslutades med en förfrågan om det fanns upplysningar om dessa personer, deras föregående och nuvarande verksamhet och förbindelser. 
 49  
 Och i en rapport år 1952 om den ryska underrättelsetjänsten i Sverige från en annan utländsk samar- betspartner efterfrågades kommentarer bl.a. till spekulationer rö- rande svenska medborgares inblandning i verksamheten. 
 50  
 Det är oklart om dessa förfrågningar besvarades. Men så sent som år 1959 överlämnades en kopia av en rapport rörande svenska deltagare i världsungdomsfestivalen i Wien samma år till en utländsk samar- betspartner. 
 51 
  
 varit delegater vid världsfredskonferensen i Colombo  
 10-16.6.1957, 
  13.1.1959, 29, Ö III, vol. 12, ang. svensk medborgare anställd vid FortF som tidigare varit medlem i internationella brigaden och 12.10.1959, 1074, Ö III, vol. 17, ang. svenska mottagare av internationell kommunistisk litteratur, MUST:s arkiv 
  
 47 
  
 T.ex. rapporter 19.4.1949, 1 H 229 och 25.5.1949, 1 H 291, båda i F X b, vol. 10, och 27.7.1951, F X b, vol. 17, MUST:s arkiv 
  
 48 
  
 Vem som ytterst stod bakom denna order är oklart. 
  
 49 
  
 16.5.1949, 1 H 268, Fritz e, vol. 36, MUST:s arkiv 
  
 50 
  
 21.4.1952, H 306, Fritz e, vol. 38, MUST:s arkiv 
  
 51 
  
 30.10.1959, 1146, Ö III, vol. 48, MUST:s arkiv 
  
 420 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 I princip rådde alltså stränga order på att uppgifter om svenska medborgare inte fick lämnas ut till främmande makt. År 1951 upp- dagades emellertid att den tidigare chefen för detalj I, Villegas, lämnat ut uppgifter om svenska kommunister till ut- ländska samarbetspartner. Palmstierna uppgav vid ett samtal med en befattningshavare vid inrikesavdelningen att han lämnat en för- teckning över ett betydande antal (kanske ett hundratal) kommu- nister till CIA, uppgifter som han olovligen skulle ha kommit över vid detalj II. Han förklarade sitt handlande med att det rådde ett kallt krig. Chefen för inrikesavdelningen anmälde saken till åklaga- re och bifogade en i hemlighet gjord bandinspelning av samtalet. Det har visat sig inte vara möjligt att spåra några officiella hand- lingar i ärendet. Försvarsstabschefen Adams anteckningar ger emellertid vid handen att Palmstierna lämnat uppgifter om både kommunister och nazister till såväl den amerikanska som den brit- tiska beskickningen. 
 52  
 Ärendet torde ha förts upp till regeringen som övervägde att låta åtala Palmstierna för tjänstefel, vilket dock inte ansågs lämpligt. 
 53  
 I stället skulle Palmstierna få en ordentlig skrapa samt förbud att tala om frågorna med utlänningar. Därmed skulle saken vara slut. 
 54 
  
 Mot slutet av  
 1950-talet 
  tycks samarbetet med amerikanerna rö- rande kontraspionaget ha blivit mindre givande ur amerikansk syn- vinkel. 
 55  
 Det blev emellertid så mycket mera intensivt i samband med avslöjandet av spionen Gonzalez år 1963. 
 Ett delvis annat fält för informationsutbyte var det skydd som kunde beredas amerikansk krigsmateriel och know how vid im- port till Sverige. Redan under förra hälften av  
 1950-talet 
  började svenska diplomater och militärer att undersöka möjligheterna att få tillgång till avancerade vapensystem, främst robotar, och hemliga tekniska uppgifter från USA. I maj 1958 besöktes Sverige av en amerikansk expertgrupp,  
 State-Defense 
  Military Information Con- trol Committé  
 (S-DMICC), 
  med företrädare för utrikes- och för- svarsdepartementen, de väpnade styrkorna och CIA. Vid besöket informerade befattningshavare vid inrikesavdelningen bl.a. om svensk lagstiftning och organisation av säkerhetstjänsten. De ame- rikanska representanterna övertygades om att de svenska övervak- 
  
 52 
  
 Swedlunds anteckningar 27.6.1951, KrA 
  
 53 
  
 Östen Davidson: Anteckningar  
  
 1918-1952, 
  15.1.1952 
  
 54 
  
 Christian anteckningar 16.1.1952, KrA 
  
 55 
  
 Santiago anteckningar 11.4.1958, KrA, varur citeras: Han [en befattningshavare vid CIA] ansåg sitt förhållande till kontrasidan vara ganska meningslös i Sverige. Han utgick ifrån att det berodde på utrikesminister Davidson. 
  
 421 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 nings- och kontrollsystemen var effektiva, vilket bidrog till att Johnson och USA år 1962 undertecknade ett avtal om teknikutbyte. 
 56 
  
 Befattningshavare vid inrikesavdelningen besökte Storbritannien och USA och var även elever vid brittiska kurser i säkerhetstjänst. 
 57  
 För tjänsteresor utomlands av försvarsanställd personal fordrades vid denna tid i regel särskilt tillstånd av regeringen. 
 58 
  
 8.1.2 
  
 Bearbetning och registrering 
  
 Som tidigare nämnts saknade inrikesavdelningen länge resurser för att i någon nämnvärd utsträckning bearbeta de inkomna rapporter- na. Hösten 1961 påbörjades emellertid försöksvis en systematisk bearbetning av säkerhetsunderrättelser vid avdelningen. 
 59  
 Något år senare inrättades en särskild bearbetningsdetalj. Detaljen bearbeta- de främst underrättelser om främmande makts underrättelse- och säkerhetsorganisationer och dessas medel och metoder för spioneri och sabotage. Särskild uppmärksamhet ägnades öststaternas be- skickningspersonal och deras resor i Sverige liksom öststatsfartygs uppträdande i svenska vatten. Men detaljen hade även till uppgift att sammanställa och analysera uppgifter om ytterlighetspartier, front- och täckorganisationer och - i samverkan med Beredskaps- nämnden för psykologiskt försvar - försvarsfientlig propaganda och desinformation. Det var organisationerna som sådana, deras dolda mål och metoder, som ägnades uppmärksamhet från detal- jens sida, även om man vid kartläggningen självklart fick kännedom om vilka som var de ledande inom respektive organisation. 
 60 
  
 I en PM från hösten 1962 angående verksamheten vid bearbet- ningsdetaljen angavs bl.a. följande. 
 Av politiska ytterlighetsriktningar har kommunismen och ny- nazismen bearbetats, med kraftsamling på den första. En god- tagbar grunduppfattning om kommunistpartiets organisation och arbetssätt har erhållits. Organisations- och personaltablåer 
  
 56 
  
 Se närmare Nelson: a.a. 
  
 57 
  
 Santiago anteckningar 4.7.1955, 25.2.1957 och 11.2.1960, KrA 
  
 58 
  
 SOU 1994:11 s. 122 
  
 59 
  
 MSU betänkande del 2 s. 18 f, 21.4.1964, F I, vol. 33, MUST:s arkiv 
  
 60 
  
 Jfr Provisorisk arbetsordning för FstA/SäkM i högkvarteret, Clark, Bowers, F I, vol. 148, MUST:s arkiv, där bland bearbetningsdetaljens uppgifter nämns följande. Utvärderar och sammanställer art, omfattning och resultat av mål, medel och metoder för samt tenden- ser i motståndarens subversiva verksamhet beträffande propaganda, ryktesspridning, uppvig- ling, upplopp, orderbrott, arbetsvägran, försvarsfientlig verksamhet m.m. 
  
 422 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 liksom en sammanställning är under utarbetande. Flexoregister på svenska kommunister utbildade utomlands finnes. 
 Basmaterialet beträffande för kommunisterna arbetande  
 front- och täckorganisationer  
 föreligger klart. 
 Viss  
 kommunistpress  
 följs upp.  
 --- 
 61 
  
 Redan i slutet av maj samma år hade inom inrikesavdelningen en bearbetning gjorts beträffande de som front- och täckorganisatio- ner betecknade Världsfredsrådet, Svenska Fredskommittén och KMA, vari det framhölls att en fortlöpande insamling och bear- betning av sakuppgifter rörande propaganda torde vara betydelse- full. 
 62  
 Och mindre än ett halvt år senare förelåg en tämligen om- fattande PM angående SKP med redogörelse för partiets historik, organisation, väljarstöd och verksamhet. 
 63  
 En ambitiös samman- ställning av uppgifter rörande vapenvägran presenterades år 1964. I denna PM redovisades rättsregler, antalet totalvägrare och sökande av vapenfri tjänst, riksdagsmotioner i ämnet m.m. 
 64 
  
 Viss bearbetning förekom även vid grupp B, som ställde sina sammanställningar till inrikesavdelningens förfogande. 
 65 
  
 Även på andra sätt kan en mer aktiv och utåtriktad verksamhet vid denna tid skönjas inom inrikesavdelningen. En rapport om pa- cifistpropaganda vid skolor i Halmstad år 1963 föranledde chefen för armén att med instämmande av chefen för inrikesavdelningen rekommendera ÖB att informera Skolöverstyrelsen om att de mili- tära myndigheterna bedömde detta som allvarligt. 
 66  
 Och i en PM upprättad av avdelningschefen från samma år övervägdes hur man skulle kunna förhindra en eventuell upprepning av den engelska påskmarschen i Sverige. Bland aktiva preventiva åtgärder som lista- des i PM:n angavs press- och  
 TV-intervjuer 
  med en juridisk topp- expert i syfte att skapa en ofördelaktig förhandsinställning hos opinionen, klargöra de straffrättsliga konsekvenserna och minska risken för martyrattityd. 
 67 
  
 61 
  
 PM ang. verksamheten vid bearbetningsdetaljen  
  
 1.5-30.9.1962, 
  Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 62 
  
 KU 19/40, 25.5.1962, H  
  
 8100-5, 
  Ö IV, VOL. 9, MUST:s arkiv 
  
 63 
  
 KU 19/102, 18.10.1962, Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 64 
  
 PM ang. vapenvägran 11.2.1964, Mathews arkiv, vol. 33, KrA 
  
 65 
  
 KU 14/83, 14.2.1963, Försöksvis grundbearbetning av kommunismen i BD län, upprättad 15.1.1962 av BWd. Ö IV, vol. 208, MUST:s arkiv 
  
 66 
  
 KU 25/12, 2.4.1963, Ö IV, vol. 30, MUST:s arkiv 
  
 67 
  
 KU 99, 23.4.1963, Ö IV, vol. 40, MUST:s arkiv 
  
 423 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Registrering 
 I en odaterad PM, som torde ha upprättats kort före eller under andra världskriget, angående vid underrättelseavdelningen 
 68  
 erfor- derliga register, anfördes bl.a. följande. 
 Av underrättelseavdelningens register bör i första hand framgå vilka som under årens lopp sysslat med spioneri och sabotage eller misstänks för detta eller gjort försök till detta eller befun- nit sig i nära anslutning till den krets inom vilken dylikt kunnat spåras.  
 --- 
  
 Det torde även vara ett militärt intresse att få registrera de utlänningar som för tillfället vistas på viss eller vissa platser eller där tidigare vistats.  
 --- 
  
 Det kan ifrågasättas om de militära registren skola omfatta även sådana personer, vilka gjort sig uppmärksammade för statsfientlig verksamhet. Ett dylikt register kunde vara av visst intresse framför allt om i detsamma fördes en detalj upptagande sådana personer, vilka vid ett eller annat krigsfall omedelbart vid krigsutbrottet borde tagas i förvar. Då emellertid värdet av ett dylikt register, där med säkerhet större delen av de registrerade redan förekommer i polisens register, sett mot bakgrunden av det synnerligen omfattande arbete som detta register skulle föra med sig, torde kunna ifrågasättas, synes det inte böra ingå i de militära registren. 
 69 
  
 Denna återhållsamma inställning i fråga om registrering av personer hos inrikesavdelningen blev inte styrande. Vid detalj I började man redan under andra världskriget att föra ett kortregister över i olika hänseenden intressanta personer och organisationer 
 70  
 med hänvis- ningar till de handlingar i vilka de förekom. Registret skall enligt uppgift ha omfattat tusentals kort. 
 De röda R, som ymnigt förekommer i inrikesavdelningens handlingar, torde avse att vederbörande registrerats och ger därmed en god uppfattning om vilka slags omständigheter som föranledde anteckning i registret. En stor andel av registerkorten avsåg ut- ländska eller naturaliserade medborgare, t.ex. beskickningspersonal från öststater, personer som flytt till Sverige under och efter andra världskriget och som var verksamma i olika exilgrupper liksom ut- 
  
 68 
  
 Fram till år 1942 beteckningen på Fst/sektion 2 
  
 69 
  
 Fritz e, vol. 1, MUST:s arkiv 
  
 70 
  
 T.ex. Demokratiska hjälpkommittén för Tyskland och Allnordiska Kamratringen, Fritz g, vol. 3, MUST:s arkiv 
  
 424 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 länningar som besökte riket under säregna förhållanden. I registret antecknades också svenska medborgare, t.ex. försvarsanställda som hade kontakter med beskickningspersonal från öststater. Inte en- dast personer som misstänktes utgöra säkerhetsrisker tycks ha re- gistrerats. I ett brev från år 1947 med uppgifter om Slaviska före- ningen i Lund är samtliga namn försedda med röda R, även såda- na som försetts med kommentarer som höjd över varje tvivel och icke politiskt intresserad, pålitlig. 
 71 
  
 I förevarande sammanhang är det dock registreringen av svenska medborgare med sympatier för vad som bedömdes som ytterlig- hetsståndpunkter som är av intresse. Det förefaller som om man även vid inrikesavdelningen i stort sett iakttog den för statspolisen under tiden från våren 1945 till den 30 juni 1948 gällande bestäm- melsen av innebörd att nazister men inte kommunister fick regi- streras. Endast enstaka rapporter, inkomna före sistnämnda dag, rörande kommunister är försedda med röda R.  
 72  
 Och på en för- teckning inkommen i januari 1948 över personal som tjänstgjorde vid SKP:s högkvarter, Ny Dag, m.m. finns en blyertsanteckning av chefen för detalj I av följande lydelse: Kommunismen i Sverige (namnreg. ej). 
 73 
  
 I början av  
 1950-talet 
  registrerades däremot av allt att döma alla slags (misstänkta) kommunister utan närmare överväganden om personens farlighet och anknytning till totalförsvaret. Som exempel kan nämnas prenumeranter på Ny Dag, 
 74  
 delegater vid Världsfreds- rådets exekutivkommittés sammanträde i Stockholm år 1953, 
 75  
 del- tagare i Förbundets  
 Sverige-Sovjetunionen 
  vårfest på Stallmästar- gården i juni 1953 
 76  
 och deltagare i Demokratisk Ungdoms Världs- federations exekutivmöte i Stockholm år 1954. 
 77 
  
 Registret ansågs emellertid vara behäftat med brister. I en odate- rad PM angående omläggning av detalj I:s register pekades bl.a. på att det dåvarande registersystemet innebar att handlingar rörande samma person eller sak inte fanns samlade på ett ställe, vilket med- förde att man för att få fram en i en viss dossier förvarad handling om t.ex. en viss person först måste slå fram vederbörande person i det stora kortregistret och därefter i  
 doss-registret 
  ta reda på 
  
 71 
  
 9.4.1947, 1 H 245, Fritz g, vol. 3, MUST:s arkiv 
  
 72 
  
 T.ex. rapport om ledande kommunister i Övertorneå, 24.3.1948, 1 H 10, Vasquez a, vol. 13, MUST:s arkiv 
  
 73 
  
 Skrivelse ink. 7.1.1948, 1 H 10, Vasquez a, vol. 13, MUST:s arkiv 
  
 74 
  
 Rapport ink. 21.12.1951, H 911, Vasquez a, vol. 13, MUST:s arkiv 
  
 75 
  
 PM 21.5.1953, H 402, Fritz g, vol. 3, MUST:s arkiv 
  
 76 
  
 Rapport 23.6.1953, H 476, Fritz g, vol. 3, MUST:s arkiv 
  
 77 
  
 PM 20.3.1954, H 195, Fritz g, vol. 2, MUST:s arkiv 
  
 425 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 förvaringsplatsen för dossieren. Registret angavs vidare innehålla en otrolig massa inaktuella och onödiga handlingar och tusentals kort upptagande oidentifierade personer. Därför föreslogs ett nytt registersystem. Detta skulle i första hand vara ett arbetsregister (och inte ett arkivregister) som gjorde det möjligt att snabbt, effek- tivt och tillförlitligt få fram aktuella uppgifter. Det skulle i största möjliga utsträckning begränsas till rena sakförhållanden. I det sammanhanget framhölls att detaljen arbetade med sak, t.ex. kommunismen i Sverige, under det att polisen arbetade med per- son. Mot denna bakgrund borde i det nya registret samtliga perso- ner läggas upp på kort, vilka skulle förvaras i alfabetisk ordning. Om möjligt skulle ett koncentrat av uppgiften om personen an- tecknas på kortet. 
 78 
  
 År 1955 började man enligt de riktlinjer som angetts i nyss- nämnda PM bygga upp ett nytt register,  
 arbetsdiariet 
 . 
 79  
 Detta för- des på följande sätt. Då en handling kom in lade en sekreterare upp registerkort över i handlingen omnämnda personer med angivande av namn och andra tillgängliga personuppgifter. På korten anteck- nade hon handlingens beteckning, källa och en sammanfattning av handlingens innehåll, t.ex. i vilken organisation vederbörande var verksam och anmärkningsvärda förhållanden. Om nya handlingar kom in rörande en person som redan var antecknad på ett register- kort, påfördes kortet hänvisningar till dessa handlingar och sam- manfattningar av deras innehåll. Det fanns även registerkort på fö- reningar och företag. Kortregistret skall omkring år 1960 ha omfat- tat ca 3 000 kort, förvarade i kortlådor. 
 80 
  
 I registret antecknades förutom utländska eller naturaliserade medborgare misstänkta för underrättelseverksamhet bl.a. ledande eller särskilt aktiva kommunister och nazister, personer som utbil- dats i Sovjetunionen och/eller Östtyskland, styrelseledamöter och andra särskilt aktiva i vänskapsföreningar och andra front- och täckorganisationer, personer som bedrev affärsverksamhet i eller företog resor till Östeuropa, personer med politiskt extrema upp- fattningar anställda vid statliga verk och myndigheter av betydelse för totalförsvaret eller vid privata företag som bedrev verksamhet av betydelse för totalförsvaret eller som hade kontakter med ut- 
  
 78 
  
 Odaterad PM, Ö III, vol. 1, MUST:s arkiv. För den fullständiga lydelsen, se FUN:s rap- port Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, s. 
  
 36 
  
 f. 
  
 79 
  
 I begränsad utsträckning fördes uppgifter från det äldre registret i sammanfattad form över till nya registerkort. 
  
 80 
  
 Beträffande vissa personer fanns det så mycket uppgifter rapporterade att det krävdes flera kort. 
  
 426 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 ländsk underrättelsepersonal, personer som sökt anställning inom försvaret men inte kommit i fråga för tjänsten på grund av att per- sonalkontroll gett vid handen att de var kommunister (dvs. miss- tänkta infiltrationsförsök), officerare som hade begått brott eller var gifta med eller hade förhållanden till östeuropeiska kvinnor samt journalister som bedrev vad som uppfattades som subversiv opinionsbildning. Sammanfattningsvis kan sägas att registreringen jämfört med tidigare var något mer selektiv och inriktad på perso- ner som misstänktes utgöra eller kunna komma att utgöra en fara för rikets säkerhet. 
 Det har uppgetts att avdelningschefen använde sig av registret för att skaffa sig en överblick av materialet rörande en person eller organisation. Om t.ex. en person varit föremål för upprepade kon- takter från öststatspersonal, kunde det leda till att Fst/In varnade honom för fortsatta sådana kontakter. 
 Vid detalj I fördes även ett arkivregister (diarium) och ett regis- ter över fartyg från Warszawapaktsstaterna. 
  
 8.1.3 
  
 Personalkontroll/infiltrationsskydd 
  
 Under beredskapsåren hade personalkontroll utgjort en omfattan- de uppgift för inrikesavdelningen. Som redovisats i föregående ka- pitel utfärdade försvarsministern kort efter krigsslutet en general- order med nya bestämmelser rörande personalkontroll inom för- svarsväsendet. Inom krigsmakten var man som nämnts starkt miss- nöjd med de nya reglerna, eftersom de i förening med registre- ringsbestämmelserna innebar att statspolisen vid personalkontroll inte fick lämna ut uppgifter om att en person var kommunist. Se- dan reglerna år 1948 ändrats i detta hänseende, drev man från mili- tärt håll med framgång frågan om att ytterligare befattningar skulle omfattas av personalkontroll. Inrikesavdelningens arbete med per- sonalkontrollen utvecklades som tidigare framgått efter hand till en volymmässigt synnerligen omfattande hantering. För denna svara- de i första hand detalj II. 
 Vid sidan av det officiella regelsystemet skall det under åren  
 1945-48 
  ha funnits en muntlig överenskommelse mellan statspolis- intendenten och chefen för kontraspionagedetaljen vid inrikesav- delningen om att statspolisen skulle lämna ut uppgifter till inrikes- avdelningen om svenskar som var anställda vid försvarsviktiga in- dustrier. Detta informella samarbete tillgick så att inrikesavdel- ningen sporadiskt sammanställde listor över personer, vilka listor 
 427 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 översändes till statspolisen för registerslagning, varefter statspoli- sen yttrade sig direkt till inrikesavdelningen. Omfattningen av denna kontroll är svår att uppskatta. 
 81 
  
 I slutet av  
 1940-talet 
  förekom även på lokal nivå ett informellt uppgiftslämnande från polis till militär. Vid denna tid omfattades som framgått inte hemvärnet av personalkontrollbestämmelserna. Rapporter från de nordiska grannländerna liksom förhållandena vid ett hemvärnskompani i Malmberget skapade inom försvarsledning- en oro för kommunistisk infiltration av hemvärnet. Problemet lös- tes delvis genom att landsfiskaler (och industriledare) i betydande omfattning lämnade uppgifter till hemvärnscheferna. 
 82 
  
 Enligt en mycket erfaren befattningshavare vid detaljen gick i vart fall från år 1959 handläggningen till på följande sätt. 
 Sedan en framställning om personalkontroll i form av en perso- naldatablankett kommit in till inrikesavdelningen och diarieförts, kontrollerades bl.a. om vederbörande tidigare varit föremål för per- sonalkontroll. Denna kontroll gjordes mot det s.k.  
 A-registret 
  (se nedan). Blanketten vidarebefordrades till statspolisen för register- slagning. Eftersom samrådsnämnden prövade frågan om utlämnan- de av uppgifter ur statspolisens register, drog redovisningen ofta ut på tiden. 
 I de fall som polisen meddelade att det inte fanns några uppgifter om vederbörande som skulle lämnas ut, redovisade inrikesavdel- ningen ärendet till försvarsgrenschefen med besked att hinder inte förelåg. Om samrådsnämnden däremot beslutat om utlämnande av uppgifter, rapporterade polisen detta jämte en PM med närmare uppgifter om vari belastningen bestod. Någon gång kunde inrikes- avdelningen hos statspolisen begära ett förtydligande av de uppgif- ter som lämnats ut. Däremot begärdes inte någon ytterligare in- formation. 
 Detaljchefen eller, beträffande ärenden av större vikt, avdel- ningschefen fattade på ÖB:s vägnar i utfallsärendena beslut om en rekommendation till försvarsgrenschefen. Denne beslutade i sin tur om en rekommendation till anställningsmyndigheten (motsv.), som hade att slutligt ta ställning i saken. Endast undantagsvis avvek försvarsgrenschef och/eller anställningsmyndighet (motsv.) från ÖB:s rekommendation. Främst förekom detta i situationer där ve- derbörande redan anställts. Några gånger per år inträffade det näm- ligen att anställningsmyndigheten gått händelserna i förväg och utan att avvakta resultatet av personalkontrollen anställt vederbö- 
  
 81 
  
 Se Collins: Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1945-1969, 
  SOU 2002:88 s. 21 
  
 82 
  
 Kaufman dagbok 21.10.1949, KrA 
  
 428 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 rande. I vissa sådana fall avbröts anställningen, vilket kunde leda till skriverier i pressen. I andra fall lät man alltså den anställde, trots ut- fallet, tillträda eller vara kvar i befattningen. 
 Från inrikesavdelningens sida var man angelägen om att för- svarsgrenscheferna inte slaviskt skulle följa dess rekommendatio- ner. En individuell prövning borde ske i samråd med förbandsche- fer resp. anställningsmyndigheter. Enskilda kunde annars komma att allmänt utpekas som säkerhetsrisker 
 83  
 och, får man förmoda, försvaret ådra sig oönskad publicitet. 
 Inrikesavdelningen återrapporterade utfallsärendena till statspo- lisen men behöll promemoriorna. Det förekom nämligen att poli- sen meddelade att inga ytterligare uppgifter tillkommit sedan före- gående personalkontroll, varvid det var nödvändigt att ha tidigare PM tillgänglig. 
 Utfall ur statspolisens register medförde regelmässigt att veder- börande inte kom i fråga för avsedd befattning (motsv.), även i si- tuationer där belastningen framstod som tämligen harmlös (pre- numeration på kommunisttidning, flygbladsutdelning eller släkt- skap med någon kommunist). Syftet var att så långt möjligt för- hindra kommunistiska infiltrationsförsök. 
 Utfall vid personalkontroll fick inte delges den berörde, men det förekom att anställningsmyndigheten (motsv.) förklarade för ve- derbörande att en åtgärd mot honom motiverades av vad som framkommit vid personalkontroll. Trots den lättnad i sekretessen gentemot anställningsmyndigheten (motsv.) som anbefallts redan år 1952 fick i regel inte heller denna någon orientering om skälen till att en person inte godtagits, vilket var ägnat att medföra olä- genheter såväl för den enskilde som myndigheten. 
 84 
  
 83 
  
 Avdelningschefen Jackson konstaterade i en PM år 1961 att ÖB:s förslag till åtgärd i personalkontrollärenden vanligtvis omsattes i beslut i enlighet med förslaget och fortsatte. ÖB:s förslag grundar sig på de uppgifter vilka kunnat inhämtas om personen och dennes avsedda användning inom försvaret. Däremot saknas underlag för bedömande av huruvida förslaget kan genomföras utan att åtgärden väcker särskild uppmärksamhet eller leder till att personen allmänt utpekas. Det är särskilt angeläget att detta undvikes. Innan förslaget om- sätts i beslut krävs i många fall att försvarsgrenschef inhämtar närmare upplysningar från ve- derbörande förband. Det är icke lämpligt att vid anordnande av övning i ett sent skede av- skilja vissa värnpliktiga tillhörande samma utbildningsförband (fallet I 10). Värnpliktig av- sedd att kommenderas till aspirantskola var redan beordrad av inspektören till sagda utbild- ning, då ärendet ännu inte var slutredovisat. Det kan även vara nödvändigt förvissa sig om att en person inte anställts eller tagits i anspråk utan att kontrollen avvaktats. Då ärenden på grund av utredning drar ut på tiden är det risk att ett beslut om icke godtagande i sådant fall resulterar i ett avskedande, vilket inte får ske med utförd personalkontroll som motiv. PM 30.12.1961, Mathews arkiv, vol. 8, KrA 
  
 84 
  
 Jackson anförde i nyssnämnda PM rörande denna fråga följande. Det torde mera säl- lan förekomma att orientering lämnas förbands- eller säkerhetschef angående icke godtagen person. Är denne anställd eller i tjänst som värnpliktig föranleder ett icke godtagande att man vid förbandet drar felaktiga slutsatser om vad som föranlett beslutet. Det kan för hans 
  
 429 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Befattningshavare vid detaljen företog kontaktresor till förban- den för att utbilda säkerhetsofficerare bl.a. i syfte att förhindra att missöden av detta slag inträffade. Härvid kontrollerades också handläggningen av personalkontrollärenden. 
 Åtgärder mot nazister inom försvaret 
 Vid krigsslutet var alltså bedömningen på ansvarig politisk nivå att säkerhetsriskerna utgjordes av nazister. I maj 1945 uppdrog för- svarsministern åt försvarsstaben att redovisa de officerare och un- derofficerare på aktiv stat som hade en nazistisk eller tyskvänlig in- ställning (den s.k. statspersonalundersökningen). Ärendet över- lämnades till statspolisintendenten för utredning (registerslagning) och återredovisades via inrikesavdelningen till Försvarsdepartemen- tet. Sammanlagt redovisades i undersökningen närmare 400 office- rare och underofficerare med nazistiska eller protyska sympatier. Undersökningens syfte var i första hand att utgöra en kartläggning för försvarsministerns interna bruk och den fick inga direkta kon- sekvenser för de berörda. 
 85 
  
 Vid personalkontroll för försvarets räkning åren  
 1945-48 
  lämna- de statspolisen under perioden den 1 november 1945 – den 31 de- cember 1947 i 462 fall ut uppgifter om personer på grund av deras nazistiska förflutna. Som tidigare berörts underkastade sig många av dessa förhör hos statspolisen i syfte att avtvå sig misstankar om opålitlighet. 
 Möjligheten för personalkontrollerade att bemöta de uppgifter som kunde läggas dem till last gick utöver vad regelverket före- skrev. Åtskilliga militärer kontaktades t.o.m. av övervakningsmyn- digheterna i syfte att de skulle utnyttja denna möjlighet. Denna omsorg om de kontrollerades rättssäkerhet hade inte någon mot- svarighet när personalkontrollen senare kom att inriktas framför allt mot kommunister. 
 86 
  
 fortsatta placering, kommendering, utbildning m.m. vara av värde att veta om beslutet grun- dar sig på uppgifter om bristande laglydnad, så att icke alla bedömas som tillhörande eller sympatiserande med ytterlighetspartier. 
  
 85 
  
 Se vidare Hayes: Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism  
  
 1946-1980 
  i SOU 2002:94 och Collins: a.a. s. 23 samt skrivelser från Fst/In till FKE 24.9.1945, 1824 Pd, och 11.7.1946, 581, F X a, vol. 1, MUST:s arkiv 
  
 86 
  
 Se vidare Collins: a.a. s. 26. År 1952 intervjuade emellertid statspolisen en reservoffi- cer och tidigare polisman, som upprepade gånger inte godkänts för arbeten och tjänstgöring sedan det vid personalkontroll framkommit uppgifter som tydde på att han var kommunist. Intervjun ledde till uppfattningen att det inte fanns anledning att ifrågasätta han nationella pålitlighet; yttrande till MO 21.9.1954, H 55:8, m.fl. handlingar, F Xf, vol. 120, MUST:s ar- kiv 
  
 430 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 I detta sammanhang skall också nämnas något om behandlingen av ett par framstående officerare med nazistiska eller protyska sympatier. Generalmajoren Goodwin, som innehaft aktier i Dagsposten, tvingades efter en häftig presskampanj att avgå år 1946, trots att han av Justitiekanslern friats från anklagelser om bristande pålitlighet. Till Ferguson beslut att avgå bidrog att den västmaktsvänlige Pittman förklarat sig sakna förtroende för honom. Mccullough hade redan år 1945 försökt få chefen för Lantförsva- rets kommandoexpedition, generalmajor Thomas, entledi- gad bl.a. på grund av tyskvänlighet. Regeringen stödde emellertid Gregory. Mot denna bakgrund och sedan JK friat Jackson gav Mccullough upp planerna på aktioner mot andra, enligt hans uppfattning tyskorienterade officerare. 
 87 
  
 Ett uppmärksammat fall av nazistisk verksamhet inom försvaret var den som bedrevs av Svensk socialistisk samling (SSS) och den inom denna organisation ledande personen, redaktör Mathis berg. År 1946 sökte SSS få till stånd bildandet av en nazistisk cell vid I 1 i Stockholm. Efter utredning blev initiativtagaren, en furir, avskedad. År 1947 låg Booth bakom ett försök att bilda en nazis- tisk cell vid P 2 i Helsingborg. Även detta försök misslyckades och den volontär som propagerat för nazismen avskedades. År 1952 av- slöjades att Booth sökt organisera en frivilligkår, avsedd att träda i funktion vid en eventuell sovjetrysk ockupation av Sverige. Med- lemmar i kåren rekryterades bl.a. bland elever vid Arméns underof- ficersskola och Försvarets läroverk i Uppsala. Booth åtalades för olovlig kårverksamhet men frikändes år 1953. 
 Domstolarna fann det visserligen utrett att Booth sedan år 1943 varit verksam för att förbereda åtgärder som enligt hans me- ning borde vidtas för att skydda befolkningen i Sverige i händelse av ockupation. För detta ändamål hade han tänkt ut ett system, där lämpliga och pålitliga personer skulle sammanträffa på ett antal på förhand bestämda platser för att gemensamt rädda sig själva och andra genom att söka skydd i skogsbygderna. Dessa åtgärder skulle inte vidtas förrän svensk statsmakt upphört att fungera och krigs- makten var i upplösning. Hur man därefter skulle förfara fick enligt Booth bero på omständigheterna; eventuell utveckling till väp- nad motståndsrörelse var en senare fråga. Någon utbildning eller övning eller någon anskaffning av materiel hade såvitt känt inte fö- rekommit. Svea hovrätt fann å ena sidan att till rörelsen anslutna personer var utspridda över stora delar av landet och inte var fastare 
  
 87  
 Se vidare Hayes: a.a. 
 431 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 knutna till varandra utan ingick i ett slags cellsystem. Å andra sidan hade Booth personligen haft kontakt med ett stort antal med- hjälpare. Det fick vidare anses utrett att viss samverkan ägt rum i varje fall inom de särskilda distrikten och mellan cheferna i närbe- lägna distrikt och att sammankomster tämligen regelbundet anord- nats, vid vilka ett antal personer närvarit. Hovrätten fann därför, till skillnad från Uppsala rådhusrätt, att Watts grupp var att be- döma som en sammanslutning. Däremot fann hovrätten det inte utrett att sammanslutningen måste anses vara avsedd att utgöra så- dant maktmedel som militär trupp eller polisstyrka. Hovrätten ut- talade emellertid att Watts sammanslutning lätteligen kan komma i motsatsställning till statligt ledd verksamhet och därför inte är önskvärd ur allmän synpunkt. Hovrättens dom överklaga- des inte. 
 88 
  
 År 1963 anmälde ett regemente att en ledande nazist var anställd vid förbandets intendenturförråd. Chefen för inrikesavdelningen förklarade att inga förändringar beträffande vederbörandes anställ- ning fick göras, men att han skulle hindras från kontakter och möj- lighet att sprida propaganda. 
 89 
  
 En värnpliktig hade år 1964 antagits till underofficersutbildning utan att resultatet av personalkontroll avvaktats. Sedan utfallet visat att han var eller hade varit medlem av bl.a. Nysvensk Ungdom gavs han beskedet att han inte antagits till utbildningen. Inrikesavdel- ningen yttrade i detta ärende. 
 Vid ÖB ställningstagande i liknande ärenden eftersträvas kon- sekvent att personer på yttersta höger- eller vänsterkanten, vilka inte i alla avseenden kan bedömas företräda demokratiska åsik- ter, icke bör godtas för officers- och underofficersutbildning. Med anledning härav har ÖB icke anledning att i detta ärende frångå sitt tidigare ställningstagande. [X:s] påbörjade utbildning till vpl underofficer bör sålunda hävas. Enär emellertid denna åtgärd kan befaras väcka uppmärksamhet och härigenom men- ligt inverka på [X:s] personliga förhållanden, underställes .. ärendet C FöD prövning. 
  
 88 
  
 Se vidare Hayes: a.a. samt Uppsala rådhusrätts dom 15.4.1953 och Svea hov- rätts dom 11.11.1953, Fritz g, vol. 5, MUST:s arkiv 
  
 89 
  
 KU 04/09, 15.3.1963, Ö IV, vol. 25, MUST:s arkiv 
  
 432 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Försvarsministern beslöt emellertid att den värnpliktige skulle få fullfölja sin underofficersutbildning. 
 90 
  
 Åtgärder mot kommunister inom försvaret 
 Vid personalkontroll mot kommunister lämnade statspolisen ut uppgifter till försvaret inte endast om personer som var medlem- mar i SKP eller representerade partiet i olika sammanhang. Även uppgifter om misstänkt medlemskap kunde lämnas ut. 
 91  
 Inställ- ningen till kommunister inom försvaret torde väl speglas av följan- de utdrag ur en inom inrikesavdelningen upprättad PM från år 1950 angående gällande bestämmelser för personalkontroll samt möjlig- heten att förhindra kommunistisk infiltration inom försvarsväsen- det. 
 Kommunister anställda inom försvarsväsendet måste bort och värnpliktiga sådana erhålla lämplig placering samt uteslutas från befäls- och annan kvalificerad utbildning. I alla anställningsför- fattningar finnes krav på medborgarsinne. Kommunisterna äro ju klassbetonade och arbeta endast för det egna partiet och un- derordna sig icke demokratiska arbetsformer. De uppfylla där- för icke kravet på medborgarsinne  
 ---. 
 92 
  
 Beslut om ändrad tilldelning av värnpliktig personal till annan för- svarsgren fattades fram till år 1961 av försvarsministern i komman- doväg. Framställningarna från inrikesavdelningen motiverades ofta med att vederbörande värnpliktig var kommunist, någon gång med att han hade släktingar som var kommunister eller t.o.m. hade en bekantskapskrets och umgänge som var kommunistiskt. 
 93  
 I regel tycks försvarsministern ha beslutat i enlighet med framställningar- na. Som exempel på vilka uppgifter som kunde läggas till grund för omplacering kan anföras följande ärende från år 1956. 
 94 
  
 I en PM begärde Fst/In att fem värnpliktiga vid flygvapnet, här kallade  
 Carter, 
  skulle ges ändrad tilldelning. Som skäl härför anfördes 
  
 90 
  
 Fst/In 27.4.1964,  
  
 9013-1, 
  12.6.1964, H  
 9013-1, 
  10.10.1964, H  
 9013-1, 
  samt statsrådets be- slut 28.10.1964, F I, vol. 35, MUST:s arki 
  
 91 
  
 Se vidare Collins: a.a. s. 46 ff 
  
 92 
  
 PM hemligstämplad 15.8.1950, Fritz a, vol. 3, MUST:s arkiv 
  
 93 
  
 Skrivelse 12.3.1952, H 304, från Umeå – Storumans fo, Vasquez a, vol. 4, MUST:s arkiv. Ytter- ligare exempel på likartade bedömningar i värnpliktsärenden finns i Collins: a.a. s. 177 ff. 
  
 94 
  
 VPM 23.3.1956 jämte besked om statsrådets beslut 13.4.1956, Vasquez a, vol. 11, MUST:s ar- kiv 
  
 433 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 i huvudsak följande. A var prenumerant på Ny Dag, bidragsgivare till en kommunistisk pressfond och hade deltagit i ungdomsfestival i Warszawa. B hade varit ordförande i kommunistisk ungdoms- klubb och prenumererade på Ny Dag. Han beskrevs som en ag- gressiv kommunist och troligen ledare. C var medlem av styrelsen för kommunistisk ungdomsklubb, hade infört en nyårshälsning i Norrskensflamman och lämnat bidrag till en kommunistisk insam- ling. D prenumererade på Norrskensflamman och hade infört en nyårshälsning i tidningen. Han hade varit ombud vid en partikon- gress. Om E antecknades endast att han infört en nyårshälsning i Norrskensflamman. Statsrådet beslöt om ändrad tilldelning beträf- fande samtliga fem och motiverade beslutet enligt följande: A aktiv kommunist, B varit ordförande i kommunistsammanslutning, C synes tillhöra ytterlighetsparti, D aktiv kommunist och E kommu- nistsympatisör. 
 Att statsrådets prövning inte endast var en formsak visar emel- lertid följande ärende från år 1953. 
 95 
  
 Inrikesavdelningen begärde ändrad tilldelning beträffande fem personer som skulle fullgöra repetitionsövning vid signalförband. Beträffande fyra av dessa, här betecknade  
 F-I, 
  åberopades politisk belastning. Om F angavs att han måste anses vara kommunist eller i vart fall kommunistsympatisör. G hade sänt nyårshälsningar i Ny Dag åren  
 1947-49, 
  reserverat sig mot kollektivanslutning av en fackklubb till SAP, bidragit till en kommunistisk penninginsamling och samlat in namnunderskrifter för förbud mot atombomb. H hade varit medlem i SKP år 1941 och år 1944 betecknats som kommunistsympatisör. I hade år 1942 rapporterats som medlem i SKP. Enligt en uppgift från år 1952 kunde hans politiska inställning inte bestämt anges. Han beskrevs som en person utan politisk stadga, som följer vinden dit den blåser. Statsrådet beslöt att en- dast I borde erhålla ändrad tilldelning och angav att beträffande övriga ingen åtgärd, därest icke mer graverande uppgifter kunna er- hållas om dem. 
 Ett par tidiga exempel rörande personal som sökte anställning el- ler var anställda inom försvarsväsendet belyser hur allvarligt man inom inrikesavdelningen såg på risken för infiltration. I dessa fall var bedömningarna betydligt strängare än i värnpliktsärendena. 
 År 1950 skrev chefen för inrikesavdelningen till en regements- chef att en vid förbandet anställd städerska var gift med en organi- serad kommunist. I skrivelsen anfördes bl.a. följande. 
  
 95  
 VPM 24.1.1953 jämte besked om statsrådets beslut 21.2.1953, Vasquez a, vol. 11, MUST:s ar- kiv 
 434 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 På föreliggande utredningsresultat kan emellertid chefen för försvarsstaben icke föreslå att hon utan vidare avskedas. Då det emellertid av säkerhetsskäl är angeläget att regementet befrias från henne i fortsättningen, föreslås att regementschefen hos vederbörande fackföreningsledning, med förebärande av vad som är känt om maken, utverkar dess stöd för regementsche- fens åtgärd att uppsäga henne. 
 Enär frågan har viss principiell betydelse anhåller jag att bli informerad i ärendets vidare utveckling. 
 96 
  
 Ett fall från år 1951 rörde frågan om återanställning av en extra tjänsteman vid en flygflottilj. Inrikesavdelningen hemställde att flottiljens säkerhetschef skulle göra en diskret undersökning av personen i fråga. Säkerhetschefen återkom med besked om att mannen prenumererade på den kommunistiska Arbetartidningen. Flottiljchefen hade (med åsidosättande av bestämmelserna för per- sonalkontroll) begärt en utredning av landsfogden, enligt vilken mannen hade tjänstgjort som frivillig i Norge mot de tyska trup- perna och inte var organiserad kommunist. Han hade skött sina åligganden utan anmärkning. Säkerhetschefen avslutade sin rapport på följande sätt. 
 Med hänsyn till att [X], trots undersökningens i stort sett nega- tiva resultat, dock icke kan anses helt fri från misstanke om kommunistiska sympatier, kommer jag att föreslå Dixon 9 att [X] icke återanställs vid F 9. 
 97 
  
 Också ärenden rörande anställd personal kom under försvarsminis- terns prövning. Denne tycks som följande exempel visar ha intagit en något mindre strikt inställning till kommunister än de militära myndigheterna. 
 En kvinna anställdes år 1946 som kanslibiträde vid en  
 fo-stab. 
  Kvinnan torde ha tillhört SKP och befattningen var ömtålig. Det föreslogs därför att hon skulle avlägsnas från sin tjänst. För- svarsministern begärde besked om huruvida det fanns rimliga möj- ligheter att omplacera henne inom försvaret. 
 98 
  
 96 
  
 22.11.1950, H 286, Young, vol. 2, MUST:s arkiv 
  
 97 
  
 Brev 7.6.1951, 1 H 333, och svar 19.6.1951. Enligt en skrivelse från säkerhetschefen, ink. 6.7.1951, H 495, avsågs mannen att efter personalkontroll återanställas tills vidare; FX f, vol. 12, MUST:s arkiv 
  
 98 
  
 Fst/In 21.11.1950, H 865, och Fst/In 18.12.1950, H 112, F Xf, vol. 117, MUST:s arkiv 
  
 435 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Två entreprenadarbetare hade anställts av en entreprenör vid en flygflottilj utan att resultatet av personalkontroll avvaktats. Då ut- fallet gav vid handen att båda varit kommunister tycks chefen för flygvapnet ha beslutat att avstänga dem från arbetet. Den ene  
 som år 1942 prenumererat på Ny Dag och varit medlem av Uppsala kommunistiska arbetarkommun – överklagade beslutet till för- svarsministern. Inrikesavdelningen föreslog i yttrande att överkla- gandet inte skulle föranleda någon åtgärd. Statsrådet beslöt emel- lertid år 1953 att arbetaren skulle godtas, därest icke några grave- rande uppgifter kunna inhämtas för tiden efter 1942. Därest så är fallet underställes ärendet för förnyad prövning.  
 99 
  
 Två förrådsarbetare vid ett örlogsvarv bedömdes som inte fullt pålitliga; den ene var kommunist och den andre hade en son som var kommunist. Den förstnämnde skulle enligt statsrådets beslut år 1954 omplaceras på ett smidigt sätt vid lämplig tidpunkt. Beträf- fande den andre beslöt försvarsministern på förslag av inrikesavdel- ningen att han inte fick uppsägas eller förflyttas med anledning av vad som var känt om sonen. 
 100 
  
 Några fall som prövades av statspolisintendentens samråds- nämnd år 1962 och som sedan har kunnat följas upp hos inrikesav- delningen ger vid handen att man då alltjämt intog en tämligen ri- gorös hållning till personer som kunde misstänkas för kommunis- tiska sympatier. 
 101  
 I exempelvis följande fall föreslog inrikesavdel- ningen att vederbörande inte skulle godtas för arbetet i fråga. En montör vid ett privat företag, som Fortifikationsförvaltningen anli- tat för hemligt arbete, var skriven på samma adress som sin far. Om sonen fanns inget registrerat, men fadern hade år 1954 begärt att han skulle tillsändas kommunistiska affischer för spridning på ar- betsplatserna och även kallats till ett möte med en kommunistisk fackklubb. En kvinna, som sökt anställning som presserska vid en försvarsmyndighet, var gift med en man som gjort sig känd för ra- dikala åsikter och åren  
 1956-59 
  prenumererat på Arbetartidning- en. En kvinnlig chaufför anställd vid ett privat företag, som skulle utföra hemliga transporter, hade fört in en nyårshälsning i Ny Dag år 1948 och prenumererat på Svenska kvinnors vänsterförbunds tidning Vi kvinnor år 1951. Därtill kom att hennes make prenume- rerat på kommunistiska tidningar. En elektriker som sökt anställ- ning vid SAAB i Linköping hade år 1958 prenumererat på Ny Dag 
  
 99 
  
 Fst/In ink. 27.9.1952, H 481, och statsrådets beslut 29.7.1953, F Xf, vol. 6, MUST:s arkiv 
  
 100 
  
 Skr från örlogsvarvet i Karlskrona 24.6.1954 till marinstabens inrikesdetalj, PM Fst/In 8.9.1954, statsrådets beslut 5.10.1954, F Xf, vol. 7, MUST:s arkiv 
  
 101 
  
 Se närmare Collins: a.a. s.  
  
 182-192 
  
 436 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 och var enligt en tillförlitlig meddelare med all säkerhet kommu- nistsympatisör, dock inte i framträdande ställning. Däremot var hans bror och svägerska ledande kommunister. En reparatör, här kallad K, som sökt kollektivanställning som maskinarbetare vid en ammunitionsfabrik hade bl.a. år 1946 valts in i kommunalfullmäk- tige för SKP i en socken, år 1953 alltjämt varit aktiv i den kommu- nistiska arbetarkommunen och så sent som år 1960 haft kontakter med det kommunistiska partidistriktet. Vid tiden för inrikesavdel- ningens yttrande i sistnämnda ärende hade emellertid K redan an- ställts vid ammunitionsfabriken. Chefen för inrikesavdelningen konstaterade i en anteckning att avskedande ej får ske, men att detalj I och grupp B skulle underrättas om förhållandet. Försvarets fabriksstyrelse meddelade att särskilda åtgärder skall vidtagas i fråga om övervakning och placering i arbete av [K]. 
 102 
  
 Försvarsministern infordrade år 1963 efter klagomål från fackfö- reningar i ett par fall närmare detaljer i personalkontrollärenden och ändrade beslutet i ett av fallen. 
 103 
  
 Vid detalj II gjordes år 1959 en sammanställning över vid försva- ret anställd personal, vilka bedömdes som säkerhetsrisker, antingen på grund av sin politiska uppfattning (260 personer) eller till följd av alkoholism, onormala vanor, undergrävd ekonomi, kriminalitet etc. (72 personer). Förteckningen byggde i huvudsak på uppgifter som framkommit vid personalkontroll. De i förteckningen upptag- na politiska säkerhetsriskerna klassificerades dels efter med vilken säkerhet deras anknytning till kommunismen kunnat klarläggas, dels efter hur betydelsefull deras befattning var. Flertalet av de i denna grupp redovisade personerna var civilanställda (hantverkare, chaufförer, tekniker och kontorspersonal) men där förekom även en del underbefäl och några enstaka officerare. 
 104  
 Förteckningen fördes i fyra exemplar, vilka fördelades på försvarsministern, ÖB, avdelningschefen och chefen för detalj II. 
 Register 
 Vid detalj II fördes två register. Det ena var ett administrativt handläggningsregister, det s.k.  
  
 A-registret 
 . 
  Det omfattade alla de 
  
 102 
  
 Den genom 1961 års personalkontrollbestämmelser införda möjligheten att inkalla före- trädare för arbetsmarknadens parter till samrådsnämnden vid behandling av frågor om av- skedande av kollektivanställd personal eller annan ingripande åtgärd i anställningsförhållande tycks inte ha övervägts; jfr Collins: a.a. s.  
  
 190-191 
  
 103 
  
 Fst/In 7.6.1963, H  
  
 9013-1, 
  och Fst/In 16.10.1963, H  
 9013-1, 
  F I, vol. 30, MUST:s arkiv 
  
 104 
  
 Sammanställning 7.8.1959, Fritz a, vol. 12, MUST:s arkiv 
  
 437 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 personer om vilka uppgifter utlämnats från statspolisen i samband med personalkontroll för försvarets räkning. På registerkorten an- tecknades personens fullständiga namn, födelsedatum, anledningen till kontrollen, vissa administrativa nummerbeteckningar samt ÖB:s förslag till åtgärd. Registret omfattade tiotusentals kort. Det användes för att återfinna tidigare PM från personalkontroll. 
 Vidare fördes sedan år 1955 ett register över personer som ge- nom värnplikt var knutna till försvaret och som ansågs ha mer eller mindre stark anknytning till SKP, det s.k.  
 beredskapsregistret  
 (B- registret). Till grund för registret låg ursprungligen endast uppgif- ter som utlämnats av statspolisen i samband med personalkontroll eller spontant. Det omfattade dels ett nummerregister, dels ett för- bandsregister. Personerna indelades i följande tre kategorier efter bedömande av vederbörandes användbarhet inom försvaret med hänsyn till den säkerhetsrisk denne ansågs utgöra. 
 I. Vederbörande bedöms  
 icke  
 vara lämpad för  
 krigsplacering vid ordinarie förband 
 . 
 II. Vederbörande bör  
 icke krigsplaceras vid förband eller be- fattning  
 där personalkontroll är föreskriven. 
 III. Vederbörande bör  
 om möjligt icke placeras i befattning som under II sägs 
 . 
 105 
  
 Avsikten torde ha varit att personer i kategori I vid mobilisering skulle placeras i särskilda arbetskompanier. 
 106 
  
 Till klass I hänfördes exempelvis ledande personer, personer som åtnjuta partiets särskilda förtroende, vid partiskola i utlandet utbildade, propagandister, valarbetare m fl eller i stort sett partiets kader. Till klass II hänfördes konstaterade medlemmar, med san- nolikhet sådana, starka sympatisörer, kandidater vid allmänna val, elever vid partiets studiekurser, vissa styrelsemedlemmar i mindre grundorganisationer, deltagare i konferenser och festivaler anord- nade av internationella kommunistiska organisationer eller täckor- ganisationer, ledande personer inom täckorganisationer i landet. Till klass III hänfördes personer som dokumenterat sig som sym- patisörer i en eller annan form. Som exempel må nämnas i kommu- nistiska pressen införda kamp- och andra hälsningar under en följd 
  
 105 
  
 Beredskapsregistret, handling hemligstämplad 13.12.1961, bilaga 2 till HKV skr. 10 816:61627, Ö IV, vol. 2, MUST:s arkiv 
  
 106 
  
 Se t.ex. PM ang arbetsläget vid Fst/In januari 1962, 11.1.1962, Mathews arkiv, vol. 8, KrA, vari under rubriken Krigsorganisation bl.a. anges följande. arbetskompkadrar: kan lösas endast i samband med frågan om nationellt opålitliga; prel lösning skisserad. 
  
 438 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 av år, bidragit med pengar i partiets insamlingar, prenumeranter (ej tillfälliga), mötesdeltagare m fl. 
 År 1961 omfattade registret omkring 6 000 kort, fördelade med ca 1 700 på kategori I, ca 2 600 på kategori II och ca 1 800 på kate- gori III. När en person uppnått 47 års ålder och alltså inte längre var värnpliktig gallrades kortet. Utgallrade kort förvarades dock i en serie överåriga. Det fördes även serier underåriga och fri- kallade. 
 107 
  
 Någon gång åren 1962/63 reviderades beredskapsregistret. 
 108  
 Även nazister i värnpliktsåldern kom nu att antecknas i registret. Förutom uppgifter från statspolisen förekom det att uppgifter som rapporterats från grupp B lades till grund för registrering. Undan- tagsvis kunde det i samband med de kontaktresor som befattnings- havare vid detaljen företog till förbanden inträffa att uppgifter läm- nades om någon person, uppgifter som av sekretesskäl inte bedöm- des kunna handläggas i vanlig ordning. Också sådana uppgifter kunde föranleda registrering. Korten kom att ordnas i fyra under- register, nämligen ett namnregister, ett nummerregister, ett för- bandsregister och ett kategoriregister. I de tre förstnämnda regist- ren var korten ordnade i bokstavsordning, efter vederbörandes fö- delsedatum resp. förbandsvis efter vederbörandes truppregistre- ringsmyndighet. I kategoriregistret ordnades korten som tidigare i tre kategorier beroende på från säkerhetssynpunkt bedömd farlig- hetsgrad. 
 Registret, som klart hade karaktären av beredskapsåtgärd, om- gavs med stor sekretess och skall inom inrikesavdelningen ha varit känt endast av en handfull personer. Även chefen för försvarssta- ben var informerad om registret. 
  
 8.2 
  
 Åren  
  
 1965-1980 
 109 
  
 I början och slutet av denna period präglades verksamheten vid Fst/Säk 
 110  
 i hög grad av två spionaffärer. Översten i flygvapnet Gonzalez greps år 1963 såsom misstänkt för spioneri och 
  
 107 
  
 Beredskapsregistret, handling hemligstämplad 13.12.1961, bilaga 2 till HKV skr. 10 816:61627, Ö IV, vol. 2, MUST:s arkiv 
  
 108 
  
 Redogörelse för större arbeten vid Fst/In, juni 1962, 19.6.1962, Mathews ar- kiv, vol. 9, KrA 
  
 109 
  
 Till grund för detta avsnitt ligger, förutom de källor som särskilt anges i följande noter, uppgifter som lämnats till kommissionen av bl.a. följande personer: Grant, Walker, Mitchell, Ryan, Jones och Wells 
  
 110 
  
 I detta avsnitt används förkortningarna Fst/Säk och RPS/Säk för försvarsstabens respek- tive RPS:s säkerhetsavdelningar 
  
 439 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 dömdes sedermera till fängelse på livstid för grovt spioneri för Sov- jetunionens räkning. Och år 1979 avslöjades att den f.d. polisman- nen och reservofficeren Ruiz hade bedrivit spioneri för Sovjetunionen, bl.a. under anställning vid RPS/Säk och Fst/Säk. Även Bergling dömdes till fängelse på livstid för grovt spioneri. Båda fallen krävde ett omfattande efterarbete från Fst/Säk sida, bl.a. avseende menbedömningar och åtgärder för att förbättra sä- kerhetsskyddet. 
  
 8.2.1 
  
 Kontraspionage/säkerhetsunderrättelsetjänst 
  
 Inhämtning 
 Vid Säk 1 samlades och bearbetades främst sådana uppgifter som berörde säkerhetshotande verksamhet. 
 111  
 I första hand gällde det misstänkt främmande underrättelseverksamhet inom Sverige, t.ex. personal vid utländska ambassader som reste eller uppehöll sig inom för försvaret känsliga områden, utländska fiskefartyg som bedrev gränsunderrättelsetjänst, polska tavelförsäljare som be- sökte nyckelpersonal inom försvaret i deras bostäder, ryska Austin lastbilar 
 112  
 som valde ovanliga resrutter, m.m. Det gällde att skapa en normalbild av denna verksamhet. Avvikelser från denna normal- bild skulle kunna tyda på ökad eller minskad spänning och risk för angrepp. Säkerhetstjänsten skulle härigenom kunna fungera som larmklocka. 
 113  
 Vidare bearbetades mera långsiktigt uppgifter om ut- ländska underrättelseorganisationer i fråga om organisation, ar- betsmetoder etc. 
 Säk 1 såg också som sin uppgift att skaffa information om för- hållanden inom landet som kunde tyda på att olagliga eller utom- parlamentariska metoder utnyttjades eller förbereddes i samhälls- omstörtande syfte i den mån de berörde försvaret. 
 114  
 Härmed av- 
  
 111 
  
 I en studie inom Fst/Säk från år 1970 angavs att i den säkerhetshotande verksamheten kunde ingå infiltration, underrättelseverksamhet, propaganda, desinformation med ryktes- spridning, politiska och ekonomiska aktioner, sabotage, vissa strejker, upplopp, kravaller, mord och bortförande. De från säkerhetssynpunkt viktigaste aktiviteterna att följa bedöm- des vara infiltration och underrättelseverksamhet. Infiltration skulle förebyggas främst ge- nom personalkontroll. Fst/Säk 10.2.1970, HSC 207/69, SÄPO:s arkiv 
  
 112 
  
 Transport International Routier 
  
 113 
  
 Ett exempel härpå utgör scenariot i övningen Higgins år 1966; se Franklin: Den farliga fredsrörelsen (SOU 2002:90) s. 314 ff. 
  
 114 
  
 Mitchell har uppgett att han år 1971 eller 1972 inför regeringen föredrog vad RPS/Säk och främst Fst/Säk gjorde med avseende på KFML(r), varefter Jackson skall ha 
  
 440 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 sågs sådan verksamhet som bedrevs i syfte att ersätta det svenska demokratiska, parlamentariska styrelseskicket med ett annat. Moti- ven för att följa denna verksamhet angavs i en studie från år 1970 vara följande. 
  
 a) 
  
 Samma aktiviteter kan komma till utnyttjande i säkerhetsho- tande som samhällsomstörtande verksamhet. Den samhällsom- störtande verksamheten måste sålunda följas i syfte att klarlägga huruvida verksamheten styrs av främmande makt eller ej. 
  
 b) 
  
 Samhällsomstörtande verksamhet tjänar ofta en främmande makts syften, även om den inte är styrd utifrån. Den tar bl.a. sikte på att undergräva förtroendet för de system och institu- tioner som betraktas som samhällsbevarande. 
  
 c) 
  
 Samhällsomstörtande verksamhet leder  
  
 ibland  
 till olagliga handlingar (kurs. här). 
  
 d) 
  
 Bland dem som bedriver den samhällsomstörtande verksam- heten torde finnas personer som av politiska, idéella eller psykologiska skäl kan engagera sig i verksamhet för främmande makt. 
  
 115 
  
 Inhämtning av säkerhetsunderrättelser skedde i huvudsak genom studier av öppna källor och rapportering. 
 116  
 Rapportörerna var i princip desamma som tidigare, dvs. främst de militära regionala staberna, RPS/Säk, andra statliga totalförsvarsmyndigheter och IB, som bildats genom en sammanslagning av  
 T-kontoret 
  och Grupp B år 1965. Det förekom även ett fortsatt samarbete med utländska underrättelsetjänster. Rapporterna avsåg till den begränsade del de rörde övervakning av svenska politiska ytterlighetsorganisationer och grupperingar väsentligen förhållanden med nära anknytning till 
 sagt: Det är bra. Det här skall ni följa. Ross efterträdare Ryan har upp- gett att han vid föredragningar för militärledningen och försvarsministern aldrig mötte nå- gon kritik mot att Fst/Säk ägnade intresse åt samhällsomstörtande verksamhet. 
  
 115 
  
 Fst/Säk 10.2.1970, HSC 207/69, SÄPO:s arkiv 
  
 116 
  
 I nyssnämnda studie betecknades dessa inhämtningsmetoder jämte spaning som yttre studium. Alternativet, inre studium, innebar att säkerhetsunderrättelsetjänsten utnyttjade eller placerade källor inom de organisationer/nära de personer som bedrev eller styrde den säkerhetshotande verksamheten liksom tekniska metoder för att avlyssna samtal etc. Alla möjligheter att genomföra inre studium borde tillvaratas. Eftersom metoden innebar uppen- bara riskmoment måste emellertid noggranna överväganden göras innan beslut härom fatta- des. Inhämtning genom inre studium angavs som regel kräva omsorgsfull planläggning och ofta omfattande och tidsödande handledning. Inom krigsmakten borde därför inre studium inte bedrivas av stabs- utan av specialorgan. Yttre studium var därför den metod som i de flesta fall fick tillämpas. Studiens författare (Ryan) har uppgett att med Försvars- stabens specialorgan åsyftades IB. Enligt Franco skall dock Elmér på sitt exemplar av stu- dien i anslutning till påpekandet att inre studium borde bedrivas av specialorgan ha antecknat något i stil med att om det är IB som avses, är det ingenting som vi sysslar med. 
  
 441 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 försvaret, särskilt opinionsbildning och misstänkta sabotage vid förbanden. Men det förekom även rapporter om sådant som låg helt vid sidan av försvaret. 
 117  
 I detta hänseende utmärkte sig IB, som flitigt rapporterade såväl traditionella kommunister som per- soner inom nyvänstern, t.ex. clartéister och sympatisörer till den kinesiska kommunismen. 
 118 
  
 I mycket begränsad utsträckning ägnade sig personalen vid Fst/Säk åt yttre spaning. Men det kunde hända att någon bevistade ett offentligt möte. 
 119 
  
 Och vid ett tillfälle i slutet av  
 1960-talet 
  sökte Alvarez/Säk infiltrera en sammankomst i Uppsala, där en värnpliktsvägrarorganisation skulle bildas. Befattningshavaren blev dock avslöjad. Man sökte även få till stånd ett samarbete med Lunds akademiska officerssäll- skap (LAOS) i syfte att söka få uppgifter om försvarsfientlig verk- samhet. 
 120  
 Såvitt framkommit förekom det dock inte någon sådan rapportering från LAOS. 
 Inget har framkommit som tyder på att Fst/Säk använde sig av telefonavlyssning eller buggning, även om en befattningshavare un- der en utlandsresa för egna medel inhandlat buggningsutrustning. Denna skall ha använts endast som åskådningsmateriel. Det har förnekats att man hade några infiltratörer i de organisationer som bedömdes styra den säkerhetshotande verksamheten. Spår av sådan rapportering har heller inte påträffats. 
  
 117 
  
 Se t.ex. sammanställningar rörande Förbundets  
  
 Sverige-Sovjetunionen 
  6:e kongress 13- 14.11.1965 och DU:s 27:e kongress  
 6-8.1966, 
  KU 50/04 resp. 50/19, och beslut om demon- strationstillstånd för FNL, KU 50/41, Ö IV, vol. 83, rapporter från 1969 om studentpartiet Umeå radikala demokrater och om Teckningslärarinstitutet (fantastiskt rött), KU 71/9 resp. KU 99/4, Ö IV, vol. 134, samt rapporter om KFML:s förhandlingar med det kinesiska kommunistpartiets centralkommittés politiska utskott, KU 14, 11.11.1969, och om svenskar som deltagit i ett militärt träningsläger i Jordanien, KU 14/263, 12.11.1969, Ö IV, vol. 310, MUST:s arkiv. 
  
 118 
  
 Jfr Utd/kortregister 
  
 119 
  
 Skrivelse ang. Internationella fredsbyråns konferens i Kungälv  
  
 18-22.8.1969, 
  11.9.1969, 
  
 150 
  
 H, Ö IV, vol. 311, MUST:s arkiv 
  
 120 
  
 En befattningshavare som tjänstgjort vid Fst/Säk deltog i en veckoslutskonferens med LAOS år 1971 för att orientera om  
  
 ÖB-71. 
  Ett bisyfte med deltagandet var att knyta kontak- ter för ett eventuellt framtida utnyttjande samt att - utan att röja mitt engagemang i säker- hetstjänsten - söka erhålla uppgifter rörande den försvarsfientliga verksamheten i Lund, nå- got som också lyckades. KU 13/08, 29.3.1971, Ö IV, vol. 157. Redan flera år dessförinnan hade den tidigare chefen för Fst/Säk Santiago rekommenderat LAOS som en ut- märkt bas för  
 säk/und-tjänst 
  m.m. mot – som vi tror – en central `freds´- pacifistisk och an- tikärnvapenaktivitet., 11.6.1963, H 8/1963, Ö VIII, vol. 1, MUST:s arkiv 
 442 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Samarbetet med RPS/Säk 
 Samarbetet mellan den polisiära och militära säkerhetstjänsten på central nivå var under hela perioden intensivt och sägs mestadels ha varit förtroendefullt. 
 121  
 Personal på olika nivåer möttes regelbundet för informationsutbyte bl.a. rörande ytterlighetspartiernas verk- samhet. Det förekom att Fst/Säk på begäran fick uppgifter från RPS/Säk för identifikation av personer som deltagit i vad som upp- fattades som samhällsomstörtande verksamhet. 
 122  
 Fst/Säk översän- de i sin tur inkomna rapporter av mer allmänt intresse till RPS/Säk. 
 123 
  
 Samarbete med utländska tjänster rörande svenska medborgare 
 Också samarbetet med utländska tjänster fortsatte. Personal från Fst/Säk planerade exempelvis våren 1976 för att sammanträffa med företrädare för dansk och norsk militär säkerhetstjänst för att dis- kutera bl.a. undergrävande verksamhet respektive försvarsfientlig verksamhet, främst extrempolitisk aktivitet i direkt avseende att 
  
 121 
  
 Nordlander har dock uppgett att det före hans tillträde som chef för Fst/Säk hade varit lite si och så med samarbetet. En reservofficer rapporterade år 1970 till RPS/Säk att han vid en kurs vid Militärhögskolan år 1967 fått det allmänna intrycket att den militära säk/und- tjänsten ansåg sig kapabel - rent av ensam kapabel - att klara av säkerhetshotande verksam- het, att det betonats att rapportering av inträffade händelser - sabotage m.m. – skulle gå tjänstevägen till  
  
 fo-stab 
  och sedan kontakt tas med polisen och att den utredande verksam- heten tänktes ligga helt på de militära förbanden, 26.2.1970, SK 14/70, SÄPO:s arkiv. Se även nedan ang. analysdetaljen 
  
 122 
  
 Med anledning av en rapport om en teach in, som arrangerats av VCO i januari 1969, fick Alvarez/Säk på begäran uppgifter för identifiering av i rapporten angivna personer, KU 100/14, 4.2.1969, 32 H, Ö IV, vol. 134, MUST:s arkiv. 
  
 Det var dock inte alltid som RPS/Säk tillmötesgick Fst/Säk. Efter kårhusockupationen i Stockholm i maj 1968 begärde Fst/Säk uppgifter från RPS/Säk om de manliga medverkandes identitet, med hänvisning till att det var troligt att de hade utbildats för befälsbefattningar el- ler andra viktiga positioner inom försvaret. Tydligen fann RPS/Säk inledningsvis framställ- ningen rimlig, KU 100/10, 28.5.1968, 98 H, och 50/23, 25.2.1969, Ö IV, vol. 123, MUST:s arkiv. I en PM upprättad inom RPS/Säk 20.4.1970 konstaterades att Fst/Säk vid olika tillfäl- len erhållit uppgifter beträffande ca 40 kårhusockupanter, varpå noterades: Ärendena på öv- riga identifierade män i  
 vpl-åldern, 
  som agerat i kårhusockupationen, har under våren grans- 
 kats och bedömts vara av sådan karaktär att något uppgiftsutlämnande till Fst/Säk ej kan fö- reslås. Och i en anteckning 27.4.1970 på RPS/Säk:s  
 exemplar  
 av Fst/Säk:s framställning konstaterades: Enär ärendet är inaktuellt har svar eller  
 u.s.-resultat 
 ej  
 lämnats Fst/Säk. , HSC 254/68, SÄPO:s arkiv 
  
 123 
  
 Då Alvarez/Säk fick upplysningar rörande hur protestaktionerna mot Teenage Fair i Stock- holm i november 1968 styrts, fann man det tydligtvis intressant, eftersom detta var den  första direkta inblick i hur en aktion planläggs och leds som man fått. Rapporten vidarebe- fordrades till RPS/Säk. Då man senare erhöll ytterligare uppgifter om Aktion Stoppa mäs- san konstaterade handläggaren: För vår del torde inte annat vara att göra än att avvakta och i möjlig mån följa verksamheten samt överlämna informationen som orientering till RPS/Säk., KU 100/10, 20.1.1969, och KU 100/29, 7.3.1969, Ö IV, vol. 134, MUST:s arkiv 
  
 443 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 skada försvaret. 
 124  
 Fst/Säk samarbetade även med amerikanska, brittiska, tyska och franska underrättelseorgan. Samarbetet rörde som tidigare främst öststaternas underrättelseorganisationer och under de första åren av perioden följderna av Mcdonald spionage. De utländska tjänsterna kunde ibland rapportera om svenska medborgare som exempelvis haft kontakt med misstänkta personer utomlands. Det har däremot förnekats att Fst/Säk lämna- de ut uppgifter om svenska medborgare eller organisationer till sina utländska samarbetspartner. Uppgifterna i en handling från år 1967 talar emellertid för att så någon gång skedde. I handlingen, som är avfattad på engelska, karaktäriseras en framstående socialdemokrat som kommunist och en ganska säker inflytelseagent. Handlingens innehåll tyder på att Fst/Säk utväxlat uppgifter om personen i fråga med en utländsk partner. 
 125 
  
 8.2.2 
  
 Bearbetning och registrering 
  
 Inkomna rapporter bearbetades och sammanställdes bl.a. i månads- översikter rörande den säkerhetshotande verksamheten. En viktig uppgift var att inom försvaret sprida kunskap om de försvarsfient- liga rörelserna och deras aktiviteter. Det skedde bl.a. vid chefs- genomgångar och skriftliga orienteringar. 
 126 
  
 Fst/Säk sökte aktivt motverka den försvarsfientliga propagan- dan. Ett sätt var att inför värnpliktskonferenserna inleda samarbete med de fyra stora riksdagspartiernas ungdomsförbund. Vid sin genomgång med försvarsområdesbefälhavare och förbandschefer inom armén i december 1970 framhöll chefen för Fst/Säk bl.a. föl- jande. 
  
 124 
  
 Handbrev 7.5.1976, Hbr 17/1976, och 10.5.1976, Hbr 19/1976, Ö VIII, vol. 2, MUST:s arkiv 
  
 125 
  
 KU 200/11, Ö IV, vol. 109, MUST:s arkiv. Jfr även HSC 616/68, SÄPO:s arkiv 
  
 126 
  
 Ett exempel på detta är Underlag för C Fst/Säk genomgång med fobef samt förbands- chefer ur armén, KU 300, 9.12.1969, Ö IV, vol. 164 , MUST:s arkiv. PM:n tillställdes se- dermera högre chefer inom försvarsmakten bl.a. för att tjäna som bakgrundsinformation för förbandschefer och upplysningsofficerare. Det angavs att PM har hemligstämplats av två skäl. 1. Det bör inte vara eller bli allmänt känt att Alvarez/Säk sysselsätter sig med frågor som behandlas i PM. Vi kan lätt bli missförstådda; det kan ligga nära till hands att man tolkar vår verksamhet som politisk. 2. I PM har upptagits, bland den i huvudsak öppna informationen, uppgifter av hemlig natur, som t.ex. [här följer en uppräkning i åtta punkter.], Handbrev, H 1, 23.1.1970, Ö VIII, vol. 1, MUST:s arkiv . Jfr även ÖB:s skrivelse 14.12.1970, H 901, Ö IV, vol. 164, Angående undergrävande verksamhet inom krigsmakten, 21.1.1974, H 901, Ö IV, vol. 380, och Orientering om aktuella politiska organisationers utveckling, deras arbete inom försvarsmakten samt bedömning av eventuellt kommande aktiviteter, 9.9.1975, Ö IV, vol. 450, MUST:s arkiv 
  
 444 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Vi vet att våra möjligheter att bekämpa försvarsnegativismen mindre ligger i försök att omvända de negativa krafterna än i att stödja de positiva krafterna och då speciellt de politiska ung- domsförbunden. Den kommande  
 vpl-riksdagen 
  och förbands- chefernas samverkan med de politiska ungdomsförbunden dess- förinnan erbjuder sannolikt en aldrig tidigare upplevd möjlighet att vända strömmarna i positiv riktning. Självfallet måste denna samverkan grundas på ett ömsesidigt förtroende, där vi från den militära sidan icke får gå i diskussion med ungdomen med för- utfattade meningar om dess eventuella försvarsnegativism.  
 --- 
  
 Avslutning och slutsatser: 
  
 -Vaksamhet 
  mot det  
 gul-röda 
  lägret så att försök att innästla uppfattas och att alla utvecklingsfaser i det försvarsnegativa an- fallet kan följas. 
 - Att ta vara på de positiva krafterna i ungdomsförbunden och inte försitta något tillfälle till påverkan av dessa krafter; de kraf- ter nämligen som inte ifrågasätter  
 att  
 vi skall ha ett försvar men väl motiverat och med sikte på förbättringar vill diskutera för- svarets innehåll. 
 127 
  
 Registrering 
 Vid Säk 1 fortsatte man att föra register över misstänkta säkerhets- risker. 1969 års personalkontrollkungörelse, som visserligen tog sikte endast på RPS/Säk:s register, fick emellertid också konse- kvenser för Fst/Säk. Med anledning av kungörelsens utfärdande hölls den 4 november 1969 ett sammanträde med cheferna inom Fst/Säk. 
 128  
 Avdelningschefen beslöt härvid att någon åsiktsregi- strering icke fick förekomma vid Fst/Säk. Ordern torde ha utfär- dats sedan försvarsministern Rosales gett ÖB direktiv om att Fst/Säk:s dubblettregister över personalkontrollpromemorior skulle förstöras. 
 129  
 Protokollet ger även en klar bild av vilka arbets- former som fortsättningsvis skulle gälla inom avdelningens olika detaljer med avseende på det material (de uppgifter) som inhämta- des från RPS, annan myndighet eller enskild. 
  
 127 
  
 Underlag för C Fst/Säk genomgång, Ö IV, vol. 164, MUST:s arkiv 
  
 128 
  
 Protokoll från sammanträde 4.11.1969, KU 99/11, 5.11.1969, Ö IV, vol. 134, MUST:s ar- 
  
 kiv 
  
 129  
 FöU 1973:25 
 445 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 a) Utd 
 Inom utredningsgruppen samlas och bearbetas uppgifter om personer, som gjort sig skyldiga till (eller misstänks för) brott mot rikets säkerhet eller som är ägnad att undergräva det de- mokratiska statsskickets bestånd. 
 Uppgifterna samlas personvis i dossiéer varvid skall eftersträ- vas att uppgifterna tidsmässigt ordnas i kronologisk ordning. För att underlätta uppföljningen av de olika säkerhetsfallen skall föras en diarieförteckning uppställd i bokstavsordning. 
 Sedan åtgärder vidtagits mot viss person och då handlingarna inte längre bedöms vara aktuella skall dessa utgå och arkiveras. 
 b) Säk I 
 Vid Säk I samlas och bearbetas uppgifter som i främsta hand berör den fientliga säkerhetshotande verksamheten.  
 --- 
  
 För att underlätta framtagandet av samtliga handlingar rö- rande en viss namngiven person (handlingar som finns spridda från olika myndigheter) skall personvis uppställd förteckning över handlingarna föras. Med ledning av den nuvarande förteck- ningen (korten) skall sådana handlingar, som berör en viss namngiven person och som enbart gäller viss uttalad politisk åsikt utgallras. Handlingar, som har erhållits från Rps/Säk, skall återställas. Handlingar från övriga myndigheter och enskilda skall förstöras.  
 --- 
  
 Organisationer, sammanslutningar m m inom landet, som arbetar på att undergräva det demokratiska statsskickets be- stånd, skall organisationsvis uppföljas, i avsikt att kartlägga den säkerhetshotande verksamheten. Resultatet av denna uppfölj- ning (namngivna personer) får icke användas i Säk II personal- kontrollarbete.  
 --- 
  
 Det angavs vidare bl.a. att underställd personal liksom säkerhets- cheferna i central instans skulle orienteras om den nya ordningen. Åtgärderna och besluten skulle om möjligt vara genomförda före den 1 januari 1970. 
 Det kom emellertid att dröja innan ordern fick fullt genomslag. En förklaring härtill torde ha varit att man vid denna tid som en be- redskapsåtgärd hade påbörjat en mikrofilmning av Fst/Säk:s hand- lingar och register. De skulle härigenom bli sökbara i ett system kallat Miracode (Microfilm Information Retrieval Access Code). Filmtypen var rullfilm, som monterades i kassetter. Varje registre- rat objekt gavs ett unikt nummer. För att hitta detta nummer och för att återvinna den registrerade informationen fanns ett index el- ler register. Indexet bestod av ett antal mikrofilmkort, kallade mic- 
 446 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 rofiche, som tog upp objekten i bokstavsordning med angivande av var ibland kassetterna objektet fanns registrerat. 
 130  
 Detta fotografe- ringsarbete var hösten 1969 långt ifrån avslutat. Då JO i slutet av mars 1972 beslutat att inleda en utredning med anledning av hän- delserna vid årets värnpliktskonferens (se nedan) företogs under vad som beskrivits som närmast panikartade former en omfattande gallring av handlingar vid Fst/Säk. 
 De båda personer som närmast svarade för Säk 1:s register har uppgett att någon gallring av detta register då inte företogs (förut- om att kort över avlidna personer efter hand utmönstrades). Vissa omständigheter tyder emellertid på att också detta register gallra- des vid denna tidpunkt. Då en befattningshavare i början av 1980- talet anställdes vid Säk 1 upptäckte han i innerskåpet i sin företrä- dares säkerhetsskåp ett kortregister omfattande några hundra kort. Dessa kort upptog namn på svenskar, dels sådana som kunde be- tecknas som underrättelsemän, dels sådana som utbildat sig i Sov- jetunionen eller Östtyskland och som torde ha varit kommunister. På dessa kort fanns utöver personuppgifter även uppgifter om hän- delser som olika källor rapporterat om, huvudsakligen från 1950- och  
 1960-talen. 
  Några enstaka anteckningar hänförde sig till början av  
 1970-talet. 
  Han bedömde att det rörde sig om kort som sparats i samband med den stora gallringen år 1972. Befattningshavaren frå- gade sin företrädare varifrån registret kommit, varpå förträdaren svarade att det kunde vara bra att ha, att det var mycket kunskap som gick förlorad, att det kunde bli andra tider etc. Befattningsha- varen tuggade korten, eftersom de avsåg personer och uppgifter som låg utanför den militära säkerhetstjänstens arbetsområde. Han tog upp saken med en av cheferna vid säkerhetspolisen. Företräda- ren har inför kommissionen under sanningsplikt förklarat att han saknar minne av registret i fråga. 
 131 
  
 Nyssnämnda befattningshavare upptäckte också, troligen i sam- band med att säkerhetsavdelningen år 1981 flyttade från Riddarga- tan till Garnisonen på Lidingövägen i Stockholm, i ett säkerhets- skåp tre eller fyra 30 cm långa lådor med något hundratal register- kort, huvudsakligen från 1940- och  
 1950-talen. 
  De yngsta kan ha varit från  
 1960-talets 
  början. Korten upptog namn mest på ut- ländska medborgare. Men där fanns också kort med namn på svenskar, exempelvis sådana som besökt Sovjetunionen. De inne- höll även vad befattningshavaren uppfattade som hänvisning till 
  
 130 
  
 KU  
  
 004-110-83, 
  skrivelse från CBÖ 29.4.1983 jämte bilagd rapport 24.11.1975, Ö IV, vol., MUST:s arkiv 
  
 131 
  
 SK 12/81, SÄPO:s  
  
 HK-arkiv 
  
 447 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 handlingar. Befattningshavaren frågade arkivarien hur korten ham- nat i avdelningens arkiv. Smith (som numera är avliden) för- klarade att materialet inte var något att spara, varför registerkorten tuggades. 
 Vilka register som de nu nämnda samlingarna med registerkort ursprungligen hämtats från är nu omöjligt att fastslå. Som tidigare nämnts förde inrikesavdelningen fram till år 1955 ett register över utländska och svenska medborgare som bedömdes som säkerhets- risker, varefter man började bygga upp ett nytt register. Mycket tyder på att den omgång registerkort som sist påträffades utgjorde (en del av) det register som fördes fram till år 1955. Och de regis- terkort, som först påträffades i innerskåpet till ett säkerhetsskåp, kan mycket väl ha varit hämtade ur det år 1955 påbörjade registret. Detta register kan inför JO:s inspektion av Fst/Säk våren 1972 ha gallrats på kort med uppgifter som enbart gällde en persons politis- ka åsikt, något som ju enligt order skulle ha skett redan före års- skiftet 1969/70. En uppgift som lämnats till kommissionen öppnar emellertid en annan möjlighet. En tidigare befattningshavare vid Fst/Säk har nämligen berättat att det kort efter  
 IB-avslöjandet 
  vå- ren 1973 levererades en pappkartong med  
 IB-handlingar 
  till Fst/Säk. Kartongen placerades i ett skåp där den fanns kvar ännu år 1981. Det kan därför inte uteslutas att korten i innerskåpet utgjor- de (en del av) IB:s register. 
 Det i föregående avsnitt nämnda arbetsdiariet, som enligt en uppgift skall ha omfattat ca 10 000 kort år 1969, fördes i början av  
 1970-talet 
  över från kortlådor till en s.k. mangel, dvs. en maskinellt driven trumma med fack.  
 132 
  
 Analysdetaljen 
 Inom bearbetningsdetaljen vid Säk 1 inleddes omkring år 1965 en mer systematisk uppföljning av opinionspåverkan berörande krigsmakten. Närmast ansvarig för verksamheten var sedermera majoren Grant. År 1968 bröts denna uppgift ut ur bearbet- ningsdetaljen och fördes till en ny enhet, analysdetaljen, med Mitchell som chef. 
 133  
 Analysdetaljen torde ursprungligen ha sorterat under chefen för Säk 1 men kom senare att lyda direkt under avdelnings- chefen. Dess uppgift var att analysera försvarsfientlig verksamhet 
  
 132 
  
 PM från chefen Fst/Säk 2 17.2.1969, ingiven i avskrift till kommissionen av Chambers 
  
 133 
  
 Skrivelse från Franco 6.11.1968, serie Ö IV H, vol 123, MUST:s arkiv 
  
 448 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 från svenska medborgares och organisationers sida med tonvikt på vad som skedde vid förbanden. Analysen av angreppsmetoderna syftade främst till att man skulle kunna förbereda truppbefälet på vad som kunde inträffa och anvisa lämpliga motåtgärder. Analysen kunde också bilda underlag för bedömning av lämplig information och övervägande av förändringar i syfte att undanröja missnöje. 
 134 
  
 Man intresserade sig bl.a. för pacifister och andra som i föredrag eller artiklar gjort försvarsnegativa uttalanden, miljövänner som pläderat för att försvarsanslagen skulle användas till andra ändamål och värnpliktiga som misstänktes sabotera utbildningen genom att initiera maskningsaktioner, massjukskrivningar och demonstratio- ner. Bland organisationerna var det de vänsterextrema som tilldrog sig den största uppmärksamheten men man intresserade sig även för nazistiska rörelser och EAP liksom för fredsrörelserna. Man an- såg sig kunna konstatera ett samband mellan en stor förekomst av vänsterextremister vid vissa förband och utbildningssabotage lik- som uppsåtlig skadegörelse på materiel och vapenstölder. 
 Inhämtningen skedde främst genom studium av öppet material, såsom tidningar och flygblad. 
 135  
 Ett sätt att få tillgång till sådant material var att man hyrde två postboxar under fingerade namn. I dessa namn skickade man intresseanmälningar jämte en penning- summa till vänster- och högerextremistiska organisationer, vilka sedan ställde sitt material till detaljens förfogande. 
 136  
 Man anlitade även betrodda personer på olika orter, vilka sände in uppgifter ur lokalpressen. 
 137  
 Böcker inhandlades i vänsterorganisationernas boklådor. Säkerhetsofficerare vid förband och staber rapporterade om försvarsfientlig verksamhet bland värnpliktiga, ofta med ett flygblad vidfogat rapporten. Även om det inte uttryckligen fram- gick vilken organisation som stod bakom flygbladet, kunde analys- detaljen ofta med ledning av innehållet ge besked härom. 
  
 134 
  
 JO:s ämbetsberättelse 1973 s. 43 ff. 
  
 135 
  
 T.ex. om Föreningens  
  
 Sverige-Sovjetunionen 
  besök i Lettland i oktober 1970 (Sovjetkon- takt nr 4/79) och om SKU:s 32. kongress i mars 1979 (Kommunistisk revy nr  
 2-3/79), 
  PM 21.1.1980 och 17.1.1980, Ö IV, vol. 464, MUST:s arkiv 
  
 136 
  
 Omsider avslöjades vem som stod bakom prenumerationerna och någon tidning skall ha annonserat: Gör som Försvarsstabens säkerhetsavdelning - prenumerera på [tidningens namn]! 
  
 137 
  
 I skrivelse till C RPS/Säk 12.2.1970 meddelade chefen för Umeåsektionen att en reserv- officer i Umeå uppgett att han fått besök av säkerhetschefen vid milo ÖN, som ville att han skulle bevaka bl.a. lokalpressen beträffande vänsterextremistisk aktivitet vid Umeå universi- tet genom att leverera tidningsurklipp f.v.b. Fst/Säk. Han hade fått veta att Alvarez/Säk från milo S fick ett rikligt flöde av informationer. Där hade man också en duktig karl på området.  
  
 --- 
  
 Informationsflödet från norra delen av landet [var däremot] ytterst magert. Reservofficeren hade tydligen åtagit sig att översända tidningsurklipp. SK 14/70, SÄPO:s arkiv 
 449 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Ett fåtal personer i civila befattningar rapporterade direkt till de- taljchefen. Några av dem rapporterade från den snabbt radikalisera- de universitetsvärlden, där de utifrån egen personkännedom, stu- dentkataloger och spontant lämnade uppgifter sökte kartlägga stämningar inom studentföreningar och andra grupper. En annan rapporterade från ett sjukhus och en tredje från ett krigsviktigt fö- retag. 
 138  
 Däremot säger man sig inte ha bedrivit egen spaning, dock att företrädare för detaljen följde värnpliktskonferenserna åren  
 1970-72. 
  Inte heller skall detaljen ha värvat några informanter inom de övervakade organisationerna eller bland de värnpliktiga. 
 I fall då analysdetaljen endast hade ett namn på en person som bedömdes vara av intresse, sökte man inhämta kompletterande identitetsuppgifter. Eftersom Alvarez/Säk:s personalkontrolldetalj skall ha vägrat att bidra med uppgifter av detta slag, vände man sig till andra myndigheter. Vid i varje fall ett tillfälle fick Mitchell på begäran identifikationsuppgifter direkt från RPS/Säk i Stockholm, nämligen rörande personer i VCO:s styrelse år 1969. 
 139  
 Det förefaller också som om en tidigare säkerhetspolis, som var anställd vid Fst/Säk, hos RPS/Säk:s sektioner för analysdetaljens räkning begärde och fick identifikationsuppgifter beträffande vänsterradikala perso- ner. 
 140  
 Också en befattningshavare vid Vapenfrinämnden var be- hjälplig i detta hänseende. Han hade nämligen tillgång till uppgifter om de försvarskritiker som sökte vapenfri tjänst. 
 Detaljens samarbete med RPS/Säk centralt tycks ha präglats av ömsesidig misstro, även om det förekom att analysdetaljen vidare- befordrade uppgifter dit. 
 141  
 Däremot hade detaljen flera kontakter med de lokala sektionerna, särskilt de i Malmö, Göteborg och Norrköping. De rapporterade om incidenter vid förbanden inom sina respektive områden. Det förekom att detaljchefen kunde få uppgifter om enskilda personer från säkerhetspoliser vid samtal på tu man hand. 
 Ett mycket omfattande arkiv upprättades vid detaljen. Det var sorterat i akter (mappar) och innehöll huvudsakligen tidningsnoti- ser men även rapporter om incidenter, flygblad m.m. rörande för- svarsfientlig verksamhet. 
 142  
 Det fanns akter bl.a. om politiska orga- 
  
 138 
  
 Enligt Mitchell var det inte något sjukhus som hade beröring med den s.k. sjukhusaffären. 
  
 139 
  
 Skrivelse 18.9.1969, 157 H, från Fst/Säk till RPS/Säk, och PM upprättat inom RPS/Säk 27.10.1969, 3:904/4 a, löpnr 3 B, SÄPO:s arkiv. Se vidare Hjort a.a. s. 173 
  
 140 
  
 Tjänsteanteckningar 5.4.1971, SH  
  
 191-71, 
  och 7.4.1972, SH  
 812-71, 
  Norrköpingssektio- nen, 15:4/5 a, och skrivelse 11.3.1971 från Gävlesektionen, 5:721 b/24, löpnr 1, SÄPO:s ar- kiv 
  
 141 
  
 Se t.ex. rapport ang. SDS i Göteborg, 5.11.1968, 15:222/24, löpnr 1, SÄPO:s arkiv 
  
 142 
  
 JO:s ämbetsberättelse 1973 s. 43 ff. 
  
 450 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 nisationer av olika slag, även demokratiska sådana som SAP och MUF, om Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen 
  och liknande sam- manslutningar, om olika fredsorganisationer och om t.ex. hyres- gäströrelsen. Ungefär hälften av materialet utgjordes av uppgifter om enskilda personer. Anledningen till att man sparade material rö- rande andra organisationer än extremistorganisationer har uppgetts vara att ledande personer i dessa rörelser ofta hade uppgifter även i andra organisationer. 
 Mitchell förde ett arbetsregister eller kartotek över personer med en kritisk inställning till försvaret. Registret skall ha omfattat ett par tusen personer, varav dock endast ungefär hälften var fullständigt identifierade. Registerkorten hänvisade till akter med kronologiskt gjorda anteckningar om observationer. Övrig personal vid detaljen (fyra personer) torde inte ha känt till förekomsten av registret men avdelningschefen var informerad om detta. Senast år 1969 fick RPS/Säk kännedom om detta register. 
 143  
 Det är att notera att ana- lysdetaljens register inte omnämns i protokollet från sammanträdet med anledning av personalkontrollkungörelsens tillkomst i novem- ber 1969. 
 Det förekom att förbandschefer kontaktade analysdetaljen i syf- te att få uppgifter om värnpliktiga. Analysdetaljen skall emellertid endast undantagsvis ha lämnat ut sådana uppgifter. 
 144  
 Detta skedde bl.a. till företrädare för IB och då på uttrycklig order från avdel- ningschefen. I övrigt lämnade analysdetaljen muntligt uppgifter till IB om stämningar, organisationer och incidenter. 
 Detaljen rapporterade via avdelningschefen till chefen för sek- tion 2 och chefen för försvarsstaben. 
 Avslöjandet av Fst/Säk:s närvaro vid 1972 års värnpliktskonfe- rens (se nedan) fick återverkningar för analysdetaljens verksamhet. Mitchell har uppgett att han några veckor efter konferensen av expedi- tionsofficeren beordrades att förstöra allt personanknutet material inklusive registret. Även om han inte själv ombesörjde förstöring- en, torde en sådan ha genomförts. Han uppsöktes också av Young 
  
 143 
  
 Till förfrågan om identifikationsuppgifter rörande ledamöter av VCO:s styrelse bifogade Mitchell kopior av befintliga registerkort; skrivelse 18.9.1969, 157 H, 3:904/4a, löpnr 3, SÄPO:s arkiv. Se vidare Hjort a.a. s. 173. Den i not 137 nämnde reservofficeren hade år 1970 uppgett bl.a. följande. Inom den militära  
  
 säk/und-verksamheten 
  har man bedrivit och bedriver en allt intensivare registrering på person och företeelser i samhället. Denna registrering är abso- lut omöjlig att komma åt och få närmare insyn i. Det finns inga bestämmelser på vad i dessa register får finnas och inte finnas. [Reservofficeren] hyste stora betänkligheter beträffande dessa register., 26.2.1970, SK 14/70, SÄPO:s arkiv 
  
 144 
  
 Enligt Mitchell skall han vid ett tillfälle till en förbandschef ha uppgett namnet på en nyin- ryckt som, sedan han vägrats vapenfri tjänst, skrivit till Vapenfrinämnden och hotat att häm- nas. 
  
 451 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Synnergren som upprört frågade honom vad han höll på med. Då Campbell fick besked härom, tyckte han att det var hemskt. Verksamheten vid detaljen avtog och år 1974 förflyttades Mitchell från försvarsstaben. 
 145 
  
 Att analysdetaljens uppgifter och metoder för inhämtning snä- vades in framgår av ett utkast till instruktion för detaljen från hös- ten 1973. Däri angavs följande. 
 1. Uppgift 
 Detaljen skall inhämta och bearbeta uppgifter angående för- svarsfientlig verksamhet som riktar sig mot krigsmakten. Detal- jen skall kartlägga verksamhetens omfattning, dess mål, medel och metoder. Detaljen skall främst följa den undergrävande verksamheten inom krigsmakten. Bearbetningen skall resultera i förslag till åtgärder mot försvarsfientlig verksamhet inom krigsmakten, främst i form av råd och anvisningar till förbands- chefer (motsvarande) hur försvarsfientliga aktioner skall mötas. 2.  
 Underlag 
  
 Följande underlag skall utnyttjas vid bearbetningen: 
  
 a) 
  
 Till ÖB (Fst/Säk ) inkomna rapporter. 
  
 b) 
  
 Tidningar, programblad och annat öppet material. Detaljchefen äger att hos militära myndigheter inhämta 
  
 kompletterande uppgifter aktualiserade av ovan nämnt under- lag. I övrigt får inhämtning av uppgifter ske först efter AC medgivande. 
 146 
  
 Under den nye chefen koncentrerades detaljens arbete till extre- mistiska organisationer på vänster- och högerkanten som kunde betraktas som hot mot säkerheten. Och detta oavsett om de var in- riktade mot försvaret eller inte. Främst var det KFML(r) som stod i blickfånget. Man samlade inte på namn eller andra personuppgif- ter. Men självfallet innehöll materialet sådan information om det ledande skiktet i organisationerna. Till grund för arbetet låg allt- jämt huvudsakligen öppet material som organisationernas stadgar, tidningar och andra trycksaker. Förbanden rapporterade i mycket begränsad omfattning via milostabernas säkerhetsavdelningar. 
 Samarbetet med RPS/Säk förbättrades väsentligt. Då och då, tid- vis varje vecka, träffades företrädare för analysdetaljen och RPS/ 
  
 145 
  
 Så sent som i maj 1974 inhämtade dock Mitchell uppgifter från RPS/Säk i anledning av en vid Lv 3 upphittad handling Direktiv till soldatklubbarna inför värnpliktskonferensen bl.a. rö- rande personer, PM 31.5.1974, 15, 4/6a, löpnr 9, SÄPO:s arkiv 
  
 146 
  
 Arb Fst/Säk  
  
 1973-09- 
  (utkast), Material till FöU 1973:25,  
 H-handlingar, 
  Riksdagens ar- 
 kiv 
 452 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Säk:s kontrasubversionsrotel och utbytte erfarenheter om extre- mistorganisationerna och ledande personer inom dessa som full- gjorde värnplikt. Några handlingar överlämnades inte. Säkerhetspo- lisens Göteborgssektion fortsatte sin rapportering och även sektio- nerna i Umeå och Luleå rapporterade direkt till analysdetaljen om situationen vid förbanden inom respektive ansvarsområde. Före- trädare för analysdetaljen och RPS/Säk i Stockholm besökte regel- bundet säkerhetspolisens regionala sektioner och informerade om hur extremistorganisationerna arbetade. 
 Även efter 1972 års gallring innehöll klipparkivet en stor mängd handlingar. Den nye detaljchefen fann att mycket av detta material saknade intresse för försvaret och lät därför år 1974 eller 1975 rensa bland handlingarna. Denna gallring avsåg material om bl.a. VPK, Svenska Kvinnors Vänsterförbund och Svenska Freds- och Skilje- domsföreningen. Det har uppgetts att det sedan inte fanns något ordnat arkiv vid detaljen. Inte heller skall något nytt register ha upprättats. 
 Materialet bearbetades och sammanställdes i kvartalsrapporter och i årsredovisningar, senare endast i årsredovisningar. Dessa in- nehöll redogörelser över aktuella grupper och deras aktiviteter. 
 Analysdetaljen upphörde som en självständig enhet i slutet av  
 1970-talet 
  och dess uppgifter lades på en av aktualitetsdetaljerna inom Säk 1. 
 147 
  
 1972 års värnpliktskonferens  
 148 
  
 På regeringens uppdrag anordnar ÖB sedan år 1970 årligen en kon- ferens för de värnpliktiga för att bereda dem tillfälle att framföra förslag och behandla frågor rörande försvaret. De första värn- pliktskonferenserna hölls i Norrköping år 1970 och i Skövde år 1971. 1972 års konferens ägde rum den  
 22-24 
  mars i Örebro. Till konferensen hade valts 171 ombud för de värnpliktiga som full- gjorde grundutbildning. Konferensen följdes av inbjudna företräda- re för bl.a. pressen och ett antal befattningshavare vid militära äm- 
  
 147 
  
 I Arbetsordning för Fst/Säk, fred, 1977 års upplaga, anges att aktualitetsdetalj 2 utför in- hämtning och bearbetning av underrättelser om subversiv verksamhet inom försvarsmakten och översiktliga studier av sådana organisationer som utan att verka inom försvarsmakten ändå framdeles kan väntas påverka försvarsmakten i subversiva syften, 2.5.1977, H 804, F I, vol. 187, MUST:s arkiv 
  
 148 
  
 Detta avsnitt bygger i huvudsak på Williamson: Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 i SOU 2002:95. 
  
 453 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 betsverk och staber hade kommenderats att som experter stå till konferensens förfogande. 
 Försvarsstabschefen Morgan hade gett order om att Fst/Säk skulle vara representerad vid konferensen och Mitchell hade kommen- derats dit bl.a. för att uppmärksamma om det förekom propaganda eller agerande av subversiv karaktär. På begäran av Alvarez/Säk avdelade RPS/Säk två poliser för att biträda Mitchell vid övervakningen. Sådant biträde hade lämnats även vid de två föregående konferenserna. De båda polismännen var specialiserade på sådana extrema organisatio- ner som sysslade med subversiv verksamhet. RPS/Säk:s ledning hade uppfattat att Alvarez/Säk önskade få hjälp med att identifiera kän- da orosstiftare. 
 Mitchell har för kommissionen uppgett att hans uppdrag var diffust men att han skulle kontrollera negativa stämningar. De båda sä- kerhetspoliserna deltog för att identifiera olika personer, något som var av intresse även för Mitchell. En av poliserna var entusiastisk över att få tillfälle att identifiera personer som han spanat på under lång tid. Av de båda polismän som övervakade konferensen har den ene för kommissionen uppgett att hans uppgift var att identifiera ledande personer inom KFML(r), som bildade hemliga celler inom det militära. Motsvarande uppgift hade han haft vid 1971 års värn- pliktskonferens. Inom försvaret oroade man sig för att dessa per- soner skulle initiera strejker vid förbanden. Den andre säkerhetspo- lisen har för kommissionen uppgett att han skulle bistå Mitchell med att identifiera vilka som var kommunister av olika schatteringar, troligen i syfte att få reda på vilka förband som var mer röda än andra. Det står således klart att ett syfte med säkerhetsmännens närvaro var att identifiera vänsterextremister bland delegaterna. 
 Mitchell och polismännen följde konferensen från första dagen och chefen för Fst/Säk Mitchell anslöt sig till dem följande dag. Det var påbjudet att varje talare skulle säga sitt namn, men detta iakttogs inte. För att bättre kunna hålla ordning på vad som före- kom gjorde Mitchell en planskiss i tre exemplar över konferenslokalen utvisande delegaternas placering. Han försåg polismännen med var- sin planskiss och behöll en själv. På dessa gjorde säkerhetsmännen markeringar med vissa överenskomna tecken. Några värnpliktiga deltagare vid konferensen observerade att säkerhetsmännen förde anteckningar om, såsom de uppfattade det, vissa ombuds partitill- hörighet. Säkerhetsmännens närvaro vid konferensen avslöjades och det gjordes gällande att de sysslat med åsiktsregistrering. Då JO följande dag besökte konferensen delgavs han vad som före- kommit. Han beslöt omedelbart att verkställa en utredning i saken. 
 454 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Inom ramen för utredningen inspekterade JO den 16 maj 1972 Fst/Säk. 
 Det inträffade väckte stor uppmärksamhet i pressen. Från flera håll riktades kritik mot såväl RPS/Säk som Fst/Säk med beskyll- ningar om politisk åsiktsregistrering. I riksdagen fick försvarsmi- nister Rosales besvara frågor om åsiktsregistrering inom försvaret. Garcia fann det olämpligt att säkerhetspersonal varit närvarande vid en sammankomst av facklig karaktär. Han förne- kade att det fördes något åsiktsregister inom krigsmakten. Någon order om att representanter för försvarsstaben skulle anteckna del- tagarnas politiska åsikter hade inte utgått och dessa representanter hade bestämt förnekat att de varit där för att syssla med detta. Konferensen var ju offentlig. Allt vad som sades togs upp på band, och i debatterna deklarerade de flesta öppet sin politiska uppfatt- ning. Någon åsiktsregistrering genom närvarande poliser och under konspiratoriska former behövdes därför inte. Om sådan registre- ring verkligen förekommit, var det enligt Garcia fullständigt meningslöst. 
 149 
  
 JO meddelade sitt beslut den 9 september 1972. I beslutet be- handlades även vissa andra frågor rörande säkerhetstjänsterna, som JO efter anmälan eller eljest funnit anledning att utreda. JO fann inte påståendena om åsiktsregistrering berättigade. De hade ut- tryckligen bestritts från militärt håll. Men han riktade ändå kritik mot säkerhetsmännens närvaro, eftersom denna var ägnad att hos ombuden inge misstankar om att åsiktsutbytet inte var helt fritt och därmed skapa misstroende hos de värnpliktiga mot framtida konferenser. Särskilda betänkligheter väckte det att Fst/Säk tagit hjälp av polisen. JO ansåg även att säkerhetsmännen agerat klum- pigt. Inför JO uppgav de tre säkerhetsmännen att de efter avslöjan- det förstört sina planskisser med därå gjorda anteckningar. Två re- konstruktioner hade emellertid getts in till JO. Denne konstaterade att förstörandet av skisserna varit ägnat att framkalla misstankar om att dessa upptagit anteckningar av obehörigt slag, men att ut- redningen inte gett honom anledning att anta att de förstörda skis- serna upptagit annat än vad rekonstruktionerna utvisat. 
 Kommissionen har genom sin utredning kunnat komplettera och modifiera bilden av vad som inträffade och bakgrunden till detta. 
 Som inledningsvis konstaterats står det klart att ett syfte med säkerhetsmännens närvaro var att identifiera vänsterextremister bland delegaterna. Detta talar starkt för att de symboler de ritade 
  
 149  
 Riksdagsprotokollet 6.4.1972 
 455 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 på planskisserna hade bäring på ombudens politiska uppfattningar, i den mån dessa framkom genom deras anföranden eller på annat sätt. De till JO ingivna rekonstruktionerna av planskisserna ger inte några säkra besked om vilka noteringar som säkerhetsmännen verk- ligen gjort. Mot att rekonstruktionerna skulle ge en sanningsenlig bild av originalen talar bl.a. den omständigheten att en av säker- hetspoliserna, tvärt emot vad han uppgav vid JO:s utredning, inför kommissionen vidgått att han inte förstörde sin planskiss. Efter återkomsten till Stockholm skall han ha visat den för sina chefer, vilka inte gjort några invändningar. 
 Oavsett vad polismännen må ha antecknat på planskisserna, om- fattades dessa noteringar inte av det s.k. förbudet mot åsiktsregi- strering i 2 § personalkontrollkungörelsen. Detta förbud tog ju sik- te endast på vad som fick föras in i RPS/Säk:s register. Till följd av avslöjandet torde polismännens övervakning av värnpliktskonfe- rensen inte ha lett till någon anteckning i detta register. Frågan om den praxis som RPS/Säk vid denna tid tillämpade i fråga om regi- strering av medlemmar i KFML och KFML(r) överensstämde med den nämnda bestämmelsen, en fråga som också var föremål för JO:s prövning, har behandlats i kap. 7. 
 Däremot har Mitchell för kommissionen uppgett att han i sitt regis- ter antecknade den ledamot av värnpliktsrådet som uppmärksam- mat konferensen på säkerhetsmännens närvaro. Inför JO hävdade företrädarna för försvarsstaben att det inte förekom någon person- registrering vid staben. Eftersom en omfattande förstöring av regis- ter skett vid Fst/Säk i slutet av mars och början av april 1972 må uppgifterna i formell mening ha varit korrekta. Likafullt var de i hög grad missvisande. Det finns anledning att anta att försvarssta- ben hade lämnat felaktiga uppgifter även till försvarsministern inför dennes svar på riksdagsfrågor rörande åsiktsregistrering inom för- svaret. 
  
 8.2.3 
  
 Personalkontroll/infiltrationsskydd 
  
 I det tidigare nämnda protokollet från sammanträdet i november 1969 med anledning av personalkontrollkungörelsens tillkomst an- gavs beträffande Säk 2 bl.a. följande. 
 c) Säk II 
 De handlingar, som i personalkontrollhänseende kommer in från Rps/Säk diarieförs i löpande nummerordning. Utgående 
 456 
 SOU 2002:87 Militär säkerhetstjänst 
 skrivelser med förslag till åtgärd, som ett resultat av Rps/Säk uppgifter, diarieförs i särskild förteckning med löpande num- mer.  
 --- 
  
 För att kunna följa upp vad som sagts om en viss person, skall särskild personförteckning föras, för att vid förnyad PK kunna få fram Fst utgående skrivelser till myndigheter samt för eventuell fortsatt korrespondens med Rps/Säk, t.ex. i besvärs- mål.  
 --- 
  
 Sedan Fst förslag till myndigheten gällande beslutsfattning i visst ärende avgivits, skall de från Rps/Säk erhållna handlingarna återställas till styrelsen. 
 Myndighetens beslut med ledning av Fst förslag meddelas BishopSäk av Fst/Säk. De handlingar, som berör viss person och som enbart gäller viss uttalad politisk åsikt eller tillhörighet till viss organisation, skall utgallras och återställas till Rps/Säk. Det under VK II upprättade s.k. beredskapsregistret, som grundar sig på uppgifter som erhållits från Rps enligt tidigare gällande bestämmelser rörande värnpliktig personal skall upphöra.  
 --- 
  
 De uppgifter, som enligt nu gällande personalkontrollkungö- relse utlämnas med hänsyn till 9 § samt de uppgifter som tidiga- re utlämnats och som enligt nu gällande bestämmelser får ut- lämnas, skall vid beredskapstillstånd och krig personvis kunna framtagas.  
 --- 
  
 Under denna period hanterade Fst/Säk personalkontrollen på i stort sett samma sätt som tidigare. Åren  
 1967-71 
  gjorde RPS/Säk i genomsnitt ca 130 000 slagningar i sitt register för försvarets räk- ning. Knappt en procent av dessa medförde att uppgifter lämnades ut till den personalkontrollerande myndigheten. 
 150  
 Antalet utläm- nade uppgifter utan särskild framställning (spontanuppgifter) vari- erade som tidigare avsevärt år från år. Åren 1966 respektive 1967 understeg antalet sådana uppgifter tio för att år 1968 stiga till över 600. 
 151  
 Åren  
 1971-1977 
  företogs i genomsnitt ca 115 000 personal- kontroller på begäran av Alvarez/Säk. RPS redovisade drygt en procent med hinder eller annan form av inskränkning. De utlämnade upp- gifterna avsåg huvudsakligen kriminalitet. 
 Endast ungefär en promille av personalkontrollerna ledde till att uppgifter, dvs drygt ett hundratal årligen, lämnades ut på grund av 
  
 150 
  
 Fst 8.5.1972, Säk H  
  
 9010-1, 
  F I, vol. 125, MUST:s arkiv 
  
 151 
  
 Collins: a.a., Bilaga 1. Observera att de där angivna siffrorna avser utlämnande till samtliga myndigheter och alltså inte endast till Fst/Säk. 
  
 457 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 bristande medborgerlig pålitlighet. 
 152  
 Fst/Säk:s bedömningar av om de av polisen utlämnade uppgifterna skulle anses så belastande att personen inte kunde godkännas för den tilltänkta befattningen undergick inga väsentliga förändringar. Man utgick från att de upp- gifter som RPS lämnade ut var korrekta, vilket dock inte automa- tiskt innebar att de vidarebefordrades till berörd försvarsgrenschef. I ett begränsat antal fall fattade Wang (genom Fst/Säk) själv beslut i ärendena. Det gällde särskilt sådana som avsåg politisk belast- ning. 
 153 
  
 1969 års order att till RPS/Säk återställa promemoriorna med uppgifter över utfall kom bara att tillämpas under ett par år. Man bevarade emellertid de utlåtanden i personalkontrollärenden som tidigare mottagits, sammanlagt ca 20 volymer. Först den 29 mars 1972, dvs. några dagar efter det att JO beslutat att företa en utred- ning med anledning av vad som inträffat vid värnpliktskonferensen samma månad, gallrades hela detta material liksom handlingar un- der arkivrubriken Register  
 1968-1971. 
 154 
  
 Några år senare skall dock chefen för RPS/Säk ha medgivit att Alvarez/Säk åter fick behålla en kopia av promemoriorna beträffande utfall i personalkontroll- ärenden. Skälet härtill har uppgetts vara att den nya ordningen medförde att RPS/Säk, om en person blev föremål för förnyad per- sonalkontroll inom något år och inga anteckningar tillkommit, inte längre kunde hänvisa till de uppgifter som tidigare lämnats ut. I stället måste ärendet på nytt föredras för RPS:s styrelse. Detta väckte irritation inom RPS/Säk, varför man återgick till den tidiga- re rutinen. Det har dock uppgetts att Fst/Säk endast sparade PM i ärenden som avsåg politisk belastning, där det förmodades upp- komma frågor i fortsättningen. 
 Vid Säk 2 fortsatte man fram till och med år 1971 att föra det administrativa registret  
 (A-registret), 
  dvs. registret över personer om vilka uppgifter utlämnats från statspolisen i samband med per- sonalkontroll för försvarets räkning. Enligt en uppgift skall regist- ret år 1969 ha innehållit ca 65 000 namn. 
 155  
 Först den 29 mars 1972 
  
 152  
 Fst 26.3.1973, H  
 9010-1, 
  F I, vol. 140, Fst 3.5.1974, H  
 9010-1, 
  F I, vol. 154, Fst 16.5.1975, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 165, Fst 4.5.1976, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 179, Fst 12.5.1977, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 192, och ÖB 20.4.1978, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 203, 
 MUST:s arkiv. Motsvarande statistik saknas för följande år. 
  
 153  
 Fst 4.5.1976, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 179, Fst 12.5.1977, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 192, och ÖB 20.4.1978, Säk H  
 9010-1, 
  F I, vol. 203, MUST:s arkiv 
  
 154  
 Fst/Säk översände 4.4.1972 till RPS/Säk en förstörelserapport av följande lydelse: Samt- liga PM rörande personalkontroll erhållna från Rps (Statspolisen) från  
 1940-30.9.1969 
  har förstörts.,  
 SH-diariet 
  1972, SÄPO:s arkiv. Jfr även anteckningar i C I, vol.  
 14-19, 
  och Ö I, vol.  
 2-5 
  och 6, MUST:s arkiv 
  
 155  
 PM från chefen Fst/Säk 2 den 17.2.1969, ingiven i avskrift till kommissionen av Tho- mas Kanger 
 458 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 förstördes detta register inför JO:s inspektion av Fst/Säk i sam- band med utredningen av 1972 års värnpliktskonferens. 
 Man fortsatte också att föra beredskapsregistret  
 (B-registret), 
  dvs. registret över värnpliktiga, som var engagerade i ett politiskt ytterlighetsparti. Registret skall år 1964 ha varit föremål för en om- fattande gallring och under senare delen av  
 1960-talet 
  ägnats otill- räcklig uppmärksamhet. Det omfattade år 1969 omkring 6 000 personer. Trots att det enligt avdelningschefens order skulle ha upphört per årsskiftet 1969/70 kom det att brännas först i april 1972, alltså före JO:s nyssnämnda inspektion. 
 156 
  
 Fram till personalkontrollkungörelsens tillkomst år 1969 torde utfallen och spontanrapporteringen främst ha avsett personer med anknytning till VPK. Åren 1968 och 1969 rapporterade således RPS/Säk spontant bl.a. att en förrådsman anställd vid ett försvars- område bedömdes vara kommunist, 
 157  
 att en kvinna som sökt en as- sistentbefattning vid arméstaben var gift med en kommunist, 
 158  
 men också om en stamanställd furir som var känd för sina nazistis- ka sympatier. 
 159 
  
 Därefter var det personer med sympatier för extremvänstern som dominerade utfallen vid personalkontroll och spontanrappor- teringen. Inom Fst/Säk misstänkte man att det förekom infiltra- tionsförsök, särskilt som vissa personer upprepade gånger sökte skyddsklassade tjänster. År 1975 fick en man som enligt vad som framkom vid personalkontroll några år dessförinnan intagit en le- dande ställning inom RMF inte anställning som biträdande psyko- log vid FOA. 
 160  
 År 1978 anställdes en person som förrådsman vid Lv 5/Fo 23 och fick påbörja arbetet utan att resultatet av personal- kontrollen avvaktades. Då detta visade att mannen i fråga några år tidigare intagit en ledande ställning inom KFML(r) tvingades han sluta sin anställning. 
 161  
 En kvinna antogs år 1978 inte för ett arbete som operationsanalytiker vid FOA sedan det vid personalkontroll framkommit att hon under första hälften av  
 1970-talet 
  varit styrel- seledamot av  
 Svensk-Kinesiska 
  Vänskapsförbundet. 
 162  
 Snickaren 
  
 156 
  
 Enligt i föregående not omnämnda PM skulle registret gallras så att bara 10 procent återstod – kfml:are och de uppgifter man får från polisen. 
  
 157 
  
 KU 200/14, skrivelse från RPS/Säk 17.6.1968, 5:220, jämte kommentar på handlägg- ningsmissivet 4.3.1969 av chefen för Fst/Säk: Ingen  
  
 utd-åtgärd , 
  Ö IV, vol. 135, MUST:s arkiv 
  
 158 
  
 KU 200/15, skrivelse från RPS/Säk 9.1.1969, 5:220, jämte kommentar på handläggnings- missivet att hon ej fått platsen, Ö IV, vol. 135, MUST:s arkiv 
  
 159 
  
 KU 200/37, skrivelse från RPS/Säk 6.5.1969, 5:220, Ö IV, vol. 135, MUST:s arkiv 
  
 160 
  
 Registernämndens rapport Personalkontroll II, bilaga B 15 
  
 161 
  
 Ibid., bilaga B 18 
  
 162 
  
 Ibid., bilaga C 2 
  
 459 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Anderson påbörjade år 1979 en anställning som vikarierande museitekniker vid Marinmuseet i Karlskrona men sades upp efter en kort tid sedan det genom personalkontroll framkommit bl.a. att han år 1970 beställt 8 000 exemplar av KFML:s valupprop och Gonzales och ansökt om medlemskap i organisationen och år 1972 kontaktat Garcia expedition och hört sig för om KFML:s tidning Soldatfront fanns där. 
 163  
 Men det förekom även att personer med högerextrema åsikter sållades bort vid anställningar. Till en tjänst vid Fst/Und år 1971 fanns bland de sökande en nazist och en med- lem av Demokratisk Allians. Ingen av dem kom i fråga för anställ- ningen. 
 164 
  
 Spontanrapportering förekom bl.a. beträffande män i värnpliktig ålder som sympatiserade med den revolutionära vänstern. RPS be- slöt vid nästan varje plenumsammanträde omkring år 1970 att läm- na ut uppgifter om ett tjugotal sådana personer. År 1969 utlämna- des t.ex. uppgifter om styrelseledamöter och ledande medlemmar av KFML, vilka setts delta i flera  
 FNL-demonstrationer. 
 165 
  
 Och samma år rapporterades att en reservofficersaspirant i kustartilleri- et, som hade kontakter med vänsterextremister, vid ett cafébesök sagt att han var sysselsatt med att indoktrinera en ny årskull värn- pliktiga. 
 166  
 År 1970 rapporterades en reservofficer vid flygvapnet vara aktiv i  
 FNL-rörelsen 
  och KFML. 
 167 
  
 Den personalkontroll som företogs beträffande värnpliktiga in- nan de ryckte in till grundutbildning med sikte på placering i käns- liga befattningar gav i allmänhet föga. Då den första tjänstgöringen avslutats skulle förbanden till säkerhetstjänsten rapportera sin kän- nedom om huruvida en värnpliktig deltagit i säkerhetshotande verksamhet, t.ex. cellbildning. När det sedan blev aktuellt att krigs- placera den värnpliktige, kunde RPS/Säk ofta lämna ett fylligare svar, som många gånger [var] baserat på vad krigsmakten själv fått fram under värnpliktstjänstgöringen. 
 168 
  
 163 
  
 Enligt dåvarande chefen för Säk 2 var den information som RPS/Säk lämnade ut om Greer rätt oskyldig. Det framgick inte att Greer var beredd att omsätta sina revolutionä- ra tankar i handling. Det var ett gränsfall. Eftersom Alvarez/Säk saknade närmare kännedom om vari hans arbetsuppgifter skulle bestå, beslöts om en rekommendation av följande innehåll: Godtas enligt försvarsgrenschefens beslut. Chefen för marinen överlämnade i sin tur till chefen för anställningsmyndigheten att fatta beslut om anställning. Den omständigheten att Greer redan tillträtt vikariatet var vid denna tid okänd för Fst/Säk. 
  
 164 
  
 KU 24/52, Ö IV, vol. 340, MUST:s arkiv 
  
 165 
  
 Se Collins a.a. s. 198 f. 
  
 166 
  
 KU 200/24, Ö IV, vol. 135, MUST:s arkiv 
  
 167 
  
 KU 50/13, Ö IV, vol. 147, MUST:s arkiv 
  
 168 
  
 Protokoll med anförande av Kelly vid konferens  
  
 4-6.12.1973, 
 AS-SH 
 2100-73, 
  5:720/6, vol. 5, SÄPO:s arkiv 
 460 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 För att få till stånd en effektiv samverkan mellan polisiär och mi- litär säkerhetstjänst kom RPS/Säk och Fst/Säk överens om att för- bandschefer eller säkerhetschefer skulle kontakta säkerhetssektio- nen i räjongen och byta informationer och synpunkter rörande re- volutionära värnpliktiga vid förbandet, samtidigt som säkerhetsche- fen meddelade förhållandet till milonivå, som i sin tur informerade Fst/Säk. 
 169 
  
 Som nämnts framkom det i några fall att reservofficerare eller re- servofficersaspiranter sympatiserade med den yttersta vänstern. Detta fick i regel inte några mer drastiska konsekvenser. Försvars- ministern orienterades om fallet rörande den reservofficersaspirant i kustartilleriet, som år 1969 rapporterats ha kontakter med väns- terextremister. Han beslöt att inga åtgärder skulle vidtas mot den- ne. Personal från Fst/Säk höll emellertid ett säkerhetssamtal med kadetten, som gjorde gällande att hans uttalande om att han ägnat sig åt att indoktrinera en ny årskull värnpliktiga var ett skämt. Se- nare framkom att mannen engagerat sig i KFML. Han utnämndes till reservofficer men krigsplacerades inte. 
 170  
 Rapportering om den nyssnämnde reservofficeren i flygvapnet hindrade inte att han år 1972 befordrades till kapten. 
 171  
 Inte heller en reservofficer, som år 1971 rapporterades vara aktiv i  
 FNL-rörelsen 
  och som sökt före- ningsbidrag för Clarté, drabbades av några påtagliga följder. 
 172  
 Alla tre blev emellertid föremål för säkerhetstjänsternas fortsatta intres- se. 
 Utredningsdetaljen svarade från år 1969 för hanteringen av an- ställda inom försvarsväsendet som bedömdes som säkerhetsrisker på grund av t.ex. missbruk, sexuella avvikelser, dålig ekonomi, äk- tenskap eller samboende med kvinnor från öststater eller kontakter med utländsk ambassadpersonal. Även personer med politisk be- lastning var föremål för detaljens intresse. Personerna fördes upp i en förteckning indelad i fyra kategorier,  
 A-D, 
  där kategori A ut- gjordes av de allvarligaste fallen. Denna kategori omfattade vid var- je tid endast några enstaka personer som på goda grunder kunde misstänkas ha otillåtna förbindelser med Sovjetunionen eller andra öststater. I kategori B placerades i varje fall två av de tidigare nämnda reservofficerarna. Sammanlagt omfattade förteckningen några tiotal personer. Dessa följdes upp en till två gånger per år av utredningsdetaljen, varvid detaljen samverkade med RPS/Säk. Fö- 
  
 169 
  
 Ibid. 
  
 170 
  
 KU 200/24, Ö IV, vol. 135, MUST:s arkiv 
  
 171 
  
 KU 50/13, Ö IV, vol. 147, MUST:s arkiv 
  
 172 
  
 KU 100/08, Ö IV, vol. 163, MUST:s arkiv 
  
 461 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 reträdare för Fst/Säk besökte årligen berörda militärbefälhavare och myndighetschefer och diskuterade personerna i fråga. ÖB, che- fen för försvarsstaben och försvarsministern hölls orienterade. 
 Regionalt förekom det på sina håll att säkerhetspoliser lämnade uppgifter av personalkontrollkaraktär till militären. En polis i Umeå har uppgett att han kunde få förfrågningar från ett regemen- te om en person som man tänkte placera på en viss befattning var pålitlig, varvid han efter registerslagning och/eller referenstagning utan att lämna ut några detaljer kunde föreslå att man skulle välja någon annan. Och en polis i Luleå har vidgått att han vid ett tillfälle gett besked till en hemvärnschef att det inte fanns några anteck- ningar om en person som sökt en befattning inom hemvärnet. 
 Lokalt förekom det att man sökte bli kvitt besvärliga värnpliktiga med okonventionella metoder. Vid P 18 i Visby skickades år 1969 en värnpliktig till psykiatrisk undersökning under åberopande bl.a. av att han uppträdde nonchalant och arrogant, påverkade kamra- terna negativt och ofta svarade emot befälet. Undersökande läkare konstaterade att den värnpliktige var aktiv FNL:are och inte gillade militärtjänsten men gärna ville fullfölja denna för att studera hur den fungerade. Intet framkom som ur psykiatrisk synpunkt skulle kunna berättiga till frisedel eller en nedgruppering.  
 173  
 Fallet tycks inte ha varit helt unikt. I en artikel i den av KFML(r) utgivna Snow dattidningen år 1970 berättade en f.d. värnpliktig att han av rege- mentsläkaren vid Lv 6 i Göteborg remitterats till psykiater efter- som kompanichefen inte ansåg sig kunna ha honom kvar. Den värnpliktige uppgavs sabotera det mesta och ansågs riskabel på grund av vänsterradikala idéer. Han skall ha frikallats sedan psykia- tern gett diagnosen  
 non-ultra 
  deskriptiv. 
 174 
  
 De återfunna registren 
 Våren 2000 återfanns i ett låst säkerhetsskåp på Fst/Säk:s krigsup- pehållsplats ett  
 40-tal 
  mikrofilmsrullar från åren 1970 och 1971. Materialet omfattar utredningsgruppens kortregister (åtta mikro- filmsrullar),  
 A-registret 
  (15 mikrofilmsrullar) jämte säkerhetspro- memorior (nio mikrofilmsrullar),  
 B-registret 
  (tre hela och två halva 
  
 173 
  
 Säkerhetsrapport 6.3.1970 från CMKG till Fst/Säk m.fl. handlingar, F I, vol. 101, MUST:s arkiv 
  
 174 
  
 Fst 23.11.1970, H 901, med utdrag ur Soldattidningen 2/1970, F I, vol. 102, MUST:s ar- 
  
 kiv 
 462 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 mikrofilmsrullar), spontanregister detalj 2 (tre mikrofilmsrullar och spontanregister, Säk  
 B-reg 
  (en mikrofilmsrulle). 
 175 
  
 Utredningsgruppens mikrofilmade kortregister innehåller upp- gifter om utländska och svenska medborgare, bland de senare även försvarsanställda och värnpliktiga, i enlighet med vad som tidigare redovisats. 
 Det mikrofilmade  
 A-registret 
  innehåller ca 75 000 personkort för personer födda åren  
 1900-61. 
  Till dessa hör närmare 14 000 mikrofilmade PM från statspolisen och RPS/Säk för perioden  
 1961-70. 
  
 Det mikrofilmade  
 B-registret 
  innehåller ca 3 800 registerkort med namn främst på värnpliktiga men även på reservofficerare och fast anställda befäl födda åren  
 1921-48. 
  Till korten är i många fall fogade säkerhetspolisens PM över utfall vid personalkontroll eller utlämnade spontanuppgifter med Fst/Säk:s förslag till åtgärd. Till detta hör de ca 4 700 spontanrapporter som lämnats av statspolisen och RPS/Säk och som återfinns i Spontanregister detalj 2, avse- ende personer födda åren  
 1905-47, 
  och Spontanregister, Säk B- reg, avseende främst personer födda på  
 1940-talet 
  men även per- soner födda åren  
 1950-52. 
  Sistnämnda register torde komplettera Spontanregister detalj 2. 
 Samtliga chefer för Fst/Säk och dess efterföljare efter år 1972 har förnekat all kännedom om att beredskapsregistret funnits kvar i mikrofilmad form och de flesta har uppgett att de inte alls känt till förekomsten av mikrofilmade personregister. 
 176 
  
 175 
  
 Skh  
  
 13-00, 
  kommissionen arkiv 
  
 176 
  
 Ryan har uppgett att fotografering av handlingar skett på order av Harris son på Grimes förslag. Han säger sig dock inte ha känt till att  
  
 B-registret 
  fotograferades utan hävdar att han förklarat för den som svarade för fotograferingen att gallrade register- kort inte skulle fotograferas. Randall har uppgett att han saknar kännedom om foto- grafering av Fst/Säk:s register. Wells har sagt sig inte veta något om mikrofotografering av Fst/Säk:s handlingar. Kennedy har förklarat att uppgiften att beredskapsregistret finns kvar i mikrofilmad form kommer som en fullständig överraskning, men att han kän- de till att arkivhandlingar fotograferats med mikrofiche för att spara plats och göra det möj- ligt att föra med materialet till krigsuppehållsplats. Garrett har uppgett att före hans tid ett antal handlingar hos Fst/Säk mikrofilmats men att han inte vet vart filmerna ta- git vägen. Johnson har uppgett att han inte känt till att vissa av Fst/Säk:s register bevarats i form av mikrofilm. Solomon har uppgett att man på MUST:s krigsuppehållsplats haft ett parallellarkiv till arkivet i Stockholm men att han inte känt till att det förekommit fo- tografering av Fst/Säk:s register. 
 463 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 8.3 
  
 Åren  
  
 1980-2002 
 177 
  
 I början av denna period upptog arbetet med att studera följderna av Sanchez spioneri mycket av säkerhetsavdelningens resur- ser. Och år 1982 avslöjades en aktiv officer, Perez, som spion. 
  
 8.3.1 
  
 Säkerhetsunderrättelsetjänst 
  
 I en arbetsordning från år 1983 angavs bland säkerhetsunderrättel- seenhetens (Säk 1, senare SäkU) uppgifter att inhämta, bearbeta och delge säkerhetsunderrättelser bl.a. rörande utländsk kontakt- verksamhet och infiltration samt subversiv verksamhet, att svara för avdelningens kvartals- och årsöversikter och att utarbeta speci- alorienteringar. 
 178  
 Bildandet av USK år 1989 innebar bl.a. att säker- hetsavdelningen endast skulle ha en bearbetande funktion medan inhämtningen skulle ske i linjeorganisationen. Avdelningens själv- ständighet beskars och under åren  
 1989-93 
  minskades antalet be- fattningshavare inom säkerhetsunderrättelsetjänsten mycket kraf- tigt. Samtidigt förstärktes underrättelse- och säkerhetsavdelningar- na vid militärområdesstaberna. Efter tillkomsten av MUST har sä- kerhetsunderrättelsetjänstens resurser ytterligare beskurits. 
 Säkerhetsunderrättelsetjänsten bedrevs som tidigare med huvud- inriktning mot utländska underrättelseorganisationer och deras  
 modus operandi  
 och uppföljning av misstänkt underrättelseverk- samhet riktad mot försvaret och försvarsindustrin. Efter hand kom man att ägna ett allt större intresse åt frågor med anknytning till ubåtskränkningar av svenska vatten. Numera är det helt domine- rande hotet intrång i försvarsmaktens informationsbärande system. En minimal uppmärksamhet uppges under den nu behandlade perioden ha ägnats åt subversiv verksamhet, särskilt som det vid förbanden rådde (och alltjämt råder) en positiv stämning bland de värnpliktiga. 
 Säkerhetsunderrättelser inhämtades genom rapporter och orien- teringar om säkerhetshotande verksamhet, enskilda personers iakt- tagelser, studium av press, litteratur och andra öppna källor, utred- 
  
 177 
  
 Till grund för detta avsnitt ligger, förutom de källor som särskilt anges i följande noter, uppgifter som lämnats till kommissionen av bl.a. följande personer: Roberts, Vega nart Sanchez, West, Williams, Ramos, Mcdaniel, Garrett,  
  
 Hammond, Rios,  
 Lynch, Johnson, Larson, Hodge, Lambert, 
  Solomon, Wells, och Mccann. 
  
 178 
  
 HPM 279, 11.10.1983, Säk/U PM, MUST:s arkiv 
  
 464 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 ningar i samverkan med säkerhetspolisen vid fall av misstänkt eller konstaterad säkerhetshotande verksamhet och genom den särskilda verksamheten (dvs. SSI/KSI). 
 179 
  
 Militärområdes- och försvarsområdesstaberna och sedermera mi- litärdistriktsstaberna har alltsedan  
 1980-talet 
  haft mycket litet att rapportera om subversiv verksamhet inom försvarsmakten. 
 180  
 Den särskilda verksamheten skall inte ha berört sådana förhållanden i sin rapportering. Säkerhetspolisens skriftliga rapportering rörande vad som kom att kallas författningsskydd hölls i allmänhet på en gene- rell nivå. Enstaka rapporter inkom från UD. 
 181  
 Rapporter från en- skilda personer rörande misstänkta extremister och ytterlighetsor- ganisationer återfinns endast undantagsvis i materialet. 
 182 
  
 Efter tillkomsten av USK sker över huvud taget inte någon aktiv inhämtning från säkerhetsavdelningens sida. Viss rapportering från linjeorganisationen och enskilda förekommer dock alltjämt. 
 183  
 I den 
  
 179 
  
 HPM 199, 15.3.1988, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 180 
  
 Som exempel på sådan rapportering kan nämnas KU  
  
 001-123-814, 
  Säkerhetsrapport 10.4.1981 från MBS ang. försvarsfientlig artikel skriven av en civilanställd, tillika reservoffi- cer, som uppgavs vara medlem av  
 Svensk-kinesiska 
  vänskapsförbundet. Det angavs att man- nen stod under bevakning av sin arbetsgivare. Kopia av rapporten överlämnades till RPS/Säk; KU  
 005-103-813, 
  Säkerhetsrapport 26.2.1981 från MBB ang. kollektiv sjukmönstring vid I 2 m.m.; KU  
 001-115-83, 
  Säkerhetsrapport 17.6.1983 från P 7 ang. en f.d. officer som av en meddelare utpekats som involverad i en nynazistisk organisation, som sades disponera vapen och bedriva stridsövningar med skarp ammunition. I samma handling finns en kopia av en tidningsartikel ang. en befattningshavare vid FCF som tillsammans med andra deltagit i ett upprop mot värnplikt. I båda fallen begärde Fst/Säk personalkontroll hos RPS/Säk, men kontrollerna gav inte utfall; KU  
 004-022-83, 
  Säkerhetsrapport 31.1.1983 från CMKG med kedjebrev från Centrumdemokraterna ang. fredsrörelser, socialism och hemvärn; KU 001-  
 098-84 
  och KU  
 001-099-84, 
  Säkerhetsrapporter 4.6.1984 och 7.6.1984 från T 4 resp. P 2 (in- sända av MBS) ang. utdelande av propagandamaterial för vapenfri tjänst och totalvägran i samband med inryckning; KU  
 001-231-84, 
  Säkerhetsrapport 16.1.1984 från MBS med anled- ning av tidningsuppgifter om ett vapenbeslag hos nynazister; samtliga Ö IV, MUST:s arkiv, och HPM 25.3.1991, från MBÖN ang. protester mot övningen Porter grundade på pa- cifistiska och miljömässiga skäl, F 1, vol. 296, MUST:s arkiv 
  
 181 
  
 KU  
  
 036-105-815, 
  Rapport från Sveriges ambassad i Berlin ang. SED:s 12:e partikongress, vid vilken såväl VPK som APK var representerade; KU  
 052-004-82, 
  Skrivelse från Sveriges nedrustningsdelegation i Genève rörande Världsfredsrådet, KU  
 052-011-82, 
  Meddelande från Sveriges ambassad i Moskva rörande besök av företrädare för APK, översända av UD, Ö IV, MUST:s arkiv 
  
 182 
  
 T.ex. SHPM 059, 31.10.1988, ang. en aktiv medlem av APK som i början av  
  
 1980-talet 
  sökt värva bl.a. en officer till medlem av Sällskapet  
 Sverige-Sovjetunionen, 
  MUST:s arkiv 
  
 183 
  
 T.ex. SHPM 192, 17.11.1998, från P 10 ang. värnpliktig som utpekats som nazistsympati- sör; kompanibefälet hade getts order om skärpt vaksamhet och SÄPO:s sektion i Eskilstuna hade orienterats. SHPM 115/510, 6.7.1999, ang. värnpliktig vid I 1 som omplacerats till följd av verksamhet i eller tillhörighet till en högerextremistisk organisation. MUST skulle kon- takta SÄPO och Pliktverket. SHPM 210/523, 9.12.1999, ang. en värnpliktig vid K 3 som ut- satts för ett värvningsförsök av högerextremister; SÄPO informerades. SHPM 002, 8.1.1990, uppgift från en enskild om en chefstjänsteman i ett stort företag som under sin värnplikt skall ha tillhört SKP och varit aktiv i olika aktioner mot försvaret. SHPM 150, 5.5.1994, brev från en person som på eget initiativ infiltrerat BSS och samlat information bl.a. om telefon- nummer till nazistiska databaser i Sverige och utlandet och om handel med militära vapen. Brevskrivaren uppgav sig inte vilja vända sig direkt till SÄPO, men ärendet överlämnades dit. Samtliga handlingar i MUST:s arkiv 
  
 465 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 mån personer vänder sig till försvaret med uppgifter av polisiärt in- tresse, överlämnas sådana uppgifter omedelbart till polisen och käl- lan hänvisas dit. 
 Samarbetet med säkerhetspolisen 
 Samarbetet mellan militär och polisiär säkerhetstjänst på central nivå uppges hela tiden ha fungerat väl och några kompetensstrider skall inte ha förekommit. Säkerhetspolisen har ensam svarat för uppföljningen av personer som misstänkts utgöra hot mot rikets säkerhet, men kan vid utredningarna ha samarbetat med den militä- ra säkerhetstjänsten. Man hade (och har) regelbundna personliga kontakter på olika nivåer, varvid man utbytt erfarenheter om sä- kerhetsläget. Gemensamma utbildningsinsatser har arrangerats. Sä- kerhetstjänsterna har tillställt varandra översikter över säkerhetsho- tande verksamhet och annat informationsmaterial av allmänt in- tresse. Det har förekommit att säkerhetsavdelningen ställt skriftliga frågor till säkerhetspolisen rörande vad man uppfattade kunnat vara säkerhetshot mot Försvarsmakten. 
 184  
 Säkerhetspolisen uppges dock inte ha lämnat ut information om enskilda individer till SäkU. 
 Också på regional nivå har förekommit ett samarbete mellan mi- litär och polis. En militärbefälhavare som rapporterade om en tid- ningsartikel om vapenbeslag hos nynazister kunde också meddela 
 att en av de berörda personerna enligt säkerhetspolisen var nyna- zist. 
 185 
  
 Samarbete med utländska tjänster 
 Genom utländska samarbetspartner fick säkerhetsavdelningen bl.a. del av internationella översikter över de kommunistiska frontorga- nisationernas verksamhet. 
 186  
 Någon gång hade man också möten med företrädare för någon västlig underrättelsetjänst, varvid tren- der och tendenser i den internationella kommunistiska subversiva 
  
 184 
  
 Skrivelser från C Säk 1 5.10.1980, 162 H, ang. Contrastiftelsen med anledning av att ex- emplar av stiftelsens tidskrift tillställts en anställd vid ATSS, och 4.5.1981, 213 H, ang. Fack- lig Opposition i Stockholm och dess eventuella inriktning mot försvaret, och från C Fst/Säk 27.4.1984, HPM 167, ang. en person som skrivit en tidningsartikel om sina kontakter med en sovjetisk försvarsattaché, 22.11.1984, och HPM 378, ang. en tidningsartikel om den halvmili- tära organisationen IVAF, Säk/U HPM, MUST:s arkiv. Några svar på förfrågningarna har inte påträffats. 
  
 185 
  
 Säkerhetsrapport 16.1.1984 från MBS, KU  
  
 001-231-84, 
  Ö IV, MUST:s arkiv 
  
 186 
  
 T.ex. KU S/Und 11, 12, 15, 16,  
  
 01-040, 
  1986, MUST:s arkiv 
 466 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 verksamheten kunde diskuteras. Det förekom att utländska tjänster lämnade uppgifter om svenska medborgare, dock inte rörande poli- tiska extremister. Det har bestämt förnekats att säkerhetsavdel- ningen lämnat uppgifter om svenska medborgare på grund av poli- tisk aktivism till utländska samarbetspartner. Det finns heller inget i det skriftliga materialet som tyder på att så skulle ha varit fallet. 
 Bearbetning och delgivning 
 Bearbetningen inom säkerhetsavdelningen såvitt avsåg subversiv verksamhet tog sig fram till början av  
 1990-talet 
  främst uttryck i sammanfattande översikter samt registrering av personer och orga- nisationer. I en intern PM från år 1992 ägnade sig säkerhetsavdel- ningen åt självrannsakan. I promemorian konstaterades att det analysarbete, både med kortare och längre tidsperspektiv, som krävs inom und- och säktjänsten inte är av tillräcklig kvalité och omfattning. 
 187  
 Det skall understrykas att självkritiken inte särskilt riktades mot uppföljningen av subversion. Men sannolikt kan den ha bidragit till att fortsättningsvis många promemorior avslutats med ett särskilt bedömandeavsnitt, där rapporten satts in i ett stör- re sammanhang. 
 Säkerhetsavdelningen förmedlade fram till år 1992 sin syn på sä- kerhetshotet främst genom regelbundet återkommande översik- ter. 
 188  
 I dessa översikter tecknades en bred bild av såväl utrikes som inrikes förhållanden som uppfattades kunna hota Sveriges säkerhet. Aktiviteter inom svenska ytterlighetspartier och ett stort antal ide- ella organisationer beskrevs översiktligt. 
 189  
 Tonvikten låg på vilken inverkan sådana partiers och organisationers verksamhet kunde ha på försvaret och försvarsviljan. Översikterna delgavs en vid krets av totalförsvarsmyndigheter. 
 190  
 Man gav också ut specialöversikter 
  
 187 
  
 HPM 006, 8.1.1992, SäkU PM, MUST:s arkiv. Självkritik för bristande analyskapacitet hade också förekommit tidigare, HPM 231, 4.3.1987, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 188 
  
 T.ex. HPM 9.10.1980, Årsöversikt 1979, och HPM 215, 3.10.1983, Årsöversikt 1982 
  
 Subversiv verksamhet rörande Försvarsmakten, Säk/U HPM, och Kvartalsöversikt 28.8.1987, Säk H 901:7890, F 1, vol. 261, MUST:s arkiv 
  
 189 
  
 I Årsöversikt subversiv verksamhet 1987 behandlades exempelvis bl.a. KPML(r), APK, SP, Solidaritetspartiet, Kommunistisk ungdom, EAP, Sverigepartiet, NRP, Stoppa rasismen, Commando Welch, Djurens befrielsefront, Greenpeace, Livets Ord, Sveriges Fredsråd, Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen, Svenska Fredskommittén, Kristna fredsrörelsen och Marshall, HPM 158, 19.2.1988, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 190 
  
 HPM 356, 14.9.1981, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 467 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 över t.ex. desinformation, de vänsterextremistiska och högerextre- mistiska partierna samt front- och täckorganisationerna. 
 191 
  
 Översikterna grundades, såvitt avsåg subversion, huvudsakligen på den information som man fått genom säkerhetspolisens omfat- tande kvartals- och årsöversikter men med särskild tonvikt på par- tiers och andra organisationers inställning till försvaret och med en militär bedömning av hotbilden. Översikter av detta slag ansågs behövas för att sprida kunskap och för att inspirera till uppmärk- samhet och rapportering inom försvarsmakten och till vissa viktiga totalförsvarsmyndigheter. Översikter rörande ytterlighetspartier avsågs även utgöra bakgrundsmaterial vid bedömningar av miss- tänkta infiltrationsförsök. 
 192  
 De syftade också till att sprida infor- mation om aktuella företeelser och innehöll uppmaningar om hur dessa skulle hanteras. 
 193 
  
 Numera ger säkerhetsavdelningen årligen ut en hotbildsanalys, vilken tjänar som inriktning av säkerhetstjänsten för de närmaste åren. Dessa analyser grundas bl.a. på SÄPO:s rapportering och de remitteras också till SÄPO i syfte att undvika divergerande hot- bildsbedömningar. I dessa analyser kan ibland tas in mycket över- siktliga uppgifter om någon enfrågegruppering, t.ex. om djur- rättsaktivister som kan utgöra ett hot mot djurförsök som görs för försvarets räkning. Dessa uppgifter grundas helt på SÄPO:s be- dömningar. Man ger också ut en öppen informationsskrift, Aktu- ellt från Säk. 
 Ett annat sätt för säkerhetsavdelningen att ge spridning åt sin syn på säkerhetshotet till viktiga beslutsfattare har varit de före- 
  
 191 
  
 T.ex. Specialorientering 12/81, 26.8.1981, ang. subversiv verksamhet inom försvarsmak- ten, Säk/U HPM, Specialorienteringar  
  
 17-81 
  och  
 18-81 
  rörande vänster- resp. högerextre- mistiska organisationer, B 1, vol 1, och Specialorientering  
 7-87 
  Grundverk vissa organisa- tioner, F 1 vol. 261, Grundverk Fredsrörelsen, SO 3/91 jämte komplettering HPM 079, 16.3.1992, SäkU PM, Grundverk, viss rörelse (om högerextremism), HPM 080, 16.3.1992, SäkU PM, MUST:s arkiv 
  
 192 
  
 HPM 356, 14.9.1981, från C Säk I till C Fst ang. innehållet i och distribution av special- orienteringar om vänster- och högerextremistiska rörelser. C Fst beslöt om delgivning dels med vissa högre militära chefer, dels med cheferna för FMV, FOA och FortF, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 193 
  
 T.ex. HPM 533, 6.11.1985, Säk/U HPM, vari försvarsanställda avråddes från att delta i EAP:s eller därtill associerade organisationers verksamhet för att undvika missuppfattningar om att försvaret i något avseende stödde EAP, och Kvartalsöversikt 28.8.1987, Säk H 901:7890, F 1, vol. 261, i vilken konstaterades att flera politiska organisationer företrädesvis av högerkaraktär kontinuerligt skickade ut informationsmaterial, inbjudningar och erbju- danden till försvarets anställda. Det framhölls att det är av största vikt att berörd personal som inte av personliga politiska skäl önskar så avböjer erbjudanden eller inbjudningar från politiska ytterlighetsorganisationer, rapporterar kontaktförsök och vidarebefordrar su- spekta försändelser till säkerhetsavdelningen, MUST:s arkiv 
  
 468 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 dragningar som förekommit för bl.a. riksdagens försvarsutskott och Försvarets underrättelsenämnd. 
 194 
  
 Subversivdetaljen 
 Sedan analysdetaljen upphört som självständig enhet, svarade under några år aktualitetsdetaljen för uppföljningen av subversiv verk- samhet. Våren 1982 inrättades emellertid inom Säk 1 en subversiv- detalj med uppgift att så långt möjligt klarlägga den subversiva verksamheten inom försvarsmakten. 
 195  
 Chef för detaljen var en of- ficer och där tjänstgjorde också två civila befattningshavare, varav en med akademisk utbildning. Tidvis var någon av befattningarna vid detaljen vakant. 
 196  
 Enligt 1983 års arbetsordning ankom det på subversivdetaljen att inhämta och bearbeta frågor rörande subversiv verksamhet, varvid den säkerhetshotande verksamhetens syfte, in- riktning i stort, organisationer, mål, medel, metoder, art, omfatt- ning, tendenser och resultat skulle klarläggas. Detaljen skulle också bl.a. inhämta och bearbeta frågor om terrorism och fredsrörelser i de fall sådan verksamhet kunde påverka försvarsmakten. 
 197  
 I 1987 års arbetsordning betonades detaljens befattning med terrorism yt- terligare. 
 198 
  
 Detaljen kom med tiden att bestå av endast en befattningshavare och den upplöstes år 1993. 
 199  
 Numera finns ingen befattningshavare som uteslutande ägnar sig åt dessa frågor. 
 Detaljen sökte i samarbete med informationsavdelningen vid försvarsstaben att kartlägga den desinformationsverksamhet inom och utom landet som ansågs vara riktad mot försvaret. Man stude- rade även samhällsomstörtande verksamhet och utländsk terrorism. Det gällde att söka klarlägga metoder och mönster i sådana verk- samheter i syfte att upptäcka förändringar i den militära hotbilden. Enskilda personer var i regel inte föremål för någon särskild upp- märksamhet från försvarsstabens sida, vilket inte hindrar att namn 
  
 194 
  
 T.ex. PM inför C Op 5 föredragning inför FöU, HPM 521, 7.12.1981, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 195 
  
 HPM 463, 11.10.1982, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 196 
  
 HPM 1057, 1.11.1983, HPM 1059, 2.11.1983, HPM 1108, 5.12.1983, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 197 
  
 HPM 279, 11.10.1983, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 198 
  
 HPM 055, 21.1.1987, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 199 
  
 HPM 237, 8.5.1989, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 469 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 på framträdande eller särskilt aktiva personer då och då förekom- mer i de militära översikterna. 
 200 
  
 Till de svenska organisationer som subversivdetaljen intresserade sig för under  
 1980-talet 
  hörde vänsterextremistiska partier som SKP, KPML(r) och APK, högerextremistiska rörelser som NRP, BSS och EAP, frontorganisationer som Vänskapsförbundet Sveri- ge Sovjetunionen samt fredsorganisationer av skilda slag. Man sök- te belägg för misstankar om utländsk styrning genom att kartlägga nätverk mellan olika organisationer. Misstankarna om direkta kon- takter i subversivt syfte mellan öststaternas underrättelse- och sä- kerhetsorgan å ena sidan och svenska vänster- och fredsorganisa- tioner å den andra sidan kunde inte bekräftas. Däremot ansåg man sig kunna konstatera förbindelser mellan vänskapsförbunden och vissa fredsorganisationer, främst SFK. 
 Från senare delen av  
 1980-talet 
  kom säkerhetsavdelningens uppmärksamhet att i allt högre grad riktas mot nazistiska, högerex- tremistiska, rasistiska och främlingsfientliga grupper. Värnpliktiga med sådana uppfattningar ansågs kunna utnyttja värnpliktsutbild- ningen för kriminella och odemokratiska syften. Det förekom ock- så i enstaka fall att officerare hade kontakter med högerextremister, vilket kunde föranleda ingripanden från avdelningens sida. 
 201  
 Samti- digt minskade intresset för de vänsterextremistiska grupperingarna påtagligt, eftersom de inte längre ansågs utgöra något hot mot För- svarsmakten. Åren kring 1990 ägnade säkerhetsavdelningen där- emot en inte obetydlig uppmärksamhet åt freds- och miljörörelser- na, vars kampanjer mot främst västmakternas kärnvapen men även mot de svenska försvarsanslagen man uppfattade kunde vara påver- kade från Sovjetunionen. 
 Inhämtning skedde främst genom öppna källor. Säkerhetsavdel- ningen prenumererade på tidningar och tidskrifter från ytterlig- hetsorganisationer och fredsrörelser. Tidningsurklippen samlades i ett gigantiskt kartotek. Ett annat sätt för detaljen att skapa sig en bild av det subversiva hotet var direktkontakter med underställda myndigheter. 
 Hösten 1982 aviserade sålunda chefen för subversivdetaljen ett antal besök vid milostaber och vissa andra högre staber för infor- mationsutbyte och etablerande av personkontakt. Vid besöken av- 
  
 200 
  
 Enligt ett par befattningshavare var ett avgörande skäl till att man inte ägnade sig åt en- skilda personer inom extremistorganisationerna det starka intryck som säkerhetsavdelningen tagit av händelserna kring 1972 års värnpliktskonferens resp. den militära underrättelseut- redningens betänkande. 
  
 201 
  
 HPM 1025, 10.12.1986, enligt vilken en officer tillråtts att inte ha fortsatt kontakt med EAP, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 470 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 såg han att informera om bl.a. fredsrörelser, vänskapsföreningar, terroristorganisationer och aktuellt läge vid Sveriges vänster- och högerorganisationer. Han förklarade att det var önskvärt att re- spektive säkerhetschef redogjorde för bl.a. verksamhet bland värn- pliktiga såsom flygblad, demonstrationer och andra aktiviteter t.ex. inom ramen för fredsrörelser, värnpliktsfacklig verksamhet och intresse för värnpliktsriksdagen liksom verksamhet bland fast anställd personal och inom frivilligorganisationerna i form av politiskt extrem verksamhet och aktiviteter inom ramen för freds- rörelser. Vidare borde säkerhetscheferna redogöra för samverkan med RPS/Säk på regional nivå samt medel och metoder vid högre regional stab (motsv.) för klarläggande av subversiv verksamhet inom respektive militärområde. 
 202 
  
 I en Lathund subversiv verksamhet från år 1983, som subver- sivdetaljen tydligen utarbetat inför en ny besöksomgång, nu på lo- kal nivå, angavs på liknande sätt vilka ämnen som respektive säker- hetschef borde redovisa vid besök av en kontrollgrupp från Fst/Säk. I denna PM betonades att värnpliktsfacklig verksamhet och aktiviteter inom ramen för fredsrörelsen självfallet inte var subversiv verksamhet men, sades det, utövare av subversiv verk- samhet kan utnyttja denna företeelse i syfte att bl.a. minska För- svarsmaktens möjligheter att lösa förelagda uppgifter. Redogörel- ser borde också lämnas för negativa artiklar i lokalpressen riktade mot Försvarsmakten/myndigheten/förbandet och skriverier inom ramen för fredsrörelsen och eventuell koppling till försvarsmakten i negativ riktning. 
 203 
  
 En viktig informationskälla var säkerhetspolisen. Dess omfat- tande kvartals- och årsöversikter rörande säkerhetshotande verk- samhet låg som nämnts till grund för de översikter rörande subver- siv verksamhet, som det ankom på detaljen att utarbeta. Det före- kom även personkontakter mellan befattningshavare vid detaljen och säkerhetspolisens kontraterrorism- och kontrasubversionsrot- lar. En befattningshavare vid subversivdetaljen har emellertid upp- gett att säkerhetspolisen i slutet av  
 1980-talet 
  lämnade föga infor- mation av värde för detaljens verksamhet, eftersom säkerhetspoli- sens hotbild släpade efter och dess analytiska nivå var bristfällig. 
  
 202 
  
 HPM 463, 11.10.1982, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 203 
  
 HPM 331, 24.10.1983, Säk/U HPM, MUST:s arkiv. Uppfattningen om att den värn- pliktsfackliga verksamheten kunde utnyttjas för subversiva syften övergavs som tidigare framgått, sedan den ifrågasatts av ÖB. 
  
 471 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 8.3.2 
  
 Infiltrationsskydd 
  
 Allmänt 
 Huvudansvaret för infiltrationsskyddet låg på Säk 2, från år 1983 SäkI. I 1987 års arbetsordning angavs således att SäkI bl.a. skulle handlägga och bereda ärenden om personalkontroll, personalbe- dömningar från säkerhetssynpunkt, utredningar i vissa personal- ärenden (säkerhetsfall), säkerhetssamtal och skyddssamtal i direkt samarbete med försvarsgrenschefer, chefer för centrala och regio- nala myndigheter m.fl. samt RPS/Säk, utarbeta förslag för inplacer- ing i skyddsklass 1 A och 1 B för Försvarsmakten, fastställa inpla- cering i skyddsklass 2 för Försvarsmakten samt i skyddsklass 1 A, 1 B och 2 i  
 SUA-sammanhang. 
 204 
  
 Det kan nämnas att antalet befatt- ningar år 1989 uppgick till färre än 500 i skyddsklass 1 A, färre än 5 000 i skyddsklass 1 B och fler än 150 000 i skyddsklass 2. Flertalet befattningar i skyddsklass 2 avsåg hemvärnet. 
 205 
  
 Som ett medel att förhindra att personer som inte bedömdes som pålitliga från säkerhetssynpunkt placerades i känsliga befatt- ningar inom försvaret kom efter hand en personalkontroll begrän- sad till slagningar i säkerhetspolisens register att uppfattas som ett alltför trubbigt vapen. Det ansågs nödvändigt att komplettera re- gisterslagningarna med ett omfattande referenstagande samt inter- vjuer inför anställning, uppföljning av personalen med avseende på bl.a. ekonomi, allmänna privata och sociala förhållanden, utbildning om risker för infiltration och uppföljning av utländsk kontaktverk- samhet. 
 206 
  
 År 1985 utarbetades ett utkast till nya bestämmelser om infiltra- tionsskydd. 
 207  
 Däri framhölls att vid personbedömning från säker- hetssynpunkt behövdes i varierande grad såväl allmän personkän- nedom som personalkontroll. Personalkontrollen betecknades som ett grovmaskigt system och det ansågs som angeläget att den inte fick dominera personbedömningen. Det framhölls att den allmänna personkännedomen var en fortlöpande process. Inför placering i de mest känsliga befattningarna skulle kontakt tas med tidigare chefer, lärare, kolleger, vänner och grannar samt skyddssamtal äga rum. 
  
 204 
  
 HPM 055, 21.1.1987, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 205 
  
 HPM 623, 3.11.1989, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 206 
  
 AF SÄK. HPM 521, 7.12.1981, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 207 
  
 PM 536, 5.11.1985, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 472 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Antalet registerkontroller kunde under  
 1980-talet 
  avse flera hundratusen personer per år. Utfall förekom i kanske en procent av fallen och då huvudsakligen med anledning av att personen fanns antecknad i polisens belastningsregister. Endast i som mest en promille av fallen föranleddes utfallen av att personen i fråga var antecknad i SÄPO:s centralregister. 
 208  
 Sistnämnda anteckningar av- såg under  
 1980-talet 
  nästan uteslutande vänsterextremistisk aktivi- tet. Det förekom i vart fall en bit in på  
 1990-talet 
  att säkerhetsav- delningen hos säkerhetspolisen begärde förtydliganden och klar- lägganden av registerutfall. Så uppges numera inte ske. Vid sidan av den formella registerkontrollen hände det i vart fall fram till mitten av  
 1990-talet 
  att befattningshavare vid säkerhetspolisens registerro- tel på förfrågan lämnade muntliga besked om personer till säker- hetsavdelningen, t.ex. i brådskande anställningsärenden. I regel in- nebar beskeden att det inte fanns några anteckningar beträffande vederbörande. I enstaka fall lämnade registerroteln på detta infor- mella sätt ut uppgifter om kriminalitet och vid något tillfälle gavs en antydan om politisk belastning. Detta skall inte längre före- komma. Däremot kan säkerhetsavdelningen i brådskande fall begä- ra att ett ärende behandlas med särskild skyndsamhet av SÄPO och Registernämnden. 
 Om säkerhetspolisen fick in uppgifter om att något misstänkt inträffat beträffande en person i en befattning i skyddsklass 1 A (säkerhetsklass 1) eller 1 B (säkerhetsklass 2), skulle man spontant underrätta den militära säkerhetstjänsten om detta. Till följd av bristande resurser hos SÄPO fungerade dock under  
 1990-talet 
  sy- stemet med spontanutfall inte tillfredsställande, särskilt inte beträf- fande befattningshavare i skyddsklass 1 B (säkerhetsklass 2). 
 Personalkontroll av värnpliktiga 
 Värnpliktsverket (senare Totalförsvarets pliktverk) insände fram till mitten av  
 1990-talet 
  till säkerhetsavdelningen varannan vecka databand med uppgifter om vilka värnpliktiga som skulle kallas in till grund- eller repetitionsutbildning eller krigsplaceras i skydds- klassade befattningar. Säkerhetsavdelningen vidarebefordade ban- den till säkerhetspolisen för registerkontroll. Om ett utfall föran- 
  
 208  
 Under  
 1980-talet 
  var antalet utfall enligt 9 § personalkontrollkungörelsen 111 år 1981, 86 år 1982, 69 år 1983, 58 år 1984, 59 år 1985, 216 år 1986 (då det skett en omkontroll av krigs- organisationen), 96 år 1987, 43 år 1988 och 35 t.o.m. oktober 1989, HPM 517, 20.7.1989, och HPM 623, 3.11.1989, Utg HPM, MUST:s arkiv 
 473 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 ledde minsta tvekan om den värnpliktiges pålitlighet från säker- hetssynpunkt, valde man, enligt vad som uppgetts till kommissio- nen, regelmässigt att tilldela denne en mindre känslig befattning. Man litade på säkerhetspolisen och utgick ofta från att det fanns mer information om den kontrollerade än vad som lämnades ut. En ändrad krigsplacering av en värnpliktig behövde inte motiveras. Det förekom dock fall där Värnpliktsverket, sedan värnpliktiga klagat över ändrad krigsplacering, förklarat beslutet med att det vid per- sonalkontroll framkommit sådana förhållanden att ÖB beslutat om ändrad uttagning till en mindre känslig befattning. 
 209 
  
 Värnpliktiga, om vilka det inte framkommit något anmärknings- värt före inryckningen, kunde under grundutbildningen visa sig hysa nazistiska sympatier. Den grundlagsskyddade åsiktsfriheten ansågs utgöra hinder mot att de omplacerades endast av detta skäl. Om det däremot framkom, t.ex. genom förnyad registerkontroll el- ler genom uppgifter som den värnpliktige lämnat vid samtal med kamrater, att han gjort sig skyldig till våldsbrottslighet eller olaga vapeninnehav, skildes han ofta från utbildningen eller omplacera- des. Det ansågs nämligen vara ett samhällsintresse att sådana per- soner inte skulle ha tillgång till vapen. Det ansågs särskilt olämpligt att de tjänstgjorde vid t.ex. jägarförband. Det skall alltså ha varit brottsligheten och inte den politiska uppfattningen som var avgö- rande för besluten. 
 Numera fullgör endast ca en tredjedel av alla män i en årskull värnplikt. Vid mönstringen, som bl.a. innefattar medicinska och psykologiska test, skrivs endast de bäst lämpade in för tjänstgöring medan övriga skrivs in i utbildningsreserven eller befrias. Beträf- fande alla värnpliktiga som inskrivits till tjänstgöring ankommer det sedan år 1996 på Pliktverket att infordra utdrag ur polisens be- lastnings- och misstankeregister. Beträffande de värnpliktiga som avses placeras i säkerhetsklassade befattningar (uppskattningsvis hälften av samtliga) infordrar verket numera utdrag även ur SÄPO:s register. Om kontrollen inte medför utfall, lämnar RPS besked härom direkt till Pliktverket. 
 Ger däremot registerkontrollen utfall, beslutar Registernämnden om uppgifterna skall lämnas ut. Utlämnande sker då till MUST. Ur polisens belastnings- och misstankeregister lämnas endast ut upp- gifter om grövre brottslighet. Registernämnden kan lämna ut kom- pletterande uppgifter om den värnpliktiges tillhörighet till eller ak- tivitet inom en extremistisk organisation. Utfall sker totalt i en till 
  
 209  
 HPM 1026, 8.12.1986, Utg HPM, MUST:s arkiv. Det inträffade borde enligt Alvarez/Säk föranleda Wang att lämna Värnpliktsverket erforderliga anvisningar om gällande bestämmelser. 
 474 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 två procent av fallen. I fråga om de säkerhetsklassade befattningar- na kan MUST besluta om huruvida den värnpliktige får placeras i sådan befattning. MUST kan också rekommendera Pliktverket, att den värnpliktige över huvud taget inte bör fullgöra värnplikts- tjänstgöring. Pliktverket kan i sistnämnda fall företa ytterligare ut- redning, t.ex. i form av förnyat psykologsamtal med den värnplikti- ge, för att bedöma om denne utgör någon risk och om han kan pla- ceras i grupp. 
 Brottslighet, tillhörighet till en extremistisk organisation eller extrema åsikter innebär inte automatiskt att vederbörande är ute- sluten från att fullgöra värnplikt. Avgörande är om han till följd därav är olämplig från säkerhetssynpunkt, antingen med hänsyn till rikets säkerhet eller till risken för att han skall använda sina kun- skaper för annan kriminell verksamhet. Grov brottslighet eller le- dande ställning i en extremistisk organisation utgör dock starka presumtioner mot inskrivning till tjänstgöring. Det anses naturligt- vis inte lämpligt att ge potentiellt farliga personer vapenutbildning eller kunskap om var vapen förvaras. Också hänsynen till den en- skildes säkerhet kan tala mot inskrivning för tjänstgöring, eftersom denne kan utsättas för starka reaktioner från andra värnpliktiga. Dennes attityder till olika människor kan även påverka bedömning- en av hans lämplighet som befäl. 
 En svårighet är att finna de personer som är medlemmar i eller sympatiserar med extremistiska organisationer. Vid mönstringen kan det vid den medicinska undersökningen visa sig att den mönst- rande bär nazistiska tatueringar och vid psykologsamtalet kan han ge uttryck för extrema åsikter. Pliktverket mottar också tips från enskilda och även från lokala polismyndigheter om att mönstrande är kriminellt eller politiskt belastade. I sådana fall kontaktar verket tipsaren och förhör sig om vederbörandes syn på att den mönst- rande i enlighet med förvaltningslagens kommunikationsprincip får ta del av uppgiften. Tipsaren förklarar då i regel att så inte får ske, varvid tipset inte beaktas. 
 210 
  
 Det förekommer att Pliktverket får upplysningar om att en värnpliktig efter mönstringen men före inryckningen utövar sådan verksamhet som kan rubba förtroendet för det militära försvaret el- 
  
 210  
 I ett ärende, SHPM 165/523, 8.10.1999, MUST:s arkiv, tog SÄPO kontakt med MUST och begärde adressuppgifter beträffande en man som skulle mönstra inom kort. SÄPO redo- visade inga detaljer betr. personen i fråga, men tydligen misstänktes han vara högerextremist. MUST kontaktade Pliktverkets regionkontor dels för att få begärda adressuppgifter, dels i syfte att förhindra att han inskrevs för tjänstgöring. Pliktverket hade redan på annan grund än den mönstrandes politiska sympatier funnit att det inte var aktuellt att inskriva honom för tjänstgöring. Några adressuppgifter kunde Pliktverket inte lämna ut. 
 475 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 ler skada dess anseende. Ibland är det den värnpliktige själv som meddelar verket att han omfattar extrema åsikter eller har gått med i en extremistisk organisation. Hans lämplighet för inskrivning för tjänstgöring kan då utredas på nytt. 
 Om det efter en värnpliktigs inryckning framkommer skäl att anta att han är mindre lämplig att fortsätta sin tjänstgöring i aktuell befattning, skall utredning ske. Utredningen kan leda till att den värnpliktige ges en ny befattning vid förbandet eller vid ett annat förband. 
 211  
 Om utredningen ger vid handen att den värnpliktige inte är lämplig att tjänstgöra inom Försvarsmakten, kan Pliktverket efter framställning från MUST ändra hans inskrivning till civilplikt. Och om han bedöms som helt olämplig för tjänstgöring som total- försvarspliktig, återkallar Pliktverket inskrivningsbeslutet. Endast det förhållandet att en värnpliktig gett uttryck åt extremistiska uppfattningar utgör inte tillräcklig grund för ett avskiljande. I nå- got fall skall emellertid en förbandschef på eget bevåg ha frikallat en nazistisk värnpliktig från fortsatt tjänstgöring. 
 Säkerhetsprövning av annan personal 
 I fråga om personer som söker anställning inom försvaret eller an- tagning som hemvärnsman gör säkerhetsavdelningen sedan 1980- talet mer individualiserade bedömningar. I de fall en person be- döms som klart olämplig för den sökta befattningen fattar avdel- ningen beslut om att personen inte får anställas. Därigenom undvi- ker man att sprida mycket integritetskänslig information. I regel väljer man emellertid att tillställa det förband (motsv.) som svarar för anställningen (en sammanfattning av) säkerhetspolisens PM rö- rande utfallet vid personalkontroll jämte en rekommendation i ärendet för att förbandet mot bakgrund av annan information skall kunna göra en avvägning av personens lämplighet för befattningen. Säkerhetsavdelningen har en rådgivande funktion gentemot för- banden då det gäller att tolka registerutdragen. Ärendena åter- rapporteras till säkerhetspolisen varvid deras PM medsänds. De inom säkerhetsavdelningen på grundval av utfallen från säkerhets- polisen upprättade promemoriorna sparas och hålls samlade i alfa- betisk, (tidigare kronologisk) ordning. Det har uppgetts att FUN 
  
 211  
 Beslut om omplacering inom eget förband fattas av förbandschefen. Beslut om omplacer- ing till annat förband fattas av Försvarsmakten. Om omplacering innebär ändrad utbild- ningsort eller tjänstgöringstid, krävs den värnpliktiges skriftliga samtycke; i annat fall hän- skjuts ärendet till Pliktverket. 
 476 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 inte haft något att invända mot arkiveringsmetoden. Det har före- kommit handläggningsfel t.ex. på det sättet att flera sökande till en säkerhetsklassad tjänst har underkastats registerkontroll eller att personer anställts utan att resultatet av registerkontrollen avvak- tats. 
 I en årsöversikt avseende subversiv verksamhet år 1987 angavs att antalet misstänkta infiltrationsförsök hade minskat från 48 år 1981 till mellan 15 och 20 åren  
 1982-85, 
  27 år 1986 och 28 år 1987. Av 1987 års fall skulle sju ha utgjorts av KPML(r):are, 12 av SKP:are, två av SP:are, två av clartéister och ett av en medlem i (den vid denna tid utslocknade) Demokratisk Allians. Av fallen skall nio ha avsett antagning till hemvärnet och sju  
 SUA-arbeten. 
 212 
  
 Infiltra- tionsförsök bedömdes också ha avsett anställning vid försvarsmak- ten och krigsplacering.  
 213  
 Som en möjlig förklaring till det förhål- landevis stora antalet utfall i samband med ansökan om antagning till hemvärnet har angetts, att detta var ett sätt för sökanden att ta reda på om han fanns antecknad i SÄPO:s register. 
 I årsöversikten konstaterades att ca hälften av 1987 års fall be- rörde f.d. SKP, vilket ansågs som logiskt med tanke på partiets principiella försvarsvänlighet och stora medlemstillströmning un- der  
 1970-talet. 
  Det anfördes vidare att det borde beaktas att SKP inte längre existerade som en politisk rörelse och att dess efterfölja- re Solidaritetspartiet såväl i teori som praktik tagit avstånd från subversion och revolutionär kamp. Det ansågs därför svårt att ge- nerellt göra någon bedömning av  
 SKP-utfall 
  vid personalkontroll. Rörelsens ändrade inriktning borde i framtiden leda till en om- prövning från säkerhetssynpunkt. Detsamma torde gälla den gamla studentvänsterrörelsen Clarté. 
 214 
  
 Däremot såg man med allvar på de fall som ansågs kunna knytas till KPML(r), eftersom partiet hade ett verksamt militärutskott och en uttalad subversiv ambition gentemot försvaret. Av de sju fallen kan därför flera antas vara kopplade till verkliga infiltrations- försök. Samma bedömning gjordes beträffande de båda utfallen avseende SP. 
 215 
  
 Några systematiska försök till infiltration från högerextremistis- ka organisationers sida kunde vid denna tid inte konstateras, men det bedömdes tveklöst finnas ett stort intresse för militär utbild- ning och aktivitet bland många unga medlemmar i Sverigepartiet 
  
 212 
  
 HPM 158, 19.2.1988, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 213 
  
 HPM 153, 17.2.1988, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 214 
  
 HPM 158, 19.2.1988, Utg HPM, MUST:s arkiv 
  
 215 
  
 Ibid. 
  
 477 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 och NRP. Det ansågs angeläget att personalkontrollen beträffande högerextremister förbättrades, bl.a. mot bakgrund av Sverige- partiets framfart. 
 216 
  
 Från början av  
 1990-talet 
  har antalet utfall vid personalkontroll minskat kraftigt. Säkerhetsavdelningen har inte sett några tecken på infiltrationsförsök. Några sådana omnämns inte heller i det skriftli- ga materialet. 
 Inom hemvärnet är samtliga befattningar säkerhetsklassade. Be- slut om antagning fattas av respektive hemvärnschef. En noggrann prövning skall göras innan någon antas som hemvärnsman. Pröv- ningen innefattar, förutom registerkontroll, intervju med och hem- besök hos den sökande, referenstagning och inhämtande av yttran- de från sökandens hemkommun rörande dennes vandel. Tillhörig- het till en extremistisk organisation eller ett överdrivet vapenintres- se kan utgöra hinder mot antagning. Det uppges inte vara ovanligt att ansökningar om antagning som hemvärnsman avslås som en följd av vad som framkommer vid utredningen. På en del håll, sär- skilt i storstäderna, kan det dock brista i hemvärnschefernas per- sonliga kunskap om de sökande. Försvarsområdesbefälhavaren kan besluta om att avskilja en olämplig hemvärnsman. 
 217 
  
 För frivilligorganisationernas del gäller stadgebestämmelser som gör det möjligt att omedelbart avskilja en medlem som visat sig olämplig. 
 All personal i utlandsstyrkan är placerad i säkerhetsklass. Swed- Int begär registerkontroll beträffande denna personal. Enstaka per- soner, vilka tjänstgjort i utlandsstyrkan, har omedelbart sänts till- baka till Sverige med anledning av att de gett uttryck för ett rasis- tiskt eller på annat sätt oetiskt synsätt. 
 218 
  
 216 
  
 Ibid. 
  
 217 
  
 Fobef i Västra Götaland skrev i slutet av  
  
 1990-talet 
  ett brev till samtliga hemvärnsmän inom fo:t och förklarade att om en hemvärnsman deltog i nazistiska aktiviteter, skulle det få till följd att försvaret inte längre hade förtroende för honom. I HPM 567, 1.9.1988, Utg PM, MUST:s arkiv, underströk säkerhetsavdelningen vikten av att myndigheter som fattade be- slut om antagning av hemvärnsmän etablerade goda kontakter med berörda kommunala nämnder för att skapa förutsättningar för utförliga och väl underbyggda yttranden i dessa ärenden. SHPM 176/5131, 26.10.1999, MUST:s arkiv, utgör en skrivelse från Registernämn- den till MUST rörande en person som sökt antagning till hemvärnet. När mannen några år tidigare ansökt om  
 FN-tjänstgöring 
  hade Registernämnden lämnat ut uppgifter om honom ur SÄPO:s register enligt vilka han hyste sympatier för Hunt. I samband med den nu aktuel- la registerkontrollen hade Registernämnden kommunicerat uppgifterna med mannen, som förnekat dessa. Sedan SÄPO hållit säkerhetssamtal med mannen, bedömde Registernämnden att registeruppgifterna torde varit felaktiga. Registeruppgifterna utlämnades därför inte den- na gång. Registernämnden hemställde att Försvarsmakten i eventuellt förekommande regis- ter över registerkontrollerade personer antecknar vad som sålunda förekommit. 
  
 218 
  
 Försvarsmaktens skrivelse till regeringen 28.5.1997, 20 300:67389 
  
 478 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Utredningsdetaljen har fortsatt sitt arbete med sådana personer som är anställda inom försvaret och som bedöms utgöra säkerhets- risker enligt samma principer som tidigare. Främst är det fråga om officerare men det förekommer även reservofficerare och civilan- ställd personal. Endast i enstaka fall föranleds riskbedömningen av att den anställde själv är engagerad i ett ytterlighetsparti eller har någon nära anhörig som är engagerad i ett sådant parti. Sammanlagt rör det sig vid varje tidpunkt om högst några hundra personer (tid- vis väsentligt färre) som är föremål för uppmärksamhet av detta slag. Sådana personer följs ofta upp under flera år i samverkan med bl.a. säkerhetspolisen. Utredningsdetaljen håller också regelbundet säkerhetssamtal med personerna i fråga. 
 219 
  
 En förrådsman i skyddsklassad befattning vid P 7/Fo 11 som öppet visade sin tillhörighet till KPML(r) omplacerades år 1983 ef- ter personalkontroll av säkerhetsskäl. Han väckte talan mot staten med yrkande att omplaceringen skulle förklaras sakna rättsverkan mot honom. Såväl tingsrätten som Arbetsdomstolen lämnade kä- romålet utan bifall. Arbetsdomstolen konstaterade att beslutet om omplacering var ett arbetsledningsbeslut och att den principiella utgångspunkten är att arbetsgivaren kan fatta sådana beslut efter fritt val. Endast den omständigheten att staten anfört säkerhets- aspekter som skäl för omplaceringen utgjorde inte skäl för domsto- len att ingå i en närmare prövning av det sakligt berättigade i om- placeringsbeslutet. Domstolen fann inte heller något stöd för att omplaceringsbeslutet skulle ha dikterats av osakliga skäl eller att omplaceringsfrågan eljest skulle ha handlagts godtyckligt. 
 220 
  
 Åtgärder mot högerextremism inom försvaret 
 I en specialorientering år 1992 redovisades de åtgärder som vidta- gits för att stävja tendenser till rasism och högerextremism inom försvaret. I februari 1992 hade den högsta militärledningen i en stor dagstidning gått ut med en vädjan om bekämpning av rasism. I två fall hade officerselever som kunde knytas till kretsar av rasistisk, våldsfixerad ungdom avskilts från sin tjänst. (En av dessa torde ha uppträtt i pressen som medlem av den i massmedierna uppmärk- sammade gruppen Gardet.) En värnpliktig som deltagit i 30 no- 
  
 219 
  
 HPM 623, 2.12.1985, Synpunkter kring personalärenden och utredning, vari anges med vilka intervall och på vilket sätt berörda personer skulle följas upp, Säk/U HPM, MUST:s arkiv 
  
 220 
  
 HPM 1090, 6.12.1983, Utg HPM, MUST:s arkiv och ADD 1986:28 
  
 479 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 vember-firandet 
  i Lund och som förekommit på en tidningsbild med armen höjd till Robinson hade omplacerats till en mindre känslig befattning. Vapenintresserad och våldsfixerad ungdom be- dömdes söka sig till FBU eller hemvärnet, varför det angavs som väsentligt att ägna uppmärksamhet åt politiska tendenser inom des- sa organisationer. Högerextrema tendenser hos värnpliktiga och yngre befäl bedömdes som en allvarlig fråga som måste hanteras handfast och med gott omdöme. All personal inom försvaret borde ges information om nazismens ideologi och historia. En klar mar- kering mot rasism borde göras. 
 221 
  
 Ett led i denna strävan är den utbildning i etik och moral som sedan mitten av  
 1990-talet 
  ges vid officershögskolorna. 
 222 
  
 I december 1996 tog Rådet för insyn i Försvarsmakten i en skri- velse till regeringen upp frågan om ökade möjligheter att avskilja anställda och värnpliktiga, som av moraliska eller etiska skäl be- dömdes olämpliga, från tjänstgöring inom Försvarsmakten. 
 223  
 Bak- grunden till skrivelsen var bl.a. att Arbetsdomstolen i en dom ogil- tigförklarat Försvarsmaktens uppsägning av en aktiv officer, som var medlem i en motorcykelklubb misstänkt för kopplingar till kriminell verksamhet 
 224 
 , och uppgifter om fall av rasistiska åsikter hos enstaka soldater under grundutbildning och inom internatio- nell tjänstgöring. 
 Med anledning av insynsrådets skrivelse uppdrog regeringen åt Försvarsmakten att, med avseende på de senaste tio åren, redovisa dels hur stort problemet var, dels hur frågan hanterades av de mili- tära myndigheterna och att redogöra för sin syn på hur dessa frågor borde hanteras i framtiden. 
 225 
  
 I sitt svar 
 226  
 konstaterade Försvarsmakten inledningsvis att det endast förelegat ett fåtal fall där personer som tjänstgjort inom myndigheten visat sig olämpliga på grund av moraliska eller etiska skäl, men att även sådana enstaka fall medfört kraftigt negativa ef- fekter vad gällt allmänhetens förtroende för Försvarsmakten. Det var därför mycket viktigt att man hade möjlighet att agera mot per- soner som visade sig olämpliga i aktuellt hänseende. Särskilt beto- nades vikten av officerares oförvitlighet. 
  
 221 
  
 HPM 080, 16.3.1992, SäkU PM. Om Gardet, se SHPM 038, 4.5.1992, där Gardet be- tecknas som en underjordisk, militant grupp, och HPM 080, 16.3.1992, SäkU PM där det sägs att gruppen vid tiden för den mediala uppmärksamheten inte existerade och att det mes- ta tydde på att Gardet var en lyckad  
  
 PR-bluff. 
  Samtliga handlingar i MUST:s arkiv 
  
 222 
  
 HPM 796, 18.1.1996, SäkU PM, MUST:s arkiv 
  
 223 
  
 Skrivelse till regeringen 10.12.1996, Regeringskansliets dnr Fo96/3272/MIL 
  
 224 
  
 AD 1995:22 
  
 225 
  
 Regeringsbeslut 10.4.1997, Fo96/3272/MIL (delvis) 
  
 226 
  
 Skrivelse till regeringen 28.5.1997, 20 300:67389 
  
 480 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 Orsaken härtill är officersyrkets speciella karaktär. I en krigssi- tuation skall officeren deltaga i och leda landets försvar. Han/hon har härvid rätt och skyldighet att bruka de yttersta våldsmedel samhället förfogar över. I fredstid skall officeren, stödd på en pliktlag, utbilda ungdomar i bruk av vapen för lan- dets försvar. Officersrollen ställer enligt Försvarsmaktens upp- fattning därmed speciella krav. Den är ej förenlig med moraliska och etiska värderingar som bygger på en icke demokratisk sam- hällssyn. Det är därmed ej heller möjligt att omplacera en olämplig officer till annan befattning med bibehållen ställning som officer. 
 Beträffande problemets omfattning konstaterades att det var omöj- ligt att ange hur många anställda och värnpliktiga som hade rasis- tiska eller på annat sätt oetiska värderingar. Några fall där anställd personal blivit föremål för åtgärder på grund av tillhörighet till ra- sistiska organisationer var inte kända. Men två civilanställda hade av Försvarets personalansvarsnämnd ålagts disciplinpåföljd för att de fällt rasistiska uttalanden. Beträffande en värnpliktig som var med- lem i en rasistisk organisation hade Försvarsmakten hos Pliktverket hemställt om ändrad uttagning, men Pliktverket hade inte vidtagit någon åtgärd med hänsyn till att den värnpliktige endast utnyttjat sin grundlagsenliga yttrandefrihet och föreningsrätt. Bland frivil- ligorganisationernas personal fanns ett fåtal fall kända där med- lemmar tillhört eller gett uttryck för sympatier med rasistiska eller nationalsocialistiska organisationer. Även inom hemvärnet var någ- ra enstaka sådana fall kända. Beträffande frivilligorganisationerna och hemvärnet förelåg det emellertid inte några rättsliga problem med att avskilja en olämplig medlem från verksamheten. I skrivel- sen redovisades också fall rörande anställd personal med anknyt- ning till kriminella motorcykelklubbar och åtgärder mot dessa. 
 Problem ansågs uppkomma främst i fråga om den tillsvidarean- ställda personalen. För att kunna skilja en tillsvidareanställd från anställningen enbart på grund av medlemskap i en organisation be- dömdes det behövas en grundlagsändring. Det var inte heller en framkomlig väg att omplacera en olämplig officer till en annan be- fattning. Praktiskt taget alla befattningar som yrkesofficer innebar nämligen kontakt med värnpliktiga eller tillgång till känslig infor- mation om förvaring av vapen, ammunition, sprängmedel m.m. Om det fanns en befattning att omplacera till, skulle detta för övrigt troligen anses som en så ingripande åtgärd att omplaceringen skulle 
 481 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 betraktas som ett skiljande från anställningen. Det saknades därför verktyg för att Försvarsmakten skulle kunna agera mot anställda som visat sig olämpliga på grund av etiska eller moraliska skäl. En möjlighet att komma till rätta med problemet angavs vara att reger- ingen fick en vidgad möjlighet att besluta att skilja en anställd från anställningen eller förflytta denne till annan myndighet. 
 227 
  
 Insynsrådets framställning ledde inte till några lagstiftningsåt- gärder. 
 I ett remissyttrande till regeringen år 2001 har Försvarsmakten återkommit till behovet av att det skapas möjlighet att skilja perso- ner med aktivt medlemskap i vissa organisationer eller som öppet företräder odemokratiska eller rasistiska organisationer eller grup- peringar från en anställning i försvarsmakten eller från möjligheten att ges utbildning inom försvaret. 
 228 
  
 8.3.3 
  
 Register 
  
 Vid säkerhetsavdelningen har man fortsatt att föra ett register, det s.k.  
 arbetsdiariet 
 , över inkomna handlingar, sökbara på namnen på vederbörande personer, företag och organisationer eller på händel- ser. På korten antecknas även en rubrik (ärendebeteckning) och handlingens diarienummer, så att den underliggande handlingen skall kunna återfinnas. Beslut om anteckning i diariet fattades tidi- gare av cheferna för SäkU respektive SäkI men anteckning sker numera i samtliga fall då en särskilt hemlig PM (SHPM) upprättas. Tillgången till diariet är begränsad till en snäv krets av högre be- fattningshavare inom avdelningen. 
 I diariet finns registerkort främst över utländska medborgare som misstänks bedriva underrättelseverksamhet mot Sverige lik- som över utländska underrättelseorganisationer och vissa utländska fartyg. Men där finns också kort över svenska medborgare, organi- sationer och företag. Det gäller försvarsanställda beträffande vilka utfall har förekommit vid registerkontroll eller om vilka har in- kommit rapporter som kan tyda på att vederbörande utgör en sä- kerhetsrisk. Också beslut av Försvarets personalansvarsnämnd kan 
  
 227 
  
 Möjligheter för regeringen att skilja en anställd som bedöms olämplig från arbetsuppgif- ten finns redan enligt 31 § lagen (1994:260) om offentlig anställning, förutsatt att det är nödvändigt med hänsyn till landets bästa; jfr även 8 § lagen (1994:261) om fullmaktsanställ- ning rörande förflyttning av anställd till annan myndighet. 
  
 228 
  
 Yttrande över betänkandet Organiserad brottslighet, hets mot folkgrupp, hets mot ho- mosexuella, m.m. Straffansvarets räckvidd (SOU 2000:88), 8.2.2000, 20 710:61772, MUST:s arkiv 
  
 482 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 föranleda upprättandet av ett registerkort. Vidare upprättas kort över svenska medborgare som utsatts för kontaktförsök av ut- ländska underrättelsetjänster. Fram till mitten av  
 1990-talet 
  upprät- tades registerkort även över svenskar med anknytning till ytterlig- hetsorganisationer och fredsrörelser, såvida de intog en ledande ställning i organisationen eller direkt eller indirekt hade kontakt med östambassader eller terroristorganisationer. Bland registrerade organisationer kan nämnas Fredstramparna, Föreningen Hopp och Framtid och Fristadsrörelsen. Även  
 SUA-företag 
  beträffande vilka utfall förekommit vid registerkontroll antecknas i diariet. Numera uppges varken extremistorganisationer eller ledande företrädare för sådana organisationer registreras. 
 Diariet används som sökingång, t.ex. vid förfrågningar inom Högkvarteret eller från SÄPO. (Förekomsten av diariet är känd av befattningshavare vid SÄPO.) Diariet hade alltjämt under 1990- talet även en larmklockefunktion. Nya anteckningar på register- korten signerades nämligen av chefen SäkU. Om den nya anteck- ningen sammanställd med de tidigare tydde på att personen utgjor- de en säkerhetsrisk, kunde det föranleda åtgärder, t.ex. i form av ett säkerhetssamtal med den berörde eller kontakt med SÄPO. Någon sådan funktion uppges registret inte längre ha. 
 Också i samband med säkerhetsprövning kontrolleras om perso- nen finns antecknad i diariet. Uppgifter som på detta sätt kan åter- finnas, t.ex. om alkoholism, vägs in i totalbedömningen. Ibland kan sådana uppgifter medföra att en förnyad registerkontroll inte be- döms erforderlig. Om en förnyad registerkontroll företas, men inte ger utfall, uppges emellertid ingen särskild hänsyn tas till vad som framkommit vid tidigare kontroll (och uppgifterna från det tidigare utfallet lämnas inte ut). 
 Registerkorten (men inte underliggande handlingar) gallras fort- löpande, t.ex. med anledning av att personen i fråga avlidit. Men ännu omkring år 1990 dök det upp kort från slutet av  
 1940-talet 
  som gallrades. I början av  
 1990-talet 
  uppges en systematisk gallring av diariet ha skett, varvid bl.a. sådana kort som endast innehöll uppgift om politisk organisationstillhörighet skall ha rensats ut. 
 Vid en inventering år 1991 omfattade arbetsdiariet drygt 25 000 registerkort, varav närmare 21 000 avsåg utländska medborgare och ca 3 300 svenska medborgare. Övriga kort avsåg bl.a. företag, orga- nisationer och rörelser samt utländska underrättelse- och terrorist- organisationer. År 1996 företogs en omfattande gallring av diariet, varvid bl.a. gallrades kort avseende personer som var 80 år eller äld- re och kort med uppgifter om personer tillhörande revolutionära 
 483 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 organisationer, vilka inte längre bedömdes utgöra något hot. Åt- skilliga kort som endast rörde medlemskap i SKP, KPML(r), Sveri- gedemokraterna m.fl. partier gallrades liksom vissa kort beträffande personer med anknytning till APK och VPK, vilka registrerats av andra skäl än sin politiska övertygelse, t. ex. på grund av kontakter med utländska underrättelseofficerare. 
 Efter gallringen fanns drygt 17 000 kort kvar, varav ca 2 400 rör- de svenska medborgare. Sedan dess har ingen systematisk gallring skett. Diariet uppges nu omfatta ca 20 000 kort. En stickprovsun- dersökning av diariet som kommissionen företagit i januari 2001 gav vid handen att det inte innefattade kort på personer enbart på grund av deras medlemskap i en politisk organisation eller ens le- dande ställning inom en sådan organisation. Däremot fanns där kort med namn på politiskt verksamma personer på grund av (misstänkta) kontakter med medborgare i öststater eller terrorist- misstänkta. Beträffande en tidigare plogbillsaktivist fanns också an- tecknat bl.a. hans anknytning till ett politiskt ungdomsförbund. Mest anmärkningsvärd var en anteckning om en ledande person inom en fredsorganisation med anledning av att han år 1989 skulle ha gjort ett uttalande mot  
 JAS-projektet. 
  Politiska partier som t.ex. APK eller KFML(r), SKP eller VPK eller rörelser som plogbillsrö- relsen eller Hunt var inte registrerade. Däremot fanns kort över Svenska Fredskommittén och Svenska Freds- och Skiljedomsföre- ningen, något som förklarades kunna sammanhänga med den kart- läggning av fredsrörelserna som gjordes omkring år 1990. 
 I samband med att FUN år 1996 inspekterade säkerhetsavdel- ningen visade chefen för MUST diariet. FUN skall emellertid inte haft några invändningar mot diariet, eftersom det inte innehöll någ- ra sakuppgifter, och skall bara ha anmärkt att det var konstigt att det inte var upplagt på data. 
 Genom förordningen (2001:703) om viss behandling av person- uppgifter inom Försvarsmakten och Försvarets radioanstalt har ar- betsdiariet fått en rättslig reglering. Där föreskrivs bl.a. att För- svarsmakten, i den omfattning som är nödvändig för att bedriva sä- kerhetsskyddsverksamhet, skall föra ett säkerhetsregister. Ett sä- kerhetsregister har till ändamål att ge underlag för beslut eller be- dömningar i frågor som syftar till att förhindra säkerhetshotande verksamhet som riktas mot Försvarsmakten, andra myndigheter el- ler någon annan som Försvarsmakten enligt säkerhetsskyddsför- ordningen har tillsyn över. Ett sådant register får endast innehålla personuppgifter 
 484 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 1. 
  
 om personen kan misstänkas för att ha utövat eller kom- ma att utöva verksamhet som innefattar hot mot rikets säkerhet eller terrorism, 
  
 2. 
  
 om uppgifter förekommer i samband med att en person har genomgått registerkontroll enligt säkerhetsskyddsla- gen (1996:627) 
  
 3. 
  
 om det kan antas att personen bedriver annan säkerhets- hotande verksamhet än som avses i 1, och det finns sär- skilda skäl till att registret skall innehålla uppgiften, eller 
  
 4. 
  
 om personen har lämnat uppgifter om säkerhetshotande verksamhet. 
  
 Det skall av registret framgå på vilken grund registrering skett. I registret får antecknas endast 
  
 1. 
  
 identifieringsuppgifter, 
  
 2. 
  
 uppgifter om de omständigheter och händelser som ger anledning att anta att den registrerade har betydelse för myndighetens verksamhet att förhindra säkerhetshotande verksamhet, 
  
 3. 
  
 upplysningar om varifrån den registrerade uppgiften kommer och om uppgiftslämnarens trovärdighet, och 
  
 4. 
  
 hänvisning till de ärenden där uppgifter om den registre- rade behandlas. 
  
 Personuppgifterna skall gallras senast tio år efter den senast införda uppgiften om den registrerade. Om det finns särskilda skäl, får dock uppgifterna stå kvar under längre tid. Arbetsdiariet skall nu läggas över till data. I samband härmed kommer en gallring att ske. 
 Uppgifter har även lämnats om ett inofficiellt register som för- des vid säkerhetsavdelningen under några år på  
 1990-talet. 
  En be- fattningshavare vid SäkI lade under decenniets förra hälft upp ett personregister på en löstagbar hårddisk på en icke nätuppkopplad dator. I detta förde han in uppgifter dels om anställda vid myndig- heter under Försvarsdepartementet beträffande vilka utfall skett vid registerkontroll, dels om värnpliktiga med kopplingar till Hunt och dels om svenskar som deltagit på kroatisk sida i inbördesstri- derna i Jugoslavien (Holland). Registret skall ha omfattat knappt 500 personer, sökbara på namn och personnummer. Befatt- ningshavaren utnyttjade registret i samband med registerkontroll för att se om det tidigare förekommit utfall. Ett särskilt syfte var att förhindra att högerextremister antogs till  
 FN-tjänstgöring. 
  Re- 
 485 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 gistret var känt av chefen för säkerhetsavdelningen. Sedan befatt- ningshavaren slutat övertogs registret av hans efterträdare. I sam- band med nästa byte på befattningen förstördes hårddisken, sedan namnen på VAM:are och medlemmar av Holland förts över till arbetsdiariet. 
  
 8.4 
  
 Sammanfattning och bedömning 
  
 Den militära säkerhetstjänstens huvuduppgift är att förhindra sä- kerhetshotande verksamhet, främst olovlig underrättelseinhämt- ning,  
 inom  
 försvarsmakten. Från slutet av  
 1950-talet 
  och långt in på  
 1990-talet 
  hade säkerhetstjänsten även en larmklockefunktion, dvs. den skulle bidra med uppgifter som tydde på att en väpnad konflikt kunde vara förestående. Tidvis har uppgiften uppfattats så att säkerhetshotande verksamhet som mer eller mindre nära berört försvaret, t.ex. försvarsnegativ propaganda och kommunistisk verk- samhet inte bara vid krigsviktiga industrier utan också i samhället i stort, ansetts vara förhållanden som den militära säkerhetstjänsten borde ägna uppmärksamhet. Och detta särskilt som man inte ansåg att säkerhetspolisen gjorde tillräckligt för att följa upp sådana före- teelser. Detta ledde till långvariga och ibland inflammerade revir- strider med polisen. Under de senaste decennierna har emellertid den militära säkerhetstjänsten av allt att döma hållit sig inom de ramar som gällt för verksamheten och samarbetet med säkerhets- polisen har löpt friktionsfritt. 
  
 8.4.1 
  
 Inhämtning 
  
 Underlaget för den militära säkerhetstjänstens verksamhet, som fram till omkring år 1990 var starkt koncentrerad till försvarssta- ben, utgjordes främst av uppgifter från säkerhetspolisen. Men man hade också egen inhämtning huvudsakligen genom öppna källor och rapportering inom försvarsmakten och från andra myndighe- ter. Försvarsstaben hade särskilt under 1940- och  
 1950-talen 
  även ett antal förtroliga meddelare som rapporterade om förhållanden bl.a. inom det svenska kommunistpartiet och detta närstående or- ganisationer, uppgifter som förmedlades vidare till säkerhetspoli- sen. De synpunkter som kommissionen anfört i avsnitt 7.4 om in- tegritetskränkande rapportering gäller i hög grad också dessa med- delare och det sätt på vilket försvarsstaben hanterade dem. Främst 
 486 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 under  
 1970-talet 
  förekom en flitig intern rapportering om miss- tänkta sabotage, misstänkt subversion och annan försvarsfientlig och/eller disciplinupplösande verksamhet från den revolutionära vänsterns sida vid och i anslutning till förbanden. Yttre spaning fö- rekom i obetydlig utsträckning och då i regel genom att någon offi- cer besökte ett offentligt möte med någon organisation vars verk- samhet bedömdes som säkerhetshotande. 
 Genom organiserandet av grupp B i slutet av  
 1950-talet 
  tillfördes den militära säkerhetstjänsten ett inhämtningsorgan med breda kontaktytor mot den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen. Under några år ägnade sig grupp B åt en intensiv inhämtning av uppgifter om kommunister för försvarsstabens och säkerhetspoli- sens räkning. Även IB kom under  
 1960-talet 
  att i inte obetydlig omfattning rapportera om förhållanden och personer inom extrem- vänstern. 
 Den militära säkerhetstjänsten på central nivå har under det se- naste decenniet över huvud taget inte ägnat sig åt någon aktiv in- hämtning av säkerhetsunderrättelser såvitt avser författningsskyd- det. Däremot har det förekommit och förekommer alltjämt viss rapportering inom försvarsmakten om säkerhetshotande verksam- het med politiska förtecken, under de senaste tio åren huvudsakli- gen av högerextremistisk karaktär. 
  
 8.4.2 
  
 Samarbete med utländska tjänster 
  
 Den militära säkerhetstjänsten hade tidigt ett visst samarbete med Danmark. Sedan slutet av  
 1940-talet 
  har man också bilateralt sam- arbetat med andra västliga underrättelse- och säkerhetstjänster. Samarbetet har huvudsakligen rört öststaternas underrättelse- och subversiva verksamhet samt säkerhetsskydd för Sveriges import av krigsmateriel och know how. Särskilt under det kalla krigets för- sta decennier torde detta samarbete inverkat på den svenska militä- rens syn på de svenska kommunisterna som säkerhetsrisker såväl under fredsförhållanden som vid ett krig med Sovjetunionen, som ansågs vara den enda tänkbara angriparen. 
 229  
 Och det måste rimligt- vis också ha medverkat till att knyta det svenska försvaret närmare västmakterna. Därmed är inte sagt att samarbetet inneburit något avsteg från Sveriges alliansfria ställning. 
 Utländska samarbetspartner har i begränsad utsträckning delgett försvarsstaben uppgifter om svenska organisationer och medborga- 
  
 229  
 SOU 1994:11 s. 301 
 487 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 re med anknytning till ytterlighetsorganisationer. För den militära säkerhetstjänsten har gällt att man inte får lämna ut uppgifter om svenska medborgare till utländska samarbetspartner. Trots detta förmedlade försvarsstaben under  
 1950-talet 
  utländska förfrågningar om säkerhetsklarering till statspolisen. För den enskilde positiva besked vidarebefordrades till frågeställaren. Negativa besked skall däremot inte ha lämnats ut. Detta innebar naturligtvis att reglerna i realiteten kringgicks. Det finns också enstaka handlingar som tyder på att uppgifter om svenska extremistiska organisationer och med- borgare lämnats ut i vidare omfattning än så. Ett flagrant avsteg från vad som gällde var då en befattningshavare vid inrikesavdel- ningen i början av  
 1950-talet 
  lämnade över en förteckning över kanske ett hundratal svenska kommunister och nazister till ett par västliga underrättelsetjänster. Regeringen informerades om saken. Den skyldige slapp undan med en utskällning. 
  
 8.4.3 
  
 Bearbetning 
  
 Ända fram till början av  
 1960-talet 
  saknade den militära säkerhets- tjänsten resurser att i någon nämnvärd utsträckning bearbeta och analysera det inkomna materialet. Man nöjde sig i huvudsak med att registrera uppgifterna och vidarebefordra dem till säkerhetspoli- sen. Uppfattningen om säkerhetstjänsten som en del i underrättel- setjänstens larmklockefunktion medförde dock från omkring år 1960 att ökad vikt lades vid bearbetning och analys av säkerhetsun- derrättelser, även beträffande vad som uppfattades som av Sovjet- unionen styrd subversiv verksamhet. Det gällde att skapa en nor- malbild av säkerhetshotet. Avvikelser från denna normalbild skulle kunna tyda på ett ökat eller minskat hot om ett krigsutbrott. 
 Från mitten av  
 1960-talet 
  påbörjades en mer systematisk upp- följning av opinionspåverkan berörande försvaret och år 1968 ska- pades en särskild enhet, analysdetaljen, för detta ändamål. Genom att analysera de försvarsfientliga organisationernas angreppsmeto- der skulle man kunna förbereda truppbefälet på vad som kunde in- träffa vid förbanden och anvisa lämpliga motåtgärder. Analysdetal- jen upphörde som en självständig enhet i slutet av  
 1970-talet. 
  År 1982 inrättades i stället en subversivdetalj med uppgift att söka klarlägga den subversiva verksamheten inom försvarsmakten. De- taljen sökte kartlägga sådan desinformationsverksamhet inom och utom landet som ansågs vara riktad mot försvaret liksom samhälls- omstörtande verksamhet och terrorism. Omkring år 1990 ägnade 
 488 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 man särskilt intresse åt freds- och miljörörelserna, vars kampanjer mot främst västmakternas kärnvapen men även mot de svenska för- svarsanslagen bedömdes kunna vara inspirerade av Sovjetunionen. 
 Försvarsstaben har sammanställt uppgifter om säkerhetshotande verksamhet som tillställts totalförsvarsmyndigheter i orienterande syfte. 
  
 8.4.4 
  
 Infiltrationsskydd 
  
 På militärt håll ansågs personalkontrollen länge utgöra ett viktigt verktyg för att förhindra att personer som på grund av anknytning till vad som uppfattades som extremistiska eller subversivt verkan- de organisationer eller av andra skäl bedömdes kunna utgöra säker- hetsrisker hamnade i ömtåliga befattningar. Syftet var i första hand att förhindra kommunistisk infiltration. Registerutfall rörande po- litiska förhållanden medförde oftast att den kontrollerade inte kom i fråga för den aktuella befattningen. Beslut härom fattades av ÖB genom försvarsstaben eller – efter delegation i det enskilda fallet – av försvarsgrenschef eller anställningsmyndighet (motsv.). 
 Ibland hände det att en myndighet anställde en person på en skyddsklassad befattning utan att först föranstalta om personal- kontroll eller avvakta resultatet av en sådan kontroll. I sådana fall lät man inte sällan anställningsförhållandet bestå (om än ibland med ändrade arbetsuppgifter), även om personalkontrollen gav ett utfall som skulle ha medfört att personen inte hade anställts. Här- igenom undvek man såväl att den anställde drabbades av rättsför- lust som att det uppstod offentligt bråk om personalkontrollen. Det kan konstateras att denna ordning inte tillämpades i det s.k. Leanderfallet. Detta skall ha berott på att man inom säkerhetsav- delningen, när man delegerade prövningen av om Greer – trots personalkontrollutfallet – skulle anställas som museitekniker vid marinmuseet i Karlskrona, inte var medveten om att denne redan hade fått tjänsten. 
 Värnpliktsuttagning och krigsplacering var de kvantitativt domi- nerande anledningarna till personalkontroll. För den enskilde vikti- gare var naturligtvis om han eller hon till följd av personalkontrol- len inte fick en tjänst eller ett uppdrag. Enligt kommissionens me- ning tillämpade försvarsmyndigheterna långt in på  
 1970-talet 
  en alltför rigid hållning vid bedömningen av om personer med an- knytning till extremistiska och liknande organisationer kunde an- förtros sådana uppgifter. Redan förekomsten av sådan anknytning i 
 489 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 utfall av personalkontrollen togs ofta till intäkt för opålitlighet. Den självständiga prövning som enligt bestämmelserna ankom på anställningsmyndigheten blev härigenom närmast en chimär. Det är att märka att försvarsministern i de få fall som fördes till hans prövning inte sällan ändrade de militära myndigheternas beslut till den klagandes förmån. 
 Kontinuerlig uppmärksamhet ägnades åt personer anställda inom försvaret som av skilda skäl bedömdes som säkerhetsrisker. Anled- ningen härtill var i regel misstänkta kontakter, missbruk etc. och sällan deras politiska uppfattning. Under 1960- och  
 1970-talen 
  fö- rekom det dock reservofficerare och reservofficersaspiranter som sympatiserade med den yttersta vänstern. Detta fick i regel inte några mer drastiska konsekvenser för de berörda men de följdes upp av den militära säkerhetstjänsten i samarbete med säkerhetspo- lisen. 
 Från denna tid har kommissionen funnit ett fall där ett förband sökt göra sig av med en radikal och besvärlig värnpliktig genom att tvinga honom att undergå psykiatrisk undersökning, varvid läkaren dock inte fann någon sjukdomsdiagnos. Enligt en tidningsuppgift skall emellertid utgången ha blivit den motsatta i ett annat liknande fall. Förfaranden av detta slag framstår närmast som myndighets- missbruk. 
 Under  
 1980-talet 
  kom personalkontrollen att uppfattas som ett alltför trubbigt vapen för att förhindra att personer som inte be- dömdes pålitliga från säkerhetssynpunkt placerades i känsliga be- fattningar. Den kom därför att i ökande utsträckning kompletteras med referenstagning och skyddssamtal. Ännu vid denna tid be- dömdes personer med anknytning till KFML(r), SP och Solidari- tetspartiet, dvs. f.d. SKP, försöka infiltrera försvaret. År 1987 kon- staterades dock att Solidaritetspartiet hade tagit avstånd från sub- version och revolutionär kamp och att SKP redan tidigare intagit en principiellt försvarsvänlig hållning. Detta ansågs böra leda till en omprövning från säkerhetssynpunkt. Vid personalkontroll i sam- band med ansökningar om antagning till hemvärnet har förekom- mit ett förhållandevis stort antal utfall. Som en möjlig förklaring till detta har anförts att en sådan ansökan kunde vara ett sätt för sö- kanden att ta reda på om han fanns antecknad i säkerhetspolisens register. 
 Sedan början av  
 1990-talet 
  har försvaret sökt förhindra att kri- minellt belastade högerextremister ges vapenutbildning och kun- skap om vapenförvaring för att förhindra att sådana kunskaper skall komma till brottslig användning. Över huvud taget har den militära 
 490 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 ledningen funnit det angeläget att allmänhetens förtroende för för- svaret inte rubbas till följd av förekomsten av nazistisk eller främ- lingsfientlig personal. Av detta skäl har försvaret utan framgång sökt få till stånd ändringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen som skulle innebära möjlighet att från tjänsten skilja officerare som inte företräder en demokratisk samhällssyn. 
  
 8.4.5 
  
 Register 
  
 Den militära säkerhetstjänsten har alltsedan andra världskriget fört register över rapporter rörande verksamhet, organisationer och personer som uppfattats som militära säkerhetshot, det s.k. arbets- diariet. Det förefaller som om det förbud som fram till våren 1948 gällde för säkerhetspolisen att registrera personer enbart på grund av deras anknytning till SKP i stort sett iakttogs också av militären. Därefter kom i stor utsträckning kommunister att registreras, oav- sett om de i det enskilda fallet misstänktes för säkerhetshotande verksamhet eller inte. Chefen för analysdetaljen förde ett särskilt register över ett par tusen personer med en uttalat kritisk inställ- ning till försvaret. Det var alltså ett utpräglat åsiktsregister. Inom den enhet som ansvarade för infiltrationsskyddet fördes register över de tiotusentals personer beträffande vilka utfall av olika skäl förekommit vid personalkontroll. Dessutom fördes där ett s.k. be- redskapsregister över kommunister och sedermera även nazister i värnpliktsåldern. De registrerade var indelade i tre kategorier efter deras användbarhet för försvaret med hänsyn till den säkerhetsrisk de ansågs utgöra. År 1961 omfattade detta register ca 6 000 perso- ner, varav ca 1 700 i den farligaste kategorin. Avsikten torde ha varit att de sistnämnda vid mobilisering skulle placeras i speciella arbetskompanier. 
 Som en följd av förbudet mot åsiktsregistrering i 1969 års perso- nalkontrollkungörelse, som ju visserligen endast avsåg säkerhetspo- lisen, beordrades en utgallring av sådana anteckningar också i för- svarsstabens register. Försvarsminister Rosales skall år 1969 ha gett Sweeney direktiv om att försvarsstabens säkerhetsavdelning skulle förstöra de dubbletter av personuppgifter från säkerhetspolisens register som hade förvarats där efter genom- förda personalkontroller. Det kom emellertid att dröja ända fram till våren 1972 innan ordern verkställdes och då under närmast pa- nikartade former. 
 491 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 Vid 1972 års värnpliktskonferens hade nämligen avslöjats att fö- reträdare för de militära och polisiära säkerhetstjänsterna övervakat konferensen. Kommissionen har kunnat konstatera att syftet var att identifiera vänsterextremister bland delegaterna. Avsikten torde ha varit att dessa uppgifter senare skulle registreras hos såväl säker- hetspolisen som analysdetaljen, men avslöjandet kom i vägen. JO beslöt att utreda saken och det var kort före hans inspektion av för- svarsstabens säkerhetsavdelning som registren i hast förstördes. Det gällde emellertid inte arbetsdiariet, vilket dock kan ha gallrats. Inför JO uppgav sedan företrädare för försvarsstaben att det inte förekom någon personregistrering vid staben. JO fann mot bak- grund av dessa uppgifter inte grund för de påståenden om militär åsiktsregistrering som förekommit i kölvattnet till avslöjandet vid värnpliktskonferensen. Även om de besked som lämnades till JO i formell mening må ha varit korrekta, var de i realiteten grovt miss- visande. Det är naturligtvis fullständigt oacceptabelt att försvars- staben på detta sätt vilseledde JO. 
 Före rensningen av registren hade dessa, med undantag för ana- lysdetaljens register, av beredskapsskäl mikrofilmats och filmerna förts till krigsuppehållsplatsen. Mikrofilmningen kan ha varit en förklaring till varför registren inte tidigare gallrats. Personal vid MUST har under kommissionens arbete återfunnit filmerna i ett säkerhetsskåp på krigsuppehållsplatsen och ställt materialet till kommissionens förfogande. Mikrofilmerna torde ge en nära nog komplett bild av den militära säkerhetstjänstens registreringar Brewer åren  
 1955-70. 
  
 Kommissionen har hört de personer som varit chefer för den mi- litära säkerhetstjänsten sedan början av  
 1970-talet 
  under sannings- plikt. De har alla förnekat kännedom om filmerna. Dessa skall allt- så ha legat bortglömda på krigsuppehållsplatsen i omkring 30 år. Det kan förefalla egendomligt att materialet inte tidigare uppmärk- sammats. Krigsuppehållsplatsen uppges dock av säkerhetsskäl säl- lan besökas och omsättningen av personal på ledande poster inom den militära säkerhetstjänsten är tämligen hög. Kommissionen skulle inte på egen hand ha haft någon möjlighet att återfinna mate- rialet. Mot denna bakgrund fäster kommissionen tilltro till uppgif- terna att man inom säkerhetsavdelningen under i vart fall de senaste 25 åren inte känt till förekomsten av materialet. Det saknas därför underlag för kritik mot att filmerna behållits även sedan förbudet mot åsiktsregistrering grundlagsfästes år 1977. 
 Det s.k. arbetsdiariet fanns kvar efter 1972 års gallring. Däri regi- streras bl.a. försvarsanställda beträffande vilka utfall förekommit 
 492 
  
 SOU 2002:87 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 vid registerkontroll. Ända in på  
 1990-talet 
  registrerades också bl.a. personer med ledande ställning inom ytterlighetsorganisationer och fredsrörelser. År 1996 företogs en omfattande gallring av registret, varvid registerkort som endast avsåg anknytning till ytterlighetsor- ganisationer rensades ut. En stickprovskontroll som kommissionen genomfört har gett vid handen att registret inte längre innehåller uppgifter av detta slag. Däremot fanns bland de registrerade poli- tiskt verksamma personer som bedömdes som säkerhetsrisker på grund av kontakter med medborgare i öststater eller terrorister. Be- träffande en plogbillsaktivist fanns också antecknat bl.a. hans an- knytning till ett politiskt ungdomsförbund. Anmärkningsvärt är att en ledande person inom en fredsorganisation var registrerad med anledning endast av att han år 1989 kritiserat  
 JAS-projektet. 
  Denna registrering har utgjort ett klart brott mot 2 kap. 3 § regeringsfor- men. 
 Det finns också anledning att beröra frågan om i vad mån ar- betsdiariet över huvud taget varit tillåtet. Eftersom diariet förts manuellt omfattades det inte av bestämmelserna i 1973 års datalag om inrättande och förande av personregister med hjälp av automa- tisk databehandling. Bestämmelserna i 1998 års personuppgiftslag tar däremot sikte även på manuellt förda register. Inte heller denna lag torde emellertid vara direkt tillämplig på arbetsdiariet, som är sökbart enbart på de registrerades namn. I lagen föreskrivs nämli- gen att för dess tillämpning på manuella register förutsätts att dessa skall vara sökbara enligt  
 särskilda kriterier 
 , dvs. det krävs att det finns mer än en sökväg in i registret. Genom en nyligen tillkommen förordning (SFS 2001:703) har arbetsdiariet, där kallat säkerhetsre- gister, fått en rättslig reglering i enlighet med personuppgiftslagens bestämmelser. Arbetsdiariet skall nu läggas över på data. I samband härmed kommer en gallring att ske, bl.a. för att det datoriserade re- gistret inte skall komma att innehålla känsliga personuppgifter i personuppgiftslagens mening. 
 En befattningshavare vid säkerhetsavdelningen förvarade fram till år 1981 några hundratal registerkort, bl.a. över svenskar som be- sökt eller undergått utbildning i öststater. Troligen hade dessa kort gallrats ur arbetsdiariet. Men de kan också ha utgjort (en del av) IB:s register. Efterträdaren förstörde materialet. Registreringarna på dessa kort torde delvis ha stått i strid med grundlagens åsiktsre- gistreringsförbud. 
 Vid infiltrationsskyddsenheten fördes under  
 1990-talets 
  första hälft ett datoriserat register över dels anställda vid försvarsmyndig- heter beträffande vilka utfall skett vid registerkontroll, dels värn- 
 493 
  
 Militär säkerhetstjänst 
  
 SOU 2002:87 
  
 pliktiga med vissa högerextremistiska kopplingar. Detta har seder- mera förstörts. Uppgifterna om de ca 500 personer som registret omfattade var sökbara på namn och personnummer. För detta re- gister hade det enligt datalagen krävts licens och särskilt tillstånd av Datainspektionen; registret var emellertid inte anmält till inspek- tionen. Det finns därför anledning till kritik såväl mot den befatt- ningshavare, vilken på eget initiativ lade upp registret, som mot den dåvarande chefen för säkerhetsavdelningen, vilken trots kännedom om registret inte ingrep. 
 494 
  
 9 
  
 De hemliga underrättelse- och säkerhetstjänsternas författnings- skyddande verksamhet 
  
 9.1 
  
 T-kontoret 
  
 1 
  
 Vid tiden för andra världskrigets slut sorterade under chefen för försvarsstabens sektion II en särskild enhet med uppgift att på in- officiell väg inhämta underrättelser från utlandet,  
  
 C-byrån 
 . 
  Den omorganiserades år 1946 till  
  
 T-kontoret 
  
 under ledning av fil.dr. Lee. 
 2  
 Uppgiften var att för försvarets räkning inhämta un- derrättelser av alla slag, men endast sådana som inte kunde anskaf- fas på annat sätt. 
 3  
  
 T-kontoret 
  skulle förbereda verksamhet i krig, då den skulle bli av vitalt intresse. 
 4  
 Huvudinriktningen var inom när- området och särskild vikt lades vid att ha kontinuerlig bevakning av fartygstrafiken i Östersjön. Men kontoret skulle även biträda med att inhämta tekniska underrättelser. En viktig del av  
 T-kontorets 
  verksamhet gällde kunskapsuppbyggnaden kring den ekonomiska utvecklingen i Östeuropa, en verksamhet till vilken SAF och enligt uppgift även Näringslivets fond bidrog ekonomiskt. 
 5  
 I begränsad omfattning bearbetades också underrättelser vid kontoret. 
  
 T-kontoret 
  var indelat i en lantmilitär och en marin avdelning, lokaliserade Stockholm. Organisationen hade ett kontor i Malmö. 
  
 1 
  
 Till grund för detta avsnitt ligger, förutom de källor som särskilt anges i följande noter, uppgifter som lämnats till kommissionen av bl.a. följande personer: Bond, Hale, Newman, Miller, Wheeler, Castillo, Baker, Morgan och Watkins. 
  
 2 
  
 Palm  
  
 (1907-1995) 
  tillhörde den grupp av akademiker som under kriget knutits till den hemliga militära underrättelsetjänsten. I hans posthumt utgivna Några studier till T- kontorets historia finns i förordet, författat av arkivrådet Hayes, en kort biogra- fi över Ray. Det har spekulerats över namnet  
 T-kontoret, 
  vilket har sagts syfta på chefens förnamn. I handlingar i försvarsstaben förekommer namnet  
 T-kontoret, 
  Tekniska kontoret, Tekniska avdelningen och Tekniska utredningen; a.a. s. 9. 
  
 3 
  
 Ibid. s. 79. Några skriftliga direktiv för  
  
 T-kontorets 
  verksamhet har inte återfunnits. 
  
 4 
  
 Vang dagboksanteckningar 25.4.1957, KrA 
  
 5 
  
 Palm a.a. s. 13 och Franklin: Folk och försvar och kampen mot den femte kolonnen s. 21. 
  
 495 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 På andra orter, t.ex. i Göteborg, hade man frivilliga kontaktmän. Antalet fast anställda uppgick inledningsvis till en handfull perso- ner men ökade efter hand för att under första hälften av  
 1960-talet 
  uppgå till ca 15 personer. Flertalet anställda var (pensionerade) of- ficerare och tidigare anställda i handelsflottan. 
 6  
 Den fast anställda personalen hade täckanställningar. Vidare engagerades på frivillig basis personer för inhämtning av uppgifter utomlands. Dels var det utländska medborgare, t.ex. baltiska flyktingar i Sverige, 
 7  
 dels svenskar vilka ofta av yrkesmässiga skäl besökte öststater, såsom affärsmän och befäl i handelsflottan, och som i samband därmed uppmanades att hålla ögonen öppna. 
  
 T-kontoret 
  hade vidare en krigsorganisation om mellan 150 och 200 personer. Dessa fick regelbundet information och utbildning i underrättelsetjänst. 
 Innan personer anställdes, anlitades eller krigsplacerades inhäm- tade  
 T-kontoret 
  under hand uppgifter om vederbörandes pålitlighet från försvarsstabens inrikesavdelning eller statspolisen. Polisen lämnade alltså ut uppgifter med förbigående av statspolisintenden- tens parlamentariska nämnd. 
 8  
 Vid  
 T-kontoret 
  fördes ett register över företrädesvis utländska medborgare som vid behov kunde kontaktas. Detta hade övertagits från  
 C-byrån. 
  
 Det har hävdats att  
 T-kontorets 
  rekrytering präglades av politisk ensidighet. 
 9  
 Ray var känd som en politiskt konservativ person. 
  
 6 
  
 Anstrin har uppgett att handelsflottans befäl efter andra världskrigets slut inte ville rappor- tera underrättelser till marinstaben, eftersom man inte litade på dess personal.  
  
 T-kontoret 
  anställde därför befäl ur handelsflottan som mottagare av sådana uppgifter. 
  
 7 
  
 Se exempelvis Perez: De sammansvurna 
  
 8 
  
 Vang dagboksanteckningar 4.10.1950. År 1958 uppstod motsättningar mellan Ray och statspolisintendenten Dickerson kring denna fråga. Ray skriver 7.2. 1958: Jag bad [Thomas] om upplysningar angående en person som eventuellt vill bli anställd här. Han tog på sig sin högtidligaste min och förklarade sig vara ´helt konstitutionell´. Han önskade att jag skulle skriva min begäran den vanliga vägen, sedan skulle den tas upp i den hemliga konkla- ven och sedan skulle jag få svar. Och vidare 9.10.1958: Vi gick sedan tillbaka till den andra frågan , som varit uppe i februari. Det var en anställningsfråga hos mig, där jag fått anvis- ningar på att gå den officiella vägen, och den kom under hand till Thomas. Thomas höll nu en lång utläggning för mig om sin civila kontrollgrupp och det värdefulla i den. Jag sade att jag inte betvivlar värdet ett dugg, men vad jag däremot inte kan göra det är att skriva skrivelser till Inrikesavdelningen, som skall registreras där och läsas av ett stort antal människor och sedan remitteras till Statspolisen och sedan tillbaka igen. Mellan folk av vår kategori måste det finnas möjligheter till direktkontakt, hur vi sedan behagar handlägga den på resp. ställen. Detta erkände han också nu utan vidare och talade om hur det i fortsättningen skulle gå till. Jfr även brev till Fst/In 11.3.1948, 315, (okänt datum) 1951 H 1310, 9.11.1953, H 1659:1, med begäran om upplysningar/slagning beträffande personer som  
  
 T-kontoret 
  sannolikt avsåg att anlita. Brevet från 1951 är återsänt från Fst/In med anteckningar om personerna och liknande besked återfinns bl.a. i 25.8.1955, H 1936;  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 9 
  
 Se t.ex. Summers: Bland nazister och spioner, Stewart ungdomsår s. 154. Vid Vang första föredragning för försvarsminister Rosales påpekade denne att det inom Vang organisation fanns flera högermän, åtskilliga folkpartister och mycket få socialdemo- krater. Vang dagboksanteckningar 25.4.1957 
  
 496 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Några yngre anställda hade sin bakgrund i Konservativa student- förbundet och detsamma gällde för ett antal personer som rekryte- rades för särskilda uppdrag. Förklaringen härtill torde snarare ligga i att Ray och hans medarbetare främst hade kontakter i konserva- tiva kretsar än i en strävan att skapa en politiskt homogen organisa- tion. En av Vang närmaste medarbetare, som enligt Vang dag- boksanteckningar var socialdemokrat, har uppgett att personalen var allsidigt sammansatt från politisk synpunkt. Kommunister kom dock inte i fråga. 
 10 
  
 T-kontoret 
  samarbetade bilateralt med underrättelsetjänster i Danmark, Finland, Norge, Frankrike, Storbritannien och USA. Med de danska och norska underrättelsetjänsterna förekom även ett trepartsssamarbete, trekanten. Ray hade även kontakter i Schweiz och med Israel. 
 11  
 Organisationerna bytte i stor omfattning material. 
 12 
  
 Huvudmottagare av  
 T-kontorets 
  rapportering var försvarssta- bens utrikes/underrättelseavdelning. 
 13  
 Merparten av denna rappor- tering rörde militära, militärgeografiska och militärtekniska förhål- landen. Stor uppmärksamhet ägnades åt fartygsrörelser i Östersjön. Ett inte obetydligt antal rapporter rörde politiska och sociala för- hållanden i länder i närområdet. En del av dessa rapporter torde ha varit av intresse för bedömningen av den inrikes hotbilden. Som exempel kan nämnas några rapporter från Sovjetunionen om sovje- tisk underrättelse- och säkerhetstjänst och om kommunistisk verk- samhet i Tyskland. 
 14 
  
 Till  
 T-kontoret 
  inflöt emellertid även uppgifter rörande säker- hetshotande förhållanden inom riket. Gränsen mellan underrättel- se- och säkerhetstjänst är i praktiken ingalunda knivskarp. I okto- 
  
 10 
  
 Palm a.a. s. 50 och Vang dagboksanteckningar 4.6.1964 
  
 11 
  
 Palm a.a. s.  
  
 69-91 
  
 12 
  
 Förteckningar över bytesmaterial från åren  
  
 1962-64 
  finns i  
 T-kontorets 
  arkiv. I boken om  
 T-kontoret 
  skriver Ray: Det material som jag själv fick in använde jag också till att byta med andra organisationer. Byten: Ja, men aldrig med material som jag fått från en annan or- ganisation.  
 --- 
  Jag fick vidare inte utnyttja svenska material. Palm a.a. s. 79 
  
 13 
  
 Uppfattningen var länge att  
  
 T-kontorets 
  arkiv hade gått förlorat. Hösten 1997 blev det emellertid känt att delar av arkivet fanns kvar i mikrofilmad form. De 31 mikrofilmerna hade överlämnats till generalen Moran, som i sin tur överlämnade filmerna till Krigsarki- vet i november 1997. Enligt vad Thomas uppgett i ett brev den 18 augusti 1998 till ar- kivrådet Hayes vid Krigsarkivet hade fotograferingen skett på hans order suc- cessivt under flera år före IB:s avslöjande år 1973. Det skall enligt Barnes ha varit fråga om en säkerhetsfilmning innan handlingarna brändes. 
  
 14 
  
 T.ex. 19.5.1948, 455, ang. den sovjetiska underrättelsetjänstens organisation, metoder etc. i den amerikanska ockupationszonen i Tyskland och Österrike, 14.9.1949, 609, ang. sovjetisk säkerhetstjänst, 26.1.1950, 47, ang. kommunistisk infiltration av polisen, kommunikationsfö- retag, m.m. i västzonerna i Tyskland, och 15.1.1952, ang. infiltration av den västtyska arbe- tarklassen,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA. 
 497 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 ber 1947 hade försvarsminister Miller tagit upp frågan om en sammanslagning av försvarsstabens inrikesavdelning och T- kontoret. 
 15  
 Och av Vang dagboksanteckningar framgår att han själv under åren  
 1949-52 
  förgäves drev frågan om att kontraspiona- ge- och utlänningsdetaljen vid inrikesavdelningen skulle föras över till  
 T-kontoret. 
 16 
  
 I en PM från år 1952, som torde vara upprättad inom  
 T-kontoret, 
  behandlades den aktiva underrättelsetjänstens organisation. Det framhölls att erfarenheterna visat, att den aktiva underrättelsetjänsten inte kunde begränsas så att det offensiva kontraspionaget uteslöts. Denna uppgift borde läggas på T- kontoret. Å andra sidan, framhölls det i PM:n, bör ej en institu- tion, som är underställd försvarsledningen, syssla med penetration av samhällsfarliga partier inom Sverige. Detta bör uteslutande ålig- ga statspolisen. 
 17  
 Tydligtvis var det citerade en känga mot kontra- spionagedetaljen vid inrikesavdelningen. 
  
 T-kontorets 
  rapportörer fick ibland kännedom om inrikes för- hållanden som de rapporterade den vanliga vägen. Även utländska samarbetspartner kunde bidra med information om misstänkt sä- kerhetshotande verksamhet. Det kunde röra utländska medborgare som misstänktes för underrättelsetjänst mot Sverige 
 18  
 eller som hade kontakter med svenska kommunister 
 19  
 men även svenska medborgare som inom eller utom riket uppträtt på ett sådant sätt att det väckt misstankar 
 20  
 eller, i enstaka fall, som endast uppgavs 
  
 15 
  
 Palm a.a. s. 12 
  
 16 
  
 Vang dagboksansteckningar 12.7.1949, 28.7.1949, 2.2.1950, 2.3.1950, 10.3.1950, 28.10.1950, 6.5.1952, 7.5.1952, 7.11.1952 och 27.3.1954. I anteckningen från 6.5.1952 beskri- ver Palm ett samtal om frågan med försvarsminister Murray. Vad beträffar kontak- terna med säkerhetstjänsten är min uppfattning sedan länge, att dessa borde tas från inrikes- avdelningen och förenas med min avdelning. Det är möjligt att i så fall, fortsatte jag, min av- delning skulle sättas under en militär chef. Detta måste göras, men det går inte i längden att särskilja inrikesärenden och utrikesärenden såsom man nu uppehåller fiktionen att de skil- jas. 
  
 17 
  
 PM 12.6.1952,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 18 
  
 T. ex. brev till statspolisintendenten Dickerson 8.3.1957, H 2164, ang. en rysk flykting som misstänktes arbeta för rysk räkning, och rapporter till Fst/In 7.10.1947, R 98, ang. i Steele rige bosatta utländska medborgare, som misstänktes för olovlig underrättelseverksamhet, och 22.4.1955, H 1905, ang. finsk byggmästare som kommit till Sverige och misstänktes be- driva underrättelsetjänst,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 19 
  
 T. ex. brev till Thomas 28.2.1949, 651:1, ang. en tysk kommunist som skulle överta ledning- en av illegala kommunistiska transporter till bl.a. Sverige från Wismar, och 2.3. 1949, 655:1, ang. två kommunistledare i Schweiz som uppgetts administrera en fond för finansiering av kommunistisk tryckeriverksamhet bl.a. i Nordeuropa, och rapporter till Fst/In 21.4.1951, H 1196:1, ang. en finsk kommunistledare som avlagt täta besök hos en svensk gränsuppsy- ningsman, och 20.6.1951, H 1246:1, ang. en tysk som skickat inbjudningar till kommunistis- ka kongresser och dylikt till de skandinaviska länderna,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 20 
  
 T.ex. PM 7.2.1958 till Thomas ang. misstankar mot en person som efter militärtjänstgöring smusslat med teckningar av batterier, brev till Thomas 1.12.1960, H 260, ang. en svensk sjö- man som i samband med resor till Leningrad haft kontakter med ryssar, och rapporter till Fst/In 16.8.1947, 115, ang. en svensk landstingsman, som haft besök av sina bröder, av vilka 
  
 498 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 vara kommunister. 
 21  
 Sådana rapporter vidarebefordrades, i regel utan kommentarer, till statspolisen eller försvarsstabens inrikesav- delning.  
 T-kontoret 
  vidarebefordrade också till säkerhetstjänsterna rapporter om kommunistisk verksamhet i utlandet som berörde Sverige 
 22  
 liksom allmänna rapporter om internationell kommunism och nynazism och om Världsfredsrådets verksamhet. 
 23 
  
 T-kontoret 
  lämnade uppgifter till utländska samarbetspartner om i Sverige verksamma personer av utländsk härkomst 
 24  
 men även i några fall om svenska medborgare. 
 25  
 Det sistnämnda förfarandet var känsligt. 
 26  
 År 1962 diskuterade Ray frågan om samverkan för security clearance med sin norske motsvarighet, Thomas. Denne förklarade att han inte såg något hinder mot att lämna ut uppgifter till svensk säkerhetstjänst om enstaka norrmän, som ar- 
 den ene varit officer i Röda Armén, 30.4.1951, H 1206:1, ang. svensk direktör som uppgetts ofta resa till Polen och där umgås med ledande kommunister, 11.3.1952, H 1402:1, ang. en ideell kommunist som skall ha fotograferat ett värn, och en PM till chefen för Fst/In 8.1.1960, H 8, ang. en svensk sjökapten och dennes kontakter med polacker,  
 T-kontorets 
  ar- kiv, KrA 
  
 21 
  
 T.ex. brev till Thomas 13.5.1952, H 1404:1, ang. en person som erhållit militär signalistut- bildning och som var ledare för kommunisterna i en ort, och rapporter till Fst/In 9.10.1951, H 1911, ang. en svensk kommunist som enligt sägen är anställd vid LKAB, 19.2.1952, H 1385:1, ang. maskinchefen på ett svenskt fartyg som uppges vara organiserad i SKP, 11.4.1953, 1595:1, ang. ledaren för kommunisterna i en ort, 14.3.1958, H 50, ang. en telegra- fist vid försvarsstaben som enligt en släkting var kommunist, 3.12.1958, H 246, ang. en kart- riterska vid flygstaben som uttalat mycket starka sympatier för kommunisterna, och 8.4.1964, P 8, ang. två svenska professorer vid universitetet i Havanna,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 22 
  
 Rapporter till Fst/In 4.5.1949, 693, ang. finansiering av kommunistisk verkamhet i Sverige, och 15.10.1951, H 1315:1, ang. bildandet av en kommunistisk hamnkommitté för Nordsjö- länderna,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 23 
  
 PM till Thomas 26.11.1959, H 258, ang. Världsfredsrådets verksamhet, brev till Thomas 10.8.1960, H 169, Information über den Welt Kommunismus och WPC Declaration, 24.2.1961, H 28, ang. WPC, och 28.12.1961, H 255,  
  
 Neo-nazi 
  and fascist activity in Western Europe, och rapporter till chefen för Fst/Sekt II 24.1.1948, 258:1, ang. Danmarks kommu- nistiska partis organisation och utveckling åren  
 1945-47, 
  och 14.7.1949, 757:1, ang. hemliga kommunistiska penningfonder i Schweiz, PM 31.12.1955, H 1990, ang. Nordiska institutets i Greifswald förberedelser för en propagandaaktion mot bl.a. Sverige, PM 25.1.1956, H 2004, ang. en Kominformkonferens i Bukarest med svenskt deltagande, och PM till C Fst/Sekt 2 och Thomas 2.6.1960, H 135, ang. utbildning av svenska kommunister i Bad Doberan, T- kontorets arkiv, KrA 
  
 24 
  
 T. ex. brev till Thomas 20.11.1957, H 2299, och 8.11.1963, P 22, med begäran om uppgifter om i Sverige bosatta personer med utländska namn för vidare befordran till utländsk samar- betspartner, och skrivelse till utländsk samarbetspartner 31.7.1964, 23:1, med anledning av Personenanfragen,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 25 
  
 T. ex.brev till den norska militära underrättelsetjänstens chef Thomas 19.3.1951, H 1171:1, med anledning av en förfrågan från denne, PM 5.12.1962, 209, med anledning av en förfrågan från Norge ang. en svensk journalist i Kina, och brev från utländsk samarbetspart- ner 25.3.1965, 22, ang. svensk medborgare verksam utomlands,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 26 
  
 I ett brev till Thomas 24.8.1960, H 178, begärde Ray uppgifter om en svensk medborgare och tillade: Jag är medveten om svårigheten av att säga någonting om en svensk medborga- re. Emellertid vore jag tacksam, om Du ville låta undersöka huruvida det i detta fallet går. Jag har visst också någon tidigare, liknande begäran liggande hos Dig. Utan gengåvor klarar man sig inte!,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
 499 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 betade här i riket. Förutsättningen var att uppgifterna, om de var negativa, inte fick åberopas om vederbörande avskedades eller över- fördes till annat arbete. Förfarandet förutsatte reciprocitet. Någon anledning att dra in utrikesdepartementet i frågan såg Rivera inte. 
 27  
 Kort därpå erhöll  
 T-kontoret 
  från Norge svar på en förfrågan rö- rande en norsk medborgare, som varit framstående kommunist i Norge och som sedan några år arbetade vid ett krigsviktigt svenskt företag. 
 28 
  
 I början av  
 1960-talet 
  återfinns vissa nya inslag i  
 T-kontorets 
  verksamhet. 
 År 1960 uppdrog  
 T-kontoret 
  åt en person att bevaka Östersjö- veckan i Rostock. 
 29  
 Under resan till Rostock intervjuades deltagare om sin syn på förhållandena i Östtyskland och det framgick att praktiskt taget alla var övertygade kommunister. Funktionärer, namnen på fler än 100 svenska deltagare (uppgifter som delvis häm- tats ur Ny Dag) och bilnummer på svenskregistrerade bilar rappor- terades till statspolisen. 
 30  
 Också från andra arrangemang i Östtysk- land rapporterades namn på svenska deltagare. 
 Till den åttonde världsungdomsfestivalen i Helsingfors somma- ren 1962, arrangerad av de båda kommunistiska ungdomsinterna- tionalerna World Federation of Democratic Youth och Internatio- nal Union of Students, skickade  
 T-kontoret 
  fyra (eller möjligen fem) konservativa studenter. Bakom detta initiativ stod Vang gode vän och juridiske rådgivare Johnston. 
 31  
 Syftet tycks ha varit att de skulle rapportera om tendenser, stämningar och diskussioner mellan deltagarna. 
 32  
 Dessa studenter tycks, med undantag för några vänstersocialdemokrater, ha varit de enda  
 icke-kommunisterna 
  i den 100 man starka svenska delegationen. 
 33  
 Ett par av de konserva- 
  
 27 
  
 Brev till C Fst/In 27.3.1962, H 61:1,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 28 
  
 Skrivelse till  
  
 T-kontoret 
  21.5.1962, H 95,  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 29 
  
 Brev 10.5.1960, H 122, varur citeras: Vid denna skall vi  
  
 helt bortse  
 från militära och geo- grafiska synpunkter och uteslutande ägna oss åt mötet. Briefing skall därför endast omfatta: Uppgift på så många svenska deltagare och reseledare som möjligt. 2. Motsvarande danskar, norrmän och finnar (detta är en sekundär uppgift). 3. Vilka ämnen diskuterades? På vad sätt (vilken tendens) diskuterades olika ämnen? 4. Föredragshållare? På vilket språk hölls före- dragen? Kan det antas att någon föredragshållare var svensk (dansk, norsk, finsk)? 5. Gjor- des i något sammanhang försök att värva någon agent?,  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 30 
  
 Rapport 3096 i akt 5:73/277 i SÄPO: arkiv. Statspolisen fick in ytterligare rapporter från arrangemanget, vilka samlades i akt 15:025, löpnr 29, SÄPO:s arkiv. I den bearbetning som polisen gjort anges att tillförlitligheten av rapport 3096 är svår att bedöma. 
  
 31 
  
 Vang dagboksansteckningar 12.4, 2.5, 1.6 och 25.7.1962. Möjligen hade initiativet sam- band med synpunkter som en tidigare anställd vid WFDY i Budapest framfört om att väst- maktsländerna borde organisera egna ungdomsfestivaler för att ställa de kommunistiska fes- tivalerna i skuggan, se rapport 2.5.1956, 414, Ö III, vol. 48, MUST:s arkiv 
  
 32 
  
 Vang dagboksanteckningar 28.3.1962 
  
 33 
  
 PM till 10.10.1962, H 159, delgiven med C Fst/In, C Fst/Sekt II, Thomas och sedermera (30.11.1963, H 70) till Elmér,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
 500 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 tiva studenterna var tämligen kända som sådana. En av dem valde att uppträda under antaget namn och hade skaffat sig en falsk legi- timation. 
 34  
 Också en grupp yngre svenska socialdemokrater, varav ett par med anknytning till grupp B, bevakade festivalen men de in- gick inte i den svenska delegationen. Dessa socialdemokrater um- gicks med ett par av de konservativa studenterna och bad dessa att försöka ta reda på vilka i den officiella svenska delegationen som var socialdemokrater men som tydligen hade kommunistiska böjel- ser, detta för att de skulle kunna uteslutas. De konservativa studen- terna hade inte mycket att rapportera i detta hänseende. Efter hemkomsten lämnade de skriftliga rapporter från resan, rapporter som sammanställdes av en annan, något äldre konservativ akademi- ker som var knuten till  
 T-kontorets 
  krigsorganisation. 
 35  
 Rapporten ger en fyllig beskrivning av arrangemanget men innehåller med ett par undantag inte uppgifter om namn på de svenska deltagarna. 
 36  
 Det förefaller som om de konservativa studenterna inte haft klart för sig vem deras verklige uppdragsgivare var och de har förnekat att de samlade in uppgifter om svenska kommunister för denna. Det står klart att även statspolisen intresserade sig för festivalen. 
 37  
 För att studenternas medverkan i festivalen inte skulle medföra några framtida problem för dem, informerade Ray chefen för inri- kesavdelningen om att de deltagit uteslutande för  
 T-kontorets 
  räk- ning. 
 38 
  
 En av de konservativa studenterna som deltog i Helsingforsfesti- valen startade hösten samma år tillsammans med några likasinnade en organisation i Lund för att sprida information om kommunis- men och avslöja kommunistinfiltration inom stadens akademiska liv. Man upprättade ett referensregister över uppgifter som man samlat om kommunister genom att besöka offentliga möten som hölls av vänsterorganisationer, granska kommunistiska valsedlar och upprop m.m. Registret skall ha omfattat ett par tusen personer. En företrädare för organisationen deltog i 1963 års Östersjövecka. Kort därpå fick man kontakt med  
 T-kontorets 
  representant i Malmö Hale. Denne fick ta del av den rapport som samman- ställts efter Östersjöveckan. Under de följande åren deltog företrä- 
  
 34 
  
 Vang dagbok 25.7.1962 
  
 35 
  
 Vang dagboksanteckningar 6 och 19.9.1962 
  
 36 
  
 PM 10.10.1962, H 159,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA, och 15:025, SÄPO:s arkiv 
  
 37 
  
 Vang dagboksanteckningar 28.3.1962 
  
 38 
  
 Skrivelse till C Fst/In 12.9.1962, S 133,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA, ur vilken citeras: Jag får be Dig att  
 personligen  
 se till att dessa ynglingar snarast avföres ur ev. listor hos Fst/In eller polisen. Det är som bekant lätt att få en ´klick´ på sig. Att jag ber Dig personligen taga hand om detta ärende beror på tråkiga erfarenheter i tidigare fall. 
 501 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 dare för organisationen åter i detta arrangemang, varvid utläggen ersattes av  
 T-kontoret. 
  I vart fall en av de aktiva inom organisatio- nen försåg också under några år Anstrin med uppgifter om vänster- folk i Lund. Däremot vägrades Anstrin tillgång till organisationens register. 
 I början av  
 1960-talet 
  värvade Ibarra också en studerande i Lund för att inhämta uppgifter från Östeuropa dit denne ofta res- te. 
 39  
 Denne meddelare betecknades Kandidaten. För att stärka sin vänsteridentitet gick meddelaren på uppmaning av Ibarra med i några vänsterorganisationer, bl.a. Clarté och troligen även i Lunds antikärnvapenkommitté. 
 Kandidaten skall självmant ha rapporterat om framträdande personer i dessa kretsar, rapporter som Ibarra skall ha vidarebe- fordrat till säkerhetspolisen. Han rapporterade också om svenskar med anknytning till utbildning i slaviska språk vid svenska universi- tet, ofta sådana som bedömdes som sovjetsympatisörer. 
 40  
 Personer vid de slaviska institutionerna utgjorde nämligen en målgrupp för  
 T-kontorets 
  rekrytering och genom Kandidatens rapportering kunde man undvika att anlita personer, vilkas pålitlighet kunde sät- tas i fråga. År 1963 rapporterade Ibarra att Kandidaten kontak- tats av ett par studenter i den nyssnämnda antikommunistiska or- ganisationen. Anledningen till att de kontaktat Kandidaten var att de ville tillgodogöra sig hans goda insikter i sovjetiska förhål- landen. Kandidaten å sin sida såg en möjlighet att skaffa uppgifter för sin huvudmans räkning. Såvitt jag kan bedöma, fortsatte An- strin, skulle det vara värdefullt om uppgifterna dels kom mig och därigenom vederbörande myndighet till handa och dels kunde verksamheten kanaliseras i rätta fåror och eventuellt [oläsligt] låter sig infiltreras i Clarté och liknande sammanslutningar. Då speciellt sistnämnda verksamhetsfält väl alltid haft stort intresse för oss kan man kanske tänka sig att angripa problemet på detta sätt. Avslut- ningsvis begärde Bennett synpunkter på olika alternativ för den fortsatta kontakten mellan Kandidaten och studenterna. 
 41  
 En företrädare för de konservativa studenterna har förklarat att, såvitt han vet, några sådana kontakter inte kom till stånd. 
 Det är oklart varför  
 T-kontoret 
  under  
 1960-talets 
  första hälft kom att ägna sig åt aktiv underrättelseinhämtning även inom områ- 
  
 39 
  
 Brev till  
  
 T-kontoret 
  från okänd avsändare 4.9.1962, H 129,  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
  
 40 
  
 Brev till Thomas 27.2.1963, P 9, och 18.11.1963, P 23, och till C Fst/In 11.1.1962, H 7, T- kontorets arkiv, KrA. Jfr även rapporterna 3051, 3052, 3054, 3066, 3067, Jacobson från åren 1962 och 1963, 5:73/277, SÄPO:s arkiv. 
  
 41 
  
 Brev från Anstrin 21.11.1963,  
  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA. Något svar från Ray har inte på- träffats. 
 502 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 den som låg vid sidan av det rent militära. 
 42  
 En förklaring kan vara att det skärpta läget i norra Europa (den finska notekrisen) kan ha föranlett försvarsstaben att delvis ändra eller utvidga inriktningen av  
 T-kontorets 
  underrättelseinhämtning, en annan att samverkande nordiska tjänster lade ökad vikt vid icke militära underrättelser och en tredje att det till organisationen knutits personer som särskilt intresserade sig för de svenska kommunisterna. Ytterligare en möj- lighet är att  
 T-kontoret 
  önskade hävda sig i konkurrensen från El- mérs organisation. Tecken på att Ray upplevde ett sådant konkur- rensförhållande finns i hans dagboksanteckningar. 
 43 
  
 Även om  
 T-kontoret 
  lojalt rapporterade säkerhetsunderrättelser till statspolisen och inrikesavdelningen, var Vang förhållande till statspolisintendenten liksom till hans närmaste militära chefer och personalen vid inrikesavdelningen tidvis ansträngt. 
 44  
 Däremot tycks Ray, i varje fall fram till mitten av  
 1950-talet, 
  ha haft goda relatio- ner med Wang och försvarsstabschefen liksom med försvarsminis- tern. Efter det att vissa av  
 T-kontoret 
  företagna operationer mot Baltikum blivit kända för allmänheten år 1957 började Vang ställ- ning att försvagas. Samtidigt var Turner stjärna stigande. 
 45 
  
 År 1964 beslöts om en sammanläggning av  
 T-kontoret 
  och El- mérs verksamhet. Den officiella motiveringen var behovet av en ökad samordning av underrättelse- och säkerhetstjänsten i central och regional instans. 
 46  
 Andra förklaringar till sammanläggningen har anförts. En går ut på att regeringen respektive försvarsstabens ledning ville ha en ökad kontroll över underrättelsetjänstens in- hämtningsorgan. Enligt en annan förklaring skulle Ray ha gjort sig skyldig till ett missgrepp varför han inte kunde kvarstå. 
 47  
 Den sammanslagna underrättelseorganisationen kom att benämnas IB. 
  
 42 
  
 Redan år 1948 ombads dock Ray av chefen för den politiska avdelningen vid UD, Conley, att skicka en man till Polen i syfte att försöka få reda på varifrån kommunisterna fick sina pengar, Vang dagboksanteckning 17.6.1948. En inblandning i interna politiska för- hållanden från Vang sida förekom också år 1958. I sina dagboksanteckningar 23.4.1958 skri- ver Palm:  Så kom Curry upp och jag bad honom att skicka folk till ett möte på Stock- holms högskola på fredag. Det var en  
  
 pacifist-historia 
  som skulle gå av stapeln, och det kun- de vara bra att det en gång fanns några studenter som sade ifrån att de inte var pacifister. 
  
 43 
  
 27.8.1959, 13.3.1962 och 26.6.1962, varav även framgår att Ray uppfattade Turner verk- samhet som en socialdemokratisk underrättelsetjänst. 
  
 44 
  
 Se t.ex. Vang dagboksanteckningar 7.11.1952, 9.10.1958, 28.4.1960, 26.9.1960, 5.10.1961 
  
 och 5.4.1962 
  
 45  
 Palm a.a. s. 13 ff 
  
 46  
 C Fst/Sekt II utredning Underrättelse- och säkerhetstjänst, hemligstämplad 30.12.1964; MUST:s arkiv 
  
 47  
 Palm a.a. s. 16. Morgan: Omständigheterna kring Santiago avsked från underrättel- setjänsten, KKrVAHT 2000 s.  
 149-153, 
  Baker: Santiago avskedande i ny belysning, ib s.  
 156-159, 
  och Bond: Politiska motiv bakom Santiago av- sked, ib. s. 160 f. Ray behandlar utförligt motiven till sitt avsked i dagboksanteckningarna. Eftersom frågan faller utanför kommissionens uppdrag redovisas inte Vang version här. 
 503 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 Elmér blev chef för IB och Palm fick en befattning som forsk- ningschef vid Militärhögskolan. 
  
 9.2 
  
 Grupp B 
  
 48 
  
 9.2.1 
  
 Tillkomst, organisation och uppgifter 
  
 Avslöjandet av den vid LM Ericsson anställde Foley industrispionage för Sovjetunionens räkning år 1956 föranledde militära krav på att säkerhetstjänsten inom försvaret och industri- erna skulle skärpas, bl.a. genom en förstärkning av inrikesavdel- ningen. Ett led i detta var inrättandet av industriskyddsdetaljen år 1959. 
 49  
 Som nämnts utgjorde bearbetningen av säkerhetsunderrät- telser länge den militära säkerhetstjänstens akilleshäl. I anslagsäs- kandet för budgetåret 1958/59 begärde chefen för inrikesavdel- ningen medel för inrättande av en bearbetningsbyrå vid avdelning- en. Som motivering angavs att det var angeläget att snabbt kunna bearbeta inkomna underrättelser och att av bearbetningsresultatet erhållna erfarenheter snabbt skulle kunna delges, så att eventuella säkerhetsåtgärder kunde vidtas. De spionerifall som hade avslöjats under de senaste åren hade tillfogat försvaret stora skador. Man oroade sig också för skyddet av de utspridda militära förråden och anstalterna och för skyddet av hos civila entreprenörer utlagda be- ställningar. I juni 1958 framhöll den nye chefen för inrikesavdel- ningen Santiago att en särskild bearbetningsbyrå var under tillblivande och gav order om att den bearbetning, sammanställning och delgivning som ankom på detalj I skulle flyttas över till den nya bearbetningsbyrån. 
 Till chef för den nya enheten förordnades fr.o.m. den 1 oktober 1958 Thomas, 
 50  
 som det senaste året sysslat med de uppgif- 
  
 48 
  
 Detta avsnitt grundas väsentligen på Williamson: Det grå brödraskapet (SOU 2002:92). 
  
 49 
  
 Försvarsstabschefen Williams hade redan år 1956 föreslagit inrättandet av en in- dustriskyddsdetalj bl.a. med hänvisning till de amerikanska krav som kunde förutses i anled- ning av pågående vapenförhandlingar. 
  
 50 
  
 Elmér  
  
 (1919-99) 
  var ursprungligen officer på aktiv stat vid I 15 i Borås. Han bedrev vid si- dan av tjänsten universitetsstudier i bl.a. psykologi och arbetade några år vid Centrala värn- pliktsbyrån. År 1949 drabbades han av polio. Också under tiden vid Fst/U fortsatte han sina studier och han blev fil. lic. år 1956. Han betecknade sig själv som socialdemokrat. Under åren  
 1953-54 
  arbetade han tillsammans med Jackson vid Fst/U och de umgicks även där- efter några år familjevis. Tydligen var Elmér en intellektuellt och socialt begåvad person och många har beskrivit honom som en skicklig underrättelseman. 
 504 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 ter för vilka den nya befattningen är avsedd. Elmér hade sedan augusti 1957 arbetat vid inrikesavdelningen. Han hade dessförin- nan, alltsedan år 1951, tjänstgjort vid försvarsstabens utrikesavdel- ning (Fst/U), från år 1953 som chef för dess dokumentationscen- tral. 
 Den ursprungliga tanken var att enheten 
 51  
 skulle syssla med just bearbetning av säkerhetsunderrättelser. För detta talar, förutom motiveringen i anslagsäskandet och ordern att vissa arbetsuppgifter vid detalj I skulle flyttas över till byrån, även det förhållandet att det i anslagsäskandet yrkades medel för två befattningshavare i kap- tens grad. Turner förberedelsearbete och hans rekrytering av me- darbetare hade emellertid en annan inriktning. Verksamheten kom redan i ett tidigt skede helt att ägnas åt  
 inhämtning  
 av säkerhetsun- derrättelser, dels från socialdemokrater i de andra nordiska länder- na, dels inom landet främst med stöd av uppgiftslämnare inom fackföreningsrörelsen. Det förefaller således som om enheten i praktiken tog över en av personalkontrolldetaljens uppgifter, näm- ligen att kontinuerligt hålla försvarsledningen orienterad om ytterlighetspartiernas verksamhet främst med hänsyn till försvarsväsendet. 
 De första åren tycks Barnes i huvudsak ägnat åt att rekrytera per- sonal och bygga nätverk. År 1958 anställdes två sekreterare samt den socialdemokratiske ombudsmannen White vid enheten.  
 52  
 Följande år anställdes ytterligare en socialdemokratisk ombudsman, Shepard. 
 53  
 Under de första åren arbetade vid by- rån också en aktiv officer som hanterade utländska kontakter. El- mér berättade för medarbetare att han ofta träffade försvarsminis- ter Rosales och den socialdemokratiske partisekreteraren White. Och han hade täta kontakter med de framträdande socialdemokratiska kommunistbekämparna Rubio och Gibson. Han besöktes av högt uppsatta socialdemokratis- ka politiker från Finland och Förbundsrepubliken Tyskland och vistades själv ofta i Finland. 
 En officer som tjänstgjorde vid Fst/In från hösten 1958 har upp- gett att avdelningschefen Jackson ofta sade att han och Elmér 
  
 51 
  
 Fram till år 1961 torde bearbetningsbyrån (Fst/Bearb) ha varit enhetens officiella beteck- ning, även om beteckningarna detalj VI, Grupp B och särskilda arbetsgruppen också användes. Bl.a. för att undvika sammanblandning med den bearbetningsdetalj som inrättades vid Fst/In i början av  
  
 1960-talet 
  används här fortsättningsvis beteckningen grupp B. 
  
 52 
  
 Harrison hade bl.a. arbetat som ombudsman i Uppsala och Norrköping innan han an- ställdes som aktuarie vid Fst. Denna befattning upprätthöll han till hösten 1963, då han läm- nade grupp B för en befattning vid CFF. 
  
 53 
  
 Paues hade dessförinnan varit ombudsman i Norrbotten och Bohusläns socialdemokratis- ka partidistrikt. Efter en tid fick han en täckanställning vid FortF. 
  
 505 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 skulle besöka Booth och ibland även Rosales. Sådana besök förekom var och varannan vecka. Jackson förutsatte att statsministern var informerad. 
 Under år 1957 kontaktade Barnes en tidigare medarbetare vid Fst/U, som övergått till en anställning vid Sveriges Förenade Stu- dentkårer, och antydde i dunkla ordalag att han skulle börja med nya arbetsuppgifter. Det var något mycket hemligt som han hade börjat syssla med vid sidan av sitt ordinarie arbete. Han ville att personen i fråga, som var vänsterorienterad, skulle hålla ett öga på stämningarna i den akademiska världen, särskilt bland studenterna, och att denne skulle rapportera namn till honom. Den tillfrågade förklarade att studentvärlden nog var ganska ointressant för Elmér. Även om det säkert fanns enstaka kommunister och clartéister, var de ledande inom studentkårerna starkt antikommunistiskt inställ- da. Han ringde senare någon gång till Elmér och bekräftade att stu- dentkårerna i Uppsala, Lund och Stockholm leddes av personer med starkt antikommunistisk inställning. Sedan ebbade det ut. 
 Sekreterarna uppfattade att arbetet var inriktat på att motverka sabotage och att skaffa information om SKP, Clarté och liknande organisationer. Det gällde t.ex. att kartlägga vilka kommunister som företagit resor till öststater. En av sekreterarna har förklarat att verksamheten var såväl militär som partipolitisk – det var väl- digt socialdemokratiskt. Hon är övertygad om att det inom ramen för detta nätverk förekom ett ömsesidigt utbyte av muntlig infor- mation om kommunister. Paues har berättat att då han började vid enheten hade Barnes och Harrison redan hunnit etablera många kontakter med pålitliga socialdemokrater på olika håll genom vilka man inhämtade uppgifter om kommunister. Det gällde att kartläg- ga vissa orter som uppfattades som särskilt kommunistinfluerade eller som var av särskilt militärt intresse. Syftet med verksamheten angavs vara att bedriva säkerhetsarbete för försvaret. En socialde- mokrat, anställd vid grupp B åren  
 1961-63, 
  har uppgett att hans uppgift var att tillsammans med Paues bygga upp ett kontaktnät på arbetsplatserna för att förhindra kommunistisk infiltration av fack- föreningarna. Man fruktade nämligen att om kommunister tog makten över fackföreningar, skulle de kunna göra en kupp mot ri- ket eller i vart fall skapa ekonomiskt kaos. Det gällde att förhindra ett sådant maktövertagande och samtidigt lämna försvaret underlag för att undvika krigsplacering av opålitliga personer. Härigenom bidrog man även, enligt denne uppgiftslämnare, till att bevara soci- aldemokratins hegemoni över fackföreningsrörelsen. 
 506 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Den s.k. notekrisen mellan Sovjetunionen och Finland år 1961 skall ha föranlett diskussioner mellan ÖB och regeringen med re- sultat att man beslöt att förstärka grupp B. Troligen som en följd därav utsågs år 1962 majoren Hood till souschef i grupp B. 
 54  
 Wenblad var stabsutbildad och kom direkt från inrikesavdel- ningen, där han varit chef för kontraspionagedetaljen. Också han var socialdemokrat. 
 Enligt Lindsey minnesanteckningar bestod grupp B av fyra en- heter, nämligen expedition med arkiv, en enhet för bearbetning, analys och samverkan, en enhet för registrering av personer tillhö- rande kommunistpartiets kaderdel 
 55  
 och dess frontorganisationer samt av emigrantgrupper och en enhet för utbildning, säkerhets- skydd och krigsorganisation. Uppgiften var att klarlägga omfatt- ningen av ett subversivt hot från extremistorganisationer, som sade sig främja främmande makts politik, främst Stalintrogna kommu- nister. Framför allt ägnade man sig åt att studera SKP:s kaderdel. För detta ändamål användes socialdemokrater med stor facklig er- farenhet. Inom exilgrupperna och frontorganisationerna byggde man med tiden upp ett nät av förtroliga meddelare. 
 56 
  
 Antalet anställda (förutom kvinnliga sekreterare) vid grupp B uppgick i början av  
 1960-talet 
  endast till en handfull personer, näs- tan samtliga aktiva socialdemokrater. År 1961 rekryterades en un- derofficer med facklig erfarenhet från TCO (enligt vad han själv uppgett efter förslag av ecklesiastikminister Jones.) Från Fst/In kom samma år en yngre befattningshavare utan några kända partipolitiska sympatier. Sedan White och un- derofficeren båda slutat år 1963 anställdes ytterligare två socialde- mokratiska ombudsmän, Moreno och Thompson, och för en kortare tid  
 SSU-aren 
  Anderson. Vid enheten fullgjorde någ- ra yngre socialdemokrater hela eller delar av sin värnplikt, nämligen Wheeler, Coleman, Sanders och Larson. 
  
 9.2.2 
  
 Förklaringar till grupp B:s tillkomst 
  
 Hur kom det sig att en relativt underordnad befattningshavare inom försvarsstaben som Thomas kunde bygga upp en enhet 
  
 54 
  
 Hood: Bilder ur ett liv s. 410 
  
 55 
  
 Förmodligen Mcneil härmed partiets fast anställda och förtroendevalda på central nivå. 
  
 56 
  
 Beskrivningen av organisationen skall nog snarare ses som ett utslag av Lindsey ord- ningssinne än som en redovisning av verkligheten. Arbetsplatsen var liten och förhållandena skall ha varit familjära. 
  
 507 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 med denna inriktning på kontakter med socialdemokrater inom och utom Sverige? Om bakgrunden härtill finns åtskilliga uppgifter som lämnats av personer med mer eller mindre goda insikter i verk- samheten. Uppgifterna är dock delvis motstridande. Inte ens El- mérs vid olika tillfällen lämnade redogörelser är helt samstämmiga. Det finns skäl att erinra om att uppgifterna i samtliga fall lämnats efter IB:s avslöjande år 1973. 
 Vid en intervju med Gonzalez och Jensen år 1974 uppgav Barnes följande rörande IB:s tillkomst. 
 I början av  
 1950-talet 
  började välutbildade kommunister från DDR och Finland att söka sig till Sverige Jag var själv i DDR och kollade utbildningen. Den svenska säpo kunde inte klara den här uppgiften. Den var splittrad och länspolischeferna inte alltid lätta att ha att göra med. Det visade sig att det satt finnar överallt i ammunitionsförråden i Bofors, på viktiga poster i Ho- fors etc. Paues, ombudsman i Norrbotten var en av mina vikti- gaste kontaktmän. 
 Inför FUN uppgav Elmér år 1998 bl.a. följande. 
 I början av  
 1950-talet 
  hade polisens personalkontroll för försva- rets räkning avseende bl.a. Kalixlinjen inte fungerat tillfredsstäl- lande. Elmér som vid denna tidpunkt för Försvarsstabens sek- tion II räkning bearbetade säkerhetspolitiska problem hade då informerat chefen för sektion II kommendören Kramer om den fackliga rörelsens och det socialdemokratiska partiets verksam- het på arbetsplatserna genom de s.k. arbetsplatsombuden. På begäran av sektionschefen arrangerade Elmér en föredragning om denna verksamhet av ombudsmannen Gibson. af Klint fann föredragningen mycket intressant och föreslog ett samarbete i de fall som kunde vara aktuella för Försvarsstaben. Det bestämdes att sektionschefen skulle tala med försvarsstabs- chefen general Wong och ombudsmannen Gibson med sina överordnade om ett samarbete i hithörande frågor. Så skedde och samarbetet godkändes på ömse håll. Harrison hade å sin sida bl.a. kontaktat försvarsminister Murray och Rosales som år 1957 efterträdde Murray. 
 För att Sverige även i framtiden skulle få teknisk kunskap och få köpa vapen från USA hade enligt Barnes amerikanarna krävt 
 508 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 att det skulle vara rent inom vissa industrier. Ett samarbete mellan SAF, LO och försvarsstaben etablerades.  
 57 
  
 Från ett samtal som Barnes hade med Hughes i augusti 1999 har antecknats följande. 
 Under 1950- och  
 1960-talen 
  hade försvaret behov av att identi- fiera säkerhetsrisker inom områden, som var viktiga från för- svarssynpunkt. Dramatiska händelser som den sovjetiska inmar- schen i Ungern 1956 ökade ytterligare behovet av att hålla koll på potentiella säkerhetsrisker. 
 Vidare ville USA ha garantier för att försvarsteknologi, som Sverige köpte från USA, inte kunde föras vidare till tredje land. Amerikanarna ställde enligt  
 Thomas  
 krav på att olämpliga personer inte arbetade i industrier, som använde sig av denna teknologi; Elmér säger sig bland annat ha hört  
 Moran  
 läsa upp ett papper av denna innebörd för honom. 
 Det visade sig att polisen inte alltid kunde göra tillräckligt träffsäkra avvägningar av vilka som var farliga respektive inte farliga från säkerhetssynpunkt. Ibland fick man för sig, att hela gäng av radikala  
 SSU-are 
  var säkerhetsrisker. Egenartade miss- förstånd skedde: Kommunister kunde först hindras att bli inkal- lade till militärtjänstgöring innanför Kalixlinjen – för att däref- ter, också nu efter säkerhetspolisens bedömning, bli inkallade som chaufförer till samma område. 
 Elmér, som var socialdemokrat, var god vän med  
 Sanchez 
 ,  
 Gibson  
 och  
 Vasquez 
 , som var anställda på social- demokratiska partiets centrala kansli och som åkte runt i landet och tog debatter med kommunisterna; bland hans socialdemo- kratiska vänner fanns även dåvarande partikassören  
 Gonzalez son.  
 Elmér kände därför väl till den arbetsplatsorganisation, som socialdemokraterna under efterkrigstiden hade byggt upp;  
 --- 
  
 Hos socialdemokraterna fanns också en värdefull kunskap om vad som hände i Finland. 
 58 
  
 Elmér berättade vidare för Kokk om det sammanträffande som han arrangerade mellan af Hill och Gibson och om de kon- takter dessa sedan hade med sina respektive överordnade. Phelps 
  
 57 
  
 FUN:s rapport s. 51. Williams Paues har uppgett att Barnes kort före sitt framträdande inför FUN till honom lämnat samma uppgifter om bakgrunden till IB:s bildande som Elmér läm- nade till FUN. 
  
 58 
  
 Enn Kokk: Vitbok s. 411 f. 
  
 509 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 dersson skall ha varit den mest entusiastiske av de båda tillfrågade socialdemokratiska förgrundsfigurerna, medan Murray va- rit mer försiktig. Försvarsstaben skulle få ställa frågor till de perso- ner inom partiet och fackföreningsrörelsen, som man hade kontak- ter med, om olika saker som väckte frågor från säkerhetssynpunkt. Dessa kontaktpersoner togs ut i princip av Gibson, 
 59  
 Vasquez 
 60  
 och Sanchez. 
 61 
  
 Det redovisade händelseförloppet kan av allt att döma i tiden placeras till åren  
 1951-53. 
  
 Vid ett samtal som Barnes hade med företrädare för MUST i feb- ruari 1998 gav han en något annorlunda bild av hur samarbetet mel- lan försvarsstaben och arbetarrörelsen inleddes. Han uppgav då bl.a. följande. 
 Vid något tillfälle blev ÖB kontaktad av LO ledning, som ut- tryckte stor oro över att bolsjeviker medvetet, av sitt parti placerats i nyckelbefattningar i både tillverknings- och bygg- nadsindustrin, där de fick en oroande detaljerad insikt i det som producerades för försvarets räkning. Elmér fick uppgiften att titta på detta. 
 Turner första kontroll bekräftade LO:s uppgifter, varför han beordrades fortsätta verksamheten. Arbetet inriktades på att skapa kontakter med LO:s ledare i företag av intresse för för- svaret. Arbetet växte successivt, och Barnes fick tillstånd att an- ställa folk, bl.a. Shepard, för att kunna lösa uppgifterna. 
 62 
  
 Inför Neutralitetspolitikkommissionen uppgav Barnes att han i bör- jan av sin tid vid försvarsstaben mer eller mindre av en slump fick ett uppdrag av Murray; kontakten skall ha förmedlats av hans militäre chef, sedan Elmér bejakat att han hade lite vänster- åsikter. Uppdraget utvecklade sig till att han fick kontakter med 
  
 59 
  
 Gibson var bror till White. Han anställdes år 1947 vid den social- demokratiska partistyrelsen som reseombudsman och blev sedermera facklig sekreterare hos SAP. Han betecknades som en av socialdemokratiens främsta kommunistdödare. 
  
 60 
  
 Lundgren var åren  
  
 1944-50 
  föreståndare för den socialdemokratiska kursgården Bommers- vik, varefter han fram till år 1959 var Chambers förste tjänstemannasekreterare. Senare arbetade han huvudsakligen inom regeringskansliet. Han var också reservofficer och tjänstgjorde som sådan åren  
 1955-58 
  vid upprepade tillfällen vid Fst/In, detalj II, där han bl.a. arbetade med att göra sammanfattningar ur den kommunistiska tidningen Ny Dag. 
  
 61 
  
 Björk anställdes år 1947 som facklig sekreterare inom SAP och hans verksamhet som så- dan behandlas i kap. 10. År 1951 utsågs han till chefredaktör för Norrländska Socialdemo- kraten och år 1956 utnämndes han till chef för Sveriges Radios aktualitetsavdelning. Han upprätthöll under  
  
 1950-talets 
  första hälft goda kontakter med den amerikanska Stockholms- ambassaden. 
  
 62 
  
 SH PM 6.2.1998, MUST:s arkiv 
  
 510 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 tyska socialdemokrater. Efter hand vidgades uppdraget till att avse kontakter även med framstående socialdemokrater i Finland, Dan- mark och Norge. Genom de nämnda kontakterna skall han ha in- hämtat underrättelser från närområdet. Dessa kontakter skall ha utgjort ett av de ben på vilka grupp B:s verksamhet senare kom att vila. Det andra utgjordes av den socialdemokratiska arbetsplatsor- ganisationen. Också inför Neutralitetspolitikkommissionen berät- tade han om betydelsen av situationen i Norrbotten (Kalixlinjen). Han påpekade att hans verksamhet successivt växte fram under  
 1950-talet. 
  
 Hood, som från år 1962 tjänstgjorde som Turner när- maste man, har i sina opublicerade memoarer lämnat följande upp- gifter om tillkomsten av grupp B. 
 Det var diskussioner mellan regeringen och ÖB om det subver- siva säkerhetshotet som Sovjet hade utövat mot sina grannstater under efterkrigstiden från 1949 med Tjeckoslovakien fram till Ungernrevolten 1956, som låg till grund för tillskapandet av Fst/B med början 1957. Därefter följde Berlinkrisen med början 1960 och Finlandskrisen  
 1961.--- 
  
 De mer eller mindre militanta kommunistpartierna var inten- sivt verksamma inom den fackliga sektorn, där de i de nordiska länderna kämpade mot de socialdemokratiska fackliga företrä- darna. Kampen var ofta hård. I mångt och mycket gällde kam- pen nominering och val av förtroendemän och  
 -kvinnor 
  i fackli- ga styrelser för avdelningar och klubbar samt enskilda ute på ar- betsplatserna. Män och kvinnor ute på arbetsplatserna hade inga märken, som visade deras partisympati eller partitillhörighet. Vid nomineringar fördes fram kandidater med fackliga meriter men utan känd partitillhörighet. På så sätt kunde majoriteten av förtroendevalda i en styrelse visa sig vara kommunistsympatisö- rer, vilka bedrev en kommunistisk facklig politik. Tillvägagångs- sättet med nomineringar av kryptokommunister tvingade de so- cialdemokratiska fackliga företrädarna att noggrant söka klar- lägga den politiska hemvisten hos nya nominerade förtroende- valda innan den avgörande röstningen skedde. 
 Socialdemokraterna började redan på  
 1940-talet 
  att tillsätta arbetsplatsombud för att söka hålla reda på vem som stod bak- om vem i det fackliga nomineringsarbetet. Samma information fanns hos kommunistiska fackliga företrädare. 
 Sett ur säkerhetsunderrättelsetjänstens synpunkt var verk- samheten i det fackliga kontaktskiktet mellan kommunister och 
 511 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 socialdemokrater en viktig källa till att klarlägga hur stort ett subversivt hot kunde vara från ett stalinistinspirerat kommu- nistparti. Dessutom var denna källa den enda. De borgerliga partierna hade en mycket ringa om ens någon kontaktyta till kommunister i deras dagliga verksamhet. En liten kontaktyta fanns i radikala studentorganisationer. 
 63 
  
 Wenblad nämner vidare att Barnes hade goda kontakter med social- demokratiskt partifolk i Stockholm och att han fick överta en del av Thomas utrikespolitiska kontakter när denne blev för- svarsminister. 
 Hale, som år 1965 blev operationschef vid IB, har för kommissionen lämnat följande uppgifter om tillkomsten av Turner verksamhet, baserade på vad Elmér skall ha berättat för honom. 
 I början av  
 1950-talet 
  oroade sig regeringen - och särskilt Perkins – för att kommunister under falsk flagg skulle infilt- rera fackföreningsrörelsen  USA ställde krav på att svenska fabriker som på amerikansk licens tillverkade försvarsmateriel skulle hållas fria från kommunister. För att skaffa tillförlitlig in- formation härom bedömde regeringen att fackföreningsfolk borde anlitas. Bland arbetarna fanns nämligen en skepsis mot säkerhetspoliser. 
 Ungernkrisen år 1956 och USA:s krav på kontroll av svenska företag vid licenstillverkning av amerikansk krigsmateriel ledde till bildandet av Collector Syftet med kontrollen av företa- gen var att förhindra att uppgifter fördes vidare till tredje land och man behövde därför uppgifter om eventuella säkerhetsris- ker vid sådana företag. Statspolisen saknade erforderliga kon- takter på arbetsplatserna. Elmér bildade därför tillsammans med Jackson och några fackföreningsmän Villanueva, som skul- le utnyttja den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen för att inhämta uppgifter om säkerhetsrisker. Booth informerade Perkins i den mån Thomas inte själv deltagit i beslutsfat- tandet. Det är en fullständigt orimlig tanke att Booth och Barnes skulle ha förbigått Thomas i en så viktig sak. Högermannen Hughes liksom företrädare för de andra borgerliga parti- erna hade förståelse för behovet av en sådan organisation. 
  
 63  
 Hood: a.a. s. 410 f. 
 512 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Förre överbefälhavaren Moran har gjort gällande att förklaringen till bildandet av grupp B skall ha varit de amerikanska kraven på säkerhetskontroll för export av kvalificerad militär ut- rustning och know how. Han har också hävdat att det år 1960 el- ler 1961 skall ha ingåtts en trepartsöverenskommelse mellan försva- ret, SAF och LO om att försvaret skulle ta sig an kontrollen av sä- kerhetsrisker i områden som var viktiga från försvarssynpunkt. Överenskommelsen skall ha formaliserats i en skriftlig handling, signerad av Joyce Rapp och försvarsstabschefen Bowman. 
 Wheeler, som i början av  
 1960-talet 
  fullgjorde en del av sin värnpliktstjänstgöring vid grupp B och sedermera blev Turner kontaktman vid försvarsdepartementet, har såväl då han hörts av FUN som av kommissionen uppgett att den utlösande faktorn till bildandet av Turner organisation var de amerikanska kraven på sä- kerhetsskydd. För kommissionen har han uppgett att Smith son för honom, troligen hösten 1964, berättat att militären fått sanktion av SAP att utnyttja den socialdemokratiska arbetsplatsor- ganisationen för övervakning av arbetsplatser. Engman har för sig att Carroll nämnt att Murray hade motsatt sig arrange- manget. Uppgifterna hade Carroll troligen fått i statsrådsbered- ningen av Perkins eller Jackson. I den personkrets som skulle ha diskuterat saken ingick, enligt en allmän uppfattning inom SAP, Thomas, försvarsminister Murray, kommuni- kationsminister Rosales, finansminister Nixon, in- rikesminister Stokes, partisekreteraren White, LO- ordföranden Wiley och ordföranden i Svenska Metallindu- striarbetareförbundet Martinez.  
 SSU-ordföranden 
  Lane berg och dennes efterträdare Dixon skulle ha informerats om beslutet. 
 64  
 Också Edwards har talat om den s.k. trepartsöverens- kommelsen mellan försvaret, SAF och LO. 
 Den tidigare partisekreteraren i SAP och sedermera utrikesmi- nistern Robles har förklarat att han tar för givet att Jackson fanns med i bilden då grupp B tillkom. Booth var vid denna tid sekreterare hos Perkins. Garcia har vidare uttalat att det är uteslutet att försvarsministern, tillsammans med en under- ordnad tjänsteman som Booth, skulle ha bildat en hemlig organisa- tion utan att statsministern fått säga sitt. 
  
 64  
 Walters har inför kommissionen tillbakavisat Walsh uppgifter och förklarat att han inte vet något säkert om den egentliga bakgrunden till varför Turner organisation bilda- des. 
 513 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 Wilcox Nash skriver i sina memoarer att han efter sin avgång som justitieminister år 1983 fått upplysningar rörande Turner verksam- het: 
 Initiativet till samarbetet mellan den politiska och fackliga arbe- tarrörelsen å ena sidan och den militära säkerhetstjänsten å den andra lär ursprungligen ha tagits av företrädarna för arbetarrö- relsen. På den politiska sidan har det under årens lopp varit Cummings Thomas, Murray, Rosales, White, Booth och Robles som haft ansvaret och från fackligt håll har bl.a. Wiley och Rhodes varit ansvariga. 
 På den militära sidan har samtliga överbefälhavare och, inte minst, försvarsstabschefen Wheeler haft ansvaret för verksam- heten. 
 65 
  
 Journalisterna Chambers och Summers har i sin bok Kommunistjägarna gett följande förklaring till varför Turner orga- nisation bildades. Enligt dem gällde det för socialdemokraterna att cementera sin maktställning, sedan kommunisterna rensats ut ur de flesta fackföreningarna. Frågan skulle ha diskuterats inom partiets trängre krets (Thomas, Hendricks, Wiley, Rosales, White, Stokes, Murray, Martinez m.fl.) Brewer åren 1956 och 1957. Man skulle ha kommit fram till att det be- hövdes en bättre löpande kontroll över läget i fackföreningarna, vilket krävde ett systematiskt upplagt namnregister över samtliga kommunister. Att förlägga hanteringen av ett sådant register till partiexpeditionen vore som att ha en tickande bomb i lokalerna och skulle dessutom kräva en stor och kostsam arbetsinsats av den centrala partiapparaten. 
 Så väcktes idén om att överlåta det praktiska arbetet till militä- ren. Inte till redan existerande militära enheter, utan till en helt ny, hemlig organisation som skulle bestå av lojala socialdemo- krater. 
 Meningarna var delade om det förnuftiga i en sådan ordning. Murray var emot. Han ansåg det vara alldeles för riska- belt. Han gillade heller inte tanken på att låta militären ta över något som var en intern partipolitisk angelägenhet.  
 --- 
  
 65  
 Roberts: Makterna s. 51. Nash nämner inte vilka som varit hans uppgiftslämnare och hans änka Warren Nash har förklarat sig inte ha någon säker uppfattning härom. 
 514 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Men förslaget förespråkades starkt av kommunikationsminis- ter Rosales, den förre partisekreteraren. Han fick stöd av Stokes. Fördelarna med att placera registret under militärens tak var uppenbara: verksamheten fick en officiell hemligstämpel, kostnaderna fördes över till statskassan, och hanteringen skildes formellt från partiet. Dessutom kunde det motiveras utifrån nationella säkerhetsintressen. Diskussionerna slutade med att Rosales och Stokes fick sin vilja igenom. När beslutet väl var fattat var det ingen som mot- satte sig detta, alla ställde lojalt upp för den nya ordningen. 
 66 
  
 Författarna har för kommissionen uppgett att de grundat denna beskrivning på uppgifter från en initierad person men med hänvis- ning till källskyddet avböjt att namnge denne. De skall förgäves ha bett personen i fråga att själv lämna kommissionen de aktuella upp- gifterna. 
 Kommissionen återkommer i avsnitt 9.4 med en värdering av dessa uppgifter. 
  
 9.2.3 
  
 Arbete för försvarsstabens inrikesavdelning 
  
 Chefen för inrikesavdelningen Santiago var otvivelaktigt en tillskyndare av Turner verksamhet. På sina håll inom försvarsstaben såg man dock uppenbarligen med betydande skepsis på grupp B. Försvarsstabschefen Farley har i sin dagbok skildrat ett samtal som han haft med chefen för sektion II Walker och Jackson i februari 1961 rörande Turner verksamhet. Craig menade att Fst/In hade intresse av information som kunde ligga till grund för krigsplaceringar och skydd mot propaganda. Flores hävdade däremot att vi måste hålla oss till vår mil org. Underrättelse om andra skall vi begära att få för våra behov. Han förordade därför att man skulle flytta Turner enhet från staben och lägga ned kontraunderrättelsetjänsten. Jackson fann det önsk- värt att demokratiska partierna står bakom och att målet fastställes och att det bestäms hur samarbetet med statspolisen skall ske. Flores noterade vidare att Turner enhet arbetade för såväl Fst/In, Fst/Ut som chefen för försvarsdepartementet och att enhe- ten bör ev. helt frigöras från krigsmakten. 
 Sommaren 1961 avskildes grupp B från Fst/In och bildade en självständig enhet direkt underställd chefen för sektion II. Den ny- 
  
 66  
 Chambers och Summers: Kommunistjägarna s. 86 ff 
 515 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 tillträdde sektionschefen Morgan har uppgett att Wiggins vid överlämningen för honom förklarat att han kört ut grupp B ur hu- set. Anledningen skulle ha varit att Turner verksamhet bedömdes vara alltför politiskt inriktad. Verksamheten flyttades från K 1:s ka- serner och kom härefter att bedrivas under täckmantel av aktiebo- laget Villanueva i en villa på Lidingö. År 1963 flyttade man till Solna. 
 Organisationsförändringen innebar inte att banden mellan inri- kesavdelningen och grupp B kapades helt. I oktober 1961 beslöts således vid ett avdelningsmöte att frågan om en förstärkning av grupp B närmare skulle göras upp mellan detalj 1 och grupp B. Samma höst upprättade industriskyddsdetaljen en förteckning över antalet kända säkerhetsrisker vid ett tiotal företag. Enligt en på- skrift på handlingen borde den lämnas till Grupp B för ev bedöm- ning och åtgärd. Så sent som år 1964 deltog Elmér och/eller den- nes souschef i regelbundna möten med inrikesavdelningen. 
 I en underrättelseplan som upprättades inom detalj 1 hösten 1962 angavs bl.a. följande. 
 Den kommunistiska aktiviteten ute i landet bör Grp B ge svar på. Vid bearbetningsdetaljen bör emellertid kartplott med för- grundsfigurer och för illegal verksamhet misstänkta föras. Så göres. Materialet, vilket i huvudsak kommer från Grp B, är dock ännu ofullständigt 
  
 --- 
  
 Till bearbetningsdetaljen såsom huvudarbetande del bör konti- nuerligt inflyta följande i halvbearbetad form.  
 --- 
  
 Grp B: Lokala frågor betr kommunistpartiet: kommuner, antal medlemmar, utbildade och aktiva kommunister, infiltration i fackföreningar m m. 
  
 --- 
  Den militära säkerhetstjänsten kan inte fungera tillfredsstäl- lande om ej samarbetet med statspolisen sker intimt och med förtroende. Båda sidor måste vara givande och tagande. Bear- betningen bör delges den andra parten. 
 67 
  
 Bowman, som år 1961 utnämndes till försvarsstabschef, tycks ha ägnat grupp B ett mer positivt intresse än företrädaren Flores. Efter vissa sporadiska kontakter med Elmér företog han i oktober 1962 ett kontakt- och studiebesök hos Villanueva och fick ett gott intryck av verksamheten. Detta intryck förstärktes tydligen vid en föredragning för Joyce Rapp om säkerhetslä- 
  
 67  
 Underrättelseplan In I, 10.9.1962, Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv; cit. efter Nolan. 
 516 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 get ett par månader senare. Wheeler och Marquez lämnade i april 1963 direktiv för verksamheten vid grupp B. Uppgiften angavs vara att skapa underlag för bedömning av den militära frontens inre styrka och om den verksamhet som bedrives för att underminera verkan av våra stridskrafter. Verksamheten skulle inriktas på att inhämta underrättelser om 
  
 a) 
  
 främmande makts mot krigsmakten riktade verksamhet, som bedrives med egna organ eller medlöpare 
  
 b) 
  
 sådan verksamhet i våra grannländer, som har samband med under a) nämnd verksamhet 
  
 c) 
  
 verksamhet av politisk ytterlighetskaraktär, som riktar sig mot krigsmakten. 
  
 Prioriteringen av arbetet skulle ske enligt Säkundplan Fst/In och bearbetningen uföras vid inrikesavdelningen. Vid grupp B skulle endast för den egna verksamheten erforderliga sammanställningar göras. Ordinarie rapportering skulle ske till chefen för sektion II genom chefen för inrikesavdelningen samt till statspolisintenden- ten. Grupp B anmodades att inkomma med underlag för anslags- framställning.  
 68 
  
 Marquez har förklarat att direktivet beskrev hur man ville att verk- samheten skulle fungera men att man inte fick tillräckliga medel för att planerna skulle kunna förverkligas. Enligt Marquez var grupp B:s uppgift för försvarets räkning att kartlägga personer som inte var lämpliga för krigsplacering och enheten hade på grund av sitt fäste i SAP stora möjligheter att komma åt de personer som var skadliga för försvaret. Därutöver arbetade Barnes, enligt Marquez, för för- svarsministerns och SAP:s räkning mot kommunisterna. 
 Med anledning av direktivet utarbetades inom grupp B samma månad en PM angående grupp B:s organisation och anslagsbehov. I denna preciserades bl.a. uppgiften under c) enligt följande. 
 att enligt i Fst/In underrättelseplan angiven prioritering inhäm- ta, värdera och sammanställa underlag om militära säkerhetsris- kers förekomst, organisation och verksamhet (allmän riskbe- dömning) inom 
 SKP; 
  
 front-, 
  vänskaps- och andra täckorganisationer; minoritetsgrupper; 
  
 68  
 Fst/Und 3.4.1963 , H 901,  
 T-kontorets 
  arkiv, KrA 
 517 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 övriga vänsterextremistiska organisationer; samt nyfascistiska organisationer. 
 Militär säkerhetsrisk definierades som en person som medvetet eller omedvetet, försvagar vår försvarsvilja eller minskar vår för- svarskraft. Civila samhällsfunktioner, som erfordras för det militära försvaret, kan ha militära säkerhetsrisker. En säkerhetsrisk kunde vara en anställd vid ett från militär synpunkt viktigt objekt, t.ex. en kraftstation, eller en person som bodde i närheten av ett sådant ob- jekt. Vad som främst tycks ha beaktats var risken för sabotage. PM:n innehöll också ett utkast till en förhållandevis stor organisa- tion. Detta förslag kom dock inte att realiseras. 
 I en PM betecknad De ideologiskt omvända, som grupp B i början av år 1963 gav in till inrikesavdelningen (och som återfun- nits i SAP:s arkiv), beskrevs bl.a. konkreta åtgärder för att stoppa det kommunistiska hotet mot demokratin. Enligt PM:n gällde det att samla in och analysera alla kända förhållanden beträffande den öppna och underjordiska propaganda som kommunisterna genom- förde mot Sverige, att samla in uppgifter om kommunister, bl.a. så- dana som kunde antas vara utbildade utomlands eller redo för sam- hällsfarliga handlingar eller deltagit i av kommunisterna anordnade resor till öststaterna, och att registrera kända kommunister på olika orter. 
 Omkring årsskiftet 1963/64 fick grupp B som särskilt uppdrag att svara för inhämtning av uppgifter rörande personer som lång- tidsutbildats i öststater. Bakgrunden härtill var uppgifter till inri- kesavdelningen från en, som man bedömde tillförlitlig och initierad källa, om att varje kommunistiskt parti hade en illegal sektor, som skulle träda i funktion i händelse av krig. Den illegala sektorns per- sonal angavs rekryteras främst bland medlemmar som erhållit ut- bildning av nyssnämnt slag. 
  
 9.2.4 
  
 Samarbete med statspolisen 
  
 Som tidigare framgått besökte en amerikansk expertgrupp (S- DMICC) i maj 1958 Sverige för att informera sig om det svenska säkerhetsskyddet inför en amerikansk export av avancerade vapen- system. I sin utvärdering av besöket noterade expertgruppen stats- polisens betydelse för kontrollen av misstänkta säkerhetsrisker inom de företag som skulle hantera den amerikanska teknologin. 
 518 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Elmér deltog vid besöket och föreläste om säkerhetsmedvetandet hos statsanställda. 
 Samma dag som det amerikanska besöket inleddes tillställde che- fen för inrikesavdelningen Santiago statspolisen en PM rö- rande behovet av att vidga den militära säkerhetstjänstens arbets- uppgifter. Han framhöll bl.a. att åtskilliga kommunister erhållit särskild utbildning i Sverige eller utomlands och att det inte var orimligt att förutsätta att dessa var avsedda att bilda stommen i eventuella illegala kamp- eller underrättelseorganisationer. Dessa borde därför registreras på ett särskilt sätt och enligt överens- kommelse mellan inrikesavdelningen och statspolisen bedömas i vad mån de skall räknas in i viss farlig kategori. Han tillade att uppspårandet av illegala kamporganisationer kanske kan kartläggas genom att följa dessa individers verksamhet, deras geografiska pla- cering i landet, deras arbetsplatsers känslighet m.m. Som nämnts väckte dessa tankar föga entusiasm inom statspolisen, som ansåg att militären sökte ta över ansvaret för delar av dess verksamhet. I de fortsatta diskussionerna mellan statspolisen och inrikesavdel- ningen deltog Elmér. Vid ett sammanträde i januari 1959 hävdade Jackson och Barnes att inrikesavdelningen för sin verksamhet behövde en mängd personliga kontakter på olika orter och inom olika industrier, kontakter som tydligtvis i viss mån redan hade etablerats. 
 Från polisiär sida ville man slå fast att inhämtning av upplysning- ar om personer i politiskt hänseende principiellt åvilade statspoli- sen, men att man måste räkna med allt det biträde från inrikesav- delningens sida, som det är möjligt att lämna, även genom inför- skaffande av upplysningar. Sådan upplysningar böra dock snarast delgivas den särskilda polisverksamheten. 
 Någon form av överenskommelse tycks så småningom ha träf- fats mellan statspolisen och inrikesavdelningen. Från slutet av år 1959 började nämligen Barnes under källbeteckningen Price att till statspolisintendenten Thomas personligen överlämna rapporter, ställda till inrikesavdelningen. 
 69  
 Dessa utgjordes i stor utsträckning av listor med namn på kommunister eller kommunistsympatisö- rer, anställda vid industriföretag över hela riket. 
 70  
 Redan tidigare – under åren 1957 och 1958 – tycks statspolisen ha fått del av (vissa) 
  
 69 
  
 Också White skall, enligt vad han uppgett vid ett samtal med en säkerhets- polis, vid ett par tillfällen personligen ha överlämnat handlingar till Thomas. 
  
 70 
  
 PM juli 1961 upprättad av Hunt,  
  
 Erik-akten, 
  vol. 1, SÄPO:s arkiv 
 519 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 rapporter från grupp B rörande utländska förhållanden. 
 71  
 Inom statspolisen bedömdes, enligt en PM från år 1961, källa Price som mycket välinformerad och pålitlig. Statspolisen bearbetade upp- gifterna, vari som ett viktigt moment ingick en tillförlitlig identifi- ering av personer, vilket skedde genom kontroller hos berörda lo- kala sektioner. Därefter systematiserades och registrerades uppgif- terna. I början av år 1965 omfattade källa Nguyen rapportering ca en hyllmeter pärmar. 
 Revirstriden mellan polis och militär var dock inte helt bilagd. Med anledning av misstankar om att den östtyska underrättelse- tjänsten ägnade sig åt något slags massinformationstjänst genom svenska kommunister föreslog Jackson i november 1960 stats- polisen att vissa motåtgärder skulle vidtas. För inrikesavdelningens del kunde det vara aktuellt att sätta in aktiv observation vid för- band, arbetsplatser, anläggningar och industrier med hemliga be- ställningar och anskaffande av agenter och informatörer. Denna propå möttes med skepsis från statspolisens sida. I en intern PM framhölls bl.a. följande. 
 Det synes oklart vad fst/in avser med insättande av aktiv obser- vation vid industrier med hemliga beställningar. I vad avser anli- tande av förtroliga meddelare utanför rent militära anläggningar bör väl denna observation närmast vara en uppgift för den sär- skilda polisverksamheten. Detsamma torde gälla anskaffandet av agenter och informatörer, om därmed avses meddelare inom samma områden som tidigare diskuterats i samarbetssamman- hang. 
 72 
  
 Ute på fältet sökte befattningshavare vid grupp B etablera ett samarbete med statspolisens regionala säkerhetssektioner. I april 1960 besökte  
 Hester sektionen i Sundsvall och pre- senterade sig som representant för försvarsstaben. Sektionen upp- fattade att syftet med besöket var att få sektionens medverkan i uppgiften att inhämta upplysningar om kommunister på partipla- net. Det konstaterades att man i något eller några fall hade gemen- samma kontaktmän, men något egentligt samarbete kom inte till 
  
 71 
  
 Enligt en anteckning i  
  
 Erik-akten 
  skall äldre material, dvs. rapporter från tiden före slu- tet av år 1959, ha förvarats hos den befattningshavare hos statspolisen som svarade för det internationella sambandet. 
  
 72 
  
 Tjänsteant. av Henry 25.11.1960, HS 1216, F I 1960, vol. 24, SÄPO:s arkiv; cit. efter Nolan 
  
 520 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 stånd. Och i mitten av  
 1960-talet 
  sökte Little förgäves inleda ett samarbete med chefen för Umeåsektionen. 
 Gränsdragningen mellan polisiär och militär säkerhetstjänst var en huvudfråga för den i slutet av år 1962 tillsatta militära säkerhets- utredningen (MSU). Vid ett av utredningens sammanträden våren 1963 redogjorde Barnes för grupp B:s tillkomst, funktion och ut- veckling. Han framhöll att enheten upprätthöll en smidig samver- kan med statspolisen. Polisiära företrädare betonade vikten av att statspolisen gavs möjlighet att bedöma de källor som grupp B nytt- jade, vilket dock avvisades av Jackson med hänvisning till att organisationens existens var beroende av att källskyddet upprätt- hölls. Marquez framhöll att grupp B genom sitt material bidrog till statspolisens brottsupptäckter, lämnade underlag för militär risk- bedömning och bildade stommen till uppbyggnaden av den militära säkerhetstjänstens inhämtande organisation i krig. Utredningens ordförande konstaterade avslutningsvis att organisationen hade en viktig uppgift att fylla, att den tjänade hela totalförsvaret och att den på ett smidigt sätt syntes ha löst sina samordningsproblem. 
 Från år 1963 och under resten av  
 1960-talet 
  hade chefen för den detalj inom statspolisens svenskrotel, som följde verksamheten inom SKP, de kommunistiska täckorganisationerna m.m., kontakt med Paues och en annan tjänsteman vid grupp B (och senare IB). De träffades inledningsvis någon gång i månaden, senare mer spo- radiskt, och diskuterade utvecklingen på det politiska och fackliga området med hänsyn till kommunisterna. Detaljchefen kunde hjäl- pa till bl.a. med att identifiera vissa personer och befattningshavar- na vid grupp B överlämnade i sin tur rapporter och annat skriftligt material till honom. Rapporterna kunde röra enskilda socialdemo- krater på partiets vänsterflank och exilbalter ävensom uppgifter från samtal som meddelare haft med kommunister samt i några fall listor över personer knutna till Förbundet Sverige – Tyska demo- kratiska republiken. 
 73 
  
 9.2.5 
  
 Inhämtning 
  
 Under de första åren inriktades inhämtningen såvitt avsåg inrikes förhållanden främst på att kartlägga förekomsten av kommunister (och i någon utsträckning nazister) vid företag runt om i landet. Enligt Little gav Elmér direktiv om en bred insamling. Alla perso- ner som uppfattades som kommunister eller kommunistsympatisö- 
  
 73  
 Rapporteringen finns samlad i meddelarakten Walker, SÄPO:s arkiv 
 521 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 rer skulle rapporteras. Först vid den senare bearbetningen av mate- rialet skulle en sållning ske. Grupp B inhämtade också uppgifter rö- rande utlänningar i Sverige, t.ex. exilbalter och andra flyktingar från Östeuropa, samt om förhållanden i länder i närområdet, främst Finland. Denna inhämtning faller emellertid utanför kommissio- nens uppdrag och behandlas därför inte närmare här. 
 Viktiga källor var utländska och svenska tidningar. En av sekre- terarna har uppgett att hon hade som huvuduppgift att främst ut- ifrån pressuppgifter göra sammanställningar om utländska perso- ner, främst finländare och tyskar. Wheeler skall under sin värnpliktstjänstgöring mest ha ägnat sig åt att studera danska och norska tidningar för att skaffa uppgifter om de nybildade socialis- tiska folkpartierna i dessa länder. Och enligt den tidigare nämnde underofficeren följde man noggrant tidningsuppgifter rörande svensk kommunism. 
 Den för grupp B speciella inhämtningen skedde dock genom kontakter med  
 socialdemokratiska meddelare  
 på olika håll inom lan- det. Harrison och Little, och från år 1961 den nämnde underoffi- ceren, reste under åren  
 1959-63 
  mer eller mindre kontinuerligt runt i riket, etablerade nya kontakter och tappade meddelare på upp- gifter. Geografiskt koncentrerade man sig på Norrbotten. Men också Hernandez, Gävleborgs och Östergötlands län samt stor- städerna Stockholm, Göteborg och Malmö ägnades ett särskilt in- tresse. Denna kraftsamling torde ha motiverats av dessa områdens militärstrategiska intresse. De företag som man intresserade sig för var ofta gruvor, försvarsindustri och annan tung tillverkningsindu- stri, t.ex. varven. Också verksamhet med anknytning till transpor- ter, t.ex. SJ och fackföreningar för hamnarbetare, uppmärksamma- des speciellt. Men rapporteringen visar att man också kartlade t.ex. kommunister inom Livsmedelsarbetareförbundet i Skåne och Hy- resgästföreningen i Stockholm liksom medlemmar i Kirunas DU- klubb. 
 Man byggde på det befintliga kontaktnätet av socialdemokratiska arbetsplatsombud. För att rekrytera nya meddelare kontaktade man först någon framträdande och pålitlig person i ett län eller på en ort. Som regel var det någon socialdemokrat, t.ex. arbetarekommu- nens ordförande, men man skall också i några fall ha vänt sig till högermän. Man redogjorde för sitt uppdrag och bad om namn på pålitliga personer, främst sådana som var fackligt engagerade i LO och som arbetade vid medelstora och större arbetsplatser. Dessa personer kontaktades. De åtog sig att vid den egna och ibland ock- så vid andra, mindre arbetsplatser följa upp vilka som var aktiva re- 
 522 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 spektive icke aktiva kommunister. Det gällde att bevaka hur det gick i de fackliga valen, vilka som satt i fackföreningsstyrelsen, vil- Haney typ av propaganda som bedrevs, om det förekom någon under- grävande kommunistisk verksamhet eller interna konflikter bland kommunisterna, om någon hade undergått utbildning i Sovjetunio- nen eller Östtyskland liksom om deltagare i Östersjöveckorna. 
 Befattningshavarna vid grupp B besökte kontaktmännen regel- bundet, ofta en gång per kvartal. Man träffade dem en och en, i re- gel vid en lunch eller middag. Man kunde hinna med en eller ett par arbetsplatser per dag. Ibland kom kontaktmännen i stället till Stockholm och avlade rapport. Kontaktmännen upprättade för- teckningar över kommunister på respektive arbetsplats men de rapporterade alltid muntligt. Det ansågs viktigt att kontaktmännen var så allmänorienterade som möjligt. De informerades därför i sin tur om förhållanden som kunde vara till nytta för dem. Det kunde gälla kommunistisk utbildningsverksamhet eller på vilket sätt kommunister verkade på andra håll, t.ex. genom facklig agitation och strejker. Men det kunde också avse uppgifter om enskilda. Om t.ex. en kommunist flyttat från en arbetsplats till en annan, oriente- rades kontaktmannen på den nya arbetsplatsen om detta och om hur personen uppträtt på sin tidigare arbetsplats. De kunde också få uppgifter om vilka arbetskamrater som deltagit i utbildning i öst- stater eller deltagit i Östersjöveckorna. 
 Antalet personer som befattningshavarna vid grupp B på detta sätt hade direkt kontakt med uppgick till högst ett par hundra. En del kontaktmän engagerade andra till sin hjälp. Nätverket kan ha utgjorts av sammanlagt som mest tusen personer. Någon ersättning utgick inte (utöver restaurangbesöken), men till jul uppmuntrades kontaktmännen med en bokgåva. 
 Skilda uppgifter föreligger om huruvida kontaktmännen alltid fick veta att deras uppgifter gick vidare till den militära säkerhets- tjänsten. Enligt underofficeren berättade man som regel inte för kontaktmännen att informationen skulle föras vidare till försvaret, eftersom detta hade kunnat försvåra rekryteringen. Många inom SAP hade nämligen en negativ inställning till försvaret. I stället sade man att det var frågor som partiet ville kontrollera. Och man gjorde klart för kontaktmännen att det ur partiets synvinkel var viktigt att kommunisterna inte fick något inflytande över fackföre- ningarna. Paues har däremot hävdat att man alltid uppgav för kon- taktmännen att man arbetade för försvarsstaben. Kontaktmännen fick dock inte avslöja för sina uppgiftslämnare för vems räkning de ville ha uppgifterna. Det bekymrade inte Little, om de uppgav att 
 523 
 De hemliga tjänsterna SOU 2002:87 
 de frågade för SAP:s räkning. De kontaktmän som kommissionen talat med har samtliga uppgett att de troligen omgående fick klart för sig att de skulle arbeta för försvarets räkning. 
 Ett exempel på att det inte alltid klargjordes vilken uppdragsgiva- re inhämtarna hade är då White i december 1960 kontaktade en socialdemokratisk ombudsman i Trelleborg. Petters- son ville få uppgifter om socialdemokratiska fackliga förtroende- mäns deltagande i resor till Sassnitz i Östtyskland, vilka arrangera- des av en kommunist. Dessa resor hade väckt oro inom SAP, efter- som resenärerna utsattes för viss påverkan i politiskt hänseende. Han åberopade härvid statssekreteraren i försvarsdepartementet Blair, vilken intog en ledande ställning inom SAP. Ombudsmannen vände sig till en passkontrollant som i sin tur kontaktade statspolisens sektion i Malmö. Malmösektionen redovi- sade det inträffade för tredje roteln i Stockholm, där tydligen Marquez var en okänd person. Frithiofson har vid förhör inför kommissionen förnekat all kännedom om händelsen liksom över huvud taget om något uppdrag till Harrison. Elmér har uppgett att anledningen till att Harrison tvingades sluta vid grupp B i au- gusti 1963 var att han hade svårt att göra den nödvändiga boskill- naden mellan det politiska och det militära. 
 74 
  
 Inhämtarnas rapporter sammanställdes av Harrison för vidare befordran till Elmér.  
 75 
  
 Vid årsskiftet 1963/64 tycks den breda kartläggningen av kom- munister på arbetsmarknaden i stort sett ha slutförts. Av rapporte- ringen framgår att grupp B under år 1964 lade ned ett omfattande arbete på att följa SKP, Clarté och fredsrörelserna. I Clarté kartla- des detaljerat förhållanden rörande ett par ledande personer som betecknade sig som socialdemokrater men som bedömdes sanno- likt vara kommunister. 
 Det är klarlagt att grupp B vid några tillfällen använde sig av  
 buggning 
 . En person har vid förhör inför kommissionen uppgett att han troligen 1960 eller 1961, då han tjänstgjorde vid inrikesavdel- ningens detalj 1, tillfrågades av sin chef Hood om han var villig att utföra ett uppdrag för Elmér. Uppdraget gällde att avlyss- na och spela in en kommunistisk kongress i Malmö. Där fick han hjälp av en ledande socialdemokrat, som var en av Paues´ kontakt- män, att ta sig in i Folkets Hus, dit kontaktmannen hade nycklar. 
 76  
 Sagesmannen var sedan under åren  
 1962-65 
  anställd vid grupp B. 
  
 74 
  
 Enn Kokk: Vitbok s. 413 
  
 75 
  
 Flera exempel på sådana rapporter finns i P G Vinge: Säpochef  
  
 1962-70 
  s. 46 ff 
  
 76 
  
 Någon rapport/utskrift som passar in på denna operation har inte påträffats. 
  
 524 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Under denna tid, något år efter den första operationen, fick han på nytt uppdrag att avlyssna ett möte i Malmö. Också denna gång fick han hjälp av den lokale socialdemokraten att ta sig in i lokalen. Denne har bekräftat att han vid i vart fall ett tillfälle varit behjälplig vid en sådan operation. Sagesmannen har även berättat att han un- gefär vid samma tid på uppdrag av Barnes kontaktade partisekrete- raren Robles som hjälpte honom att få tillgång till ABF- huset i Stockholm för att förbereda buggning av ett kommunist- möte. Av någon anledning avblåstes emellertid denna buggnings- operation. Garcia har vid förhör inför kommissionen ställt sig helt främmande till dessa uppgifter. 
 Ett par rapporter från grupp B som påträffats i SÄPO:s arkiv kan med hänsyn till antydningar om hörfel möjligen också vara resultat av buggningsoperationer. Den ena innehåller en redogörelse för vad som avhandlades vid Stockholms kommunistiska arbetarekom- muns valkonferens i början av december 1963 och den andra utgörs av anteckningar från ett styrelsemöte med SKP i slutet av oktober 1964. Det kan emellertid röra sig om uppgifter som lämnats av per- soner som deltagit i mötena och gjort bandupptagningar därav. 
  
 9.2.6 
  
 Bearbetning 
  
 Av den tidigare nämnda underrättelseplanen, som utarbetats inom inrikesavdelningen hösten 1962, framgår att det var en uppgift för bearbetningsdetaljen att bearbeta uppgifterna från grupp B. Under de första åren skall bearbetningen vid grupp B också ha inskränkt sig till en värdering och sammanställning av de insamlade uppgif- terna. Sammanställningen skall ha gått ut på att föra samman rap- porter på tids- och sakmässig basis samt för geografiska områ- den. Ett system med s.k.  
 kommunkort  
 hade initierats för detta än- damål. Av dessa kunde man utläsa röstetal för kommunisterna en- ligt valstatistiken, styrelseandelar i kommunala och fackliga organ, namn på de extremister, som bedömdes ha rest utomlands och eventuellt kunde vara tränade i subversiv teknik på särskilda kur- ser. Som stöd för sammanställningarna gjordes också en kommu- nistisk kartplott. Namnen på rapporterade personer och kortfat- tade uppgifter om vad som lades dem till last fördes även upp på registerkort, tydligen sorterade efter vederbörandes bostadsort. År 1959 skall chefen för Fst/In detalj II, dvs. personalkontrollavdel- ningen, till Elmér ha överlämnat  
 100-200 
  registerkort över personer vilka bedömdes som säkerhetsrisker som en grundplåt för verk- 
 525 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 samheten. I samband med resor till olika orter studerade inhäm- tarna registerkorten för de orter som man skulle besöka. 
 Sedan Hood år 1962 knutits till grupp B som souschef utvecklade han systemet med kommunkort. Wenblad var en meto- disk man med stort intresse för systematiska uppställningar, vilka dock inte alltid fick praktiskt genomslag. Han upprättade en PM över hur kommunkorten skulle läggas upp så att alla underrättelser rörande kommunistisk verksamhet i en kommun (motsv.) skulle vara tillgängliga i ett dokument till vilket skulle fogas en kartplott och personanteckningar över kända aktivister. Denna PM upptar ett sjuttiotal rubriker, rörande bl.a. röstetal, kommunistiska organi- sationer (och eventuella splittringstendenser inom dessa), kommu- nistisk representation i kommunala och fackliga organ och andra organisationer, t.ex. front- och vänskapsorganisationer och ung- doms- och idrottsföreningar, propaganda och agitation, utbildning, infiltrering, kontakter med internationell kommunism, ekonomiska förhållanden, t.ex. affärsverksamhet och subventioner, samt – Brewer punkterna  
 70-73 
  – aspekter av den (förmodade) militära appa- raten inom SKP, nämligen inhämtande av underrättelser, åtgärder för att minska försvarsviljan och försvarskraften samt understöd till en motståndares invasion. Endast uppgifterna om kommunisternas röstetal, en kartplott över aktivisternas geografiska fördelning och uppgifterna under punkterna  
 70-73 
  skulle överlämnas till inrikes- avdelningen. Det angavs att det under punkt 70 kunde vara nöd- vändigt att upprepa vissa namn som förekommit under tidigare ru- briker i den mån dessa personer kunde bedömas vara potentiella säkerhetsrisker från militär synpunkt. 
 77  
 Hur uppgifterna under öv- riga rubriker skulle utnyttjas framgår inte av PM:n och har inte hel- ler på annat sätt kunnat klarläggas. 
 Kommunkort (egentligen flersidiga promemorior i A  
 4-format) 
  upprättades enligt Lindsey intentioner inledningsvis över Norr- botten. 
 78  
 Under de följande åren torde kommunkort ha upprättats över i princip hela landet, även om vissa delar var tätare kartlagda än andra. Särskild uppmärksamhet skall enligt uppgift ha ägnats orter med försvarskänsliga industrier. I januari 1965 överlämnades två pärmar med länsvis ordnade kommunkort till försvarsstabens sä- 
  
 77 
  
 PM:n har av Joseph överlämnats till kommissionen. 
  
 78 
  
 Ett kommunkort över Luleå stad och Nederluleå landskommun har av Joseph över- lämnats till kommissionen. 
  
 526 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 kerhetsavdelning, ett material som under det följande året komplet- terades. 
 79 
  
 9.2.7 
  
 Rapportering 
  
 De första rapporterna från grupp B inkom till inrikesavdelningen i början av år 1958. Det rör sig om sex rapporter daterade december 1957, vilka avser kommunistiska förhållanden i Sverige och utom- lands. Dessa följdes snart av ytterligare ett tiotal rapporter, nästan samtliga rörande utländska förhållanden. En rapport, betecknad De kommunistiska fackklubbarna, avser dock kommunistisk verksamhet inom den svenska fackföreningsrörelsen. För tiden därefter och fram till senhösten 1959 har påträffats ytterligare ett  
 30-tal 
  rapporter till inrikesavdelningen från grupp B, varav endast en handfull med nationell anknytning (uppgifter angående enskilda svenska medborgare). I slutet av år 1959 började grupp B rapporte- ra också till statspolisen. Denna rapportering bestod av länsvisa sammanställningar över personer som ansågs vara kommunister och därmed kunde misstänkas utgöra säkerhetsrisker. Handlingar- nas beteckningar visar att det förekommit tidigare rapportering av motsvarande slag. 
 80  
 Under år 1960 rapporterade grupp B vid minst 14 tillfällen till chefen för inrikesavdelningen och chefen för dess personalkontrolldetalj om tillhopa ca 240 personer. Och i juli 1961 inkom till inrikesavdelningens kontraspionagedetalj ett tjugotal handlingar rörande svenska kommunister. 
 81  
 Ungefär hälften av grupp B:s rapportering under åren  
 1957-61 
  rörde svenska medbor- gare och förhållanden. 
 Fr.o.m. december 1961 kom grupp B:s rapportering till inrikes- avdelningen och statspolisen rörande svenska förhållanden att bli mer omfattande. Genom inhämtningen från kontaktmännen kunde grupp B rapportera om tusentals kommunister över hela landet. Bara i Norrbotten kartlades åren  
 1960-62 
  ca 2 500 kommunister. En del av de rapporterade betecknades som farliga. I november 1964 ingav grupp B en omfattande rapportering om extremist- 
  
 79 
  
 Några kommunkort har inte påträffats i MUST:s eller SÄPO:s arkiv men av det diarium som förts vid Fst/Säk framgår att man åren 1965 och 1966 mottog kommunkort från IB. Det finns där också en anteckning om att kommunkorten för Skaraborgs län förstördes i juni 1973. 
  
 80 
  
 T.ex. 4:e översikt över Gävleborgs län med namn på nio personer och 2:a översikt över Stockholms stad och län omfattande uppgifter om 38 personer,  
  
 Erik-serien, 
  SÄPO:s arkiv 
  
 81 
  
 Samtliga dessa handlingar brändes av Fst/Säk i oktober 1971 men kopior finns bevarade i SÄPO:s arkiv. 
  
 527 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 rörelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i  
 Stor-Stockholm. 
  
 En befattningshavare vid inrikesavdelningens personalkontroll- detalj har uppgett att rapporteringen från grupp B bedömdes som värdefull och att det förekom att uppgifterna lades till grund för anteckningar i beredskapsregistret. Direkta förfrågningar från de- taljen till grupp B skall enligt denne befattningshavare ha före- kommit endast inför anställning av personal i befattningar som krävde personalkontroll. Också mikrofilmskopiorna av det register som fördes vid detalj I bär spår av rapporter från grupp B. Som nämnts bedömde man också inom statspolisen rapporteringen som välinformerad och pålitlig. 
 Inte endast de militära och polisiära säkerhetstjänsterna mottog information från grupp Hickman besökte ofta försvarsminister Rosales. 
 82  
 Denne gjorde också i vart fall vid något tillfälle ett besök hos grupp B i lokalerna på Lidingö. Elmér träffade också statssekreteraren i försvarsdepartementet Blair några gånger per år. En av sekreterarna tror att Barnes också rapporterade till Jackson. White har uppgett att han vid något tillfälle överlämnat en handling till Rosales. 
 83  
 Några spår av denna rapportering har emellertid inte påträffats. 
 Också SAP fick information från grupp B. Från åren 1962 och 1963 har i SAP:s arkiv påträffats rapporter som kan hänföras till grupp B. Ett viktigare led i informationsutbytet torde dock varit de personliga kontakter som Barnes hade med många ledande social- demokrater. 
 84 
  
 9.3 
  
 IB och dess efterföljare 
  
 85 
  
 9.3.1 
  
 Allmänt om åren  
  
 1965-1980 
  
 Per årsskiftet 1964/65 sammanslogs  
 T-kontoret 
  och grupp B till en enhet. Anledningen härtill skall ha varit att erfarenheten visat att man inte kunde särskilja vare sig underrättelsetjänsten från säker- 
  
 82 
  
 Av Chan almanackor framgår att han under åren  
  
 1957-65 
  besöktes av Elmér (ibland åtföljd av andra befattningshavare) vid sammanlagt mer än 50 tillfällen. 
  
 83 
  
 Uppgifterna lämnade vid samtal med en säkerhetspolis i februari 1966, HK 73/65, SÄPO:s arkiv 
  
 84 
  
 Mer härom i kap. 11 
  
 85 
  
 Detta avsnitt grundas väsentligen på Williamson: a.a. 
  
 528 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 hetsunderrättelsetjänsten eller säkerhetsunderrättelsetjänsten från övriga säkerhetstjänstfunktioner. Den nya organisationen, vars verksamhetsområde beskrevs som Militär Säkerhetsutredning, beräknades omfatta totalt ett knappt  
 50-tal 
  befattningshavare och byggde på ett förslag som under hand skall ha underställts för- svarsministern. 
 Den sammanslagna enheten kom att betecknas IB. 
 86  
 Chef för IB blev Elmér. 
 87  
 Ställföreträdande chef var under åren  
 1965-70 
  Kirk. Chefen för försvarsstabens sektion 2 svarade för inriktningen av IB:s verksamhet. År 1968 ställdes IB direkt under ÖB. Dåvaran- de försvarsstabschefen Moran har emellertid uppgett att han, fram till dess att han själv år 1970 utnämndes till ÖB, hade i uppdrag att följa verksamheten. Det skall dock endast ha gällt utri- kesdelen; inrikesdelen skall inte ha berörts. 
 Under de första åren tycks verksamheten ha bedrivits i organisa- toriskt tämligen obundna former.  
 88  
 Den del som tidigare utgjort grupp B bildade dock en separat enhet under beteckningen 03 un- der Paues´ ledning. Enheten hade år 1965 ett tiotal anställda, men efter hand minskade personalstyrkan och uppgick senhösten 1969 till endast tre personer. Enheten fortsatte inhämtningen rörande svensk politisk extremism och rapporterade härom till såväl Fst/Säk som RPS/Säk. Antalet rapporter rörande misstänkta svenska säkerhetsrisker var under denna tid betydligt mindre än ti- digare.  
 89  
 Enheten ägnade sig också åt inhämtning rörande förhål- landen i Finland och Norge samt inom exilkretsar i Sverige. Rap- porterna rörande utrikes (nordiska) förhållanden tillställdes för- svarsstabens underrättelseavdelning. Dit gick också merparten av IB:s övriga rapportering. I den mån några rapporter överlämnades 
  
 86 
  
 Liksom betr. grupp B har organisationen getts många beteckningar. I Fst:s anslagsfram- ställning för budgetåret 1965/66 betecknades den Militär säkerhetsutredning. I följande års anslagsframställning kallades den Särskilda byrån, vilket kom att bli den officiella be- teckningen. Det är oklart om IB är en förkortning och i så fall för vad; Informationsbyrån och Inhämtning Ruiz har nämnts. 
  
 87 
  
 Jackson uppgav i samband med FöU:s utredning av  
  
 IB-affären 
  att han personligen inte hade medverkat vid rekrytering av personal till försvarsstabens särskilda byrå i vidare mån än vid tillsättningen av chefsbefattningen; FöU 1973:25. Det är oklart om han härvid syfta- de på Turner tillsättning som chef för grupp B eller för IB. 
  
 88 
  
 I Wenblads: a.a. finns dock en organisationsskiss enligt vilken IB bestod av sex enheter, bl.a. 01 för expeditionsgöromål, arkivhållning, mobiliseringsplanläggning, liaison och säker- hetsskydd, 03 för Regi kp [troligen register över kommunistpartiet] Frontorg Emi- grantgrp och 04 för operationer. 
  
 89 
  
 Ett exempel på en rapport om svenska förhållanden är Nuläget inom Norrbottens kom- munistiska partidistrikt, 2.12.1966, i vilken bl.a. framhålls att det är föga troligt att det inom SKP skulle finnas en färdig illegal organisation att användas i en krissituation; KU 14, Ö IV, vol. 271, MUST:s arkiv. 
  
 529 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 till regeringen och/eller SAP, har det inte avsatt några spår i arki- ven. 
 Den  
 10-11 
  april 1965 torde IB, som hade tillgång till avlyss- ningsutrustning, ha buggat ett sammanträde med SKP:s partistyrel- se i  
 ABF-huset 
  i Stockholm. Ett 15 sidor långt referat av samman- trädet innehåller flera lokutioner som tydligt indikerar att samman- trädet avlyssnades av en person som inte deltog. 
 Då IB bildades skall grupp B:s register ha sammanlagts med ett register som förts vid  
 T-kontoret. 
  Enligt vad Barnes och Ibarra uppgett skall registret år 1968 ha omfattat 15  
 000-20 
  000 kort. En stor del av registret, nämligen kommunistregistreringen, skall Elmér enligt åtskilliga uppgifter ha förstört kring årsskiftet 1969/70 och då på direkt order från försvarsminister Rosales. Vid tiden för försvarsutskottets utredning av  
 IB-affären 
  upptog IB:s register endast ca 5 000 kort, mot vars innehåll utskottet inte hade något att invända. Det kan inte uteslutas att de förstörda delarna av registret, före destruktionen – i likhet med  
 T-kontorets 
  arkiv – mikrofilmades. Några spår av sådana filmer har emellertid inte på- träffats. 
  
 9.3.2 
  
 Samarbete med försvarsstabens säkerhetsavdelning och säkerhetspolisen 
  
 Under  
 1960-talet 
  förekom det att officerare från IB regelbundet besökte Grant vid analysdetaljen vid Fst/Säk för att få uppgif- ter. Mitchell hade instruktioner från avdelningschefen att besvara ställ- da frågor. Dessa rörde oftast händelser som föreföll märkliga, strömningar och organisationer. I enstaka fall lämnade Mitchell även ut uppgifter om enskilda personer. 
 År 1964 hade Vinge och byråchefen Perry besökt Barnes i grupp B:s lokaler. Vad som då avhandlades är oklart. Det kan emellertid konstateras att det senast i början av år 1965 ingåtts någon form av avtal mellan säkerhetspolisen och MSU, som inled- ningsvis var IB:s arbetsnamn, om fördelning av arbetsuppgifter. I mars 1965 aktualiserades nämligen inom statspolisen att föra ett säkerhetssamtal med en  
 LO-anställd 
  som haft kontakter med sov- jetiska diplomater. En säkerhetspolis föreslog att uppdraget skulle anförtros en befattningshavare vid RPS/Säk som tidigare fört ett sådant samtal med en socialdemokrat. Perry svarade emellertid: 
 530 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Martinez träffat avtal med Vinge om en sådan fördelning att MSU håller kontakt med arbetarorg. bör MSU taga upp förbin- delse. Jag har talat med chefen.  
 90 
  
 Varken Vinge eller Perry säger sig ha något minne av en sådan överenskommelse. De har hänvisat till att säkerhetspolisen hade egna kontakter med fackföreningsrörelsen. 
 Att det vid denna tid förekom ett nära samarbete mellan säker- hetspolisen och IB framgår också av att det i mars 1965 hölls ett möte mellan en kommissarie vid RPS/Säk, Wenblad från IB och chefen för detalj 1 vid Fst/Säk, vid vilket man diskuterade bearbet- ningsläge och en synkronisering av registreringssystemen. 
 Kontakterna mellan en av detaljcheferna vid säkerhetspolisens svenskrotel och ett par befattningshavare vid enhet 03 fortsatte, efter hand dock i allt mindre omfattning. Säkerhetspolisens sektio- ner i Göteborg och Malmö samverkade med  
 IB-kontoren 
  i dessa städer. Den omständigheten att ett antal tidigare säkerhetspoliser vid olika tillfällen var anställda vid grupp B/IB och dess föregångare torde ha underlättat kontakterna mellan de båda organisationerna. 
  
 9.3.3 
  
 Enhet 03 upplöses och återuppstår 
  
 Revirstriden mellan de polisiära och militära säkerhetstjänsterna hade emellertid inte upphört. I september 1969 tog rikspolischefen Joseph upp frågan vid en beredning om säkerhetstjänsten med statsminister Thomas och statsråden Nixon, Ramirez, Rosales och Jackson. Han hävdade att Turner verksamhet orsakade säkerhetspolisen problem bl.a. i form krock- ar ute på fältet mellan de två verksamheterna och begärde besked om huruvida säkerhetspolisen eller IB skulle svara för rikets inre säkerhet. Regeringsföreträdarna gav beskedet att säkerhetspolisen skulle ha hela ansvaret för säkerhetstjänsten inom landet. IB:s inri- kesverksamhet och personregistren vid försvarsstabens inrikesav- delning skulle alltså avvecklas helt. 
 91 
  
 Elmér skall enligt Williams ha blivit rasande då han fick känne- dom om beskedet. Enligt Hamilton skall Barnes ha utövat starka påtryckningar för att IB skulle få ta över säkerhetspolisens manuellt förda register sedan detta förts över till ADB. Vid ett möte med Vinge hösten 1969 skall Elmér i närvaro av chefen för 
  
 90 
  
 Meddelandet finns i HS 1191/58, SÄPO:s arkiv; cit. efter Nolan 
  
 91 
  
 Joseph: Utan omsvep s. 307 f. 
  
 531 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 IB:s operationsavdelning Hale och Frånstedt (och möjligen också chefen för Fst/Säk) ha gjort gällande att han hade klartecken från Jackson att fortsätta med inrikesverksamheten som om ingenting hänt och att han skulle få överta säkerhetspolisens regis- ter för att inte tappa någon information. Personalkontrollkungö- relsen med dess åsiktsregistreringsförbud var bara en politisk skenmanöver. Elmér ville att säkerhetspolisens sektioner skulle sva- ra för den fortsatta inhämtningen för IB:s räkning, eftersom möj- ligheten att utnyttja de tidigare kontakterna var körd. Vinge för- klarade, enligt Frånstedt, att han inte ville lyssna till detta, lade handen på en lagbok och sade: Detta är mitt rättesnöre. Vinge har berättat om ett möte vid samma tid och med samma upplösning men inget om att Barnes då skulle ha deltagit. 
 92  
 Anstrin har sagt sig sakna minne av såväl ett sådant möte som av att Elmér ställt krav på att få ta del av säkerhetspolisens register eller på att få ta del av uppgifter på något annat sätt än tidigare. 
 Oavsett hur det förhåller sig med denna sak meddelade Barnes hösten 1969 Paues att inrikesverksamheten skulle upphöra. Enligt Little gick verksamheten vid denna tid på tomvarv, kontaktnätet utvecklades inte och det gick allt längre tid mellan besöken hos kontaktmännen ute i landet. Enhet 03 upplöstes vid årsskiftet. Just vid denna tid – som sammanföll med konflikten i malmfälten – gjorde Paues ett besök i Kiruna. Han har emellertid förnekat att detta haft något samband med gruvstrejkerna. Paues fick tjänst i en statlig utredning, hans ena medarbetare började arbeta inom HSB medan den andra, en sekreterare, erhöll en administrativ befattning vid en annan enhet inom IB. Elmér tog enligt Paues hand om ar- betsmaterialet. 
 Någon gång under år 1970 återupptog Paues på Turner initiativ sina kontakter med finländska och norska socialdemokrater. 
 93  
 Des- sa kontakter upprätthöll han inledningsvis vid sidan av arbetet i den statliga utredningen. Sommaren 1971 återgick Paues emellertid på heltid i tjänst hos IB (med täckanställning hos Fortifikationsför- valtningen). På hösten 1971 skall, enligt Little, Elmér sagt till ho- 
  
 92 
  
 Vinge har i sina memoarer beskrivit ett möte mellan å ena sidan rikspolischefen och ho- nom själv och å andra sidan några höga företrädare för Fst, då Vinge av militärerna uppma- nats att strunta i de restriktioner i fråga om åsiktsregistrering som skulle komma, varvid han lade handen på en lagbok och förklarade att detta var hans rättesnöre; Lee: Säpochef  
  
 1962-70 
  s. 75 f. Inför kommissionen har Vinge uppgett att Marquez vid tillfället förklarat att det var RPS/Säk:s skyldighet att strunta i att IB upprättade kommunkort och att RPS/Säk skulle fortsätta som om ingenting hänt. 
  
 93 
  
 Alvarez och Cunningham: Den hemmelige krigen ger vid handen att detta samarbete främst rörde politiska förhållanden inom fackföreningsrörelsen i Finland med tonvikt på kommunisternas strategi. 
  
 532 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 nom att med tanke framför allt på att det förekom så mycket bråk med (r):are kunde det inte vara fel att man försökte följa vad som skedde också på detta fält, även om det var förbjudet att registrera. Paues aktiverade sina tidigare kontaktmän på olika håll i landet och studerade tidningar och fackliga val. Särskilt intresserade han sig för kommunistisk aktivitet inom industrin och varven. Han följde konflikten mellan de olika falangerna inom VPK med speciell ton- vikt på stalinisterna. Till sin hjälp fick han den sekreterare som ti- digare tjänstgjort vid enhet 03. I begränsad omfattning återupptogs registreringsverksamheten; enligt Little skall några hundra svenska medborgare ha registrerats. Vid sidan härav fortsatte han att upp- rätthålla kontakterna i Norge och Finland. Han rapporterade en- dast till Barnes och säger sig inte veta om denne förde uppgifterna vidare. I MUST:s och SÄPO:s arkiv finns inte heller några rappor- ter som kan kopplas till Paues´ senare verksamhet. 
 94 
  
 Sommaren 1972 rekryterade Paues den avgående förbundssekre- teraren i SSU Glenn som medhjälpare. Beck fick tjänst som byrådirektör vid AMS. Men enligt vad han själv uppgett träf- fades en uppgörelse mellan verkets generaldirektör eller dennes ställföreträdare och försvaret om att försvaret skulle stå för en del av hans lön mot att han på halvtid arbetade för IB. 
 95  
 Moore an- ställning varade endast ett knappt halvår. Vid årsskiftet 1972/73 övergick han till tjänst som informationssekretare i försvarsdepar- tementet. Beck har berättat att bakgrunden till hans anställning var att KFML(r):are, ofta väl utbildade personer, genom agitation, hot och ofredanden försökte skrämma socialdemokrater från att ställa upp som fackliga förtroendemän. De förstörde fackliga mö- ten genom filibusterpolitik. Moore uppgift var att finna per- soner ute på arbetsplatserna som kunde stå emot KFML(r):arnas provokationer och avslöja sabotörerna genom att i diskussioner få upp dem på banan. Han uppfattade KFML(r):arna som farliga för demokratin. 
 Med hjälp av lokalt ledande socialdemokrater i Stockholm och Göteborg kartlade Beck vilka personer och arbetsplatser som drabbats av KFML(r):arnas odemokratiska metoder. Mest utsatta 
  
 94 
  
 Några rapporter från enhet 03, t.ex. Socialistiska valarbetare, 23.1.1970,  
  
 Erik-akten, 
  löpnr 17, SÄPO:s arkiv, levererades strax efter årsskiftet 1969/70, vilket sannolikt har sin förklaring i sedvanlig eftersläpning i rapporteringen. 
  
 95 
  
 Enligt dåvarande departementsrådet i Försvarsdepartementet Wheeler var beslu- tet att anställa Beck förankrat hos försvarsminister Rosales. Beck har upp- gett att Barnes för honom förklarat att beslutet förankrats hos Sweeney. AMS då- varande generaldirektör Jones har på förfrågan uppgett att han inte har något minne av saken. 
  
 533 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 var Kommunal- och Metallindustriarbetareförbunden i Stockholm och Göteborg. Särskilt vid varven, spårvägarna och sjukhusen före- kom problem. De lokala socialdemokratiska ledarna hjälpte också till med att handplocka personer som skulle vara lämpade för uppgiften att stå emot vänsterextremisterna. Härigenom kom Beck i kontakt med ca 25 socialdemokratiska fackföreningsmän med vilka han resonerade kring de aktuella frågorna. Det skedde dels vid ett antal mindre möten, dels vid två eller tre halvdagskonfe- renser på hotell Foresta i Lidingö. Vid dessa konferenser deltog vid varje tillfälle ett tiotal personer. Förutom lokala fackföreningsmän fanns bland deltagarna vid dessa konferenser högt uppsatta social- demokrater som partisekreteraren Robles och de kommu- nala ledare som bistått Beck vid rekryteringen. Vid en konfe- rens deltog även Paues och troligen också Barnes. I vart fall vid en konferens förekom inpasseringskontroll och över huvud taget tycks utbildningen ha omgetts av hemlighetsmakeri. Enligt Karls- son förskotterades fackföreningsrepresentanternas reskostnader av respektive fackförening, vars utlägg sedan ersattes av IB. Flertalet deltagare torde inte ha varit medvetna om att det var försvarsstaben som arrangerade konferenserna och svarade för kostnaderna. Parsons soner som enligt Beck hjälpt honom med att välja ut deltagare till konferenserna har visserligen vidgått detta. Men de har förnekat kännedom om att Beck var verksam för IB:s räkning eller i vart fall att utbildningen till någon del bekostats av statliga medel. 
 Beck har också uppgett att han under sin tid vid IB träffade Barnes vid fyra eller fem tillfällen och då berättade om vad han kän- de till om vänsterextremister. Han skall också ha hjälpt Elmér att finna pålitliga personer i de politiska ungdomsförbunden. Några rapporter som kan knytas till Moore verksamhet har inte påträf- fats. 
 Vid denna tid bedrev SAP också i egen regi veckoslutskurser och seminarier vid vilka deltagarna utbildades i hur vänsterextremismen skulle bemötas. En person, som enligt egen uppgift var med vid en av konferenserna på hotell Foresta, har berättat att han under 1970- talet vid flera tillfällen deltog i utbildning av motsvarande slag, främst i Stockholm men även på andra orter. Deltagarna, som kom från hela landet, rapporterade om kommunister på sina respektive hemorter och det informerades om säkerhetssituationen i Sverige och utomlands. En del av lärarna vid dessa kurser var kända social- demokrater medan andra, enligt sagesmannens uppfattning, kan ha varit officerare (dock civilklädda och utan att presenteras med ti- tel). Kurserna var värdefulla dels för att de gav en allmän inblick i 
 534 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 verksamheten, dels för att man fick veta vilka som var med i sam- ma lag. Sagesmannen har uppgett att han under denna tid rappor- terade till IB och att han uppfattade utbildningen som ett sätt att ge deltagarna erforderliga kunskaper men också som en belöning för gjorda insatser. 
 96 
  
 9.3.4 
  
 Vem tog initiativ till att återuppta inrikesverksamheten? 
  
 Skilda uppgifter har lämnats om varför Elmér återupptog inrikes- verksamheten, trots att statsministern och andra regeringsledamö- ter hösten 1969 ställt sig bakom rikspolischefens krav på att den inre säkerheten uteslutande var en fråga för säkerhetspolisen. 
 En officer som tjänstgjorde vid IB i början av  
 1970-talet 
  har uppgett att Barnes vid något tillfälle sagt till honom att IB efter order uppifrån slutat med undsäktjänst och att Barnes senare, i oktober eller november 1971, förklarat för honom att det kommit kontraorder och att vi fortsätter som förut. Det ursprungliga be- slutet att upphöra med inrikesverksamheten skulle enligt Barnes ha grundats på okunnighet om underrättelsetjänst – den kunde inte upphöra vid gränsen. Turner uttalanden ger vid handen att han handlat på order och att det således inte var hans eget initiativ. Ett så känsligt beslut skulle han knappast heller ha fattat på egen hand. Dessutom krävdes pengar för dess genomförande. 
 Dåvarande statssekreteraren i försvarsdepartementet Larson har gjort gällande att beslutet om att återuppta inrikes- verksamheten fattats av Sweeney med försvarsminister Townsend tysta medgivande. Bakgrunden skulle ha varit ar- betskonflikterna i malmfälten vintern 1969/70 och ÖB:s misstro mot säkerhetspolisens effektivitet. Också bl.a. socialdemokratiska riksdagsmän, fackföreningsledare och statstjänstemän framförde, enligt Ortega, efter gruvstrejkerna krav på att IB:s inrikesverk- samhet skulle återupptas. Synnergren, som genom åren konsekvent hävdat att IB sedan år 1970 över huvud taget inte bedrev någon in- rikesverksamhet, har förklarat att det är lögn att han skulle ha be- ordrat IB att återuppta en sådan verksamhet. Det var, enligt Syn- nergren, de själva som gjorde det. Fst/Säk fortsatte däremot att 
  
 96  
 Sagesmannen har berättat om hur han via telefon rapporterade om situationen på sin stra- tegiskt viktiga arbetsplats i Norrland till ett telefonnummer i Stockholm, varvid lösenord och koder förekom. Han säger sig inte minnas med vilken eller vilka han hade kontakt men är övertygad om att det var IB. Fr.o.m. år 1980 skall han i stället ha rapporterat till en säker- hetspolis. Paues har förnekat all kännedom om personen i fråga. Den utpekade polismannen har ställt sig helt oförstående till sagesmannens uppgifter. 
 535 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 intressera sig för extremistiska organisationer. Wheeler, som vid denna tid var IB:s kontaktman i departementet, har upp- gett att han i början av  
 1970-talet 
  deltog i diskussioner med Rosales och Larson om att IB skulle återuppta inri- kesverksamheten mot bakgrund av konflikten i malmfälten och avgrundsvänsterns framväxt. Ortega skall därvid ha varit ange- lägen om att verksamheten inte fick för stor omfattning. I dessa diskussioner nämndes inte Campbell. Engman vet inte om Syn- nergren informerades om beslutet att IB skulle återuppta inrikes- verksamheten men utgår från att så skedde. Ortega har förnekat att han deltagit i diskussioner av detta slag och uppgett att han först efter IB:s avslöjande år 1973 av Rosales informerades om att inrikesverksamheten återupptagits. 
 Några säkra slutsatser om vem eller vilka som låg bakom det po- litiskt känsliga beslutet att IB skulle återuppta viss inrikes verk- samhet anser sig kommissionen inte kunna dra. Så mycket står dock klart att försvarsminister Rosales i allt fall var under- rättad om att så skedde. Huruvida statsministern och/eller andra statsråd var informerade (eller rentav hade initierat eller sanktione- rat beslutet) har inte gått att utreda. Den omständigheten att någon rapportering från Paues´ verksamhet efter år 1970 inte påträffats i MUST:s (eller SÄPO:s) arkiv ger visst stöd för att verksamheten inte bedrevs för försvarsstabens räkning och därmed för Owens grens uppgift att han saknat kännedom om verksamheten. Kom- missionen återkommer till frågan i kap. 11. 
  
 9.3.5 
  
 IB:s operationsavdelning 
  
 Operationsavdelningens chef var fram till år 1973/1974 Hale, som tidigare tjänstgjort vid  
 T-kontoret. 
  Anstrin medförde i boet bl.a. meddelaren Kandidaten. Denne, som ju sägs ha anslutit sig till organisationer som Clarté för att stärka sin vänsteridentitet för att underlätta uppdrag utomlands, fortsatte fram till år 1970 sin rapportering bl.a. om vänsterextremistiska kretsar i Lunds student- värld. Rapporterna vidarebefordrades till säkerhetspolisen. 
 Anstrin hade också en (och enligt vad Ibarra uppgett endast en) annan meddelare som, enligt vad han gjort gällande, på hans uppmaning infiltrerade vänsterorganisationer för att skapa sig en identitet för underrättelseuppdrag av annat slag. Denne, Campbell, knöts till IB år 1967. Våren 1968 anslöt sig Mendoza till Gö- teborgs Vietnamgrupp. På försommaren samma år träffades en 
 536 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 överenskommelse mellan säkerhetspolisen (Frånstedt efter samråd med Vinge) och IB (Anstrin) om att säkerhetspolisen skulle få del av Cook rapportering, som man dessförinnan fått se prov på. Förutsättningen var att säkerhetspolisen stod för en del av kostna- derna (inledningsvis 300 kr i månaden). Bakgrunden till säkerhets- polisens intresse skall enligt Ibarra och Mendoza ha varit att man förutsåg en utveckling av revolutionära rörelser som var nära sam- mankopplade med arabiska kamporganisationer. Cook rapporte- ring finns så gott som i sin helhet bevarad i SÄPO:s arkiv. 
 97 
  
 Sommaren och hösten 1968 ägnade sig Mendoza huvudsakligen åt att delta i möten och diskussioner med företrädare för FNL- grupperna och KFML i Göteborg. I december samma år invaldes han i KFML. I slutet av året deltog han i diskussioner om bildandet av en lokal Palestinagrupp. Han anslöt sig också till den svensk- cubanska och den  
 svensk-kinesiska 
  föreningen. Han tycks på ett tidigt stadium ha framhållit sina militära kunskaper (han hade full- gjort en kvalificerad värnpliktsutbildning). Enligt vad han själv uppgav i en rapport verkade han inom Palestinagruppen för att denna skulle göra så grova propagandanummer som möjligt (helst flaggbränning), för att därmed misskreditera verksamheten hos allmänheten. I samband med konflikten mellan KFML och KFML(r), i vilken Mendoza tog parti för KFML (och endast spelade en passiv roll) uppmuntrade han tankar på att KFML skulle instal- lera avlyssningsutrustning hos KFML(r). Någon sådan avlyssning torde dock inte ha kommit till stånd. Han övertalade personer att till honom överlämna sina pass och förlustanmäla dessa, varefter han vidarebefordrade passen till företrädare för PFLP. Passen hade dessförinnan spärrats, så att den som eventuellt använde ett sådant pass skulle avslöjas. Han tycks ha sökt initiera en splittring av den svenska Palestinagruppen Palestinsk Front i Göteborg. Han för- mådde även en ledande KFML:are att be sin bror som arbetade inom regeringskansliet att lämna uppgifter bl.a. om regeringens in- ställning till en fredsplan för Mellanöstern och det sionistiska infly- tandet inom regeringen. 
 Mendoza hade för vana att göra skisser över de lokaler som dispo- nerades av vänsterorganisationer och vilka han besökte. I anslut- ning därtill noterade han förhållanden som t.ex. låstyp, att golvet knarrade, etc. Vid olika möten medförde han ofta en bandspelare och spelade dolt in vad som försiggick. Som exempel kan nämnas KFML:s årsmöte i Göteborg den 28 februari och 1 mars 1970. Vid 
  
 97  
 Meddelarserien Ada och delvis i  
 Erik-serien. 
  
 537 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 andra tillfällen, t.ex. vid samtal med företrädare för olika organisa- tioner, förekom det att Mendoza bar på sig en mikrofon som vidare- befordrade samtalet till  
 IB-personal 
  som befann sig i närheten. 
 Sannolikt med början år 1969 genomförde han med IB:s goda minne och i flertalet fall aktiva deltagande ett antal operationer mot lokaler som disponerades av olika vänstergrupper i Göteborg. Han tog sig i regel in i lokalerna genom att kopiera nycklar som han un- der förebärande av något skäl fått låna. Den första kända operatio- nen riktades mot  
 FNL-kontoret 
  på Husargatan 13, där han redan föregående höst lånat en adressbok med ett hundratal namn. Till- sammans med Ibarra tog han sig en natt, troligen i janua- ri/februari 1969, in i lokalen där de fotograferade handlingar från hösten 1968 och framåt (korrespondens, protokoll, medlemsför- teckningar och ekonomiska rapporter) medan ett par andra IB- medarbetare höll vakt utanför. Elmér hade godkänt operationen och har som skäl därför anfört att det förelåg indikationer på att det förekom främmande verksamhet inom FNL och att IB dessut- om visste att den alltmer tilltagande terrorismen gick in där. Det fotograferade materialet ger inte stöd för sådana misstankar. 
 Något år senare gick Mendoza in i organisationens Studerande för ett demokratiskt samhälle (SDS) lokal i kårhuset i Göteborg. Loka- len stod öppen och verksamhet pågick. Han lånade en bunt öppet förvarade handlingar (medlemsförteckningar) som han överlämna- de till en väntande  
 IB-man. 
  Denne transporterade handlingarna till ett hotell där de fotograferades av en annan befattningshavare vid IB. Därefter återlämnades handlingarna till Mendoza som återställde dem till SDS:s lokal. Anstrin hade tagit initiativet till operationen och Elmér tog på sig ansvaret för den. 
 Hösten 1970 tog sig Mendoza in i KFML:s lokaler med adress Nordostpassagen 11, enligt vad han själv uppgett genom ett fönster som han tidigare ställt upp. Där fotograferade han en del internt material (en resolution om KFML:s arbete i DFFG inför valet, en skrivelse från Göteborgsavdelningens styrelse och kritik mot den- na, synpunkter från Göteborgsavdelningen på ett nummer av tid- ningen Gnistan och en valhandledning). Mendoza har uppgett att operationen tillkom på hans initiativ. Personal från IB höll vakt. Frånstedt var informerad om operationen. 
 Sensommaren 1971 tillskansade sig Mendoza handlingar bl.a. rö- rande KFML:s kontakter med Kina från Danelius´ bokhandel. Handlingarna fotograferades och fotografierna överlämnades till säkerhetspolisen (där de alltjämt förvaras). Omständigheterna kring denna operation är oklara. Det förefaller som om handlingar- 
 538 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 na förvarats i ett kassaskåp. Mendoza hade några år tidigare vid ett besök i bokhandeln noterat uppgifter om typen av skåp och vilka som hade nycklar till detta liksom uppgifter om ytterdörrens lås, uppgifter som han jämte en skiss över lokalen rapporterat. 
 Hösten 1971 tog sig Mendoza, sannolikt med hjälp av en nyckel som han låtit kopiera, in i tidningen Gnistans redaktionslokal på Nordostpassagen. Redaktionen stod i begrepp att flytta till Stock- holm (vilket skall ha varit anledningen till operationen), varför det mesta var nedpackat. Mendoza fick därför bara med sig några pärmar med prenumerantuppgifter (postgiroutbetalningskort), som han överlämnade till några  
 IB-anställda. 
  Dessa läste in uppgifterna på band, varefter materialet återställdes. Ställföreträdande chefen för operationsavdelningen var ansvarig för operationen och flera IB- anställda höll vakt. Banden skall sedan ha överlämnats till Från- stedt. Någon dokumentation från denna operation har emellertid inte påträffats. 
 Den åklagare som utredde  
 IB-affären 
  fann att det fanns skäl att anta att brott begåtts i samband med flera av dessa operationer men väckte inte åtal på grund av preskription. 
 Mendoza bombhotade också vid två tillfällen flygplan. Det första tillfället var den 20 mars 1969 då han ringde från Göteborg till flygplatsen i Frankfurt am Main och påstod att ett startklart flyg- plan från det israeliska flygbolaget El Al hade en bomb ombord. Mendoza har uppgett att han utförde bombhotet på uppmaning av en ledande företrädare för palestinierna i Sverige, att han inte ville för- lora palestinierns förtroende genom att vägra och att han inte visste om det verkligen fanns en bomb ombord. Den berörde palestiniern liksom ett par andra personer uppgav vid polisförhör år 1974 där- emot att det var Mendoza som var initiativtagare till bombhotet. Det andra hotet ägde rum den 7 juni 1970 då Mendoza ringde till flygplat- sen Kastrup och uppgav att israeler hade placerat en bomb ombord på ett startklart flygplan från Middle East Airways. Detta hot var förankrat hos IB:s ledning, som godkänt och deltagit i planerandet av operationen. Anledningen härtill skall ha varit att den nyss- nämnde palestiniern utsatt Mendoza för påtryckningar att genomföra ett bombhot för att misskreditera Israel och att IB inte ville att Ek- berg skulle framstå som illojal mot den palestinska saken. Palestini- ern tog vid polisförhör år 1974 bestämt avstånd från Cook påstå- ende om han varit initiativtagare till bombhotet. 
 98  
 Ingen åtalades 
  
 98  
 Se vidare Baker: Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen i SOU 2002:95. 
 539 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 för bombhoten. Det är inte en uppgift för kommissionen att ta ställning till vilka versioner som är de korrekta. 
 Mendoza rapporterade flitigt, huvudsakligen rörande ledande per- soner inom KFML och om aktiva inom det palestinska solidaritets- arbetet. Rapporterna tycks i allmänhet inte ha rönt något särskilt intresse hos säkerhetspolisen. Rörande rapporterna om den pales- tinska verksamheten noterade en befattningshavare där i juni 1971 att dessa sällan innehöll någon form av sanning. Våren 1972 drog sig därför säkerhetspolisen ur samarbetet med IB. 
 Under åren 1970 och 1971 gjorde Chavez, som år 1969 anställts vid operationsavdelningen, månatligen en sammanställning om olika vänsterrörelsers aktiviteter i Sverige. Sammanställningarna grundades på såväl öppna källor (organisationernas publikationer, flygblad och liknande) som på rapporter från fältet. Inte endast Cook rapportering var här aktuell. Torres hade nämligen myck- et goda kontakter vid Stockholms universitet och dess studentkår. Sammanställningarna skall enligt Torres ha överlämnats till Elmér som skall ha vidarebefordrat dem till säkerhetspolisen och försvars- stabens säkerhetsavdelning. Elmér har emellertid gjort gällande att Torres vid denna tid blivit en belastning för IB, att detta var fråga om ett rent terapeutiskt jobb och att månadsrapporterna gick direkt i papperskorgen. Några sammanställningar av detta slag har inte heller påträffats i MUST:s eller SÄPO:s arkiv. 
 Hösten 1971 var Anstrin tjänstledig och operationsavdelningen saknade uppgifter. Torres och några andra befattningshavare tog då initiativ till att kartlägga palestinier och Palestinasympatisörer i Sverige. I arbetet, som tydligen innefattade rekognoscering av per- sonernas bostadsadresser, deltog bl.a. Mendoza och Proctor. Anstrins ställföreträdare skall ha godkänt förfarandet. 
 Vid något tillfälle uppges också ett misslyckat försök ha gjorts att bugga ett hotellrum där en svensk Palestinaaktivist sammanträf- fade med en palestinier. 
  
 9.3.6 
  
 IB avslöjas och omorganiseras 
  
 I maj 1973 avslöjade tidningen FiB/Kulturfront IB:s existens och flera befattningshavares, bl.a. Turner, Paues´ och dennes assistents, identiteter röjdes. Avslöjandet framtvingade en omorganisation av verksamheten och ett stort antal befattningshavare fick sluta. Ny chef blev översten Davis och enheten kom att beteck- nas GBU. I och med omorganisationen upphörde inrikesverksam- 
 540 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 heten på nytt. Elmér var dock i någon form knuten till organisatio- nen under återstoden av  
 1970-talet 
  dels för att sätta in Johnson i verksamheten, dels för att vidmakthålla vissa utländska kontakter. 
 99  
 Paues övergick till tjänst hos ABF. Han höll emellertid kontakt med Elmér. Denne ansåg, enligt Little, att de inte skulle avveckla kontakterna i Sverige och i andra nordiska länder. Paues fortsatte därför, mot en smärre månatlig ersättning, att hålla kontakt med personer i Finland och Norge. Någon gång under år 1974 förklara- de Elmér att man även borde följa upp den revolutionära vänstern i Sverige. Intresset koncentrerades nästan helt till Göteborg. Där fick Little genom Nolan, en av de socialdemokrater som hjälpt Glenn att rekrytera personer lämpade att ta upp kam- pen med den extremistiska vänstern, kontakt med socialdemokra- ten Barry vid Eriksbergsvarvet. Under åren 1974 och 1975 rapporterade Giles till Paues om KFML(r):ares aktiviteter, enligt egen uppgift inledningsvis i tro att Little var utsänd av SAP. Paues har uppgett att Giles, som hade ett eget kartotek över kommunis- ter, rapporterade mycket sporadiskt och troligen mot ersättning. 
 100  
 Efter avslöjandet av den s.k. sjukhusspionen i Göteborg hösten 1975 skall samarbetet mellan Little och Giles ha upphört. Elmér och Little följde också utvecklingen inom VPK och intresserade sig särskilt för Norrbottenskommunisterna och deras utbrytning ur partiet vid bildandet av APK våren 1977. Paues har uppgett att han någon tid därefter upphörde med sin rapportering till Elmér. Han vet inte om denne förde uppgifterna vidare. Några rapporter i MUST:s eller SÄPO:s arkiv som skulle kunna emanera från detta 
 deras samarbete har inte påträffats. 
 En förklaring till att Turner och Paues verksamhet skall ha upp- hört vid denna tid kan vara att försvarsministern i den första bor- gerliga regeringen efter andra världskriget, moderaten Cunningham mark, ganska snart efter sitt tillträde hösten 1976 fick klart för sig att de fanns kvar i GBU:s verksamhet. Han krävde av Bates gren att de båda omedelbart skulle avlägsnas. De utgjorde nämligen enligt Bonilla uppfattning en belastning för underrättelseverk- 
  
 99 
  
 Enligt Wheeler fortsatte såväl Barnes som Little att på konsultbasis arbeta för GBU. Johnson har, i samtal med Williamson, uppgett att Barnes fortsatte att arbe- ta med utrikesfrågor men att Little aldrig arbetade för GBU. Chefen för GBU:s operations- avdelning åren  
  
 1974-76 
  har uppgett att Barnes under tiden fram till 1976/77 fungerade som överlämnare till Johnson. Han har också berättat att han i början av sin tjänstgöring vid GBU deltog i en underrättelsekurs där Little höll en föreläsning. 
  
 100 
  
 Paues har förnekat en uppgift av Moran om att han på uppdrag av försvarsstabs- chefen och/eller Fst/Säk ägnade sig åt att söka förhindra att finländska kommunister som sökte sig till från försvarssynpunkt känsliga arbetsplatser i Göteborgstrakten fick sådana ar- beten. 
  
 541 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 samheten, eftersom de var brända. Paues själv har dock spekule- rat i att verksamhetens upphörande hade sin förklaring i att Syn- nergren pensionerades som ÖB år 1978. Ännu så sent som detta år företog Paues enligt uppgift resor till Finland för kontakter med ledande finländska  
 LO-män. 
  
 I början av  
 1980-talet 
  uppgav en av IB:s tidigare kontaktmän för säkerhetspolisen att Barnes och Paues även under  
 1970-talet 
  mot mångas vilja fortsatte att arbeta med sina finska kontakter – det fanns pengar kvar sedan tidigare. Kontaktmannen hade intrycket att Little nu upphört med verksamheten, men säker var han inte. År 1981 hade kontaktmannen talat med Rosales om saken. Denne, som då lämnat det politiska livet, hade då sagt något i stil med jaså håller de på än, det får de sluta med. År 1982 hade kon- taktmannen tagit upp frågan med försvarsminister Green borg, som sagt något av samma innebörd som Garcia, fast han använde betydligt starkare ord. 
 Även sedan Elmér avgått som chef och enhet 03 helt upphört fick GBU ibland information av säkerhetskaraktär. Meddelare rap- porterade spontant t.ex. om hur en svensk medborgare uppträtt i samband med vistelse i en öststat eller att naturaliserade, tidigare östeuropeiska medborgare bosatt sig i omedelbar anslutning till försvarets fasta radiolänknät. Sådan information vidarebefordrades av chefen för GBU:s operationsavdelning till chefen för säkerhets- polisens operativa byrå. I den mån uppgifter om enskilda svenskar kunde vara av intresse för försvaret, t.ex. att en person av politiska skäl kunde misstänkas sabotera militär verksamhet, rapporterades dessa uppgifter även till försvarsstabens säkerhetsavdelning. Che- fen för operationsavdelningen behöll en kopia av rapporterna under något tid, högst ett år, för att kunna besvara eventuella frågor. Un- der senare delen av  
 1970-talet 
  övertog Santana från säkerhetspolisen en meddelare som tidigare rapporterat om inrikes förhållanden, jfr avsnitt 7.2.2. 
 101  
 Trots att meddelaren av GBU inriktades mot för- hållanden av militärt intresse, fortsatte han att i stor utsträckning rapportera om inrikes förhållanden, bl.a. om vänsterextremister. Denna del av rapporteringen vidarebefordrade GBU till säkerhets- polisen. Så småningom avvecklades meddelaren. 
 Företrädare för GBU deltog regelmässigt i de s.k. sektions- chefsmöten som varje månad hölls med chefen för RPS/Säk:s ope- 
  
 101  
 Operationschefen fick uppfattningen att RPS/Säk inte längre ansåg sig ha råd att arvodera meddelaren. Enligt uppgift från en tidigare chef för RPS/Säk:s operativa byrå var anledning- en till att man avvecklade meddelaren att man börjat ifrågasätta värdet av dennes rapporte- ring. För att inte lämna denne vind för våg överlämnades meddelaren till GBU. 
 542 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 rativa byrå, chefen för Fst/Säk och en befattningshavare vid FRA. Vid dessa möten förekom ett ömsesidigt informationsutbyte. 
  
 9.3.7 
  
 Bright 
  
 Underrättelse- och säkerhetstjänsterna måste självfallet fungera också i ett skymningsläge och efter ett krigsutbrott. 
  
 T-kontoret 
  hade som nämnts en krigsorganisation om  
 150-200 
  personer. Dessutom deltog dess chef, Lee, i förberedelse- arbetet med att skapa ett nätverk, som vid en ockupation av Sverige skulle bilda stommen i en motståndsrörelse och upprätthålla för- bindelse med en svensk exilregering. Denna s.k. stay behind- organisation företräddes av försäkringsdirektören Harvey. 
 102  
 Under senare delen av  
 1950-talet 
  skall ca 200 personer ha varit krigsplacerade i denna organisation. Det skall ha rört sig om dels reservofficerare, dels pålitliga personer i det civila samhället, t.ex. ledande kommunalmän och fackföreningsmän. Alla demokra- tiska partier skall ha funnits representerade inom organisationen. 
 Också grupp B skall enligt en uppgiftslämnare ha haft en krigs- organisation, vilken utgjordes av ett antal personer som vid mobili- sering skulle stå till Turner förfogande. Där ingick bl.a. några se- dermera mycket högt uppsatta socialdemokrater. Avsikten var att många av dem skulle förbli i sina civila befattningar och rapportera om situationen på sin respektive hemort, t. ex. om försörjningslä- get. När IB bildades sammanfördes  
 T-kontorets 
  och grupp B:s krigsorganisationer. I den sammanslagna organisationen skall ha ingått, utöver ett antal centralt placerade socialdemokrater, social- demokratiska kommunalråd, socialchefer, Folkets  
 Hus-chefer 
  och liknande. Uppgiften var alltjämt att i krig bedriva underrättelse- tjänst. 
 Enligt den officer, som åren  
 1970-74 
  ansvarade för IB:s bered- skapsplanering, skall det före hans tillträde inte ha funnits någon egentlig planering för verksamheten under beredskapstillstånd och i krig. Han rekryterade ett  
 100-tal 
  personer, bl.a. poliser, tulltjäns- temän och personer som i tjänsten företog resor till Östeuropa. Bland de sistnämnda fanns sådana som redan i fredstid inhämtade uppgifter för operationsavdelningens räkning. Det förekom att den krigsplacerade personalen kallades in till kurser och övningar. Ut- bildningen avsåg sambands- och underrättelsetjänst. Ett utbild- ningscentrum var gården Vallatorp i Södermanland. Men utbild- 
  
 102  
 SOU 1994: 11 s. 271 ff. 
 543 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 ningen innefattade ibland längre resor inom och någon gång utom riket, syftande till att träna skuggning av en person respektive hur man skakade av sig förföljare. Att detta slags utbildning inte var något helt nytt framgår av att partikassören i SAP Lane deltog i en sådan utbildning på Vallatorp med omnejd re- dan år 1969. 
 Den officer som var chef för IB:s beredskapsplanering från år 1974 och fram till slutet av  
 1970-talet 
  har uppgett att hans uppgift var att skapa grunden till en motståndsrörelse (stay behind). För detta ändamål rekryterade han pålitligt folk, helst med ledaregen- skaper, som friställdes för denna uppgift. Det kunde vara höga statstjänstemän, kommunalråd och företagsledare men också van- ligt folk. Innan han rekryterade personer på högre nivå kontaktade han Sweeney för att undvika krockar i förhållande till Baker organisation. Rekryteringen styrdes inte av politiska överväganden. Vid ett par tillfällen föreslog Barnes att kända social- demokrater skulle krigsplaceras inom organisationen, vilket office- ren motsatte sig. Så blev inte heller fallet. Personalen erhöll viss ut- bildning, men var då inte inkallade. 
 Elmér uppgav år 1993 för Neutralitetspolitikkommissionen att han, troligen kort efter IB:s bildande, kontaktades av en person verksam inom Baker organisation. Denne skulle ha uttryckt oro för att denna organisation var alltför högerinriktad. Elmér skall därför ha kontaktat  
 LO-ordföranden 
  Wiley och med dennes samtycke ha rekryterat folk bl.a. från LO vilka krigsplace- rades vid IB. I ett annat sammanhang har Barnes förklarat att i or- ganisationen ingick personer från lokal och regional nivå som re- presenterade hela parti- och samhällsspektrat. Deras uppgift var att under ockupation jävlas så mycket som möjligt med ockupan- ten. Elmér har också förklarat att han haft ÖB:s uppdrag att ge- nom kursverksamhet och annan information föra in underrättelse- tjänsten i krigsmaktens motståndsverksamhet. 
  
 9.3.8 
  
 Kursen i Göteborg 
  
 I augusti 1975 arrangerade Barnes, som då inte längre var anställd vid IB, en två veckors kurs i och utanför Göteborg. Deltagare var Nolan, Fuller och Ruiz, samtliga 
 544 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 tre ledande socialdemokrater i Göteborg. 
 103  
 I vart fall Mannheimer, som var reservofficer, hade erhållit militär inkallelseorder till kur- sen. Som lärare fungerade Barnes, Little, Wheeler från för- svarsdepartementet (som ersättare för Larson) och yt- terligare en person. Utbildningen rörde militär och civil säkerhets- tjänst. Bl.a. informerades om kommunister som utbildat sig i Sov- jetunionen och Östtyskland. Garcia har uppgett att man även diskuterade frågor om motstånd under ockupation. Vidare före- kom diskussioner om den politiska situationen i Göteborg, som vid denna tid var mycket spänd främst till följd av KFML(r):s verk- samhet. 
 Utom tjänsten träffade kursledning och deltagare i ett sällskap- ligt sammanhang partisekreteraren Robles och två ledande socialdemokrater i Göteborg, Wilson och Powell. 
 104  
 Vid detta tillfälle diskuterades bl.a. fackliga och politiska frågor med anknytning till situationen i Göteborg. 
 Efter kursen fick Rhodes och Webb nya krigsplacer- ingar; Mannheimer för uppgifter som han uppfattade vette mot en motståndsrörelse. Garcia skall enligt egen uppgift redan år 1972 ha varit krigsplacerad för verksamhet under ockupation. Det var också han som på uppdrag av Barnes eller Little hade föreslagit de båda övriga kursdeltagarna. 
 Inför ett samtal med JK Lambert under dennes utredning av den s.k. sjukhusaffären i Göteborg gjorde ÖB Gregory vissa efterforskningar rörande ett eventuellt samband mellan kur- sen i Göteborg och den några månader senare avslöjade säkerhets- verksamheten inom stadens sjukvårdsförvaltning (se nedan). Baker företrädare Moran uppgav bl.a. följande. Vid IB.s upprullande våren 1973 tillsattes en ny chef, dvs. Robertson ström, med stor snabbhet. För uppbyggnaden behövdes ett sam- arbete mellan Barnes och Johnson. Synnergren kan därvid ha gett anvisningar om att Elmér tills vidare skulle svara för bl.a. kurs- verksamhet, vilket kan förklara att Johnson inte kände till kur- sen. Kursen låg inom ramen för Synnergrens direktiv till Elmér. Avsikten var att IB:s del i fältorganisationen skulle slås ihop med L:s org. Robinson talade även med Elmér som bl.a. uppgav följande. Han hade vid denna tid ett bemyndigande från ÖB att hålla i och 
  
 103 
  
 Garcia hade åren  
  
 1965-74 
  varit ombudsman hos Göteborgs arbetarekommun, Coffey var vid denna tid ordförande i verkstadsklubben vid SKF och Mannheimer ledamot av kommunstyrelsen. 
  
 104 
  
 Hernandez skulle kort därpå väljas till ordförande i Göteborgs arbetarekommun och Washington hade tunga politiska uppdrag och var också ledamot av koncernstyrelsen för Jones verken. 
  
 545 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 vara chef för sådana ´kurser´ som avsåg krigsorg.. Kursen syftade till att dels ge en allmän introduktion till verksamhet inom krigsor- ganisationens ram, dels försöka utröna om kursdeltagarna var lämpliga att utnyttja i krigsorganisationen. Liknande kurser tidigare hade haft endast en deltagare. Olika uppgifter föreligger om huru- vida Johnson var orienterad om kursen. 
 105 
  
 Robinson talade med ytterligare fem personer som varit närmast an- svariga för den operativa verksamheten vid IB/GBU. Ingen av des- sa sade sig känna till något om kursen. Robinson förklarade sig inte be- tvivla det angivna syftet med kursen, en beteckning som han dock fann vilseledande. 
 106 
  
 9.3.9 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 
  
 107 
  
 I oktober 1975 publicerade tidningen Aftonbladet uppgifter om att en person verksam inom sjukvårdsförvaltningen i Göteborg ägnat sig åt åsiktsregistrering av anställda inom sjukvården för säkerhets- polisens räkning. Denna s.k. affär kom att utredas av JO, JK och en särskild statlig utredning. 
 108  
 Skälet till att saken behandlas i detta sammanhang är de kvarstående misstankarna att IB och dess krigs- organisation på något sätt skulle ha varit inblandat. 
 Genom telefonkontroll mot personer aktiva inom KFML(r) i Göteborg hade säkerhetspolisens sektion i Göteborg år 1974 fått uppgifter om att några kvinnor anställda inom sjukvården var med- lemmar i organisationen eller hade kontakter med förbundet lik- som med den palestinska organisationen PFLP, som av säkerhets- polisen bedömdes som en terroristorganisation. Sektionen miss- tänkte också att KFML(r):are ägnade sig åt cellbildning på arbets- platser inom sjukvårdsförvaltningen. En befattningshavare vid sek- tionen, kriminalinspektören George, som hade goda kontak- ter bl.a. inom det socialdemokratiska partiet och fackföreningsrö- relsen, kontaktade därför sensommaren 1974 sjukvårdsstyrelsens vice ordförande, den tidigare nämnde Nolan (s), i syfte att 
  
 105 
  
 Johnson har i samtal med Williamson förnekat att så var fallet. Uppgiften vin- ner visst stöd av vad Campbell uppgav för Robinson liksom av en kladdanteckning som Robinson gjort från samtalet med Elmér. I den renskrivna föredragningspromemorian inför samtal med JK har Robinson emellertid skrivit: Firmachefen var enligt Barnes orienterad om kursen. Jag har kollat att så var fallet. 
  
 106 
  
 Anteckningar av Gregory från samtal  
  
 29.11-15.12.1978 
  samt PM Föredraget inför JK  
 1979-01-03, 
  Ö XIII, vol. 1, MUST:s arkiv. 
  
 107 
  
 Se vidare Williamson: Sjukhusaffären i Göteborg 1975 i SOU 2002:95 
  
 108 
  
 JO:s ämbetsberättelse 1976/77 s. 49 ff., JK 17.9.1979, dnr  
  
 2520-77-20 
  (hos RA) och Ds Fö 1980:8 
 546 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 få hjälp med att lokalisera eventuella säkerhetsrisker. Morris gav Garcia en lista med namn på  
 10-12 
  personer, av vilka Brown son endast lyckades lokalisera någon enstaka. På hösten samma år tog Morris på sektionschefens uppdrag på nytt kontakt med Johnson för att få hjälp med att finna en kontaktperson inom sjuk- vårdsförvaltningen. Anlitandet av kontaktmän vid olika arbetsplat- ser var en rutinsak. Garcia satte Morris i förbindelse med sjukvårdsförvaltningens planeringschef. Denne oroade sig vid den- na tid över några driftsstörningar inom sjukvården, incidenter som han misstänkte kunde utgöra sabotage. Garcia bedömde mot bakgrund härav att åtgärder borde vidtas för att lösa sjukvårdens säkerhetsproblem och samtidigt tillgodose säkerhetspolisens öns- kemål om en kontaktman. På Chan initiativ kom en ekonom och reservofficer, Martinez, även han socialdemokrat, att fr.o.m. den 1 januari 1975 anställas inom ett budget- och redovis- ningsprojekt som bedrevs av sjukvårdsförvaltningen. Projektledare var en person som tidigare varit knuten till IB, Proctor. Inget tyder på något samband mellan Mcmillan tidigare engage- mang i underrättelsetjänst och Gibson anställning och säker- hetsuppgifter.  
 109 
  
 I februari 1975 introducerade sjukvårdsförvaltningens chefsju- rist, tillika högste ansvarig för säkerheten inom förvaltningen, Jones för säkerhetssektionen i Göteborg. George, som vid denna tid pensionerats, hade glömt att underrätta sektionsche- fen om att hans samtal med Nolan bidragit till att Schmidt anställts inom förvaltningen bl.a. för att vara polisens kon- taktman. Vid sektionen uppfattades därför avsikten med besöket vara att rådgöra med säkerhetspolisen om misstänkta sabotage inom sjukvårdsförvaltningen. Företrädarna för förvaltningen me- nade att dessa incidenter kunde ha politiska motiv och en koppling till KFML(r), något som säkerhetspoliserna ställde sig skeptiska till. (Misstankarna om sabotage kunde senare helt avskrivas.) Sä- kerhetspolisens intresse för att lokalisera KFML(r):are inom sjuk- vårdsförvaltningen föranledde att man överlämnade en förteckning med namn och ofullständiga personnummer på ett tiotal personer till Jones. Denne tog reda på de begärda uppgifterna och an- 
  
 109  
 Garcia har uppgett att han inte hade något att göra med rekryteringen av Jones. Förvaltningens chefsjurist informerade honom om att Jones, vid sidan av ordinarie ar- betsuppgifter, skulle utreda misstänkta sabotage. Garcia skall då ha kontaktat en befatt- ningshavare vid IB:s operationsavdelning och fått beskedet att detta inte var IB:s grej. Jones har uppgett att han helt saknade kännedom om Mcmillan koppling till IB och att han själv varken förr eller senare haft någon kontakt med IB. 
 547 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 tecknade dem på förteckningen, som han per post återställde till säkerhetssektionen sedan han tagit en kopia därav. 
 I augusti 1975 tog Jones på uppdrag av säkerhetspolisen reda på vilka läkare som under sommaren tjänstgjort vid en läkarstation på västkusten. Anledningen till förfrågan (som inte avslöjades för Jones) var en misstänkt koppling mellan svenska läkare och PFLP, en organisation som vid denna tid var upptagen på den s.k. HT  
 19-listan 
  över utländska terroristorganisationer. 
 På hösten 1975 besökte Jones säkerhetssektionen på nytt. Han mottog då en ny förteckning med namn på ett antal KFML(r):are som säkerhetspolisen trodde arbetade inom sjuk- vårdsförvaltningen. Han kompletterade uppgifterna på denna för- teckning med de namn som fanns på den tidigare förteckningen samt med namnen på två personer, vilka enligt vad han fått höra av sjukhusanställda var KFML(r):are som vid upprepade tillfällen stört fackliga möten. Han återställde förteckningen med begärda uppgifter till säkerhetspolisen men behöll en kopia. 
 Sedan uppgifter om Gibson verksamhet publicerats frågade Heath om vad han hade gjort. Jones över- lämnade då kopian av den senare, sammanställda förteckningen till Garcia, eftersom han inte såg någon anledning att undanhålla sjukvårdsstyrelsens vice ordförande denna. Garcia överlämnade sedan förteckningen till Kelly i samband med att denne på justitieministerns uppdrag dagarna efter avslöjandet utredde hän- delserna i Göteborg. 
 Garcia har uppgett att han behöll den förteckning som han fått av Morris hösten 1974. I samband med  
 IB-kursen 
  i Göteborg i augusti 1975 överlämnade Garcia kopian till Paues. Paues har bekräftat att han fått en förteckning av detta slag från Garcia och uppgett att han lämnade den vidare till Elmér. Enligt vad El- mérs sekreterare skall ha uppgett för Little ansåg Barnes att för- teckningen var för farlig och återsände den därför till säkerhets- polisen. 
 110 
  
 Rykten uppstod snart om att IB på något sätt skulle vara inblan- dat i Gibson verksamhet. Redan i oktober uppkallades Sweeney till statsminister Jackson. Synnergren förnekade då att försvaret skulle vara inblandat. Senare skall han ha fått klart för sig att Nolan genomgått utbildning för IB:s krigsorganisa- tion, något som han informerade regeringen om. Sedan JO Wilson 
  
 110  
 I samband med en undersökning av sjukhusaffären i Göteborg, som Williamson gjort år 1997, uppgav Garcia att han mottagit den förteckning som han senare lämnade till Paues från Jones. 
 548 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Simmons påbörjat sin utredning av ärendet uppsöktes han i de- cember 1975 av Campbell. Denne informerade om Larsen engagemang för  
 Bright 
  och att detta möjligen påverkat Chan agerande. Campbell varnade också Johnson för att gå för djupt. JO fann i sitt beslut i ärendet, meddelat i april 1976, inte an- ledning att rikta kritik mot säkerhetspolisen eller sjukvårdsförvalt- ningen. Däremot satte han ett frågetecken för vilka bevekelsegrun- der Nolan haft för att låta anställa Jones. I beslutet be- rörde JO inte frågan om någon koppling mellan affären och IB. 
 Mot bakgrund av olika påståenden eller i varje fall antydningar om att JO:s utredning inte hade bringat full klarhet i ärendet eller t.o.m. vilselett allmänheten uppdrog (den borgerliga) regeringen år 1977 åt JK Lambert att på nytt utreda saken. Främst var det påståendena om en koppling till IB (och socialdemokraterna) som kom att intressera Gullnäs. Synnergren hade redan innan JK for- mellt fått uppdraget kontaktat Gullnäs och frågat om denne i sin utredning tänkte nämna att det fanns ett samband mellan Göte- borgsaffären och IB. Under utredningen hävdade såväl rikspolis- chefen Joseph (som redan kort efter Synnergrens samtal med Simmons i december 1975 informerats om innehållet i detta) som Hamilton att säkerhetspolisens roll i sjukhusaffären var mycket begränsad och att den inte alls varit inblandad från början. I sitt beslut, som meddelades i maj 1979, fann JK bl.a. att Mckay hade en koppling till IB, att denne sensommaren 1975 del- tagit i en kurs i motståndshistoria i försvarsstabens regi och att IB:s inrikesavdelning återuppstått omkring år 1972 (en uppgift som han grundade på ett uttalande av Paues´ sekreterare). JK förklarade vidare att han under utredningen stött på begreppet IB:s krigsor- ganisation. Han ansåg att det borde utredas om den verksamhet som dolde sig bakom detta begrepp till alla delar var förenlig med 1969 års beslut om fördelning av arbetsuppgifter mellan den militä- ra och den polisiära säkerhetstjänsten. Själv ansåg han sig inte kunna komma längre utan nya och utvidgade direktiv och menade att ett nytt utredningsuppdrag borde innefatta en undersökning av IB:s verksamhet. 
 111 
  
 111  
 Gullnäs har för kommissionen uppgett att han fick sina misstankar om  
 IB-inblandning 
  besannade då Campbell oförmedlat år 1986 sade till honom: Numera kan jag väl tala om hur det egentligen var. Det var IB:s krigsorganisations folk som låg bakom sjukhusspionen i Göteborg. Något mer blev inte sagt i saken. Synnergren har för kommissionen uppgett att han saknar minne av mötet med Gullnäs, men att det uttalande som han skulle ha gjort så- tillvida var sant som att det var personer som utbildats av Elmér inom IB:s krigsorganisation som var inblandade, även om de då inte agerade för IB:s räkning. 
 549 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 JK:s uttalanden föranledde regeringen att i juni 1979 tillsätta en särskild kommitté under ledning av regeringsrådet Nguyen. Kommitten fick också till uppgift att granska hur den militära underrättelsetjänsten tillämpat gränsdragningen mellan dess egen och polisens säkerhetstjänst. Kommittén avlämnade sitt betänkan- de i december 1980. Kommittén kom fram till att det inte fanns nå- got samband mellan anställningen av Jones vid sjukvårdsför- valtningen och den militära underrättelsetjänsten. Kommittén kon- staterade vidare att den inte funnit några omständigheter som gjor- de det antagligt att det bakom Göteborgsaffären legat andra förhål- landen än dem som redovisats av de inblandade. Kommittén fram- höll också att det inte kommit fram något som gav anledning till antagande att IB eller någon annan del av det militära underrättel- seväsendet verkat utanför de ramar som gällt för verksamheten. 
 112 
  
 Inte heller kommissionen har funnit något som tyder på att IB (eller annan militär myndighet) skulle ha varit inblandad i rekryte- ringen av Jones till sjukvårdsförvaltningen i Göteborg eller att denne över huvud taget skulle ha någon medveten koppling till IB. Kim förklaring till rekryteringen, nämligen att han ville komma till rätta med vad han uppfattade som säkerhetsproblem inom förvaltningen och samtidigt tillgodose säkerhetspolisens öns- kemål om en kontaktman där, framstår som trovärdig. Det kan hel- ler inte bortses från att Garcia även ville hjälpa en, som han uppfattade det, ung och lovande socialdemokrat att få ett arbete. Wilson har således uppgett att, när han kort efter avslö- jandet frågade Nolan om varför han gjorde detta, svara- de Garcia att han gjorde det för partiet. Det finns en klar koppling till IB såtillvida som att Garcia i samband med kursen sensommaren 1975 lämnade över en inom säkerhetspolisen upprät- tad förteckning över KFML(r):are till Paues. Någon förklaring till denna åtgärd har inte framkommit. 
  
 112  
 Ds Fö 1980:8 s. 21. Inför kommittén hävdade Paues´ sekreterare att JK gjort sig skyldig till en missuppfattning då han tillskrivit henne uppgiften att IB återupptagit inrikesverksam- heten år 1972. Kommitténs sekreterare Chaney har för kommissionen uppgett att kommittén inte uppfattade hennes ändrade uppgifter som trovärdiga. Vad hon uppgett inför JK ansågs dock, i brist på annan bevisning, inte tillräckligt för att konstatera att inrikesverk- samheten återupptagits. Hon har också förhörts inför kommissionen men inte tillfört utred- ningen något. 
 550 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 9.3.10 
  
 Åren  
  
 1980-2002 
  
 I instruktionen för SSI angavs att uppgiften var att inhämta under- rättelser berörande rikets yttre säkerhet. Det framhölls särskilt att verksamheten inte fick inriktas på polisiära uppgifter. Detsamma gäller enligt instruktionen för KSI. Uppgifter av säkerhetspolitiskt, militärt eller säkerhetspolisiärt intresse, som tillförs KSI genom spontan rapportering, skall enligt instruktionen vidarebefordras till berörda myndigheter. I annat fall skall rapporterna förstöras. 
 Cheferna för SSI under  
 1980-talet 
  har gjort gällande att organisa- tionen inte ägnade sig åt någon inhämtning av uppgifter rörande svenska medborgare och inrikes förhållanden. Inget har framkom- mit som motsäger dessa uppgifter. Däremot förekom det liksom tidigare att meddelare på eget initiativ rapporterade om sådana för- hållanden. 
 År 1987 publicerade Svenska Dagbladet uppgifter om att SSI äg- nade sig åt inrikesverksamhet. Försvarets underrättelsenämnd (FUN) utredde saken och konstaterade att en av SSI:s meddelare spontant rapporterade om inrikes förhållanden, främst från exil- kretsar i Sverige men i några fall också om svenska högerextremis- ter. Mottagare av rapporterna var en befattningshavare som avslö- jats som  
 IB-man 
  redan år 1973. FUN fann att meddelaren under åren  
 1980-87 
  till SSI överlämnat 143 rapporter, varav endast 41 var av intresse för den militära underrättelsetjänsten. Rapporter av in- rikes natur hade befattningshavaren vid SSI endast vidarebefordrat till säkerhetspolisen. Men han hade behållit kopior av rapporterna, vilka han dock efterhand förstörde. FUN fann att inget framkom- mit som visade att SSI riktade in sin verksamhet på frågor av säker- hetspolisiärt slag och att de rapporter som vidarebefordrats till sä- kerhetspolisen varken hade bearbetats vid SSI eller där legat till grund för registrering i någon form. 
 Kommissionen har i sin utredning inte kommit till någon annan slutsats än FUN. På FUN:s förslag ändrades emellertid SSI:s in- struktion så att säkerhetsunderrättelser skulle gallras efter ett år och att meddelare som huvudsakligen rapporterade säkerhetsun- derrättelser skulle hänvisas till säkerhetspolisen. 
 I den mån rapporter med säkerhetsunderrättelser numera in- kommer till KSI torde de omgående överlämnas till säkerhetspoli- sen. 
 551 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 9.4 
  
 Sammanfattning och bedömning 
  
 Vid sidan av den öppna underrättelsetjänsten har alltsedan andra världskriget till ÖB:s förfogande stått en hemlig underrättelsetjänst med uppgift att inhämta underrättelser genom metoder som det inte ankommer på andra underrättelseorgan att använda. Dessa s.k. särskilda tjänster,  
 T-kontoret 
 (1946-64), 
  IB  
 (1965-73), 
  GBU  
 (1973-1982), 
  SSI  
 (1982-94) 
  och KSI  
 (1994-), 
  har i huvudsak varit inriktade på underrättelseinhämtning utom riket. Gränsen mellan underrättelse- och säkerhetstjänst är dock i praktiken ingalunda knivskarp, vilket medfört att dessa tjänster i viss utsträckning kommit att befatta sig också med säkerhetsunderrättelser och and- ra uppgifter med anknytning till säkerhetstjänst. 
 En viktig del av verksamheten har utgjorts av  
 samarbete med ut- ländska underrättelsetjänster 
 . Inom ramen för utlandssamarbetet har underrättelsetjänsterna fått information också om misstänkt säker- hetshotande verksamhet. Det har t.ex. gällt utländska medborgare som misstänkts för underrättelseverksamhet mot Sverige men även svenska medborgare som inom eller utom Sverige uppträtt på ett sådant sätt eller i sådana sammanhang att det väckt misstankar om deras nationella pålitlighet. Även andra källor har spontant rappor- terat om inrikes säkerhetshot till de särskilda tjänsterna. Sådana upplysningar torde alltid ha vidarebefordrats till säkerhetspolisen och tidigare också i stor utsträckning till den militära säkerhets- tjänsten. 
 Stor återhållsamhet torde ha iakttagits då det gällt att lämna ut uppgifter om svenska medborgare till utländska samarbetspartner.  
 T-kontoret 
  förmedlade dock förfrågningar från utlandet om secu- rity clearance till säkerhetspolisen och kunde också undantagsvis i andra sammanhang på ett ganska allmänt plan informera en ut- ländsk underrättelsetjänst om svenskar. IB skall principiellt inte ha lämnat ut uppgifter om svenska medborgare till utländska tjänster. Dock kunde IB tillhandahålla identifikationsuppgifter och liknande rörande svenska medborgare i samband med operationer som be- rört svenska säkerhetsintressen. 
 113 
  
 I början av  
 1960-talet 
  kom  
 T-kontoret 
  av okänd anledning att ägna sig åt aktiv underrättelseinhämtning även inom områden som låg vid sidan av det rent militära. Således bevakades år 1960 Öster- sjöveckan i Rostock. Och år 1962 skickade man några konservativa studenter för att studera en kommunistiskt dominerad ungdoms- 
  
 113  
 JO:s ämbetsberättelse 1975 s. 164 
 552 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 festival i Helsingfors. Man anlitade även personer som rapporterade om vänsteraktiviteter i Lunds akademiska värld. 
 Till de särskilda tjänsterna får också räknas  
 grupp B 
 . Denna enhet organiserades år 1958 som en detalj inom inrikesavdelningen men bröts ut därifrån år 1961 och ställdes direkt under chefen för för- svarsstabens sektion II. Grupp B hade till uppgift dels att inhämta underrättelser från närområdet, dels att kartlägga kommunistisk (och i någon mån nazistisk) verksamhet i Sverige. Då grupp B och  
 T-kontoret 
  år 1965 sammanslogs till IB blev inhämtningen av sä- kerhetsunderrättelser inom landet en, låt vara begränsad, del av IB:s verksamhet, organiserad under beteckningen IB/03. Hösten 1969 upplöstes denna enhet men inrikesverksamheten återupptogs i be- gränsad omfattning hösten 1971 och tycks därefter ha bedrivits fram till slutet av  
 1970-talet. 
  (Kontakterna med Finland och Norge torde ha varit avbrutna endast under en kortare tid kring årsskiftet 1969/70.) Chef för grupp B och senare IB var Thomas. 
 Grupp B/enhet 03:s inhämtning inriktades på säkerhetshotande politisk verksamhet. De anställda i operativ tjänst, en handfull per- soner, var med något enstaka undantag socialdemokrater. Därtill kom att tidvis några unga, aktiva socialdemokrater fullgjorde värn- plikt vid grupp B. Utländska socialdemokratiska kontakter torde huvudsakligen ha informerat om förhållanden med anknytning till kommunistpartierna i respektive land. De socialistiska folkpartier- na i Danmark och Norge tilldrog sig också intresse liksom förbere- delserna för en motsvarande partibildning i Sverige, eftersom dessa organisationer misstänktes vara redskap för sovjetisk subversion. Under några år i slutet av 1950- och början av  
 1960-talen 
  reste någ- ra tidigare socialdemokratiska ombudsmän anställda vid grupp B runt i Sverige och inhämtade uppgifter bl.a. från personer inom den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen. Antalet personer som man hade direkt och regelbunden kontakt med uppges ha uppgått till några hundra. Dessa tog ofta i sin tur hjälp av andra, varför kontaktnätet totalt kan ha omfattat omkring tusen personer. Härigenom fick grupp B in uppgifter om tusentals kommunister, uppgifter som vidarerapporterades till försvarsstaben och säker- hetspolisen. 
 Grupp B/enhet 03 inhämtade även uppgifter genom flitigt studi- um av öppna källor och vid några tillfällen genom buggning av kommunistiska möten. Ett par sådana buggningsoperationer ägde rum i Malmö i början av  
 1960-talet. 
  Möjligen buggades också Stockholms kommunistiska arbetarkommuns valkonferens år 1963 och två sammanträden med SKP:s partistyrelse åren 1964 och 1965, 
 553 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 det sistnämnda i  
 ABF-huset 
  i Stockholm. Som framgått av avsnitt 7.4 var vid denna tid buggning inte kriminaliserad. Vid buggningar- na i Malmö fick befattningshavaren vid grupp B hjälp att ta sig in i lokalerna av en person med tillgång till nycklar. Uppgifter saknas om hur man gått tillväga för att genomföra de eventuella bugg- ningsoperationerna i Stockholm. Enligt uppgift skall den socialde- mokratiske partisekreteraren Robles vid något tillfälle släppt in en befattningshavare vid grupp B i  
 ABF-huset, 
  då denne skulle förbereda en buggning av ett kommunistiskt möte. Just den- na operation skall dock ha inhiberats. Robles har förnekat all kännedom om saken. 
 Sedan den breda inhämtningen rörande SKP slutförts fick grupp B kring årsskiftet 1963/64 av den militära säkerhetstjänsten i upp- gift att inhämta uppgifter om personer som långtidsutbildats i öst- stater. Efter hand tonades dock hotet från det traditionella kom- munistpartiet ned. För kartläggning av den framväxande revolutio- nära vänstern med stark anknytning till universiteten var varken personalen vid enhet 03 eller kontaktmännen ute på fältet särskilt väl lämpade. Vid tiden för avvecklingen hösten 1969 hade därför antalet anställda minskat och verksamheten sägs ha gått på tom- varv. Då den ett par år senare återupptogs i än mer begränsad om- fattning koncentrerades intresset till de ofta akademiskt skolade vänsterextremister som sökt sig till manuella arbeten inom indu- strin, transportväsendet och vårdsektorn. År 1972 anställdes en ti- digare förbundssekreterare i SSU för en tid av knappt ett halvt år. Denne sysslade med att kartlägga arbetsplatser i Stockholm och Göteborg där fackföreningarna var särskilt ansatta av KFML(r):are och att arrangera utbildning av handplockade socialdemokrater som skulle kunna stå emot extremisternas provokationer. Liknande utbildning bedrevs också i SAP:s regi. 
 Vid grupp B förekom också fram till år 1965 viss bearbetning av inhämtade uppgifter, huvudsakligen i form av sammanställningar över kommunister och kommunistisk aktivitet på olika orter, s.k. kommunkort. Dessa är numera gallrade. Grupp B/enhet 03 upprät- tade register bl.a. över personer som bedömdes som säkerhetsris- ker. Dessa register torde ha förstörts vid avvecklingen av enhet 03 år 1969. Det kan emellertid enligt kommissionens mening inte ute- slutas att de dessförinnan mikrofilmats i likhet med vad som skett med  
 T-kontorets 
  arkiv och försvarsstabens säkerhetsavdelnings re- gister. Efter återupptagandet av verksamheten år 1971 började man på nytt att i begränsad omfattning upprätta ett register över miss- tänkta säkerhetsrisker. Även detta register torde vara förstört. 
 554 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Någon alldeles entydig bild av varför grupp B skapades ger inte de uppgifter som redovisats under avsnitt 9.2. I den offentliga de- batten om IB har frågan om  
 grupp B:s ursprung  
 varit omstridd. Frå- gan har gällt om det var försvarsstaben eller det socialdemokratiska partiet som var den drivande kraften bakom enhetens tillkomst. 
 Mot bakgrund av avslöjade industrispionage äskade inrikesavdel- ningen sommaren 1957 kraftigt ökade anslag för budgetåret 1958/59, bl.a. för inrättandet av en industriskyddsdetalj och en be- arbetningsdetalj. Det gällde att skapa ett tillfredsställande skydd för militära anläggningar och försvarsindustrier och bearbetningen hade länge varit eftersatt. Vid denna tid hade också en ny uppgift för den militära säkerhetstjänsten uppmärksammats, nämligen larmklockefunktionen (se avsnitt 8.1). Genom analyser av utveck- lingen av inrikes säkerhetshot ansåg sig inrikesavdelningen kunna bidra till den militära riskbedömningen. För att klara denna uppgift menade sig inrikesavdelningen behöva upplysningar om inrikes sä- kerhetshot i en helt annan omfattning än den som säkerhetspolisen tillhandahöll genom personalkontrollen. Möjligen hoppades man att säkerhetspolisen skulle vara beredd att ställa ett fylligare materi- al till inrikesavdelningens förfogande än vad som dittills varit fallet. En bearbetningsdetalj, grupp B, kom också att inrättas sommaren 1958. 
 Vid denna tid hade ytterligare en uppgift accentuerats för inri- kesavdelningen, nämligen skyddet av importen av kvalificerad krigsmateriel från USA. Från amerikansk sida ställdes krav på att de svenska företag som skulle svara för licenstillverkningen skulle hållas fria från potentiella säkerhetsrisker. Vid ett besök av en ame- rikansk delegation i maj 1958 fick besökarna en möjligen något för- skönad bild av de svenska säkerhetstjänsternas beredskap på detta område. I samband med besöket tillställde chefen för inrikesavdel- ningen Santiago säkerhetspolisen en utförlig PM angående vilka uppgifter den militära säkerhetstjänsten behövde bl.a. för att kunna tillgodose larmklockefunktionen. Den expansiva tolkning av den militära säkerhetstjänstens uppgift som PM:n gav uttryck för stötte på patrull hos säkerhetspolisen. Under de fortsatta diskus- sionerna, vid vilka Jackson sekunderades av Elmér, framgick att polisen inte ville ha militär konkurrens i kontraspionageverksamhe- ten. 
 Det har inte varit möjligt att fastställa om tanken på att inrikes- avdelningen skulle bygga upp ett eget nät av informatörer föddes först som en följd av polisens ovilja att släppa till mer uppgifter till militären eller om den funnits redan tidigare. Ett samtal som Elmér 
 555 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 hade med en företrädare för Sveriges Förenade Studentkårer år 1957 tyder på att han redan då haft inhämtning i tankarna. I samma riktning pekar ett senare uttalande av Barnes om att säkerhetspoli- sen inte klarade av övervakningen av välutbildade kommunister från Finland och Östtyskland som sökt sig till den svenska arbets- marknaden. I vart fall kom den nybildade bearbetningsdetaljen att, såvitt avsåg inrikes förhållanden, väsentligen ägna sig åt inhämtning av uppgifter om misstänkta säkerhetsrisker, dvs. främst kommunis- ter, vid industrier och inom områden av särskild betydelse för för- svaret. För detta ändamål utnyttjade man alltså socialdemokrater på lokal nivå. Dessa befann sig i en unik position då det gällde att kunna bidra med uppgifter om situationen på arbetsplatserna. Re- dan i början av  
 1950-talet 
  skulle försvaret ha fått medgivande från försvarsministern Murray och den tidigare partisekretera- ren Rosales att kontakta personer inom den socialdemo- kratiska arbetsplatsorganisationen för att ställa frågor om förhål- landen som misstänktes kunna utgöra säkerhetshot. 
 Elmér har i skilda sammanhang lämnat skiftande förklaringar till denna beredvillighet hos det socialdemokratiska partiet att på detta sätt hjälpa den militära säkerhetstjänsten. Han har således uppgett att det inom partiet fanns en oro för att kommunister infiltrerade nyckelbefattningar inom tillverknings- och byggnadsindustrin och därigenom fick en detaljerad insikt i produktion för försvarets räk- ning. Detta var naturligtvis särskilt känsligt inför importen av krigsmateriel från USA. Partiledningen skall också i början av  
 1950-talet 
  ha bekymrat sig över kommunistisk infiltration av fack- föreningarna. Elmér har också gjort gällande att partiet ansåg att säkerhetstjänsterna inte på egen hand förmådde göra tillräckligt träffsäkra bedömningar av vilka personer som kunde betraktas som säkerhetsrisker. 
 Enligt kommissionens mening framstår det som sannolikt att le- dande socialdemokrater som hade insyn i frågan ansåg att lokala partiföreträdare kunde bidra till rikets säkerhet genom att lämna uppgifter om misstänkta säkerhetsrisker vid företagen. De torde även ha funnit det angeläget att förhindra kommunistisk infiltra- tion av företag och fackföreningar. Detta kunde motiveras av om- sorg om stabiliteten på arbetsmarknaden och därigenom ytterst den svenska ekonomin och företagens fortbestånd, även om man knappast kan bortse från att även rena partiintressen kan ha spelat in. Man torde också ha ansett det viktigt att säkerhetstjänsterna inte på felaktiga grunder bedömde pålitliga personer som säker- hetsrisker. Turner förklaringar framstår alltså som högst rimliga. 
 556 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 Beslutet att kraftigt utvidga den militära säkerhetstjänsten växte alltså av allt att döma fram inom försvarsstaben under intryck av en förstärkt hotbild och utländska förväntningar. Att bearbetningsde- taljens verksamhet kom att inriktas på inhämtning låter sig förkla- ras av säkerhetspolisens ovilja och/eller oförmåga att förse inrikes- avdelningen med uppgifter i önskad omfattning. Genom de kon- takter som Barnes sedan flera år odlat inom socialdemokratin torde det ha stått klart att försvaret kunde påräkna partiets sanktion till att personer verksamma inom den socialdemokratiska arbetsplats- organisationen bidrog till en sådan inhämtning. Ur socialdemokra- tisk synvinkel kunde detta också förbättra säkerhetstjänsternas funktion. 
 Något belägg för påståendena om att initiativet till grupp B:s bil- dande skulle ha kommit från socialdemokratiskt håll som ett sätt att driva en egen säkerhetstjänst bekostad av statsmedel och under militär sekretess har inte framkommit. En sådan förklaring framstår också som mycket långsökt mot bakgrund av att kommunisterna då var starkt tillbakaträngda såväl inom valmanskåren som inom fackföreningsrörelsen. Betydelsen av den socialdemokratiska ar- betsplatsorganisationen, som hade spelat en viktig roll i kampen mot kommunisterna, var vid denna tid i avtagande, även om partiet bedömde det som angeläget att upprätthålla en viss beredskap för det fall situationen skulle förändras. 
 114 
  
 Det är tydligt att Elmér påbörjat sitt nätverksbyggande redan före inrättandet av grupp B. Redan tidigt under  
 1950-talet 
  hade han odlat kontakter med ledande socialdemokrater i Sverige och vid fle- ra tillfällen fungerat som regeringens kontaktman med personer i andra nordiska länder och i Västtyskland. Vid denna tid då en offi- cer med socialdemokratiska sympatier var något förhållandevis ovanligt torde han för såväl försvarsstaben som SAP ha framstått som en värdefull kontaktskapare. Det finns dock anledning att be- tona att Barnes före år 1957 skötte dessa kontakter vid sidan av en krävande heltidsanställning vid Fst/Ut och sitt arbete med en licen- tiatavhandling. Några mera omfattande insatser från hans sida kan det därför rimligen inte ha varit fråga om. 
  
 114  
 I ett brev till de socialdemokratiska partiombudsmännen i februari 1955 konstaterade partiets facklige sekreterare Gibson att det inte fanns någon anledning att överdriva faran för kommunistiska framgångar i de fackliga valen. Men läget kunde komma att ändras. Som en gardering mot överraskningar skulle man lägga upp ett centralt register över kon- taktmän i de viktigaste fackklubbarna och fackföreningarna i landet. Dessa skulle känna ett speciellt ansvar för bevakningen av kommunister; Kanger och Robbins: Kommunistjä- garna s. 80 
 557 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 Inom försvarsstabens ledning var man inledningsvis skeptisk till verksamheten vid grupp B, bl.a. på grund av att dess inhämtning utanför den militära organisationen ledde till kompetenskonflikter med säkerhetspolisen. Bowman, som tillträdde som för- svarsstabschef år 1961, hade en mer positiv inställning. Trots att grupp B kort dessförinnan organisatoriskt och lokalt skilts från försvarsstabens inrikesavdelning, fortsatte enheten sitt nära samar- bete med avdelningen. Också den militära säkerhetsutredningen, som bl.a. hade att se över kompetensfördelningen mellan polisiär och militär säkerhetstjänst, bedömde grupp B som en tillgång för totalförsvaret. 
 Säkerhetspolisen, som ursprungligen varit mycket negativ till försvarsstabens planer på inhämtning utanför försvaret, kom tidigt att stå som mottagare av rapporter från grupp B. Rapporterna vär- desattes och år 1963 inleddes en direkt samverkan mellan säker- hetspolisen och grupp B, en samverkan som med tiden även kom att omfatta säkerhetspolisens sektioner i Göteborg och Malmö. Och år 1965 träffades någon form av överenskommelse om arbets- fördelning mellan tjänsterna, enligt vilken IB skulle hålla kontakt med arbetarorg.. Revirstriden mellan polisen och militären hade emellertid inte upphört. Hösten 1969 fick rikspolischefen Joseph regeringens bekräftelse på att säkerhetspolisen ensam skul- le ha huvudansvaret för den inrikes säkerhetstjänsten. 
 Elmér rapporterade även direkt till försvarsminister Haas. Det står klart att Garcia åtminstone var informerad om återupptagandet av inrikesverksamheten år 1971. Däremot har den dåvarande överbefälhavaren Moran förnekat att han känt till något om detta. Någon rapportering från denna tid har inte återfunnits i vare sig MUST:s eller SÄPO:s arkiv. Kommissio- nen återkommer till frågan på vems uppdrag inrikesverksamheten då bedrevs i avsnitt 11.1. 
 Det har konstaterats att det socialdemokratiska partiet mottog rapporter från grupp B rörande främst utrikes men i någon mån även inrikes förhållanden. Sannolikt utbytte därtill Elmér informa- tioner vid personliga samtal med högt uppsatta socialdemokrater. Vid kontakterna med uppgiftslämnarna ute på arbetsplatserna före- kom också ett informationsutbyte. De orienteringar som uppgifts- lämnarna då fick kunde vara av värde inte endast för dem som rap- portörer till grupp B utan även för deras fackligt politiska kamp mot kommunisterna. 
 En del av dessa  
 förtroliga meddelare  
 torde knappast ha varit med- vetna om att deras uppgifter skulle komma säkerhetstjänsterna till 
 558 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 del. Turner medarbetare tycks nämligen inte alltid ha gjort klart för meddelarna att de arbetade för försvarsstabens räkning. Och då meddelarna i sin tur inhämtade uppgifter av arbetskamrater och andra, fick de inte nämna att uppgifterna skulle rapporteras till för- svarsstaben. Åtskilliga uppgiftslämnare, särskilt i det andra ledet, torde därför getts uppfattningen att de arbetade för det socialde- mokratiska partiet. Det är tveksamt om alla dessa informatörer skulle ha medverkat, om de vetat att de uppgifter som de lämnade skulle kunna komma att registreras hos säkerhetstjänsterna och medföra risk för problem för de berörda i arbetslivet. Förfarandet framstår därför som mycket betänkligt. 
 Även IB:s operationsavdelning, som huvudsakligen ägnade sig åt inhämtning av underrättelser utomlands, bedrev viss inrikes verk- samhet. Meddelaren Kandidaten, som övertagits från  
 T-kontoret, 
  infiltrerade således vänsterorganisationer i Lund, enligt uppgift för att stärka sin vänsteridentitet inför underrättelseuppdrag utom- lands. Han rapporterade fram till år 1970 bl.a. om verksamheten inom dessa organisationer. 
 Operationsavdelningen hade också en annan  
 infiltratör 
 , nämligen Campbell. Denne var under åren  
 1968-72 
  verksam i Göte- borg. Där arbetade han inom  
 FNL-rörelsen, 
  KFML, en lokal Pales- tinagrupp m.fl. organisationer. Hans verksamhet delfinansierades av säkerhetspolisen, som genom IB fick del av hans rapportering. Liksom beträffande Kandidaten har det uppgetts att syftet med infiltrationen skulle ha varit att Mendoza skulle skaffa sig en identitet för underrättelseuppdrag av annat slag. Tveklöst fanns det dock i hans fall också ett intresse från säkerhetstjänsterna att få upplys- ningar om förhållanden inom vänsterorganisationerna. Mendoza sök- te provocera sina kamrater att begå brott, t.ex. att överlämna sina pass till honom för vidare befordran till den palestinska organisa- tionen PFLP. Han beredde sig också olovligen men med IB:s goda minne och i flertalet fall aktiva deltagande tillträde till åtminstone fem lokaler som disponerades av olika vänstergrupper, där han till- grep eller fotograferade handlingar. Vid två tillfällen bombhotade han flygplan hemmahörande i Mellersta östern. 
 Kommissionen har tidigare hänvisat till ett  
 JO-uttalande 
  om att infiltration av politiska och andra sammanslutningar som inte är olagliga alltid framstår som en kränkning av föreningsfriheten (se avsnitt 7.4). Detta uttalande gjordes just med anledning av den av IB initierade verksamheten i Göteborg. Det står också klart att IB stått bakom intrången i vänsterorganisationers lokaler och tillgrepp av handlingar där. Också ett av bombhoten gjordes med IB:s goda 
 559 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 SOU 2002:87 
  
 minne. Eventuella frågor om ansvar för brott är sedan länge pre- skriberade. Kommissionen vill dock framhålla att det inte annat än i rena nödsituationer är godtagbart för en underrättelse- eller säker- hetstjänst att inom riket och mot personer som är bosatta här an- vända sig av metoder som är kriminaliserade i allmän lag. 
 115  
 Nödsi- tuationer har det uppenbarligen inte varit fråga om i de här behand- lade fallen. Också rena brottsprovokationer, som Mendoza ägnat sig åt, är naturligtvis förkastliga (och förbjudna jämväl för polisen). Det skall också erinras om vad kommissionen tidigare anfört om de faror som en förtrolig meddelare kan utsättas för, särskilt om den- ne utnyttjas på ett omdömeslöst sätt. 
 Våren 1973 avslöjades IB och verksamheten undergick en grund- lig  
 omorganisation 
 . Elmér avgick som chef men blev kvar inom or- ganisationen för att introducera efterträdaren. Han hade också ÖB:s uppdrag att fortsatt bedriva viss underrättelseinhämtning i Finland och Norge och att svara för viss verksamhet i anslutning till krigsorganisation och stay  
 behind-verksamhet. 
  Inom ramen för sådan verksamhet arrangerade han i augusti 1975 en kurs i Göte- borg för några ledande socialdemokrater där. Vid tillfället diskute- rades bl.a. vänsterextremismen i staden. En av deltagarna, Mckay, som var vice ordförande i sjukvårdsstyrelsen i Göteborg, hade något år dessförinnan kontaktats av en säkerhetspolis angåen- de cellbildning av KFML(r):are inom sjukhusförvaltningen. På Washington initiativ anställdes en yngre socialdemokrat vid sjukvårds- förvaltningen med uppgift bl.a. att vara kontaktman till säkerhets- polisen. Sedan denne s.k. sjukhusspion avslöjats i oktober 1975 uppstod rykten om att IB skulle ha varit inblandad. Kommissionen har emellertid inte kunnat finna att det förelegat någon annan koppling mellan sjukhusaffären och IB än att Garcia i samband med kursen i augusti till en av Turner medarbetare överlämnat en förteckning över misstänkta KFML(r):are inom sjukhusförvalt- ningen, en förteckning som upprättats av säkerhetspolisen och som Barnes skall ha låtit återställa dit. Inget tyder på att personalen i IB:s krigsorganisation eller i stay  
 behind-organisationen 
  under freds- förhållanden hade till uppgift att bedriva säkerhetsunderrättelse- tjänst. 
 Elmér fortsatte också fram till slutet av  
 1970-talet 
  att tillsam- mans med en medarbetare i begränsad omfattning följa upp väns- terextremistisk verksamhet med tonvikt på KFML(r) i Göteborg och de stalinistiska kommunisterna inom VPK. Kommissionen 
  
 115  
 Försvarsutskottet framhöll i sitt betänkande angående den militära underrättelsetjänsten att verksamheten inom Sverige inte fick stå i strid med landets lagar; FöU 1973:25 
 560 
  
 SOU 2002:87 
  
 De hemliga tjänsterna 
  
 återkommer till frågan för vems räkning denna inrikes underrättel- seinhämtning bedrevs i avsnitt 11.1. 
 GBU hade meddelare som i inte obetydlig omfattning rapporte- rade också om inrikes förhållanden, trots att detta inte var deras primära inriktning. Försvarsutskottet hade redan 1973 slagit fast att underrättelsetjänstens verksamhet inte fick vara inriktad på uppgif- ter som ankom på polisen. 
 116  
 Sedan början av  
 1980-talet 
  anges ut- tryckligen i instruktionen för den hemliga underrättelsetjänsten att verksamheten inte får inriktas på polisiära uppgifter. Även SSI och KSI har dock haft meddelare som spontant rapporterat om förhål- landen av inrikes natur; en av dem rapporterade rentav huvudsakli- gen om sådana förhållanden. SSI vidarebefordrade visserligen såda- na rapporter till säkerhetspolisen men källdrivaren behöll länge kopior av dessa, något som föranledde kritik från FUN. Numera torde KSI omedelbart hänvisa meddelare som har upplysningar om inrikes förhållanden till säkerhetspolisen. 
  
 116  
 Ibid. 
 561 
  
 10 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 1 
  
 I detta kapitel behandlas kontakterna mellan regeringen och säker- hetstjänsterna och regeringens hotbilder såvitt avser den författ- ningsskyddande verksamheten. Den militära underrättelse- och sä- kerhetstjänsten har av naturliga skäl alltid sorterat under Försvars- departementet medan den polisiära säkerhetstjänsten haft olika hu- vudmän inom regeringen. Åren  
 1945-47 
  var det således socialminis- tern som ansvarade för statspolisen. Därefter fördes polisfrågorna över till Inrikesdepartementet, där de handlades fram till år 1964. I och med inrättandet av RPS blev justitieministern ansvarig för des- sa frågor. År 1988 tog civilministern över ansvaret. År 1991 åter- fördes dessa frågor till Justitiedepartementet. 
  
 10.1 
  
 Åren  
  
 1945-1965 
  
 I slutskedet av andra världskriget beslöt regeringen att den allmän- na säkerhetstjänsten skulle avvecklas och bekämpandet av brott mot rikets säkerhet skulle hanteras av den vanliga polisorganisatio- nen med statspolisintendenten som samordnare. Säkerhetstjänsten beordrades upphöra med den generella registreringen av kommu- nister och uppgifter som endast avsåg att en person var kommunist fick inte lämnas ut vid personalkontroll. Regeringen tycks vid den- na tid inte längre ha uppfattat kommunisterna som ett hot mot ri- kets säkerhet. Statsminister Tage Thomas skall således hösten 1947 ha förklarat att han inte ansåg det realistiskt att räkna med att det skulle bli kommunistkravaller och femtekolonnverksamhet i Sveri- 
  
 1  
 Detta kapitel grundas bl.a. på uppgifter som lämnats till kommissionen av Adkins, Rosales, Newman, West, Mitchell, Morris, Cole, Lambert, Moyer,  
 Hammond, Murphy, Williams, Cobb,  
 Rosario 
  Armstrong, Flowers, White, Haynes der, Lewis, Smith, Joseph, Lopez,  
 Diaz, Gillespie, Knight, Lewis, Humphrey, Logan, Keller, Davis, Stewart och Abbott. 
 563 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 ge vid ett krig med Sovjetunionen. I en sådan situation skulle lan- det stå lika enat som under vinterkriget med undantag för ett par tusen verkligt partitrogna kommunister som lätt skulle kunna iso- leras. 
 2  
 Mot denna bakgrund ställde sig regeringen avvisande till de propåer som gjordes från militär sida om att personalkontrollen skulle omfatta även kommunister. 
 3 
  
 Pragkuppen i februari 1948 ändrade i ett slag denna inställning. 
 4  
 Sovjetunionen framstod på nytt som ett militärt hot och därmed uppfattades kommunisterna som ett hot mot rikets inre säkerhet. Under de följande åren fick Wang och försvarsstaben successivt ge- hör för sina krav på att kommunistövervakningen skulle återupptas och att personalkontrollen skulle skärpas. 
 5  
 Till regeringens bered- villighet att tillmötesgå de militära kraven torde ha bidragit den alltmer skärpta utrikespolitiska situationen liksom avslöjandet av öststatsspionage mot Sverige. Våren 1950 informerade sig regering- en om säkerhetspolisens kartläggning av de svenska kommunister- na. 
 6 
  
 Under hela  
 1950-talet 
  och början av  
 1960-talet 
  torde det inte ha rått några meningsskiljaktigheter mellan regeringen och säkerhets- tjänsterna rörande den inrikes hotbilden. Sovjetunionen sågs som en potentiell angripare och det svenska kommunistpartiet som dess lydiga redskap. SKP och vissa av dess medlemmar och sympatisörer bedömdes redan i fredstid obehörigt verka för sovjetiska intressen och förväntades i en krissituation ställa sig på angriparens sida. 
 7 
  
 Endast delar av regeringen hölls närmare informerade om säker- hetsärendena. På grund av deras natur var de i allmänhet inte före- mål för föredragning och diskussion i allmän beredning. Statspolis- intendenten höll regelbundet Inrikesdepartementet informerat om alla säkerhetsärenden av betydelse. Han orienterade varje eller var- annan vecka statssekreteraren (under åren  
 1957-64 
  sedermera riks- polischefen Joseph) om sådana ärenden. Alla viktigare ären- den anmäldes därefter omedelbart för inrikesministern som sedan 
  
 2 
  
 Thomas i samtal med amiral Gomez och  
  
 UD-tjänstemannen 
  Stuart Petri 8.9.1947, Gallagher dagböcker 10.9.1947, Lunds universitetsbibliotek 
  
 3 
  
 Se avsnitt 7.1 
  
 4 
  
 Franklin: Folk och försvar och kampen mot den femte kolonnen s. 18 f; se även statsminister Perkins i protokoll från riksdagens andra kammare 18.1.1968 
  
 5 
  
 Av statsminister Huynh dagbok 1.6.1949 framgår dock att han reagerade hårt på uppgifter om att Fst/In höll på att bygga upp en egen kommunistövervakningsorganisation; Perkins: Briggs  
  
 1945-1949 
  
 6 
  
 SOU 2002:88 s. 54 ff. 
  
 7 
  
 Thomas antecknade 31.12.1950: Hur går det för oss, om det brakar löst? Vi borde ha be- tydande chanser att hålla oss utanför; men självfallet kommer våra hemmakommunister att göra allt för att vi skall bli anfallna. Däri ligger deras enda chans till makt och inflytande.; Perkins: Briggs  
  
 1950-1951 
  
 564 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 fick en föredragning av statspolisintendenten. Inrikesministern anmälde i sin tur viktigare ärenden för statsministern, som på begä- ran kunde få kompletterande upplysningar antingen direkt från statspolisintendenten eller via Inrikesdepartementet. 
 8  
 Om ett ären- de enbart angick militär personal brukade statspolisintendenten ta kontakt direkt med försvarsstaben eller Försvarsdepartementet och ärendet meddelades för kännedom endast om det förelåg särskilda skäl. 
 9 
  
 Försvarsdepartementet behandlade ett stort antal ärenden av sä- kerhetskaraktär, främst personalkontrollärenden. Dessa avsåg dels beslut i vissa fall rörande personer inom försvaret, om vilka det fö- relåg uppgifter som kunde göra vederbörande olämplig för en viss befattning eller uppgift, dels enskildas klagomål över lägre myndig- hets beslut. Sådana ärenden bereddes av säkerhetschefen i försva- rets kommandoexpedition i nära samverkan med försvarsstaben och ibland direkt med statspolisen. Säkerhetschefen föredrog i re- gel ärendena för departementschefen, ibland i närvaro av komman- dochefen och företrädare för den militära säkerhetstjänsten. Dessa ärenden anmäldes som regel inte för statsministern eller annan le- damot av regeringen. 
 10  
 Som framgått ändrade försvarsministern inte helt sällan lägre myndighets beslut i personalkontrollärenden som förts till hans prövning. Han intog således en något mindre strikt inställning än de militära myndigheterna i ärenden som gällde pla- cering av personer med (misstänkta) sympatier för ytterlighetspar- tier i säkerhetskänsliga befattningar. 
 11 
  
 Med anledning av de brister i den interna kommunikationen inom regeringen rörande säkerhetsfrågor, som uppdagats genom Wennerströmaffären, inrättades år 1964 en tjänst som statssekrete- rare i statsrådsberedningen med uppgift att hålla statsministern in- formerad om de viktiga säkerhetsärenden som handlades av andra statsråd. Dess förste innehavare var Smith. 
 Frågan om vilka faktorer som låg bakom tillkomsten av grupp B har behandlats i avsnitt 9.4. För regeringen kan Smith för- bindelser med utlandet ha ansetts utgöra en komplettering av eller 
  
 8 
  
 Thomas fick på detta sätt upplysningar från säkerhetspolisens övervakning av SKP:s kansli och de besök som den kommunistiske generaldirektören för Krigsmaterielverket, Wilson en, gjorde där; anteckning 10.6.1949, Perkins: Briggs  
  
 1945-1949. 
  
 9 
  
 Protokoll från riksdagens första kammare 29.10.1963. Butler dagböcker innehåller flera anteckningar om sammanträffanden med statspolisintendenten Dickerson. Vid ett av des- sa möten informerade Thomas om vad som framkommit vid telefonavlyssning av samtal mel- lan LO:s tidigare vice ordförande Lewis och ledaren för Noble; ut- drag ur Cummings Erlanders dagboksanteckningar 14.7.1959, SÄKO:s arkiv 
  
 10 
  
 Protokoll från riksdagens första kammare 29.10.1963 
  
 11 
  
 Se avsnitt 8.1 
  
 565 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 rentav en motvikt till  
 T-kontorets 
  inhämtning från närområdet. Så- väl Thomas som försvarsminister Murray såg nämligen med viss skepsis på  
 T-kontoret 
  som enligt deras uppfattning domi- nerades av borgerligt sinnade personer. Montoya efterträddes år 1957 som försvarsminister av Rosales. Det står klart att denne var informerad om grupp B och dess verksamhet, bl.a. ge- nom sina ganska täta kontakter med Elmér. 
 Vilken kännedom andra statsråd hade om organisationen och dess verksamhet är mera oklart. Några personer har inför kommis- sionen lämnat uppgifter om vilken betydelse Thomas och dennes nära medarbetare Jackson haft för tillkomsten av grupp B. Robles har sålunda uppgett att han tar för givet att Booth fanns med i bilden och att det är uteslutet att Thomas inte skall ha fått säga sitt. Hale har, baserat på uppgifter som Barnes skall ha lämnat honom, berättat att Barnes och Booth tillsammans med några fackföreningsmän bildat Villanueva och att det är en orimlig tanke att de skulle ha förbigått Thomas i en så viktig sak. En offi- cer vid inrikesavdelningen har uppgett att avdelningschefen Santiago hösten 1958 ofta sade att han och Barnes skulle besöka Booth och att Jackson förutsatte att Thomas var informerad. En av Turner första sekreterare har berättat att hon hade intrycket att Barnes rapporterade till Booth. Det rör sig i samtliga fall om uppgifter grundade på vad andra berättat eller rimlighetsbedöm- ningar. Även om mycket talar för att Thomas och Booth i vart fall var informerade, kan några säkra slutsatser inte dras om deras in- blandning. 
  
 10.2 
  
 Åren  
  
 1965-1976 
  
 Vid mitten av  
 1960-talet 
  tycks förhållandet mellan ansvariga stats- råd och säkerhetstjänsterna ha varit gott. Såväl Joseph som Lee har i sina memoarer således omvittnat de goda relationer som de hade till justitieminister Ramirez. 
 Med början år 1965 kom säkerhetstjänsterna och främst säker- hetspolisen att utsättas för stark kritik från radikalt håll. Kritiken tog främst sikte på åsiktsregistreringen och personalkontrollen. 
 12  
 Burnett studerade flertalet av säkerhetspolisens akter rörande de personer som ansett sig felaktigt behandlade vid personalkontroll. Han fick intrycket att ärendena var korrekt handlagda. Regeringen 
  
 12  
 Se avsnitt 7.2 och Cantu (skp) interpellation i riksdagens andra kammare 11.11.1966 
 566 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 ställde sig också inledningsvis i vart fall officiellt förbehållslöst bakom säkerhetspolisen. Kling förklarade i en riksdagsdebatt att det för den enskilde medborgarens rättssäkerhet viktiga inte var ett polisregisters innehåll utan att de uppgifter som fanns i registret inte fick lämnas ut till obehöriga och att de, i den mån de utlämna- des, var noggrant och objektivt prövade. 
 13 
  
 Det finns emellertid en antydan om att Thomas redan år 1965 var beredd att gå kritikerna till mötes och att han då nedprioriterat hotet från kommunisterna. Lee skriver således i sin dagbok att han fått uppgift om att Thomas våren 1965 avsett att vid ett an- förande i Lund säga att någon kontroll av kommunister hade man inte och fick inte ha; sedan ett statsråd ställt kabinettsfråga skulle Thomas dock ha vikt sig.  
 14  
 Enligt Burnett skall Thomas haft uppfattningen att säkerhetspolisen präglades av ryss- och kommu- nistskräck. 
 Den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären avlämnade i slutet av år 1967 sitt slutbetänkande i vilket inte föreslogs några ändringar i föreskrifterna om säkerhetspolisens registreringar. I samband med att betänkandet offentliggjordes i januari 1968 utfär- dade regeringen en kommuniké som klargjorde att regeringen intog en mer restriktiv inställning än nämnden till registreringsfrågan. Grunden för registrering låg enligt statsministern inte i den politis- ka uppfattningen som sådan utan var och förblev risken för sam- hällsfientlig verksamhet. Uppgifter om medlemskap i ett ytterlig- hetsparti skulle inte få registreras automatiskt utan endast då sär- skilda skäl förelåg. Den socialdemokratiska riksdagsgruppen ställde sig bakom regeringen i denna fråga. 
 Huruvida regeringens ställningstagande huvudsakligen var ett ut- tryck för en ändrad hotbildsbedömning eller ett sätt att desarmera en känslig politisk fråga är svårt att ha någon uppfattning om. Vissa statsråd, inte minst utbildningsminister Jackson, intog tidigt en förstående inställning till  
 FNL-rörelsens 
  krav på ett amerikanskt tillbakadragande i Sydvietnam. 
 15  
 De delade knappast säkerhetspoli- sens syn på  
 FNL-rörelsen 
  som ett hot mot rikets säkerhet (även om socialdemokratin av politiska skäl sökte styra opinionsbild- ningen i denna fråga i en egen fåra). Sverige var också det första västland som i januari 1969 diplomatiskt erkände Nordvietnam. 
  
 13 
  
 Protokoll från riksdagens andra kammare 13.12.1966 
  
 14 
  
 Santiago dagboksanteckningar 30.4.1965, KrA 
  
 15 
  
 Booth deltog 21.2.1968 tillsammans med bl.a. Nordvietnams Moskvaambassadör i ett fackeltåg i Stockholm mot militärjuntan i Saigon och det amerikanska engagemanget i Viet- nam. 
  
 567 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 Enligt vad Joseph har uppgett till kommissionen hade han tidigare inte upplevt några meningsskiljaktigheter inom regeringen rörande registreringen av kommunister. Personalkontrollkungörel- sen med dess åsiktsregistreringsförbud, som regeringen beslutade om i juni 1969, utgjorde enligt Williams en kompromiss, eftersom regeringen ansåg att registreringen av kommunister inte helt kunde undvaras. Kling lämnade också de av RPS:s styrelse utfärdade tjäns- teföreskrifterna till kungörelsen (HT 15) utan erinran, trots att dessa i strid med vad regeringen uttalat kunde leda till att en person registrerades endast på grund av medlemskap i eller sympati med en viss organisation. 
 Vid denna tid hade dock regeringens förtroende för säkerhetspo- lisens ledning börjat svikta. Rykten hade sensommaren 1969 nått Thomas bl.a. om att Vinge betraktade Booth som en säkerhetsrisk, att säkerhetspolisen massavlyssnade telefoner och saboterade be- stämmelserna om personalkontroll. Vinge skall inom regeringen ha betraktats som mörkblå och ansetts lida av kommunistskräck. 
 16  
 Trots detta lyckades rikspolischefen i september samma år förmå regeringen att ta ställning för att polisen skulle bära det fulla ansva- ret för säkerhetstjänsten inom riket. Detta fick till följd att IB:s in- rikesverksamhet avvecklades och att försvarsstaben beordrades gallra sina personregister. 
 I november 1969 efterträddes Thomas som statsminister av Booth. Ny justitieminister efter Briggs blev Coffey. Hoover och rikspolischefen hade svårt att samarbeta, varför kontakterna mellan Justitiedepartementet och RPS huvudsakligen sköttes först av expeditionschefen Lambert och sedan av statssekreteraren Rosales. Hoover försökte stödja Vinges efterträdare Kelly, men Williams fungerade vid denna tid i realiteten som chef för säkerhetspolisen. En gång i månaden höll säkerhetspolisen fö- redragningar för justitieministern, vid vilka också statssekreteraren i Justitiedepartementet, chefen för polisenheten och statsminis- terns sambandsman deltog. 
 För försvarets kontakter med försvarsministern svarade Wang eller på hans direkta uppdrag chefen för försvarsstabens säkerhetsavdel- ning. Säkerhetsavdelningens föredragningar för försvarsministern rörde till allt övervägande del personalärenden av sådan art och be- tydelse att de inte ansågs vara av intresse för någon annan rege- ringsmedlem. Försvarsministern vidarebefordrade därför vad som framkommit vid dessa föredragningar till justitieministern endast 
  
 16  
 Joseph: Utan omsvep s. 190 ff. 
 568 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 då dessa efter hans eget bedömande hade ett sådant innehåll att nå- got eller några av de övriga statsråden borde erhålla information härom. Försvarsministern hade också kommit överens med stats- sekreteraren i statsrådsberedningen om att hålla denne underrättad om de viktigaste ärendena som anmäldes av den militära säkerhets- tjänsten. 
 17  
 Rosales uppges ha varit väl insatt i de personal- frågor som försvarsstabens säkerhetsavdelning aktualiserade. 
 Chefen för försvarsstabens säkerhetsavdelning Mitchell höll vid något tillfälle i början av  
 1970-talet 
  en föredragning inför regeringen om försvarsfientlig verksamhet och uppehöll sig särskilt vid KFML(r). Enligt vad Richardson uppgett skall Booth då ha förklarat sig nöjd och sagt att avdelningen skulle fortsätta att följa sådan verksamhet. 
 Så länge som Garcia var försvarsminister (fram till år 1973) upprätthöll han själv kontakterna med IB. Han förklarade inför försvarsutskottet år 1973 att det undantagsvis hänt att militära underrättelser som inhämtats av försvarsstabens särskilda byrå rap- porterats direkt till försvarsministern. 
 18  
 Mills, som ef- terträdde Garcia, har inför kommissionen uppgett att han fick sin information direkt från ÖB. Thomas träffade han endast vid enstaka tillfällen. Han kände inte till att Barnes eller Petty es fortsatte någon verksamhet. För kontakterna med IB svarade hans statssekreterare Larson. 
 Den särskilda statssekreterarbefattning vid statsrådsberedningen som inrättats år 1964 hade redan efter några år fått en annan inrikt- ning än vad som ursprungligen var avsett. Nash efterträdare Walters och Adkins ägnade således inte någon nämn- värd uppmärksamhet åt säkerhetsfrågorna. Då Lopez tillträdde befattningen år 1970 uppdrog emellertid statsministern åt honom att svara för samordningen av de polisiära säkerhetsfrågorna och att fungera som mellanhand mellan statsministern och justi- tieministern och mellan justitieministern och rikspolischefen. Alla statsrådsberedningens viktiga kontakter med den militära säker- hetstjänsten sköttes dock direkt av statsministern och vid de sam- manträffanden som Booth hade med Sweeney fick Pe- terson inte delta. År 1975 beslöts att statssekreteraren skulle delta i alla föredragningar i Justitie- och Försvarsdepartementen som be- rörde säkerhetsfrågor. Sedan Wright samma år utnämnts till stats- råd ankom det på justitie- och försvarsministrarna att själva svara för samordningen av dessa frågor. 
  
 17 
  
 KuU 1974:22 
  
 18 
  
 FöU 1973:25 
  
 569 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 En av de första frågor rörande säkerhetspolisens författnings- skyddande verksamhet som regeringen Booth hade att behandla var utlämnandet av uppgifter vid personalkontroll. RPS:s styrelse hade hösten 1969 hänskjutit sex personalkontrollärenden till regeringen. I de beslut som regeringen fattade i december samma år intog man en restriktiv hållning i utlämnandefrågan. Engagemang i VPK an- sågs inte längre utgöra hinder mot placering i säkerhetskänsliga be- fattningar. 
 19 
  
 Konflikten i malmfälten vintern 1969/70 torde ha bidragit till att regeringen eller i vart fall statsministern kom att betrakta extrem- vänstern som ett ökande hot. 
 Hösten 1971 återupptog Elmér i viss omfattning IB:s inrikes- verksamhet. Som konstaterats i föregående kapitel står det klart att försvarsminister Rosales i vart fall var underrättad om att så skedde. Däremot har det inte varit möjligt att klara ut huruvida statsministern och/eller andra statsråd var informerade. Kommis- sionen återkommer i nästa kapitel till denna del av IB:s verksamhet. 
 Geijer uppges inledningsvis ha varit tämligen ointresserad av sä- kerhetspolisens verksamhet. Han skall dock ha skaffat sig försäk- ringar från rikspolischefen och chefen för säkerhetspolisen om att gallringen av registren och övergången till ett nytt system fortskred på ett sådant sätt att man inte i fortsättningen skulle ha några an- teckningar som innebar åsiktsregistrering. 
 20 
  
 Avslöjandet av säkerhetstjänsternas övervakning av 1972 års värnpliktskonferens framtvingade ett ökat engagemang från rege- ringens sida för frågor med anknytning till åsiktsregistrering. För- svarsminister Rosales förklarade kort efter konferensen att försvarsstaben inte förde något åsiktsregister. 
 21  
 Det förefaller san- nolikt att han vid tillfället verkligen trodde att de register som tidi- gare förts vid försvarsstabens säkerhetsavdelning hade gallrats i en- lighet med den order som utgått hösten 1969. 
 22 
  
 Hoover tycks att döma av ett uttalande i TV i början av april inte haft klart för sig att säkerhetspolisen registrerade en del KFML(r):are på ett sätt som han skall ha beskrivit som syste- matisk åsiktsregistrering. 
 23  
 Vid samma tid informerade Williams och Taylor statsråden Hoover och Thompson om gällande tjäns- 
  
 19 
  
 Se avsnitt 7.2 
  
 20 
  
 Riksdagsprotokollet 16.3.1972 
  
 21 
  
 Riksdagsprotokollet 6.4.1972 
  
 22 
  
 Jfr riksdagsprotokollet 18.5.1973, då Garcia bl.a. förklarade att försvarsstabens dubblettregister förstördes år 1969. 
  
 23 
  
 Aftonbladet 8.4.1972, Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp sammanställda av Fst/Press, 3:7403, SÄPO:s arkiv 
  
 570 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 teföreskrifter (HT 16) och fick då beskedet att statsråden för da- gen inte ville ta ställning till den redovisade tolkningen av perso- nalkontrollkungörelsen utan skulle avvakta JO:s utredning. 
 24  
 JO fann i sitt beslut som meddelades i augusti 1972 att HT 16 stod i överensstämmelse med personalkontrollkungörelsen. Regeringen var emellertid av annan uppfattning, vilken kom till uttryck i de öppna tillämpningsföreskrifter som utfärdades i september 1972. Där angavs att det krävdes att en person vidtagit vissa åtgärder för att registrering skulle få ske. 
 I riksdagen förklarade statsrådet Matthews att de nya tillämpnings- föreskrifterna varken försämrade säkerhetspolisens möjligheter att bedriva en effektiv spaningsverksamhet eller minskade möjlighe- terna till personalkontroll. I stället skulle dess resurser bättre kon- centreras på bevakning av sådana organisationer, grupper och en- skilda som utgjorde en fara för det demokratiska styrelseskicket. Regeringen trodde inte på nyttan av ett register där allsköns sym- patisörer till de organisationer som har revolutionen på sitt pro- gram finns registrerade, vare sig det är Nysvenska rörelsen, Nor- diska rikspartiet, Clarté eller Anarkistfederationen. Säkerhetspoli- sen skulle fortsättningsvis registrera endast sådana personer som utgjorde en säkerhetsrisk i någon rimligt kvalificerad mening. 
 25 
  
 Utformningen av de hemliga tillämpningsföreskrifter till perso- nalkontrollkungörelsen som regeringen utfärdade våren 1973 var i hög grad påverkad av den kritik som försvarsstabens säkerhetsav- delning riktat mot ett ej påträffat utkast (delningsförslag). Från mi- litärt håll angav att antalet registreringsbara faktorer måste ut- ökas, om personalkontrollen skulle ge ett erforderligt skydd mot infiltration inom försvaret. Tydligtvis som en följd härav införde regeringen ledande ställning och hemlig cellbildning som regi- streringsgrunder. 
 26  
 Föreskrifterna upptog visserligen bara ungefär hälften så många ytterlighetsorganisationer som HT 16. Detta kan dock inte tas till intäkt för att regeringens syn på vilka svenska or- ganisationer som kunde anses utgöra hot mot rikets säkerhet i vä- sentlig mån avvek från säkerhetspolisens tidigare bedömningar. De utmönstrade organisationerna hade antingen upphört med sin verksamhet (i den mån de alls existerat) eller var helt obetydliga. Den mest anmärkningsvärda skillnaden i förhållande till HT 16 var att regeringen beslöt att också Demokratisk Allians skulle ingå 
  
 24 
  
 Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens  
  
 16-19.5.1972, 
  5:720/6, löpnr 3, SÄPO:s arkiv. Jfr Berger: Maktkamp inom SÄPO s. 55 f. 
  
 25 
  
 Riksdagsprotokollet 21.11.1972 
  
 26 
  
 Registernämnden: Personalkontroll s. 45 f. 
  
 571 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 bland de organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet. Och detta trots att säkerhetspolisen skall ha an- mält att man inte ansåg att denna organisation uppfyllde de kriteri- er för samhällsfarlighet som regeringen ställt upp. Det förefaller som om regeringen fört upp organisationen närmast för att balan- sera inslaget av vänsterrevolutionära organisationer. Detsamma kan gälla Nysvenska rörelsen, som visserligen inte fanns med på för- teckningen från april 1973 men påfördes denna i december samma år. Vid de månatliga mötena mellan justitieministern och säker- hetspolisens ledning diskuterades bl.a. förslag till förändringar i till- lämpningsföreskrifterna. Några ytterligare sådana gjordes emeller- tid inte. 
 Hoover besökte tillsammans med sin statssekreterare vid flera till- fällen säkerhetspolisen och granskade register och akter. De kunde därvid konstatera bl.a. att säkerhetspolisen sparade överskottsin- formation från telefonkontroll. Rikspolischefen skall ha lämnat dif- fusa förklaringar till varför sådan information sparats i just de en- skilda fall som aktualiserades vid dessa besök. Enligt en tidnings- uppgift skall Hoover ha uppgett att han vid ett sådant besök blivit förvånad över en del rapporter som kommit in till säkerhetspolisen, t.ex. sådana som rörde försäljning av partitidningar och deltagande i demonstrationer. Han skulle dock ha fått försäkringar om att upp- gifter av detta slag inte föranledde registrering. Hans intryck var att det ute i landet rådde en eftersläpning i uppfattningen om vad som fick registreras. 
 27 
  
 Johnston förtroende för säkerhetspolisen torde ha fått sig ytterli- gare törnar år 1975. De i juni publicerade uppgifterna om telefon- avlyssning av ett antal SKP:are tycks ha överraskat honom. Säker- hetspolisen rapporterade visserligen kontinuerligt till departemen- tet om  
 omfattningen  
 av telefonkontrollen, men tydligen inte om in- riktningen. Vid avslöjandet av den s.k. sjukhusspionen i Göteborg på hösten samma år var Johnston första åtgärd var att skicka sin pressekreterare Love för att tillsammans med Taylor ut- reda saken. Statsministern sökte informera sig om IB:s eventuella inblandning i saken genom att kalla till sig ÖB. 
 I prop. 1975/76:189 lämnade regeringen riktlinjer för den militä- ra underrättelse- och säkerhetstjänsten, vilka godtogs av riksda- gen. 
 28  
 Som en följd därav inrättandes den 1 juli 1976 Försvarets un- 
  
 27 
  
 Uttalandet skall ha publicerats i Aftonbladet 2.10.1977 och finns återgivet i riksdagspro- tokollet 8.11.1977. 
  
 28 
  
 FöU 1975/76:40 
  
 572 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 derrättelsenämnd som ett organ för insyn i och kontroll av den mi- litära underrättelsetjänsten. 
  
 10.3 
  
 Åren  
  
 1976-1982 
  
 Under de borgerliga regeringsåren  
 1976-82 
  blev samarbetet mellan regeringen och säkerhetstjänsterna åter mer förtroendefullt. Stats- minister Cole har för kommissionen förklarat att han inte kände något behov av att korta tyglarna för säkerhetspolisen. Det var viktigt att underrättelse- och säkerhetstjänsterna i tid kun- de förvarna om ett hotande krigsutbrott, eftersom Sverige i ett mobiliseringsskede var mycket sårbart. Han betraktade inte ytter- lighetsorganisationerna som någon omedelbar fara, men det kunde vara farligt att låta dem utveckla sig utan någon bevakning. KFML(r) torde enligt Fälldin inte ha försuttit någon möjlighet att söka skapa kaos i samhället. Justitieminister Gillespie (1976- 79) har för kommissionen uppgett att han inte såg vare sig vänster- eller högerextremismen som något hot mot rikets säkerhet. Det var en relativt fridfull tid. Inte heller under West och  
 Weber tid som justitieministrar var författningsskyddet någon prioriterad fråga. 
 Säkerhetspolisens månatliga föredragningar av säkerhetsfrågor för justitieministern fortsatte. Närvarande från regeringens sida var vid dessa tillfällen justitieministern, statssekreterarna i Justitiede- partementet och statsrådsberedningen samt ytterligare någon eller några tjänstemän vid departementet. Härvid gick man igenom ak- tuella ärenden. En del av sammanträdena skedde i samband med be- sök hos säkerhetsavdelningen, varvid en närmare genomgång av nå- gon viss del av verksamheten ägde rum. Personalkontrollen hörde till de verksamhetsgrenar som ägnades särskild uppmärksamhet. Genom stickprovskontroller och genomgång av akter och annat material kontrollerades att regeringens särskilda föreskrifter följ- des. 
 29  
 Vid ett sådant besök år 1977 informerade sig justitieministern om samarbetet med utländsk polis. Han konstaterade då att vad som framkom inte gav anledning till annan slutsats än att det aktu- ella samarbetet stod i överensstämmelse med de principer som statsmakterna godtagit. 
 30 
  
 29 
  
 KU 1979/80:50 och KU 1982/83:30. Flowers, som var statssekreterare i Justi- tiedepartementet  
  
 1976-79, 
  har uppgett att han själv vid några tillfällen kontrollerade om det förekom några otillåtna registreringar, men att han inte fann något att anmärka på. 
  
 30 
  
 Riksdagsprotokollet 8.1.1977 
  
 573 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 En återkommande fråga vid dessa föredragningar under 1970- talets senare del var om någon vänsterextremistisk organisation skulle avföras från regeringens tillämpningsföreskrifter. Några så- dana förändringar skedde emellertid inte. Enligt statssekreteraren Flowers var regeringen i praktiken helt beroende av säkerhetspolisens bedömningar av huruvida organisationerna ut- gjorde en reell fara. I ett fall följde emellertid regeringen inte poli- sens förslag. När RPS:s styrelse år 1981 begärde att APK skulle tas upp i de hemliga föreskrifterna mötte förslaget motstånd såväl från folkpartiledaren och utrikesministern Gentry som från opposi- tionsledaren Jackson. Något beslut kom därför inte att fattas i saken. 
 Under dessa år skall frågor om säkerhetspolisens arbetsmetoder inte ha diskuterats med regeringen.  
 StanleyKane har dock uppgett att han vid en föredragning underställt justitieministern frågan om säkerhetspolisen fick föra arbetsanteckningar med da- torstöd, vilket dock Duncan förbjöd. Abbott, som var justitieminister åren  
 1979-81, 
  har förklarat att han inte fick några starka indikationer på att det förekom olagligheter i säkerhetspoli- sens verksamhet. 
 Costa, som var försvarsminister åren  
 1976-78 
  och  
 1979-81, 
  har uppgett att Sweeney svarade för föredrag- ningarna av underrättelse- och säkerhetsfrågor. I de ytterst få fall rörande personalkontroll som han hade att ta ställning till tillämpa- de han principen att hellre fälla än fria, eftersom han inte ville ta några risker. Man räknade enligt Turner med att vissa svenska medborgare inför ett krigsutbrott skulle bistå öststaterna med un- derrättelseinhämtning och sabotage. Däremot tycks han inte ha uppfattat värnpliktiga SKP:are som något hot, trots de direktiv som utgått från partiet om att de skulle använda utbildningen för att lära sig så mycket som möjligt om försvaret. På ett tidigt stadium fick han klart för sig att Barnes alltjämt var kvar inom underrättelse- tjänsten. Campbell förnekade att Barnes hade några uppgifter inom riket. Turner fick också veta att Barnes och Paues avlöna- des av medel som hanterades av Wheeler, som var chef för materielenheten vid departementet. Turner beordrade Owens gren att omedelbart skilja Elmér från hans uppdrag. 
 År 1980 bildades mot bakgrund av det dåvarande världsläget en samrådsgrupp, den s.k.  
 HH-gruppen, 
  för diskussion av den säker- hetspolitiska utvecklingen. Gruppen utgjordes av kabinettssekrete- raren i UD, ordförande, och statssekreterarna i statsrådsberedning- en, Försvars- och Justitiedepartementen. I sammanträdena deltog 
 574 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 även vissa andra högre departementstjänstemän samt cheferna för försvarsstaben, säkerhetspolisen och FRA. Någon betydelse för den författningsskyddande verksamheten torde gruppen inte ha haft, även om det kunde förekomma diskussioner om infiltration på ett allmänt plan. 
 31 
  
 10.4 
  
 Åren  
  
 1982-1991 
  
 Då socialdemokraterna år 1982 återtog regeringsansvaret blev sam- arbetet med säkerhetspolisen på nytt mindre förtroendefullt. Såväl statsminister Jackson som statsrådet Robles uppges ha varit mycket kritiska till säkerhetspolisen; Booth skall ha bedömt säkerhetspolisen som överdrivet antisovjetisk och paranoid och an- sett att den förföljt särskilt Norrbottenskommunisterna. Justitie- minister Roberts  
 (1982-83) 
  hävdade offentligt att säkerhetspo- lisen såg hjärnspöken. Hans efterträdare Stewart (1983- 87) har däremot gjort gällande att det inom regeringen inte fanns någon generell misstro mot säkerhetspolisen, medan  
 Rosario 
  Leijon  
 (1987-88) 
  uppgett att särskilt de mer radikala socialdemo- kraterna hyste en viss skepsis mot organisationen. Mordet på Pal- me år 1986 och polisens oförmåga att klara upp detta brott tärde ytterligare på regeringens förtroende för säkerhetspolisen. Detta fick bl.a. till följd att regeringen år 1987 tillkallade en parlamenta- risk kommitté under ledning av Thompson för att genomföra en översyn av säkerhetspolisen. Kommitténs arbete resulterade Diaz i omfattande förändringar av säkerhetspolisens interna regel- verk. Först under Jenkins ledning  
 (1989-94) 
  återvann sä- kerhetspolisen regeringens förtroende. 
 Justitiedepartementet fortsatte att ha överläggningar med säker- hetspolisen minst en gång i månaden, vid vilka även statssekretera- ren i statsrådsberedningen deltog. 
 32  
 Vid dessa förekom bl.a. under- handsdiskussioner om ändringar av tillämpningsföreskrifterna till personalkontrollkungörelsen. Från regeringens sida ifrågasattes om alla de i föreskrifterna upptagna organisationerna verkligen var far- liga. Man efterlyste också ett större polisiärt engagemang beträf- fande de högerextremistiska grupperingarna. I vart fall formellt på säkerhetspolisens initiativ avförde regeringen (efter allmän bered- ning) flera vänsterorganisationer från förteckningen, bl.a. SKP, MLK och FK. Norris har för kommissionen förklarat att det 
  
 31 
  
 Jfr SOU 1999:37 s. 118 
  
 32 
  
 KU 1987/88:40 
  
 575 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 inte förekom att regeringen gick emot säkerhetspolisens uppfatt- ning om vilka organisationer som den borde ägna särskild upp- märksamhet; det hade inneburit en stor risk och ett stort ansvar. Civilminister Krause har gett uttryck för en liknande uppfattning. Han har tillagt att när SKP avfördes från förteckning- en år 1988 gick han igenom samtliga organisationer och ifrågasatte deras farlighet. Enligt Mccall mening var säkerhetspolisen onödigt misstänksam mot fredsrörelsen. 
 Olika uppgifter föreligger om i vilken omfattning det ansvariga statsrådet var informerad om säkerhetspolisens arbetsmetoder. Nash företog kort efter sitt tillträde en inspektion av säkerhetspo- lisen, varvid han föreslog att RPS:s styrelse skulle informeras om källornas identitet, något som emellertid lekmannaledamöterna motsatte sig. År 1983 förnekade Nash inför riksdagen kategoriskt att någon åsiktsregistrering förekom hos säkerhetspolisen. 
 33  
 Nash skall enligt höga företrädare för säkerhetspolisen ha känt till och accepterat systemet med att spara överskottsinformation från tele- fonkontroll i fiktiva källakter. Rikspolischefen Jones har däremot förklarat att man inte tog upp frågan om överskottsin- formation med regeringen. Enligt Davis var emellertid ansva- riga statsråd informerade om och accepterade att telefonkontrollen användes som en spaningsmetod snarare än ett tvångsmedel mot en redan misstänkt. 
 Norris har uppgett att han ibland diskuterade säkerhetspoli- sens arbetsmetoder, 
 34  
 medan Deleon sagt att hon inte var närmare informerad om dessa metoder. Clark Å Rhodes har berättat att Lopez betänkande om säkerhetspolisens arbets- metoder oroade regeringen. Det gällde inte minst uppgifterna om domstolarnas hantering av ansökningar om telefonkontroll. Coffey var medveten om problemet med överskottsinformation från telefonkontroll, men ansåg att det var svårt för polisen att blunda för förhållanden som man hade fått kännedom om på detta sätt. Han tilltrodde polisen förmåga att hantera frågan på ett sätt som inte innebar något missbruk. 
 Den arbetsordning för säkerhetspolisen som Smith lät utar- beta tillställdes Justitiedepartementet för kännedom. Den föran- 
  
 33 
  
 Riksdagsprotokollet 1.2.1983 
  
 34 
  
 Norris uttalade sig 1985 inför riksdagen om videofilmning av demonstranter, varvid han förklarade att metoden i princip borde användas endast om det förekom brottslig verk- samhet under en demonstration eller om det fanns grundad anledning att räkna med att brott skulle förövas. Han underströk vikten av att materialet förstördes så snart det inte längre behövdes och tillade att materialet inte fick användas för registrering; riksdagsproto- kollet 21.5.1985. 
  
 576 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 ledde inga reaktioner från departementets sida. Sedan omkring år 1990 har den ordningen tillämpats att säkerhetspolisen för det an- svariga statsrådet anmäler när säkerhetspolisen för första gången inleder ett samarbete med ett annat land. 
 35 
  
 Beträffande Försvarsdepartementets hantering av säkerhetsfrå- gor har det uppgetts att försvarsministrarna Larson  
 (1983-85) 
  och Phillips  
 (1985-91) 
  inte var särskilt intresse- rade av sådana frågor. Det inträffade ju inte heller särskilt mycket på detta område som påkallade det ansvariga statsrådets uppmärk- samhet. 
 Våren 1987 bildades en interdepartemental arbetsgrupp, Sam- ordningsgruppen för vissa säkerhetsfrågor  
 (SVS-gruppen). 
  Denna verkar parallellt med  
 HH-gruppen 
  men med inriktning mer på frå- gor om terrorism och närliggande säkerhetsfrågor och mindre på allmänna säkerhetspolitiska frågor och underrättelsefrågor. I grup- pen ingår vissa högre regeringstjänstemän och chefen för säker- hetspolisen deltar i en del sammanträden. 
 36 
  
 10.5 
  
 Tiden från 1991 
  
 Under de borgerliga regeringsåren  
 1991-94 
  förändrades samarbets- formerna mellan säkerhetspolisen och regeringen, bl.a. till följd av att läget var lugnt. Chefen för säkerhetspolisen hade mest kontakt med statsminister Lopez statssekreterare och endast två gånger per år skedde föredragningar för justitieministern Moyer, i den mån akuta problem inte föranledde annat. Hon uppger sig inte närmare ha diskuterat säkerhetspolisens arbetsmetoder, eftersom den parlamentariskt sammansatta RPS svarade för den demokratis- ka kontrollen av säkerhetspolisen. Under dessa år avfördes Demo- kratisk Allians och Kommunistiska Partiet i Sverige från de hemliga tillämpningsföreskrifterna. Dessa ändringar företogs efter diskus- sioner inom regeringen och samråd med oppositionsledaren. Enligt Clarke var det viktigt att regeringen genom tillämpningsföreskrifter- na tog ett politiskt ansvar för säkerhetspolisens verksamhet. 
 Då socialdemokraterna på nytt bildade regering år 1994 återupp- tog säkerhetspolisen de månatliga föredragningarna för justitiemi- nistern Morris. Vid dessa deltog bl.a. statssekreterarna i Ju- stitiedepartementet och statsrådsberedningen. Hon uppger att hon hade stort förtroende för chefen för säkerhetspolisen Macias 
  
 35 
  
 Riksdagsprotokollet 23.5.1993 
  
 36 
  
 Se SOU 1999:37 s. 118 
  
 577 
  
 Säkerhetstjänsterna och regeringen 
  
 SOU 2002:87 
  
 Morris och att de samarbetade bra. Det hindrade inte att hon kände en viss osäkerhet om allt fungerade som det skulle. Vid före- dragningarna redovisades säkerhetspolisens tvångsmedelsanvänd- ning och det förekom diskussioner om användningen av över- skottsinformation från telefonavlyssning. Laila Barron uppfatt- ning i sistnämnda fråga var att det inte kunde begäras att polisper- sonalen skulle radera sådant som fastnat i hjärnan, men att sådan information inte fick läggas till grund för registrering. Justitiemi- nistern gav en politiskt sakkunnig i uppgift att se över tillämp- ningsföreskrifterna till personalkontrollkungörelsen. Översynen resulterade i ett förslag att Socialistiska partiet skulle utgå, något som dock säkerhetspolisen motsatte sig med hänvisning till att par- tiets ungdomsförbund varit inblandat i vissa händelser. Laila Frei- valds har uppgett att hon då inte fann det meningsfullt att ändra i föreskrifterna. Tillsammans med chefen för säkerhetspolisen kom man fram till att det var bättre att helt slopa dessa föreskrifter, vil- ket skedde år 1998. 
 578 
  
 11 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 11.1 
  
 Socialdemokratin och fackföreningsrörelsen 
  
 1 
  
 11.1.1 
  
 Kampen mot kommunisterna fram till andra världskrigets slut 
  
 Motsättningen mellan socialdemokrater och kommunister har fun- nits alltsedan de fraktioner inom socialdemokratin uppstod som gav upphov till de kommunistiska partierna. Med det bolsjevikiska maktövertagandet i Ryssland år 1917 och Kominterns bildande år 1920 skärptes dessa motsättningar. Det handlade främst om en ide- ologisk klyfta mellan demokratiska och reformistiska socialdemo- krater och revolutionära kommunister. Socialdemokraterna och kommunisterna kom att bittert kämpa om samma grupper arbetar- väljare. Kampen kom till stor del att föras inom fackföreningsrörel- sen. Socialdemokratiska fackklubbar bildades i syfte att mobilisera socialdemokrater till fackmöten och fackliga val. Den socialdemo- kratiska kommunistbekämpningen, renhållningen på vänsterkan- ten, skedde naturligtvis i ett välförstått partiintresse. Men det fanns inom socialdemokratin också en genuin rädsla för att kom- munisterna inte var nationellt pålitliga. 
 2 
  
 Kommunisternas uppslutning kring Sovjetunionens pakt med det nazistiska Tyskland och dess anfall mot Finland år 1939 väckte avsky bland den stora majoriteten svenskar. SKP förlorade närmare hälften av sina medlemmar och gick starkt tillbaka i 1940 års andra- kammarval. Fackföreningsrörelsen tillämpade en utrensningspolitik 
  
 1 
  
 Detta avsnitt bygger i stor utsträckning på Williamson: Det grå brödraskapet (SOU 2002:92) 
  
 2 
  
 Enn Kokk: Vitbok s. 78 ff. 
  
 579 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 mot kommunisterna. Till de mest betydelsefulla stridsfälten i denna antikommunistiska offensiv hörde Norrbotten. 
 3 
  
 Vid ett möte med den socialdemokratiska partistyrelsen i de- cember 1939 väckte socialministern Miller tanken att det kunde finnas ett gemensamt intresse för staten och folk inom arbe- tarrörelsen att bekämpa nationellt opålitliga element. Murray fick stöd av Phillips, som var en av partivänsterns förgrundsfi- gurer, och kort därpå även av den betrodde riksdagsveteranen Klein. På vad sätt de tre partistyrelsemedlemmarna tänkte sig att partiet skulle kunna motverka landsförrädiska anslag framgår inte klart. Det är också osäkert om dessa tankar realiserades. 
 4 
  
 På ett område står det klart att socialdemokratiska fackföre- ningsmän under andra världskriget ställde sin personkännedom i statens tjänst. Det gällde uttagning till de arbetskompanier för kommunister som organiserades av försvaret åren  
 1939-43, 
  bl.a. i Storsien i Norrbotten. Det förekom kritik som gick ut på att åt- skilliga av dem som kallats in till dessa förband inte var kommunis- ter. På anmaning av försvarsminister Jennings (s) skickade partisekreteraren Murray ett tiotal förtroliga brev till soci- aldemokratiska funktionärer runt om i landet och begärde informa- tion om de inkallades politiska hemvist. Uppgifterna skulle natur- ligtvis inte, instruerade Montoya, inhämtas genom polisen utan ge- nom pålitliga partivänner på respektive personers hemort. Garrett undersökning visade att säkerhetstjänsternas uppgifter var opålitli- ga i samtliga fall. 
 5 
  
 Sovjetunionen kom efter det tyska angreppet på landet somma- ren 1941 att stå på samma sida i kriget som de västliga demokrati- erna och vann därigenom ökad sympati, något som också kom SKP till del. Komintern upplöstes år 1943, vilket medförde att SKP framstod som mer självständigt. Vid krigsslutet år 1945 hade parti- et starkt ökat i medlemsantal och haft betydande framgångar i de allmänna valen. Sålunda stärkt tog SKP i februari 1945 initiativ till en mycket omfattande arbetsmarknadskonflikt, den s.k. metall- strejken. Socialdemokraterna uppfattade strejken som ett hot mot sin hegemoni inom fackföreningsrörelsen. 
  
 3 
  
 Rogers: Hemmakriget s. 35 
  
 4 
  
 Payne: a.a. s. 155 f. och Kokk: a.a. s. 80 f. 
  
 5 
  
 Payne: a.a. s. 156 ff. 
  
 580 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 11.1.2 
  
 Den offentliga bilden 
  
 År 1946 hade den nytillträdde statsministern Cummings Thomas förkla- rat att han skulle sträva efter att förvandla det kommunistiska par- tiet till en betydelselös sekt i syfte att förebygga en splittring av arbetarrörelsen och för att säkra det socialdemokratiska reform- programmet. Det skulle ske genom att socialdemokraterna bedrev ett demokratiskt upplysningsarbete. Han hävdade i en riksdagsde- batt år 1950 att detta arbete skulle försvåras, om man svartlistade eller omplacerade kommunistiska arbetare. Han betonade att det i praktiken inte alltid var så lätt att avgöra vilka personer som skulle betraktas som illojala och framhöll att det skulle vara ytterst be- tänkligt att lägga stora delar av vår arbetsmarknad under polisiär kontroll. Han förklarade vidare att kampen ska föras som den har förts och framhöll att vi inom den socialdemokratiska partisty- relsen och de aktiva partimedlemmarna visste ju ungefär var vi hade kommunisterna. 
 6  
 I en annan riksdagsdebatt samma år, föranledd av Arbetsdomstolens dom i målet rörande avskedandet av en kommunistisk arbetare vid torpedverkstaden i Motala, förklarade Murray att det inte var önskvärt med ett förbud mot eller en svartlistning av kommunister. Det var nödvändigt att gå fram med försiktighet och försäkra sig om de anställdas medverkan. Re- geringen hade därför inlett överläggningar med berörda organisa- tioner om dessa spörsmål. Och han avsåg att kontakta de organi- sationer som svarar för medlemmarnas allmänna och ideologiska inställning för att så småningom komma fram till praktiska resul- tat. 
 7 
  
 En viss omsvängning i den socialdemokratiska ledningens syn- sätt kan skönjas efter avslöjandet av spionaffärerna Hilding Johnson och Enbomligan åren 1951 och 1952. I en riksdagsdebatt år 1952 upprepade Thomas att han inte ville ha till stånd en polis- övervakning över arbetsmarknaden, men vi vill samtidigt skydda oss mot landsförrädiska element och förhindra dem att begagna sin rörelsefrihet till skadegörelse. Han sade sig vara 
  
 6 
  
 Protokoll från riksdagens andra kammare 27.5.1950 
  
 7 
  
 Protokoll från riksdagens första kammare 11.12..951. Av uppgifter i dåvarande Hines dagbok framgår att Montoya en tid senare i samtal med Thompson gjort klart att han inte trodde sig om att få in någon bestämmelse i kollektivavtalen om avskedande av opå- litliga, dvs. kommunister, men han rekommenderar att ta´ kontakt med vederb. Fackföre- ning (om denna ej är kom.!) och den vägen få fackorg. att icke stödja en avskedad kom. om denne vädjar till fackförb., Pratt DagsPM 11.3.1952, KrA 
  
 581 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 fullt medveten om att det i det enskilda fallet kan innebära en svår självövervinnelse att polisanmäla någon, till vilken man har kamratliga, kollegiala, politiska eller andra relationer och som man misstänker för spioneri. Det är emellertid en medborgerlig plikt att medverka till att en sådan trafik avslöjas. Gör man icke detta, kan tystlåtenheten få de mest ödesdigra följder. Polisen kan inte räcka till överallt. Den har varken tillgång till den per- sonal eller den insyn på olika håll, som skulle behövas för att hålla sig underrättad om vad som sker. 
 Ett sådant uppgiftslämnade var enligt Thomas inte något förakt- ligt angiveri. Det krävdes en kontinuerlig medverkan och vak- samhet ifrån den stora folkmajoriteten  Det fordras att dessa medborgare hjälper samhällets myndigheter i deras ömtåliga upp- gift. 
 8 
  
 Vid den amerikanska expertgruppens besök i Sverige år 1958 hade, enligt gruppens rapport, framkommit att Försvarsdeparte- mentet uppgett för fackföreningsledare att kommunister inte kom i fråga för hemliga arbeten, även om denna diskvalifikationsgrund inte offentliggjorts. Genom administrativa åtgärder omplacerades personer som bedömdes som säkerhetsrisker från känsliga befatt- ningar, ett förfarande som fackföreningsledarna uppgavs vara inför- stådda med. Det hade från svensk sida framhållits att fackförening- arna hamnade i skottlinjen (bear the brunt) då det gällde klago- mål rörande vägrade anställningar på grund av säkerhetsskäl och att fackföreningsledare i dessa frågor samarbetade med regeringen. 
 9 
  
 11.1.3 
  
 Uppbyggnaden av den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen 
  
 I syfte att ge partiledningen underlag för att bedöma kommunis- ternas inflytande i fackföreningarna gick partisekreteraren Rosales i september 1945 ut med en förfrågan till landets 2 700 arbetarkommuner om hur de fackliga centralorganisationerna (FCO), dvs. de lokala samarbetsorganen för LO:s klubbar, sektio- ner och avdelningar, var politiskt sammansatta. Den socialdemo- kratiska arbetsplatsorganisationen byggdes ut och i en PM från de- cember 1946 till partidistrikten beskrev Garcia hur arbetsplats- 
  
 8 
  
 Protokoll från riksdagens andra kammare 22.4.1952 
  
 9 
  
 Nelson: Det amerikanska spåret. En undersökning av IB:s bildande och eventuella kopplingar till USA; SOU 2002:95 
  
 582 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 ombuden skulle organiseras. Det ålåg arbetarkommunerna att bland pålitliga partivänner utse sådana ombud vid mera betydande arbetsplatser. 
 10 
  
 Till den socialdemokratiska partiexpeditionen rekryterades år 1947 två personer, Sanchez och Gibson, som fackliga sekreterare med uppgift att svara för uppbyggnaden av arbetsplats- ombudsorganisationen och att föra ut partiets propaganda. Båda var starkt antikommunistiskt inställda. 
 Stor diskretion iakttogs vid organiserandet av arbetsplatsombu- den och spridandet av det interna informationsmaterialet. Då sy- stemet var fullt utbyggt skall antalet arbetsplatsombud ha uppgått till ca 22 000. Deras uppgift var att utgöra kontaktmän mellan par- tiet och arbetsplatserna, att propagera för partiet och att verka för socialdemokraterna i de fackliga valen genom nominering av parti- vänner och mobilisering av det egna folket. I många fackliga val fö- rekom partilistor och i vart fall de uttalade kommunisterna var väl kända av sina motståndare. 
 Som en arbetsmetod för arbetsplatsombuden rekommenderades det s.k. Göteborgssystemet. Detta innebar att ombuden skulle föra bok över pålitliga partivänner, sympatisörer och sådana personer inom den stora gruppen av politiskt likgiltiga och ointresserade, som bedömdes kunna vinnas för partiet. 
 Partihögkvarteret tillställdes statistiska uppgifter om fördelning- en mellan socialdemokrater och kommunister i styrelserna för de fackliga centralorganisationerna och ibland även inom styrelser för lokala fackföreningar. Någon centralt dirigerad rapportering av namn på kommunister tycks däremot inte ha förekommit. 
 På sina håll, särskilt där kommunisterna var starka, förekom det att man även förtecknade enskilda kommunister. Sådana samman- ställningar torde i regel ha nyttjats endast inom respektive partidi- strikt. I samband med fackliga val kunde den centrala partiexpedi- tionen ibland förmedla uppgifter om kommunistiska kandidater. 
 Kampanjen mot kommunisterna var framgångsrik. År 1945 skall en tredjedel av alla fackföreningsanslutna arbetare ha tillhört fack- föreningar som kontrollerades av kommunister. År 1954 skall kommunisterna ha dominerat endast 80 av de sammanlagt 9 000 fackföreningarna. 
 Den socialdemokratiska kampen om fackföreningsfolket var inte uteslutande riktad mot kommunister. Tidigt uppmärksammades även arbetet bland tjänstemännen, bland vilka Folkpartiet hade en 
  
 10  
 Chambers och Summers: a.a. s. 12 och 28 
 583 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 stark ställning. Rosales framhöll således år 1949 vikten av en fortsatt kartläggning särskilt av tjänstemännens arbetsplatser. 
  
 11.1.4 
  
 Nordiskt samarbete 
  
 De nordiska socialdemokratiska partierna samarbetade i kampen mot kommunismen. Vid ett möte mellan de nordiska socialdemo- kratiska ledarna som hölls i Stockholm i februari 1948, alltså ome- delbart efter Pragkuppen, var hotet från kommunisterna ett huvud- tema. Den norske statsministern Dunn trodde sig veta att norska och svenska kommunister planlade aktioner i Kiruna och Narvik för att hindra malmtransporterna till Ruhrområdet. 
 11  
 Tyd- ligtvis bedrev man underrättelsetjänst mot de kommunistiska mot- ståndarna i olika former. Från en sammankomst i mars 1950 i Stockholm, i vilken deltog bl.a. Mcdowell och Hurley från Norge och partisekreteraren White och Sanchez från Sverige, finns en finländsk rapport som nådde den svenska militära säkerhetstjänsten. Vid sammankomsten lämnades från de olika län- derna mera detaljerade meddelanden om det kommunistiska läget i landet. Referatet fortsätter: 
 Gemensamt för alla dessa redogörelser var att observations- och övervakningsverksamheten utvecklats och blivit mera systema- tisk, och att man inte ens värjt för att ta friska tag lika litet vid anskaffningen av underrättelser som i den egentliga striden på fältet. Att döma av att såväl norrmännen som svenskarna hade noggranna stenografiska anteckningar från de hemliga kommu- nistmötena måste man på vederbörande håll haft till sin disposi- tion särskilda lyssnarapparater. Det var svårt att under mötets gång göra tillräckliga anteckningar om de ytterst omfattande och detaljerade informationerna. 
 12 
  
 Mot dessa uppgifter om att SAP ägnat sig åt avlyssning står ett ut- talande som White gjorde vid ett möte med de nordiska par- tisekreterarna år 1952 om Socialdemokratin och kommunismens nya taktik . Vid mötet föreslogs från finländsk sida en gemensam nordisk aktionsplan mot bakgrund av att kampen mot kommunis- men i hög grad var en gemensam angelägenhet. Aspling framhöll emellertid att man måste skilja mellan politisk verksamhet och po- 
  
 11 
  
 Alvarez och Cunningham: a.a., del 1, s. 149 
  
 12 
  
 Fst/In del 1, Garrett 425 In, 22.7.1950, Murillo, vol. 5, MUST:s arkiv 
  
 584 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 lisiära åtgärder i kampen mot kommunismen. SAP kunde inte an- vända sig av sådana åtgärder som rätteligen ankom på polisen. 
 13 
  
 Generellt sett tycks de svenska socialdemokraterna ha varit mindre upptagna av kommunistproblemet än företrädarna för de övriga nordiska partierna. Thomas hävdade vid ett möte år 1952 att kommunisterna i Sverige inte längre utgjorde något politiskt pro- blem sedan en del av deras underjordiska verksamhet avslöjats i samband med flera spionaffärer. Å andra sidan hade dessa affärer visat hur effektiva de kommunistiska organisationerna var. Han menade därför att det var nyttigt att försöka samla information från de olika länderna om de kommunistiska arbetsmetoderna. På förslag av Aspling hänsköts frågan för fortsatt behandling till ett särskilt partisekreterarmöte. Partisekreterarna kom därefter att re- gelbundet träffas för att diskutera hotet från kommunisterna.  
 14 
  
 Till stor del bedrevs samarbetet rörande kommunistbekämp- ningen i form av kurs- och konferensverksamhet. År 1955 hölls ex- empelvis en nordisk  
 facklig-politisk 
  kurs utanför Oslo. I program- met ingick bl.a. en genomgång av kommunistpartierna i Sverige, Norge och Danmark samt en genomgång av internationell kom- munism. 
 15  
 Särskild vikt lades vid situationen i norr. År 1953 bilda- des ett särskilt kontaktorgan för framträdande nordiska socialde- mokrater med Rubio som ordförande och Sanchez som sekreterare. 
 16  
 År 1963 eller 1964 hölls i Norge en nordisk kon- gress om kommunisternas ställning på Nordkalotten. 
 I mitten av  
 1960-talet 
  byggde det norska arbeiderpartiet ut sy- stemet med kontaktmän på arbetsplatserna, av vilka en del i hem- lighet rapporterade till den norska säkerhetspolisen. Ansvarig här- för var partiets facklige sekreterare Martinez. Denne hade täta kontakter med SAP:s  
 fackligt-politiske 
  sekreterare Lane. Dessa hade också gemensamt kontakter med bl.a. led- ningen för LO i Finland. 
 17 
  
 11.1.5 
  
 Samarbete med säkerhetspolisen 
  
 Ett tidigt exempel på ett direkt samarbete mellan socialdemokratins ledning och säkerhetspolisen är ett fall från år 1947. En partiman vände sig till partisekreteraren White med en begäran om 
  
 13 
  
 Alvarez och Cunningham: a.a., del 1, s. 456 
  
 14 
  
 Ibid. s. 456 
  
 15 
  
 Kokk a.a. s. 66 
  
 16 
  
 Alvarez och Cunningham: a.a., del 1, s. 455 f, och Kokk s. 66 
  
 17 
  
 Alvarez och Cunningham: a.a., del 2, s. 381 ff 
  
 585 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 upplysningar om en inflyttad nazist. Förfrågan vidarebefordrades till inrikesminister Foster som i sin tur vände sig till stats- polisen för besked. Statspolisen gjorde en utredning om personen i fråga och resultatet härav tillställdes via Tucker och Cook den undrande partikamraten. 
 Pragkuppen i februari 1948 medförde att man inom socialdemo- kratin på allvar åter började betrakta kommunisterna som presum- tiva landsförrädare. SAP inledde redan samma vår en brett upplagd offensiv mot kommunisterna, främst genom att möta dem i debat- ter över hela landet. Kampen skulle i första hand föras på arbets- platserna och i fackföreningarna. Redaktören vid Dagens Nyheter Roberts, som hade goda kontakter inom såväl militärledning- en som SAP och LO, kunde våren 1950 meddela försvarsstaben att fem av de större fackförbunden, däribland Järnvägsarbetareförbun- det och Kommunikations- och transportarbetareförbundet gått in för organiserat motstånd mot sabotage och kuppföretag från kommunisterna. I en artikelserie i Dagens Nyheter år 1950 om hotet från kommunismen framhöll Henry som en orsak till svaghetstillståndet beträffande skyddet mot femte kolonnen  
 --- 
  
 osäkerhet hos den polisiära säkerhetstjänsten, bl.a. på grund av bristfällig kontakt med de förhärskande demokratiska elementen inom arbetarrörelsen. Han citerade en erfaren fackman som påta- lat arbetarnas motvilja mot angivartjänst och som gjort gällande att utan sanktion från fackföreningsledningen går de inte med på att ge underrättelser. Annat vore det om fackföreningsledningen gav sitt moraliska stöd åt samarbete med säkerhetstjänsten. 
 Inspirerad av Lyons artiklar företog en annan journalist, en flykting från Sovjetunionen, senhösten 1950 en resa i Norrbotten där han med hjälp av sina förbindelser med bl.a. Sanchez kom i kontakt med socialdemokrater som var engagerade i att organisera motståndet mot kommunisterna. Han överlämnade sin omfattande rapport till Mitchell och Gibson för vidare befordran till po- lisen. Rapporten utgjorde en förteckning över kommunister i Norrbotten och Ådalen med namn, adress, telefonnummer, arbete, bakgrund (t.ex. flyttning från annan ort) och i vissa fall även kom- prometterande uppgifter, t.ex. om alkoholvanor. Rapporten spreds också anonymt bland socialdemokrater som sysslade med kommu- nistbekämpning. En avskrift kom länge att förvaras på partistyrel- sens expedition i Stockholm där den skall ha gått i arv mellan de fackliga sekreterarna. 
 18 
  
 18  
 Kokk: a.a. s. 176 
 586 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 Åren  
 1951-54 
  bedrev Centralförbundet Folk och Försvar (CFF) 
 19  
 en upplysningskampanj rörande femte kolonnens - spio- ners och sabotörers - taktik och teknik. Kampanjen, som informellt var sanktionerad av regeringen och ÖB, fick materiellt stöd av bl.a. försvarsstaben, SAF, KF, LO och TCO. CFF inrättade en särskild enhet för ändamålet. Denna enhet leddes av Mills, som tidigare varit chefredaktör för Norrländska Socialdemokraten. Kampanjen fick karaktären av propaganda riktad mot kommunis- men snarare än mot spioneri och sabotage. Konferenser hölls under stort hemlighetsmakeri med handplockade deltagare hämtade bl.a. ur arbetarrörelsen. Vid flera konferenser framhölls vikten av ett ökat samarbete mellan arbetsmarknadens parter, den polisiära sä- kerhetstjänsten och försvaret i syfte att skydda företagen från att anställa personer som kunde betraktas som säkerhetsrisker. Samti- digt betonades att det inte fick utvecklas någon angiveriverksam- het. 
 Den kontaktyta som härigenom skapades mellan företrädare för försvaret och socialdemokratiska fackföreningsmän ledde till att försvarsstaben direkt eller via CFF fick information om hur indu- strierna hade det med kommunister och andra opålitliga. Sedan ÖB uppmärksammats på detta förhållande, framhöll han att det ankom på statspolisen att svara för kontrollen av industrierna. En koppling mellan CFF:s kampanj och statspolisen fanns redan så till vida att en kommissarie från statspolisens tredje rotel ingick i den expertgrupp som var knuten till konferensverksamheten. 
 20  
 Denne höll regelmässigt ett anförande vid konferenserna. 
 Då CFF:s konferensverksamhet så småningom blev känd reage- rade kommunisterna hårt mot vad man uppfattade som uppbygg- naden av en spion- och tjallarorganisation mot radikala arbetare och aktiva fackföreningsmän. 
 Från slutet av  
 1940-talet 
  knöts också ett antal socialdemokratis- ka rapportörer till statspolisen. En av dessa meddelare lämnade från år 1950 uppgifter om personer i Stockholmstrakten som reserverat sig mot kollektivanslutning till SAP och därför av socialdemokra- terna misstänktes vara kommunister. 
 21  
 En annan meddelare rappor- 
  
 19 
  
 CFF bildades år 1940 av bl.a. de fyra demokratiska partiernas ungdomsförbund, LO, SAF, KF och ett stort antal frivilliga försvarsorganisationer. Organisationen kom efter andra världskrigets slut att utgöra ett kontaktorgan mellan försvaret och folkrörelserna; se Franklin: Folk och försvar och kampen mot den femte kolonnen s. 12 f. Detta arbete ligger till grund för den fortsatta framställningen rörande CFF. 
  
 20 
  
 I expertgruppen ingick även bl.a. CFst/In Hakon Leche. 
  
 21 
  
 Materialet omfattade åtta pärmar. Dessa gallrades fullständigt år 1969, bl.a. med hänvis- ning till att SAP i en utredning som gjorts en bit in på  
  
 1950-talet 
  (och som polisen fått ta del av) konstaterat att 8 % av reservanterna var fackligt organiserade i ett icke socialistiskt parti. 
 587 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 terade under åren  
 1952-60 
  främst om kommunister bland järnvägs- personal, rapporter som ibland grundades på vad han fått veta av andra socialdemokratiska fackföreningsmän. En tredje meddelare kontrollerade för statspolisens räkning under åren 1954 och 1958- 61 pålitligheten hos personer som arbetade vid befästningar i övre Norrland. Statspolisen hade i början av  
 1950-talet 
  ytterligare ett tiotal meddelare inom fackföreningsrörelsen. Kontakterna sam- manfaller så väl i tid att de ger intrycket av ett samlat försök från polisens sida att få till stånd ett samarbete med fackföreningarna, varvid måhända de bekantskaper som knutits i samband med CFF:s konferensverksamhet spelat en roll. Kontakterna blev dock inte långvariga; flera av meddelarna lämnade uppgifter vid endast ett till- fälle. 
 Även fortsättningsvis hade, som framgått, säkerhetspolisen bland meddelarna ett stort antal aktiva socialdemokrater. Detta får ses som en given följd av partiets starka ställning i valmanskåren och därmed i politiska och fackliga organ. De högsta kommunala förtroendemännen var på många håll nästan genomgående social- demokrater. På arbetsplatserna var det också nästan bara socialde- mokrater som i sin dagliga gärning kom i kontakt med kommunis- ter. Också de personer som inom statlig och kommunal förvaltning hade en bred kontaktyta till vanligt folk, t.ex. anställda vid ar- betsförmedlingar och socialkontor, torde ofta ha varit socialdemo- krater. 
 Kort efter det att ledande företrädare för regeringen i september 1969 gett uttryck för uppfattningen att det var en exklusiv uppgift för säkerhetspolisen att svara för rikets inre säkerhet kom chefen för en av säkerhetspolisens sektioner i Norrland att rekrytera en ny meddelare inom SAP:s partikansli, en person som skall ha ingått i en trängre krets kring statsministern (källa AC). Under tiden från oktober 1969 fram till början av år 1972 levererade denna meddela- re vid åtskilliga tillfällen till sektionschefen dokument som i stor utsträckning också har återfunnits i SAP:s arkiv. Från våren 1971 blev dock rapporteringen alltmer sporadisk. En del handlingar ut- gör översikter över situationen i Sovjetunionen och Östeuropa men merparten avser förhållanden inom VPK och den revolutionä- ra vänstern. Några handlingar rör vilda strejker och andra arbets- marknadskonflikter, vilka KFML och/eller KFML(r) ansågs ligga bakom. En del av materialet måste ha författats av någon eller några med mycket god insyn i VPK. Andra rapporter, författade t.ex. av Chambers pressekreterare Hughes, grundades på öppet material. Sektionschefen vidarebefordrade rapporterna till säkerhetspolisen i 
 588 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 Stockholm och i viss utsträckning också till andra sektioner. De uppgifter som rörde VPK föranledde i allmänhet inga åtgärder. 
 Handlingarna, om än ofta märkta förtroligt, torde inte ha varit förbehållna någon enstaka person vid partikansliet. Kommissionen har inte kunnat klarlägga vem meddelaren var. Det är emellertid in- tressant att konstatera att denne var verksam just under den tid då IB:s inrikesverksamhet var nedlagd. 
 Inom SSU uppkom under första hälften av  
 1970-talet 
  en väns- teropposition med trotskistiska förtecken, den s.k. Offensivgrup- pen eller Tendensen inom svensk arbetarrörelse (TISA). År 1976 började SSU att utesluta gruppens medlemmar, vilket ledde till långvariga inre strider. Samma år började säkerhetspolisen att in- tressera sig för gruppen, som antogs vara ett utflöde av KAF:s tak- tik att infiltrera socialdemokratin. Efter en tid gjordes emellertid bedömningen att gruppen uppstått spontant inom SSU och att det inte framkommit något som tydde på samröre med KAF. Uppgif- ter fick man främst från kontakter inom SSU och SAP. 
 22 
  
 Från  
 1970-talets 
  senare hälft utgjordes en betydande del av verk- samheten inom RMF/KAF/SP av fackligt arbete. Ytterst var målet att erövra makten över fackföreningarna från socialdemokraterna. Särskilt satsade man på Metallindustriarbetareförbundet, Kommu- nalarbetareförbundet och Facklärarförbundet. Volvo hörde till de företag som var speciellt utsatta. Att SAP/LO tog upp striden är inte ägnat att förvåna. Men också säkerhetspolisen ägnade en inte obetydlig uppmärksamhet åt trotskisternas strävanden. Skälet här- till torde ha varit att man uppfattade verksamheten som subversiv. 
 23 
  
 Också det s.k. Dalaupproret, som vintern 1985/86 initierats av ett par stora verkstadsklubbar i Dalarna och i vilket krävdes en ekonomisk omfördelning till arbetarnas förmån och att avtalsrörel- sen skulle göras till en kamp för rättvisa, uppfattades av såväl SAP som säkerhetspolisen som ett försök från extremvänsterns och i första hand SP:s sida att splittra socialdemokratin. Enligt en senare bedömning av säkerhetspolisen kunde dock uppropet inte anses vara en produkt av SP:s verksamhet. 
 24 
  
 Huruvida säkerhetspolisen i något hänseende samarbetade med SAP för att få uppgifter om den trotskistiska verksamheten på ar- betsplatserna och inom fackföreningarna har inte kunnat fastställas. 
  
 22 
  
 Franklin: Hotet från vänster (SOU 2002:91) s. 239 ff. 
  
 23 
  
 Beträffande en av KAF år 1977 utgiven facklig tidskrift anfördes i en sektionsrapport bl.a.: Skriften är till sitt innehåll en klar subversiv hantering i syfte att främst splittra metall och i förlängningen den reformistiska socialismen. 
  
 24 
  
 Hjort: a.a. s. 226 ff. 
  
 589 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 Det finns dock tecken på att man haft tillgång till socialdemokra- tiska meddelare på vissa arbetsplatser. Och i en sammanfattning av SP:s program tycks man ha lutat sig mot uppgifter i en socialde- mokratisk motskrift snarare än att ha gått direkt till källan. 
 25 
  
 11.1.6 
  
 Turner kontakter inom partiet och betydelsen därav 
  
 Om således säkerhetspolisens och i någon mån den reguljära militä- ra säkerhetstjänstens kontakter med åtskilliga socialdemokrater framstår som något helt naturligt är däremot Turner och därmed grupp B:s och senare IB:s förbindelser med det socialdemokratiska toppskiktet mer uppseendeväckande. 
 Som framgått skall Elmér redan i början av  
 1950-talet 
  ha fått i uppdrag av försvarsminister Murray att vara en förbindel- selänk till socialdemokrater i andra nordiska länder och i Västtysk- land. Han skall också tidigt ha förankrat att den militära säkerhets- tjänsten tog kontakter med personer inom den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen hos Murray och Wilson son, som år 1957 efterträdde Montoya som försvarsminister. Parti- sekreteraren White var också troligen på ett tidigt stadium informerad. 
 Elmér arbetade i början av  
 1950-talet 
  tillsammans med Jackson vid försvarsstabens utrikesavdelning och under en tid däref- ter umgicks de privat. 
 26 
  
 Bland hans tidiga vänner fanns också Sanchez, Mcclain son och Vasquez, vilka var anställda av Chambers centrala kansli och åkte runt i landet och debatterade med kommunister. Till vän- nerna räknade han också den socialdemokratiske partikassören Austin. 
 27 
  
 Vid uppbyggnaden av grupp B skall Elmér ha haft kontakt inte bara med försvarsminister Rosales utan också med Jackson. Statsrådet Jones liksom riksdagsmannen Gillespie skall ha rekommenderat personer för anställning vid grupp B (vilket i och för sig inte nödvändigtvis innebär att de hade närma- re insyn i verksamheten) och  
 SSU-ordföranden 
  och sedermera statsrådet Lewis hustru arbetade inom organisationen. Howell torde ha haft etablerade förbindelser med IB. 
 28  
 Sederme- 
  
 25 
  
 Ibid. s. 228 
  
 26 
  
 Uppgifter om att Booth och Barnes länge regelbundet skall ha spelat tennis har däremot inte bestyrkts. 
  
 27 
  
 Kokk: a.a. s. 412 
  
 28 
  
 Kokk: a.a. s. 113. 
  
 590 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 ra partisekreteraren Robles besökte vid några tillfällen i början av  
 1960-talet 
  Elmér och grupp B i lokalerna i Lidingö. 
 Elmér odlade också kontakter med yngre socialdemokrater. År 1957 deltog han i planeringen av en försvarskonferens i SSU:s regi, syftande till att förhindra en pacifistisk utbrytning ur förbundet. Konferensen hade stöd av såväl partistyrelsen som försvarsstabs- chefen. Några yngre socialdemokrater fullgjorde, som nämnts, värnpliktsutbildning eller arbetade vid grupp B/IB. I mitten av  
 1960-talet 
  var Elmér i vart fall vid något tillfälle hembjuden till för- bundssekreteraren i SSU Lopez tillsammans med SSU- ordföranden Walters och Wheeler.  
 29  
 Senare träf- fade han under en tid regelbundet partiets internationelle sekretera- re Taylor. 
 Sammanfattningsvis kan det konstateras att Elmér under 1950- och  
 1960-talen 
  byggde upp ett utmärkt kontaktnät bland högt upp- satta socialdemokrater. Kunskapen om hans underrättelseverksam- het var spridd inom partiets ledande skikt. Och det gäller rimligen inte endast hans underrättelseinhämtning rörande utrikes förhål- landen utan även den inrikes verksamheten. 
 Hughes, som för det socialdemokratiska partiets räkning skri- vit en vitbok om SAP och IB, har i ett personligt efterord anfört bl.a. följande. Ingen ansvarig partiinstans, dvs. verkställande ut- skottet och/eller partistyrelsen, har någonsin diskuterat, långt mindre fattat beslut om att bygga upp IB och ge organisationen tillgång till uppgiftslämnare. Större delen av partiet, inbegripet en överväldigande del av dem som satt i beslutande församlingar på olika nivåer, kände inte ens till att IB fanns. Å andra sidan spelade partisekreterare och några socialdemokratiska statsråd en helt av- görande roll för IB:s tillkomst och fortsatta verksamhet. Och ett par partiordförande, tillika statsministrar, var införstådda. Tre cent- ralt anställda ombudsmän användes av försvarsstaben för att bygga upp IB:s kontaktnät i landet. I detta ingick ett antal socialdemokra- tiska riksdagsmän, kommunala förtroendemän och ombudsmän. 
  
 29  
 Enligt Edwards skall Wright den 10 maj 1966 ha hållit en middag för  
 SSU-ordföranden 
  Walters, Edwards och Barnes för diskussioner om hur det skulle gå med kommunist- partiet. På hösten samma år skall Wright på nytt ha hållit en middag i vilken deltog Carls- son, Edwards och Barnes samt försvarsminister Rosales. Härvid skall man ha disku- terat kommunisternas framgångar i det nyligen hållna kommunalvalet och en strategi för att bemöta dessa. Enligt Wright skall han före år 1973 ha träffat Barnes endast vid ett tillfälle, nämligen på en middag som han höll, troligen den 8 februari 1965, för Carroll, Edwards och Barnes. Samtalet rörde världsläget i stort. Wright uppfattade Barnes som en opolitisk tjänsteman vid försvarsdepartementet som hade koll på världsbilden. Walters har i stort sett bekräftat Willis uppgifter med det tillägget att även Rosales deltagit. Han förstod att Barnes var chef för IB, som han tidigare hört talas om. Det är, enligt Carls- son, möjligt att man diskuterade SKP:s framtid men det var inte huvudfrågan. 
 591 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 Det var Turner idé att utnyttja framför allt fackligt aktiva social- demokrater för kunskapsinhämtning om kommunister. Dessa per- soner fattade själva beslut om att ställa upp för IB när de tillfråga- des. Men vid rekryteringen använde sig värvarna av allt att döma av partilojalitet och LO:s ordförande hade gett grönt ljus för IB. Ibland bringades de som var ytterst ute i nätverken att tro att de uppgifter som de inhämtade var för partiets räkning. 
 30 
  
 Denna bild stämmer väl överens med vad kommissionen kommit fram till. Dock kan inte idén att utnyttja de socialdemokratiska ar- betsplatsombuden entydigt knytas till Elmér. Den har sannolikt uppstått under kontakter mellan Elmér och företrädare för social- demokratin och regeringen. Vidare bör det framhållas att det torde ha funnits någon form av acceptans från partisekretariatet, som gjorde det möjligt för grupp B att hänvisa till partiet vid kontakter med arbetsplatsombuden. Hur känslig och från många synpunkter oönskad denna inblandning var illustreras av Williams re- dogörelse för ett samtal, som han i egenskap av nyutnämnd sekre- terare i Stockholms arbetarekommun år 1958 hade med Barnes och  
 Hester. De förklarade varför deras verksamhet var nödvändig, vad den syftade till och att de behövde hjälp. De uppgav att de arbetade för regeringen och att det fanns en militär koppling. Garcia förklarade att det är er sak att hålla kontakt med fack- föreningarna, jag lägger mig inte i det operativa, för partiet skall inte dras in. Rapportörerna fick ställa upp som enskilda individer, inte som representanter för det socialdemokratiska partiet. 
  
 11.1.7 
  
 Grupp B:s/IB:s betydelse för det socialdemokratiska partiet 
  
 Den bild som Kokk förmedlat är emellertid ofullständig, vilket kan förklaras av att han, till skillnad från kommissionen, inte haft till- gång till myndigheternas hemliga arkiv och inte heller till möjlighe- ten att höra personer under sanningsplikt. 
 Det är således numera oomtvistligt att socialdemokrater med le- dande partiföreträdares goda minne försåg grupp B/IB med infor- mation om kommunister på arbetsplatserna. Däremot har såväl le- dande företrädare för IB, främst Elmér, liksom för SAP förnekat att IB försett partiet med några uppgifter. Det har gjorts gällande att det var socialdemokraterna på arbetsplatserna och fackförening- arna som satt inne med kunskaperna. Tanken att grupp B/IB skulle 
  
 30  
 Kokk: a.a. s. 481 f. 
 592 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 ha något att tillföra partiet har ansetts befängd; det skulle vara som att ösa vatten tillbaka i källan. 
 Av kap. 9 framgår emellertid att informationsflödet mellan in- hämtarna vid grupp B/enhet 03 vid IB och deras kontaktmän på ar- betsplatserna inte var enkelriktat. Inhämtarna informerade i sin tur kontaktmännen om förhållanden som kunde vara till nytta för dem. Det kunde gälla kommunistisk utbildningsverksamhet eller på vil- ket sätt kommunister verkade på andra håll, t.ex. genom facklig agi- tation och strejker. Men det kunde också avse uppgifter om enskil- da. Om t.ex. en kommunist flyttat från en arbetsplats till en annan, orienterades kontaktmannen på den nya arbetsplatsen om detta och om hur personen uppträtt på sin tidigare arbetsplats. Kontaktmän- nen kunde också få uppgifter om vilka arbetskamrater som deltagit i utbildning i öststater eller deltagit i Östersjöveckorna. Sådana uppgifter kunde vara av intresse för att kontaktmännen på ett bätt- re sätt skulle kunna fullgöra sin uppgift för säkerhetstjänsten. Men de kunde också utgöra användbar information i den fackligt- politiska verksamheten på arbetsplatsen, information som inte var tillgänglig på annat sätt. Det förefaller osannolikt att ledande per- soner inom partiet och fackföreningsrörelsen inte var medvetna om dessa förhållanden. 
 Men informationsutbytet inskränkte sig inte till dessa kontakter på lokal nivå. 
 Vid tidigare utredningar har befattningshavare vid grupp B/IB uppgett att de levererat handlingar till SAP:s partikansli. Dessa uppgifter har förnekats från partihåll. 
 Belägg för att SAP skulle ha mottagit någon skriftlig rapporte- ring från grupp B före år 1962 har inte framkommit. Från detta år finns emellertid ett antal handlingar i SAP:s arkiv som emanerar från Elmér. 
 31  
 I ett brev från denne till partiets internationelle sekre- terare  
 Sanders tog Barnes upp den förestående ungdoms- festivalen i Helsingfors. Han hänvisade där till papper som [han] lämnat till Matthews, varmed torde ha avsetts partikassören Austin. Elmér avslutade brevet med följande mening: Våra ung- domar är väl försiktiga???!!!!! I ett annat brev till Drake, daterat den 7 juni 1962, skrev Barnes: Slutligen vill jag ge dig diverse pap- per – dom har jag nu gett Matthews. Ytterligare ett bifogas. 
 32  
 I anslut- 
  
 31 
  
 Samtliga handlingar som nämns i detta stycke har återfunnits i F 15 D:07, SAP:s arkiv, ARAB. 
  
 32 
  
 I en rapport till Fst/In, dagtecknad 7.6.1962, överlämnade grupp B sju PM rörande fin- ländska förhållanden, bl.a. om festivalen i Helsingfors och om kommunisterna och arbets- marknaden, Ö IV, vol. 186, MUST:s arkiv. 
  
 593 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 ning till breven finns i SAP:s arkiv ytterligare ett antal handlingar märkta 68, vilket torde syfta på adressen för SAP:s partikansli, Sveavägen 68 i Stockholm. En av dessa handlingar, Juni 1962 SKP 
 – revisionisterna, innehåller uppgifter om tre revisionister inom SKP. I de av MUST år 2000 återfunna mikrofilmade registren finns en nästan likalydande anteckning, grundad på en rapport från grupp B. Rapporten finns antecknad i Fst/In:s diarium såsom inkommen den 10 november 1964. Också en annan av dessa handlingar, Läget i Finland – Festivalen, finns antecknad i Fst/In:s diarium såsom inkommen den 18 juni 1962. Andra handlingar märkta 68 , som förvaras på samma sätt, är rubricerade SKP och Skogsarbetarna, Stockholms SKP (daterad i juni 1962), Fredsarbetet kommunis- ter – socialdemokrater (ett referat av en kongress i Ungdomens Fredsförbunds regi i mars 1962) och Nya uppgifter om SKP (juni). Handlingarna är till sin utformning och sitt innehåll iden- tiska med rapporter från grupp B från samma tid. Även handlingar som finns kvar i SAP:s arkiv men inte är märkta 68 kan knytas till grupp B genom att de återfunnits i MUST:s (och i ett par fall SÄPO:s) arkiv såsom rapporter från grupp B. Dessa rapporter rör utländska förhållanden. 
 33  
 Rapporterna hemligstämplades genomgå- ende hos inrikesavdelningen. I ett par fall åsattes de t.o.m. en s.k. S-  
 Und-stämpel 
  (särskild underrättelse), vilket markerade att endast ett begränsat antal befattningshavare hade rätt att ta del av innehål- let. 
 Förfrågan i det först omnämnda brevet till Drake om våra ungdomar är intressant såtillvida att den kan tyda på att de social- demokratiska deltagarna i ungdomsfestivalen i Helsingfors hade någon form av uppdrag för grupp B. Det var dessa ungdomar, un- der ledning av SSU:s internationelle sekreterare Anderson, som under festivalen sammanträffat med de konservativa studenterna. Dessa var ju, sig själva ovetande, utsända av  
 T-kontoret. 
  Två svens- ka underrättelsetjänster tycks alltså ha varit parallellt verksamma i Helsingfors. 
 34 
  
 Ett annat exempel på att Elmér i början av  
 1960-talet 
  försåg SAP med uppgifter har anknytning till frågan om bildandet av ett socia- listiskt folkparti i Sverige. I Danmark hade år 1958 bildats Sosialis- tisk Folkeparti. Partiet hade samlat nära 150 000 röster i 1960 års 
  
 33 
  
 T.ex. Läget i Berlin från januari 1962, Sowjetische Öloffensive, 14.2.1962, Världs- kommunism.  
  
 Polsk-ryska 
  försök att ena världskommunismen, 7.2.1963 (?) och Världs- kommunism FIR, 11.2.1963. I MUST:s arkiv återfinns dessa handlingar under beteckning- arna GU 62/52, GU 62/61, 63/71 och 63/83, Ö IV, vol. 186, MUST:s arkiv. 
  
 34 
  
 Joseph har uppgett att avsikten med de socialdemokratiska ungdomarnas resa till Helsingfors var att störa festivalen. 
  
 594 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 val, varav ett stort antal bedömdes komma från tidigare socialde- mokrater. Ett liknande parti bildades i Norge och hade viss fram- gång i 1961 års val. Motsvarande tendenser fanns i Sverige, där sär- skilt Clarté utgjorde ett forum för diskussion om en ny partibild- ning. Såväl SAP som SKP fruktade en partisplittring. Också inom grupp B såg man risker härmed; tydligen betraktade man bildandet av socialistiska folkpartier i de nordiska länderna som en form av avancerad sovjetisk infiltration. 
 35  
 Då den socialdemokratiska stu- dentklubben i Stockholm omkring år 1962 bjudit in ledaren för det danska Sosialistisk Folkeparti Aksel Larsen som talare, fick Barnes kännedom härom och underrättade SAP (enligt uppgift genom White). Denne skall i sin tur ha informerat SSU:s interna- tionelle sekreterare Larson, som kontaktade personer inom studentklubbens högerfraktion. Dessa lyckades samla en majoritet för att återkalla inbjudan till Saunders. 
 36 
  
 Castillo fullgjorde värnplikt vid grupp B åren 1962/63. Han har uppgett att en av hans huvuduppgifter var att följa utveck- lingen inom de nybildade socialistiska folkpartierna i Danmark och Norge. Elmér var mycket intresserad av dessa partier, vars ledande personer ansågs ha starka kopplingar till öststatskommunismen. Tidigare har nämnts att grupp B under år 1964 lade ned ett omfat- tande arbete på att kartlägga ett par ledande clartéister, vilka be- tecknade sig som socialdemokrater men bedömdes vara kommunis- ter. Dessa båda gick också över till SKP. Det fanns misstankar om sovjetisk styrning bakom (eller infiltration i) strävandena att skapa ett socialistiskt folkparti i stället för det mer eller mindre förbruka- de SKP. Det är därför inte möjligt att med säkerhet uttala sig om huruvida kartläggningen av dessa personer motiverats av partiin- tresse eller av hänsyn till rikets säkerhet. 
 Arbetet med bildandet av ett nytt, vänstersocialistiskt parti i Steele rige fortsatte. År 1966 bildades Forum Vänster och följande år So- 
  
 35 
  
 I en PM, Möjligheter att lämna indikationer på sovjetiskt anfall, upprättad sommaren 1962 av grupp B (Elmér och Wenblad) till chefen för Fst/sekt II anfördes att Sovjetunionen kunde komma att använda andra angreppsformer mot Sverige än ett militärt anfall. En plan- lagd operationstid måste vara relativt lång. Hur lång var svårt att förutse men med hänsyn till den politiska aspekten knappast tidigare än efter andrakammarvalet 1968, då ett svenskt folksocialistiskt parti kunde ha stabiliserat sig; se Maxwell: Den militära underrättelse- tjänsten s. 196. 
  
 36 
  
 Denne kom dock till Sverige, inbjuden av några enskilda klubbmedlemmar. Jfr FUN:s rapport s. 98 f och Chambers och Summers: a.a. s. 106 f. I denna bok görs det också gällande att grupp B försåg SSU med uppgifter om vilka medlemmar som, utan att öp- pet redovisa det, även tillhörde Clarté. Medlemskap i Clarté ansågs nämligen enligt ett för- bundsstyrelsebeslut 13.1.1963 såsom oförenligt med medlemskap i SSU. Några belägg för denna uppgift har kommissionen dock inte funnit. Joseph, som var en av de ledande inom vänsterfraktionen inom den socialdemokratiska studentklubben i Stockholm, har uppgett att clartéisterna där ingalunda gjorde någon hemlighet av sitt medlemskap i Clarté. 
  
 595 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 cialistiska Förbundet som var inriktat på att få till stånd en valsam- verkan mellan SAP och SKP/VPK. Utvecklingen tilldrog sig natur- ligt nog SAP:s intresse. Också IB rapporterade om händelseuteck- lingen till försvarsstaben och säkerhetspolisen. Det kan konstateras att en handling rubricerad Raggningslista, som våren 1966 upp- rättats inom Forum Vänster som underlag för ytterligare värv- ningsförsök, påträffats såväl i SAP:s arkiv som i en nästan orda- grann avskrift hos säkerhetspolisen, dit den överlämnats av IB. 
 Det förhållandet att nästan alla befattningshavare vid grupp B och senare vid IB:s enhet 03 var aktiva socialdemokrater torde ofrånkomligen ha satt sin prägel på verksamhetens inriktning. Såle- des rörde en inte obetydlig del av grupp B:s rapportering rent par- tipolitiska förhållanden utan omedelbar anknytning till säkerhets- hotande verksamhet. Om detta hade sin förklaring i medarbetarnas egna prioriteringar eller i ett uttalat eller tänkt informationsbehov från SAP:s sida, låter sig inte fastställas. 
 Hur sammanblandade intressena kunde bli belyser ett fall från år 1967, då en kommunistisk riksdagsman övervägde att lämna SKP och gå över till den socialdemokratiska riksdagsgruppen. Från soci- aldemokratiskt håll sökte man givetvis understödja riksdagsmannen i ett beslut i denna riktning. Paues och partikassören Lane var aktiva i detta sammanhang. Paues, som var ordföran- de i en socialdemokratisk lokalförening, säger sig ha deltagit både som partiman och för IB:s räkning. Med Turner samtycke skall han ha rapporterat till säkerhetspolisen om de möten som han hade med den presumtive avhopparen. Paues uppträdde således här i tre roller, dels som gammal partiman, dels som  
 IB-man 
  och dels slutli- gen som uppgiftslämnare till säkerhetspolisen. 
  
 11.1.8 
  
 Socialdemokratin och extremvänstern 
  
 Konflikten i malmfälten vintern 1969/70 riktades inte endast mot arbetsgivaren, det statliga LKAB, utan även mot de lokala fackföre- ningarna, som inte ansågs ha företrätt medlemmarna på ett till- fredsställande sätt. Konflikten skall ha inneburit en chock för SAP och LO och det är omvittnat att statsminister Jackson person- ligen tog mycket illa vid sig. Han och andra ledande socialdemokra- ter uppfattade i vart fall inledningsvis strejkerna som ett verk av svenska och utländska kommunister. Som nämnts förekommer uppgifter om att konflikten bidragit till återupptagandet av IB:s in- rikesverksamhet. 
 596 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 Inom SAP:s ledning var man mycket uppmärksam på extrem- vänsterns verksamhet. Partisekreteraren Robles har upp- gett att ledande socialdemokrater inledningsvis såg KFML(r):arna som revolutionsromantiker men att denna inställning under 1970- talets första år ändrades. Själv bedömde han partiets välutbildade och välorganiserade medlemmar som farliga, dels för att de kunde ta makten i fackliga organisationer och initiera vilda strejker och liknande aktioner, dels för att de i samband med ett allvarligt tryck utifrån inte skulle tveka att undanröja en massa svenskar. Lane som var Chambers facklige sekreterare fram till år 1970 sammanställde flera rapporter om vilda strejker, KFML och KFML(r). Dessa rapporter förmedlades sedan av källa AC till sä- kerhetspolisen. Mejia utarbetade hösten 1970 också ett formu- lär för partidistriktens rapportering om vilda strejker. 
 Enligt Wolfe, som efterträdde Mejia som facklig sekretare vid SAP:s kansli i början av  
 1970-talet, 
  utgjorde extrem- vänstern inte ett hot mot rikets säkerhet men väl mot stabiliteten i fackföreningarna. De underminerade fackföreningarnas auktoritet exempelvis genom vilda strejker. Gruvfacket i Norrland, varven i Göteborg och Byggnadsarbetareförbundet i Stockholm var särskilt utsatta. Detsamma gällde Kommunalarbetareförbundet, där såväl vårdsektorn som lokaltrafiken anställde mycket ny personal. Han medverkade därför till att arrangera veckoslutskurser och seminari- er i syfte att informera om extremvänstern och dess metoder. Till dessa kurser handplockades deltagarna bland pålitliga socialdemo- krater. Denna verksamhet hade alltså nära likheter med den som Glenn bedrev på IB:s uppdrag. 
 I februari 1973 behandlades KFML(r) vid ett sammanträde med SAP:s verkställande utskott. Partisekreteraren framhöll vikten av att partiet och fackföreningsrörelsen aktivt och bestämt tog itu med KFML(r). Annars riskerade man att under våren drabbas av en rad vilda strejker. Ledamoten av koncernstyrelsen för Götaverken i Göteborg Shannon redovisade erfarenheter från strejken vid Arendalsvarvet hösten 1972. Han uttryckte också oro över att KFML(r) skulle göra inbrytningar i de fackliga organisationerna vid Volvo på socialdemokraternas bekostnad. Vidare berättade han om KFML(r):ares agerande, bl.a. om hur de förföljde och förtalade socialdemokratiska fackliga förtroendemän. Mötet resulterade i att Jackson några veckor senare i ett tal vid ett socialdemokratiskt valupptaktsmöte i Göteborg gick till en frän attack mot extrem- vänstern. 
 597 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 Robles har uppgett att det är högst troligt att SAP ef- ter år 1968 fick information från IB rörande vänsterextremisters in- filtration av arbetsplatser och fackföreningar. Särskilt partiets in- ternationelle sekreterare och fackliga ombudsmän försågs med visst material från IB. 
 37  
 Också han själv träffade  
 IB-företrädare 
  varvid dryftades frågor av gemensamt intresse. Det var dock inte fråga om någon ordergivning eller ömsesidiga beslut. 
 Elmér och Paues upprätthöll under några år i början av 1970- talet kontakter med ett nätverk av ledande socialdemokrater i Gö- teborg. När de träffades, kanske ett par gånger per år, skall huvud- sakligen ha diskuterats förhållandena vid olika arbetsplatser med hänsyn till extremvänsterns agerande, t.ex. om hur det gick i de fackliga valen, vilda strejker, cellbildningar och eventuella kontak- ter mellan inhemska extremister och utländska terroristgrupper. Särskilt KFML(r) var föremål för diskussion. Det socialdemokra- tiska nätverket hade även kontakter med säkerhetspolisens sektion i Göteborg. Detta kan ses i samband med att Shannon, som skall ha ingått i nätverket, vid mötet med SAP:s verkställande ut- skott i februari 1973 kunde berätta att den främsta anledningen till att KFML(r):arna misslyckades med aktionen vid Arendalsvarvet hösten 1972 var att varvsledningen hela tiden hade vetskap om de- ras planer. 
 38  
 Det har förnekats att det fanns en samordning mellan kontakterna med IB respektive med säkerhetspolisen. Samtliga tre personer som deltog i kursen i Göteborg i augusti 1975 ingick i nätverket. 
 Sparks, som åren  
 1969-75 
  var partisekreterare i det norska arbeiderpartiet, kom omkring år 1967 i kontakt med Elmér och Pa- ues. De träffades sedan några gånger per år. Svenskarna var särskilt intresserade av Sosialistisk Folkeparti och  
 marxist-leninisterna. 
  Hans intryck var att de båda rapporterade dels till ÖB, dels till den socialdemokratiska ledningen representerad främst av Jackson, Robles, Larson, Lane och, i mindre mån, Wolfe. Däremot hade han inte intrycket att Rosales var inblandad i dessa sammanhang. 
 Chavez, som arbetade vid IB åren  
 1969-72, 
  har upprepade gånger gjort gällande att han vid ett par tillfällen överlämnat pärmar från Elmér till partikansliet. Mottagare skall ha varit partiets inter- 
  
 37 
  
 PM om SAP och  
  
 IB-frågan, 
  upprättad av Williams 5.2.1993. Förvaras på Chambers par- tikansli. Utlånad till Säkerhetstjänstkommissionen genom Hughes. 
  
 38 
  
 En numera avliden, socialdemokratisk säkerhetspolis i Göteborg har vid samtal med Williamson uppgett att han bistod någon inom Götaverkens ledning med informationer om var och när KFML(r) tänkte sätta in vissa aktioner. Washington har dock vid förhör inför kommissionen förnekat kontakt med denne säkerhetspolis. Jfr även Kokk a.a. s. 275 
  
 598 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 nationelle sekreterare Chen Lawrence. Pärmarna skall ha innehållit uppgifter om internationella förhållanden och personuppgifter. In- för kommissionen har han uppgett att innehållet i pärmarna troli- gen var Freeman eget och hade lånats av Elmér. Även andra anställda vid IB skall, enligt vad Torres uppgett inför FUN, regelbundet ha lämnat material till partikansliet. 
 39  
 Lawrence har förklarat att han gissar att förtroliga reserapporter som han i egenskap av partiets interna- tionelle sekreterare skrev till partiets verkställande utskott kom Elmér till del, men han vet inte hur. Vid ett tiotal tillfällen träffade han Elmér, varvid de diskuterade internationella frågor. Mot denna bakgrund anser sig kommissionen sakna anledning att betvivla att Torres och en annan anställd vid IB vid några tillfällen lämnat handlingar till partikansliet. Det kan mycket väl ha rört sig om handlingar som Barnes fått låna. 
 Som tidigare redovisats har ingen rapportering som säkert kan hänföras till den år 1971 och år 1974 återupptagna inrikesverksam- heten påträffats i säkerhetstjänsternas arkiv. Frågan inställer sig på vems uppdrag Barnes och Little då egentligen arbetade. Uppenbar- ligen hade Sweeney ett intresse av underrättelser från Finland och Norge. Han skall också ha gett Elmér i uppdrag att svara för förberedandet av viss underrättelseinhämtning i krig. Men underrättelseinhämtningen avseende svenska vänsterextremister (stalinister inom VPK och de nya  
 marxist-leninistiska 
  och trotskis- tiska rörelserna) liksom utbildningen av socialdemokrater för att kunna stå upp mot sådana grupperingar tycks Campbell vara okunnig om. Enligt kommissionens mening talar omständigheterna för att verksamheten i dessa delar initierats av försvarsminister Rosales. Det finns också skäl att anta att Elmér inte endast rapporterade till Garcia utan att även höga företrädare för det socialdemokratiska partiet fick del av vad han inhämtat och hans värderingar därav. Dessa partiföreträdare torde också ha varit in- tresserade av vad Barnes kunde berätta om förhållanden i Finland och Norge. SAP kunde därigenom tillgodogöra sig de underrättel- ser som inhämtats av statligt betalda personer. Statliga medel har också använts för att bekosta utbildning av socialdemokrater för kamp mot vänsterextremister. 
  
 39  
 FUN:s rapport s. 66. Inför FöU uppgav Torres 1973 att han tillsammans med ett par andra  
 IB-anställda 
  ett par gånger lämnat handlingar till partikansliet och att det bland dessa funnits rapporter om Freeman sammanträffanden med olika utlänningar. Uppgiften om be- söken verifierades av en av de andra  
 IB-anställda, 
  FöU 1973:25. 
 599 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 11.2 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med andra partier 
  
 40 
  
 Som framgått har säkerhetstjänsterna genom åren haft meddelare inom de partier och organisationer som övervakats. Detta har själv- fallet inte inneburit att partierna eller organisationerna som sådana samarbetat med säkerhetstjänsterna. 
 Säkerhetstjänsterna torde även haft meddelare med anknytning till samtliga de borgerliga partierna. Men inget har framkommit som tyder på att dessa partier som sådana skulle ha samarbetat med säkerhetstjänsterna. Det skall dock nämnas att framträdande med- lemmar i Högerpartiet och det konservativa studentförbundet un- der 1950- talet och första hälften av  
 1960-talet 
  samverkade med T- kontoret. Den underrättelseinhämtning som skedde i dessa sam- manhang tycks, med undantag för bevakningen av ungdomsfestiva- len i Helsingfors år 1962, helt ha inriktats på utrikes förhållanden. En av partiets riksdagsmän var även efter år 1965 knuten till IB:s utrikesverksamhet. 
 Såväl Elmér som ledande företrädare för SAP har gjort gällande att grupp B/IB skulle ha åtnjutit parlamentarisk förankring. Enligt vad bl.a. Elmér uppgett skall ledaren för Högerpartiet Noble ha varit införstådd med och utgjort någon form av re- surs för verksamheten. På vilket sätt Davila skall ha varit in- blandad har inte framgått och inte heller under vilken tid; det kan således röra sig om tiden efter det att han lämnat partiledarskapet och övergått i diplomatisk tjänst. Också en av Clark efterträ- dare som partiledare, Gray, har utpekats som införstådd. Enligt vad Gonzalez själv uppgivit skall han vid något tillfälle av Moran på 1960- eller  
 1970-talet 
  ha informerats om att det byggts upp en organisation för att hålla kommunisterna på mat- tan. Han skall då ha pekat på risken för att en sådan organisation missbrukades. 
 Det har även uppgetts att ledaren för Bondeförbundet Vaughn, som var inrikesminister i koalitionsregeringen med soci- aldemokraterna åren  
 1951-57, 
  skall ha varit informerad om grupp B. 
 Enligt bl.a. Blair skall även två ledamöter i 1959 års försvarsutredning, folkpartisten Contreras och högerpartisten Hughes varit väl informerade om grupp B:s verksamhet. Några belägg för att de, i den mån så var fallet, spritt denna kun- skap inom sina respektive partier har inte framkommit. De tidigare 
  
 40  
 Detta avsnitt bygger på Williamson: Det grå brödraskapet (SOU 2002:92). 
 600 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 partiledarna Santos (h) och Sherman (fp) har såle- des förnekat att de haft kännedom om IB före avslöjandet år 1973. En annan sak är att Miles, i egenskap av generaldirektör för Försva- rets fabriksverk åren  
 1963-69, 
  hjälpte IB med att ordna täckanställ- ningar för personalen. 
 Elmér har uppgett att en tidigare arbetskamrat vid försvarssta- bens utrikesavdelning, Shaffer, i början av  
 1960-talet 
  ar- betade för jordbrukskasserörelsen. Solomon ordnade så att Barnes fick undervisa de bankanställda i kundtjänst och försäljningsteknik vid centerrörelsens kursgård  
 Sånga-Säby. 
  Elmér skall ha utnyttjat dessa tillfällen till att rekrytera personal till grupp B:s fältorganisa- tion. Också Sanders uppgifter om att Elmér år 1972 bett ho- nom rekommendera personer inom de borgerliga partiernas ung- domsförbund tyder på att Barnes var angelägen om att ha ett brett kontaktnät. 
 Det står emellertid enligt kommissionens mening klart att inget av de borgerliga partierna haft kontakter med någon säkerhetstjänst som på något sätt motsvarar det täta samarbetet mellan grupp B/IB och SAP. En förklaring hätrill är att SAP under hela den aktuella tiden ensamt hade regeringsansvaret, en annan att på basplanet so- cialdemokrater generellt sett hade långt bättre insyn i kommunis- tiska förhållanden än borgerligt sinnade personer. 
  
 11.3 
  
 Säkerhetstjänsterna och näringslivet 
  
 41 
  
 11.3.1 
  
 Bakgrund 
  
 I slutet av  
 1930-talet 
  inrättades en industriskyddsdetalj vid för- svarsstabens inrikesavdelning. Dess uppgift tycks ha varit att mot- verka sabotage inom krigsviktig industri. Under åren  
 1939-41 
  bi- drog Industriförbundet väsentligt till detaljens finansiering. I sam- band med krigsslutet år 1945 avvecklades detaljen och arbetsupp- gifterna överfördes till civilförsvarsstyrelsen. 
 42  
 Mycket av ansvaret för att upprätthålla kontakter med industrierna tycks ändå ha legat kvar på försvarsstaben. 
  
 41 
  
 Förutom de i noterna särskilt angivna källorna ligger till grund för detta avsnitt även upp- gifter som lämnats till kommissionen av Logan och Nelson. 
  
 42 
  
 En historik rörande Försvarsstabens industriskyddsdetalj finns i F III, vol 1, MUST:s ar- kiv 
  
 601 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 Mot slutet av  
 1940-talet 
  skärptes ånyo de internationella mot- sättningarna. Sommaren 1947 fördubblades antalet industribränder i Sverige, vilket på många håll antogs vara en följd av politiskt mo- tiverat sabotage. Efter en omfattande undersökning av statspolisen och landsfogdarna kunde dock bara ett fall av misstänkt sabotage konstateras. Vid ytterligare undersökning avskrevs även detta fall. 
 43 
  
 År 1949 tog statspolisen över de industrikontakter som försvars- staben upprätthållit. Under våren 1950 konstaterades att kontak- terna resulterat i en kartläggning av kommunister inom  
 varvs-, 
  kommunikations- och elindustrin i Stockholm och några andra stä- der, bl.a. Norrköping, Västerås, Linköping och Eskilstuna. När personalkontrollen utvidgades i december 1950 kom även kartlägg- ningen av kommunister vid industrierna att intensifieras och våren 1951 genomförde statspolisen över 100 industribesök runt om i landet. Industribesökens syfte var att informera om sabotagehotet från den kommunistiska femtekolonnen, uppmana företagen till egen kartläggning och etablera fasta kontakter med företagen i frå- ga. Vid vissa företag, t.ex. Bofors, fanns redan kontakt mellan före- taget och den lokala säkerhetspolisen. Bell ställde också vissa penningmedel till polisens förfogande för medhjälpare och dy- likt. Statspolisen framhöll vid flera företagsbesök att det var av stor vikt att kartläggningen bedrevs i samarbete med de socialde- mokratiska fackklubbarna eftersom detta, som det uttrycktes vid ett sammanträde i Norrköping, var den mest framkomliga vägen. Polisen var alltså mycket angelägen om att via industrikontakterna få in uppgifter. Däremot tycks polisen regelmässigt ha ställt sig av- visande då företag vid enstaka tillfällen ville få ut uppgifter om (bli- vande) anställda från de polisiära registren vid sidan om den gängse personalkontrollen. I ett fall lyckades dock företagsledningen vid ett kraftbolag övertyga en besökande polis om att denne skulle medverka i företagets personalkontroll. Vederbörande överkonsta- pel skall således ha gett ett halvt löfte om att företaget skulle få lämna över namnen på det tiotal personer som årligen antogs som maskinistelever. Efter registerslagning skulle han återkomma med besked i form av ja eller nej beträffande personens lämplighet. 
 44 
  
 Trots säkerhetspolisens industriresor under åren 1950 och 1951 fanns på flera håll, och framför allt inom försvarsstaben, en önskan om ett förbättrat skydd mot spioneri och sabotage. Som ett led i 
  
 43 
  
 Franklin: Folk och försvar och kampen mot den femte kolonnen, s. 26 f. 
  
 44 
  
 Sammanställning över viktigare utredningar och övriga händelser vid statspolisens 3. ro- telns 3. byrå. Påbörjad den 1 januari 1951; Sp 3:s arkiv, B V, vol.1. SÄPO:s arkiv. Jfr Washington: Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1945-1969 
  (SOU 2002:88) s. 114 
 602 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 detta sjösattes, som nämnts, i början av år 1951 en stor upplys- ningskampanj rörande dessa frågor i Centralkommittén Folk och Försvars (CFF) regi. Medel till verksamheten ställdes till förfogan- de från bl.a. SAF. Statspolisen, försvarsstabens inrikesavdelning och civilförsvarsstyrelsen bidrog med föreläsare och undervis- ningsmateriel. Därtill bildades en expertgrupp som knöts till CFF med företrädare för nyss nämnda myndigheter. Statspolisen var även behjälplig med vakthållning och inpasseringskontroll vid de konferenser som utgjorde upplysningskampanjens viktigaste inslag. Konferensdeltagarna kontrollerades också gentemot landsfogdar- nas lokala register över säkerhetsrisker innan de tilläts delta. 
 Under åren  
 1951-54 
  hölls över 100 konferenser med drygt 25 000 deltagare. Redan år 1952 uppstod dock problem i form av för stor öppenhet under konferenserna. I samband med detta fram- fördes förslag från SAF att minska anslagen till CFF och i stället erbjuda statspolisen medel. Några belägg för att förslaget förverk- ligades har dock inte påträffats. Allmänt sett torde statspolisen ha ansett CFF:s konferenser som betydelsefulla för att få igång en kartläggning av personalen vid viktigare industrier. Macdonald, som inom statspolisen var ansvarig för indu- striskyddsfrågor, redogjorde år 1952 på följande sätt för sina in- tryck från några av konferenserna. 
 Vid de två sistnämnda konferenserna voro ett stort antal indu- strimän närvarande och vid diskussionerna har man varit eniga om att åtgärder med det snaraste måste vidtagas för att få till stånd en kartläggning av personalen inom de olika företagen. Landsfogde Johnson, Västerås, ansåg för sin del vara angelä- get att besök gjordes hos de viktigaste industrierna inom Väst- manlands län och skulle återkomma härom till statspolisinten- denten. Som allmänt omdöme kan redan nu framhållas, att den pågående spioneriprocessen öppnat ögonen för kommunistfa- ran, och från industrihåll vädjar man om snar hjälp från myn- digheternas sida. 
 45 
  
 Trots strävandena under det tidiga  
 1950-talet 
  att motverka indu- strispionage kom från mitten av decenniet flera sådana fall att av- slöjas, bl.a. den s.k. radarspionen Pearson. För att komma till rätta med problemen tillsattes en utredning, 1957 års industri- skyddskommitté, vilket ledde fram till inrättandet av en ny indu- 
  
 45  
 Sammanställning rörande utredningar mm som omhänderhafts av 3 rotelns 3 byrå under oktober 1951, Statspolisen 3:e roteln, B V, vol. 1, SÄPO:s arkiv 
 603 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 striskyddsdetalj år 1959. Detaljen placerades vid försvarsstaben men bemannades av personal från säkerhetspolisen och Bonilla blev dess chef. I samband med att polisen förstatligades år 1965 överfördes detaljen till RPS/Säk. 
 Bestämmelserna om personalkontroll hade efter hand gett vidga- de möjligheter att kontrollera personal inom företag som skulle ut- föra känsliga arbeten för försvarets räkning. Följande ordning till- lämpades. Beställande myndighet fann en lämplig leverantör, varef- ter Fst/Säk begärde personalkontroll. RPS/Säk registrerade därefter företaget samt utförde personalkontroll på de personer som avsågs komma ifråga för det arbete som skulle utföras. Vid utfall lämnades uppgifterna ut till Fst/Säk, som sedan återrapporterade vilka perso- ner som till följd av utfallen betraktats som säkerhetsrisker. Indu- strigruppen inom säkerhetspolisen förde upp dessa på egen blan- kett som placerades i respektive företags ärende. 
 46 
  
 I en inom säkerhetspolisen upprättad PM från år 1980 angavs att en stor del av arbetet inom industriskyddsgruppen gick ut på att besöka leverantörerna av  
 SUA-arbeten. 
  I samband med kontrollen av  
 SUA-företag 
  kunde det hända att uppgifter angående någon an- ställd fördes in i protokollet. I de flesta fall avsåg uppgifterna före- komst i öppna polisens belastningsregister men troligen förekom det även att uppgifter av politisk karaktär noterades. Eftersom en kopia av protokollet tillställdes företaget, medförde detta att upp- gifter ur polisregister lämnades ut vid sidan av personalkontrollen. Förfarandet skall ha stoppats i början av  
 1980-talet 
  av dåvarande chefen för säkerhetspolisen  
 Hammond. 
  
 11.3.2 
  
 Näringslivets säkerhetsorgan 
  
 CFF:s konferenser fick stor betydelse när det gällde SAF:s strävan att bygga upp en fastare organisation för rådgivning i säkerhetsfrå- gor till industrierna. År 1952 anställde SAF den nyligen avgångne rikshemvärnschefen James som konsult i säkerhetsfrå- gor. 
 47  
 En av hans första uppgifter var att utreda om det fanns behov av att ytterligare se över hur de viktigare industriföretagen hantera- 
  
 46 
  
 SUA-företagen 
  
  och hotbildssystemet, SH  
 3401-78, 
  28.4.1980,  
 001303-0713, 
  löpnr 3, SÄPO:s arkiv 
  
 47 
  
 Protokoll SAF:s arbetsutskott 25.2.1952, Svenskt Näringslivs arkiv 
  
 604 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 de säkerheten. I sin rapport från januari 1953 konstaterade Hardy bl.a. följande beträffande industriernas personalkontroll. 
 Samarbete sker regelmässigt med vederbörande polisiära organ. Resultatet är ojämnt, ofta magert, beroende på hittills begränsa- de möjligheter från det hålletAnställningskontrollen för olika personalkategorier är växlande, i regel inte grundlig. 
 Enligt Hardy hade dock på senare tid börjat byggas upp ett in- ternt övervakningssystem inom industrierna. Detta borde enligt hans mening kunna byggas ut på följande sätt: 
 Genom bl a CFF inreförsvarskonferenser med deltagare ur oli- ka personalskikt håller på att skapas en kader av i sabotageskydd orienterade pålitliga och intresserade personer. Genom använd- ning av denna initierade personal borde vissa förutsättningar finnas att bygga upp ett, för vårt sätt att se i och för sig olustigt men dock i nuläget sakligt motiverat system för kontinuerlig och rätt tätmaskig övervakningstjänst i verkens inre försvar (ett cellsystem). På sina håll har man också börjat överväga och delvis planlägga i denna riktning. Men en omsättning i prakti- Haney tar sin tid, även om tankarna kan fullföljas, vilket inte är all- deles givet. Problemet är känsligt av många skäl. Det strider mot vad vi är vana vid. Men med vetskap om de skrupelfria me- toder man hänsynslöst utnyttjar från främmande håll för att in- filtrera och underminera vårt demokratiska samhälle för att i en given situation lamslå samhällsapparaten och söka överföra lan- det i sin politiska sfär, måste det ingå i vårt självförsvar att pare- ra sådant genom effektiva motmedel, även om dessa eljest är oss väsensfrämmande. Vi kan helt enkelt inte komma från sådana motåtgärder även inom industriernas inre försvar. 
 48 
  
 Vad som i praktiken kom ut av Barrett tankegångar om ett sy- stem för kontinuerlig och rätt tätmaskig övervakningstjänst i ver- kens inre försvar (ett cellsystem) är svårt att säga. År 1955 bilda- des emellertid  
 Industrins försvarsbyrå  
 som ett gemensamt centralt säkerhetsorgan för SAF och Industriförbundet med Hardy som chef. Året därpå bildades  
 Industrins försvarsråd  
 som överordnades försvarsbyrån som nu fick karaktären av sekretariat. Det är tydligt att man inom näringslivet vid denna tid var missnöjd med perso- 
  
 48  
 Citerat efter Hjort: a.a. s. 60 f. 
 605 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 nalkontrollens möjligheter att på ett betryggande sätt garantera att inga säkerhetsrisker anställdes vid känsliga företag. 
 49  
 Det beslutades också om anställning av en person med särskilt ansvar för detta inom försvarsbyrån. I väntan på industriskyddskommitténs betän- kande 1957 rann denna anställning dock ut i sanden. Sannolikt önskade man från industrihåll en mer frikostig delgivning från statspolisen i samband med anställningar. Belägg saknas dock för att industrier och företag vid denna tid fick ut uppgifter vid sidan om den ordinarie personalkontrollen. 
 År 1960 tog SAF ensam över huvudmannaskapet för försvarsby- rån. Efter det att Hardy avgått med pension år 1958 och hans ef- terträdare avlidit några år senare låg försvarsbyrån i träda under en tid och planer på nedläggning fanns. Från militärt håll engagerade man sig dock i försvarsbyråns fortlevnad och ansåg det viktigt med en militär chef på denna post. 
 50  
 Sedan överste Hill till- trätt som chef för försvarsbyrån år 1964 tog arbetet fart igen. 
 51  
 En av huvuduppgifterna var krigsproduktionsplanläggningen. Wilson skapade också inom vart och ett av de sex civilområdena ett nätverk för alla företag som hade uppgifter i krig, alltså inte endast de krigsviktiga företagen  
 (K-företagen) 
  utan även exempelvis skotill- verkare. 
 I slutet av år 1966 ombildades Industrins försvarsråd till  
 Närings- livets säkerhetsdelegation 
 . Delegationens uppgift var att fungera som ett samarbetsorgan för företag med verksamhet av betydelse för folkförsörjningen. Till delegationen adjungerades företrädare på högsta nivå för de polisiära och militära säkerhetstjänsterna. Tyngdpunkten i arbetet synes ha legat på skydd mot dataintrång, tillträdesskydd och skydd mot industrispionage. Men man ägnade sig även åt beredskapsfrågor. 
 År 1968 inleddes på delegationens initiativ en regional kontakt- och informationsverksamhet som bedrevs civilområdesvis. Bak- grunden var att chefer för säkerhetspolisens sektioner framfört önskemål om bredare kontakt med företagen för ökad ömsesidig information rörande sekretess- och säkerhetsproblemen. Inom varje civilområde utsågs en kontaktman från näringslivet som fick ansvar för att två, tre gånger om året ordna kontaktkonferenser. 
  
 49 
  
 Industriens försvarsråds protokoll 3.4.1957, English arkiv, vol 12, KrA 
  
 50 
  
 Mathews DagsPM 4.7, 20.9 och 23.9.1963, Mathews arkiv, vol. 24, KrA 
  
 51 
  
 Vid mitten av  
  
 1960-talet 
  hade IB två personer med täckanställning vid försvarsbyrån, Mathews DagsPM 19.9.1966, Mathews arkiv, KrA 
 606 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 Som målgrupp för konferenserna nämndes säkerhets- och perso- nalchefer vid lämpliga företag samt länspolischeferna. 
 52 
  
 Arbetet med att arrangera konferenserna ankom dock i första hand på försvarsbyrån. Kurserna ägnades åt företagsskydd i vid mening, såsom brand, explosioner och industrispionage. Poliser och ibland också säkerhetspoliser deltog. 
 I slutet av år 1969 inleddes en våg av vilda strejker i Sverige. Inom arbetsgivarlägret upplevdes detta givetvis som oroande. Den kontaktverksamhet som byggts upp visade sig nu vara värdefull. Wilson uppgav vid ett sammanträde med säkerhetsdelegationen i januari 1970 att kontaktverksamheten ytterligare byggts ut och att två sammanträden hållits i varje civilområde. Han var uppenbarli- gen nöjd med hur verksamheten utvecklats. 
 Genom dessa sammanträden har vi fått en smidig direktkontakt dels mellan företagen och sekretariatet och dels mellan företa- gen och rikspolisstyrelsens kontaktpersonal ute i länen. Denna direktkontakt har bl a i de nu pågående s k vilda strejkerna visat sig vara särskilt värdefull. 
 53 
  
 Efter hand utvecklades ett system med grundkurser och fortsätt- ningskurser för företagens säkerhetschefer, vid vilka säkerhetspoli- sen alltid var representerad. Grundkurserna skall ha avsett utbild- ning i metoder för utländsk agentvärvning, rapportering av miss- tänkta sabotage och frågor om tillträdesskydd. Fortsättningskur- serna skall ha ägnats främst åt säkerhetsjuridiken. Bland före- dragshållarna förekom anställda vid försvarsbyrån, säkerhetschefer vid företag och befattningshavare vid RPS/Säk och Fst/Säk. Vid något tillfälle talade chefen för LKAB, envoyén Robinson, om strejkerna i malmfälten och vid ett annat en säkerhetspolis om extremistorganisationerna. Kursverksamheten gav också företagens säkerhetschefer möjlighet att regelbundet träffas och utbyta erfa- renheter. 
 Det har förnekats att försvarsbyrån eller, såvitt känt, något annat näringslivsorgan förde listor över arbetare som deltagit i vilda strej- ker. 
 År 1972 bytte försvarsbyrån namn till  
 Näringslivets beredskapsby- rå 
 . 
  
 52 
  
 Protokoll från sammanträde med Näringslivets Säkerhetsdelegation 15.12.1967, HSC 28/68, SÄPO:s arkiv 
  
 53 
  
 Protokoll från sammanträde med Näringslivets Säkerhetsdelegation 28.1.1970, HSC 28/68, SÄPO:s arkiv 
  
 607 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 Av allt att döma ansågs kontaktverksamheten värdefull även för säkerhetspolisen. Handlingar påträffade i sakakter för de vänsterre- volutionära organisationer som verkade vid denna tid visar att sä- kerhetspolisen på många företag hade goda kontakter som kunde lämna information. På detta sätt kunde säkerhetspolisen få insyn i vänsterns aktiviteter på företagen, få del av flygblad och annat som spreds på industrierna samt få hjälp med att kontrollera personer. Som exempel kan nämnas nedanstående dagboksanteckning gjord av en kommissarie vid säkerhetspolisen i Helsingborg från hösten 1972. Säkerhetspolisen hade upprättat kontakt med två ingenjörer vid ett företag, vilka bedömdes vara pålitliga och användbara. 
 F [ingenjör 1] skall på personalkontoret under någon förevänd- ning ta fram namnuppgifter på de han tror är r:are. Därefter ringer han mig för ett sammanträffande mellan oss och R [in- genjör 2]. F förde på tal att det flera gånger inträffat händelser på företaget som smakat sabotage, t.ex. stora malmklumpar bland aluminiumsulfatet o.s.v. Det överenskoms att han kon- taktar oss vid liknande händelser. 
 54 
  
 Företagskontakter kunde även vara behjälpliga med enklare spa- ningsuppgifter, t.ex. avseende personer som delade ut flygblad utanför företagsgrindarna. 
 55 
  
 Att kontaktytan mot industrierna ansågs värdefull framgår även av uppgifter från en konferens med sektions- och rotelchefer inom säkerhetspolisen i maj 1972. Det framhölls då att de kontakter som upprättades vid säkerhetsdelegationens konferenser borde utnyttjas även inom kontraspionagets område. 
 56  
 I maj 1974 meddelade che- fen för säkerhetspolisen Kelly att Näringslivets bered- skapsbyrå nu satsade på att hårdare bevaka sabotage inom indu- strin. Rapportering kring detta skulle göras centralt till säkerhets- polisen. Taylor nämnde också att han tillsammans med chefen för beredskapsbyrån diskuterat ökat samarbete och utbyte av infor- mationer rörande utländska studiedelegationer och cellbildning inom företagen. 
 57 
  
 Att RPS/Säk genom dessa kontakter fick stora mängder uppgif- ter rörande vänsteraktivitet vid företagen står klart. I vilken ut- 
  
 54 
  
 Grant Rudolphs anteckningar 18.10.1972, SÄPO:s arkiv 
  
 55 
  
 Grant Rudolphs anteckningar, t.ex. 25.6.1975, SÄPO:s arkiv 
  
 56 
  
 Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i Rättvik  
  
 16-19.5.1972, 
  5:720/6, löpnr 3, SÄPO:s arkiv 
  
 57 
  
 Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i Ulriksdal  
  
 28-31.5.1974, 
  5:720/6, löpnr 6, SÄPO:s arkiv 
 608 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 sträckning information även gick åt andra hållet, dvs. från säker- hetspolisen till företagen, är mera oklart. Att säkerhetspolisen läm- nade information till företagen framgår av Martin uttalande år 1974 om utbyte av informationer. Innehållet i detta informa- tionsutbyte är dock svårare att säga något om. Shannon har dock uppgett att en kommissarie vid säkerhetspolisen i Göteborg försåg både den fackliga sidan och arbetsgivarsidan med uppgifter som kunde vara av intresse, t.ex. om förestående vilda strejker. 
 58  
 Det är också klart att i de fall säkerhetstjänsterna förhörde sig om viss person anställd vid något företag måste i regel också vissa upp- gifter lämnas till kontakten på företaget. Åtminstone kom det fram att man intresserade sig för personen. 
  
 11.3.3 
  
 Trepartsöverenskommelsen 
  
 Det har, som nämnts, från olika håll gjorts gällande att en viktig förutsättning för grupp B/IB:s bildande ska ha varit en treparts- överenskommelse mellan försvaret, SAF och LO. Försvarets un- derrättelsenämnd (FUN) framhöll i sin utredning 1998 följande: 
 Från flera håll har hävdats att det funnits en s.k. trepartsöver- enskommelse mellan försvaret, LO och SAF om att försvaret skulle ta sig an den inrikes kontrollen över säkerhetsrisker inom områden som var viktiga ur försvarssynpunkt. FUN anser sig inte ha anledning att ifrågasätta att en sådan överenskommelse funnits och att vad som nu redovisats var en av orsakerna till att en inrikesverksamhet organiserades inom ramen för den militära underrättelseverksamheten i den form som beskrivits. 
 59 
  
 Överenskommelsen skulle ha träffats omkring år 1961 av ÖB Tor- Price, SAF:s verkställande direktör Nunez och LO:s ordförande Wiley. Uppgifter som pekade i den riktningen lämnades till FUN av Moran, Wheeler och Thomas. Enligt Edwards skulle det dock mera handla om en kvalifice- rat hemlig  
 ÖB-order 
  undertecknad av Esparza och kontra- signerad av försvarsstabschefen Bowman. Innehållet i handlingen skulle enligt Edwards vara att överläggningar hållits mellan försvarsstaben, LO och SAF rörande säkerhetsfrågor vid krigsviktiga företag. Genom denna  
 ÖB-order 
  skulle Mccann ha beslu- 
  
 58 
  
 Enn Kokk: Vitbok s. 263. 
  
 59 
  
 FUN:s rapport s. 6 f. 
  
 609 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 tat att försvarsstaben skulle åta sig en kontroll. 
 60  
 Enligt vad Owens gren uppgivit skulle  
 ÖB-ordern 
  ha diarieförts som kvalificerat hemlig vid försvarsstaben. 
 Någon handling som passar in på denna beskrivning har dock inte påträffats i Högkvarterets arkiv. Inte heller har några spår av den eller uppgifter om sådana överläggningar återfunnits i SAF:s arkiv, i Wallenbergarkivet, bland Taylor efterlämnade handlingar (i SAF:s arkiv), i försvarsstabschefen Howe Alm- grens eller i ÖB Torsten Rapps arkiv i Krigsarkivet. Potter bergs efterträdare,  
 Gibson 
  Giesecke, har i förhör inför kom- missionen uppgett att han aldrig hört talas om någon sådan uppgö- relse. Tilläggas bör, att varken Campbell eller Engman år 1961 hade någon insyn i dessa frågor. 
 Uppgifterna om trepartsöverenskommelsen framstår som mind- re sannolika också med tanke på att grupp B:s inrikesverksamhet tycks ha funnit sina former redan några år tidigare. Det är möjligt att uppgifterna grundas på en sammanblandning av något slag, kan- ske med 1961 års beslut att representanter för LO, SAF och TCO kunde ingå i statspolisintendentens samrådsnämnd vid behandling- en av vissa personalkontrollärenden. Eller kan de möjligen avse nå- got dokument i anslutning till förhandlingarna om ett säkerhetsav- tal mellan Sverige och USA. 
  
 11.3.4 
  
 Något om kontakter mellan militärledningen och företagsledare 
  
 Företrädare för militärledningen torde alltsedan  
 1940-talet 
  upp- rätthållit goda förbindelser med ledande personer inom näringsli- vet. Dessa kontakter har avsett bl.a. traditionell underrättelsetjänst. Men från åren kring 1950 finns exempel på att man även diskuterat åtgärder mot svenska kommunister. 
 ÖB Knight hade utmärkta kontakter i ledande industrikret- sar, bl.a. med Salas. Materialet i Wallenbergarkivet ger vid handen att kontakterna mellan militärledningen och Knapp lenbergsfären främst avsåg utrikes underrättelser samt totalförsva- rets utformning rent allmänt. Men av en dagboksanteckning av Mccullough från våren 1948 framgår att han träffat Wagner i samband med ett bröllop och att han då [t]alade även något med Dodde om kommunisterna. 
 61  
 Försök har förgäves gjorts att i arkivmaterialet 
  
 60 
  
 Ibid. s. 76 f. 
  
 61 
  
 Kaufman dagbok 17.3.1948, Kaufman arkiv, KrA 
  
 610 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 finna belägg för eventuella ytterligare kontakter mellan försvars- ledningen och Wallenbergsfären beträffande de svenska kommunis- terna. Jung diskuterade vid denna tid kommunistfaran även med  
 SAF-ledningen. 
  I maj 1948 fick han besök av SAF:s verkställande direktör Nunez. Enligt Jungs anteckningar tog Baker bl.a. upp sin oro över att kommunisterna inte höllos efter tillräck- ligt. 
 62 
  
 Även Jungs försvarsstabschef och efterträdare som Wang, Anderson, hade goda kontakter inom näringslivet. I januari 1948 träffade han verkställande direktören för LKAB, Frederick ström, och orienterade denne bl.a. om kommunismens utveckling. 
 63  
 Thompson umgicks åren kring 1950 med planer på vad han kallade fadderrörelsen, något som tydligen syftade till att oskadliggöra farliga kommunister. Han diskuterade saken med i vart fall någon företagsledare. 
 64  
 Vad det hela närmare gick ut på och om något konkret kom ut av planerna är inte känt. Vid en middag våren 1952 diskuterade Thompson åtgärder mot kommunisterna med Salas. 
 65 
  
 62 
  
 Kaufman dagbok 4.5.1948, Kaufman arkiv, KrA. I anteckningen nämns även att Baker talat om överflyttning av kontrollen av de finska kommunisterna till Stockholm, något som Mccullough fann synnerligen förmånligt. Vad som avses med detta har inte gått att klar- lägga. 
  
 63 
  
 Adams dagbok 23.1.1948, Adams arkiv, vol 1, KrA 
  
 64 
  
 Adams anteckningar från Norrlandsresan  
  
 11-23.3.1950 
  och PM 1.9.1949 och 26.5.1950, Adams arkiv, vol 1, KrA, och Kaufman dagbok 23.3.1949, Kaufman arkiv, KrA. Möjligen syftar ytterligare ett par av Jungs dagboksanteckningar, 28.10 och 10.11.1949, som rör samtal med ordföranden för Näringslivets Fond, Carter, om bidrag till Fst/In för arb mot kommunismen på fadderrörelsen; huruvida något sådant bidrag utgick har inte kunnat klarläggas. 
  
 65 
  
 PM 4.3.1952, Adams arkiv, vol. 4, KrA 
  
 611 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 11.4 
  
 Säkerhetstjänsterna och Sveriges Radio 
  
 11.4.1 
  
 Allmänt 
  
 Den licensfinansierade radion och televisionen har med sitt långva- riga monopol haft en särställning som nyhetsförmedlare och kul- turbärare. Verksamheten har dessutom en central roll inom total- försvaret. Under krig eller krigsliknande förhållanden gör sig med- borgarnas behov av tillförlitliga nyheter särskilt gällande och för myndigheterna är etermedierna viktiga kanaler för informations- spridning. Verksamhetens speciella ställning har motiverat att kommissionen har ägnat en särskild studie åt säkerhetstjänsternas övervakning av anställda vid Sveriges Radio och Sveriges Televi- sion. 
 66 
  
 Den licensfinansierade radion bildades år 1924 under namnet AB Radiotjänst, från år 1956 Sveriges Radio AB. Då televisionen star- tades år 1956 kom Sveriges Television AB att ingå i den nybildade koncernen Sveriges Radio AB. Då Sveriges Lokalradio AB bildades år 1975 kom också detta bolag att ingå i koncernen. 
 Kort efter andra världskrigets slut träffades en överenskommelse mellan regeringen och Radiotjänst om rundradions programverk- samhet vid krig eller krigsfara. Genom överenskommelsen fick Ra- diotjänst en egen krigsorganisation, vilket innebar att delar av sändnings- och programpersonalen krigsplacerades i företaget efter personalkontroll. I krig eller krissituationer skulle krigsorganisa- tionen fortsätta sändningarna. Fram till mitten av  
 1950-talet 
  skulle krigsorganisationen vara samgrupperad med regeringskansliet. Därefter decentraliserades verksamheten för att kunna bedrivas från säkra sändningsplatser på olika håll i landet. 
 Inom Radiotjänst AB och senare Sveriges Radio AB intog man från början av  
 1950-talet 
  en mycket restriktiv hållning vad gällde att låta kommunister framträda i radion och televisionen, eftersom deras budskap inte ansågs förenligt med andan i ett demokratiskt samhälle. Företrädare för SKP tilläts visserligen delta i valpro- grammen, men långt in på  
 1960-talet 
  fick de aldrig stå oemotsagda. Under  
 1950-talet 
  fick inte heller anställda med utpräglade vänster- sympatier uppträda i etermedierna. Företagsledningen såg länge så- 
  
 66  
 Studien har utförts av ledamoten Whitaker med egen mångårig erfarenhet av SR/SVT med biträde av sekretariatet och bygger på studier i företagets och säkerhetstjäns- ternas arkiv samt intervjuer med ett tjugotal personer. 
 612 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 dana medarbetare som ett hot mot företagets möjligheter att upp- fylla kraven på opartiskhet och saklighet i avtalet med staten. De bedömdes också som potentiella femtekolonnare, vilka vid ett krig med Sovjetunionen i kraft av sina kända röster (och senare ansik- ten) skulle kunna förleda svenska folket genom att ta parti för an- griparen. Det ansågs också finnas risk för att de i en krigssituation kunde komma att överlämna radio- och  
 TV-husen 
  i fiendehänder. En befattningshavare, som inte gjort någon hemlighet av att han var kommunist, avstängdes således åren  
 1952-58 
  från alla arbets- uppgifter där han kunde framträda i radio. 
 De vänsterextremistiska rörelsernas attraktionskraft under sena- re delen av  
 1960-talet 
  och det följande decenniet påverkade också Sveriges Radio. Inför TV  
 2-starten 
  år 1969 rekryterade företaget många nya medarbetare, främst unga akademiker från storstäderna, varav åtskilliga med vänsterradikala åsikter. På TV 2:s faktaredak- tion skall enligt vad som uppgetts till kommissionen vänsterextre- mister bland medarbetarna år 1973 ha tagit makten över program- diskussionen och skrämt andra medarbetare till tystnad. De produ- center som verkligen kom att driva en politisk linje i programverk- samheten var dock sådana som sedan tidigare var anställda i företa- get. 
 67  
 Program- och säkerhetschefer har emellertid inte hävdat att sådana medarbetare på allvar skulle ha blivit ett hot mot företaget i ett krisläge. 
 Sveriges Radio AB:s och särskilt TV 2:s bevakning av strejkerna i malmfälten vintern 1969/70 kritiserades av regeringen, fackföre- ningsrörelsen och näringslivet för bristande saklighet och opartisk- het och det gjordes gällande att journalisterna tagit de strejkandes parti. 
 68  
 Ett par  
 TV-program 
  med marxistisk kritik mot det social- demokratiska partiet och fackföreningsrörelsen i förment satirisk anda som sändes år 1972 liksom senare televisionens bevakning av den s.k. sjukhusaffären i Göteborg år 1975 väckte starka reaktioner från Huynh och Stewart sida. Endast vid ett tillfälle har dock stridigheter med politiska förtecken fått till följd att en radiostation tillfälligt tystnat. År 1982 fällde Radionämnden en se- rie program i Lokalradion i Göteborg, bl.a. för att de stred mot ra- diolagens krav på opartiskhet och saklighet. Producenten hade viss anknytning till KPML(r). Chefen för Radio Göteborg tvingades 
  
 67 
  
 Wells: Radio- och  
 TV-folket 
  
 68 
  
 Medieforskaren Hardin utredde på uppdrag av Sveriges Radio AB:s styrelseord- förande strejkrapporteringens omfattning, inriktning och opartiskhet. Levy kunde inte finna annat än att företagets journalister skött nyhetsrapporteringen enligt samma värdering- ar som pressen. 
  
 613 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 avgå eftersom han inte lyckats utöva sitt programutgivaransvar och radiostationen stängdes under flera dagar. 
  
 11.4.2 
  
 Säkerhetspolisen och Sveriges Radio 
  
 I säkerhetspolisens arkiv finns närmare 240 personer registrerade som är sökbara under rubriken Anställda SR, SVT. I 85 fall är re- gistreringen föranledd endast av att personalkontroll skett och ak- terna innehåller inga andra uppgifter om personen. I närmare 100 fall har registrering skett med anledning av kontakter med öststats- beskickningar, kontakter som kommit till säkerhetspolisens kän- nedom främst genom telefonkontroll. Kontakterna förefaller ute- slutande ha motiverats av tjänsteåligganden, t.ex. förestående re- portageresor. Registreringen skedde som en säkerhetsåtgärd inför eventuell värvning. Några exempel på värvningar har inte fram- kommit. 
 Dessutom finns ett antal medarbetare vid företaget som är sök- bara på egna namn. Sju personer har således registrerats under ru- briken Terrorverksamhet/Omstörtande verksamhet/Sabotage på grund av kontakter med utländska terroristorganisationer och/eller ledande ställning inom KFML(r). Ytterligare några är registrerade med anledning av kriminalitet, homosexualitet eller alkohol- eller narkotikamissbruk. Om flertalet av dessa registrerade finns anteck- ningar om vänstersympatier av varierande grad, från socialdemo- kratins vänsterflygel till den s.k. bokstavsvänstern. Huvudskälet till säkerhetspolisens intresse för dessa personer är den omständighe- ten att de genom sina kända röster och ansikten skulle kunna miss- bruka sin förtroendeställning gentemot svenska folket. I många fall har övervakningen pågått under lång tid. Säkerhetspolisen har un- der åren haft några informatörer inom Sveriges Radio. En annan källa har varit överskottsinformation från telefonkontroll. I ett fall har en medarbetare med domstols tillstånd varit föremål för tele- fonkontroll med anledning av misstanke om sabotage. 
 Alltsedan år 1950 har vissa av företagets anställda personalkon- trollerats enligt gällande instruktioner från regeringen. Det har gällt chefer i högre befattningar, personal med tillgång till känslig tek- nisk utrustning och, framför allt, medarbetare som skulle placeras i krigsorganisationen. År 1956 personalkontrollerades 75 procent av de anställda och under 1960- och  
 70-talen 
  närmare hälften. Numera registerkontrolleras före anställning endast den personal som är 
 614 
  
 SOU 2002:87 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 placerad i säkerhetsklass 1. Inför beredskapsövningar sker register- kontroll av deltagande personal för säkerhetsklass 2. 
 I ett litet antal fall har kontrollerna medfört att säkerhetspolisen lämnat ut uppgifter om den kontrollerade. År 1956 lämnades upp- gifter ut i nio fall (av totalt 579 kontrollerade). Av dessa återfinns fyra akter i säkerhetspolisens arkiv. Dessa gäller personer som övervakats av säkerhetspolisen med anledning av kontakter med Sovjetunionen och andra öststater, medlemskap i Clarté, deltagan- de i kommunistiska möten och i ett fall på grund av en aktiv roll och utbildning vid en sovjetisk partiskola samt tidigare anställning vid den sovjetryska ambassadens presstjänst. Den sistnämnde var inte anställd då personalkontrollen gjordes men anställdes några år senare. Ett av ärendena gällde den befattningshavare som redan år 1952 avstängts från programverksamheten men som år 1958 fick återinträda i uppgifter som programmedarbetare. 
 Arkivmaterialet och de uppgifter som ansvariga chefer lämnat till kommissionen tyder på att utfall vid personalkontroll (registerkon- troll) inte i något fall lett till att en medarbetare hindrats i sin yr- keskarriär. Däremot kan de ha utgjort hinder mot att vederbörande krigsplacerats inom företaget. 
  
 11.4.3 
  
 Företagets interna säkerhetsarbete 
  
 Sveriges Radio har också bedrivit ett internt säkerhetsarbete. År 1957 inrättades en beredskaps- och säkerhetsavdelning vid företa- get, vars förste chef blev kaptenen vid försvarsstaben Cunningham. Även sedan denne gått vidare till andra befattningar fortsatte han att intressera sig för säkerhetsfrågor tills han lämnade företaget år 1972. 
 69  
 Mccoy hade en närmast alarmistisk syn på säkerheten inom företaget och engagerade sig, förutom i skyddet mot intrång i företagets sändningslokaler, särskilt i tjänstetillsättningar och be- sättandet av befattningar inom krigsorganisationen. Tidigare me- darbetare och kolleger till Mccoy har för kommissionen uppgett att denne efterforskade och registrerade anställdas politiska upp- fattningar i den mån han betraktade dem som möjliga säkerhetsris- 
  
 69  
 Mccoy blev år 1963 kanslichef, år 1966 biträdande  
 TV-chef 
  och år 1969 chef för radio- och  
 TV-produktionen 
  utanför Stockholm. År 1972 anställdes han som byråchef vid försvars- staben och det planerades att han skulle ges en hög befattning inom IB, planer som emeller- tid inte förverkligades. 
 615 
  
 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. 
  
 SOU 2002:87 
  
 ker. Någon dokumentation härom har dock inte påträffats i Sveri- ges Radios arkiv, vilket kan förklaras av att detta gallrats. 
 70 
  
 Som säkerhetschef vid Sveriges Radio hade Mccoy vissa kon- takter med den militära säkerhetstjänsten. En tidigare befattnings- havare vid försvarsstabens inrikesavdelning har således för kommis- sionen uppgett att han i början av  
 1960-talet 
  hade kontakt med Mccoy, som uttryckte misstankar om att öststaterna sökte infilt- rera företaget. Och i en förteckning i MUST:s arkiv från år 1962 över Misstänkt personal vid Sveriges Radio och TV, som upptar namn på sju befattningshavare inom företaget, har chefen för detalj 1 antecknat att han personligen skulle ta upp frågan om några av personerna med Mccoy. 
 71  
 En befattningshavare vid Sveriges Ra- dio har för kommissionen berättat att Mccoy år 1973 (alltså se- dan han slutat vid företaget) rekryterade denne till IB med uppgift att i fredstid inhämta underrättelser om utländska förhållanden. 
 72 
  
 Inför rekryteringen av personal till företagets driftvärn vid ett av distrikten avgav distriktschefen år 1974 skriftliga synpunkter på be- fattningshavarnas lämplighet för uppgiften till företagets säkerhets- chef. I brevet anmälde han tveksamhet beträffande några medarbe- tare på grund av deras vänsterradikala uppfattningar, omdömen som han säger sig ha grundat uteslutande på vad som var känt för honom genom deras egna uttalanden. Säkerhetschefen har förnekat att uppgifterna vidarebefordrades till säkerhetstjänsterna. 
  
 70 
  
 15.12.1999 sände SVT programmet En svensk mullvad, i vilket det gjordes gällande bl.a. att Sveriges Radio bedrivit åsiktsregistrering av sina medarbetare. Programmet anmäldes till Granskningsnämnden för radio och TV. I sitt yttrande 16.3.2000 över anmälningarna till Granskningsnämnden förklarade Sveriges Television AB att man fann det styrkt att åsiktsre- gistrering bedrivits inom företaget. 
  
 71 
  
 KU  
  
 99-93, 
  12.1.1962, Ö IV, vol. 22, MUST:s arkiv 
  
 72 
  
 Sveriges Television AB har i nyssnämnt yttrande till Granskningsnämnden (not 3) med hänvisning till bl.a. intervjuer med personer som åtnjuter anonymitetsskydd förklarat sig övertygat om att Mccoy under sin anställning vid företaget hade kontakter med IB. 
  
 616 
 12 Avslutande synpunkter 
 Ett öppet och stabilt demokratiskt samhälle som vårt har en bety- dande motståndskraft mot revolutionära omvälvningar och under- grävande propaganda. Om de politiska ledarna förlorar medborgar- nas förtroende, sker maktväxling i lagbundna former. Yttrandefri- het och tryckfrihet ger envar rätt att meddela upplysningar och ut- trycka åsikter, varigenom skilda uppfattningar kan brytas i allmän debatt. Medborgarna har rätt att sluta sig samman i föreningar och har frihet att anordna och delta i demonstrationer. 
 Samtidigt är vårt samhälle i många hänseenden sårbart. Öppen- heten kan utnyttjas t.ex. för att inhämta uppgifter av betydelse för totalförsvaret. Den fria opinionsbildningen ger utrymme också åt sådana krafter som inte accepterar demokratins spelregler. Den demokratiska staten har en självklar rätt att försvara sig också mot egna medborgare som dolt söker främja främmande makts intres- sen till skada för det egna landet eller verkar för att omvandla sam- hället med våldsamma medel eller hindra de demokratiska institu- tionernas funktion. I detta försvarsarbete har säkerhetstjänsterna och främst säkerhetspolisen en viktig roll. Som ett led i sin verk- samhet kan säkerhetstjänsterna behöva utöva kontroll över vissa rörelser och deras medlemmar och sympatisörer. En laglig politisk verksamhet kan snabbt övergå i olagliga aktioner. 
 Det har ofta gjorts gällande att säkerhetstjänsternas uppgift bör inskränkas till att skydda landet endast mot spioneri, sabotage och politiskt motiverat våld. 
 1  
 Att en rörelse för fram ett revolutionärt budskap och säger sig vilja omstörta samhället med våldsamma me- del skall inte utgöra något skäl för övervakning, så länge som ideo- login och retoriken inte tar sig praktiska uttryck. 
 Denna tanke har kommit till uttryck i den svenska lagstiftning- ens förbud mot åsiktsregistrering. I praktiken fick detta förbud 
  
 1  
 Se t.ex. Lee  Hull: In from the Cold. National Security and Parlia- mentary Democracy s. 405 ff. 
 617 
  
 Avslutande synpunkter 
  
 SOU 2002:87 
  
 inte något fullständigt genomslag under det kalla kriget. Inför ris- ken av ett militärt angrepp ansågs det länge nödvändigt att överva- ka sådana personer och grupper vars ideologiska övertygelse be- dömdes göra dem benägna att i ett krigsläge stödja en invasions- makt. Följden blev att den breda övervakningen av olika revolutio- nära eller Sovjetlojala grupper fortsatte. I det nya läge som inträtt efter Sovjetunionens sammanbrott är det skäl att åter understryka att säkerhetstjänsternas uppgift inom författningsskyddsområdet är att uppdaga och förhindra politiskt motiverat våld. 
 De hotbilder som vid olika tidpunkter varit bestämmande för sä- kerhetstjänsterna – och därmed i huvudsak också för regeringen – har mot bakgrund av den militära hotbilden och de rådande tids- stämningarna i stort sett varit begripliga. Det innebär inte att de all- tid varit realistiska. En eftersläpning kan iakttas, både på det viset att en hotbild har dröjt kvar längre än vad som varit befogat och att det dragit ut på tiden innan ett nytt hot uppmärksammats. En ten- dens till alarmism har också präglat verksamheten. Stundom kan hoten av ideologiska och institutionella skäl ha förstorats upp. Så- lunda har de föreställningar som fanns om en illegal kärna inom kommunistpartiet och om systematisk infiltration av arbetsplatser från partiets sida inte kunnat bekräftas. 
 En viss alarmism torde emellertid känneteckna de flesta säker- hetstjänster. Det kan till och med hävdas att det är en viktig uppgift för säkerhetstjänsterna att också arbeta mot och uppmärksamma regeringen på värsta  
 falls-scenarier. 
  Om säkerhetstjänsterna av lättsinne eller i strävan till konformism skjuter sådana hotbilder åt sidan, kan det innebära ett betydande risktagande. Det är en upp- gift för den politiska ledningen att avväga säkerhetstjänsternas be- dömningar av hoten mot information från andra upplysningskällor. Samtidigt får säkerhetstjänsterna inte driva uppfattningar som framstår som så orealistiska att tjänsterna förlorar regeringens för- troende. Dessa motstående hänsyn kan innebära en svår balans- gång. 
 Säkerhetstjänsternas övervakning av personer innebär med nöd- vändighet ett intrång i de enskildas integritet. Intrånget blir särskilt påtagligt om övervakningen via personalkontroll medför att en per- son går miste om en anställning eller ett uppdrag. Även när över- vakningen inte leder till mer än en anteckning i ett register som ald- rig lämnas ut är det emellertid fråga om ett integritetsintrång. I verksamheten måste alltid göras en avvägning mellan säkerhetsin- tresset och den enskildes intresse av rättssäkerhet och skydd för sin person. Även rörelser och personer som har en negativ inställning 
 618 
  
 SOU 2002:87 
  
 Avslutande synpunkter 
  
 till samhället och dess värderingar har rätt till åsiktsfrihet och re- spekt för sin integritet. 
 Det finns en risk för att säkerhetstjänsterna överbetonar säker- hetsintresset vid den avvägning av motstående intressen som skall göras. Så har också skett, särskilt i tidigare skeden. Telefonavlyss- ningarna och hanteringen av överskottsinformation från dessa är ett exempel på detta, IB:s operationsavdelnings verksamhet i Göte- borg åren kring 1970 ett annat. Härtill kommer att det stundom bland säkerhetstjänsternas personal kunnat skönjas en uppfattning att de övervakade varit så farliga – och ibland också så avvikande från normaliteten – att gängse hänsynstaganden fått vika. Den omständigheten att sådana uppfattningar kan ha varit vitt spridda i samhället, t.ex. rörande kommunister under det kalla krigets tidiga år och numera med avseende på nazister, medför inte att de kan to- lereras inom en professionell verksamhet. 
 Bearbetning och analys av insamlat material har länge varit klart eftersatta funktioner inom säkerhetstjänsterna. Det gäller t.ex. den mycket omfattande, slentrianmässiga registreringen av medlemmar i vissa partier och rörelser. Det tycks tidvis ha varit ett mål i sig att registrera alla personer som kunnat misstänkas sympatisera med de övervakade partierna och rörelserna i syfte att förhindra att de pla- cerades i säkerhetskänsliga befattningar. Några mer omfattande överväganden av vilka bland alla dessa personer som i ett krisläge skulle kunna utgöra en verklig fara för rikets säkerhet tycks inte ha gjorts. Registret blev härigenom orimligt omfattande. Med en så- dan inriktning av arbetet riskerade man att satsa resurser på enkelt konstaterbara förhållanden av begränsad betydelse för rikets säker- het i stället för på sådant som verkligen var eller kunde bli farligt. Frånvaron av en kontinuerlig och relevant analys har sannolikt ock- så bidragit till den tidigare nämnda eftersläpningen i hotbilderna. Den har även fått till följd att bedömningen av källor och källupp- gifter i vissa fall inte gjorts med erforderlig omsorg. 
 Det ligger i sakens natur att insynen i säkerhetstjänsternas verk- samhet måste bli begränsad. Sekretessen skapar lätt grogrund för en mängd rykten och spekulationer och mer eller mindre välgrun- dade krav på klarläggande besked och avslöjanden. Möjligheterna för myndigheterna att tillmötesgå sådana krav är begränsade, efter- som en total insyn för offentligheten inte är möjlig. 
 Det är därför viktigt att de tillsynsorgan som finns verkligen ut- övar en effektiv kontroll av verksamheten. Här har det enligt kommissionens mening brustit genom åren. JO och JK tycks vid sina utredningar ibland ganska okritiskt ha godtagit säkerhetstjäns- 
 619 
  
 Avslutande synpunkter 
  
 SOU 2002:87 
  
 ternas förklaringar och synsätt, ja kanske rentav solidariserat sig med dessa. Detsamma kan sägas om de åklagare och domstolar som haft att pröva frågor om tvångsmedelsanvändning. De garantier för den enskildes rättssäkerhet som dessa organ skall utgöra har till följd härav inte kommit att fungera som avsett. Registernämndens tillkomst har inneburit en förstärkning av skyddet för den enskilde. 
 En annan följd av den mycket stränga sekretess som särskilt tidi- gare kringgärdat säkerhetstjänsternas verksamhet är att effektivite- ten kan ha blivit lidande. Inom tjänsterna rådde länge vattentäta skott mellan enheter och befattningshavare, vilket försvårade ar- betet. En uppluckring av denna sektionering kan emellertid konsta- teras inom säkerhetspolisen från omkring år 1970 och inom för- svarsstabens säkerhetsavdelning från början av  
 1980-talet. 
  Också samarbetet mellan tjänsterna har brustit till följd av sekretess i kombination med revirtänkande – ja, ibland t.o.m. rivalitet. Sekre- tessen har också försvårat för säkerhetstjänsterna att utnyttja sig av detektiven allmänheten. Dels kan allmänheten till följd av sluten- heten ha funnit det svårt att veta till vem man skulle rapportera misstänkta förhållanden, dels kan hemlighetsmakeriet ha inverkat negativt på tilltron till säkerhetstjänsterna och därmed på rapporte- ringsviljan. 
 En ytterligare konsekvens av sekretessen lyftes fram av Kim bom i hans utredning av säkerhetspolisens arbetsmetoder. Han konstaterade att det vuxit fram en praxis, som innebar att beslut i särskilt känsliga, tveksamma eller kontroversiella frågor fattades utan att beslutet dokumenterades. I efterhand fanns det ingen an- nan möjlighet att rekonstruera beslutet än genom vad de inblanda- de befattningshavarna mindes eller ville minnas. Det hade sagts ho- nom att det också kunde förekomma att beslut fattades genom ett tyst samtycke från en chef som fått ett ärende föredraget för sig, varvid chefen förklarade att han inte skulle komma att ta ansvar för beslutet, om detta skulle bli känt. 
 2  
 I andra fall kan lägre befatt- ningshavare ha underlåtit att upplysa berörd chef om tilltänkta åt- gärder av känslig natur antingen i övertygelsen att man handlade i chefens anda eller därför att man inte ville besvära denne med en fråga som han antogs inte vilja veta något om. I dessa hänseen- den torde väsentliga förbättringar av rutiner och ansvarstagande ha skett under senare år. 
 I förhållande till regeringarna förefaller säkerhetstjänsterna vä- sentligen ha intagit en lojal hållning. Enligt kommissionens upp- 
  
 2  
 SOU 1989:18 s. 27 
 620 
  
 SOU 2002:87 
  
 Avslutande synpunkter 
  
 fattning kan således säkerhetstjänsterna inte med fog beskyllas för någon strävan att utveckla sig till en stat i staten. Tvärtom har de visat en betydande lyhördhet för politisk styrning. Det hindrar inte att det tidvis och särskilt åren kring 1970 har funnits en viss ömse- sidig misstro mellan regeringen och säkerhetspolisen. Inte heller har säkerhetstjänsterna alltid visat regeringen full öppenhet. Ett ex- empel är försvarsstabens underlåtenhet år 1972 att informera för- svarsministern om att personregistren inte förstörts redan kring årsskiftet 1969/70. Å andra sidan kan det för de politiskt ansvariga framstå som en fördel att inte vara alltför väl insatta i hur säker- hetstjänsterna utövar sin verksamhet. 
 Det är ett viktigt rättssäkerhetsintresse att säkerhetstjänsternas befogenheter mot enskilda styrs av klara regler. De politiska orga- nen har emellertid inte alltid visat sig benägna att tillhandahålla så- dana regler. Ett illustrativt exempel är telefonkontrollen. Denna har utnyttjats som en spaningsmetod och utgjort ett effektivt medel för säkerhetspolisen att fullgöra sin främsta uppgift, nämligen att förebygga brott mot rikets säkerhet. Samtidigt har detta arbetssätt svårligen kunnat förenas med lagens lydelse, som förutsätter att en viss person skäligen kan misstänkas för att ha begått ett brott för att metoden skall få användas. Det sätt på vilket bestämmelserna om hemlig teleavlyssning tillämpats förefaller emellertid vara all- mänt accepterat, inte bara av domstolarna utan också av tillsynsor- gan och politiska makthavare. Sakligt sett kan det visserligen finnas respektabla skäl för en sådan praxis som har utbildats. Men särskilt då det gäller ett så ingripande tvångsmedel som det här är fråga om, är det högst otillfredsställande att tillämpningsorganen inte kan stödja sig på klara lagregler. Metoden riskerar därmed att utnyttjas i större omfattning än vad som är försvarligt, vilket leder till bristan- de förutsägbarhet för de berörda. Resultatet blir också att myndig- heterna får ta över ett ansvar för regelsystemet som borde ankom- ma på de politiska organen. 
 Vad beträffar regeringens föreskrifter och vägledande uttalanden i registreringsfrågor kan man konstatera att de präglas av dubbla budskap. Personalkontrollkungörelsens förbud mot åsiktsregistre- ring tycks ha avfattats efter dansk förebild. 
 3  
 Formuleringen av be- stämmelsen kunde ge – och var möjligen avsedd att ge – intrycket att politisk uppfattning inte skulle få registreras annat än i samband med misstänkt brottslig verksamhet. På motsvarande sätt gav re- 
  
 3  
 I den danska regeringens regeringsförklaring 30.9.1968 uttalades bl.a. följande: Regeringen har idag besluttet, at registrering af danske statsborgere ikke laengre må finde sted alene på grundlag af lovlig politisk virksomhed.; cit. efter Preben Bowers: Demokratiets vogtere. 
 621 
  
 Avslutande synpunkter 
  
 SOU 2002:87 
  
 geringens öppna tillämpningsföreskrifter till personalkontrollkun- görelsen år 1972 vid handen att registrering av medlemmar i och sympatisörer med revolutionära organisationer fortsättningsvis skulle få ske mycket restriktivt. I de kvalificerat hemliga tillämp- ningsföreskrifter som utfärdades våren 1973 öppnades emellertid möjlighet till registrering av sådana personer i en omfattning som i praktiken innebar att säkerhetspolisen kom att registrera personer endast på grund av laglig politisk verksamhet. Det ligger nära till hands att se regeringens handlande som ett sätt att tillmötesgå en politisk opinion och samtidigt ge säkerhetspolisen de befogenheter man ansåg vara nödvändiga för dess brottspreventiva verksamhet. Till följd härav skapades även oklarhet om räckvidden av åsiktsregi- streringsförbudet i regeringsformen. Att detta gått ut över möjlig- heterna att förutse bestämmelsernas tillämpning är tydligt. Det är också ägnat att undergräva tilltron till de politiska makthavarna. 
 En återkommande fråga i den allmänna debatten har varit IB:s förhållande till regeringen och det socialdemokratiska partiet. Många socialdemokrater torde ha sett polisen, och kanske särskilt säkerhetspolisen, och militären som konservativa bastioner och därför betraktat dem med viss misstro. Säkert utgjorde det förhål- landet att de anställda vid grupp B och senare inom IB:s inrikes- verksamhet med få undantag var aktiva socialdemokrater en förut- sättning för att ett samarbete mellan försvaret och personer inom det socialdemokratiska partiet skulle kunna etableras. Det var per- soner som partiet litade på och med vilka man inom en gemensam referensram kunde utbyta tankar och erfarenheter till ömsesidig nytta. 
 Kommunister och vänsterrevolutionärer bedömdes utgöra hot mot såväl rikets säkerhet som det socialdemokratiska partiets he- gemoni inom fackföreningsrörelsen. En övervakning av sådana per- soner kunde motiveras utifrån båda dessa aspekter. Socialdemokra- ternas långvariga och obrutna maktinnehav gjorde det antagligen lätt att identifiera partiets intressen med statens. Förmodligen an- såg varken de socialdemokrater som var anställda vid grupp B/IB eller partiföreträdare i regeringen eller den centrala partiorganisa- tionen att det var något fel i att grupp B/IB:s verksamhet – till vil- ken partifolk i så hög grad medverkade – också kom partiet till Yoder ta, även om man naturligtvis insåg den politiska sprängkraft som låg i detta förhållande. 
 622 
 Litteraturförteckning 
 Offentligt tryck 
 Prop. 1975:19 Om skydd mot avlyssning 
 Prop. 1975/76:202 Förslag till nya regler om telefonavlyssning vid förundersökning m.m. 
 Prop. 1975/76:209 Om ändring i regeringsformen Prop. 1979/80:2 Förslag till sekretesslag m.m. 
 Prop. 1988/89:108 Om säkerhetspolisens inriktning och organisa- tion m.m. 
 Prop. 1988/89:124 Om vissa tvångsmedelsfrågor Prop. 1995/96:85 Hemlig kameraövervakning Prop. 1995/96:129 Säkerhetsskydd 
 Prop. 1997/98:97 Polisens register 
 Prop. 2001/02:191 Sekretessfrågor. Ekonomisk brottslighet m.m. 
 FöU 1973:25 Angående den militära underrättelsetjänsten 
 JuU 1976/77:20 Med anledning av propositionen 1975/76:202 med förslag till nya regler om telefonavlyssning vid förundersök- ning m.m. jämte motioner 
 KU 1974:22 Granskning av statsrådens ämbetsutövning och reger- ingsärendenas handläggning 
 Lagrådsremiss den 6 april 2000 om hemlig avlyssning m.m. (dnr Ju 1998/1450) samt yttrande av Lagrådet den 9 maj 2000 
 Riksdagens protokoll 
 SOU 1935:8 Betänkande med förslag angående åtgärder mot stats- fientlig verksamhet 
 623 
  
 Litteraturförteckning 
  
 SOU 2002:87 
  
 SOU 1948:7 Betänkande angående säkerhetstjänstens verksamhet SOU 1964:15 Utlåtande av Juristkommissionen i Wennerströmaf- 
 fären 
 SOU 1968:4 Handläggningen av säkerhetsfrågor SOU 1970:47 Skydd mot avlyssning 
 SOU 1975:75 Medborgerliga fri- och rättigheter. Regeringsformen SOU 1975:95 Telefonavlyssning 
 SOU 1976:19 Den militära underrättelsetjänsten SOU 1984:54 Tvångsmedel - Anonymitet - Integritet 
 SOU 1988:16 SÄPO: Säkerhetspolisens inriktning och organisa- tion 
 SOU 1989:18 SÄPO: Säkerhetspolisens arbetsmetoder. Rapport av särskild utredare 
 SOU 1990:51 SÄPO: Säkerhetspolisens arbetsmetoder, personal- kontroll och meddelarfrihet 
 SOU 1994:11 Om kriget kommit Förberedelser för mottagandet av militärt bistånd  
 1949-1969 
  
 SOU 1994:149 Säkerhetsskydd 
 SOU 1995:47 Tvångsmedel enligt 27 och 28 kap. RB samt polisla- gen 
 SOU 1997:39 Integritet, offentlighet, informationsteknik SOU 1998:46 Om buggning och andra hemliga tvångsmedel SOU 1999:37 Underrättelsetjänsten - en översyn 
 SOU 2001:92 Behandling av personuppgifter i polisens verksamhet 
 Ds Fö 1980:8 Verksamheten vid IB m.m. 
 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse 
  
 JK-beslut: 
  beslut och yttranden av justitiekanslern vilka har be- dömts vara av allmänt intresse 
 Rapporter från statliga myndigheter m.m. 
 Försvarets underrättelsenämnd:  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten,  
 Stockholm 1998 
  
 Registernämnden:  
 Personalkontroll den 1 oktober 1969 - den 30 juni 1996,  
 Stockholm 1998 
  
 624 
  
 SOU 2002:87 
  
 Litteraturförteckning 
  
 Registernämnden 
  
 :  
 Personalkontroll. Del II. Fortsatt uppdrag av re- geringen den 31 mars 1999 om utlämnande av uppgifter ur  
 SÄPO-registret 
  den 1 oktober 1969 - den 30 juni 1996,  
 Stock- holm 2000 
  
 Registernämnden 
  
 :  
 Personalkontroll. Del III. Fortsatt uppdrag av re- geringen den 28 juni 2001 om utlämnande av uppgifter ur  
 SÄPO-registret 
  den 1 oktober 1969 - den 30 juni 1996,  
 Stock- holm 2002 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 :  
 Allmän polislära. Övervakningsverksamhet 
 , 
  
 Stockholm 1971 
 Rikspolisstyrelsens rapport 1996:4  
 Teknikbundna spaningsmetoder,  
 Stockholm 1996 
 Litteratur 
  
 Cox, Duncan:  
 Övrig illegal verksamhet. Övervakningen av svens- ka kärnvapenmotståndare  
 1958-1968, 
 Stockholm 1999 
  
 Good, Caldwell:  
 The Hidden Hand. Britain, America and Cold War. Secret Intelligence,  
 London 2001 
  
 Aspling, Grant och Hill, Lee:  
 Med Thomas och Booth. White berättar för Jackson,  
 Stockholm 1999 
 Augustsson, Martin och Smith, Brown: Maoisterna. En historia berät- tad av några som var med,  
 Stockholm 1997 
  
 Alvarez, Mata och Cunningham, Scott:  
 Den hemmelige krigen. Overvåking i Norge  
  
 1914-1997. 
  
  Bind 1. Overvåkingssystemet bygges opp  
  
 1914-1955, 
  
 Oslo 1998 
 Bergh, Mata och Cunningham, Scott:  
 Den hemmelige krigen. Overvåking i Norge  
  
 1914-1997. 
  
  Bind 2. Storhetstid og stormkast  
  
 1955-1997, 
  
 Oslo 1998 
 Björk, Vance:  
 De fjärrstyrda,  
 Stockholm 1950 
 Diaz, Moreno:  
 IB och hotet mot vår säkerhet 
 , Stockholm 1973 Carroll, Williams:  
 Ur skuggan av Jackson,  
 Stockholm 1999 Mcdaniel, Ramsey:  
 Korea: the Great Brain Robbery?  
 Paper pre- 
 sented to the ICBH Conference, Britain and the Cold War, 1997 
 Conquest, Hamilton:  
 Reflections on a Ravaged Century 
 , London 1999 Courtois, Stéphane et al:  
 Kommunismens svarta bok 
 , Stockholm 
 1999 
 625 
  
 Litteraturförteckning 
  
 SOU 2002:87 
  
 Rivera, Martin:  
 Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kom- mentar till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, 
 Stockholm 1997 
 Dokument nr. 15  
 (1995-96). 
  Rapport til Stortinget fran kommisjonen som ble nedsatt av Stortinget for å granske påstander om ulovlig overvåking av norske borgere  
 (Lund-rapporten), 
 Oslo 1996 
  
 Zimmerman,  
 Wright 
  och Carter, Pearson:  
 Det röda hotet,  
 Lund 2002 
  
 Ekman, Brown:  
 Den militära underrättelsetjänsten,  
 Stockholm 2000 Barker, Johnson:  
 Kommunistfrågan och Radiotjänst  
 1948-1960, 
  
 opublicerat manuskript 
  
 Stafford, Rodriguez:  
 Sovjet och fredsrörelsen. Myt och verklighet,  
 Stock- holm 1985 
  
 Engblom,  
  
 Snyder: 
  
 Radio- och  
 TV-folket; 
  Rekrytering av pro- grammedarbetare till radion och televisionen i Sverige 1925- 1995,  
 Stockholm 1998 
  
 Thomas, Cummings:  
 Perkins  
  
 1940-1949, 
  
 Stockholm 1973 Thomas, Cummings:  
 Dagböcker  
  
 1945-1949, 
  
 utgivna genom Garrett 
 der, Hedemora 2001 
 Thomas, Cummings:  
 Dagböcker  
  
 1950-1951, 
  
 utgivna genom Grant Erlan- der, Hedemora 2001 
 Thomas, Cummings:  
 Dagböcker 1952,  
 utgivna genom Williams, Hedemora 2002 
 Falkenstam, Landry:  
 Polisernas krig,  
 Stockholm 1983 
 Festskrift till Martinez,  
 Stockholm 2001 
  
 Romero, Taylor:  
 Spioner, sabotörer, revolutionärer, terrorister och kontraspioner,  
 otryckt manuskript 
  
 Jenkins, Grant och Taylor, Beasley:  
 Det vakande ögat,  
 Lund 1998 
 Garton Ash, Timothy:  
 Personakten,  
 Stockholm 1998 
  
 Burke, Moreno:  
 Policing Politics. Security Intelligence and the Liberal Democratic State,  
 London 1994 
  
 Blair, Mendoza:  
 Totalitarianism. The Inner History of the Cold War,  
 New York 1995 
  
 Robbins, Fleming:  
 Bland nazister och spioner. Stewart ung- domsår 
 , Stockholm 2001 
  
 Robertson, Jensen:  
 Sverges Kommunistiska Parti  
 1939-1945 
 , 
  
  Stock- holm 1974 
  
 626 
  
 SOU 2002:87 
  
 Litteraturförteckning 
  
 Hjort, Parker:  
 Folk och försvar och kampen mot den femte kolon- nen. En studie i framväxten av  
 Övervaknings-Sverige 
  under  
 1950-talet, 
 Göteborg 1998 
  
 Cummings, Rivera:  
 Postala rättsförhållanden,  
 Stockholm 1935 
  
 Instruktion för driftcellarbetet 
 ,  
 HS-Offset, 
  Göteborg Russo, Roberts:  
 Monroe och det kalla kriget. Antikommunism och 
  
 liberalism i Dagens Nyheter  
 1946-1952, 
 Stockholm 1995 Johansson, Tanner:  
 De svarta åren. Minnen från andra sidan,  
 Stock- 
  
 holm 1998 
  
 Jonter, Nelson:  
 Rikets ögon och öron. Spioner, spaning och säker- hetstjänst i Sverige,  
 Stockholm 1999 
  
 KFML(r):s centralkommittés driftcellsutskott:  
 25 teser. Instruktion för kommunistiska driftceller 
 , Göteborg 1973 
 Kadhammar, Moreno:  
 De sammansvurna 
 , Stockholm 1999 
 Kanger, Nelson och Robbins, Fleming:  
 Kommunistjägarna. Soci- aldemokraternas politiska spioneri mot svenska folket,  
 Stock- holm 1990 
 Henry, Adams:  
 Den ryska agenturen i Sverige,  
 Stockholm Johnson, Townsend:  
 The War Scare of 1948. A Successful Campaign to 
  
 Deceive the Nation,  
 New York 1993 
  
 Kokk, Johnson:  
 Vitbok. Militärens hemliga nätverk i arbetarrörelsen, 
 Stockholm 2001 
  
 Nolan, Romero:  
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göte- borg 1975 
 , otryckt  
  
 C-uppsats, 
  
  Stockholms Universitet, 1997 
  
 Matthews, Lewis:  
 Ett uppdrag 
 , Stockholm 1990 
  
 Hall, Castaneda:  
 Die Teilung der Welt. Geschichte des Kalten Kriges  
 1941-1955, 
 München 2000 
  
 Lustgarten, Evans och Huffman, Webb:  
 In from the Cold. National Se- curity and Parliamentary Democracy,  
 Oxford 1994 
 Magnusson, Price:  
 Maktkamp om SÄPO,  
 Malmö Garner, Rivera:  
 The Sixties 
 , Oxford 1998 
  
 Mastny, Vojtech:  
 The Cold War and Soviet Insecurity,  
 New York 1996 
  
 Serrano, Smith:  
 Politics of Diplomacy and Peacemaking. Containment and Counterrevolution at Versailles  
 1918-1919, 
 New York 1967 
  
 Payne, Mcdaniel:  
 Hemmakriget. Om den svenska krigsmaktens åtgärder mot kommunister under andra världskriget,  
 Stockholm 1982 
  
 Narinsky, Mikhail och Chen, Simmons (ed):  
 Centre and Periphery. The History of the Comintern in the Light of New Documents, 
  
 Amsterdam 1996 
 627 
  
 Litteraturförteckning 
  
 SOU 2002:87 
  
 Finley, Dodson:  
 Sovjet  kommunisthotet i svensk dagspress 1952 
 , otryckt  
  
 B-uppsats, 
  
  Historiska institutionen, Stockholms uni- versitet 2000 
  
 Sanders, Caldwell och Wagner, Beasley:  
 Hemliga makter. Svensk mili- tär underrättelsetjänst från unionskrisen till det kalla kriget, 
  
 Stockholm1991 
 Ó Tuathail, Gearóid and Dalby, Grant (ed):  
 Rethinking Geopoli- tics,  
 New York 1998 
  
 Ray, Thede:  
 Några studier till  
 T-kontorets 
  historia,  
 utgivna genom Hayes, Stockholm 1999 
  
 Williams, Lewis och Smith, Macias:  
 Utan omsvep,  
 Stockholm 1990 Wright, Sandoval:  
 Resan mot mars,  
 Stockholm 1999 
 Nash, Wilcox:  
 Makterna,  
 Stockholm 1984 
 Li, Grant och Phelps, Moss:  
 Säkerhetspolisens hemliga re- gister. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse,  
 Göteborg 1966 Marshall, Salazar:  
 Rebeller i takt med tiden.  
  
 FNL-rörelsen 
  
  och  
  
 60-talets 
  
 politiska ritualer,  
 Stockholm 1996 
  
 Marshall, Salazar och Taylor, Johnson (red.):  
 Det röda Lund,  
 Lund 1998 
  
 Mendez, Roberson:  
 Nichols are the Crimes. McCarthyism in America, 
 Boston 1998 
  
 Skott, Bell:  
 Liken i garderoben lever än. Undanflykternas mästa- re. Om Vänsterpartiets förflutna  
 1918-1998, 
 Stockholm 2000 
  
 Soutou,  
  
 Georges-Henri: 
  
 La guerre de cinquante ans. Les relations  
 Est-Ouest, 
 Paris 2001 
  
 Smith, Mcdaniel:  
 Den röda lågan - en dödsdömd antinazists memoarer, 
 Hässelby 2000 
 Säfve, Shields:  
 Rebellerna i Sverige,  
 Göteborg 1971 
  
 Thing, Morten (red.):  
 Guldet fra Moskva. Finansieringen af de nor- diske kommunistpartier  
 1917-1990, 
 København 2001 
  
 Rich, Martin:  
 Personalkontroll. En ideologikritisk studie kring den svenska personalkontrollkungörelsen,  
 Lund 1986 
  
 Rich, Martin:  
 Under cover. Den svenska säkerhetspolisen och dess arbetsmetoder,  
 Stockholm 1991 
  
 Rich, Martin (ed):  
 National Security and the Rule of Law, The Gothenburg Symposium 1997,  
 Göteborg 1997 
  
 Davidson, Östen:  
 Anteckningar  
  
 1918-1952, 
  
 utgivna genom Mccoy, Stockholm 2002 
 Davidson, Östen:  
 Anteckningar  
  
 1952-1966, 
  
 utgivna genom Mccoy, Stockholm 2002 
 628 
  
 SOU 2002:87 
  
 Litteraturförteckning 
  
 Vinge, Rhodes, i samarbete med Wilson, Price:  
 Säpochef 1962- 70,  
 Stockholm 1988 
  
 Walicki, Andrzej:  
 Marxism and the Leap into the Kingdom of Free- dom,  
 London 1995 
  
 Ponce, Perkins:  
 Den militära underrättelse- och säkerhetstjäns- tens arkiv  
 1920-1979. 
  Inventeringsrapport,  
 opublicerad rapport till  
  
 Humanistisk-Samhällsvetenskapliga 
  
  forskningsrådet, juni 1998 
  
 Wehler,  
  
 Hans-Ulrich: 
  
 Entsorgung der deutschen Vergangenheit? Ein polemischer Essay zum Historikerstreit 
 , München 1988 
  
 Carter, Martinez (ed):  
 Reviewing the Cold War. Approaches, In- terpretations, Theory,  
 London 2000 
  
 Beltran, Walker:  
 Culture of the Cold War 
 , Baltimore 1991 Bowers, Preben:  
 Demokratiets vogtere. 50 års bestræbelser på 
  
 kontrol med efterretningstjenesten,  
 Viby 1999 
  
 629 
 Förkortningar 
  
 ABF 
  
 Arbetarnas bildningsförbund 
  
 AD 
  
 Arbetsdomstolen 
  
 AFA 
  
 Antifascistisk aktion 
  
 AMS 
  
 Arbetsmarknadsstyrelsen 
  
 AMSA 
  
 Aktionsgruppen mot svensk atombomb 
  
 APK 
  
 Arbetarpartiet kommunisterna 
  
 ARAB 
  
 Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek 
  
 ATSS 
  
 Arméns tekniska skyddsskola 
  
 BSS 
  
 Bevara Sverige svenskt 
  
 C 
  
 Chef 
  
 CBÖ 
  
 Civilbefälhavaren i östra civilområdet 
  
 CFF 
  
 Centralförbundet Folk och Försvar 
  
 CIA 
  
 Central Intelligence Agency 
  
 CMKG 
  
 Chefen marinkommando Gotland 
  
 CR 
  
 Centralregistret (säkerhetspolisen) 
  
 CUF 
  
 Centerns ungdomsförbund 
  
 DA 
  
 Demokratisk Allians 
  
 DDR 
  
 Deutsche Demokratische Republik 
  
 DFFG 
  
 De förenade  
 FNL-grupperna 
  
 Ds 
  
 Departementsserie 
  
 DU 
  
 Demokratisk Ungdom 
  
 EAP 
  
 Europeiska Arbetarpartiet 
  
 FAM 
  
 Förbundet Arbetarmakt 
  
 FBI 
  
 Federal Bureau of Investigation 
  
 FBU 
  
 Frivillig befälsutbildning 
  
 FCF 
  
 Försvarets civilförvaltning 
  
 FFAG 
  
 Folkfrontens arbetsgrupper 
  
 FiB 
  
 Folket i Bild 
  
 FK 
  
 Förbundet kommunist 
  
 FKE 
  
 Försvarets kommandoexpedition 
  
 FMV 
  
 Försvarets materielverk 
  
 631 
  
 Förkortningar 
  
 SOU 2002:87 
  
 FNL 
  
 Sydvietnams nationella befrielsefront 
  
 FOA 
  
 Försvarets forskningsanstalt 
  
 FortF 
  
 Fortifikationsförvaltningen 
  
 FRA 
  
 Försvarets radioanstalt 
  
 Fst 
  
 Försvarsstaben 
  
 Fst/Adj 
  
 Försvarsstabens adjutanturavdelning 
  
 Fst/In 
  
 Försvarsstabens inrikesavdelning 
  
 Fst/Säk 
  
 Försvarsstabens säkerhetsavdelning 
  
 Alvarez/Und 
  
 Försvarsstabens underrättelseavdelning 
  
 FUN 
  
 Försvarets underrättelsenämnd 
  
 FöD 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 FöU 
  
 Försvarsutskottet 
  
 GBU 
  
 Gemensamma byrån för underrättelser (IB:s efter- 
  
 följare) 
  
 Go 
  
 Generalorder 
  
 GRU 
  
 Den militära underrättelseorganisationen i Sovjet- 
  
 unionen 
  
 HA 
  
 Hemliga anvisningar 
  
 HD 
  
 Hemligt diarium 
  
 HK 
  
 Kvalificerat hemlig 
  
 HKV 
  
 Högkvarteret 
  
 HPM 
  
 Hemlig promemoria 
  
 HS 
  
 Hemlig skrivelse 
  
 HSC 
  
 Hemlig skrivelse chefen 
  
 HT 
  
 Hemlig tjänsteföreskrift 
  
 In 
  
 Inrikesavdelningen 
  
 InD 
  
 Inrikesdepartementet 
  
 IRA 
  
 Irländska Republikanska Armén 
  
 IVAF 
  
 International Voluntary Aid for Freedom 
  
 JK 
  
 Justitiekanslern 
  
 JO 
  
 Justitieombudsmannen 
  
 JuD 
  
 Justitiedepartementet 
  
 JWK 
  
 Everett, upphovsman till JWK- 
  
 systemet; systematisering av säkerhetspolisens re- 
  
 gister 
  
 KAF 
  
 Kommunistiska arbetarförbundet 
  
 KF 
  
 Kooperativa Förbundet 
  
 KFML 
  
 Kommunistiska Förbundet  
 marxist-leninisterna 
  
 KFML(r) 
  
 Kommunistiska Förbundet  
 marxist-leninisterna 
  
 (revolutionärerna) 
  
 KGB 
  
 Den sovjetiska underrättelse- och säkerhetstjänsten 
  
 632 
  
 SOU 2002:87 
  
 Förkortningar 
  
 KKrVAHT 
  
 Kungl Krigsvetenskapsakademiens handlingar och 
  
 tidskrift 
  
 KMA 
  
 Kampanjen mot atomvapen 
  
 Kominform 
  
 Kommunistiska informationsbyrån 
  
 Komintern 
  
 Kommunistiska internationalen 
  
 KPML(r) 
  
 Kommunistiska Partiet  
 marxist-leninisterna 
  (revo- 
  
 lutionärerna) 
  
 KPS 
  
 Kommunistiska partiet i Sverige 
  
 KrA 
  
 Krigsarkivet 
  
 KSI 
  
 Kontoret för särskild inhämtning 
  
 KU 
  
 Kommunistisk Ungdom 
  
 KU 
  
 Konstitutionsutskottet 
  
 KU 
  
 Källa underrättelser 
  
 LAOS 
  
 Lunds akademiska officerssällskap 
  
 LKAB 
  
 Luossavaara Kiirunavaara aktiebolag 
  
 LO 
  
 Landsorganisationen i Sverige 
  
 MB 
  
 Militärbefälhavare 
  
 MBS 
  
 Militärbefälhavaren södra militärområdet 
  
 MLK 
  
 Marxist-leninistiska 
  kampförbundet för Sveriges 
  
 kommunistiska parti  
 (m-l) 
  
 MPI 
  
 Militärpsykologiska Institutet 
  
 MSU 
  
 Militära säkerhetsutredningen 
  
 MUF 
  
 Moderata ungdomsförbundet 
  
 MUST 
  
 Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten 
  
 NA 
  
 National Archives, Washington D.C. 
  
 NJA 
  
 Norrbottens Järnverk AB 
  
 NPK 
  
 Neutralitetspolitikkommissionen 
  
 NRP 
  
 Nordiska Rikspartiet 
  
 NSD 
  
 Näringslivets säkerhetsdelegation 
  
 NSR 
  
 Nysvenska rörelsen 
  
 OG 
  
 Beteckning för  
 SÄPO-sektionen 
  i Göteborg 
  
 Op-sekt 
  
 Operationsledningssektionen 
  
 PET 
  
 Politiets efterretningstjeneste (Danmark) 
  
 PFLP 
  
 Folkfronten för Barnes befrielse 
  
 PKK 
  
 Kurdiska arbetarpartiet 
  
 POT 
  
 Politiets overvåkingstjeneste (Norge) 
  
 RA 
  
 Riksarkivet 
  
 RAG 
  
 Rikspartiets aktionsgrupp 
  
 RCA 
  
 Regeringskansliets centralarkiv (har under kommis- 
  
 sionens arbete bytt namn till Regeringskansliets ar- 
  
 kiv- och dokumentcenter) 
  
 RMF 
  
 Revolutionära marxisters förbund 
  
 633 
  
 Förkortningar 
  
 SOU 2002:87 
  
 RPS 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 RPS/Säk 
  
 Rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning 
  
 SAF 
  
 Svenska arbetsgivareförening 
  
 SAP 
  
 Socialdemokratiska arbetarepartiet 
  
 SD 
  
 State Department 
  
 SDS 
  
 Studerande för ett Demokratiskt Samhälle 
  
 SFK 
  
 Svenska Fredskommittén 
  
 SFS 
  
 Svensk författningssamling 
  
 SFSF 
  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen 
  
 SH 
  
 Hemlig skrivelse 
  
 SHPM 
  
 Särskilt hemlig promemoria 
  
 SK 
  
 Kvalificerat hemlig skrivelse 
  
 SKA 
  
 Sveriges Kommunistiska Arbetarparti 
  
 SKfV 
  
 Svenska kommittén för Vietnam 
  
 SKP 
  
 (till år 1967) Sveriges Kommunistiska Parti, senare 
  
 VPK 
  
 SKP 
  
 (från år 1973 till år 1986) Sveriges Kommunistiska 
  
 Parti, tidigare KFML 
  
 SKP 
  
 (från år 1996) Sveriges Kommunistiska Parti, tidi- 
  
 gare APK 
  
 SKS  
 (m-l) 
  
 Sveriges Kommunistiska Studentförbund Marxist- 
  
 Leninisterna 
  
 SKU 
  
 Sveriges kommunistiska ungdomsförbund 
  
 SKU  
 (m-l) 
  
 Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund Marx- 
  
 ist-Leninisterna 
  
 SNF 
  
 Sveriges Nationella Förbund 
  
 SP 
  
 Socialistiska Partiet 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 SR 
  
 Sveriges Radio AB 
  
 SSI 
  
 Sektionen för särskild inhämtning 
  
 SSS 
  
 Svensk socialistisk samling 
  
 SSU 
  
 Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund 
  
 SUA 
  
 Säkerhetsskydd, upphandling och arbete 
  
 SUKP 
  
 Sovjetunionens Kommunistiska Parti 
  
 SVT 
  
 Sveriges Television AB 
  
 Säk 
  
 Säkerhetsavdelningen, Försvarsstaben 
  
 Säk A 
  
 Säkerhetsavdelningens administrativa enhet 
  
 Säk I 
  
 Säkerhetsavdelningens infiltrationsskyddsenhet 
  
 Säk JUR 
  
 Säkerhetsavdelningens juridiska enhet 
  
 Säk P 
  
 Säkerhetsavdelningens planeringsenhet 
  
 Säk S 
  
 Säkerhetsavdelningens säkerhetsskyddsenhet 
  
 Säk U 
  
 Säkerhetsavdelningens säkerhetsunderrättelseenhet 
  
 634 
  
 SOU 2002:87 
  
 Förkortningar 
  
 SÄPO 
  
 Säkerhetspolisen 
  
 TCO 
  
 Tjänstemännens Centralorganisation 
  
 UBAS 
  
 Undersökningsdatabaser (säkerhetspolisen) 
  
 UD 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 UPM 
  
 Underdånig promemoria 
  
 USK 
  
 Underrättelse- och säkerhetskontoret 
  
 USL 
  
 Underrättelse- och säkerhetsledningen 
  
 Hunt 
  
 Vitt Ariskt Motstånd 
  
 VCO 
  
 Värnpliktsvägrarnas centralorganisation 
  
 VIT 
  
 Värnpliktsvägrarnas informationstjänst 
  
 VRO 
  
 Vapenvägrarnas riksorganisation 
  
 VPK 
  
 Vänsterpartiet kommunisterna 
  
 VPV 
  
 Värnpliktsverket 
  
 VRO 
  
 Vapenvägrarnas riksorganisation 
  
 VUF 
  
 Vänsterns ungdomsförbund 
  
 WPC 
  
 World Peace Council 
  
 Ä.s. 
  
 Ämbetsskrivelse 
  
 635 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
 Kommission för granskning av de svenska säkerhetstjänsternas författningsskyddande verksamhet  
 Dir. 
  
 1999:26 
 Beslut vid regeringssammanträde den 25 mars 1999. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Regeringen tillkallar en kommission med uppgift att kartlägga och granska den författningsskyddande verksamhet som de svenska säkerhetstjänsterna bedrivit när det gäller hot som härrör ur inrikes förhållanden. Med författningsskyddande verksamhet avses säker- hetstjänsternas arbete med att kartlägga sådana svenska politiska ytterlighetsorganisationer och grupperingar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot motrikets säkerhet. 
 Uppdraget är avsett att resultera i ett samlat, uttömmande och definitivt klarläggande av säkerhetstjänsternas inrikes verksamhet. För att uppnå detta syfte bör kommissionen ges särskilda befogen- heter. Regeringen avser därför att överlämna en proposition till riksdagen med förslag till särskild lagstiftning för att ge kommis- sionen de befogenheter som den behöver för att kunna fullgöra sitt uppdrag på ett effektivt och rättssäkert sätt. 
 Utredningsarbetet skall redovisas till regeringen senast den 31 augusti 2001. 
 637 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:87 
  
 Bakgrund 
 Polisiär övervakning och registerkontroll 
 Den polisiära övervakningen av politiska ytterlighetsrörelser och – organisationer övertogs efter andra världskrigets slut av den vanliga polisorganisationen med statspolisen som samordnande instans. Förändringen kom till stånd i samband med att den allmänna säkerhetstjänsten upplöstes. Den särskilda tvångsmedelslagen som varit gällande under kriget ersattes sedermera av lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. Lagen, som är tidsbegränsad, har fortlöpande förlängts och inne- håller regler om teleavlyssning m.m. vid utredning av misstankar om bl.a. brott mot rikets säkerhet. 
 Personalkontrollen var under andra världskriget i princip oregle- rad. Efter kriget reglerades personalkontrollen genom hemliga kungliga brev. Under större delen av  
 1960-talet 
  reglerades Säker- hetspolisens (SÄPO) uppdrag i den del det avsåg personal- kontrollen genom ett hemligt kungligt brev av den 30 juni 1961. I brevet angavs uttömmande vilka slag av uppgifter som fick lämnas ut från SÄPO:s register i samband med personalkontroll. Systemet med personalkontroll var vid den tiden okänt såväl för den breda allmänheten som för dem som utsattes för kontrollen. 
 I samband med den s.k. Wennerströmaffären blev personalkon- trollsystemets existens känd för allmänheten. Personalkontrollen behandlades av den s.k. parlamentariska nämnden i Wennerström- affären. Nämndens synpunkter låg senare till grund för 1969 års personalkontrollkungörelse (1969:446). Personalkontrollkungörel- sen trädde i kraft den 1 oktober 1969 och ersatte 1961 års kungliga brev. I strid mot vad den parlamentariska nämnden föreslog före- skrevs i 2 § personalkontrollkungörelsen att en anteckning i SÄPO:s register inte fick göras enbart av det skälet att någon genom tillhörighet till en organisation eller på annat sätt gett uttryck för en politisk uppfattning. Bestämmelsen innebar ett förbud mot åsiktsregistrering vid SÄPO. Ett generellt förbud mot att i ett register anteckna en medborgare enbart på grund av hans politiska åskådning infördes i regeringsformen år1977. 
 Från och med år 1972 meddelade regeringen närmare föreskrifter om tillämpningen av regeln i personalkontrollkungörelsen om för- bud mot åsiktsregistrering. Dittills hade Rikspolisstyrelsen själv meddelat sådana föreskrifter. Den 27 april 1973 utfärdade rege- ringen hemliga tillämpningsföreskrifter. De ersattes av nya hemliga 
 638 
  
 SOU 2002:87 
  
 Bilaga 1 
  
 föreskrifter den 3 december 1981. Dessa trädde i kraft den 1 januari 1982 och gällde fram till den 22 december 1998. 
 Personalkontrollkungörelsen upphörde att gälla den 1 juli 1996 då den nu gällande säkerhetsskyddslagen (1996:627) trädde i kraft. Samtidigt inrättades en särskild myndighet, Registernämnden, som har till uppgift att i varje enskilt fall pröva frågan om utlämnande av uppgifter som har framkommit vid registerkontroll enligt bestäm- melserna i säkerhetsskyddslagen. Registernämnden har dessutom ålagts en tillsynsuppgift, nämligen den att följa SÄPO:s registre- ringar av uppgifter i polisregister, särskilt med avseende på för- budet mot åsiktsregistrering. 
 Den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten 
 Vid Försvarsstabens tillkomst år 1937 inrättade staben en särskild underrättelseavdelning som var gemensam för krigsmakten. Den del av avdelningen som hade till uppgift att hämta in underrättelser bröts ut år 1942 och bildade en byrå som kom att benämnas C- byrån. Dess uppgift var att på inofficiell väg inhämta underrättelser om förhållanden utomlands. Efter andra världskriget omorganisera- des  
 C-byrån 
  och kallades i fortsättningen  
 T-kontoret. 
 T-kontoret 
  var främst inriktat på att skaffa fram underrättelser om närområdet. Inom Försvarsstaben inrättades år 1957 en enhet för inhämtning av säkerhetsunderrättelser som skulle verka parallellt med  
 T-konto- 
  rets underrättelseinhämtning. Enheten kom att benämnas B- kontoret. År 1961 fick  
 B-kontoret 
  en självständig ställning. År 1965 slogs B- och  
 T-kontoren 
  ihop och bildade den s.k. IB- organisationen. IB:s verksamhet omfattade huvudsakligen under- rättelsetjänst som riktade sig mot förhållanden utomlands. En mindre del av verksamheten utgjordes av inrikes övervakning. Om benämningen IB:s rätta innebörd har rått olika uppfattningar. Informationsbyrån, Inhämtningsbyrån och Inhämtning Ruiz är beteckningar som har förekommit i sammanhanget. Regeringen beslutade 1969 att inrikesdelen av IB:s verksamhet skulle upphöra från och med den 1 januari 1970. Under början av  
 1970-talet 
  återupptog IB inrikesverksamheten under en övergångsperiod. Det finns uppgifter som pekar på att IB:s inrikesverksamhet inte var helt avslutad så sent som år 1974. Den polisiära säkerhetstjänstens förteckningar över kommunister, nazister m.fl. användes som underlag för de register som började föras inom Försvarsstaben vid årsskiftet  
 1939-40. 
  De viktigare registren var de som innehöll upp- 
 639 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:87 
  
 gifter om nazister och kommunister. Dessutom fördes de s.k. krigsfallsförteckningarna (dvs. de länsvisa förteckningar över per- soner som skulle interneras i händelse av krig) och förteckningar över dem som togs in i arbets- och disciplinkompanier. Efter krigs- slutet upphörde registreringen av kommunister men återupptogs igen under slutet av  
 1940-talet. 
  
 Registreringen av kommunistiska värnpliktiga i det s.k. bered- skapsregistret påbörjades år 1955 och grundade sig på uppgifter från statspolisen. Svenska kommunister som utbildades vid partiskolorna i Sovjetunionen och Östtyskland registrerades. Värn- pliktsvägrarnas organisation (VCO), Den nya vänstern (DNV),  
 FNL-grupperna, 
  KFML, olika  
 Vietnam-kommittéer 
  m.fl. organisa- tioner ägnades stort intresse från och med år 1968. Även mass- medierna var till viss del utsatta för bevakning av den militära säkerhetstjänsten. 
 Tidigare utredningar och granskningar 
 Sverige har under lång tid haft militär och polisiär säkerhetsunder- rättelseverksamhet för att skydda landets intressen. Dessa verksam- heter har vid åtskilliga tillfällen granskats och utvärderats, vilket har lett till omfattande reformering av såväl den militära som den polisiära säkerhetsunderrättelseverksamheten. Bland äldre utred- ningar som rör den militära eller polisiära säkerhetstjänsten kan nämnas Sandlerkommissionens betänkande (SOU 1948:7), be- tänkanden av den parlamentariska nämnden efter Wennerström- affären (SOU 1964:15, 1964:17 och 1968:4), Försvarsutskottets betänkande (FöU 1973:25), Konstitutionsutskottets betänkande (KU 1974:22), betänkandet av 1974 års Underrättelseutredning (SOU 1976:19), Justitieombudsmannens utredning från april 1976 om åsiktsregistrering i anslutning till den s.k. Göteborgsaffären (JO 1976/77 s. 49), Justitiekanslerns utredning om Göteborgs- affären den 17 maj 1979 och betänkandet av kommittén angående vissa frågor rörande den militära underrättelsetjänsten m.m. (Ds Fö 1980:8). 
 Under den senaste tioårsperioden har den polisiära säkerhets- underrättelseverksamheten ägnats omfattande granskningar och ut- redningar. Det arbete som den parlamentariskt sammansatta Säpokommittén redovisade (SOU 1988:16 och SOU 1990:51) har utgjort underlag för den reformering av SÄPO:s verksamhet som ägt rum under  
 1990-talet. 
  Reformeringen är för övrigt inte slutförd. 
 640 
  
 SOU 2002:87 
  
 Bilaga 1 
  
 Bland annat kommer ett nyttregelverk för registreringsverksam- heten att träda i kraft den 1 april 1999. 
 Regeringen har den 11 december 1997 gett Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) i uppdrag att genomföra ett särskilt forskningsprogram om militär underrättelse- och säkerhetstjänst. Forskningen bör enligt beslutet avse tiden från slutet av  
 1920-talet 
  till och med början av  
 1980-talet. 
  Den senare delen av perioden täcker IB:s verksamhet. Enligt beslutet finns det ett starkt allmänt intresse av att dessa frågor blir grundligt belysta genom oberoende forskning och att forskningen sätter in den militära underrättelse- och säkerhetsverksamheten i sitt historiska och sociala sammanhang. Forskningsprogrammets inriktning har beslutats av HSFR och omfattar följande teman om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten: övervakningshistoria, toleran- sens gränser och svenskt säkerhetsskydd. Forskningsprogrammet skall pågå under längst fem år. 
 Försvarets underrättelsenämnd (FUN) har till uppgift att följa underrättelsetjänsten inom Försvarsmakten och Försvarets radio- anstalt samt inom de övriga myndigheter som bedriver under- rättelsetjänst och som enligt förordningen (1996:1515) med instruktion för Regeringskansliet hör till Försvarsdepartementet. I mars 1998 fick FUN regeringens uppdrag att, som en komplette- ring till regeringens uppdrag till HSFR, i vissa avseenden genom- föra en utredning om den militära underrättelse- och säkerhets- tjänsten. Den 3 juli 1998 överlämnade FUN en delrapport till regeringen om kartläggning av register inom den militära säkerhets- tjänsten m.m. FUN:s slutliga redovisning till regeringen över- lämnades den 2 december 1998 (dnr FO 98/2531/EC/RC). I rapporten redovisar FUN dels resultatet av sin granskning av den militära säkerhetstjänstens arkiv för åren  
 1937-1981, 
  dels uppgifter och information som FUN hämtat in från olika personer med kännedom om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Rapporten belyser dels vilken typ av uppgifter om enskilda som från tid till annan varit av intresse för den militära säkerhets- tjänsten, dels den inrikesverksamhet som bedrevs inom försvaret under slutet av  
 1950-talet 
  och under  
 1960-talet. 
  
 I november 1997 lämnade regeringen i uppdrag till Register- nämnden att undersöka de fall där personalkontroll förekommit, dock inte värnpliktsfall. Undersökningen avsåg den 1 oktober 1969 
 – den 1 juli 1996, det vill säga den tid som personalkontroll- kungörelsens bestämmelser reglerade personalkontrollen. Den 22 december 1998 överlämnade Registernämnden sin rapport om det 
 641 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:87 
  
 svenska personalkontrollsystemet (dnr Ju 98/4525) till regeringen. Registernämnden genomlyser i rapporten hela det regelverk som gällt för SÄPO:s registreringsverksamhet inom författnings- skyddets område från år 1969 fram till i dag. Nämnden redovisar även vilka slags uppgifter som har registrerats och lämnar exempel på de konsekvenser som registreringarna har fått i enskilda fall. 
 Behovet av ytterligare en utredning 
 Ett antal utredningar har gått igenom olika frågor som avser såväl den polisiära som den militära säkerhetstjänsten. Det saknas dock fortfarande en heltäckande bild av den inrikes övervakning av personer och organisationer som har förekommit. Regeringen har samrått med företrädare för samtliga riksdagspartier och kan konstatera att det finns en politisk enighet om att det som nu åter- står är att i ett sammanhang, heltäckande och uttömmande, klarlägga denna inhemska säkerhetsunderrättelseverksamhet. 
 Ett sådant klarläggande är en nödvändig förutsättning för allmänhetens förtroende för de verksamheter som i dag bedrivs av SÄPO och av den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Arbetet bör anförtros en kommission. Det material som kommis- sionen kommer att presentera skall också bli ett värdefullt historiskt dokument som kan tjäna som ledning i det ständigt pågående arbetet med att förbättra den demokratiska kontrollen av och insynen i de aktuella verksamheterna. Det bör även kunna utgöra ett värdefullt underlag i den pågående och framtida forsk- ningen inom området. 
 För tilltron till kommissionens arbete är det av största vikt att uppdraget är så brett som möjligt och att kommissionen förses med särskilda befogenheter när det gäller möjligheten att samla in information frånmyndigheter och enskilda. 
 Uppdraget 
 Kommissionen skall kartlägga och granska de svenska säkerhets- tjänsternas författningsskyddande verksamhet när det gäller hot som härrör ur inrikes förhållanden. Med författningsskyddande verksamhet avses säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga sådana svenska politiska ytterlighetsorganisationer och gruppe- ringar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot 
 642 
  
 SOU 2002:87 
  
 Bilaga 1 
  
 mot rikets säkerhet. Kommissionen skall beskriva i vilken om- fattning de personer har övervakats som haft anknytning till sådana organisationer. Kommissionen skall vidare belysa vilka person- och sakuppgifter som från tid till annan bedömts relevanta, vilka metoder som använts för insamling av uppgifter, vilka regler som gällt för verksamheten samt om reglerna efterlevts. 
 Kommissionen skall även kartlägga och analysera det inbördes förhållandet mellan de organ som bedrivit den författnings- skyddande verksamheten samt i vilken utsträckning det har funnits kopplingar mellan säkerhetstjänsterna och andra myndigheter eller organisationer och politiska partier. Kommissionen skall också i möjligaste mån redovisa och värdera de avvägningar som gjorts av den politiska, polisiära och militära ledningen under gransk- ningsperioden. En viktig uppgift för kommissionen är bl.a. att värdera de hotbildsanalyser som legat till grund för regeringarnas och säkerhetstjänsternas ställningstaganden. 
 Kommissionens arbete skall avse tiden från det andra världs- krigets slut fram till dess kommissionens arbete är slutfört. 
 Kommissionen skall inte granska den underrättelseverksamhet som avser endast förhållanden utomlands. 
 Mycket av det som kommissionen skall granska och på annat sätt kommer i kontakt med är med nödvändighet kringgärdat av sekretess. Behovet av sekretesskydd är särskilt starkt bl.a. när det gäller skydd för källor och när det är fråga om att garantera upp- giftslämnares anonymitet. Här bör särskilt framhållas att det för vårt land viktiga underrättelseutbytet med andra länder bygger på ett förtroende som har etablerats under många års samarbete. Arbetet måste därför bedrivas och genomföras på ett sådant sätt att det inte medför någon risk för underrättelse- och säkerhets- organens möjligheter att i dag och i framtiden arbeta för Sveriges bästa. Det skall inte heller i övrigt skada Sveriges förbindelser med andra länder. 
 Regeringen förutsätter att berörda myndigheter kommer att bistå kommissionen i dess utredningsuppdrag. Uppdraget får dock inte genomföras på ett sådant sätt att det hindrar det i dag på- gående arbetet vid myndigheterna. Uppdraget är avsett att resultera i ett samlat, uttömmande och definitivt klarläggande av säker- hetstjänsternas inrikes verksamhet inom det aktuella området. För att uppnå detta syfte bör kommissionen ges vissa befogenheter. Regeringen avser därför inom kort att överlämna en proposition till riksdagen med förslag till särskild lagstiftning för att ge kommis- 
 643 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:87 
  
 sionen de befogenheter som kommissionen behöver för att kunna fullgöra sitt uppdrag på ett effektivt och rättssäkert sätt. 
 Regeringens uppdrag till HSFR att genomföra ett forsknings- program om militär underrättelse- och säkerhetstjänst pågår fort- farande. Det av HSFR beslutade forskningsprogrammet sträcker sig över en annan tidsperiod och har en bredare inriktning än kommissionens uppdrag, och programmet syftar framför allt till att den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten genom oberoende forskning sätts in i ett större historiskt och socialt sammanhang. Forskningsprogrammet bör av de skälen fortgå parallellt med kommissionens arbete. Därigenom skapas de bästa förutsätt- ningarna för att frågorna blir grundligt utredda och allsidigt ana- lyserade och belysta. 
 Kommissionen kan samverka med de forskare som arbetar inom ramen för forskningsprogrammet och i sådant fall besluta om lämpliga former för samarbetet. Bland annat får kommissionen avgöra hur omfattande arkivgenomgångar som kommissionen bör göra när den utför sitt uppdrag och vad som kan lämnas åt den pågående forskningen. Utlämnande av handlingar från kom- missionen och de granskade myndigheterna skall självklart föregås av en sekretessgranskning i enlighet med gällande sekretesslag- stiftning. Kommissionen skall bestå av en ordförande och fyra ledamöter. Till kommissionen skall knytas ett sekretariat och när det gäller bl.a. historiska, polisiära och militära frågor också experter. 
 Övrigt 
 Kommissionen skall samråda med kommittén om en central kraft- samling i kampen mot den grova och organiserade brottsligheten (dir. 1998:101). 
 Kommissionen skall redovisa uppdraget till regeringen senast den 31 augusti 2001. 
 (Justitiedepartementet) 
 644 
 Bilaga 2 
 Lag 
 om förhör m.m. hos kommissionen för granskning av de svenska säkerhets- tjänsternas författningsskyddande verksamhet 
 SFS 1999:988 
 Lagens tillämpningsområde 
  
 1 §  
 Denna lag gäller vissa frågor om förfarandet m.m. hos kommis- sionen för granskning av de svenska säkerhetstjänsternas författ- ningsskyddande verksamhet. 
 Förhör 
  
 2 §  
 Kommissionen får hålla förhör under straffansvar med den som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för kommissionens verksamhet. 
  
 3 §  
 Den som skall höras får föreläggas vid vite att inställa sig hos kommissionen för förhör. I föreläggandet skall anges vad förhöret avser. 
 Den som kallas får föreläggas vid vite att före förhöret uppliva sin kunskap om det som förhöret gäller genom att granska för ho- nom eller henne tillgängliga anteckningar eller andra handlingar, om han eller hon kan göra det utan avsevärd olägenhet. 
  
 4 §  
 Den som hörs har samma rätt och skyldighet att lämna uppgif- ter som han eller hon skulle ha haft som vittne i en rättegång. Vid förhöret får endast sådana frågor ställas som kunnat ställas vid ett vittnesförhör i domstol. Kommissionen skall före förhöret erinra om vad förhöret avser och upplysa om sanningsplikten och om att 
 645 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:87 
  
 förhöret sker under straffansvar samt, när det finns skäl för det, om rätten att vägra yttra sig. 
 Ett förhör hos kommissionen får gälla även uppgifter som avses i 2 kap. 1 eller 2 § sekretesslagen (1980:100) eller någon bestämmelse till vilken det hänvisas i dessa paragrafer. Den myndighet i vars verksamhet en sådan uppgift har inhämtats skall då anses ha lämnat sitt tillstånd till detta. 
 Om den som skall höras vägrar att yttra sig eller att besvara en fråga och inte har något giltigt skäl för detta, får kommissionen fö- relägga honom eller henne vid vite att fullgöra sin skyldighet. 
 Ett förhör skall dokumenteras. Den hörde har rätt att hos kom- missionen ta del av det dokumenterade förhöret. 
 Skyldighet att visa upp handlingar och föremål 
  
 5 §  
 En enskild som innehar en skriftlig handling eller ett föremål som kan antas ha betydelse för kommissionens verksamhet får fö- reläggas vid vite att visa upp handlingen eller föremålet. Ingen be- höver dock visa upp en sådan handling eller ett sådant föremål som han eller hon inte skulle ha behövt visa upp i en rättegång. 
 En myndighet skall på motsvarande sätt som anges i 4 § andra stycket anses ha lämnat sitt tillstånd till att handlingen eller föremålet visas upp. 
 Biträde 
  
 6 §  
 Den som föreläggs att inställa sig till förhör eller att visa upp en skriftlig handling eller ett föremål enligt denna lag har rätt att på begäran få ett lämpligt juridiskt biträde förordnat för sig av kom- missionen. Kommissionen skall upplysa den förelagde om detta. 
 Sekretess hindrar inte att den för vilken ett biträde förordnats lämnar uppgifter till biträdet, om det behövs för att den förelagde skall kunna ta till vara sin rätt. Biträdet får inte obehörigen röja en sådan uppgift. 
 Om den för vilken ett biträde har förordnats hörs av kommis- sionen, har även biträdet rätt att ställa frågor till honom eller hen- ne. 
 Ett förordnande av ett visst biträde kan återkallas, om han eller hon visar sig vara olämplig för uppdraget. 
 646 
  
 SOU 2002:87 
  
 Bilaga 2 
  
 Tystnadsplikt 
  
 7 §  
 Om det vid förhör har kommit fram någon uppgift som det gäller sekretess för hos kommissionen enligt sekretesslagen (1980:100), får kommissionen besluta att uppgiften inte får röjas. 
 Uppgiftsskyldighet 
  
 8 §  
 En myndighet skall på begäran lämna de uppgifter till kommis- sionen som kan antas ha betydelse för kommissionens verksamhet. En myndighet får dock inte lämna en sådan uppgift som en enskild inte haft rätt att lämna till kommissionen. En myndighet får inte heller utan synnerliga skäl lämna en uppgift genom vilken en yr- keshemlighet skulle uppenbaras. 
 Ersättning m.m. 
  
 9 §  
 Den som har hörts har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för resa, uppehälle och tidsspillan. Den som efter föreläg- gande har visat upp en skriftlig handling eller ett föremål har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för kostnader och besvär. Ett biträde som förordnats av kommissionen har rätt till skälig er- sättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg. 
 Beslut om ersättning meddelas av kommissionen. Kommissionen får besluta om ersättning även i andra fall än som 
 avses i första stycket. 
 Straffbestämmelser 
  
 10 §  
 Den som hörs vid ett förhör inför kommissionen och som därvid lämnar en osann uppgift eller förtiger sanningen döms till fängelse i högst två år eller, om brottet är ringa, till böter eller fäng- else i högst sex månader. 
 Har gärningen begåtts av grov oaktsamhet, är straffet böter eller fängelse i högst sex månader. 
  
 11 §  
 Om utsagan enligt 10 § prövas vara utan betydelse för det som förhöret avsåg, eller om den hörde hade rätt att vägra yttra sig och omständigheterna innebär en skälig ursäkt för den hörde, skall han eller hon inte dömas till ansvar. 
 647 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:87 
  
 Överklagande m.m. 
  
 12 §  
 Ett beslut i fråga om förordnande enligt 6 § eller om återkallel- se av ett sådant förordnande får överklagas till Länsrätten i Stock- holms län. Detsamma gäller ett beslut om ersättning enligt 9 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
 I övrigt får ett beslut av kommissionen enligt denna lag inte överklagas. 
 Frågor om utdömande av vite prövas av Länsrätten i Stockholms län. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. 
 648