SOU 1998:17 
  
 3 
  
 Till statsrådet och chefen för 
 Kulturdepartementet 
 I enlighet med direktiven för mitt uppdrag som särskild utredare i utredningen om  
 digital-TV 
  (KU 1997:01) överlämnar jag härmed ett betänkande rörande formerna för samarbete kring multi- plexering, sändare, åtkomstkontroll och elektronisk programguide. Mitt uppdrag är därmed slutfört. 
 I utredningens arbete har deltagit som experter överdirektören Wells, Radio- och  
 TV-verket 
  och direktören Ortiz, Post- och telestyrelsen samt kanslirådet Baker och hovrättsassessorn Dunn, Kulturdepartementet. I arbetet har även konsulten Owens deltagit. Butler och Higgins har varit utredningens assistenter. 
 Hovrättsassessorn Odom har varit sekreterare. 
 Stockholm i januari 1998 
 HendersonOdom 
  
 SOU 1998:17 
  
 5 
  
 Innehåll 
 3AMMANFATTNING 
  
 5TREDNINGENS ARBETE  
  
 ,¤GESBESKRIVNING 
  
 2.1 
  
 Beslut m.m. .................................................................... 
  
 13 
  
 2.2 
  
 Nätutbyggnaden ............................................................. 
  
 16 
  
 2.3 
  
 Frekvenskoordinering .................................................... 
  
 17 
  
 2.4 
  
 Mottagarutrustningar och teknik .................................... 
  
 24 
  
 2.5 
  
 Kundhantering (SMS) och åtkomstkontroll (CA).......... 
  
 22 
  
 2.6 
  
 Elektronisk programguide (EPG)................................... 
  
 23 
  
 2.7 
  
 Multiplexering................................................................ 
  
 29 
  
 2.8 
  
 Några större intressenter ................................................ 
  
 36 
  
 4EKNISK SAMORDNING 
  
 3.1 
  
 Utgångspunkter 
  
 ..............................................................47 
  
 3.2 
  
 Modeller ......................................................................... 
  
 48 
  
 3.3 
  
 Bedömning ..................................................................... 
  
 55 
  
 ¶RKORTNINGAR  
  
 "ILAGOR 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiven ....................................................... 
  
 65 
  
 Bilaga 2 
  
 Den särskilda utredarens skrivelse om teknisk sam- 
  
 ordning ........................................................................... 
  
 71 
  
 Bilaga 3 
  
 Skrivelse till den särskilda utredaren från Teracom 
  
 AB .................................................................................. 
  
 73 
  
 SOU 1998:17 
  
 7 
  
 Sammanfattning 
 I  
 KAPITEL  
 redogörs kort för den särskilda utredarens arbete, som i 
 nu aktuell del avser samordning av en rad tekniska frågor. 
 I  
 KAPITEL  
 lämnas en lägesbeskrivning. Beslut har fattats av riksdagen att stegvis inleda sändningar av marksänd digital TV. Regeringen har beslutat att sändningarna skall inledas i följande områden: Stockholm med Mälardalen och Uppsala, Norra Öster- götland, Södra och Nordöstra Skåne, Göteborg med omnejd samt Östersund och Sundsvall med omnejd. I varje sändningsområde skall finnas två sändningskanaler (frekvenser) som skall ge utrymme för upp till åtta program, varav två skall avsättas för lokala sändningar. Resterande utrymme skall avsättas för program som skall sändas i samtliga områden. 
 Radio- och  
 TV-verket 
  och en parlamentarisk kommitté skall göra förarbetet och lämna förslag inför regeringens tillståndsgiv- ning. En särskild förordning om tillståndsgivningen har utfärdats av regeringen. Lediga tillstånd har utannonserats av Radio- och  
 TV-verket. 
  Ansökningstiden löper ut den 2 februari 1998. 
 De digitala marknäten är primärt avsedda för  
 TV-program 
  men annan användning som utbildning eller teletjänster är inte uteslu- ten. 
 Utbyggnaden av näten pågår och beräknas för de aktuella om- rådena vara färdig till sommaren 1998. 
 För att omvandla de sändningar som sker i digital teknik till den analoga teknik som dagens  
 TV-apparater 
  är gjorda för krävs en dekoder, en s.k.  
 Ellis BOX  
 Sådan mottagarutrustning för digitala marknätssändningar tas för närvarande fram. Sedan tidi- gare finns set top boxar för mottagning av digitala sändningar från satellit och via kabelnät. Antalet set top boxar som finns hos 
  
 8 
  
 SOU 1998:17 
  
 konsumenterna är dock ännu få. Ett särskilt problem för konsu- menterna är att det för närvarande inte finns någon set top box som klarar alla distributionsformer. Jag har inför regeringen på- talat behovet av nationell samordning. Ett nordiskt samarbete för att åstadkomma samordning inom området har startat. Detta kommer dock inte att leda till någon enhetlig standard förrän 
 tidigast under 1999. 
  
 0ERSONDATORER  
 kan vara ett alternativ till set top boxar eftersom sådana med en enkel tillsats kan klara set top boxens funktioner och samtidigt ge ett mervärde i form av alla de funktioner som moderna persondatorer är utrustade med. 
 Den digitala  
 TV-världen 
  aktualiserar dessutom ett antal olika, mestadels tekniska, funktioner såsom EPG, SMS, CA och multi- 
 plexering. 
  
 Med EPG avses den  
 ELEKTRONISKA PROGRAMGUIDE  
 som skall vara tillgänglig för att leda tittaren till olika program och tjänster. Efter- som detta blir den första bild som möter tittaren fäster många in- tressenter stor vikt vid detta skyltfönster. Synen på utformning och användning av elektroniska programguider varierar dock. Så- väl från regeringens som intressenternas sida finns önskemålet att de elektroniska programguiderna skall vara objektiva och neutrala. Programguidernas rättsliga status och möjlighet till styrning 
  
 kommenteras något i avsnittet om EPG. 
 SMS är en förkortning för  
 3UBSCRIBER  
  
 -ANAGEMENT 
  
  3YSTEM 
 , varmed avses de system och kundregister vissa företag b yggt upp för betalTV. I den digitala  
 TV-världen 
  kommer  
 SMS-företagen 
  att bli viktiga aktörer som hanterar strömmarna av betalningar mellan 
 producenter och konsument. 
 CA står för  
 CONDITIONAL ACCESS 
 , vanligen benämnt åtkomst- kontroll. Åtkomstkontrollen, som vanligen sker genom kryptering (kodning) av sändningarna och s.k smartcards, blir en central funktion i den framtida  
 TV-världen 
  där en mängd program och tjänster enbart kommer att vara tillgängliga mot betalning. En rad 
 olika tekniska lösningar och system finns. 
  
 -ULTIPLEXERING 
  
 är ett centralt begrepp vad gäller digital mark- sänd TV. En avgörande skillnad mellan analog och digital TV är 
  
 SOU 1998:17 
  
 9 
  
 att en programtjänst (exempelvis TV4) i dag ensam upptar en hel frekvens, medan det genom digital teknik är möjligt att på samma frekvens, i samma signal, sända upp till fyra programtjänster och/eller andra tjänster. Detta kräver samordning mellan olika programföretag och andra företag med tjänster som distribueras i näten (i den mån sådana förekommer). Operatörsskapet för den s.k. multiplexen blir därmed en viktig funktion. Multiplexopera- törsskapet innefattar inte bara att rent tekniskt sammanfoga de olika programtjänsterna i en signal, utan även att kunna disponera sändningskapacitet som av olika anledningar för ögonblicket är ledig. I avsnittet om multiplexering redovisas olika principer, dels för rätten att disponera sändningsutrymmet, dels rörande vem som skall ges roll som multiplexoperatör. I avsnittet pekas även något på s.k. konvergensproblematik som finns inom området genom sammansmältning av traditionella media och modern data- och telekommunikation. 
 De olika avsnitten om de nämnda funktionerna innehåller även en redovisning av aktörer med intresse för olika roller. I ett särskilt avsnitt finns därtill en övergripande redovisning av större intres- senter och andra initiativ inom området. 
 En samordning av den använda tekniken är en nödvändighet för verksamheten och ett uttalat krav för att tillstånd skall meddelas. I  
 KAPITEL  
 redovisas olika samordningsmodeller utifrån vissa ut- gångspunkter samt görs en bedömning. Den viktigaste samord- ningsfrågan bedöms vara multiplexering och modellerna utgår där- för ifrån olika placering av multiplexoperatörsskapet. Därvid används två principiellt skilda varianter. I den ena modellen blir nätoperatören även multiplexoperatör, i den andra modellen får programföretagen bestämmanderätt över denna funktion. 
 Min bedömning är att nätoperatören skall erhålla rollen som multiplexoperatör. Enligt min mening skall samtidigt eftersträvas en ordning som erbjuder de programföretag som givits tillstånd möjlighet att utveckla tjänster som har ett naturligt samband med programverksamheten. Inom disponerat sändningsutrymme skall programföretagen således kunna pröva sådana tjänster som faller 
  
 10 
  
 SOU 1998:17 
  
 inom det område under radio- och  
 TV-lagen 
  som tillståndet gäller. Däremot skall andra tjänster i marknätet, tillståndspliktiga eller ej enligt annan lagstiftning, kunna utövas av annan, såsom nät/ multiplexoperatör eller fristående företag. 
  
 SOU 1998:17 
  
 11 
  
 1 Utredningens arbete 
 Direktiven gav utredaren ett tredelat uppdrag. De två första de- larna  
 -  
 att bedöma om Combs skall få bedriva  
 betalTV-verksamhet 
  och att föreslå sändningsorter för de inledande sändningarna av digital terrester TV  
 -  
 är avklarade och har utmynnat i två betän- kanden. Det första, som avgavs i april månad 1997, är benämnt  
 Betal-TV 
  inom Sveriges Television (SOU 1997:60). Det andra lämnades i juni månad 1997 under namnet Rapport med förslag om sändningsorter (1997:103). 
 Den tredje delen av uppdraget har bestått i att bidra till lös- ningar av vissa tekniska och andra frågor gällande sändningsverk- samheten. Särskilt viktigt har varit att utarbeta och värdera sam- arbetsformer för det tekniska förverkligandet av sändningarna. Det rör sig då bl.a. om samarbete kring sändare, multiplexering, åt- komstkontroll och elektroniska programguider (EPG). 
 I denna rapport behandlas främst de nämnda tekniska frågorna och modeller för samarbete kring dessa. 
 Utredningsarbetet har innefattat en rad kontakter med olika intressentgrupper, bl.a. programföretag, företag som distribuerar sändningar, tillverkningsindustrin och olika branschorgan. Utred- ningen har stått i kontinuerlig kontakt med Radio- och  
 TV-verket 
  och Post- och telestyrelsen, vilka också är representerade i expert- gruppen. 
  
 SOU 1998:17 
  
 13 
  
 2 Lägesbeskrivning 
  
 2.1 
  
 Beslut m.m. 
  
 "AKGRUND 
 I februari 1996 överlämnade en särskild utredare betänkandet Från massmedia till multimedia  
 -  
 att digitalisera svensk television (SOU 1996:25). I betänkandet gavs bl.a. förslagen att statsmakt- erna genast skulle fatta ett principbeslut om övergång till digital marksänd TV i Sverige och så snart som möjligt påbörja en utbyggnad av marknät. 
 I samband med att betänkandet överlämnades presenterades en politisk överenskommelse mellan flera partier om att bl.a. följa förslaget om att satsa på en utbyggnad av digital marksänd TV. 
 I december 1996 överlämnade regeringen till riksdagen en pro- position om digitala  
 TV-sändningar 
  (1996/97:67) med förslag att sändningar skall införas i flera steg med möjlighet för staten att successivt ta ställning till om och på vilket sätt verksamheten skall fortsätta. I ett första steg skall marksändningar inledas på ett antal orter i Sverige. 
 Riksdagen fattade beslut i enlighet med propositionen och rege- ringen tillsatte mig som särskild utredare och gav bilagda direktiv för mitt arbete. 
 I rapporten med förslag om sändningsorter (SOU 1997:103) som överlämnades i juni 1997 redovisade jag frekvensfrågor, ut- byggnadsmöjligheter och intr essenter. Rapporten innehöll också en genomgång av vissa särskilda frågeställningar som aktualiserats under arbetets gång. Mina överväganden ledde fram till ett val av sändningsorter som med ett undantag väsentligen är detsamma som regeringen nyligen beslutat. 
  
 14 
  
 SOU 1998:17 
  
 "ESLUT OM S¤NDNINGSORTER OCH S¤NDNINGSOMR¥DEN M M 
 Regeringen fattade den 11 november 1997 beslut om områden och sändningsutrymme för marksänd digital TV m.m. Regeringen be- slöt att sändningarna skulle få äga rum i följande områden: 
  
 1. 
  
 Stockholm med Mälardalen och Uppsala. 
  
 2. 
  
 Norra Östergötland. 
  
 3. 
  
 Södra och Nordöstra Skåne. 
  
 4. 
  
 Göteborg med omnejd. 
  
 5. 
  
 Sundsvall och Östersund med omnejd. 
  
 Sändningsutrymmet bestämdes så att det i varje sändningsom- råde skall finnas två sändningskanaler (frekvenser) och att en överföringskapacitet motsvarande ca en fjärdedel av utrymmet i en sändningskanal skall disponeras för varje program. Vidare notera- des att en överföringskapacitet motsvarande högst ca hälften av utrymmet i en av sändningskanalerna disponeras för sändningar med stöd av tillstånd som ger rätt att sända i samtliga områden. Återstående överföringskapacitet används för sändningar med stöd 
 av tillstånd som ger rätt att sända i samtliga områden. Tillståndstiden blir fyra år, räknat från den 1 januari 1999, då 
 sändningarna senast skall ha inletts enligt den bedömning som regeringen för närvarande gör. 
 Regeringen medgav samtidigt i beslut att Sveriges Television AB får inleda sändningar i nya programkanaler och via satellit in- leda sändningar av såväl nya som gamla programkanaler. 
 %N PARLAMENTARISK KOMMITT© 
 Samma dag beslöt regeringen om direktiv för en parlamentarisk kommitté med uppdrag att följa och utvärdera de markbundna di- gitala  
 TV-sändningarna 
  under den första utb yggnadsetappen. Kommittén skall medverka vid urvalet av programföretag för de digitala  
 TV-sändningarna 
  genom att yttra sig till Radio- och TV- verket över tillståndsansökningarna. Vidare skall kommittén följa 
  
 SOU 1998:17 
  
 15 
  
 verksamheten, rapportera iakttagelser till regeringen, ta initiativ till regeländringar och lägga fram utvärderingsrapporter. 
 ¶RORDNING OM TILLST¥NDSGIVNING 
 Regeringen har utfärdat en förordning (SFS 1997:894) om mark- sänd digital TV, att tillämpas vid annonsering om möjligheter att få tillstånd för digitala  
 TV-sändningar 
  och handläggning av ansök- ningar om tillstånd. 
 Efter Radio- och  
 TV-verkets 
  utannonsering av de aktuella till- stånden har sökanden att inge ansökningar till verket. Sökanden skall utöver uppgifter om namn, firma och ägarbild också redovisa tekniska och finansiella förutsättningar för verksamheten och lämna uppgifter om sändar- och multiplexoperatör samt presentera en budget. Sändningstillståndet får förenas med vissa i förord- ningen angivna villkor. Radio- och  
 TV-verket 
  skall efter det att den parlamentariska kommittén har yttrat sig överlämna ansök- ningarna till regeringen för prövning. Verket skall bifoga ett moti- verat förslag om fördelning av tillstånden. 
 Radio- och  
 TV-verket 
  har utannonserat tillstånden för ansökan. Ansökningstiden löper från den 15 december 1997 till den 2 feb- ruari 1998. 
 6ISSA S¤RSKILDA FR¥GOR 
 I utredningens betänkande som utgör underlag för regeringens be- slut om sändningsorter betonades ett antal särskilda frågor som intressenterna påtalat som viktiga (SOU 1997:103 s. 31  
  
 - 
 39). 
  Fler- talet av dem har besvarats av de nämnda regeringsbesluten. Frågor som inte närmare kommenterats är bl.a. frågan om hur tillstånden skall fördelas mellan olika användningar, exempelvis vilket ut- rymme som utbildning kan komma att få. Beträffande fördelning mellan olika användningar är det dock naturligt att avvakta det intresse som visas genom ansökningarna till Radio- och TV- verket. 
  
 16 
  
 SOU 1998:17 
  
 Regeringens beslut utesluter inte användning av utrymme i nä- ten för sidotjänster. Ett krav på tillståndshavarna att sända ett visst mått av  
 TV-program 
  (50 timmar per vecka) ställs dock i förord- ningen. Eftersom detta krav är relativt begränsat, och inget är utta- lat om att allt disponerat utrymme under dessa timmar måste an- vändas till  
 TV-program, 
  torde tillståndshavarna vara oförhindrade att avsätta ett tämligen stort utrymme för andra tjänster. 
 Den viktiga frågan om must  
 carry-regelns 
  omfattning för marknätskanalerna har ännu inte besvarats. 
  
 2.2 
  
 Nätutbyggnaden 
  
 TERACOM Svensk Rundradio AB (Teracom) är landets domine- rande sändaroperatör på radiokommunikationsområdet. Bolagets radiosändare för distribution av analoga sändningar täcker i det närmaste 100 procent av befolkningen. Bolaget b ygger sändarnät för digitala sändningar med användande av de fasta anläggningar i form av master m.m. som redan finns och som används för bl.a. de analoga  
 TV-sändningarna. 
  Teracom har en stark ställning som operatör, men det finns inget formellt monopol vad gäller nu aktu- Davis. Även andra operatörer kan således komma att anlitas. 
 En utbyggnad av två digitala marknät (två frekvenser) pågår. Utbyggnaden sker på de orter som regeringen beslutat som inle- dande sändningsorter, nämligen: 
  
 · 
  
 Stockholm med Mälardalen, innefattande Uppsala. 
  
 · 
  
 Göteborg. 
  
 · 
  
 Linköping/Norrköping. 
  
 · 
  
 Östersund/Sundsvall. 
  
 · 
  
 Skåne. 
  
 Utbyggnaden kommer på d essa platser enligt uppgift att vara färdig till sommaren 1998. 
 Dessa två nät kan bära åtminstone åtta programtjänster och även vissa sidotjänster. Utb yggnaden innebär att ca 50 procent av 
  
 SOU 1998:17 
  
 17 
  
 befolkningen skall kunna mottaga sändningar på två frekvenser under våren 1998. Förverkligandet av sändningar vid denna tid- punkt förutsätter naturligtvis att tillståndsgivningen är avklarad och att det finns möjlighet för konsumenterna att skaffa motta- garutrustning. 
  
 2.3 
  
 Frekvenskoordinering 
  
 Post- och telestyrelsen har haft regeringens uppdrag att koordinera frekvenser för digital marksänd TV. Koordineringsarbetet vad gäller de orter och de frekvenser som är aktuella i den första ut- byggnadsetappen är klart. De tekniska tillstånden för användning av radiosändare och frekvenser för digital marksänd TV kommer därför att vara möjliga att lämna efter det att regeringen beslutat vilka programföretag som skall erhålla tillstånd. På vissa frekven- ser i södra och västra Sverige kommer det att bli begränsningar som ställer sändaroperatören inför mer komplicerade tekniska lös- ningar. Det är enligt vad jag erfarit ändå möjligt att komma till rätta med dessa problem. 
 De europeiska teleförvaltningarnas samarbetsorgan (CEPT) höll i juli 1997 ett möte i Chester. De olika ländernas frekvensför- valtande myndigheter träffade då en överenskommelse om for- merna för koordineringen av digital terrester TV. Det rör sig om procedurer m.m. som kompletterar den s.k. Stockholmsplanen. Under  
 hösten-vintern 
  skall varje land redogöra för de använd- ningar de tagit i drift och som de i övrigt anser sig ha rätt att driva. Därefter vidtar ett samordnande arbete följt av möjlighet för länderna att yttra sig över det samlade resultatet. Målet är att sedan kunna fastställa ett antal stationer och skyddad täckningsradie för dessa. 
  
 18 
  
 SOU 1998:17 
  
 2.4 
  
 Mottagarutrustningar och teknik 
  
 5TVECKLINGEN 
 I handeln finns ännu inte  
 TV-apparater 
  som är b yggda för att mottaga digitala  
 TV-signaler. 
  På lite sikt kommer dock den nöd- vändiga tekniken att finnas inbyggd i apparaten. Konsumenten måste under den inledande tiden istället använda en dekoder, en s.k. set top box, som omvandlar den digitala signalen till den analoga teknik som de befintliga mottagarna arbetar med (ett alternativ som är under utveckling är att istället använda en per- sondator). Dekodrar har utvecklats och finns redan sedan en tid tillgängliga för konsumenterna vad gäller mottagning av digitala  
 TV-sändningar 
  från satellit. I Sverige har den största kabelTV- operatören, Telia AB, nyligen börjat lansera en set top box för mottagning av digital TV i kabelnät. Några set top boxar för marknät eller som klarar mer än en distributionsform finns ännu inte tillgängliga för konsumenter. 
 Flera företag, bland dem Nokia i Motala, har kapacitet att pro- ducera set top boxar och skulle enligt uppgift på tämligen kort tid kunna starta produktion av boxar som kan klara flera distributions- former eller som är kompatibla. 
 5TREDARENS SKRIVELSE 
 Under början av hösten 1997 kunde jag konstatera att det förelåg brister i samordningen mellan olika statliga aktörer vad gällde ut- vecklande av set top boxar. Telia strävade som nämnts efter en sluten box enbart användbar för kabelsändningar, medan Teracom AB, SVT AB och RIKAB (Radiotjänst i Kiruna AB) hade önske- mål om öppna tekniska lösningar. Den uteblivna samordningen var beklaglig av flera skäl, bl.a. med hänsyn till programföretagens intresse av distribution och ur konsumenternas perspektiv. I skri- velse till Kulturdepartementet föreslog jag att regeringen skulle kalla Teracom AB, Telia AB, RIKAB och Combs till överläggningar om förutsättningarna för en bättre samordning av de statliga eller 
  
 SOU 1998:17 
  
 19 
  
 staten närstående aktörernas agerande vad gäller frågor om teknisk standard för digital TV. Skrivelsen finns bilagd betänkandet. 
 Regeringen har sänt skrivelsen på remiss till de nämnda aktö- rerna som i sina svar bl.a. hänvisat till det pågående nordiska samarbetet med syfte att nå gemensamma tekniska lösningar. Regeringen har därefter beslutat att inte vidtaga några ytterligare åtgärder. 
 $AGSL¤GET 
 Såväl internationellt som nationellt präglas situationen för närva- rande av en splittring vad gäller standarder och boxar. Detta gäller alla set top boxens beståndsdelar, dels själva dekoderns utform- ning med eller utan anslutningsmöjligheter (hårdvaran), dels CA- system (åtkomstkontrollsystemet) och dels mjukvaran i form av programvaruapplikationer, s.k. API. Till detta kommer att majori- teten av de set top boxar som finns enbart är utrustad med teknik för en distributionsform, i vissa fall två (vanligen kabel och satel- lit, som fallet är med vissa boxar som används i Tyskland). Hittills finns inga boxar framtagna som kan klara alla tre distributionsfor- merna  
 mark-, 
  satellit- och kabelsändningar. Tidigare har det sagts att set top boxar med sådana möjligheter skulle bli mycket kost- samma. Min uppfattning i den frågan, grundad bl.a.på kontakter med apparattillverkaren Nokia, är att detta inte är med verklig- heten överensstämmande. En kombinerad mark- och kabelbox skulle enligt dessa uppgifter bara bli obetydligt dyrare och en box som kan ta emot alla tre formerna av sändningar ca 10 procent dyrare än en set top box som är utrustad för en enda sändnings- form. Istället för priset är enligt min mening värnandet om egna marknader och kunder det verkliga motivet för inkompatibla set top  
 box-lösningar. 
  
 Internationellt pågår ett standardiserings- och specifikationsar- bete i organ som DigitTag och DVB. För närvarande diskuteras bl.a. standardiserad API. Även i  
 EU-kommissionen 
  pågår arbete med förslag till direktiv inom området (sedan tidigare finns direktivet om  
 TV-standarder 
  nr 95/47/EG). Nationellt har läget 
  
 20 
  
 SOU 1998:17 
  
 varit låst en tid vilket föranlett den nämnda skrivelsen till rege- ringen om samordning. Dock finns en vilja till nordiska lösningar, manifesterad i det samarbete mellan större programföretag och tele- och radiokommunikationsbolag i Norden som beskrivs när- mare under avsnitt 2.7. Om detta arbete blir framgångsrikt skulle det förmodligen också kunna lösa de nationella problemen med bristande tekniksamordning. Det är dock att märka att strävan efter gemensamma standarder och boxar på grund av tidsåtgången för planering och förverkligande i realiteten innebär att sådana lös- ningar inte kan förväntas finnas tillgängliga i konsumentledet förrän om ett par år. Inledningsvis kommer därför de digitala TV- sändningarna att starta med boxar som är tämligen låsta till viss distributör eller distributionsform. 
 Två olika plattformer för digitalTV i Norden är under etable- ring: 
 Telia AB och Tele Danmark riktar sig till  
 kabelTV-marknaden. 
  Set top boxen är en s.k. eurobox som är framtagen i ett samarbete mellan olika kabeloperatörer i Europa. Som API används Open TV och  
 CA-system 
  är Viaccess. Några sändningar har ännu inte startat, men lanseringen gentemot konsumenterna har påbörjats. 
 Canal Digital Nordic arbetar med satellitsändningar (DTH) till parabolhushåll, men även kabelnät ingår i projektet. Som API an- vänds MediaHighway och som  
 CA-system 
  Conax. I inledningsfa- sen kommer Nokias operativsystem att användas. Sändningar har startat, men antalet dekodrar hos hushållen är ännu mycket litet. 
 Avgörande för om kompatibilitet mellan olika plattformar finns eller kan uppnås är de tidigare nämnda tre delsystemen: Själva de- kodern, åtkomstkontrollsystemet (CA) och applikationen (API). Mellan de två plattformerna finns det skillnader i dekoderdelen men också likheter. En väsentlig likhet är att bägge dekodrarna har en  
 loader-funktion 
  som gör det möjligt att skifta mjukvara. Även om  
 CA-system 
  och API i de två dekodrarna är olika, gör denna  
 loader-funktion 
  det möjligt att skifta  
 CA-system 
  och API. Detta gör det möjligt att skapa kompatibilitet; dock inte mellan olika dis- tributionsformer. Kabeldekodern  
 -  
 Euroboxen  
 -  
 klarar inte mark- sändningar eller satellitsändningar osv. 
  
 SOU 1998:17 
  
 21 
  
 För digitala marknätssändningar finns ännu inte någon set top box färdig. Intressenterna diskuterar för närvarande specifikationer tillsammans med fabrikanter. När specifikationerna inom kort är klara är det möjligt att snabbt starta en produktion. Problemen ligger enligt intressenterna inte så mycket i tekniken utan är för- bundna med den osäkerhet som funnits kring tid och former för sändningsstart i de digitala marknäten. Intentionen är att inled- ningsvis lansera en box för enbart marknätet i avvaktan på den gemensamma box som det nordiska samarbetsprojektet syftar till. 
 !LTERNATIV TILL SET TOP BOXAR 
 Eftersom set top boxen bara är en tillsats som är nödvändig för att dagens analoga  
 TV-apparater 
  skall kunna hantera den digitala sig- nalen, är en naturlig utgångspunkt att tekniken kommer att vara inbyggd i morgondagens  
 TV-apparater. 
  Att så blir fallet i den när- maste framtiden är dock långtifrån självklart, eftersom det torde kräva en betydligt högre standardiseringsnivå än vad som fallet är 
 i dag, inte bara i nationellt utan även i europeiskt perspektiv. Det är därför troligt att set top  
 box-lösningen 
  blir förhärskande under de närmaste åren. 
 Ett intressant alternativ är att använda persondatorer. För närvarande lanseras persondatorer som är utrustade för att mottaga  
 TV-sändningar, 
  klara videokonferenser,  
 E-post, 
  bildtelefoni, fax m.m. för under 10 000 kronor. Med instickskort kan resterande nödvändig elektronik tillföras. Konsumenten kan välja att se sändningarna på datorns skärm eller på hemmets  
 TV-apparat. 
  Tillsammans med en liten parabolantenn och/eller en liten antenn av den typ som finns på mobiltelefoner skulle dessa persondatorer kunna klara set top boxens funktioner samt, vilket kan vara ett viktigt argument för hushållet i valet mellan en set top box och en pc, all annan normal  
 pc-användning 
  med möjlighet att använda kringutrustning som scanners, faxar osv. 
  
 22 
  
 SOU 1998:17 
  
 2.5 
  
 Kundhantering (SMS) och åtkomstkontroll (CA) 
  
 En allmän tendens inom  
 TV-branschen 
  är det ökade inslaget av  
 betal-TV. 
  Sedan ett antal år bedrivs analog  
 betal-TV. 
  En av driv- krafterna bakom övergången till digital teknik är de förbättrade möjligheterna till olika former av  
 betal-TV. 
  
 De företag som har byggt upp system för kundhantering och åtkomstkontroll (vanligen kryptering och s.k. smart cards) inom analog  
 betal-TV 
  (satellit och kabel) har naturligtvis en önskan att kunna ha samma funktion i framtiden. Det ligger ett stort ekono- miskt värde i de kundregister och rutiner som dessa s.k. SMS  
 -  
 företag (Subscriber Management System) har utvecklat. 
  
 SMS-företagen 
  samordnar olika programtjänster och erbjuder dessa som paket eller buketter till sina kunder. Den digitala tekni- Foster ger också  
 SMS-företagen 
  eller de företag som dessa repre- senterar möjlighet att via TV erbjuda ett antal nya tjänster. Den digitala tekniken ger sålunda branschen nya affärsmöjligheter. 
  
 SMS-företagen 
  kommer att utgöra en bärande del av den gemensamma infrastruktur som digitala sändningar och betal- funktioner nödvändiggör.  
 SMS-företagen 
  kommer därigenom att ha en mycket stark ställning såväl i förhållande till konsumenter som programföretag, vilka är hänvisade till dessa för distribution av sina sändningar.  
 SMS-funktionen 
  är den position i systemet genom vilka alla intäktströmmar löper. En roll som dominerande, kanske enda,  
 SMS-företag 
  för digitala  
 TV-sändningar 
  är därför oerhört attraktiv. 
 Det ligger inte i ett  
 SMS-företags 
  intresse att kunderna skall kunna byta till annan  
 SMS-operatör 
  under en kväll framför TV:n.  
 SMS-intressenter 
  kan komma att söka eller understödja en teknik vad gäller set top boxar och åtkomstkontroll, som försvårar över- gången till annan operatörs sändningar. Värnandet om egna kunder och marknadsandelar utgör bakgrund till de svårigheter som för närvarande finns att samordna intressenterna till bl.a. en gemensam set top box, som skulle bli billig för konsumenterna och ge digitalTV snabbt genomslag. 
  
 SOU 1998:17 
  
 23 
  
 De dominerande s.k.  
 SMS-företagen 
  (Subscriber Management System) i Sverige och Norden är: 
  
 · 
  
 Canal Digital Nordic (franska Canal Plus och Telenor, Norges motsvarighet till Telia AB). 
  
 · 
  
 Telia infomedia Television (den division inom Telia AB som är den i Sverige dominerande kabeloperatören). 
  
 · 
  
 Viasat AB (ett dotterföretag till MTG, verksamt sedan tidigare som  
  
 SMS-företag 
  för kabel- och satellitsändningar). 
 Till gruppen kan också räknas Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) som hanterar de svenska  
 TV-licenserna 
  gentemot hus- hållen och därigenom har fullständiga uppgifter om  
 TV-hushållen 
  
 i landet. Ett särskilt bolag med namnet Senda AB har bildats i syfte att verka som  
 SMS-företag 
  för digital TV i Sverige. 
  
 2.6 
  
 Elektronisk programguide (EPG) 
  
 En elektronisk programguide har primärt samma syfte som de tryckta guider till  
 TV-program 
  som är vanligt förekommande, nämligen att vara ett mer eller mindre objektivt hjälpmedel för konsumenten att välja i utbudet av kanaler och program. I en utvecklad form kan emellertid EPG:n få en betydligt bredare funktion och fungera som en port till allehanda elektroniska tjäns- ter  
 -  
 en vägvisare till ett utbud som innefattar allt från ren under- hållning till shopping och information. 
 En EPG påminner om sökbar  
 text-TV 
  och om de tablåer som där finns. En EPG kommer dock att ha en helt annan kapacitet, innehålla mycket mer information och ge mycket större indi- viduella valmöjligheter än  
 text-TV. 
  Möjligheterna att med knapp- tryck själv snabbt leta sig fram i olika menyer kommer att ge likheter med datavärlden. Även om innehållet i EPG:n kommer att vara utsänt från en operatör och vara riktat till allmänheten, kan det förväntas att olika konsumenter väljer olika delar av den 
  
 24 
  
 SOU 1998:17 
  
 tillgängliga informationen och även använder helt olika sökfunk- tioner. 
 Det kommer troligtvis att finnas stora möjligheter för den en- skilde att bestämma hur och vilken information som skall till- ställas denne. Den enskilde kan precis som i persondatormiljö sätta personlig prägel på informationsflödet, göra sina egna bok- märken osv. Likheter kan komma att finnas med sökmotorer som används för Internet. 
 EPG:n består av tre olika element: 
  
 · 
  
 en mjukvara som kontrollerar sorterande av program- informationen, bestämmer layouten och den grafiska presenta- tionen, 
  
 · 
  
 en mjukvara som styr tekniken, modem, operativsystem m.m., 
  
 · 
  
 den information som lagts in rörande programtablåer m.m. 
  
 Enligt uppgift är det bara möjligt att sända en övergripande EPG per multiplex av tekniska skäl. EPG:n bär nämligen också en rad styrsignaler  
 -  
 S.E information  
 -  
 som får tekniken att fungera. Det är däremot möjligt att sända en EPG som är övergripande för två multiplexer. 
 EPG:n kan förväntas placeras längst fram eller överst på så vis att denna möter när TV:n slås på. Troligtvis kommer det dock vara möjligt för individen att bestämma en annan ordning. 
 Det är notabelt att den som handhar EPG:n, dvs. lägger in informationen, EPG:ns ansvarige utgivare, inte helt råder över presentationen, eftersom det primärt är boxleverantören som be- stämmer den mjukvara som används och som har betydelse för utseendet på en EPG. Åtminstone i teorin kan boxleverantören därför komma att ha inflytande över exempelvis hur EPG:ns första sida skall se ut. Huruvida det från tillverkarens sida kommer att finnas intresse och tillräcklig position att utöva ett sådant infly- tande är mer osäkert. Med tanke på den betydelse intressenterna tillmäter EPG:n, bör man nog utgå från att alla som kan påverka utformningen också försöker göra detta, antingen själva eller i allians med andra. 
  
 SOU 1998:17 
  
 25 
  
 "EHOV OCH FUNKTIONALITET 
 Det finns skilda synsätt bland intressenter på vad en EPG bör vara och hur den skulle kunna utformas. 
 Vanligt är att man ser EPG:n som en ingång till en marknad av försäljning och information, med returkanaler och  
 Internet-access. 
 TV-utbudet 
  utgör bara lockbete för att få konsumenten genom porten. Särskilt  
 kabel-TV-operatörer 
  och telekommunikativa in- tressenter har denna syn på EPG:n. Finansiering av  
 EPG-funk- 
  tionen sker i denna modell bl.a. genom avgifter från tjänstetill- handahållarna (exempelvis en bank som erbjuder homebanking). 
 Emellertid finns också företrädare för en mindre avancerad EPG, som menar att denna skall vara just en enkel elektronisk programguide, inget mer. Denna uppfattning baseras ofta på er- farenhet av  
 EPG-användning 
  i USA och konsumenternas beteende. Man menar att EPG:n måste vara enkel och snabb, vara en del av  
 TV-tittandet 
  för att kunna bli en succé. Annars utnyttjas den inte till fullo och tappar sitt värde för annonsörer och eventuella tjänstetillhandahållare. Alltför avancerade EPG:er används inte av konsumenterna och blir samtidigt för kostsamma. EPG:erna måste ta sikte på medelkonsumenten, menar man, och inte på  
 pc-vana 
  användare. Åtta till tolv tjänster är vad den genomsnittlige tittaren nyttjar oavsett hur många som finns, enligt dessa erfarenheter. 
 Dessa skilda synsätt återspeglas också i att man börjat göra skillnad på enkla navigatorer (ESG  
 -  
 Event Service Guide) och mer avancerade EPG:er, och insett att en tvåstegsordning kan vara relevant i många distributionsformer. I ett digitalt marknät skulle ordningen kunna exemplifieras på följande sätt. Tittaren möter som första bild en mycket enkel ESG som visar vilka program och tjänster som finns tillgängliga. Först därefter möter en mer avan- cerad EPG hos varje enskilt programföretag. Ju större oenighet mellan tillståndshavarna om innehållet i en gemensam ESG/EPG, desto större risk för en naken  
 ESG-lösning 
  kombinerad med individuella EPG:er. Och omvänt  
 -  
 ju större enighet som kan uppnås, desto mer innehållsrika gemensamma EPG:er. Ur konsu- mentsynpunkt är enligt min mening att föredra, att den gemen- samma delen blir tillräckligt omfattande för att ge en funktionell 
  
 26 
  
 SOU 1998:17 
  
 vägledning, exempelvis till vad som vid ett visst tillfälle visas i olika kanaler. Sannolikt bör det också finnas ett intresse hos programföretagen att nå en sådan grad av enighet att en gemensam EPG av viss substans erhålls. Uppenbart är dock att det mellan ett public  
 service-företag 
  och ett kommersiellt programföretag kan råda skilda synsätt på hur en EPG skall utformas. 
 Förutsättningarna för en väl fungerande EPG och  
 Lee 
  törsroll, återigen enligt amerikanska erfarenheter, är bl.a. att: 
  
 · 
  
 EPG-operatören 
  
  måste ha kontroll över alla delarna som ingår i en EPG, såväl hårdvara, mjukvara som data. 
  
 · 
  
 Operatören måste vara neutral. 
  
 · 
  
 EPG:erna måste baseras på långtgående överenskommelser mellan stora aktörer som formar ett samarbete eller samägande av denna funktion. 
  
 · 
  
 EPG:erna måste täcka så många som möjligt av de program- tjänster som finns på marknaden. 
  
 Det finns en mängd konflikter mellan motstående intressen, som aktualiseras hos multiplex eller/och  
 EPG-operatör, 
  exempel- vis: 
  
 - 
  
 mellan operatör och programföretag (hur och var skall kanal- erna presenteras), 
  
 - 
  
 kanalreklam kontra neutrala programbeskrivningar, 
  
 - 
  
 konsumentvalfrihet kontra buketteringar. 
  
 Dessa konflikter kan enligt min mening mildras och lösas genom oberoende och neutrala operatörer av de nämnda funktio- ner, som integrerar olika intressenters behov på ett opartiskt sätt. 
 Det är i detta sammanhang värt att notera önskemålet om nationella EPG:er täckande alla distributionsformer, önskemål som framförts bl.a. av de nordiska public  
 service-företagen. 
  Önskemålet rimmar väl med de amerikanska erfarenheterna om vikten av att stora aktörer samordnar sina intressen i denna fråga. 
  
 SOU 1998:17 
  
 27 
  
 3TYRNING VIA TILLST¥ND F¶R %0' 
 Ett spörsmål som inställer sig är om en EPG är en tillståndspliktig sändning av ett  
 TV-program. 
  En sändning av program riktad till allmänheten som är samtidigt och utan särskild begäran till- gänglig för vem som helst som vill ta emot den, faller nämligen inom radio- och  
 TV-lagens 
  tillämpningsområde och kräver sänd- ningstillstånd. Motfrågan är om det istället rör sig om något slags interaktivt sökverktyg, som inte utgör ett  
 TV-program 
  och inte kräver tillstånd enligt radio- och  
 TV-lagen. 
  
 Programbegreppet i radio- och  
 TV-lagen 
  innefattar även enkla meddelanden och sökbar  
 text-TV 
  (prop. 1995/96:160 s. 65). Om EPG:n kommer att ha liknande karaktär som sökbar  
 text-TV, 
  skulle i så fall sändandet av en sådan i princip vara tillstånds- pliktigt (en annan sak är att det inte fordras något särskilt tillstånd att sända sökbar  
 text-TV 
  för den som redan har en sändningsrätt). Visserligen har det enskilda programföretaget med tillstånd för verksamheten rätt sända en egen EPG inom sitt tilldelade utrymme, men ett sådant synsätt skulle ändå ge möjlighet för regeringen att lämna ett tillstånd till någon enda intressent för (endast) utsändande av en övergripande EPG. Propositionen om digitalTV förmedlar en önskan om likabehandling vad gäller pre- sentation av olika programföretags utbud (s. 27). Mot denna bakgrund kan det övervägas att skilja programföretagen från an- svar för EPG:n. Tillståndet skulle kunna styras till någon som saknar intresse av att gynna visst programföretag, kanske nät- operatören, kanske ett fristående företag som bara har denna upp- gift, och förknippas med villkor som garanterar objektivitet. En fördel med att lägga funktionen på operatören är att denne har den faktiska rådigheten över hur EPG:n inplaceras och sändnings- mässigt görs tillgänglig för  
 TV-tittarna. 
  
 Om EPG:n utformas som ett interaktivt sökverktyg, närmast utgörande ett bibliotek där den enskilde hämtar information istället för att ta del av en utsändning, kan det emellertid ifrågasättas om det rör sig om en sändning som är samtidig och utan särskild begäran tillgänglig för envar. Såväl yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) som den underliggande medielagstiftningen vilar på den 
  
 28 
  
 SOU 1998:17 
  
 grundläggande principen att sändningar startande från en avsänd- are och riktade till många mottagare faller under detta lag- stiftningskomplex, medan däremot sändningar av information som startas av den enskildes eget sökande (t.ex. i databas) faller utan- för. 
 Med förhållningssättet att användandet av en EPG primärt skall betecknas som en interaktiv användning av tillgänglig information skulle således regeringen sakna möjlighet att styra  
 EPG-funk- 
  tionen genom tillståndsgivning vilande på medielagstiftning. Detta blir helt en sak för intressenterna att träffa överenskommelse kring. I det fall att en nätoperatör som Teracom för egen del dis- ponerar överföringsutrymme i näten (antingen för att man för- behållit sig visst utrymme eller i egenskap av multiplexoperatör) skulle Teracom kunna stå för EPG:n. Ett tänkbart alternativ i en oreglerad situation är överenskommelser som innebär att något eller några av programföretagen står för EPG:n. 
 En särskild fråga, som här lämnas åt sidan, är i vad mån tjänster i ett digitalt marknät, bland dessa  
 EPG-tjänster, 
  utgör eller bör 
 kunna klassificeras som televerksamhet fallande under telelagen. Frågeställningar av detta slag kan förväntas behandlas av den s.k. Konvergensutredningen (Ku 1997:05). 
 I Storbritannien har man bejakat bägge de ovan angivna syn- sätten och har följaktligen dubbel tillståndsgivning för EPG, dels av Oftel (de telekommunikativa elementen), dels av ITC (inne- håll). 
 3TYRNING VIA LAGSTIFTNING 
 Det är naturligtvis också möjligt att genom lag reglera EPG:ns status. Om så ej sker kan det tyckas ligga nära till hands att anse EPG:n som en sändning fallande under tillståndsplikt. Bedöm- ningen är dock inte helt lätt att göra i dagsläget, eftersom det ännu inte finns någon riktig erfarenhet av elektroniska programguider eller navigatorer. 
 Någon fullständig garanti för en neutral behandling av pro- gramföretagen torde man heller inte kunna uppnå med  
 EPG-till- 
  
 SOU 1998:17 
  
 29 
  
 stånd eftersom mjukvaru/boxtillverkaren också har möjlighet att sätta sin prägel på EPG:n. En reglering riktad också mot mjuk- varutillverkaren i syfte att nå neutrala EPG:er förefaller orealis- tisk. Det kan visserligen anmärkas att regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer, med stöd av  
 EG-direktiv 
  om TV- standarder och enligt 5 § i den nyligen antagna lagen om genom- förande av detta direktiv får meddela föreskrifter om krav på konsumentutrustning för digitala  
 TV-signaler.En 
  betydande osäkerhet råder dock om direktivets betydelse och om detta kan bemyndiga till att ställa krav på mjukvaran till EPG:n. 
  
 2.7 
  
 Multiplexering 
  
 4EKNIKEN 
 Med digital teknik kan flera olika programtjänster blandas i en och samma signal från en sändare och sedan sorteras upp av den mot- tagande utrustningen. Vid  
 digitalTV-sändningar 
  är det därför sannolikt att program från olika programföretag kommer att dela samma frekvensutrymme och sändarutrustning. Till bilden hör också att den digitala tekniken ökar möjligheten att låta andra tjänster än  
 TV-program 
  färdas med samma signal, i samma sänd- ningsutrymme, antingen i icke utnyttjad del av utrymmet eller separat avsatt utrymme (allt utrymme behöver ju inte användas för  
 TV-program). 
  Den digitala tekniken möjliggör således ett effek- tivare frekvensutnyttjande och ett större antal sända tjänster än den analoga tekniken. De tekniska system som finns för digitala sänd- ningar utmärks därtill av stor flexibilitet. Olika stort överförings- utrymme kan användas för olika program beroende på deras karaktär, och anpassningen till ändamålet kan ske fortlöpande för effektivast möjliga nyttjande. Digitaltekniken är inte heller speci- fikt anpassad till vad vi benämner radio och TV, utan kan använ- das för att sända ut vilket innehåll som helst. 
 Proceduren att blanda flera program- eller tjänstebärande signaler kallas multiplexering. En operatör av denna funktion  
 -  
 en multiplexoperatör  
 -  
 kan tyckas spela en strikt teknisk roll som är 
  
 30 
  
 SOU 1998:17 
  
 av mindre intresse. Emellertid ligger i denna roll, enligt min bedömning, inte bara att fläta samman signalerna från olika program- och tjänsteföretag, utan också att hantera och disponera det sändningsutrymme som ställts till förfogande av staten. Den flexibilitet som är möjlig innebär ett stort antal handlingsalternativ för den multiplexoperatör som skall tillse, att utrymme finns för att ett visst antal timmar per dygn låta sända ett antal  
 TV-program. 
  Eftersom det finns efterfrågan på sändningar i etern för andra användningar än  
 TV-program, 
  betingar disposition över utrymmet ett kommersiellt värde. Mot denna bakgrund, och då multiplex- operatörskap naturligtvis också kan komma att (miss)brukas för att gynna vertikalt och horisontellt närstående affärs- eller ägar- intressen, kan rollen som multiplexoperatör förväntas vara efter- traktad och omstridd. Särskilt intressant blir rollen om sändnings- utrymmet får överlåtas mellan olika aktörer och multiplexope- ratören får inflytande över dessa överlåtelser. 
 Multiplexoperatörskapets betydelse har framhållits i den tidigare utredningen Från massmedia till multimedia  
 -  
 att digitalisera svensk television (SOU 1996:25 s.  
 119 
 - 
 127), 
  och det har satts i fråga om inte en reglering är nödvändig. Bland annat uppmärk- sammades på vilket sätt ett företag skall erhålla ställning som multiplexoperatör. Ett möjligt handlingsalternativ hade varit att förbinda multiplexoperatörsrollen med tillståndsplikt, antingen genom att rikta tillstånd att bedriva programverksamhet direkt till en multiplexoperatör, såsom skett i Storbritannien, eller genom att med tillståndsvillkor styra själva operatörsrollen. Emellertid har i propositionen anvisats en modell byggd på friv illiga överens- kommelser, där en samordning av tekniken, innefattande multi- plexering, skall vara överenskommen mellan de presumtiva till- ståndshavarna. 
 $ISPOSITION ¶VER S¤NDNINGSUTRYMMET 
 Centralt för operatörsskapets betydelse är således vilken disposi- tionsrätt operatören ges över sändningsutrymmet och om utrymme 
  
 SOU 1998:17 
  
 31 
  
 kan avsätts för operatörens egen verksamhet. I den av regering och riksdag valda samordningsmodellen kan svar på dessa frågor endast ges indirekt genom formulering av tillståndsvillkor för pro- gramföretagen. I tillståndet kan fastställas hur sändningsutrymmet skall fördelas och dispositionsrätten regleras. Tre tänkbara vari- anter är: 
  
 1. 
  
 Sändningsutrymmet i multiplexen fördelas till program- företagen. Dessa garanteras en lägsta nivå, men allt utrymme som inte i varje särskilt tillfälle nyttjas, disponeras av nät- operatören. Programföretagen disponerar således bara över- föringsutrymme för de egna programtjänsterna och kan inte överlåta utrymme till annan. 
  
 2. 
  
 Sändningsutrymme fördelas till programföretagen. Dessa ges rätt att sinsemellan, för broadcastingändamål, överlåta utrym- me. 
  
 3. 
  
 Sändningsutrymme fördelas till programföretagen. Dessa har en långtgående rätt att överlåta utrymmet, innefattande över- låtelser till sidotjänstleverantörer och multiplex- eller nät- operatör. 
  
 I den första varianten tillfaller multiplexoperatörsrollen nät- operatören, i de två andra varianterna programföretagen. 
 I den ovan nämnda utredningen har frågeställningen disku- terats, men utan att några förslag lämnats. I propositionen om digitala  
 TV-sändningar 
  (1996/97:67) kommenteras inte denna fråga närmare. Emellertid uttrycks en önskan om att kunna till- varata den digitala  
 TV-teknikens 
  flexibilitet. Regeringsbesluten ger inte annat besked än att En överföringskapacitet motsvarande ca en fjärdedel av utrymmet i en sändningskanal disponeras för varje program. Inte heller den utfärdade förordningen om till- ståndsgivning ger svar på hur rätten att disponera sändnings- utrymmet skall regleras. Det är värt att notera att de förslag rör- ande tillståndsvillkor för kommersiell digital radio (DAB) som upprättats inom regeringskansliet, har en innebörd som ligger nära variant 2 ovan. 
  
 32 
  
 SOU 1998:17 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  skall lämna förslag om urval av till- ståndshavare för marksänd digitalTV. En teknisk samordning, innefattande multiplexoperatörskapet, är en förutsättning för att tillstånd överhuvudtaget skall ges. Detta torde innebära att någon form av ställningstagande rörande dessa frågor blir nödvändiga från Radio- och  
 TV-verket. 
  Verket kan därvid primärt utgå ifrån en jämn fjärdedelsfördelning av utrymmet och torde kunna lämna förslag baserat på detta. Att föreslå fördelningar som b ygger på sökandens angivande av behov av utrymme, avvikande från denna likadelning, förefaller mer tveksamt men kanske ändå inte är ute- slutet om sökandena samfällt uttrycker en sådan önskan. Däremot torde verket för närvarande sakna underlag för att kunna ange vilka precisa villkor som kommer att gälla för hur programföretag/ multiplexoperatör/nätoperatör får disponera sitt sändningsut- rymme. Verket måste naturligtvis uppmärksamma detta problem, som ytterst får lösas av regeringen vid tillståndsgivningen. Frågan behandlas vidare i avsnitten 3.1 och 3.2. 
 Till multiplexoperatörsrollen är mer eller mindre nära knutna även övriga tekniska funktioner som följer med den digitala TV- tekniken, såsom elektroniska programguider (EPG), åtkomst- kontrollsystem (CA), särskild mottagarutrustning och kund- hanteringssystem för den förväntade tillväxande  
 betalTV-mark- 
  naden. Särskilt nära rent tekniskt ligger handhavandet av den elek- troniska programguiden. Även kryptering och åtkomstkontroll innebär tekniska åligganden för multiplex- eller nätoperatör. Åtkomstkontrollen kan naturligtvis också inordnas under multi- plexoperatörsföretaget, men ligger kanske längre ifrån rollen än hantering av en EPG. 
 +ONVERGENSPROBLEMATIKEN 
 Teknikutvecklingen, med möjlighet att i allt från traditionella marknät till elkraftledningar förmedla såväl ljud som bild i digital form, har fokuserat en problematik som brukar benämnas konvergens. I detta sammanhang avses härmed att den moderna 
  
 SOU 1998:17 
  
 33 
  
 tekniken raderar gränserna mellan television och datakommunika- tion, och att olika regler kommit att gälla för identiskt samma informationsinnehåll, allt beroende på vilken distributionsform som använts. En särskild utredning har tillsatts för att se över vad denna utveckling bör föranleda i form av översyn av medie- lagstiftning samt tele- och radiokommunikationslagar (den s.k. Konvergensutredningen, Ku 1997:05). Det kan emellertid inte påräknas att detta utredningsarbete kan ge något resultat som kan beaktas under den närmaste tiden. 
 En speciell variant av konvergensproblem aktualiseras vid användning av digitala marknät, nämligen att det i en och samma distributionsform samtidigt och burna av samma signal kan före- komma sändningar som faller under skilda rättsregler. Rent prak- tiskt tar detta sig uttryck i oklarhet om vilken myndighet som skall bevilja tillstånd och vilka rättsregler som skall tillämpas. Notabelt är att de lagstiftningskomplex som är relevanta, å ena sidan medie- lagstiftningen och å andra sidan tele- och radiokommunikations- lagstiftningen, är mycket olika. Ambitionen i detta avsnitt är dock inte att ge analyser av det slag som kan förväntas av den nämnda utredningen, utan bara att något antyda de principiella mot- sättningar som kan uppstå. 
 Med utgångspunkt från de modeller för disposition av sänd- ningsutrymme som angivits ovan kan följande frågeställningar anges: 
  
 · 
  
 för vilka tjänster skall det digitala marknätet få nyttjas, 
  
 · 
  
 vilka regler skall tillämpas rörande dessa tjänster, 
  
 · 
  
 vem skall få nyttja sändningsutrymmet för tjänster som inte är  
  
 TV-program. 
  
 I propositionen har angivits att den övervägande delen av sänd- ningskapaciteten skall användas för  
 TV-tjänster, 
  inklusive tilläggs- tjänster som är direkt knutna till programmen. Vid sidan av denna kärna bör det emellertid kunna förekomma andra tjänster, t.ex. utbildningstjänster och teletjänster av olika slag (s. 29). 
  
 34 
  
 SOU 1998:17 
  
 För sändningarna av  
 TV-program 
  gäller radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:644). Tillstånd lämnas av regeringen. Sådan verksamhet är undantagen från telelagens tillämpningsområde. Andra sändningar i nätet kan emellertid utgöra televerksamhet enligt telelagen och kan även falla under annan lagstiftning. Om en tjänst utgör televerksamhet som kräver tillstånd, lämnas sådant tillstånd av Post- och telestyrelsen. Det finns även televerksamhet som är till- ståndsfri men kräver anmälning, samt verksamhet som vissa av telelagens bestämmelser gäller för men som inte kräver vare sig tillstånd eller anmälan. Lagen om radiokommunikation är tillämp- lig på all radioanvändning, oavsett om de nämnda lagarna är tillämpliga eller ej. Användningar som enbart faller under denna lag kan också tänkas. Olika tjänster som sänds ut i nätet kan således få olika rättslig klassificering. Gränsdragningen mellan 
 vilken verksamhet som faller under medielagstiftning och yttran- defrihetsgrundlag och vilken som faller under annan lagstiftning kan vara komplicerad. Nya kommunikationsformer som inte passar in i lagstiftningarnas grundstruktur har tillkommit genom ny teknik (jfr den s.k. Mediekommitténs undersökning av grundlagsskyddet för nya medier  
 -  
 SOU 1997:49). Det är tydligt att de intressenter som finns kring digitala marknätssändningar har planer på användningar som inte sorterar under radio- och TV- lagen. Mot bakgrund av detta samt avfattning av proposition och förordning kan en blandad användning av näten förväntas. 
 Marknätssändningar av television och ljudradio (rundradio med ett gemensamt begrepp) sker inom mycket attraktiva frekvensband med goda egenskaper för sändningar, avsatta genom interna- tionella överenskommelser just för detta ändamål. Det har tidigare ansetts viktigt av demokratiska skäl att ge rundradio företräde före annan radioanvändning (denna princip följer bl.a. av 3 kap. 2 § 2 st yttrandefrihetsgrundlagen och återfinns även i radiokom- munikationslagen). Detta kan anföras som ett skäl för att ge de företag som vill göra  
 TV-program 
  kontroll över fördelning av sändningsutrymmet i näten. Å andra sidan förloras legitimiteten i en sådan ordning så snart programföretagen börjar ägna sig åt 
  
 SOU 1998:17 
  
 35 
  
 tjänster som inte kan sorteras in under rundradio- och program- begreppen. Istället gör sig då tele- och radiokommunikationslag- stiftningarnas principer gällande, innefattande grunder för fördel- ning som är oförenliga med att programföretagen ges ett skyddat försteg till användning av utrymmet. Med detta följer frågan om programföretaget i sådant fall ens är den korrekte nyttjaren av sändningsutrymmet  
 -  
 kanske ligger det närmare till hands att det tele- eller radiokommunikativa bolag som opererar/äger näten i så fall är tillståndsobjekt. 
 För att riktigt ställa saken på sin spets skulle kunna hävdas att regeringen som tillståndsgivare enligt radio- och  
 TV-lagen 
  över- huvudtaget inte har någon formell möjlighet att avsätta eller för- dela utrymme i näten för annat än radio och TV. Konsekvensen av ett sådant synsätt blir att annan användning av utrymmet i en multiplex kräver att utrymme anvisas genom beslut av Post- och telestyrelsen (i den mån den tänkta användningen är tillstånds- pliktig), varvid lika gärna operatören eller nätägaren eller ett helt fristående företag kan komma ifråga. M.a.o. skulle det kunna ifrågasättas om inte det saknas konstitutionellt stöd för varianten 3 ovan. 
 )NTRESSENTER 
 Alla de tre huvudvarianterna av placering av multiplexoperatör- skapet  
 -  
 hos nätoperatör, ett programföretag eller ett fristående företag  
 -  
 skulle teoretiskt vara tänkbara, eftersom det finns intres- senter i alla dessa grupper som är intresserade av att hantera rollen. 
 Nätoperatören Teracom AB har ambition och kompetens att fylla rollen som multiplexoperatör. 
 Ett dotterbolag till RIKAB, Senda AB, som bildats för att primärt vara  
 SMS-företag 
  (närmare beskrivet under avsnitt 2.8) har uttryckt vilja att också vara multiplexoperatör. Bolaget har deklarerat en önskan om att tillståndshavare i ett marknät skall kunna gå in som delägare i bolaget. Om öppenheten är stor skulle 
  
 36 
  
 SOU 1998:17 
  
 detta kunna vara just ett sådant samarbete mellan tillståndshavarna som propositionen efterlyser. 
 Programföretag som SVT AB och TV4 AB har förklarat sig intresserade av multiplexoperatörsrollen. Intresset kan finnas oavsett om man själv tilldelas en hel multiplex eller inte. I det fallet att man inte får en hel multiplex har exempelvis TV4 AB uppgivit att man ändå är intresserad av rollen. 
 Även andra varianter vad gäller multiplexoperatörskapets pla- cering har aktualiserats. Flera lokala företag har lanserat tanken att få vara multiplexoperatörer och på detta sätt kunna skapa eko- nomiskt bärkraftig  
 lokal-TV 
  och annan lokal verksamhet. Motsatt finns tankar kring operatörsskap på nationell nivå, spännande över flera distributionsformer, genom bolag som samägs av olika större distributörer eller programföretag. 
  
 2.8 
  
 Några större intressenter 
  
 I denna nulägesbeskrivning redovisas endast sådana uppgifter som är relevanta för utredningens frågeställningar. 
 364 !" 
 SVT har förespråkat att företaget skall tillåtas ha ett flexibelt synsätt rörande distribution av sändningarna och få råda över vilka distributionsformer som skall användas. SVT har intresse av att använda de digitala marknäten. Företaget önskar att för egen del använda en hel multiplex, dvs. en frekvens, med plats för upp till fyra programtjänster och ha kontroll över operatörsskapet av multiplexen. Rent allmänt är åsikten att programföretagen skall ha kontroll över multiplexen, inte nätoperatören eller fristående multiplexoperatör. Av betydelse för denna önskan, liksom för frågor om åtkomstkontroll och mottagarutrustning, är att företaget vill undvika att hamna i beroendeställning till en s.k. gatekeeper i form av ett operatörs- eller  
 SMS-företag. 
  Combs förespråkar av detta 
  
 SOU 1998:17 
  
 37 
  
 skäl en  
 SMS-lösning 
  med Senda AB som  
 SMS-företag 
  (se vidare nedan). 
 Det anses viktigt att inget programföretag stängs ute från att medverka i en sådan konstellation, att tillståndshavarna således deltar på lika villkor. 
 Som multiplexoperatör kan bolaget agera som en huvudman och ha samverkan med olika partners i olika regioner. Som opera- tör kan man verka för flexibilitet inom multiplexen. Multiplex- operatörsskapet kan vara delat så att varje multiplex har sin egen operatör. Dock är det nödvändigt med gemensam EPG och CA. Åtkomstkontrollen (CA) kan visserligen skötas av olika operatörer med skilda smartcards men den valda tekniken skall vara den- samma. Ur konsumentsynpunkt är det önskvärt med endast en CA- operatör. Svårigheter att komma överens om EPG:n i marknät kan lösas genom att en enkel navigator som visar vidare till respektive programföretags egen EPG används. 
 Nationella EPG:er som även täcker flera distributionsformer är eftersträvansvärda och bör uppnås på sikt. Överhuvudtaget är en större samordning på alla plan nödvändig för digitalTV:ns genom- brott. En rörig marknad går ut över konsumenten och bromsar övergången. 
 Vad gäller programtjänster i den multiplex som företaget önskar disponera är inriktningen att tittarna också skall tillföras nya programtjänster eller tjänster, bl.a. för att ge drivkraft åt det digitala marknätet. SVT vill således komplettera SVT 1 och 2 och med två nya kanaler, bl.a. en  
 24-timmars 
  nyhetskanal. 
 Liksom andra programföretag anser Combs det nödvändigt att en rad frågor är besvarade senast när tillstånden meddelas. Bland dessa ingår hur och av vem multiplexoperatörsskapet skall bedrivas, tillståndstider och tillståndsvillkor, reklamregler, even- tuella avgifter m.m. En särskilt viktig fråga är huruvida kabelföre- tagens nuvarande must  
 carry-skyldighet 
  skall omfatta även pro- gramtjänsterna i det digitala marknätet. SVT:s uppfattning därvidlag är att nya tjänster från SVT inte skall begränsas till att sändas enbart i marknätet. 
  
 38 
  
 SOU 1998:17 
  
 Tidsaspekten är viktig. De beslut som krävs kring marknäts- sändningar måste komma relativt snart för att sändningarna skall kunna starta hösten 1998. Om inte marknätet kan komma igång då, finns det en risk att andra distributionsformer konkurrerar ut nätet. 
 $E NORDISKA PUBLIC SERVICE F¶RETAGENS INITIATIV 
 De nordiska public  
 service-företagen 
  har gemensamt initierat ett arbete mot standardiseringar vad gäller teknik, åtkomstkontroll och kundhantering med de övergripande målen att programinne- hållet  
 -  
 inte kontroll över distribution  
 -  
 skall vara en avgörande konkurrensfaktor och att  
 publicservice-företagen 
  skall kunna ha en ställning som gör det möjligt att uppfylla public  
 service-uppdraget. 
  
 Huvuddragen i det dokument som public  
 service-företagen 
  sände ut till de stora tele- och radiokommunikationsföretagen inför ett möte i augusti 1997 i Köpenhamn är följande: 
 Målsättningarna är att: 
  
 · 
  
 etablera en öppen standard för mottagning av digitala signaler, 
  
 · 
  
 tillse att alla de nordiska public  
  
 service-företagens 
  sändningar kan vara tillgängliga i hela Norden, 
  
 · 
  
 tillse att public  
  
 service-företagen 
  så snart som möjligt finns med i de digitala  
 TV-sändningarna, 
  
 · 
  
 tillse att konsumenterna får en så enkel och brukarvänlig tekno- logi som möjligt, 
  
 · 
  
 fullgöra uppgiften att skapa och utveckla de nordiska ländernas kultur och språk även i den digitala  
  
 TV-världen, 
  
 · 
  
 påverka leverantörer av tjänster och utrustning att besluta om en gemensam standard för set top boxar som möjliggör för de nordiska tittarna att ta del av sändningar i samtliga distribu- tionsformer. 
  
 Vidare anges i dokumentet bl.a. att åtkomstkontrollsystemen skall vara öppna, försedda med s.k. common interface och att operatörer och leverantörer av utrustning skall använda den API (mjukvara i boxarna) som eventuellt utvecklas som gemensam 
  
 SOU 1998:17 
  
 39 
  
 europeisk standard. Boxen bör vara enkel och standardiserad och kunna köpas hos varje elektronikföretag. 
 Vad gäller elektroniska programguider (EPG) skall man arbeta för att sådana blir neutrala, nationella och omfattande alla distribu- tionsformer. Det skall vidare finnas länkar till de andra nordiska ländernas EPG:er så att Norden kan bli en marknad. Tiden av parallelldistribution i både analog och digital teknik skall vara så kort som möjligt. En nationell kundadministration skall sam- ordnas, helst för alla förekommande distributionsformer. Det är viktigt med en enkel administration för att tittarna inte skall uppleva den digitala  
 TV-världen 
  som komplicerad, och det är därför önskvärt att public  
 service-företagen 
  och distributörerna går samman om att driva en neutral och öppen kundadministration. Alla aktörer på marknaden skall få vara med och ta del i samarbete om kundadministration och öppna standarder. Bland de många möjligheter som den nya tekniken erbjuder är det viktigast att prioritera ett ökat kvalitativt programutbud, fler kanaler med större variation, etablering av den beskrivna typen av EPG samt nya tjänster som ger information och möjligheter att handla varor och tjänster via  
 TV-skärmen. 
  
 Slutligen noteras att det är viktigt att snabbt komma igång med nationella projekt som driver på processen mot dessa mål. 
 En arbetsgrupp har i slutet av oktober 1997 givit förslag på det fortsatta arbetet och beskrivit vägen mot en gemensam nordisk specifikation för digital TV, innefattande målsättningar, de element i de tekniska systemen som skall bearbetas för att målen skall nås, parternas förpliktelser, en organisation och en tidsplan. 
 Målen är att konsumenten skall kunna använda samma set top box för att mottaga tjänster från alla som sänder till den nordiska marknaden, att den skall vara möjlig att uppgradera för att använ- das till alla distributionsformer och att den skall ha ett konkurrens- mässigt pris. De element som skall bearbetas för att detta resultat skall kunna uppnås är  
 IRD-hardware 
  (själva boxen),  
 CA-system 
  och API. Parterna i samarbetet skall vara villiga att förhandla med varandra om SMS- och  
 EPG-frågor 
  och att åtaga sig att i för- hållande till tillverkare av set top boxar använda de specifikationer 
  
 40 
  
 SOU 1998:17 
  
 som arbetet i organisationen resulterar i. Arbetet skall bedrivas av en styrelse, av en exekutivkommitté och av tillsatta under- kommittér. Tidsplanen syftar till en gemensamt antagen standard under senare delen av 1998. 
 46 !" 
 TV4 AB har intresse av att sända i ett digitalt marknät och önskar disponera en egen multiplex. Företaget önskar bli operatör för en multiplex med två egna programtjänster och två programtjänster från andra programföretag. Företaget har väsentligen samma syn- sätt som Combs vad gäller att programföretag skall vara multiplex- operatörer och skälen för detta. Även TV4 AB anser att de bägge näten kan ha separata multiplexoperatörer, samtidigt som näten har gemensam CA och EPG. 
 Även för TV4 AB är must  
 carry-regleringen 
  en fråga av avgörande intresse, liksom de övriga för programföretagen cen- trala frågor som nämnts ovan. 
 Bolaget anser att det är bra om det kan skapas alternativ till de  
 SMS-företag 
  som i dag finns. Korthantering kommer att bli nöd- vändig, oavsett om kanalerna i marknätet blir betalkanaler eller inte, eftersom kodning kommer att krävas av upphovsrättsliga skäl. Det är önskvärt med så många distributionsmöjligheter och distri- butörer av program som möjligt. Överhuvudtaget måste mono- polisering undvikas. 
 4ELIA !" 
 Telia AB är inte bara landets dominerande telekommunikations- företag utan även den största  
 kabelTV-operatören. 
  Bolaget har 1,3 miljoner anslutna hushåll och mer än 55 procent av kabelTV- marknaden. Telia har intentionen att digitalisera kabel- och tele- fonnäten för att till hushållen kunna överföra ett stort antal varierande tjänster, däribland traditionell television. Avsikten är att till så många hushåll som möjligt kunna erbjuda en bredbands- 
  
 SOU 1998:17 
  
 41 
  
 kapacitet som inte bara ger stora möjligheter till enkelriktad överföring utan även interaktiva tjänster. Att kunna förmedla ett brett  
 TV-utbud 
  genom kabel ses som en viktig del i denna strategi. Teliakoncernens agerande är av avgörande betydelse för utveck- lingen av digital TV i Sverige. 
 De hushåll som är anslutna till Telias  
 kabelTV-utbud 
  har ett basutbud och ett tilläggsutbud av  
 TV-kanaler. 
  För att kunna mot- taga tilläggsutbudet, vilket 10  
  
 - 
 15 
  procent av de anslutna hushållen gör, krävs en dekoder. Dessa hushåll är den primära målgrupp som Telia avser att erbjuda digital TV. 
 Telia har lagt en order på en första generation set top boxar. Standarden är baserad på de överenskommelser som träffats med andra kabeloperatörer i Europa, bl.a. Deutsche Telekom, om en s.k. eurobox. Samarbetet syftar bl.a. till att möjliggöra beställ- ningar av stora volymer och därmed få ned kostnaderna på boxarna. 
 Denna första set top box som Telia har valt ger bara möjlighet att ta emot digitala kabelsändningar och kan inte kompletteras med någon sidoutrustning, som skulle möjliggöra mottagning av digi- tala mark- eller satellitsändningar. Telia har motiverat valet av en sluten box med att man har bråttom med den digitala satsningen av konkurrensskäl och inte har tid att vänta in kompatibla lösningar eller en box som kan klara flera distributionssätt, samt att sådana lösningar skulle ge en väsentlig fördyring för konsumenten, vilket skulle bromsa den digitala utvecklingen. 
 Telia har nyligen gått ut till kunderna med introduktionserbju- dande om digitalTV. Set top boxen köper kunden till ett pris som står i förhållande till den abonnemangstid denne binder sig för. Ju längre tid desto lägre pris för boxen (ett år  
 -  
 1 999 kr, tre år  
 -  
 499 kr). Det programkort som krävs betingar en lägre kostnad, drygt 200 kronor årligen. Därefter kan val ske av olika programpaket eller, för den som så önskar, enskilda program.  
 TV-programtjänst- 
  erna erhålls mot betalning. Enligt vad som sägs i erbjudandet medföljer utan extra kostnad också 25 musikkanaler, några internationella radiokanaler, spel, en shoppingtjänst och Bio 
  
 42 
  
 SOU 1998:17 
  
 Hemma-kanaler 
  samt möjlighet att nå ett urval av hemsidor. Sändningarna har startat i Stockholm och i mitten av år 1998 kommer större delen av de hushåll som är anslutna till Telias kabelnät kunna ta emot  
 digitalTV-sändningar. 
  
 4ERACOM !" 
 Teracom är ett av staten helägt bolag och det dominerande radio- kommunikationsföretaget i landet. Som tidigare nämnts bygger Teracom för närvarande upp de digitala marknäten för TV. 
 Teracom har fram till i dag varit ett renodlat operatörsföretag. Verksamheten har bestått i att förmedla sändningar vars innehåll har bestämts av andra företag (främst Combs och SR). Under senare år har dock de analoga näten kommit att bära speciella tjänster, som Teracom varit huvudman för, som exempelvis positionerings- systemet EPOS. 
 Genom den flexibilitet och möjlighet till tjänsteutveckling som följer i de digitala marknäten blir inte Maldonado renodlade opera- törsroll längre så självklar. Teracom har för utredaren deklarerat sin önskan att något förändra företagets inriktning mot en roll som s.k.  
 service-provider, 
  innefattande inte bara operatörsskap utan även viss egen verksamhet i näten. 
 I skrivelse till utredaren har företaget anmält intresse av, dels att i näten få etablera elektroniska programguider (EPG), dels att få starta utveckling av nya tjänster av multimedia- och  
 IT-karaktär 
  (se bilaga till betänkandet). Teracom har för dessa syften uttryckt en önskan att för egen del och efter eget skön få disponera en viss del av de digitala marknätens kapacitet. 
 Vad gäller EPG:n har Teracom framhållit att bolaget kan för- hålla sig neutralt till de olika företagen och därmed garantera den önskvärda likabehandlingen av de ibland konkurrerande företag som tillhandahåller program och tjänster i näten. 
 För önskan att kunna disponera del av sändningsutrymmet för egen del finns flera skäl. Företaget bedömer det som mycket viktigt att det redan i introduktionsfasen ges möjlighet för andra tjänster än traditionell TV i marknätet, och att företaget från 
  
 SOU 1998:17 
  
 43 
  
 början kan verka som en katalysator i en process mot sådana tjänster. Vidare anser företaget att den riskexponering, som man genom nätinvesteringen utsätts för, motiverar en viss egen kapa- citet för att bidraga till att säkerställa nätens långsiktiga kon- kurrenskraft. Förutom den kunskaps- och kompetensutveckling som skulle följa genom utveckling av tjänster, skulle dessa även kunna ge värdefulla intäkter som kan bidraga till att täcka infra- strukturella kostnader, till godo för andra nyttjare av marknätet. 
 Teracom har förklarat sig villigt att verka som multiplex- operatör i något eller bägge av näten. 
 4ELENOR OCH #ANAL 0LUS 
 Telenor är den norska motsvarigheten till Telia AB, således ett statsägt telekommunikationsbolag. I likhet med Telia AB utvecklar Telenor sin roll från operatör mot producent och tillhandahållare av olika tjänster inom media och IT. 
 Telenor har ett nära samarbete med det franska  
 betal-TV- 
  företaget Canal Plus. Canal Plus gick under hösten 1996 samman med Filmnets moderbolag Nethold och kom på det sättet in på den nordiska marknaden. Det nya storbolaget har sammanlagt 8,5 miljoner abonnenter i Frankrike, Beneluxländerna, Skandinavien, Tyskland, Italien och Spanien och är ett av världens största  
 betalTV-bolag. 
  Efter sammanslagningen bedrevs programverk- samheten till en början under det inarbetade namnet Filmnet men har nu namnändrats till Canal+ . 
 Telenor äger satelliter som sänder ut programtjänster åt det franska företaget. Inom Telenorkoncernen finns också det största norska  
 kabel-TV-företaget. 
  I det  
 norsk-franska 
  samarbetet ingår att etablera en gemensam plattform för digital  
 TV-verksamhet, 
  baserad på egna tekniska lösningar vad gäller set top boxar och egna  
 SMS-funktioner. 
  Inom samarbetet, under namnet Canal Digital, har man nu börjat lanseringen av satellitsänd digitalTV. Sändningar har startat och mottagarutrustning finns att köpa för konsumenterna. Verksamheten är dock ännu i sin linda. 
  
 44 
  
 SOU 1998:17 
  
 2)+!" OCH 3ENDA !" 
 Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB), som har kunskap om landets  
 TV-hushåll 
  genom licensavgifterna har deklarerat ambitionen att fylla en  
 SMS-funktion 
  för digital TV. Ett särskilt bolag med namnet Senda AB har bildats som ett dotterbolag under RIKAB. Syftet är att detta bolag skall paketera olika program och andra tjänster till ett samlat erbjudande för svensk publik. Visionen är att Senda AB skall bli en marknadsledande leverantör av digitala rundradiotjänster och bli den plattform som distribuerar det svenska public  
 service-utbudet 
  i Sverige. Hushållen skall få ett stort utbud av TV och nya digitala tjänster på ett så enkelt sätt som möjligt. 
 Senda AB skall fungera absolut konkurrensneutralt i förhåll- ande till program- och tjänsteleverantörer på plattformen. Bolaget skall fungera som en branschgemensam resurs. Det är en mål- sättning att programföretag som väljer att distribuera sina program via plattformen också går in som ägare i bolaget. Bolaget skall inte ha som mål att generera avkastning åt sina ägare. 
 Senda AB skall i sitt byggande och förvaltande av en svensk distributionsplattform upphandla nätkapacitet, ingå distributions- avtal med programföretag samt paketera program och digitala tjänster. Bolaget kan också fungera som multiplexoperatör. 
 Vad gäller konsumentintresset eftersträvas att valet av utrust- ning är enkelt och att det är lätt att växla mellan olika tjänster. Följande bör uppnås: 
  
 · 
  
 en enda mottagartyp som kan ta emot tjänster via marknät och helst även satellit, 
  
 · 
  
 ett enda system för åtkomstkontroll (CA), 
  
 · 
  
 ett enda kundkort (smart Hill), 
  
 · 
  
 en gemensam kundtjänst/marknadsorganisation, 
  
 · 
  
 ett gemensamt nät av återförsäljare. 
  
 Bolaget bedömer det som ytterst viktigt att de digitala marksändningarna kommer igång under hösten 1998, eftersom försprånget för andra digitala plattformar annars blir för stort. 
  
 SOU 1998:17 
  
 45 
  
 +INNEVIK  
 OCH-ODERN 
  4IMES 'ROUP !"  
 -4' 
  
 I Kinnevikgruppen ingår företag som MTG med ett antal program- företag (ZTV, TV3, TV1000, TV6), Kabelvision (kabel TV- operatör) och Viasat (satellit- och  
 SMS-företag). 
  Kinnevikföre- tagen har hittills inte utåt deklarerat några satsningar på digitalTV, vare sig i kabel eller satellit. 
  
 SOU 1998:17 
  
 47 
  
 3 Teknisk samordning 
  
 3.1 
  
 Utgångspunkter 
  
 Tekniken (multiplexfunktionen) skall samordnas genom fri- villiga överenskommelser och de som erbjuder programtjänster skall vanligtvis bestämma över multiplexfunktionen tillsammans (prop. 1996/97:67 s. 27). 
 Med multiplexfunktionen avses här inte bara att fläta samman signalerna utan även att ha inflytande över fördelning av icke för- delat/för tillfället ledigt/ avstått sändningsutrymme i multiplexen. 
  
 EPG-funktionen 
  behandlas i nedanstående modeller inte som tillståndspliktig verksamhet under radio- och  
 TV-lagen. 
  Till- ståndsgivaren avstår således från den styrningsmöjlighet ett mot- satt synsätt skulle innebära. Det bör dock betonas att det rent teo- retiskt torde vara möjligt att göra bedömningen att en  
 EPG-tjänst 
  är tillståndspliktig, exempelvis om en ansökan om att enbart få bedriva sådan verksamhet inkommer från ett fristående företag. 
 Åtkomstkontroll (CA) ingår i den teknik som skall samordnas. Kryptering och tekniska system ingår i åtkomstkontrollen. Här lämnas öppet om smart  
 card-användning 
  skall föras hit eller till  
 SMS-funktionen. 
  
 SMS-funktioner 
  faller utanför tekniksamordningen. Denna be- höver således inte bekymra tillståndsgivaren men är ändå intres- sant eftersom oenighet eller motsättningar kring denna funktion kan få betydelse för möjligheten att samordna andra delar. 
 Samordning bör om möjligt omfatta bägge de aktuella frekven- serna, såväl vad gäller operatör som teknik och EPG. I vart fall skall inte ett delat operatörsskap få innebära olägenheter för kon- sumenten. 
  
 48 
  
 SOU 1998:17 
  
 Resonemangen utgår från att rätten att disponera sändningsut- rymmet i näten är en nyckelfråga för multiplexoperatörsskapet och detta operatörsskap är den viktigaste samordningsfrågan. Model- lerna är beskrivna med denna utgångspunkt. 
 Frågan om standard för mottagarutrustning, s.k. set top boxar, lämnas här åt sidan. Jag har utgått från att samordningen av stan- dard för marknätet är så avgörande att den enkelt kommer att lösas, särskilt som det inte för närvarande tycks finnas några mot- sättningar mellan intressenterna i denna fråga. Däremot kvarstår de brister vad gäller nationell samordning mellan olika distribu- tionsformer som jag tidigare påtalat och funnit otillfredsställande, bl.a. ur konsumentsynpunkt. 
  
 3.2 
  
 Modeller 
  
 A. Nätoperatören blir även multiplexoperatör 
 Den tekniska operationen av en multiplex torde i praktiken alltid komma att utföras av nätoperatören, antingen som huvudman eller efter uppdrag. Det är principiellt intressant att redovisa en modell med nätoperatören som huvudman för multiplexfunktionen (jfr konvergensproblematiken i avsnitt 2.7). 
 Två alternativa utvecklingar som kan leda till att nätoperatören blir multiplexoperatör kan beskrivas. 
 Det ena fallet är att en allmänt svag styrning av sändnings- utrymmets nyttjande leder till att nätoperatören naturligt får denna roll. Sålunda garanteras inte programföretagen i tillståndsvillkoren ett angivet sändningsutrymme att disponera efter eget skön utan ges bara rättighet att sända viss programtjänst. Den önskade kapa- citeten får då upphandlas från nätoperatören som inte har några tillståndsvillkor eller med staten ingångna avtal som begränsar in- flytandet över det egna nätet. Nätoperatören kan i denna situation använda allt sändningsutrymme som inte upplåtits eller för till- fället använts (beroende på vilka avtal som ingåtts) till egna sidotjänster eller att upplåta till programföretag som tillfälligt behöver extra kapacitet  
 -  
 m.a.o. vara multiplexoperatör. 
  
 SOU 1998:17 
  
 49 
  
 Det andra fallet är att tillståndsgivaren medvetet gör nätopera- tören till multiplexoperatör genom att allt sändningsutrymme vis- serligen fördelas till programföretagen och att dessa garanteras en lägsta angiven nivå  
 -  
 men att enligt tillståndsvillkoren allt ut- rymme som inte nyttjas för programsändningar tillfaller nätopera- tören. 
 Roller  
 -  
 intressenter 
 Nätoperatören blir således multiplexoperatör och kan, eftersom man disponerar kapacitet, även ta rollen som  
 EPG-operatör. 
  Stat- ligt ägda Teracom kan förväntas bli dominerande nätoperatör och får i denna modell en stark ställning och sannolikt också visst in- flytande över åtkomstkontrollsystem. 
 Möjligt är att operatören även kan verka för en viss  
 SMS-lös- 
  ning. Operatören kan därvid ha anledning att verka för en konkur- rensneutral lösning av denna funktion, exempelvis den som Senda AB ställer i utsikt. Ytterst bestämmer dock programföretagen kring åtkomstkontroll och  
 SMS-funktioner, 
  varför man kan förutse att även andra och samtidigt anlitade  
 SMS-företag 
  kan komma ifråga, såsom Viasat eller Canal Digital. 
 Skiss (endast i tryckt betänkande) 
 B. Ett särskilt multiplexoperatörsföretag 
 Ett av programföretagen gemensamt ägt multiplexoperatörsbolag är ett sätt att uppfylla den förväntan om samarbete kring multi- plexfunktionen som finns i propositionen. En annan variant är att programföretagen gemensamt bestämmer att anlita och träffar avtal med visst existerande företag om sysslan. 
 Ett sätt att medvetet ge programföretagen kontroll över multi- plexoperatörsskapet är att tillståndsgivaren delar ut allt utrymme i multiplexen till programföretagen. På så sätt styrs multiplexope- 
  
 50 
  
 SOU 1998:17 
  
 ratörsskapet till programföretagen. Programföretagen ges även dispositionsrätt över kapaciteten och får upplåta sitt sändnings- utrymme. Upplåtelserätten och den nödvändiga samordningen kan sedan överföras till ett av programföretagen bildat och styrt multi- plexoperatörsföretag. Detta företag sköter sedan fördelningen mellan programföretagen och andra (eller egna) sidotjänster. Ut- rymmet för EPG:n kan tas av det gemensamma sändnings- utrymmet. 
 Roller  
 -  
 intressenter 
 Om nätoperatören vill utveckla/bedriva sidotjänster måste detta i denna modell ske som underleverantör till något av programföre- tagen eller till multiplexoperatören. Programföretagen som har att utse multiplexoperatör kan i och för sig välja att låta nätoperatören utföra sysslan på entreprenad. Möjligen blir Teracom endast nätoperatör om denna modell blir verklighet. Ett eget bolag eller Senda AB kan istället bli multiplexoperatör, förmodligen också EPG- och åtkomstkontrollansvarig. SMS- funktionen kan läggas på Senda AB, men liksom i den tidigare modellen kan förväntas att även andra  
 SMS-lösningar 
  prövas och att  
 SMS-bolagen 
  kan bli flera. 
 Skiss (endast i tryckt betänkande) 
 C. Olika multiplexoperatörer 
 En utgångspunkt är att samordningen bör omfatta bägge multi- plexerna. Det kan dock inte uteslutas att intressenterna hellre ser att varje multiplex har en egen operatör. Flera programföretag har förklarat sig intresserade av att vara multiplexoperatörer. Med en tillståndsgivning som, liksom i modell B, ger programföretagen ett grepp om multiplexoperatörsrollen, är en utveckling mot separata operatörer inte osannolik. En ytterligare grogrund för en sepa- ration skulle vara om ett programföretag ensamt fick en hel multi- plex. Att ett programföretag får hälften eller mer av sändnings- 
  
 SOU 1998:17 
  
 51 
  
 utrymmet i en multiplex synes för övrigt vara tillräckligt för att väcka denna önskan. 
 Teknisk samordning är en förutsättning för att tillstånd över- huvudtaget skall kunna meddelas. Tillståndsmyndigheten har att göra en bedömning hur långt detta krav skall sträcka sig. De sam- ordningslösningar som presenteras får granskas ur olika aspekter, varvid inte minst konsumentens är viktig. Om ett delat operatörs- skap skall kunna accepteras torde det kräva en hög grad av sam- ordning av bl.a. EPG och CA mellan de olika operatörerna. 
 Roller  
 -  
 intressenter 
 Det bör betonas att vad som anges enbart är exempel för att åskåd- liggöra ett tänkt scenario med skilda operatörer. I exemplet ges SVT AB en egen multiplex för sina programtjänster. SVT kan då välja att operera såväl program som sidotjänster i helt egen regi. Nätoperatören Teracom reduceras till leverantör av överförings- kapacitet eller uppdragstagare vad gäller utförande av sidotjänster. 
 Samtidigt får TV4 AB hälften av utrymmet i den andra multi- plexen för två egna programtjänster. Två andra programföretag som ges tillstånd träffar överenskommelse med TV4, på så vis att TV4 blir multiplexoperatör eller att ett gemensamt bolag bildas. I en gemensam bolagsbildning kan naturligtvis även nätoperatören inlemmas, även om detta synes mindre troligt, eftersom program- företagen ofta uttrycker uppfattningen att nätoperatören bör avskä- ras från multiplexoperatörsrollen. 
 Frågan om samordning av EPG och CA blir viktig. En långt- gående samordning mellan de skilda multiplexoperatörerna är nödvändig.  
 EPG-samordningen 
  skulle eventuellt kunna lösas med en gemensam enklare form av navigator (ESG) som leder vidare till mer omfattande EPG:er inom respektive multiplex. Beträffande CA:n krävs en långt gående samordning. 
 Vad gäller  
 SMS-funktionernas 
  förverkligande skiljer sig denna modell inte mycket från de tidigare beskrivna. Samordning till ett  
 SMS-företag 
  kan ske men det är också möjligt att flera  
 SMS-före- 
  tag blir verksamma. 
  
 52 
  
 SOU 1998:17 
  
 Skiss (endast i tryckt betänkande) 
  
 SOU 1998:17 
  
 53 
  
 D. Andra utvecklingslinjer 
 En intressant fråga är hur tillståndsgivaren skall ställa sig till krav på skilda nätoperatörer. På riksplanet är det i dag förmodligen inte realistiskt att någon annan nätoperatör än Teracom framträder. Däremot kan man inte bortse från möjligheten att regionala pro- gramföretag önskar en lokal sändaroperatör. Det borde i princip vara möjligt men hur det i praktiken påverkar den tekniska sam- ordningen är i dagsläget oklart. Den närmare analysen kommer att åvila Radio- och  
 TV-verket. 
  
 3.3 
  
 Bedömning 
  
 Allmänt om möjligheterna till samordning 
 De flesta intressenterna torde vara medvetna om kravet på sam- ordning genom frivilliga överenskommelser. Vad gäller multiplex- operatörsskapet finns emellertid en förväntan om något slags klar- görande eller ledning från tillståndsgivaren. Detta är symptoma- tiskt eftersom det avslöjar den vikt intressenterna lägger vid denna fråga. Tre viktiga faktorer som är styrande för en samordning är: 
  
 · 
  
 vem som skall utöva multiplexoperatörsskapet och vad det skall innehålla, 
  
 · 
  
 befintligheten av intressenter som faktiskt har ambition och kapacitet för olika roller, 
  
 · 
  
 sammansättningen av den förmodade tillståndshavarkretsen och tillståndshavarnas vilja/ovilja till olika samordningslösningar. 
  
 Betydelsen av multiplexoperatörsskapet har behandlats tidi- gare. Intressenter med kapacitet för olika roller har redovisats. Vad gäller den tredje delen måste man räkna med att tillståndsgiv- ningen efter ansökningsförfarandet blir ett samspel mellan de in- blandade myndigheterna och de programföretag som är aktuella för tillstånd. Det finns nämligen något av ett cirkelresonemang i tillståndsgivningen. För att få tillstånd måste programföretagen ha 
  
 54 
  
 SOU 1998:17 
  
 löst den tekniska samordningen med andra programföretag. Men vilka de andra tillståndshavarna blir, som man skall komma överens med, vet man inte definitivt förrän regeringen har medde- lat tillstånd, vilket alltså inte skall ske förrän samordningen är klar. Detta förhållande har också gjort det svårt att i utredningen pre- sentera några konkreta förslag. Själva tillståndsförfarandet kan därför komma att bli ett slags process där olika samordningslös- ningar diskuteras fram, troligen under ledning av Radio- och TV- verket. 
 Viljan till olika lösningar är i dagsläget svår att bedöma, efter- som den beror på många faktorer som också kan komma att ändras med tiden. Av primär betydelse blir tillståndshavarkretsens sam- mansättning. Om de enda nationella programföretagen i näten blir SVT AB och TV4 AB, blir förutsättningarna för samordnings- lösningar andra än om även t.ex. MTG och/eller SBS förväntas få tillstånd. Allmänt kan sägas att  
 digitalTV-landskapets 
  förändringar under tillståndsprocessen också kommer att vara av betydelse för samordning och därmed tillståndsgivning. Detsamma gäller också t.ex. ägarförändringar i medievärlden. 
 Två principiellt skilda förhållningsätt för de myndigheter som skall förbereda regeringens tillståndsbeslut är tänkbara. Antingen tas ett grundförslag om fördelning fram utan att vikt fästs vid sam- ordningen, och därefter låter man undersöka och verka för sam- ordningslösningar mellan de valda sökandena, eller så väger man in samordningen redan från början och låter detta vara ett av flera kriterier som ligger till grund för förslaget. Skillnaden i tillväga- gångssätt visar på ytterligare en viktig faktor för den tekniska samordningen, nämligen vilken grad av styrning tillståndsmyndig- heterna kommer att utöva. 
 De tillståndsgivande myndigheternas roll 
 Redan i ansökningarna till Radio- och  
 TV-verket 
  skall sökandena redovisa sin syn på nät- och multiplexoperatörsskap samt andra tekniska samordningsfrågor. Efter ansökningstidens utgång vidtar handläggningen av ansökningarna under medverkan av den parla- 
  
 SOU 1998:17 
  
 55 
  
 mentariska kommittén. Här kan frågor om teknisk samordning för- anleda kompletteringar och överläggningar. Eftersom ett krav för tillståndsgivning är att samordning skall vara uppnådd torde verket knappast kunna överlämna ett förslag till regeringen innan for- merna för samordning utvecklats. Vilken grad av fullständighet lösningarna skall ha fått blir en bedömningsfråga, varvid t.ex. tidsaspekter och sannolikheten att fördelningsförslaget kan komma att godtas utan förändringar av regeringen kan vara av betydelse. 
 Myndigheternas yttersta medel att framtvinga en frivillig överenskommelse är att annars låta bli att bevilja några tillstånd överhuvudtaget. Detta skulle dock vara ett oacceptabelt resultat om det finns intresserade sökande med godtagbara förslag till lös- ningar, som hindras av andra sökande. Även om det inte förefaller sannolikt, kan man inte utesluta risken att någon intressent med flit försöker försinka tillståndsprocessen. Ett ytterligare medel för myndigheterna är då att inte föreslå en viss sökande för tillstånd, om denne intar en hållning som är oförenlig med en totalt sett lämplig lösning. För att komma till denna typ av ställningstagande måste sannolikt myndigheterna, och då främst Radio- och  
 TV-ver- 
  ket, spela en relativt aktiv roll i samordningsprocessen. Troligtvis bör verket vara förberedd på att bedriva en slags förliknings- och medlingsverksamhet rörande den tekniska samordningen. Verket kan således förväntas behöva agera i en kreativ roll för att rege- ringens beslutsprocess inte skall behöva tyngas av tekniska frågor. 
 Andra styrningsmöjligheter 
 För det fall att tillståndsgivningen skulle vara svår att slutföra genom den föreslagna processen kan det finnas skäl att något kommentera andra styrningsmöjligheter, såsom lagstiftning eller utövande av ägarskap. 
 Lagstiftningen är på just detta området problematisk, av fram- för allt två skäl. Dels är en reglering, oavsett om den sker genom lag eller förordning, ett något långsamt och klumpigt instrument i förhållande till den mycket snabba teknikutvecklingen och den påtagliga osäkerhet om framtida användningar som råder. Dels är 
  
 56 
  
 SOU 1998:17 
  
 den lagstiftningsstruktur som finns inom området på väg att vittra sönder som en följd av teknikutvecklingen, varför den tjänar illa som underlag för nya regleringar (konvergensproblemen invente- ras som tidigare nämnts av en särskild utredare, Ku 1997:05). 
 Däremot förefaller ägarstyrning att på ett sätt kunna vara ett effektivare medel, eftersom sådan kan utövas snabbt och staten äger såväl de två ledande distributionsföretagen Telia AB och Teracom som programföretaget SVT AB, samt även indirekt RIKAB. En annan sak är att det kan finnas principiella och andra skäl för att man från statens sida avstår från att styra genom att utöva ett aktivt ägarskap. 
 Bedömning 
 De samordningsmodeller som presenterats bygger på två princi- piellt skilda synsätt. Enligt det ena blir nätoperatören också multi- plexoperatör, enligt det andra får programföretagen en bestäm- manderätt över multiplexoperatörsskapet. Det finns skäl för och emot bägge ordningarna. 
 Ett vägande skäl för att ge programföretagen denna starka ställ- ning är att man på detta sätt eliminerar eller åtminstone förminskar det faktiska monopol som Teracom i dag har. Vidare kan en stark ställning för programföretagen bidraga till att innehåll blir den av- görande konkurrensfaktorn istället för kontroll över distributions- teknik. Emellertid finns även nackdelar med att ge programföretag multiplexoperatörsskapet, såsom att programföretagens roller blir oklara och att konvergensproblematiken förvärras. 
 Enligt min mening bör en ordning eftersträvas som placerar multiplexoperatörsskapet hos nätoperatören och ändå erbjuder de programföretag som ges tillstånd möjlighet att utveckla tjänster som har ett naturligt samband med programverksamheten. Inom disponerat sändningsutrymme skall programföretagen fritt få pröva och utveckla sådana tjänster som kan falla inom det område under radio- och  
 TV-lagen 
  som tillståndet gäller. Däremot skall andra tjänster i marknätet, tillståndspliktiga eller ej enligt annan 
  
 SOU 1998:17 
  
 57 
  
 lagstiftning, kunna utövas av annan, såsom nät/multiplexoperatör eller fristående företag. 
 Skälen för mitt ställningstagande är framför allt följande: 
 a. Renodling av olika intressenters roller 
 Allmänt synes det naturligare att det företag som handhar sändarna också har multiplexoperatörsskapet, som till viss del är en teknisk uppgift. Vidare renodlas rollerna i verksamheten genom att ett radiokommunikationsföretag får ansvara för multiplexering och sidotjänster som inte är förbundna med programverksamheten, och programföretagen får ägna sig åt programverksamhet. En sådan renodling har flera goda sidor, dels undviks risken att program- företagen på omvägar utvecklas till intressenter i data- och tele- kommunikationssektorn, dels undviks i görligaste mån de legala problem som konvergens inom området tenderar att skapa. I den föreslagna ordningen inordnas de olika aktörerna tydligare under separata lagstiftningskomplex, nät/multiplexoperatör (Teracom m.fl.) under tele- och radiokommunikationslagstiftningen och de tillståndshavande programföretagen under radio- och  
 TV-lagstift- 
  ningen och YGL. Det är ett särskilt värde att försöka behålla dessa rågångar till dess konvergensproblematiken har fått granskas av den tidigare nämnda utredningen. Med programföretagen som aktörer inom såväl radio och TV som data- och telekommunika- tion följer annars en del osäkerhet om tillämpliga lagar och tillståndsgivande myndighet. 
 Som en ytterligare fördel kan noteras mindre komplicerade parts- och avtalsförhållanden för  
 digitalTV-verksamheten, 
  vilket kan gynna den tekniska samordning som krävs för tillstånds- givning. 
 I sammanhanget kan vara värt att något kommentera modellen med olika multiplexoperatörer (modell C ovan). En sådan ordning kan vara ett sätt att inledningsvis lösa motsättningar mellan olika intressenter. Det är emellertid uppenbart att komplexiteten blir större genom att fler partsförhållanden skall regleras genom avtal. Särskilda frågor uppkommer också, exempelvis rörande vilket 
  
 58 
  
 SOU 1998:17 
  
 programföretag som skall ligga i vilken multiplex och efter vilka principer detta skall lösas om ingen frivillig uppgörelse kan nås. Om de olika multiplexoperatörerna är olika programföretag gäller vidare de allmänna invändningar som här utvecklas mot att ge programföretagen en sådan roll. Avgörande för om delade multi- plexoperatörsskap kan godtas torde ändå konsumenthänsynen vara. En sådan lösning får inte gå ut över konsumenterna. 
 b. Fördelning av naturresursen 
 En ordning som ger programföretagen frihet att disponera och överlåta sändningsutrymme för allehanda verksamhet i egenskap av tillståndshavare för radio och TV, är enligt min mening inte förenlig med synen på frekvenser som en ändlig naturresurs av stort värde, som staten har ansvar för att reglera. Det utrymme som inte används för rundradio borde därför upplåtas i andra former, exempelvis enligt telelagen eller genom anbudsförfarande. 
 En sådan ordning kan vara betänklig även av ett annat skäl. Det är en angelägenhet för staten att fördela rättigheten att använda radiofrekvenser. Uppgiften handhas av Post- och telestyrelsen genom tillståndsgivning enligt lagen om radiokommunikation. Det skulle kunna hävdas att samma synsätt bör råda även vad gäller möjligheten att inom en radiofrekvens fördela utrymme för skilda användningar. Att ge enskilda tillståndshavare frihet att till annan fördela utrymme i en frekvens kan ur detta perspektiv vara disku- tabelt (förvaltningsuppgifter kan visserligen delegeras till vissa icke statliga organ enligt 11 kap. 6 § 3 st regeringsformen, men knappast på sätt som här är aktuellt). 
 c. Aktiebolaget Teracom 
 Företaget äger de nät som byggs. Som sta tligt bolag bedrivs verk- samheten enligt bolagsrättsliga och affärsmässiga grundprinciper, innefattande bl.a. att generera vinst. Det finns inga avtal mellan staten och Teracom rörande att bolaget skall garantera sänd- 
  
 SOU 1998:17 
  
 59 
  
 ningskapacitet för de programföretag som erhåller tillstånd, eller om priset för en sådan tjänst. I avsaknad av sådana avtal kan inte förväntas att Teracom, med samtidigt beaktande av sin ställning som aktiebolag, opåkallat skulle avstå från en roll som multiplex- operatör och överlämna dispositionsrätten över den sändnings- kapacitet och det sändningsutrymme som näten genererar till pro- gramföretagen. 
 Genomförande 
 I tidigare avsnitt (2.7 och 3.2) har redogjorts för hur tillståndsgiva- ren genom tillståndsvillkorens utformning kan styra rätten att dis- ponera sändningsutrymmet och indirekt även placera multiplex- operatörsskapet. Enligt min uppfattning står två huvudsakliga vari- anter till buds för att göra nätoperatören till multiplexoperatör. 
 Den ena varianten är att tilldela programföretagen ett visst angivet utrymme för radio- och  
 TV-verksamhet, 
  men inte tillåta att pro- gramföretaget upplåter utrymmet till annan eller till annan användning. Överblivet eller icke använt utrymme kan disponeras av nät/multiplexoperatören (vars eventuella användning av detta för annat än radio- och  
 TV-verksamhet 
  kan falla under annan lag- stiftning). Den andra varianten är att tillstånd enbart lämnas för viss angiven programverksamhet, med därtill förknippade tjänster, utan att något exakt tekniskt utrymme garanteras  
 -  
 kapaciteten får därefter upphandlas hos operatör och utrymmet specificeras i Post- och telestyrelsens tillstånd. Ett avgörande skäl för den första va- rianten skulle kunna vara att detta ger programföretagen en bättre garanti och större frihet för den egna verksamheten. Ett avgörande skäl för den andra varianten skulle kunna vara att denna mer strikt följer den rådande regleringen på området  
 -  
 där avsättande av fre- kvenser och tillstånd att ta dessa i anspråk genom användande av sändare ankommer på Post- och telestyrelsen och inte på de myn- digheter som meddelar rättigheten att bedriva radio- och  
 TV-verk- 
  samhet. Vad gäller de sistnämnda kan dock noteras att, vid den tillståndsgivningsprocedur som inletts för digital ljudradio (DAB), har frågan om sändningsutrymmets exakta fördelning hanterats 
  
 60 
  
 SOU 1998:17 
  
 som en del av programrättigheten, ingående i programtillståndet. Även vid tillståndsgivning för lokalradio har vissa tekniska delar, som frekvensangivelser, angivits av Radio- och  
 TV-verket, 
  om än efter förberedande samarbete med Post- och telestyrelsen. 
 Det framlagda förslaget har efter vad jag kan bedöma inga regional- eller jämställdhetspolitiska konsekvenser och inte heller några konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. 
 Förslaget innebär inget offentligt åtagande. 
  
 SOU 1998.17 
  
 61 
  
 Förkortningar 
  
 CA 
  
 Conditional Access  
 -  
 kontroll av 
  
 tittarnas möjlighet att se program 
  
 EPG 
  
 Elektronisk programguide 
  
 ESG 
  
 Event Service Guide  
 -  
 enklare 
  
 form av EPG 
  
 SMS 
  
 Subscriber Management System  
 - 
  
 System för erläggande av 
  
 betalTV-avgifter 
  
 SVT AB 
  
 Sveriges Television AB 
  
 SOU 
  
 Statens Offentliga Utredningar 
  
 RIKAB 
  
 Radiotjänst i Kiruna AB 
  
 EU 
  
 Europeiska Unionen 
  
 API 
  
 Programvaruapplikation 
  
 SFS 
  
 Svensk Författningssamling 
  
 SOU 1998:17 
  
 63 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 
  
 Dir. 
  
 Digitala  
 TV-sändningar 
  
 1997:19 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 16 januari 1997. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särs kild utredare tillkallas med uppgift att förbered a sändnin gar av digital marksänd TV. 
 Utredaren skall lä gga fram försla g om vilka sändnin gsorter som inledningsvis skall väl jas för di gitala sändnin gar. I uppgiften ingår att tillsammans med berörda myndigheter undersö ka de tekniska och frekvensmässi ga mö jligheterna för sändnin gsverksamheten, liksom vilket intresse som finns hos  
 TV-företa 
  g och andra intres- senter. 
 Den särs kilde utredaren skall också i sa mråd med program- företa g och andra intressenter utarbeta former för sa marbete kring t.ex. multiplexering, sändare, åt komstkontroll och elektronisk pro- gramguide, eventuellt i form av en modellöverenskommelse. 
 Slutligen skall den särs kilde utredaren bedö ma om Sveriges Television bör få mö jlighet att finansiera vissa sändnin gar med särskilda avgifter och vilka villkor som i så fall bör gälla. 
 64 SOU 1998:17 
 Digitalt utsänd TV 
 Digital utsändnin g av  
 TV-program 
  skiljer sig frå n analoga sänd- ningar på så sätt att den pro grambärande infor mationen sänd s ut som en strö m av separata avläsnin gar, ettor och nollor, i stället för so m en kontinuerligt varierande signal. Digitaltekniken mö jlig- gör s. k. signalkomprimering, som medför att ö verförin gskapacite- ten kan ö kas kraftigt. På så sätt kommer ett större antal pro gram att samtidigt kunna sändas ut inom ett givet frekvensutrymme. 
  
 TV-program 
  kan sändas di gitalt från marksändare , via satellit, genom kabel och ö ver telenät. Den so m skall ta emot ett digitalt sän t  
 TV-program 
  måste ha en a vkodare som tolkar den digitala signalen och omvandlar den till en analog signal som  
 TV-mottaga- 
  ren kan åter ge. Avkodaren kan också innehålla fun ktioner fö r åt- komstkontroll och debitering av  
 betal-TV-avgifter 
  samt ge mö jlig- het till retursignalering, vilket medger viss interaktivitet. 
 Om ett digitalt sändnin gssystem innehålle r ett mycket stort an- tal programkanaler kan det vara ända målsenli gt att fören kla pro- gramvalet för publi Foster genom särs kilda sö kprogram, s.k. elektro- niska programguider. 
 Propositionen om digitala  
 TV-sändningar 
  
 Utredningen om tekniska förutsättnin gar Torres kade sändnin gar av radio och television till allmänhete n ö verlä mnade i februari 1996 betän kandet Från massmedia till multimedia – att digitalisera svensk television (SOU 1996:25). Där föreslår utrednin gen att di- gitala  
 TV-sändnin 
  gar från marksändare inleds i Sverige med målet att nuvarande analoga marksändnin gar skall kunna lä ggas ner inom tio år efter de di gitala marksändnin garnas start. Betän kandet har remissbehandlats. 
 I propositionen Digitala  
 TV-sändnin 
  gar (prop. 1996/97:67) har regeringen lagt fram sina förslag med anledning av betänkandet. 
  
 SOU 1998:17 
  
 65 
  
 Regeringen föreslår att di gitala sändnin gar av Stevens TV 
  
 införs i flera ste g, med 
  
 mö jlighet för staten 
  
 att successi vt ta 
  
 ställnin g till om och på vilket sätt 
  
 verksamheten skall fortsätta. En 
  
 grundlä ggande förutsättnin g för 
  
 en e ventuell 
  
 utbyggnad 
  
 ä r att 
  
 sändnin garna bedö ms 
  
 ha 
  
 ekonomisk bär kraft. 
  
 I 
  
 en första 
  
 etapp 
  
 inleds sändnin gar 
  
 på 
  
 ett 
  
 be gränsat 
  
 anta l orter 
  
 i 
  
 Sverige. Förut- 
  
 sättnin garna skall 
  
 redan 
  
 från bör 
  
 jan vara sådana att krav på 
  
 yttrandefrihet, tillgänglighet och mångfald tillgodoses. 
 Enligt försla gen i propositionen skall sändnin garna genomföras under förutsättnin gar som gynnar fri konkurrens mellan olika pro- gramleverantöre r och med mö jlighet för publi Foster att väl ja bland olika tjänster . Bland annat bör de a vkodare som används vara så- dana att varje person i publiken har mö jlighet att ta del av alla pro- gram som sänds ut, givetvis på de villkor som programföreta get ställer upp för till gån g till programmen. Om systemet innehåller elektroniska programguider bör de oli ka programföreta gens utbud presenteras på likvärdigt sätt. 
 Enligt propositionen måste det vara mö jligt att uppnå ö verens- kommelser om sådana for mer för sa mverkan att varje medver- kande företa g kan behålla den nöd vändi ga kontrollen ö ver sitt material, samtidigt som tillgän gligheten för publi Foster till det sam- lade programutbudet förblir hö g. Det är viktigt att sådana sa mver- kansformer kommer till stånd redan i sändnin gsverksamhetens inledningsskede och att de har en sådan utfor mning att ä ven före- tag som kommer in senare kan delta i samarbetet på li kvärdi ga villkor. 
 Sändnin garna bör starta så snart so m mö jligt, helst hösten 1997. 
 Inledningsvis skall sändnin gar ä ga rum på åt minstone ett par, tre olika orter. Sändnin gsorterna skall väl jas så att de kompletterar varandra, t.ex. när det gäller dimensionen  
 storstad–glesbygd. 
  
 Minst två sändnin gsfrekvenser bör enli gt propositionen kunna disponeras på varje ort. Kärnan i sändnin gsverksamheten skall vara digitala marksändnin gar av TV, men ä ven andra tjänste r än 
 66 SOU 1998:17 
 traditionella  
 TV-program, 
  t.ex. utbildningstjänste r och teletjänster av olika slag, skall kunna förekomma. 
 Vid sidan av trådlösa marksändnin gar bör det eftersträ vas att också andra distributionsmetoder prö vas, anser regeringen i propo- sitionen. Vid urval av programföreta g skall det beaktas att pro- gramutbudet som helhet skall tilltala olika intressen och smakrikt- ningar. Lokala och regionala program bör ges företräde , liksom program som är föran krade i den svenska kulturkretsen. Det skall eftersträ vas att flera av varandra oberoende programföreta g deltar.  
 TV-företa 
  g som i dag bedriver marksändnin gar skall beredas till- fäll e att medverka i de digitala sändnin garna. Sändnin gsverksam- heten skall i sin helhet bekostas av de medverkande företagen. 
 För sändnin garna gäller la gstiftningen för radio, tele vision och televerksamhet. För TV  
 -sändnin 
  gar gäller radio - och  
 TV-lagen 
  (1996:844). Tillstånd att bedri va  
 TV-sändnin 
  gar enligt radio- och  
 TV-lagen 
  skall lä mnas av regeringen, som då har mö jlighet att ställa oli ka i lagen angivna villkor som komplement till de inne- hållsre gler som framgår dire kt av lagen. Regeringen bedö mer att tillståndstide n bö r vara hö gst fyra år. Grans kningsnä mnden för radio och TV ö vervakar genom efterhandsgranskning att regler och villkor om sändnin garnas innehåll efterle vs. Ä ven Justitie- kanslern bedriver viss efterhandsgranskning enligt radio- och TV- lagen. Om en tjänst ut gör tele verksamhet som krä ver tillstån d en- ligt telelagen (1993:597) lä mnas det av Post- och telestyrelsen. Det ä r också Post- och telestyrelsen som meddelar de tillstånd som enligt lagen (1993:599) om radiokommunikation krä vs fö r att an- vända de radiosändare so m behö vs fö r sändnin garna. En förutsätt- ning Walters att sådan t tillstånd s kall kunna lä mnas är att re geringen har meddelat tillstånd enligt radio- och  
 TV-lagen. 
  
 En särs kild utredare skall, under förutsättnin g av riksdagens beslut med anledning av propositionen, förbereda den sändnin gs- verksamhet som regeringen har föresla git i propositionen. Rege- ringen avser att senare utse en kommitté med parlamentariskt inslag som skall föl ja verksamheten och medverka vid utvärde- ringen. 
  
 SOU 1998:17 
  
 67 
  
 Sveriges Televisions möjlighet att sända  
 betal-TV 
  
 Sveriges Television AB har hos regeringen begärt tillstånd att få prö va  
 betal-TV 
  som kompletterande finansieringsform till  
 TV-av- 
  giften. Sveriges Television bedö mer att det i en situation av ö kande konkurrens är nöd vändi gt att på oli ka sätt ö ka expone- ringen av det programutbud som produceras inom public service- televisionen. Sveriges Television pekar också på att flera a v de europeiska public  
 service-företa 
  gen i dag använde r nå gon form av  
 betal-TV 
  som kompletterande finansieringsform. I propositionen om digitala  
 TV-sändnin 
  gar anger regeringen att frå gan behö ver studeras ytterligare innan ett beslut kan fattas. 
 I propositionen anges att man enligt regeringens mening kan anför a skä l båd e för och e mot att låta ett public ser  
 vice-företag 
  som finansieras med  
 TV-avgiftsmedel 
  ta ut särs kilda avgifter av brukarna för vissa tjänster. De so m är intresserade och villiga att betala en extra avgift kan på så sätt f å tillgån g till ett änn u rikare programutbud. Det är oc kså en fördel at t  
 betal-TV-publiken 
  inte bara har tillgån g till program från kommersiella programföreta g. För S veriges Television kan det också ge nya erfarenheter och ut- vecklingsmö jligheter. Att sända pro gram i en ny kanal innebär emellertid ä ven ö kade kostnader i form av ersättnin g fö r upphovs- rätti gheter och sändnin gskostnader m.m.. Om Sveriges Television gö r sig beroende av nya finansieringskällor kan det finnas en risk fö r att programpolitiken på verkas på ett ne gativt sätt och att de mest attraktiva programmen först blir till gän gliga i  
 betal-TV-sänd- 
  ningarna. En oreglerad utveckling skulle kunna hota systemet med  
 TV-avgifter. 
  
 I propositionen anges att regeringen avser att uppdra åt de n sär- skilde utredaren att lä gga fram försla g om huruvida Sveriges Tele- vision bö r få mö jlighet att finansiera vissa sändnin gar med sär- skilda avgifter och vilka villkor som i så fall bör gälla. 
 68 SOU 1998:17 
 Den särskilde utredarens uppgifter 
 Den särs kilde utredaren skall förbereda sändnin gar av digital marksänd TV. Där vid skall utredaren arbeta i kontakt med myn- digheter och tän kbara intressenter samt med kommittéer som kan vara berörda, t.ex.  
 IT-kommissionen 
  (K1995:01), Singh fö r mån g- fald inom massmedierna (Ku 1995:01) och Distansutbildnings- kommittén (U 1995:07). 
 Utredaren skall lä gga fram försla g om vilka sändnin gsorter som inledningsvis skall väl jas för di gitala sändnin gar. I uppgiften ingår att, tillsammans med vederbörande myndigheter, undersö ka de tekniska och frekvensmässi ga mö jligheterna, liksom vilket intresse som finns hos  
 TV-företa 
  g och andra intressenter. Sändnin gsorter- na skall väl jas så att de kompletterar varandra nä r det gälle r t.ex. dimensionen storstad – glesbygd. För at t ett tillräc kligt antal pro- gramföreta g skall kunna beredas plats bör minst två sändnin gsfre- kvenser kunna disponeras på varje plats. Antalet orter och valet av orter skall bestä mmas med häns yn till vad som kommer fram vid utredarens kontakter med tänkbara intressenter. 
 Den särs kilde utredaren skall också, i sa mrå d med program- företa g och andra intressenter, utarbeta former för sa marbete kring t.ex. multiplexering, sändare, åt komstkontroll och elektronisk pro- gramguide, eventuellt i form av en modellöverenskommelse. 
 Den särs kilde utredaren skall avvakta riksdagens beslut med anledning av propositionen innan försla g i här an givna frå gor lä ggs fram till regeringen Om riksdagsbeslutet skulle ge anledning till det, kommer regeringen att meddela tillä ggsdirektiv till utreda- ren. 
 Den särs kilde utredaren skall också bedö ma om Sveriges Televi- sion bör få mö jlighet att finansiera vissa sändnin gar med särs kilda avgifter och vilka villkor som i så fall bör gälla. Dett a uppdrag skall redovisas senast den 15 april 1997. 
  
 SOU 1998:17 
  
 69 
  
 Utredarens arbete bö r inriktas på att sändnin garna skall kunna sätta i gån g så snart so m mö jligt, helst hösten 1997. Under all a för- hållanden s kall utredarens arbete vara avslutat vid utgån gen av år 1997. 
 För utredaren gäller re geringens direktiv att redovisa de regio- nalpolitiska konsekvenserna av framlagda försla g (dir. 1992:50), att prö va offentliga åta ganden (dir. 1994:23), att redovisa jä m- ställdhetspolitis ka konsekvenser (dir. 1994:124), att redovisa kon- sekvenser fö r brottsligheten och det brottsfö rebyggande arbetet (dir. 1996:49). 
 (Kulturdepartementet)