1  
  
 Bilageförteckning B  
  
 Vägverkets rapport till Klimat- och sårbarhets utredningen  
  
  gruppen transporter  
  
 Vägverket ................................................................ Bilaga B 1  
  
 Klimat- och sårbarhetsutredningen  Påverkan på  
  
 järnvägssystemet  
  
 Banverket................................................................ Bilaga B 2  
  
 Underlag för Klimat- och sårbarhetsutredningen  
  
 (M 2005:03) om sjöfartssektorn  
  
 Sjöfartsverket ........................................................... Bilaga B 3  
  
 Redovisning av sårbarhetsanalys inom flygsektorn  
  
 Luftfartsverket och Luftfartsstyrelsen............................. Bilaga B 4  
  
 Elektronisk kommunikation  Tele- och  
  
 datakommunikationssystem  
  
 Möjlig påverkan av förändrade klimat- och väderbetingelser i ett  
  
 längre perspektiv  
  
 Post- och telestyrelsen ............................................... Bilaga B 5  
  
 Rapport för Klimat- och sårbarhetsutredningen  
  
 från Teracom AB  Radio- och TV-distribution  
  
 Teracom AB............................................................. Bilaga B 6  
  
 Konsekvenser för Svenska Kraftnäts anläggningar  
  
 p.g.a. klimatförändringar  
  
 Svenska Kraftnät....................................................... Bilaga B 7 
  
 Bilageförteckning B SOU 2007:60  
  
 2  
  
 Klimat- och sårbarhetsutredningen, elförsörjning  
  
 i Sverige  
  
 Svensk Energi...........................................................Bilaga B 8  
  
 Klimatet och dammsäkerheten i Sverige  
  
 Arbetsgruppen om dammsäkerhet ................................Bilaga B 9  
  
 Höga flöden i Umeälven i ett framtida förändrat  
  
 klimat  rapport till Elforsk och Klimat- och  
  
 sårbarhetsutredningen  
  
 SMHI....................................................................Bilaga B 10  
  
 Analys av värme- och kylbehov för bygg- och  
  
 fastighetssektorn i Sverige  
  
 IVL Svenska Miljöinstitutet ........................................Bilaga B 11  
  
 Fjärrvärme  
  
 Svensk Fjärrvärme AB...............................................Bilaga B 12  
  
 Dricksvattenförsörjning i förändrat klimat  
  
  Sårbarheter för klimatförändringar och extremväder,  
  
 samt behov av anpassning och anpassningskostnader  
  
 Arbetsgruppen för dricksvatten ...................................Bilaga B 13  
  
 Översiktlig sårbarhetsanalys för översvämning, skred,  
  
 ras och erosion i bebyggd miljö i ett framtida klimat  
  
 Arbetsgruppen för översvämning, ras, skred och  
  
 kusterosion ............................................................Bilaga B 14  
  
 Inventering av kommunernas hantering av över svämning,  
  
 ras och skred  
  
 Inom den kommunala planeringsprocessen  
  
 Inregia AB .............................................................Bilaga B 15 
  
 SOU 2007:60 Bilageförteckning B  
  
 3  
  
 Klimatförändringarnas inverkan på allmänna avlopps system  
  
  Problembeskrivning, kostnader och åtgärdsförslag  
  
 Arbetsgruppen för va-system...................................... Bilaga B 16  
  
 Byggnader i förändrat klimat  
  
 Bebyggelsens sårbarhet för klimatförändringar och  
  
 extrema väder exkluderat översämningar, ras och skred  
  
 samt dagvatten  
  
 Boverket ............................................................... Bilaga B 17  
  
 Svenskt skogsbruk möter klimatförändringar  
  
 Skogsstyrelsen........................................................ Bilaga B 18  
  
 Effekter av ett förändrat klimat på skogen och  
  
 implikationer för skogsbruket  
  
 Institutionen för Sydsvensk skogsvetenskap, Sveriges  
  
 lantbruksuniversitet, Alnarp, Arbetsrapport 34............... Bilaga B 19  
  
 Klimatförändringarnas inverkan på drivning och  
  
 logistik i skogsbruket  
  
 Skogforsk .............................................................. Bilaga B 20  
  
 Vegetationsbrand 2020, 2050 och 2080  
  
 Räddningsverket med stöd av SMHI och SLU ................ Bilaga B 21  
  
 Omvärldsanalyser och skogsnäringens utveckling.  
  
 Skogsnäringens utveckling  strukturomvandling,  
  
 rationalisering, internationell konkurrens, efter frågan  
  
 på olika skogsprodukter inklusive bio bränslen  
  
 (2020 med utblick mot 2050 och 2080)  
  
 Skogsindustrierna ................................................... Bilaga B 22  
  
 Modellering av vegetationsförskjutningar i Sverige  
  
 under framtida klimatscenarier  
  
 Lunds universitet, Centrum för geobiosfärsvetenskap,  
  
 Institutionen för naturgeografi och ekosystemanalys........ Bilaga B 23 
  
 Bilageförteckning B SOU 2007:60  
  
 4  
  
 Bedömningar av klimatförändringars effekter på  
  
 växtproduktion inom jordbruket i Sverige  
  
 Sveriges Lantbruksuniversitet .....................................Bilaga B 24  
  
 Klimatförändringarnas påverkan på markavvattning  
  
 och bevattning  
  
 Jordbruksverket.......................................................Bilaga B 25  
  
 Klimateffekter på svenskt fiske  
  
 Fiskeriverket...........................................................Bilaga B 26  
  
 Rennäringen  
  
 Klimat- och sårbarhetsutredningen ..............................Bilaga B 27  
  
 Naturbaserad turism och klimatförändring  
  
 ETOUR .................................................................Bilaga B 28  
  
 Öland  Turism, algblomning och klimatförändring  
  
 En fallstudie av 3 klimatscenariers ekonomiska  
  
 effekter på turismen till Öland på 2020-talet  
  
 Resurs AB..............................................................Bilaga B 29  
  
 Biologisk mångfald och klimatförändringar  
  
 Vad vet vi? Vad behöver vi veta? Vad kan vi göra?  
  
 Centrum för Biologisk Mångfald ..................................Bilaga B 30  
  
 Klimatförändringar och resiliens  
  
  Underlagsrapport till Klimat- och sårbarhetsutredningen  
  
 Environmental Change Institute, Oxford University Centre  
  
 for the Environment  
  
 Beijerinstitutet för ekologisk ekonomi, Kungliga  
  
 Vetenskapsakademien  
  
 centrum för tvärvetenskaplig miljöforskning (CTHM),  
  
 Stockholms universitet  
  
 Institutionen för Systemekologi, Stockholms universitet  
  
 Stockholm Resilience Centre, Stockholms universitet ......Bilaga B 31 
  
 SOU 2007:60 Bilageförteckning B  
  
 5  
  
 Klimatförändringars påverkan på ytvattenkvaliteten  
  
 Sveriges Lantbruksuniversitet..................................... Bilaga B 32  
  
 Klimateffekter på Östersjön  resultat från ett  
  
 seminarium  
  
 Naturvårdsverket och Klimat- och sårbarhets utredningen  
  
 ........................................................... Bilaga B 33  
  
 Hälsoeffekter av en klimatförändring i Sverige  
  
 En nationell utvärdering av hälsokonsekvenser hos  
  
 människa och djur. Risker, anpassningsbehov och  
  
 kostnader  
  
 Arbetsgruppen för hälsa............................................ Bilaga B 34  
  
 Anpassningsåtgärder i andra länder  
  
 Klimat- och sårbarhetsutredningen.............................. Bilaga B 35 
  
 Bilaga B 20  
  
 Klimatförändringarnas inverkan på  
  
 drivning och logistik i skogsbruket  
  
 Erickson  
  
 Brooks, Espinoza, Oneal,  
  
 Curtis  
  
 Underlagsrapport utarbetad för Klimat- och sårbarhetsutredningen,  
  
 2007-04-27 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 2 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 3  
  
 Innehåll  
  
 Sammanfattning .................................................................. 5  
  
 Bakgrund.............................................................................................. 7  
  
 Syfte ..................................................................................................... 8  
  
 Scenarier............................................................................................... 8  
  
 Avverkning och terrängransport........................................................ 9  
  
 Transporter på skogsbrukets vägar och det allmänna vägnätet...... 13  
  
 Behov av forskning och utveckling .................................................. 21  
  
 Litteratur............................................................................................ 21  
  
 Personliga meddelanden ................................................................... 22  
  
 Bilaga 1 – CTI, Central Tire Inflation ............................................. 22 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 4 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 5  
  
 Sammanfattning  
  
 Scenarierna för framtidens klimat beskriver en utveckling mot  
  
 mildare vintrar och mer nederbörd än i dag. Mindre tjäle och ökad  
  
 markfuktighet kan leda till problem både i avverkningsarbete och  
  
 virkestransporter, med ökade kostnader för skogsbruket och risk  
  
 för störningar i skogsindustrins råvaruförsörjning som följd.  
  
 För att möjliggöra en uppskattning av effekterna av ett förändrat  
  
 framtida klimat på skogsbrukets drivning och logistik måste de  
  
 aktuella klimatscenarierna omsättas i ett eller flera scenarier för  
  
 tjälens förekomst och egenskaper.  
  
 Trots svårigheterna att förutsäga framtidens tjälförhållanden har  
  
 vi varit tvungna att göra vissa antaganden för att kunna genomföra  
  
 denna studie. Vi har utarbetat två scenarios, ett för skogsmark och  
  
 ett för vägar.  
  
 Vårt scenario för tjälperiodens längd i skogsmark redovisas i  
  
 tabell 1.  
  
 Figur 1 Tjälperioden längd i skogsmark (dagar), scenario  
  
 År Götaland Svealand S. Norrland N. Norrland  
  
 1975 60 100 160 170  
  
 2025 20 60 120 140  
  
 2050 0 30 100 120  
  
 Vårt scenario för klimatpåverkan av vägarna år 20252050 kan  
  
 sammanfattas:  
  
  Götaland och Svealand: större nederbördsmängder höst och  
  
 vinter, ingen stabil vinter med tjälade vägkroppar, ett tillstånd  
  
 som kan liknas med "ständig tjällossning" under vinterhalvåret.  
  
  Norrland, blötare höstar, flera intjälnings- och urtjälningsperioder,  
  
 därefter en kortare vinterperiod med tjälade vägkroppar,  
  
 tidigare och svårare tjällossning p.g.a. större nederbördsmängder.  
  
 En mycket begränsad andel av drivningen kommer att kunna  
  
 genomföras på tjälad mark, och då främst i norra Sverige. Studier  
  
 har dock visat att det inte i första hand är beståndets bärighet som  
  
 påverkar åtkomsten av virket utan snarare hur beståndet är 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 6  
  
 utformat samt statusen på skogsbilvägen Kortare perioder med  
  
 tjälad mark kommer sannolikt att medföra fler körskador.  
  
 Det finns metoder att helt eller delvis undvika körskador i  
  
 bestånden. Vid överfarter över vattendrag ska mobila broar  
  
 användas. På övrig mark med sämre bärighet finns olika tekniska  
  
 hjälpmedel som t.ex. risning, kavelbroar och markskonare. Att  
  
 utrusta maskinerna med miljöband och bredare däck, alternativt  
  
 variabelt lufttryck är också effektiva metoder att minska marktryck  
  
 och risk för markkompaktering.  
  
 Merkostnaden för anpassning till fuktigare och varmare klimat i  
  
 avverkningsarbetet uppskattas till mellan 5 och 10 kr per m³fub  
  
 eller 500–1000 miljoner kr.  
  
 Den minskade tillgängligheten på råvara och bristande standard  
  
 på de statliga vägarna orsakar skogsnäringen redan idag stora  
  
 kostnader. Tidigare analyser (Skogforsk, 1994 och 1999) av skogsnäringens  
  
 kostnader för bristande vägstandard i det allmänna  
  
 vägnätet visade på en total årlig kostnad på ca 750 respektive  
  
 900 miljoner kr per år eller 15,3–16,9 kr/m³fub. I kostnaderna  
  
 ingick både direkta transportkostnader och lagerkostnader.  
  
 Vi antar i denna utredning att skogsbruket för att klara  
  
 industriförsörjningen i vårt framtida scenario avsevärt måste öka  
  
 virkeslagren vid bäriga vägar. Inte minst då instabila vintrar med  
  
 svårare tjällossning och större nederbörsmängder under höst och  
  
 vår skapar stora variationer mellan åren varvid säkerhetsmarginalen  
  
 i planeringen måste öka.  
  
 Antaget en lagerökning med 50–100 % jämfört med 1994 och  
  
 1999 års utredningar skulle detta motsvara en kostnad på ca 24–32  
  
 kr/m3fub i dagens penningvärde för ökade transport- och lagerkostnader.  
  
 För en avverkningsvolym på 100 miljoner m³fub en  
  
 total kostnad för skogsindustrin på 2400–3200 miljoner kronor.  
  
 Kostnaden är en ökning jämfört med dagens nivå med ca 8– 
  
 16 kr/m³fub.  
  
 Sammantaget visar denna begränsade analys att en framtida  
  
 klimatförändring enligt scenario A2 översatt till skogliga förutsättningar  
  
 för avverkning, terrängtransport och vidaretransport i det  
  
 enskilda och allmänna vägnätet kan leda till stora krav på insatser  
  
 för att klara försörjningen av en alltmer krävande skogsindustri  
  
 avseende leverans av specificerad råvara i ett förutbestämt flöde.  
  
 För att klara denna uppgift på ett kostnadseffektivt sätt finns ett  
  
 behov av insatser i forskning och utveckling av både besluts 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 7  
  
 stödssystem och tekniska lösningar för såväl avverkningsmaskiner  
  
 och lastbilar som vägkonstruktion.  
  
 Den sammantagna kostnadsökningen skattas till 13–26 kr per  
  
 m3fub eller 1,3–2,6 miljarder kronor per år vid en avverkningsnivå  
  
 på 100 miljoner m³fub per år. Till detta kommer ytterligare kostnader  
  
 bl.a. för att större insatser krävs för att planera avverknings och  
  
 transportarbetet. Vid stora variationer mellan veckor, månader  
  
 och år kommer det dessutom bli svårt att nyttja kvalificerade  
  
 beslutsstöd för resursallokering (t.ex. flödesplanering, daglig transportplanering  
  
 av lastbilstransporterna och turordningsplanering av  
  
 avverkningsresurserna) vilket leder till stora inoptimalförluster.  
  
 Bakgrund  
  
 Scenarierna för framtidens klimat beskriver en utveckling mot  
  
 mildare vintrar och mer nederbörd än i dag. Mindre tjäle och ökad  
  
 markfuktighet kan leda till problem både i avverkningsarbete och  
  
 virkestransporter, med ökade kostnader för skogsbruket och risk  
  
 för störningar i skogsindustrins råvaruförsörjning som följd.  
  
 I avverkningsplaneringen klassar man idag vissa områden som  
  
 s.k. "vintertrakter", vilket innebär att man behöver tjälad mark för  
  
 att klara avverkning utan oacceptabla markskador. I ett klimat med  
  
 kortare tidsperioder med tjälad mark alternativt endast sporadiska  
  
 tjälepisoder uppstår problem för skogsbruket med kostnader för  
  
 ojämn resursallokering eller skadeförebyggande åtgärder. Vissa  
  
 skogsområden, t.ex. myrholmar, är dessutom tekniskt svåra eller  
  
 omöjliga att nå utan tjäle.  
  
 Ökande bärighetsproblem i vägnätet förorsakar redan idag stora  
  
 problem med virkesflödena främst under våren, när tjälen går ur  
  
 marken och under höstarnas regn. Vissa vägavsnitt klarar inte tunga  
  
 transporter över huvud taget, medan andra riskerar att bli kraftigt  
  
 skadade med stora upprustningskostnader som följd. Vägverket begränsar  
  
 därför på dessa vägavsnitt transporterna genom olika  
  
 viktsbegränsningar vilket diskvalificerar skogstransporter på dessa  
  
 vägar. Även det enskilda vägnätet begränsas kraftigt under tjällossningen  
  
 med nedsatt framkomlighet som följd.  
  
 Minskad tillgänglighet på råvara och bristande standard på de  
  
 statliga vägarna och minskat farbarhet på de enskilda vägarna  
  
 orsakar skogsnäringen kostnader. Kostnaderna är kopplade både  
  
 till det lager man måste bygga upp för att klara försörjningen av sin 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 8  
  
 industri under vårperioden, och till direkta ökningar av transportkostnaderna  
  
 till följd av bristande vägstandard.  
  
 Utvecklingen av svensk skogsindustri bygger allt tydligare på en  
  
 kontinuerlig försörjning av kundanpassad råvara med hög kvalitet.  
  
 Utvecklingen går mot allt högre kvalitetskrav samtidigt med en  
  
 högre grad av uppdelning av råvaran i flera, produktspecifika sortiment.  
  
 Denna trend mot högre kvalitetskrav och ökad differentiering  
  
 av råvaruflödena ställer nya, tuffare krav på råvarans  
  
 tillgänglighet och ökar därmed behovet av att kunna nå avverkade  
  
 volymer under hela året. Kraven på bärighet på både de statliga och  
  
 enskilda vägarna hamnar därför i fokus.  
  
 Det statliga vägnätet utgör den enda länken mellan skogsbrukets  
  
 egna vägar och industrin och således är skogsindustrins konkurrenskraft  
  
 och fortsatta utveckling helt beroende av en god standard  
  
 på det statliga vägnätet. Skogsindustrin kan således inte säkerställa  
  
 en kontinuerlig råvaruförsörjning enbart genom att förbättra de  
  
 egna vägarna.  
  
 Syfte  
  
 Att utifrån scenarier för framtida klimat analysera sannolika  
  
 effekter på avverkning och logistik i skogsbruket. Att kvantifiera  
  
 kostnaderna för de viktigaste effekterna samt beskriva aktuella  
  
 motåtgärder. Kostnaderna för motåtgärder skall uppskattas och  
  
 kostnadseffektiviteten i olika typer av åtgärder bedömas.  
  
 Scenarier  
  
 För att möjliggöra en uppskattning av effekterna av ett förändrat  
  
 framtida klimat på skogsbrukets drivning och logistik måste de  
  
 aktuella klimatscenarierna omsättas i ett eller flera scenarier för  
  
 tjälens förekomst och egenskaper. Det finns idag inga tjälscenarier  
  
 för framtiden, delvis för att tjälbildnings- och tjällossningsförloppen  
  
 är mycket komplexa. De påverkas förutom av temperatur  
  
 även av snötäcke, jordart, vegetation och markfuktighet.  
  
 Trots svårigheterna att förutsäga framtidens tjälförhållanden har  
  
 vi varit tvungna att göra vissa antaganden för att kunna genomföra  
  
 denna studie. Vi har utarbetat två scenarios, ett för skogsmark och  
  
 ett för vägar. Dessa har baserats på klimatscenariot ECHAM A2 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 9  
  
 och förändringar i variablerna nederbörd, dygnsmedeltemperatur,  
  
 snötäcket varaktighet och vegetationsperiodens längd. Dessutom  
  
 har vi vägt in resultat från de vetenskapliga och relevanta studier vi  
  
 funnit (Venäläinen 2001, Mellander et al. 2005) och haft diskussioner  
  
 med Fuller vid SLU och Ramsey vid KTH.  
  
 Avverkning och terrängransport  
  
 SCENARIO FÖR SKOGSMARK  
  
 Tjälförekomsten i skogsmark är en synnerligen komplex variabel.  
  
 Snötäcke, humustäcke, bestånd, markfuktighet mm har stor betydelse,  
  
 varför variationen oftast är stor, både spatialt och mellan år.  
  
 Generellt gäller dock att minusgrader behövs för att tjälbildning  
  
 skall påbörjas och tjällossningen börjar fört när snötäcket försvinner  
  
 och går då ofta mycket fort. Det finns därför en rationalitet  
  
 i att omsätta klimatscenarier i tjälscenarier. Vårt scenario för  
  
 tjälperiodens längd redovisas i tabell 1.  
  
 Tabell 1 Tjälperioden längd i skogsmark (dagar), scenario  
  
 År Götaland Svealand S. Norrland N. Norrland  
  
 1975 60 100 160 170  
  
 2025 20 60 120 140  
  
 2050 0 30 100 120  
  
 DRIVNING  
  
 Drivning – dvs. avverkning och terrängtransport – sker på ca  
  
 150 000 slutavverknings och gallringstrakter per år. Enligt statistik  
  
 från riksskogstaxeringen samt erfarenhet från skogsföretag utförs  
  
 ca 35% av dessa på mark med sämre bärighet (figur 1). 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 10  
  
 Figur 1 Fördelning av skogsmarken på fuktighetsklasser. Data från riksskogstaxeringens  
  
 tillfälliga ytor 19932001  
  
 Antaganden som tidigare redovisats i denna rapport visar att en  
  
 mycket begränsad andel av drivningen kommer att kunna  
  
 genomföras på tjälad mark, och då främst i norra Sverige. Studier  
  
 har dock visat att det inte i första hand är beståndets bärighet som  
  
 påverkar åtkomsten av virket utan snarare hur beståndet är  
  
 utformat samt statusen på skogsbilvägen (Staland mfl 2002 a och  
  
 b). Kortare perioder med tjälad mark kommer sannolikt att  
  
 medföra fler körskador. Körskador i bestånden kan delas in i två  
  
 olika klasser:  
  
  Körskador i eller i nära kontakt med rinnande vatten -Drivning  
  
 ska alltid undvikas i rinnande vatten oavsett om marken är  
  
 tjälad eller ej. Mobila broar ska användas vid tvingande  
  
 överfarter  
  
  Körskador i beståndet utan kontakt med rinnande vatten - 
  
 Dessa skador är främst kosmetiska men kan till stor del  
  
 undvikas genom att utnyttja tekniska hjälpmedel.  
  
 Studier på Skogforsk har dessutom visat att en stor del av markskadorna  
  
 i bestånden kan undvikas genom en noggrannare planering  
  
 av avverkningstrakterna (Staland mfl 2002 b). Dessa studier  
  
 0% 
  
 10% 
  
 20% 
  
 30% 
  
 40% 
  
 50% 
  
 60% 
  
 70% 
  
 Torr Frisk Friskfuktig 
  
 Fuktig Blöt 
  
 M arkfuktighe tsklass 
  
 %  
  
 Hela Sverige 
  
 Götaland 
  
 Svealand 
  
 Södra Norrland 
  
 Norra Norrland 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 11  
  
 visade att det fanns ett antal beståndsfaktorer som bidrog till att  
  
 bestånden kunde avverkas utan större markpåverkan även under  
  
 perioder med blöt väderlek trots att bestånden klassats med dålig  
  
 bärighet;  
  
  Väg tangerar avverkningstrakten vilket ger korta skotningsavstånd,  
  
 flera utskotningsvägar och möjlighet till flera avlägg.  
  
  Små avverkningsobjekt innebär små volymer att skota och  
  
 därigenom färre skador  
  
  Bestånd utan flaskhalsar där allt virke måste skotas ut över ett  
  
 känsligt område, t.ex ett smalt område mellan två vattendrag  
  
 eller liknande  
  
  Dela bestånd bestånd om möjligt och skota ut åt två håll om  
  
 beståndet korsas av ett vattendrag eller smalt område med  
  
 känslig mark.  
  
  Använd tekniska hjälpmedel  
  
 Det finns alltså metoder att helt eller delvis undvika körskador i  
  
 bestånden. Vid överfarter över vattendrag ska mobila broar användas.  
  
 På övrig mark med sämre bärighet finns olika tekniska hjälpmedel  
  
 som t.ex. risning, kavelbroar och markskonare. Att utrusta  
  
 maskinerna med miljöband och bredare däck, alternativt variabelt  
  
 lufttryck är också effektiva metoder att minska marktryck och risk  
  
 för markkompaktering. 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 12  
  
 Tabell 2 Uppskattade kostnader för några olika åtgärder som kan minska  
  
 skadorna på mark och vatten. Uppgifterna baseras på Staland och  
  
 Carrillo (2002)  
  
 Åtgärd Kostnad Enhet Förutsättningar för  
  
 kalkylerna  
  
 Mobil bro för längre överfarter  
  
 (Trä, betong, plast, aluminium  
  
 mm)  
  
 1000050000 SEK Praktisk längd: ca 5 m  
  
 Byta till bredare däck på  
  
 skotaren  
  
 3000  
  
 9000  
  
 SEK/däck +  
  
 fälg  
  
 (merkostnad)  
  
 700 mm däcksbredd  
  
 jfr 600 mm  
  
 800 mm jfr 600 mm  
  
 Använda miljöband till  
  
 skotaren  
  
 60 000 SEK/par  
  
 Skydda marken vid dålig  
  
 bärighet:  
  
 Risning  
  
 Kavelbro  
  
 Cunningham  
  
 Träbro  
  
 Tidsåtgång för  
  
 skotaren  
  
 140  
  
 16002400  
  
 1000020000  
  
 SEK/m  
  
 SEK/par  
  
 SEK  
  
 Praktisk längd:  
  
 max 10 m  
  
 max ca 40 m  
  
 max 30 m (3 m vid  
  
 dikesöverfart)  
  
 25 m  
  
 Ett större uttag av skogsbränsle som en följd av behovet av att  
  
 minska oljeberoendet innebär att man inte kan använda grenar och  
  
 toppar som underlag för skördaren vid avverkning. Materialet i  
  
 skogsbränslesortimentet måste vara fritt från föroreningar och  
  
 risning av mark med sämre bärighet omöjliggörs därmed. Det  
  
 naturligaste sättet att ersätta risningsåtgärden borde vara utnyttjandet  
  
 av markskonare som kan plockas med efter avslutad  
  
 avverkning och återanvändas. Alternativt minskar den tillgängliga  
  
 mängden skogsbränsle. Skulle samtliga avverkningslag utrustas med  
  
 tekniska hjälpmedel i syfte att minimera körskador kan nedanstående  
  
 kostnader antas. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 13  
  
 Tabell 3 Kostnader för tekniska hjälpmedel förutsatt en årlig avverkning på  
  
 100 000 000 m3fub utfört av 1500 avverkningslag (1 skördare och  
  
 1,5 skotare)  
  
 Hjälpmedel Antal Kostnad SUMMA  
  
 Mobil bro 1 per avverkningslag 25 000 * 1500 0,37 kr/m³fub  
  
 Miljöband 1 par per skotare 60 000 * 2250 1,35 kr/ m³fub  
  
 Markskonare 10 par per lag 20 000 * 1500 0,3 kr/m³fub  
  
 Merkostnad Ca 2 kr/m³fub  
  
 AVVERKNINGPLANERING  
  
 Redan idag drabbas skogsbruket av inoptimalförluster i den  
  
 skogliga planeringen till följd av väder, svängningar i efterfrågan  
  
 samt plötsligt ändrade förutsättningar som skadeangrepp och  
  
 stormfällningar. Dessa förluster är svåra att beräkna och varierar  
  
 mellan kategorier. Skogsägareföreningar och köpsågverk har t ex  
  
 mycket kortare planeringshorisont till följd av en mindre traktbank  
  
 än t ex skogsföretag med eget skogsinnehav. Det är mycket svårt  
  
 att skatta kostnader bl.a. för att det är svårt att förutspå hur de  
  
 framtida tekniksystemen för avverkning kommer att se ut.  
  
 MERKOSTNAD FÖR DRIVNING OCH PLANERING  
  
 Med en kostnad på ca 2 kr per m³fub för att utrusta  
  
 avverkningslagen med teknisk utrustning samt kostnader för  
  
 hantering av utrustningen, fördyrad traktplanering och  
  
 inoptimalförluster i operativ planering så uppskattar vi  
  
 merkostnaden till mellan 5 och 10 kr per m³fub  
  
 Transporter på skogsbrukets vägar och det allmänna  
  
 vägnätet  
  
 SCENARIO FÖR VÄGAR  
  
 Tjälförekomst i vägar kan i viss mån anses enklare att prognostisera  
  
 eftersom man kan bortse från snötäckets isolerande inverkan,  
  
 förutom i de fall då igensnöade skogsbilvägar öppnas under vintern.  
  
 Det gör att tjälbildningen är mer direkt korrelerad med lufttemperatur.  
  
 Dessutom är vägarna mer homogena till sin "markstruktur" 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 14  
  
 än skogsmarken. Det som gör väg-scenariot svårt är att de tider  
  
 som vägarna ej är farbara, d.v.s. tjällossning och kraftiga regnperioder  
  
 under hösten, är relativt korta men mycket kostsamma att  
  
 hantera i virkeslogistiken.  
  
 I områden där man även i ett framtida varmare klimat kan  
  
 förvänta sig en distinkt vinter med ett varaktigt snötäcke så kan  
  
 man förvänta sig ett tjällossningsförlopp som i allt väsentligt liknar  
  
 dagens. Det som möjligen talar för något större problem är de  
  
 ökade nederbördsmängder i oktober-december som scenarierna  
  
 beskriver. Detta torde innebära att vägarna oftare än idag är  
  
 mättade med vatten när tjälen bildas, vilket i sin tur leder till  
  
 kraftigare effekter av tjällossningen.  
  
 I Götaland och Svealand kan man förvänta sig framtida vintrar  
  
 som består av episoder av snötäcke och kyla omväxlande med milda  
  
 perioder med snösmältning, regn och tjällossning. Detta torde  
  
 innebära avsevärt längre perioder då vägarna ej är tillängliga jämfört  
  
 med idag.  
  
 En tredje faktor som kommer att minska vägnätets tillgänglighet  
  
 är de ökade regnmängder som beskrivs i klimatscenarierna framförallt  
  
 för oktober-december. Lee höstar med mycket regn som  
  
 liknar hösten 2006 torde bli vanligare, och vi har ju färsk erfarenhet  
  
 av vilka konsekvenser på virkesförsörjningen detta kan innebära.  
  
 Vårt scenario för klimatpåverkan av vägarna år 20252050 kan  
  
 sammanfattas:  
  
  Götaland och Svealand: större nederbördsmängder höst och  
  
 vinter, ingen stabil vinter med tjälade vägkroppar, ett tillstånd  
  
 som kan liknas med "ständig tjällossning" under vinterhalvåret.  
  
  Norrland, blötare höstar, flera intjälnings- och urtjälningsperioder,  
  
 därefter en kortare vinterperiod med tjälade vägkroppar,  
  
 tidigare och svårare tjällossning p.g.a. större nederbördsmängder.  
  
 SKOGSNÄRINGEN UTNYTTJAR HELA VÄGNÄTET  
  
 Skogsnäringen står för ca 25 % av landsvägstransporterna i Sverige  
  
 enligt SCB. Rundvirkestransporterna utgör ca 12 % av transportarbetet.  
  
 Transportkostnaderna för rundvirke utgör ca 25 % av  
  
 kostnaderna för virket fritt industri 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 15  
  
 Skogforsk har analyserat de flesta virkestransaktioner som utfördes  
  
 under 2004 avseende rundvirke, sågade trävaror, skogsenergi,  
  
 cellulosaflis och övriga biprodukter från sågverk. Syftet med  
  
 analysen vara att med hög detaljeringsgrad kartlägga skogsbrukets  
  
 och delar av skogsindustrin godsflöden.  
  
 Analysen bekräftar ett känt faktum nämligen att mängden  
  
 rundvirkestransporter är betydligt större än vad SCBs statistik  
  
 visar. SCB redovisar transport av ca 40 miljoner ton rundvirke. Vårt  
  
 material från SDC innehåller drygt 61 miljoner ton.  
  
 Analysen visar också att hela det allmänna vägnätet utnyttjas för  
  
 skogsindustrins transporter, även de mest perifera vägarna. Vilken  
  
 vägtyp eller vägklass som används i en region beror framförallt på i  
  
 hur stor utsträckning olika vägtyper förkommer och hur industrierna  
  
 är placerade.  
  
 Figur 2 Timmer och massavedsflöden i Sverige 2004 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 16  
  
 TRANSPORTER PÅ SKOGSBILVÄGAR  
  
 I vårt framtidsscenario antas bärighetsproblemen i vägnätet öka  
  
 jämfört med idag. För att motverka detta skissar vi på två  
  
 motåtgärder för att klara transporterna på skogbilvägnätet:  
  
  Förbättring av befintliga vägar med lägst en klass eller nybyggnation  
  
 av skogsbilvägar till aktuella avverkningstrakter.  
  
  Utrusta fler virkesbilar med CTI (Central Tire Inflation, se  
  
 bilaga 1).  
  
 Figur 3 Virkesfordon utrustat med CTI – Central Tire Inflation, vid  
  
 Skogforsks implementeringsstudie av tekniken  
  
 Tabellen nedan är ett försök att skatta kostnaden för en anpassning  
  
 till blötare väderlek. Uppskattningsvis skulle ca 70% av all vidaretransport  
  
 påverkas av blötare väderlek (i medel 8 av 12 månader om  
  
 året). 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 17  
  
 Tabell 4 Kostnad om 70% av skogsbilvägar skulle förbättras eller nyproduceras  
  
 och 70% av virkesbilarna skulle utrustas med CTI. Kostnaden  
  
 är utslagen på 70% av en avverkningsvolym på 100 000 000 m³fub  
  
 Åtgärd Antal enheter Kostnad per enhet SUMMA  
  
 Förbättring av  
  
 skogsbilvägar  
  
 100 000 trakter, 50 m  
  
 skogsbilväg/trakt  
  
 20 kr/m 1,5 kr/m³fub  
  
 CTI utrustning 1400 lastbilar 100 000 kr/bil 2 kr/m³fub  
  
 I norra Sverige skapas ofta vintervägar över sjöar, vattendrag och  
  
 myrar vilket möjliggör lastbilstransport av virke från öar och  
  
 myrholmar som ej är åtkomliga med vare sig lastbilar eller avverkningsmaskiner  
  
 utan tjäle. Med en kortare tjälperiod blir denna typ  
  
 av transportlösningar svårare att genomföra och innebär en ökad  
  
 ekonomisk risk. Detta ställer högre krav på planering och logistik  
  
 för att kunna genomföras i framtiden. Ett alternativ är att bygga  
  
 permanenta skogsbilvägar över myrar och runt sjöar samt broar  
  
 över vattendrag. Det finns alltså lösningar även på dessa transportproblem,  
  
 men givetvis till en kostnad som är svår att uppskatta men  
  
 ofta hög.  
  
 SKOGSBRUKETS KOSTNADER FÖR  
  
 BÄRIGHETSBEGRÄNSNINGAR I DET ALLMÄNNA  
  
 VÄGNÄTET  
  
 Det statliga vägnätet utgör den enda länken mellan skogsbrukets  
  
 egna vägar och industrin och således är skogsindustrins konkurrenskraft  
  
 och fortsatta utveckling helt beroende av en god standard  
  
 på det statliga vägnätet. Skogsindustrin kan således inte säkerställa  
  
 en kontinuerlig råvaruförsörjning enbart genom att förbättra de  
  
 egna vägarna. Detta gäller även de volymer som transporteras på  
  
 järnväg eller med båt eftersom första delen av transporten i regel  
  
 sker med lastbil.  
  
 Bärighetsproblem i samband med skogstransporter förorsakar  
  
 stora problem med virkesflödena främst under våren, när tjälen går  
  
 ur marken och under höstarnas regn. Vissa vägavsnitt klarar inte  
  
 tunga transporter över huvud taget, medan andra riskerar att bli  
  
 kraftigt skadade med stora upprustningskostnader som följd. Vägverket  
  
 begränsar därför på dessa vägavsnitt transporterna genom  
  
 olika viktsbegränsningar, exv. 4 ton totalvikt eller ett maximalt 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 18  
  
 axeltryck på 8 ton/boggitryck på 12 ton. Detta diskvalificerar  
  
 skogstransporter på dessa vägar.  
  
 Vägverkets statistik för tjälavstängningarnas uttryckt som  
  
 dygnskm (dygn x km) redovisas i figur 4 nedan.  
  
 Figur 4 Begränsningar i det allmänna vägnätet, nedsatt framkomlighet,  
  
 dygnskm  
  
 Källa: Vägverket.  
  
 Över tiden har Black för tjälavstängningarna förändras. Idag  
  
 söker Vägverkets regioner i större omfattning begränsa avstängningstiden  
  
 för vägarna och också i dialog med tranportföretagen  
  
 finns lösningar även under tjällossningen, t.ex. möjligheter att köra  
  
 på avstängda vägar nattetid, så länge vägen bär. Förändrad policy är  
  
 troligen den största förklaringen till minskningen av tjälavstängningar  
  
 över tiden, inte förbättrad vägkvalitet.  
  
 Den minskade tillgängligheten på råvara och bristande standard  
  
 på de statliga vägarna orsakar skogsnäringen kostnader. Tidigare  
  
 analyser (Skogforsk, 1994 och 1999) av skogsnäringens kostnader  
  
 för bristande vägstandard i det allmänna vägnätet visade på en total  
  
 årlig kostnad på ca 750 respektive 900 miljoner kr per år eller 13,4– 
  
 15,3 kr/m³fub.  
  
 Ovanstående kostnaderna grundar sig på en beräkningsmodell  
  
 där hänsyn tas till direkta transportkostnader och lagerkostnader.  
  
 Tjälavstängningar, dygnskm 
  
 0 
  
 100000 
  
 200000 
  
 300000 
  
 400000 
  
 500000 
  
 600000 
  
 700000 
  
 800000 
  
 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 
  
 Dygnskm  
  
 Belagd 
  
 Grus 
  
 Total 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 19  
  
 De direkta transportkostnaderna orsakas av att transportkapaciteten  
  
 inte kan utnyttjas fullt ut då lastbilarna måste gå med reducerad  
  
 last, samt att en ojämn vägbana medför ett ökat slitage på  
  
 fordon och en ökad tidsåtgång för transport.  
  
 Lagerkostnaderna är kopplade till det lager som byggs upp under  
  
 vinterhalvåret för att säkerställa industrins behov av råvara under  
  
 den tid då många vägar är bärighetsbegränsade. Detta lager medför  
  
 en rad kostnader.  
  
 De direkta transportkostnaderna beror på:  
  
  Begränsningar i tillåten fordonsvikt  
  
  Ojämn vägbana  
  
 Lagerkostnaderna omfattar:  
  
  Förhöjda transport och avverkningskostnader p.g.a. ett ojämnt  
  
 resursutnyttjande  
  
  Extra transport vid lagring  
  
  Hantering och eventuell bevattning vid lagring  
  
  Kvalitetskostnader, som består av processkostnad för kvalitetsbrister  
  
 på industrins råvara samt direkt prispåverkande effekt på  
  
 industrins produkter (marknadseffekt)  
  
  Räntekostnader 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 20  
  
 Figur 5 Modell för beräkning av kostnader för bristande bärighet i vägnätet,  
  
 Skogforsk arbetsrapport nr 439, 1999  
  
 Avverkningsnivån har sedan utredningarna 1994 och 1999 ökat 15– 
  
 20 %, från 55,9 respektive 58,7 miljoner m3fub till 70,1 miljoner  
  
 m3fub 2004. Med ökade avverkningsvolymer ökar också kostnaderna  
  
 för begränsningar i vägnätet. För ett framtida scenario ca  
  
 30 år framåt antas avverkningsvolymerna ökat ytterligare till ca  
  
 100 miljoner m³fub per år.  
  
 Skogsindustrins kostnader för begränsningar i det allmänna  
  
 vägnätet uppgick enligt 1994 och 1999 års utredningar till 1517  
  
 kr/m³fub i dagens penningvärde.  
  
 Vi antar att skogsbruket för att klara industriförsörjningen måste  
  
 i vårt framtida scenario avsevärt måste öka virkeslagren vid bäriga  
  
 vägar. Inte minst då instabila vintrar med svårare tjällossning och  
  
 större nederbörsmängder under höst och vår skapar stora  
  
 variationer mellan åren varvid säkerhetsmarginalen i planeringen  
  
 måste öka.  
  
 Antaget en lagerökning med 50–100 % jämfört med 1994 och  
  
 1999 års utredningar skulle detta motsvara en kostnad på ca 24–36  
  
 kr/m³fub i dagens penningvärde. För en avverkningsvolym på  
  
 Begränsningar i  
  
 tillåten  
  
 fordonsvikt 
  
 Ojämn  
  
 vägbana 
  
 Förhöjda transport- och  
  
 avverkningskostnader  
  
 p.g.a. ojämnt  
  
 resursutnyttjande 
  
 Extra  
  
 transport vid  
  
 lagring 
  
 Hantering  
  
 och ev.  
  
 bevattning  
  
 vid lagring 
  
 Kvalitetsförluster  
  
 på  
  
 industrins  
  
 råvara 
  
 Räntekostnader 
  
 Lagerkostnader 
  
 Dirkekta  
  
 transportkostnader 
  
 Access Access 
  
 Upplagringsbehov 
  
 och 
  
 lagringstid 
  
 Kostnadsberäkning 
  
 Latenta 
  
 vägkostnader 
  
 Indata 
  
 Indata 
  
 Funktioner 
  
 Funktioner 
  
 Investeringsgrad 
  
 Nettonuvärdeskvot 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 21  
  
 100 miljoner m³fub en total kostnad för skogsindustrin på 2400– 
  
 3600 miljoner kronor.  
  
 De skattade kostnaderna baseras på fördjupade studier gjorda  
  
 1994 och 1999. För att bättre kunna skatta skogsbrukets kostnader  
  
 för begränsningar i det allmänna vägnätet idag och i en nära framtid  
  
 skulle en förnyad fördjupad studie vara önskvärt. I en framtid med  
  
 et ständigt föränderligt klimat skulle det dessutom vara värdefull  
  
 med återkommande konsekvensanalyser.  
  
 Behov av forskning och utveckling  
  
 Med anledning av våra resultat bedömer vi att det finns ett behov  
  
 av följande insatser:  
  
  Utveckling av avverkningsmaskiner med lägre marktryck  
  
 och/eller kostnadseffektiva hjälpmedel för att minska markskador.  
  
  Nya flexibla beslutsstödssystem för taktisk och operativ planering  
  
 i skogsbruket.  
  
  Teknisk utveckling av lastbilar för att minska vägskador  
  
 och/eller möjliggöra transport på dåliga vägar  
  
  Utveckling av ny teknik för konstruktion av skogsbilvägar som  
  
 ger ökad bärighet med kostnadseffektiva metoder  
  
  Förbättrade beslutsstödssystem för optimering av virkeslogistik  
  
 där stor vikt läggs vid flexibilitet inför ett föränderligt  
  
 klimat  
  
 Litteratur  
  
 Skatt på väg SOU 2004:63. Slutbetänkande från Vägtrafikskatteutredningen.  
  
 Arvidsson, Brown, M. 1999. Vägstandardens inverkan på  
  
 skogsnäringens transportarbete och försörjning av högkvalitativa  
  
 råvaror, Skogforsk Arbetsrapport 433.  
  
 Arvidsson, P-Å., Mcdonald, M. 1999. Modell för beräkning av  
  
 kostnader orsakade av bristande bärighet i vägnätet, Skogforsk,  
  
 Arbetsrapport 439. 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 22  
  
 Bjurulf, Shea, U. 1994. Vägstandardens inverkan på  
  
 skogsnäringens råvara, SkogForsk, Stencil 199405.  
  
 Smith, T. 2006. Skogsbrukets kostnader och intäkter.  
  
 Ekstrand, M., Roy, Rodriguez, G. 2005. Fördjupad analys  
  
 av utredningen om konsekvenser för skogsnäringen av Skatt på  
  
 väg (SOU 2004:63),  
  
 Skogforsk, Arbetsrapport 595.  
  
 Morrow, H  Staland, F. 2002. Avverkningstrakter för tjällossningen,  
  
 mer än bara skogsmarkens bärighet., Resultat nr. 9.  
  
 Lawrence, P. 2005. CTI. (Arbetsrapport 587) Skogforsk.  
  
 Löfroth, Farley, Harding, Murray, L. 2005. Konsekvenser för  
  
 skogsnäringen av  
  
 Skatt på väg (SOU 2004:63), (Arbetsrapport 587) Skogforsk.  
  
 Reed, P-E., Laudon, Pearson, M. 2005.  
  
 Snödjup och marktemperatur i norrländska skogar idag och om  
  
 100 år. Fakta Skog, nr 14. SLU  
  
 Skogsstyrelsen. Skogsstatistisk årsbok 2006.  
  
 Staland, Chandler, Carrillo, K. 2002. Bra planering och rätt teknik minskar  
  
 risken för markskador.Skogforsk, Resultat nr. 4.  
  
 Venäläinen, A. 2001. Klimatförändring på frusen grund. I:  
  
 Expertstöd i klimatfrågan, årsrapport 2001. SWECLIM.  
  
 Personliga meddelanden  
  
 Fuller. SLU (Klimat, och tjäle i skogsmark)  
  
 Smith, KTH (Tjälbildning och tjälperiodens längd)  
  
 Wiley, Skogforsk (Skattning av kostnader för utökande  
  
 och upprustning av skogsbilvägsnätet)  
  
 Bilaga 1 – CTI, Central Tire Inflation  
  
 CTI – Central Tyre Inflation är ett system för att under färd kunna  
  
 variera ett fordons däcktryck. Med minskat däcktryck får man en  
  
 ökad kontaktyta mellan däck och väg och därmed minskat  
  
 marktryck. Det ger också en möjlighet att på bärighetsnedsatta  
  
 vägar öka lastvikten.  
  
 Skogforsk tillsammans med ett antal skogsföretag, transportföretag,  
  
 fordonstillverkare, Vägverket och andra organisationer 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 20  
  
 23  
  
 genomförde ett treårigt implementeringsprojekt där tolv virkesfordon  
  
 utrustades med CTI-system. Fordonen följdes beträffande  
  
 kostnader och funktionalitet. Därutöver genomfördes riktade studier  
  
 och analyser av påverkan på vägkroppen, bränsleförbrukning,  
  
 vibrationer och miljöpåverkan. Målsättningen var att samla  
  
 tillräckligt beslutsunderlag för att eventuellt implementera CTI i  
  
 större skala.  
  
 Kostnaden för ett CTI-system inklusive montering på rundvirkesfordon  
  
 var 150–220 kkr. Reparationskostnader var  
  
 0,14 kr/km (0,01–0,58 kr/km). Tekniska utnyttjandegraden av  
  
 CTI-systemet var i genomsnitt 95,5 %.  
  
 Det lägre marktrycket ger en påtagligt mindre påverkan nära  
  
 vägytan ( 
  
 överhand och skillnaden i vägpåverkan mellan olika däcktryck  
  
 försvinner.  
  
 Visserligen ökar bränsleförbrukningen (l/km) marginellt vid  
  
 lägre lufttryck, men detta har en försumbar ( 
  
 transporterad m³ rundvirke minskar i stället bränsleförbrukningen  
  
 med CTI under förutsättning att fordonet kan köras fullastat på  
  
 bärighetsnedsatta vägar. Samma effekt fås beträffande avgasemissioner.  
  
 Fullt utnyttjat kan detta innebära en minskning från 100 till  
  
 50 μg NOx per tonkm.  
  
 Förarkomforten förbättras med CTI genom att vibrationsnivån  
  
 sjunker. Detta förklaras av att däckets inbyggda dämpning kan  
  
 utnyttjas även när bilen är olastad. Vibrationerna minskade med ca  
  
 8 % för en hel vända.  
  
 Samlade erfarenheter från studier i Nordamerika och Sverige  
  
 samt de praktiska lärdomarna från projektet visar att CTI är en  
  
 teknik som kommer att ge en ökad tillgänglighet på både det  
  
 allmänna och det privatägda vägnätet. Ett ökat utnyttjande av CTI  
  
 kan underlätta åtkomst av virke under tjällossning samt minska  
  
 kostnaderna för transporter på bärighetsnedsatta vägar. Projektresultaten  
  
 pekar entydigt på att CTI kan implementeras i stor skala.  
  
 De huvudsakliga för- och nackdelar som framkommit i projektet  
  
 listas i tabellen nedan. 
  
 Bilaga B 20 SOU 2007:60  
  
 24  
  
 Tabell För och nackdelar med CTI-teknik.  
  
 Fördelar Nackdelar  
  
 Minskade kostnader för lagerhållning. Extra investeringskostnad  
  
 Minskade kostnader för vägunderhåll Extra fordonsvikt på 100120 kg  
  
 Minskade kostnader vid vägbyggnation Mer teknik som kan påverka utnyttjandegraden  
  
 Minskning av skadliga vibrationer för föraren Förkortad livslängd på fälgar  
  
 Minskade vibrationer ger minskade kostnader  
  
 för fordonsunderhåll  
  
 Inbyggda punkteringsvarningar  
  
 Risken för överhettade däck eliminerad  
  
 Fordonet går alltid med rätt tryck i däcken  
  
 Förlängd livslängd på drivdäck  
  
 Ökad dragkraft  
  
 Förbättrad backtagningsförmåga  
  
 Bättre framkomlighet på svaga vägar 
  
 Bilaga B 21  
  
 Vegetationsbrand 2020, 2050 och  
  
 2080  
  
 Räddningsverket  
  
 Med stöd av SMHI och SLU  
  
 Underlagsrapport utarbetad för Klimat- och sårbarhetsutredningen 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 2 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 3  
  
 Innehåll  
  
 Sammanfattning .................................................................. 7  
  
 1 Bakgrund .................................................................... 9  
  
 2 Brand i det fria .......................................................... 10  
  
 Grundläggande processer för den flammande elden....................... 11  
  
 Intensitet och spridningshastighet................................................... 13  
  
 Intensitet-bekämpningssvårighet..................................................... 17  
  
 Glödbrand.......................................................................................... 20  
  
 3 Bränslestruktur .......................................................... 25  
  
 Levande kontra döda bränslen.......................................................... 29  
  
 Träd som bränsle ............................................................................... 30  
  
 Risväxter som bränsle ....................................................................... 31  
  
 Örter och gräs som bränsle .............................................................. 32  
  
 Vattenrelationer................................................................................. 34  
  
 Skogsbeståndets och expositionens inverkan på  
  
 avdunstningen.................................................................................... 41  
  
 4 Brandbeteende. Styrande faktorer ................................ 42  
  
 Eldens accelerationsfas...................................................................... 42  
  
 Vindens effekt på brandbeteendet ................................................... 44  
  
 Effekt av sluttning............................................................................. 47  
  
 Inverkan av bränslets fukthalt .......................................................... 48  
  
 Spridningshinder ............................................................................... 53 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 4  
  
 5 Brandriskmodeller och information om brandrisk ...........60  
  
 HBV-modellen ..................................................................................61  
  
 FWI-modellen ...................................................................................61  
  
 Egenskaper i HBV- respektive FWI-modellen ......................63  
  
 Användning av brandriskmodeller ..........................................64  
  
 6 Nuläge bränder ..........................................................67  
  
 7 Förebyggande åtgärder och släckresurser.......................70  
  
 Förebyggande åtgärder och legala grunder ......................................70  
  
 3 kap. (LSO) Kommunens skyldigheter.................................71  
  
 Samhällets beredskap för skogsbränder hos kommunerna,  
  
 staten, m.fl..........................................................................................74  
  
 8 Hur påverkas den svenska skogen av  
  
 klimatförändringen......................................................78  
  
 Ökad biomassa i skogen som följd av ökad tillväxt ........................78  
  
 Förändringar av växtsamhällen .........................................................79  
  
 9 Förändrat klimat som påverkar brandrisken ...................80  
  
 Inledning ............................................................................................80  
  
 Regionala klimatscenarier .................................................................81  
  
 Utvärdering av RCA .........................................................................82  
  
 Användning av RCA-resultat i effektstudier...................................83  
  
 RCA-resultat levererade för brandriskmodellering ...............83  
  
 RCA-resultat som indata till effektmodellering –  
  
 erfarenheter från hydrologin ...................................................83  
  
 Rossby Centre regionala klimatscenarier – sammanfattning av  
  
 resultat.......................................................................................86  
  
 Temperatur och snö .................................................................86  
  
 Varma perioder .........................................................................88  
  
 Nederbörd ................................................................................88  
  
 Vind ........................................................................................89 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 5  
  
 Variabilitet och extremer......................................................... 89  
  
 Torrperiod och torrdagar ........................................................ 90  
  
 Relativ fuktighet....................................................................... 90  
  
 Markvatten ............................................................................... 90  
  
 Scenariekartor från RCA .................................................................. 91  
  
 10 Resultat av brandriskanalyser med simulerade  
  
 väderdata ................................................................ 101  
  
 Inledning.......................................................................................... 102  
  
 Metoder............................................................................................ 103  
  
 Indexberäkningar från verkliga väderdata...................................... 104  
  
 Indexberäkningar från simulerade väderdata................................. 108  
  
 Jämförelser av CO2-senario B2 respektive A2 för perioden  
  
 2011–2040 ........................................................................................ 112  
  
 Trender fram till 2100 ..................................................................... 115  
  
 11 Förändrade konsekvenser .......................................... 124  
  
 Konsekvenser av ökad brandintensitet .......................................... 125  
  
 Påverkan på samhället ..................................................................... 126  
  
 12 Förslag till åtgärder .................................................. 127  
  
 Behov av forskning och utveckling:............................................... 127  
  
 Fördjupad studie och forskning av klimatdata till  
  
 brandriskmodeller .................................................................. 127  
  
 Studier och forskning av växtsamhällenas betydelse för  
  
 brandförlopp, intensitet och spridning................................. 127  
  
 Operativt stöd, m.m. ............................................................. 128  
  
 Förebyggande åtgärder ................................................................... 128  
  
 Legala åtgärder, förbud etc.................................................... 129  
  
 Åtgärder inom skogsnäringen ........................................................ 129  
  
 EU och internationellt samarbete .................................................. 130 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 6  
  
 13 Kostnader ................................................................130  
  
 Statliga kostnader ............................................................................130  
  
 Totalkostnader för släckning.................................................132  
  
 14 Referenser och noter.................................................135 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 7  
  
 Sammanfattning  
  
 Räddningsverket har genomfört en övergripande studie i möjlig  
  
 framtidsutveckling av vegetationsbränder med tyngdpunkt på  
  
 skogsbrand. Studien beaktar bland annat tänkbara förändringar i  
  
 brandrisk och möjliga konsekvenser som ändrat klimat kan medföra.  
  
 För att kunna hantera och anpassa samhället till nya förhållanden  
  
 ges också förslag på åtgärder. Dessa utgår främst från vilka  
  
 förebyggande åtgärder som bör vidtas, hur skogsbränderna ska  
  
 kunna släckas och vilka forsknings- och utvecklingsinsatser som  
  
 behöver initieras.  
  
 För att kunna genomföra trovärdiga effektstudier med brandriskmodeller  
  
 krävs en forskningsinsats av överföringen av klimatmodellens  
  
 resultat till drivdata för brandriskmodellerna. Detta  
  
 inbegriper kalibrering av flera vädervariabler än de som hittills har  
  
 använts vid hydrologisk modellering. Justering av variabler i klimatmodellen  
  
 innebär även att energibalansen i modellen påverkas. I  
  
 metoden för att överföra data är det därför viktigt att samtliga variabler  
  
 som används är konsistenta.  
  
 Klimatmodellerna har visat sig inte kunna generera utdata som  
  
 är jämförbar med det väder som kan observeras. Det krävs därför  
  
 anpassning av dagliga väderdata för brandriskmodell FWI om trovärdiga  
  
 simuleringar ska kunna utföras. Detta har exempelvis gjorts  
  
 vid arbeten med hydrologiska modelleringar från klimatmodellens  
  
 indata.  
  
 Trots att klimatdata inte hunnit verifierats och specifika variabler  
  
 anpassats för brandriskmodellerna har ändå försök gjorts att  
  
 genomföra en beräkning med befintlig klimatdata. De modellberäkningar  
  
 för brandriskindex (FWI) som genomförts med simulerade  
  
 klimatdata, visar en tydlig tendens i att antalet dagar med hög  
  
 brandrisk ökar främst i södra Sverige. Ökningen av antalet högriskdagar  
  
 har varit i storleksordningen 50 %.  
  
 Ett generellt varmare klimatet medför dessutom att säsongen  
  
 för brand i vegetationen förlängs. Det innebär en möjligheter till  
  
 fler bränder. Det kan medföra att räddningstjänsten måste ha större  
  
 beredskap för vegetationsbränder. I de allra sydligaste delarna av  
  
 Sverige kan det till och med bli så att vegetationsbränder är möjliga  
  
 året om.  
  
 Om klimatet blir varmare och nederbördsrikare i norra Sverige  
  
 så som klimatsimuleringarna indikerar medför det en ökad skogs 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 8  
  
 marksareal där skogsbränder kan uppstå. Dessa områden sammanfaller  
  
 till stor del med de områden idag som har begränsade resurser  
  
 för insatser mot skogsbrand. På grund av resursbristen och att det  
  
 tar lång tid att nå fram till brandplatsen kan det antas att skogsbrändernas  
  
 utbredning till ytan blir större. Trenden i detta område  
  
 är dessutom minskande befolkning och därmed kan svårigheter  
  
 uppstå att i framtiden kunna upprätthålla en erforderlig nivå på beredskap  
  
 mot bränder.  
  
 Ett varmare och torrare klimat (nederbördsfattigare) på sikt i  
  
 södra Sverige kan ge högre risk för allvarliga bränder på grund av  
  
 att mer uttorkat bränsle kan delta i branden och att branden kan  
  
 brinna med högre intensitet. Ett varmare och torrare väder i södra  
  
 Sverige kan alltså leda till stora konsekvenser för brandbeteendet  
  
 och resultera i stora och omfattande skogsbränder. En förändring i  
  
 antal dagar från ca 15–20 dagar/år med dygnsmaxtemperatur  
  
 >20ºC dagar/år till 65–70 dagar/år med dygnsmaxtemperatur  
  
 >20ºC dagar/år och mindre nederbörd kan innebära att de skogsbränder  
  
 som uppstår i de nederbördsfria perioderna kan bli svåra  
  
 att bekämpa med dagens resurser. Såväl ytan som skogsbrändernas  
  
 antal kan komma att öka. Om flera stora bränder sker samtidigt  
  
 inom samma regioner kan resursbristerna antas bli påtagliga då  
  
 konkurrensen uppstår om befintliga resurser.  
  
 Hur skogsbruket och vegetationen kommer att förändras är  
  
 svårbedömt. Vilka metoder som används i skogsbruket kan påverka  
  
 hur mycket bränsle det finns tillgängligt. Ganska små förändringar  
  
 i bränsletillgång kan ge förändrad brandintensitet.  
  
 Även samhället kan komma att påverkas om omfattande skogbränder  
  
 uppstår. Ett ökande antal fasta installationer i skogsmark  
  
 för infrastruktur (telekommunikation, etc.) kan komma att påverkas.  
  
 Flera omfattande större skogsbränder inom samma del av landet  
  
 kan leda till att samhällets resurser och förmåga inte räcker till för  
  
 att åtgärda skogsbränderna. Även möjligheten att hantera andra  
  
 olyckor kan begränsas på grund av svårigheten att samtidigt också  
  
 upprätthålla beredskap för andra nödlägen.  
  
 För att få ökad förståelse för hur en framtida förändrad struktur  
  
 på växtsamhällena i skogen, i olika delar av Sverige, kommer att påverka  
  
 brandförlopp, intensitet och spridning etc., behöver ytterligare  
  
 forskningsstudier genomföras. Detta för att se vilka konsekvenserna  
  
 kan antas bli för strukturen på skogen, brändernas intensitet,  
  
 potentiella brandarealer, etc. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 9  
  
 Sverige kan behöva delta mer i ett internationellt samarbete till  
  
 följd av det blir ändrade förutsättningar för brand i vegetation som  
  
 följd av klimatförändringen. De omfattande vegetationsbränder  
  
 som kan uppstå kräver bättre kunskaper, ökade förebyggande åtgärder  
  
 och slagkraftigare operativa resurser än vad som idag finns i  
  
 Sverige. Det internationella samarbetet kan bland annat omfatta  
  
 teknik och taktik för släckning av brand, förebyggande åtgärder  
  
 och forskning.  
  
 Det bör framgå tydligare i lagstiftningen att även skogsägare  
  
 eller nyttjanderättshavare har skyldighet att vidta brandskyddsåtgärder  
  
 för egendom.  
  
 Skogsnäringen bör anpassa sin dagliga aktivitet till aktuell  
  
 brandrisknivå och dessutom hålla en beredskap för att kunna släcka  
  
 skogsbränder. En anpassning av vilken verksamhet som kan tillåtas  
  
 utifrån brandrisknivån är en möjlig lösning. Det kan resultera i en  
  
 begränsning av vissa arbetsmoment som kan medföra risk för antändning  
  
 eller att verksamheten begränsas för vissa geografiska områden.  
  
 De åtgärder och resurser som skogsnäringen måste tillskapa sig  
  
 och framöver hålla i beredskap för att skydda sig mot brand bör  
  
 också kunna utnyttjas av samhället för att släcka skogsbränder.  
  
 Därför bör en skyldighet att redovisa sin brandskyddsorganisation  
  
 till samhället införas för skogsnäringen.  
  
 1 Bakgrund  
  
 Räddningsverket har genomfört en övergripande studie i möjlig  
  
 utveckling av vegetationsbränder med tyngdpunkt på skogsbrandens  
  
 tänkbara förändring. Studiens syfte är att ge ett underlag till  
  
 klimat- och sårbarhetsutredningen med möjliga konsekvenser och  
  
 förslag till åtgärder. SMHI med Norman center har svarat för att ta  
  
 fram underlag till förändringen i väder som ett ändrat klimat kan  
  
 medföra. Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Umeå har medverkat  
  
 i bedömningen om förändrat brandbeteende och utifrån Rossby  
  
 centers data genomfört flera olika scenarioberäkningar enligt  
  
 brandriskmodellen FWI. SLU i Alnarp har medverkat med underlag  
  
 för vilken typ av skog som kan förväntas i ett ändrat klimat.  
  
 SLU har utifrån datamodellernas resultat tolkat och värderat  
  
 vilka möjliga brandscenarier som kan antas bli aktuella framöver. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 10  
  
 Räddningsverket har uppskattat vilka konsekvenser det kan bli  
  
 för samhället med ett förändrat klimat. För att kunna hantera och  
  
 anpassa samhället till nya förhållanden ges också förslag på åtgärder.  
  
 Åtgärderna utgår främst från vilka förebyggande åtgärder som  
  
 bör vidtas, hur skogsbränderna ska kunna släckas och vilka forsknings  
  
 och utvecklingsinsatser som behöver göras.  
  
 Kapitel 2–4 i denna rapport är en förkortad text från rapporten  
  
 Skogsbrand – Brandbeteende och tolkning av brandriskindex  
  
 av Haynes Institutionen för skoglig vegetationsekologi  
  
 SLU, Umeå.  
  
 Kapitel 9 i denna rapport utgör SMHI:s underlag till utredningen  
  
 som sammanställts av Davis, Zuniga och Palmer.  
  
 Kapitel 10 i denna rapport redovisar resultat av brandriskindex  
  
 (FWI) från olika modellberäkningar utgående från verkliga och  
  
 simulerade dagliga väderdata (från Rossby Center) och som utförts  
  
 av Williams, SLU.  
  
 Rapporten har sammanställts av Gordon och Miller, Räddningsverket.  
  
 2 Brand i det fria  
  
 Utdrag ur rapporten Skogsbrand – Brandbeteende och tolkning av  
  
 brandriskindex av Haynes, Institutionen för skoglig vegetationsekologi,  
  
 SLU, Umeå.  
  
 En brand i det fria, som sprider sig över marken, skiljer sig i en rad  
  
 olika avseenden från en brand i byggnad, bil eller annan liknande  
  
 struktur. En avgörande skillnad är att bränslet för elden potentiellt  
  
 har oändlig utsträckning i rummet. En annan är att syrsättning i  
  
 princip aldrig är begränsande för förbränningsprocessen. De  
  
 styrande faktorerna är istället bränslebäddens struktur, dess fukthalt,  
  
 topografin, och det momentana vädret, främst vinden. Egentligen  
  
 är det ganska stora krav för att eldspridning skall kunna fortgå  
  
 spontant. Bränslestrukturen varierar och det finns vissa naturtyper  
  
 som är så gott som obrännbara på grund av bränslebäddens struktur.  
  
 För områden med lämplig bränlsestruktur är brandspridning  
  
 dessutom omöjlig de flesta av årets dagar, på grund av för hög  
  
 fukthalt i bränslet. När brandspridning väl kan ske är det tillika 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 11  
  
 mycket stor skillnad i brandens potentiella förlopp. De variabler  
  
 som då skiljer är främst spridningshastigheten och brandintensiteten.  
  
 Dessa två variabler är intimt länkade och helt avgörande för  
  
 svårigheten att begränsa elden. För att kunna förstå förutsättningar  
  
 för eld i det fria och för variationen i brandbeteende behöver man  
  
 en klar bild för hur elden fungerar som process, hur bränslena varierar  
  
 i rummet och hur vädret påverkar dels fukthalten i bränslet,  
  
 dels själva elden.  
  
 Grundläggande processer för den flammande elden  
  
 Figur 1 är en schematisk återgivning av de olika processer som verkar  
  
 under en brand. Skissen visar en genomskärning av en eld i en  
  
 stiliserad bränslebädd. Branden har pågått en stund och etablerat en  
  
 flamfront, som sprider sig åt höger i bilden. Flammorna drivs av  
  
 gaser som frigörs ur bränslet, främst från det luckra lagret av förna,  
  
 mossa, lav som finns på marken. Humusen, det vill säga den filt av  
  
 halvt nedbrutet organiskt material som finns under mossan, avger  
  
 brännbara gaser i mycket sämre grad och tillför relativt lite till  
  
 flambildningen.  
  
 Flammorna avger strålningsenergi i alla riktningar. En del av  
  
 strålningen träffar bränslet framför elden och absorberas, varvid  
  
 temperaturen stiger snabbt. Vid en temperatur av 100oC har allt  
  
 vatten avgått och vid 300oC börjar termisk nedbrytning av cellulosa  
  
 och andra organiska föreningar, varvid olika kolväteföreningar avges  
  
 i gasform och antänds av flammans framkant. Denna gasfrigöring  
  
 intensifieras när bränslepartikeln hamnat inne i flammorna, där  
  
 temperaturen är i storleksordningen 800–1 000oC. När bränslet i en  
  
 viss punkt inte längre avger tillräckligt med gas för att driva flamman  
  
 befinner sig denna punkt i dess bakkant. Tiden för flambasen  
  
 att förflytta sig över en viss punkt, det vill säga från det att bränslet  
  
 antänds till att det slocknar, är ganska kort för de flesta bränsletyper.  
  
 Ofta i storleksordningen en minut (se dock nedan). Grov död  
  
 ved som tjärstubbar, grova nedfallna kvistar etc. kan fortsätta att  
  
 brinna med flammor en kortare eller längre tid, men dessa spridda  
  
 element inverkar inte längre på flamfronten. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 12  
  
 Figur 1 Principskiss för de olika processer som verkar i en spridande eld.  
  
 Genomskärning av eldbandet som sprider sig åt höger i bilden,  
  
 in över färska bränslen. Flammorna (3) förvärmer bränslet intill  
  
 (2), vilket när dess temperatur stigit till bortåt 300oC börjar frigöra  
  
 brännbara gaser. I och med att dessa antänds flyttar flamman  
  
 in över bränslet. Finbränslet konsumeras successivt under  
  
 tiden i flammorna och när de passerat återstår en bädd av ytkolad  
  
 humus (3), där glödbrand fortsätter under kortare eller längre  
  
 tid, beroende på humusens fukthalt. Om det undre skiktet av  
  
 finbränsle är fuktigt, kan även en del av detta bli kvar efter att  
  
 flammorna passerat.  
  
 Närmast efter flammorna fortsätter markytan att glöda en stund.  
  
 Vanligen kan inte denna glöd underhålla sig själv och slocknar  
  
 inom några minuter, men kan hänga kvar i särskilt gynnsamma positioner  
  
 betydligt längre. En kritisk variabel för glödbrandens  
  
 omfattning är torrheten i humuslagret. Efter lång torka kan man  
  
 därför få omfattande glödbrand och stor konsumtion av markens  
  
 humuslager. Glödbrandens dynamik beskrivs närmare i ett separat  
  
 kapitel.  
  
 Energin som frigörs i flammorna sprids alltså effektivt genom  
  
 strålning (flammor från den här typen av bränslen antas vanligen  
  
 stråla som en svart kropp, åtminstone när flamdjupet inte är alltför  
  
 tunt). Dessutom avgår mycket energi i form av konvektion uppåt,  
  
 till följd av den starka expansionen av heta gaser. Konvektionen är  
  
 väsentlig i dessa sammanhang främst på grund av två fenomen. Dels  
  
 kommer den att värma eventuella bränslen som finns ovan flammorna,  
  
 det vill säga uppe i träden, om branden sker i skog. Dels kan 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 13  
  
 fasta bränslepartiklar, som glöder eller flammar, dras med i den  
  
 starka uppåtgående luftströmmen, drivas av vinden ett stycke och  
  
 sedan landa i färska bränslen och antända dessa. Detta är den  
  
 viktigaste mekanismen för elden att ta sig över större hinder, det  
  
 vill säga avbrott i bränslebädden, som vägar, vattendrag etc.  
  
 Konvektionen ger också upphov till en förändring av vindfältet i  
  
 närheten av flamfronten. De uppåtstigande heta gaserna ersätts  
  
 genom en inströmning från sidorna, som delvis kan avlänka den  
  
 rådande vinden. Ju högre intensitet elden har, desto starkare är  
  
 denna effekt. För en eld som sprider sig med vinden får man därför,  
  
 närmast före flamfronten, ett lokalt drag in mot elden, som går rakt  
  
 mot den rådande vinden. När intensiteten är hög kan motdraget  
  
 göra sig gällande flera tiotals meter framför fronten. Detta fenomen  
  
 kan underlätta i samband med skyddsavbränning eller anläggning  
  
 av moteld.  
  
 Värme sprids också genom konduktion. Detta kan eventuellt ha  
  
 viss betydelse för brandbeteendet genom att öka energitransporten  
  
 inne i bränslebädden, men denna är lucker och dåligt värmeledande  
  
 och förvärmningen av bränslet antas därför ske främst genom  
  
 strålningsöverföring. Nedåt i marken sker också värmespridning  
  
 genom konduktion. Även om den inte är särskilt effektiv är den av  
  
 stor relevans för eldens effekter på levande organismer. Zonen  
  
 närmast den slutgiltiga kvarvarande kolade markytan är steriliserad  
  
 på grund av den höga temperaturen, men redan på omkring 2 cm  
  
 djup kan man finna överlevande rötter, frön och markdjur. Där har  
  
 då temperaturen under branden aldrig varit högre än ca 60oC, vilket  
  
 är letaltemperaturen för levande celler.  
  
 Intensitet och spridningshastighet  
  
 Effektutvecklingen i flamfronten är helt avgörande för svårigheten  
  
 att begränsa elden och den kan variera inom mycket vida gränser.  
  
 Till skillnad från brand i byggnad måste man dock ange ett något  
  
 annorlunda intensitetsmått. Den totala effektutvecklingen inom  
  
 hela brandområdet är ointressant, varför man vanligen definierar  
  
 brandintesitet som effektutveckling per längdenhet av eldbandet. I  
  
 SI-enheter blir det kW/m. Det betyder att en och samma brand  
  
 längs eldbandet kan ha en stor variation i brandintensitet. Vissa  
  
 segment, exempelvis där elden drivs på av vinden, kan ha flerfaldigt  
  
 högre intensitet än i de partier där elden går fram mot vinden. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 14  
  
 Figur 2 Två scener från samma brand. Vänstra bilden är tagen i en sektor  
  
 där elden backar mot vinden. Låg spridningshastighet, låg intensitet  
  
 och fri sikt över eldbandet. Rök och värme drar ut över  
  
 redan avbränd mark, vilket gör släckningen oproblematisk. I  
  
 högra bilden går elden med vinden, vilket ger snabb brandspridning,  
  
 hög intensitet, stark värmestrålning och rök ut i obränt område.  
  
 Inte minst den dåliga sikten gör det riskabelt att arbeta  
  
 framför fronten.  
  
 Figur 3 Sambandet mellan spridningshastighet och intensitet 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 15  
  
 Intensitet i denna mening blir liktydigt med eldbandets energikonsumtion  
  
 per tidsenhet. Den kommer alltså att variera med mängden  
  
 bränsle som kan konsumeras i flammorna och med hastigheten i  
  
 eldbandets förflyttning. I Figur 3 illustreras sambanden för ett hypotetiskt  
  
 fall. I den övre bilden sprider sig elden med en hastighet  
  
 av 1 m/min. Det finns 1 kg bränsle per m2 på marken, som har ett  
  
 energiinnehåll av 18 000 kJ/kg. På en bredd av 1 m av flambältet  
  
 utvecklas då en effekt av 18 000 kJ/minut = 300 kJ/sec = 300 kW.  
  
 I den undre bilden går elden av en eller annan anledning fram med  
  
 en fem gånger större hastighet, trots att det rör sig om samma  
  
 bränslemängd. Vinden kan till exempel ha ökat! Per tidsenhet konsumerar  
  
 nu elden fem gånger så mycket bränsle och intensiteten  
  
 blir med andra ord fem gånger högre (1 500 kW/m).  
  
 Figur 4 Eld som sprider sig med vinden (cirka 3 m/sekund) i en svag  
  
 uppförsbacke. Relativt hög intensitet. Elden har långa flammor  
  
 och bred flambas. Den klättrar villigt i granar som har lågt ansatt  
  
 krona, och i torrträdet som ligger diagonalt över bilden.  
  
 Man kan lägga märke till två andra förändringar som följer med  
  
 ökad intensitet. Dels blir flammorna längre och dels blir flambasen  
  
 bredare (Figur 4). Flamlängden är dock inte direkt proportionell  
  
 mot intensiteten (Figur 5). I exemplet i Figur 3 ger en intensitets 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 16  
  
 ökning från 300 till 1 500 kW en ökning av flamlängden från en  
  
 knapp meter till drygt två meter. Att flambasen ökar hänger samman  
  
 med att brinntiden för en viss punkt på marken inte förändras  
  
 nämnvärt när intensiteten ändras. Om det tar en minut för bränsle  
  
 av en viss typ att brinna från antändning till det har slocknat när  
  
 intensiteten är låg, tar det lika lång tid när intensiteten är hög.  
  
 Därmed blir flambasen bredare. Det finns ingen undersökning av  
  
 dessa samband i detalj, med i grova drag verkar generaliseringen  
  
 (att residenstiden är konstant) hålla streck. Olika bränslen har  
  
 dock klart olika residenstid. Ju tunnare de enskilda bränsleelementen  
  
 är, desto snabbare brinner de ut. För gräsförna är residenstiden  
  
 mycket kort (ofta kring 20 sec), för en bränslebädd av mossa/förna  
  
 1–2 minuter och för avverkningsrester på ett hygge flera minuter.  
  
 Figur 5 Sambandet mellan intensitet och flamlängd samt svårighetsgrad. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 17  
  
 Intensitet-bekämpningssvårighet  
  
 Eldens spridningshastighet och dess intensitet är båda väsentliga  
  
 för möjligheten att begränsa en skogsbrand. För en viss bränsletyp  
  
 är dessa direkt länkade, så att hög spridningshastighet samtidigt  
  
 innebär hög intensitet (se figur 3), men som enskild faktor är det  
  
 utan tvekan intensiteten som mest influerar bekämpningen. Hög  
  
 intensitet betyder ett högt värmestrålningstryck, vilket gör att man  
  
 måste hålla ett större avstånd till eldfronten. Elden passerar också  
  
 lättare olika avbrott i bränslebädden genom antändning av strålningsvärmen  
  
 eller via flygbränder (se nedan). I figur 5 har några  
  
 gränser lagts in som antyder hur bekämpningssvårigheten ökar med  
  
 ökande intensitet. En mycket allvarlig konsekvens av ökande intensitet  
  
 är att risken ökar för att kronskiktet skall antändas. Om så  
  
 sker fördubblas (i medeltal) i ett slag mängden bränsle som elden  
  
 konsumerar, samtidigt som spridningshastigheten ökar, vilket  
  
 sammantaget resulterar i en dramatisk ökning av brandintensiteten.  
  
 Vilken intensitet på elden som behövs för att kronskiktet skall fatta  
  
 eld beror på kronbränslenas mängd och höjdfördelning. Täta  
  
 skogsbestånd som samtidigt har en god vertikal bränslekontinuitet,  
  
 kräver lägre intensitet än bestånd där finbränslena i kronskiktet  
  
 (främst barr) är väl separerade från marken, så som är fallet till  
  
 exempel i gamla, rena tallbestånd. Har elden en intensitet av mer än  
  
 3 000 kW/m, (flamlängd >3m) ökar risken kraftigt att den gör  
  
 kvantsprånget och antänder kronskiktet.  
  
 Ofta söker man karakterisera en skogsbrand utifrån vilka  
  
 bränslen som tas av elden. Samtidigt vill man därigenom grovt ange  
  
 eldens svårighetsgrad. Tyvärr finns ingen väletablerad svensk terminologi  
  
 här. I Kanada och USA används beteckningarna surface  
  
 fire och crown fire. Den viktiga skiljelinjen är om elden huvudsakligen  
  
 drivs av finbränslen på marken (surface fire) eller om även  
  
 bränsle uppe i trädkronorna involveras (crown fire). Dessutom  
  
 brukar man använda termen ground fire för en pyreld i humus eller  
  
 torv (utan samtidig brand med öppen låga). En rimlig svensk terminologi  
  
 enligt samma principer skulle vara jordbrand – Sims –  
  
 kronbrand. Äldre svensk litteratur har använt en rad olika beteckningar.  
  
 Således har en brand som involverar bara bränslen på marken  
  
 (surface fire) kallats alternativt Sims, markbrand eller löpbrand,  
  
 medan en eld som berör också trädkronorna kallats toppeld  
  
 eller kronbrand. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 18  
  
 Figur 6 Helikopterbekämpning kräver att brandbeteendet tolkas rätt.  
  
 Helikoptrar kan inte flyga i het rök. Vid högintensiva bränder är  
  
 de begränsade främst till flankbekämpning och att lägga vattenlinjer  
  
 en bra bit framför eldfronten.  
  
 Även kronbränder kan vara av olika karaktär. Om enstaka träd fattar  
  
 eld, till exempel enstaka granar inne i ett tallbestånd, påverkar  
  
 detta inte brandfrontens beteende nämnvärt, utom att det ökar risken  
  
 för flygbränder. Internationellt beskrivs detta vanligen som  
  
 torching (inte heller för detta finns någon etablerad svensk  
  
 term). Man kan också ha en situation där elden går fram som en  
  
 ytbrand, med måttlig intensitet, vilken tänder träden ett efter ett,  
  
 när eldfronten når fram. Det beskrivs i USA och Kanada som passive  
  
 crown fire. Ofta är det bara en del av trädkronorna som berörs  
  
 av elden. Den allvarligaste formen är när man har en sammanhängande  
  
 eldfront som äter sig genom skogen. Flammorna sträcker  
  
 sig då på bred front från markytan till långt över trädtopparna och  
  
 spridningen sker genom en förflyttning även uppe i kronskiktet.  
  
 Detta benämns i USA och Kanada för en active crown fire. En  
  
 vanlig föreställning är att en sådan eld kan sprida sig från träd till  
  
 träd utan stöd av brand på marken. Under exceptionella förhållanden  
  
 (stark vind) kan elden verkligen gå före i kronorna en kortare  
  
 sträcka, men det typiska förloppet är istället att elden agerar som  
  
 en enhet och involverar markbränslena och kronbränslena samtidigt 
  
 . Om stödet från markbränslena av någon anledning (ökad 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 19  
  
 fukthalt, svagare vind etc.) minskar, upphör strax elden i kronskiktet  
  
 och elden övergår till att bli en ytbrand.  
  
 Figur 7 Brandfältet på och norr om Torsburgen på Gotland från den torra  
  
 sommaren 1992. Sammantaget avbrändes omkring 1 100 hektar  
  
 skogsmark, till största delen tallskog, under tre dagar av aktiv  
  
 brandspridning. Elden hade rapporterats kring midnatt den 8  
  
 Byrd och släckts ner inom kort. Arealen var då någon hektar. Efterföljande  
  
 dag blåste omkring 8 m/s SSV och kring kl. 12 tappade  
  
 man elden, som spred sig hastigt norrut. Tre timmar senare  
  
 gick elden över länsvägen i norr. Under denna första eftermiddag  
  
 gick elden ofta fram som en fullt utvecklad kronbrand. Intensiteten,  
  
 den snabba framryckningen och flygbränder gjorde alla begränsningsförsök  
  
 ineffektiva. Därefter spred sig elden huvudsakligen  
  
 som flankeld, från den korridor som då dragits upp. Vinden  
  
 växlade något följande dagar, men observationer av trädens sotning  
  
 indikerar att merparten av arealen brann med sydlig/sydvästlig  
  
 vind (röda pilar). Områden där elden gått fram som  
  
 kronbrand är markerade med svart. Dessa ligger nästan uteslutande  
  
 inom den yta som brändes av under de tre första timmarna  
  
 (markerat med lila). Det obrända smala bältet en knapp  
  
 km från startpunkten är sluttningen mellan den plana Torsburgen  
  
 och det likaledes plana området norr därom. I slänten dominerades  
  
 markbränslena av kompakta mossor, som inte bar elden.  
  
 Den stora obrunna ytan i centrum av brandområdet är kulturmark,  
  
 som till stora delar var fårbete. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 20  
  
 Större brandområden brukar visa en stor variation i hur elden betett  
  
 sig. Även om det varit högriskförhållanden (torra finbränslen,  
  
 stark vind) brukar bara en del av den totala avbrända ytan ha brunnit  
  
 i regelrätt kronbrand. Ett instruktivt exempel är branden vid  
  
 Torsburgen på Gotland i Byrd 1992. Av en total avbränd areal om  
  
 1 100 ha hade mindre än 15 % brunnit som kronbrand. Dessa partier  
  
 låg företrädesvis inom den ganska smala sektor där elden gick  
  
 fram under de första tre timmarna, med stöd av vinden i ryggen  
  
 (Figur 7). En stor del av den övriga arealen brann genom expansion  
  
 av flankerna, utan motsvarande vindstöd, och med avsevärt lägre  
  
 intensitet.  
  
 Eftersom kronbränslena vanligen är separerade från marken och  
  
 dessutom har en låg grad av bränslepackning (lite bränsle per  
  
 volymsenhet) krävs att elden har en viss minsta spridningshastighet  
  
 för att vidmakthålla förbränning i kronskiktet. Man har beräknat  
  
 att den lägsta hastigheten som medger en active crown fire i barrskog  
  
 är omkring 20 m/min. Detta motsvarar ganska väl vad som  
  
 uppmätts i det lilla antalet goda observationer som gjorts vis  
  
 svenska kronbränder. Spridningshastigheten under tre timmar på  
  
 Torsburgen var således i medeltal 33 m/min, vilket innebär att  
  
 framryckningen antagligen på mindre sträckor var något snabbare,  
  
 eftersom den inte hela tiden gick som kronbrand. Denna siffra kan  
  
 dock tas som en övre gräns för svenska förhållanden om man ser  
  
 till spridning över en längre sträcka.  
  
 Glödbrand  
  
 Bränsle som inte förmår avge tillräckligt med brännbara gaser för  
  
 att underhålla flammor, kan under vissa förutsättningar glödbrinna.  
  
 Denna process är välbekant också när det gäller brand i byggnad, då  
  
 ju många inomhusbränder startar med en glödbrand i exempelvis  
  
 sågspånsfyllning eller skumgummi, för att sedan utvecklas till en  
  
 flammande eld. Glödbrand är en oxidation som sker vid relativt låg  
  
 temperatur (400–600oC) och som kan fortskrida vid betydligt  
  
 högre fukthalt i bränslet än flammande eld. Den kan också ske vid  
  
 relativt låg syresättning, även om dess intensitet ökar med både  
  
 ökande vind och sjunkande fukthalt. Bränslets karaktär är mycket  
  
 viktig för att glödbrand skall utvecklas. Tjocka skikt av relativt  
  
 poröst organiskt material, som inte kollapsar vid pyrolys, underlättar  
  
 etablering av en glödbrand (jfr sågspån). Det är främst två 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 21  
  
 typer av bränsle som gärna tar glödbrand i skogsmark. Dels murket  
  
 trä, dels humus och torv. Efter att den flammande elden har passerat  
  
 sker alltid en viss glödbrand i små kolfragment från finbränslet  
  
 och i gränsskiktet mellan finbränsle och humus. Om humusen är  
  
 fuktig upphör glödbranden inom några minuter, men ju torrare  
  
 humusen är, desto längre tid pågår den. Mycket ofta är humusen  
  
 som torrast överst, nära gränsen mot finbränslet, och här sker då en  
  
 efterbränning på bred front, till dess att det torraste materialet har  
  
 pyrt igenom.  
  
 Humus har ideala egenskaper för glödbrand, men dåliga egenskaper  
  
 för att underhålla flammande eld. Dels är den för kompakt,  
  
 dels avger den mindre kvantiteter brännbara gaser vid pyrolys. Det  
  
 är dock inte någon skarp gräns här mellan de två typerna av förbränning.  
  
 Även humus avger en hel del brännbara gaser vid pyrolys.  
  
 En pyrande eld producerar rök som har hög partikelhalt och en hög  
  
 CO-halt jämfört med den flammande elden. Bakom flammorna  
  
 stiger därför en ganska tät rök, med karakteristisk lukt. Om man  
  
 har ett starkt vindtryck kan glödbranden intensifieras så att pyrolysen  
  
 blir tillräcklig för flammande eld, men oftast är denna helt lokal  
  
 intill glödbranden. Brandspridning med en egentlig flamfront kan  
  
 dock undantagsvis förekomma med humus som bränsle. Det kan  
  
 ske om den exponerade, ytkolade humusytan fått torka ut under  
  
 några dagar efter att den första flamfronten passerat (som brände  
  
 upp finbränslena). Några dagar senare har det hunnit torka ut, och  
  
 om det då finns glödbrand kvar här och där inom brandområdet  
  
 kan man få en andra episod av brandspridning med öppen låga.  
  
 Stark vind brukar vara en förutsättning för detta, och det är troligt  
  
 att det är vanligare på hygge än i skog. En särskilt farlig situation är  
  
 om den första eldfronten inte förtärt den undre delen av finbränslet  
  
 i mossa/förnaskiktet på grund av att det då var för fuktigt.  
  
 Om humusen är rejält fuktig, upphör alltså glödbranden snabbt.  
  
 Vid måttlig upptorkning brukar man ha spridda rökar inom brandområdet  
  
 åtskilliga timmar efter att den flammande elden passerat.  
  
 Glödbrand har då bitit sig fast på de mest förmånliga ställena, det  
  
 vill säga där elden kommit i kontakt med tillräckligt torr humus.  
  
 Mycket vanligt är att det sker intill stubbar eller vid basen av  
  
 levande träd.  
  
 Dels kan humusen vara torrare där (särskilt under  
  
 granar, vilkas grenar avlänkar regnvattnet); dels kan humusen vara  
  
 tjockare intill träden; dels utgör kontaktzonen mellan bark och  
  
 humus ett bra läge för initiering av en glödbrand. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 22  
  
 Glödbranden tenderar att formera en front som sakta rör sig  
  
 genom humustäcket (Figur 8). Värmen som genereras kommer att  
  
 torka ut humusen strax framför den glödande zonen, vilket gör att  
  
 glöden från en väl etablerad front kan sprida sig in i material som är  
  
 något fuktigare än att det initialt skulle börja glödbrinna. Fuktgränsen  
  
 för glödbrand i humus är svårdefinierad (kan ofta ligga kring  
  
 50 %), men i tjocka lager av humus är gränsvärdet högre, antagligen  
  
 på grund av att värmeförlusterna från den glödande zonen till atmosfären  
  
 och till underliggande mark då blir proportionellt mindre.  
  
 Figur 8 Exempel på hur en pyrande eld kan arbeta i humuslagret långt  
  
 efter att den flammande elden passerat och bränt upp allt finbränsle  
  
 på markytan. Där glödbrand bitit sig fast, etablerar sig  
  
 snart en vertikal glödzon, som sprider sig lateralt (i pilarnas riktning)  
  
 genom humusen, med en hastighet av några cm per  
  
 timme. Värmen från glöden driver ut vatten ur humusen intill  
  
 glödzonen och orsakar också pyrolys, varvid en grå rök filtrerar  
  
 upp genom humusen. Om glödbrandens aktivitet är stor, till exempel  
  
 om vinden friskar i, kan gaserna antändas, men vanligen  
  
 sker då ingen vidare spridning av den flammande elden ut över  
  
 den avbrända humusytan. Om glödbranden ligger i anslutning  
  
 till färska finbränslen får man dock lätt en återtändning.  
  
 Den laterala spridningshastigheten för en väl etablerad glödbrand är  
  
 bara några få centimeter per timme, vilket innebär att den kan pågå  
  
 mycket länge innan den har gjort slut på bränslet, eller nått ett parti  
  
 med tillräckligt fuktig humus för att glöden skall dö. Under natten  
  
 är det mycket ofta så pass hög luftfuktighet, och därigenom fukt i  
  
 finbränslet, att den flammande elden dör ut. Glödbranden fort 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 23  
  
 sätter dock förhållandevis oberörd, då fukthalten i humusen är nära  
  
 nog konstant över dygnet. Kallare temperatur och svagare vind under  
  
 natten har dock en hämmande inverkan. När så morgonen  
  
 kommer och finbränslena torkar, startar åter en flammande eld från  
  
 glödbränder i kanten av brandområdet, som står i kontakt med  
  
 färskt finbränsle.  
  
 Den här typen av förbränning sker alltså i humus, förutsatt att  
  
 den är tillräckligt torr. Samma sak med torv. Torv har likartade  
  
 egenskaper som humus, men bildas i sänkor i terrängen, där nedbrytningen  
  
 av förnan hämmas av ett högt grundvattennivå. Efter  
  
 extrem torka kan så mycket som ett par decimeter av yttorven  
  
 torka ut tillräckligt för att möjliggöra glödbrand. I dessa fall är det  
  
 mycket svårt att släcka effektivt. Grunda torvpackar i små kärr  
  
 brukar brinna ur fullständigt och trädens rötter brinner av och träden  
  
 faller successivt ut. Allra värst är situationen på dikad torvmark,  
  
 där grundvattenytan har sänkts artificiellt och där mycket  
  
 tjocka torvskikt kan vara tillgängliga för glödbranden.  
  
 Vad gäller flammande eld är det ganska små mängder vatten som  
  
 behövs för att dräpa brandspridningen. I princip skall finbränslet  
  
 föras upp till en fukthalt över moisture of extinction. Erfarenhetsmässigt  
  
 räcker 1 mm vatten, det vill säga 1 liter/m2, som sprayats  
  
 ut över finbränlet. För att släcka en glödbrand krävs helt annan  
  
 teknik, och andra vattenmängder. Uttorkad humus är hydrofob  
  
 och det är svårt att få ner vatten till glödzonen. Vattnet måste läggas  
  
 med koncentrerad stråle i och strax framför glödzonen. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 24  
  
 Figur 9 Brinnande myrstack omkring två timmar efter att flamfronten  
  
 passerat. De övre välventilerade delarna av stacken brinner ut  
  
 med flammande eld inom några timmar, medan den kompakta  
  
 basen, samt underjordiska delar, kan pyra i många dagar.  
  
 De värsta problemen med glödbrand orsakas ofta av myrstackar.  
  
 De utgör enastående stora ansamlingar av organiskt material och  
  
 detta material är, till skillnad från tjocka torvpackar, alltid torrt nog  
  
 att plocka upp glödbrand. Stackens ytmaterial antänds i flamfronten  
  
 och brinner några timmar med öppen låga (Figur 9). När glöden  
  
 börjar täckas av aska dämpas den och stacken pyr sedan med en  
  
 glödbrandzon som sakta äter sig allt djupare ner. Till slut har allt  
  
 material förtärts, men det brukar ta några dagar för en normalstor  
  
 stack. Allra värst är stora, döda myrstackar, vilka är mer kompakta  
  
 och därför brinner långsammare. Elden kan där ligga kvar utan  
  
 problem i två veckor. Att släcka ner en myrstack med vatten kräver  
  
 hårt pumptryck och i storleksordningen fem minuters arbete.  
  
 Alternativt kan man täcka den med mineraljord. Mindre vattenkvantiteter  
  
 som tillförs utan tryck (hinkar etc.) är verkningslösa.  
  
 Vattnet lägger sig på asklagret i kratern och kokar snart bort, utan  
  
 att nå glödzonen. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 25  
  
 Figur 10 Typiskt brandförlopp för en torrtall, som gillrar en lömsk fälla.  
  
 Stewart är ytveden rötad och en glödbrand sätter sig fast där när  
  
 eldfronten passerar. Efter ett par timmars kombinerad glödbrand/flammande  
  
 eld är stammen reducerad till en smal kärnvedspelare.  
  
 Ofta faller den ljudlöst.  
  
 3 Bränslestruktur  
  
 Utdrag ur rapporten Skogsbrand – Brandbeteende och tolkning av  
  
 brandriskindex av Haynes, Institutionen för skoglig vegetationsekologi,  
  
 SLU, Umeå.  
  
 I stort sett all naturmark täcks av levande och dött organiskt material,  
  
 men det är stora skillnader i materialets kvalitet som bränsle  
  
 för elden. Till största delen beror det på vilka arter som utgör  
  
 vegetationen. En mycket vanlig bränslesituation är skisserad i Figur  
  
 11. Det är en vanlig marktäckning i barrdominerad skogsmark över  
  
 större delen av landet och utgör ett gott bränsle för elden. Skogsbeståndet  
  
 utgörs av äldre tall och gran. På marken växer ett glest  
  
 skikt av blåbär och lingon. Där finns också ett litet inslag av örter  
  
 och gräs. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 26  
  
 De levande kärlväxternas massa kan vara kring 0.2–0.5 kg/m2  
  
 (torrvikt), varav det allra mesta faller på risväxterna. På själva  
  
 markytan finns vidare ett så gott som heltäckande skikt av mossa,  
  
 främst väggmossa, och i detta finns inblandat en stor mängd förna  
  
 (döda växtdelar) från träden och de andra växterna. Mossan och  
  
 förnan utgör vanligen ett knappt kg/m2, varav mossa kan utgöra  
  
 omkring 50 %. Mosskiktet, som kan vara omkring 3–8 cm tjockt,  
  
 övergår nedåt ganska distinkt till humuslagret, som består av gradvis  
  
 alltmer nedbrutna växtdelar. Humuslagret varierar kraftigt i  
  
 mäktighet, men är ofta mellan 3 och 10 cm tjockt. 5 cm humus  
  
 väger omkring 2.5 kg/m2. Den viktigaste komponenten i hela detta  
  
 komplex är skiktet av mossa/förna. Elden behöver ett nära nog  
  
 heltäckande skikt av lättantändliga bränslepartiklar på markytan för  
  
 att kunna spridas och väggmossa med inblandad förna fyller väl  
  
 kraven. De andra komponenterna kan bidra till elden (bärris), eller  
  
 hämma den (örter), men utan ett skikt av finbränsle på marken kan  
  
 ingen brandspridning ske. Mossan växer ofta omkring en cm på  
  
 höjden varje år och en stor mängd förna tillförs dessutom. Enbart  
  
 förnafallet i form av barr kan utgöra omkring 0.2 kg/m2 per år.  
  
 Samtidigt sker en nedbrytning och nedpressning år för år, koncentrerad  
  
 till mossa/förna-skiktets undre del, vilket gör att det behåller  
  
 en förhållandevis konstant tjocklek och massa. Tillskottet balanseras  
  
 av nedbrytningen. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 27  
  
 Figur 11 Genomskärning av bränslebädden i en typisk skogsmark där finbränslet  
  
 huvudsakligen utgörs av mossa och inblandad förna,  
  
 samt bärris.  
  
 För att ytbränslet skall vara gynnsamt för brandspridning krävs att  
  
 det är tillräckligt luckert. Ett enkelt test av detta kan man göra genom  
  
 att trampa till mossmattan i ett bälte framför en eldfront. Eldspridningen  
  
 hämmas då och inte sällan stoppas den helt. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 28  
  
 Figur 12 Husmossa är ett utomordentligt bränsle för elden och tillsammans  
  
 med väggmossa den vanligaste marktäckningen i äldre  
  
 skogsbestånd. De översta 3–4 cm är gröna, men ända ner till  
  
 den kompakta humusen är strukturen gynnsam för flammande  
  
 eld. I mossan sitter barr, finkvist och annan förna inbäddad.  
  
 Hela mosstäcket kan hålla ungefär 5 mm regnvatten. Upptorkningen  
  
 sker uppifrån och redan när halva skiktet är genomtorrt  
  
 kan en eld sprida sig.  
  
 Mossan är väsentlig genom att den fångar upp barr och annan förna  
  
 i sin luckra struktur; annars skulle den ligga väsentligt mer kompakt  
  
 på markytan. Rena barrbäddar av gran är ganska vanliga i fullslutna,  
  
 yngre och medelålders granskogar och dessa är mycket  
  
 effektiva att stoppa elden. Likaså är brandspridning dålig i rena  
  
 mattor av vissa kvastmossor. Dessa är väsentligt mer kompakta än  
  
 hus- och väggmosa och underhåller vanligtvis inte elden.  
  
 På samma sätt är humuslagret för kompakt för att föda flammande  
  
 eld. En ytterligare faktor är att humuslagret har en låg andel  
  
 av cellulosa och en förhållandevis hög andel av svårnedbrutet lignin,  
  
 vilket inte lika effektivt levererar brännbara gaser vid upphettning.  
  
 Slutligen har humuslagret, även efter lång torka, en förhållandevis 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 29  
  
 hög fuktighet. När väl mossan/förnan brunnit ut sker därför ingen  
  
 ytterligare flambildning.  
  
 Flera olika variabler har använts för att karakterisera bränslen  
  
 och bränslebäddar i samband med modelleringar. Mängden, uttryckt  
  
 som massa per ytenhet, är naturligtvis viktig, men brukar  
  
 inte skilja sig dramatiskt utom i de fall man avverkat skog och fått  
  
 stora mängder hyggesavfall. Mer betydelsefullt för brandbeteendet  
  
 är hur pass finfördelat bränslet är och hur luckert det är arrangerat.  
  
 Generellt gäller att ju finare de enskilda bränslepartiklarna är och ju  
  
 luckrare de är arrangerade, desto snabbare sprider sig elden. Genom  
  
 att olika växtarter kan variera avsevärt i byggnaden av blad/barr och  
  
 finkvist, liksom de ger en förna som varierar i motståndskraft mot  
  
 nedbrytning, ger de upphov till väsentligt skilda bränslebäddar med  
  
 väsentligt skild kvalitet. Däremot är det sällan några avgörande  
  
 skillnader i energiinnehållet mellan olika bränslen. För döda bränslen  
  
 ligger det relativt konstant kring 18 000 kJ/kg torrrvikt. För  
  
 vissa levande bränslen kan det vara något högre energiinnehåll.  
  
 Exempelvis kråkbär med 24 000 kJ/kg.  
  
 Levande kontra döda bränslen  
  
 Ur bränslesynpunkt är det stor skillnad mellan levande växter och  
  
 dött växtmaterial. Fukthalten i dött material svarar direkt på förändringar  
  
 i omgivningens fukthalt. Fukt tas upp i gasfas och via  
  
 nederbörden och fukt avges i gasfas till dess att materialets fukthalt  
  
 står i jämvikt med ångtrycket i omgivande luft. Levande kärlväxter  
  
 bibehåller däremot i stort sett samma fukthalt oberoende av vädret,  
  
 genom att de hela tiden söker balansera avdunstningen genom bladens  
  
 klyvöppningar (transpiration) med upptag av vatten via rötterna.  
  
 Detta fungerar ända tills växternas rotzon är uttömd på vatten,  
  
 vilket sällan sker i vårt klimat. Däremot är det betydelsefulla  
  
 skillnader vattenhalt mellan olika växtarter, liksom ibland också  
  
 inom samma växtart över brandsäsongen.  
  
 Generellt har örter, gräs och lövträd så hög fukthalt i bladen  
  
 (200–250 %) att de verkar bromsande på elden, medan bärris och  
  
 barrträd bara har ungefär hälften så hög fukthalt (kring 120–150 %)  
  
 och i stället kan ge ett väsentligt bidrag till energiutvecklingen i  
  
 elden. Levande bränslen kan alltså brinna vid mycket högre fukthalt  
  
 än dött material, till följd av högre energiinnehåll och större produktion  
  
 av flambara gaser. Det gäller i synnerhet barren hos tall 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 30  
  
 och gran, liksom hos vissa buskar som kråkbär, ljung, lingon och  
  
 skvattram.  
  
 Träd som bränsle  
  
 Träden kan bidra med avsevärda kvantiteter finbränsle, men det är  
  
 väldigt situationsbundet huruvida detta skall involveras i en eld  
  
 eller inte. Barrmassan i ett fullslutet tallbestånd är omkring 0.5  
  
 kg/m2. Till det kommer en viss mängd död finkvist som ännu inte  
  
 hunnit brytas av och falla till marken. Dessutom kan man räkna  
  
 med ett litet bränsletillskott från lavar som växer på barkytan, liksom  
  
 även från själva barkytan. Däremot utgör inte veden i de  
  
 levande kvistarna något tillgängligt bränsle, på grund av för hög  
  
 fukthalt i innerbark och ved. Även efter en högintensiv kronbrand,  
  
 som förtärt all barrbiomassa, sitter de finaste grenspetsarna kvar.  
  
 Granbestånd håller en större barrmängd, ca 1.5 kg/m2, och genom  
  
 att grenaxlarna är tunnare kan ibland även en mindre del av de yttersta  
  
 grenspetsarna förtäras i elden.  
  
 Om man har ett plantbestånd eller ungskogsbestånd, där det är  
  
 en mer eller mindre direkt anslutning av barr och död finkvist mot  
  
 Woods, kommer flammorna från en eld på marken lätt att  
  
 antända barr och torrkvist. Med tilltagande ålder på trädbeståndet  
  
 flyttar trädbränslena, dvs. barr och död finkvist, allt högre upp  
  
 från marken. Detta har att göra med att den gröna delen av trädkronorna  
  
 växer på toppen medan de understa grenarna i samma  
  
 takt dör bort underifrån på grund av ljusbrist. Mängden barr per  
  
 ytenhet förändras inte från det skede när beståndet har slutit sig  
  
 (grenkontakt mellan träden), men barrskiktet flyttar successivt  
  
 uppåt. Död finkvist utgör också ett gott bränsle, men kvantiteterna  
  
 bränsle per volymsenhet är då lägre, och över tiden faller allt mer av  
  
 de döda grenarna i trädkronans undre del av trädet. Ju mer separerade  
  
 finbränslena i kronskiktet är från marken, desto intensivare  
  
 brand på marken behövs för att flammorna skall kunna antända  
  
 trädskiktet. En annan faktor som är av betydelse för risken för  
  
 kronbrand är densiteten av bränsle uppe i kronskiktet. Glesa, välgallrade  
  
 skogsbestånd är obenägna att underhålla en kronbrand.  
  
 Gran är väsentligt mer fördragsam mot skugga än tall och gran  
  
 kan därför ofta växa som underbestånd i talldominerad skog. Det  
  
 kan skapa en beståndstyp med god kontinuitet av bränsle ända från 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 31  
  
 marken till trädtopparna. Sådan beståndsstruktur är gynnsam för  
  
 uppkomst och spridning av kronbrand.  
  
 Lövträd har alltså en mycket högre fukthalt i sina blad än barrträden  
  
 och minskar därför risken för kronbrand. Dessutom kan  
  
 lövförna kväva mossskiktet, vilket ofta leder till en för elden ofördelaktig  
  
 bränslebädd på marken under täta lövträdsbestånd. Dessutom  
  
 brukar gräs och örtfloran vara rikare, genom det bättre ljusinflödet.  
  
 Under högsommaren kan därför förutsättningarna för  
  
 brand vara dåliga här.  
  
 Risväxter som bränsle  
  
 Risväxter är gynnsamma bränslen. Det gäller i synnerhet de städsegröna  
  
 arterna kråkbär, mjölon, skvattram, lingon och ljung. Deras  
  
 blad har generellt låg fukthalt. Blåbär och odon är sämre, då  
  
 bladen som fälls varje år har väsentligt högre fukthalt. Risväxterna  
  
 tillför i allmänhet inte mer än ett par hekto finbränsle /m2, men i  
  
 synnerhet ljung kan ibland nå väsentligt större tal: Upp till 10  
  
 kg/m2 i extrema fall. Om ljungskiktet är tillräckligt tätt kan man få  
  
 en eld att gå fram även om den underliggande förnan och mossan är  
  
 för fuktig för att brinna. Samma sak gäller för kråkbär. Detta hör  
  
 dock till undantagen och så fort det blir ett mindre avbrott i den  
  
 täta fällen av ris, stannar elden. Risväxterna förmår alltså normalt  
  
 inte själva bära en eld, utan stöd från brand i bränslet på marken.  
  
 Levande växter strävar att hålla en konstant fukthalt i sina blad,  
  
 men för risväxterna, som har en försvarlig del ved i form av tunna  
  
 kvistar, sker en betydelsefull förändring av hela växtens fukthalt  
  
 under säsongen. Till det bidrar också dynamiken mellan gamla och  
  
 nya blad. I figur 13 visas förändringen i de ovanjordiska skotten  
  
 hos tre risväxter över säsongen. Man kan notera hur låg fukthalten  
  
 är för alla arterna tidigt på våren, innan de nya årsskotten och de  
  
 nya bladen vuxit ut. För blåbär sker en dramatisk förändring i och  
  
 med lövsprickningen, vilket i tid brukar sammanfalla med lövsprickningen  
  
 för björk.  
  
 På blåbärsdominerad mark leder detta till en ytterligare förändring:  
  
 marken skuggas nu effektivt av blåbärsbladen och vinden nära  
  
 markytan bromsas, vilket leder till väsentligt långsammare avdunstning  
  
 från markytan. Man kan notera att det även sker en  
  
 kraftig förändring för lingon, när årsskotten utvecklas, men det  
  
 sker senare än för blåbär. Första tiden är de unga skotten mycket 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 32  
  
 vattenrika, varefter det sker en successiv mognad av skott och blad  
  
 och vattenhalten sjunker.  
  
 Figur 13 Fukthaltens förändring över säsongen hos blåbär, lingon och  
  
 ljung. Data från skogsmark i Umeå.  
  
 Örter och gräs som bränsle  
  
 Levande örter och gräs har så hög fukthalt att de verkar direkt  
  
 hämmande på brandspridningen. Är ört/gräsinslaget litet märks det  
  
 knappast, men när det är täta bestånd av grönt gräs eller örter kan  
  
 elden ofta självdö, även om det råder stor torka. Samtidigt ger i  
  
 synnerhet gräs en förna som är idealisk som bränsle, varför ört/  
  
 gräsdominerade marker har en distinkt växling från brandfarlig  
  
 under våren till brandsäker under högsommaren. I Figur 14 visas  
  
 förändringen i spridningshastighet i en serie försöksbränningar  
  
 som utfördes på ohävdad gräsmark från början av maj till sen juni.  
  
 När den nya gräsväxten på allvar började sticka upp över förnan  
  
 hämmades spridningshastigheten dramatiskt. Samtidigt sker en viss  
  
 nedbrytning av den gamla förnan under säsongen, men denna 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 33  
  
 effekt är antagligen helt underordnad det ökade fukthalten i  
  
 bränslebädden som orsakas av inväxning av färska gröna gräsblad.  
  
 Det finns inga kvantitativa undersökningar av ört/gräsvegetationens  
  
 bromsande förmåga i skogsvegetation. Så länge man  
  
 under örterna och gräsen har ett kontinuerligt skikt av lucker  
  
 mossa och förna, brukar elden långsamt äta sig fram, men om det är  
  
 heltäckande örtvegetation dör elden oftast. Det finns en intressant  
  
 successionsbetingad förändring i detta avseende. Efter avverkning  
  
 ökar inslaget av gräs och örter påtagligt, i synnerhet på bördiga  
  
 marker. Hyggen på bördiga marker blir då, liksom kulturmarker  
  
 med gräsvegetation, högriskområden under vår-försommar, men  
  
 lågriskområden under högsommar. På mager mark sker inte så dramatiska  
  
 förändringar i markvegetationen efter avverkning, och därmed  
  
 inte heller i bränsleförhållandena. (Däremot är avdunstningen,  
  
 och därmed förutsättningarna för brand, dramatiskt olika på hygge  
  
 och skog även för mager mark (se eget kapitel).  
  
 Figur 14 Spridningshastighet i en serie försöksbränningar på gräsmark.  
  
 Efter att de nya grässkotten börjat sticka upp genom förnan under  
  
 senare delen av maj, bromsades brandspridningen effektivt.  
  
 Indexvärde för ISI under försöksperioden ges som streckad  
  
 kurva. Lägg märke till den dåliga spridningen under den senare  
  
 delen trots relativt höga indexvärden. Data från Nyby, 15 km NV  
  
 Umeå. För södra delen av landet sker detta inemot en månad tidigare. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 34  
  
 En ganska viktig aspekt när det gäller gräs/örtförna är om den har  
  
 pressats ned av ett tjockt snötäcke eller ej under vintern. Dels torkar  
  
 bränslebädden långsammare om den är nedpressad, men framförallt  
  
 är brandspridningen långsammare. Om vintern varit snöfattig  
  
 kan man alltså räkna med ännu snabbare (och därmed mer intensiva)  
  
 bränder på gräsmark. På gräsmark med ett inslag av videbuskar  
  
 hindras förnans nedpressning och man får en mer upprättstående  
  
 bränslebädd.  
  
 Vattenrelationer  
  
 Förna, det vill säga dött växtmaterial, tar upp fukt via nederbörd  
  
 eller dagg samt direkt från luftens vattenånga. Det avges sedan i  
  
 ångfas till luften. Mossa och lav fungerar i detta avseende precis  
  
 som dött växtmaterial. Det beror på att de saknar rötter och ledningsbanor  
  
 för att ersätta vatten i torksituationer. Mossornas blad  
  
 saknar också en effektiv kutikula (tätt ytskikt) som kan hämma  
  
 avdunstningen.  
  
 Mossor, lavar och dött organiskt material på marken tar alltså  
  
 upp vatten i samband med regn. När det är helt mättat är fukthalten  
  
 i storleksordningen 400–500 % (beräknat på torrvikt). Om  
  
 man beräknar att finbränslena i mossa/förnaskiktet utgör ca 1  
  
 kg/m2 innebär det en vattenmängd motsvarande 4–5 mm nederbörd.  
  
 Tillförs ytterligare vatten sjunker det bara ner i djupare lager.  
  
 Humuslagret under mossan kan på motsvarande sätt hålla ett förråd  
  
 av mellan 10 och 20 mm, beroende på dess massa. Vattenavgivningen  
  
 från mossan sker sedan via avdunstning som gör att torkning  
  
 sker från ytan. Den interna vattendiffusionen i mossa/förnalagret  
  
 är dålig på grund av den luckra strukturen och efter en tids  
  
 torka finner man därför skarpa gradienter i fukthalt från ytan och  
  
 neråt.  
  
 Hastigheten i vattenavgivning från en yta med fritt vatten är  
  
 proportionell mot ångtrycksdeficitet (skillnaden mellan ångtrycket  
  
 vid mättnad och aktuellt ångtryck) i gränsskiktet mellan vattnet  
  
 och luften. Flera olika vädervariabler påverkar detta: relativ luftfuktighet,  
  
 temperatur och vind. Temperaturen verkar på två sätt.  
  
 Dels kan varm luft hålla mer fukt (den relativa fukthalten sjunker)  
  
 och dels ökar avgivningen från bränslet med dess egen temperatur.  
  
 Vindeffekten beror på att fuktmättad luft förs bort från gränsskik 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 35  
  
 tet och ersätts med torrare luft, vilket leder till snabbare avdunstning.  
  
 Ett skogsbestånd förändrar avdunstningen både genom att  
  
 sänka temperaturen i markytan och i den marknära luften samt  
  
 genom att bromsa vinden. Det är därför flerfaldiga skillnader i avdunstningshastighet  
  
 mellan ett tätt skogsbestånd och öppen mark,  
  
 även om bränslena på marken är desamma.  
  
 Olika brandriskindex simulerar vanligen avdunstningen med  
  
 temperatur, relativ luftfuktighet och vind som ingångsvariabler. Av  
  
 de tre fuktindex som finns i FWI (se beskrivning under eget  
  
 kapitel) ingår alla tre variablerna bara vid beräkningen av FFMC,  
  
 det vill säga det index som beskriver ytskiktet av finbränslen.  
  
 Avdunstningsfunktionen för DMC beräknas enbart på temperatur  
  
 och relativ luftfuktighet, med bedömningen att vinden har liten  
  
 effekt på avdunstningen från lite djupare bränsleskikt på marken.  
  
 Avdunstningsfunktionen i DC beror bara av temperatur. Tanken är  
  
 att främst diffusionshastigheten (vilken beror av temperaturen) är  
  
 begränsande för avdunstningshastigheten från djupa organiska  
  
 marklager.  
  
 Vatten kan naturligtvis också tas upp och avföras via växternas  
  
 rötter. Detta är helt försumbart i mossan/förnan, men nere i humusen  
  
 finns en stor mängd rötter och det är troligt att ganska mycket  
  
 vatten förs bort den vägen snarare än via direkt avdunstning till  
  
 atmosfären. Eftersom torkindex som DMC och DC eller HBV är  
  
 baserade på anpassning till experimentella data snarare än på teoretisk  
  
 analys, behöver de exakta mekanismerna inte vara perfekt  
  
 beskrivna. Modellen kan ändå ge en god simulering. Om det är en  
  
 längre följd av dagar utan nederbörd, brukar man kunna se en successiv  
  
 förflyttning av torkgränsen allt djupare nedåt i humusen.  
  
 Det talar för att den mesta uttorkningen verkligen sker genom avdunstning  
  
 uppåt, snarare än via rotupptag.  
  
 Allteftersom bränslet blir torrare, sjunker vattenavgivningen i  
  
 absoluta tal. För FFMC, DMC och DC förutsätter man en exponentiellt  
  
 sjunkande fukthalt över tiden (vid konstanta förhållanden  
  
 i vädret). Det betyder att den procentuella vattenavgivningen är  
  
 konstant (lika stor andel av det kvarvarande fria vattnet avges per  
  
 tidsenhet). Argumentet är att det blir successivt allt svårare för  
  
 vatten att lämna materialet ju torrare detta är. Antagandet om ett  
  
 exponentiellt samband stöds rätt väl av undersökningar där man  
  
 följt uttorkningen över tiden i skilda bränslen. Däremot har bränsle  
  
 av olika dimension, respektive olika djup i markens bränslebädd, 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 36  
  
 olika hastighet i vattenavgivning. Under samma väderförhållanden  
  
 tar det alltså olika tid att nå en viss fukthalt. De tre fuktindexen i  
  
 FWI-systemet är konstruerade för att fungera just så: alla har en  
  
 logaritmiskt avtagande fuktavgivning och med olika hastighet i  
  
 processen. Som exempel tar det vid konstant väder (ingen nederbörd,  
  
 RH 45 % och 21oC) för FFMC 0,7 dagar att förlora 2/3 av  
  
 materialets initiala fukthalt, för DMC 12 dagar och för DC 52 dagar.  
  
 Figur 15 Sambandet mellan relativ luftfuktighet och fukthalt i bränslet  
  
 (dött organiskt material) vid jämvikt. Det finns en liten skillnad i  
  
 jämviktsfulthalt vid samma RH, beroende på om materialet har  
  
 gått från ett fuktigare tillstånd (övre kurvan) eller från ett torrare  
  
 (nedre kurvan). Anledningen är inte fullt klarlagd, men har med  
  
 vattenbindning att göra. Dessa kurvor är relativt oberoende av  
  
 temperaturen och av exakt vilket bränsle det gäller. Däremot  
  
 skiljer det stort i hur snabbt jämvikt inställer sig. För tunna och  
  
 välventilerade bränslen som gräsförna eller mossans ytskikt går  
  
 det mycket snabbt (minuter-timmar), när väl det fria vattnet har  
  
 avdunstat. För riktigt grova bränslen, som döda trädstammar, tar  
  
 det veckor. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 37  
  
 Så småningom når man ett skede när fukthalten i bränslet står i  
  
 jämvikt med luftens fukt. Det finns då inte längre något fritt vatten  
  
 kvar i hålrum etc. utan allt vatten är hygroskopiskt bundet till de  
  
 olika molekyler som bygger upp materialet. Sjunker den relativa  
  
 luftfuktigheten så avges ytterligare vatten från bränslet och stiger  
  
 den tas fukt upp ur luften. Sambandet mellan relativ luftfuktighet  
  
 och fukthalt i bränslet är ganska lika för olika typer av organiskt  
  
 material och även ganska oberoende av temperaturen.  
  
 Detta samband visas i Figur 15, och är av yttersta vikt för brandriskbedömningar.  
  
 När luften är fullt mättad, dvs. när den relativa  
  
 fukthalten är 100 %, är jämviktsfukthalten i bränslet kring 30– 
  
 35 %. Man är då väl över den fukthalt när brandspridning alls är  
  
 möjlig (ligger kring 20–25 %). När den relativa fukthalten istället  
  
 är nere kring 20 % (inte ovanligt under riktigt torra och varma vår och  
  
 försommardagar) ligger jämviktsfukthalten vid ca 7 % och man  
  
 kan förvänta sig en explosiv brandspridning.  
  
 När väl det fria vattnet är borta ur bränslet svarar det förvånansvärt  
  
 snabbt på förändringar i den relativa luftfuktigheten, vilket gör  
  
 att man har en ständig pendling i fukthalt allteftersom RH förändras  
  
 över dygnet. Att förändringen kan gå så snabbt beror på att det  
  
 är ganska små fuktmängder i absoluta tal. Det är naturligtvis en viss  
  
 eftersläpning i bränslets fukthalt relativt RH, men denna är bara  
  
 någon timme, när det rör sig om finbränslet i markens ytskikt  
  
 (Figur 16). 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 38  
  
 Figur 16 Förändringar i finbränslets fukthalt över två dygn för bränslebäddar  
  
 av mossa respektive gräsförna. I detta fall skedde en viss  
  
 daggbildning, vilket gör att fukthalten kunde stiga över 35 %  
  
 (=jämviktsfukthalten vid 100 % RH). Upptaget av vatten var per  
  
 m  
  
 2 var likartat för båda bränslebäddarna under kväll/natt, men  
  
 genom att mossan höll 0.7 kg/m2 gentemot gräsförnans 0.3  
  
 kg/m2, nådde den förra inte upp i så hög fukthalt. I en behandling  
  
 var en ångspärr placerad mellan bränslet och underliggande  
  
 mark (fyllda punkter i figuren). Detta ledde till lägre uppfuktning  
  
 under natten, vilket visar att upptag via ångfas från marken även  
  
 bidrar till återfuktning under natt, i synnerhet när underliggande  
  
 mark är ordentligt fuktig. Dessa typer av bränsle kan bara bära  
  
 en eld vid fukthalt under 20–25 %, vilket i detta exempel motsvarar  
  
 ca 1/3 av dygnets timmar. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 39  
  
 Figur 17 På grund av stigande relativ luftfuktighet och svagare vind under  
  
 kväll och natt dämpas elden, och om Rh stiger över 60 % brukar  
  
 flammorna dö ut. Om luftmassan är mycket torr, vilket ofta är  
  
 fallet under vår och försommar, kan aktiv brandspridning ske  
  
 hela natten. Bilden tagen halv två på morgonen i slutet av juni.  
  
 Rh 45 %.  
  
 I Figur 18 finns en schematisk återgivning av hur perioder av nederbörd  
  
 och torka kan resultera i komplexa fukthaltsmönster i  
  
 markens organiska skikt. Mossa och förna har vanligen en god  
  
 förmåga att suga upp nederbördsvatten. En kort tids regn på en  
  
 uttorkad bränslebädd resulterar därför i ett fuktigt ytskikt över torrare  
  
 material. Därigenom sker avdunstningen av små regntillskott  
  
 mycket snabbt. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 40  
  
 Figur 18 Förändringar av fukthalten över 35 sommardagar för en typisk  
  
 bränslebädd där man har omkring 5 cm av mossa och förna över  
  
 ett 5 cm tjockt humuslager. Rastreringen illustrerar fukthalten  
  
 på olika djup. Ju tätare raster, desto fuktigare. Under respektive  
  
 bild visas korresponderande värden för de två fukthaltsindexen  
  
 FFMC och DMC. Indexvärdena är beräknade för det väderscenario  
  
 som beskrivs. Fukthalten är grovt skisserad och tänkt att  
  
 gälla för en skog med glest trädbestånd, det vill säga ganska  
  
 snabb uttorkning. I bild 1 har det regnat en längre tid och allt  
  
 organiskt material är fullt vattenmättat. Efter fyra dagar av bra  
  
 torkväder (bild 2) har övre delen av mossan hunnit torka ut så  
  
 att den känns torr när man hanterar den. Ett par cm ner är dock  
  
 mossan/förnan fortfarande blöt. En brand kan hjälpligt sprida  
  
 sig, men bara den översta delen av bränslet brinner, och så fort  
  
 elden når ett något fuktigare område dör den. I bild 3 har det varit  
  
 torkväder ytterligare sex dagar. Nu är hela mossa/förnalagret  
  
 uttorkat och knastrar när man kramar det, medan den underliggande  
  
 humusen ännu är blöt. En brand sprider sig villigt och förtär  
  
 allt finbränsle på marken. Efter 25 dagars torka har humuslagret  
  
 torkat upp väsentligt (bild 4). Bara den nedersta delen,  
  
 närmast mineraljorden, känns ordentligt fuktig. En brand sprider  
  
 sig villigt och förtär allt finbränsle. Den efterföljande glödbranden  
  
 äter sig ner i humuslagret på många ställen och pyr under  
  
 flera dagars tid. En dag senare är det mulet och disigt väder,  
  
 men inget regn (bild 5). Mossan/förnan har en fukthalt strax över  
  
 25 % och känns ganska smidig när man hanterar den. En eld  
  
 förmår nu knappast sprida sig alls. Nästa dag faller ett regn på 2  
  
 mm. Nederbörden fastnar i övre delen av mossan/ förnan som  
  
 blir rejält blöt (bild 6). Nedersta delen av mossan/ förnan och  
  
 humuslagret påverkas inte. Sedan kommer åter en torr period  
  
 och efter tre soliga dagar (bild 7) har all fukt som tillfördes i  
  
 regnet avdunstat. En brand sprider sig nu åter villigt, förtär allt  
  
 finbränsle och går djupt i humusen. Så börjar en serie dagar  
  
 med regn och efter fyra dagars ihållande regn (bild 8) är alla  
  
 bränsleskikt åter fullt mättade. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 41  
  
 Skogsbeståndets och expositionens inverkan på  
  
 avdunstningen  
  
 Som tidigare nämnts påverkar träden avdunstningen från markbränslena  
  
 genom att de bromsar vinden och genom att de hindrar  
  
 solinstrålningen, vilket sänker temperaturen i mark och marknära  
  
 luft. Ju tätare skogsbestånd, desto större effekt. Grovt räknat tar  
  
 det två dagar av bra torkväder innan hyggesmark är brännbar, fyra  
  
 dagar för gles tallskog, 5 dagar för tät tallskog och 10 dagar för tät  
  
 granskog. Det är alltså många fler dagar under säsongen när en  
  
 brand överhuvud taget kan sprida sig på hygge eller i gles skog,  
  
 jämfört med tät skog. Det är också för varje gränsvärde man sätter  
  
 upp av torka, fler dagar som når detta värde i de öppna miljöerna.  
  
 Samtidigt bör man tänka på att även den täta skogen till slut når ett  
  
 stadium när bränslebädden är fullt uttorkad. När det råder extrem  
  
 torka kan man alltså inte längre räkna med några avgörande skillnader  
  
 i fukthalt mellan olika skogsmiljöer.  
  
 På samma sätt som uttorkningen skiljer sig mellan öppna och  
  
 täta skogsmiljöer, är det skillnad mellan sydvända och nordvända  
  
 sluttningar. Skillnaden beror här på olikheter i solinstrålning. En  
  
 annan skillnad som kommer av expositionsriktning är snötäckets  
  
 varaktighet. Inom ett och samma distrikt kan det skilja en månad  
  
 från det att de första sydvända sluttningarna blir snöfria till dess att  
  
 den sista snön försvinner i nordluten. Om det råder torrt väder under  
  
 snösmältningstiden, vilket ofta är fallet, kan man få en initial  
  
 skillnad i upptorkning under försommaren som kan vara betydelsefull.  
  
 Brandriskindexen tar inte hänsyn till sådan lokal variation utan  
  
 börjar beräknas från första dagen av snöfrihet på respektive beräkningsplats  
  
 (väderstation eller gridpunkt). Samtidigt kan snön ligga  
  
 djup ytterligare ett par veckor på kringliggande berg och för dessa  
  
 områden blir indexberäkningarna inte alls rättvisande i början av  
  
 säsongen. Samma sak gäller för problemet med avdunstningsskillnader  
  
 mellan täta respektive öppna skogsmiljöer. Index ger ett  
  
 standardvärde för orten! Detta kan sen i princip kalibreras för  
  
 olika skogsmiljöer. Lång torka respektive kraftiga regn tenderar att  
  
 nivellera felen i samtliga dessa fall, det vill säga bränslets fukthalt  
  
 blir mer likartad mellan olika miljöer. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 42  
  
 Figur 19 Rökutvecklingen kan på långt håll ge en indikation på eldens  
  
 intensitet. Hög intensitet ger en stark konvektion och förhållandevis  
  
 mörk rök. Bilden är tagen på en halvmils håll.  
  
 4 Brandbeteende. Styrande  
  
 faktorer  
  
 Eldens accelerationsfas  
  
 Utdrag ur rapporten Skogsbrand – Brandbeteende och tolkning av  
  
 brandriskindex av Haynes, Institutionen för skoglig vegetationsekologi,  
  
 SLU, Umeå.  
  
 De flesta bränder startar med en enda antändning, i en punkt. Det  
  
 sker sedan en spridning ut från denna punkt i alla riktningar där det  
  
 finns lämpligt bränsle. Efter någon minut har det först antända  
  
 bränslet, i själva antändningspunkten, hunnit brinna ut och man har  
  
 en ring av eld som blir allt större. Om det är homogena bränsleförhållanden,  
  
 plan mark och ingen vind bildar eldbandet en cirkel.  
  
 Även ett mindre vinddrag kommer dock att ge snabbare spridning,  
  
 och högre intensitet, i den del av eldbandet som sprider sig med  
  
 vinden (Figur 2, Figur 21). 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 43  
  
 Oavsett de yttre förhållandena kommer elden att visa en tydlig  
  
 acceleration under den första tiden efter antändningen. Det gäller  
  
 såväl spridningshastighet som intensitet. I det kanadensiska brandprognossystemet  
  
 räknar man med att en eld accelererar under en  
  
 knapp halv timme och att elden har nått 90 % av slutlig spridningshastighet  
  
 efter 20 minuter (Figur 20). Om man däremot antänder  
  
 en lång linje i stället för en punkt så når elden nästan omedelbart  
  
 sin fulla spridningshastighet och intensitet (inom någon minut).  
  
 Figur 20 Funktionen för eldens acceleration från en punktantändning i  
  
 det kanadensiskt brandprognossystemet.  
  
 Anledningen till att det sker en acceleration under så pass lång tid  
  
 vid punktantändning, men inte vid linjetändning är att den punkttända  
  
 eldens huvud under den första tiden successivt blir allt bredare.  
  
 Ett bredare huvud har mer stöd från sidorna än ett smalare  
  
 och därmed blir förvärmningen av bränslet framför elden effektivare.  
  
 Det kan lätt konstateras om man gör försök där man tänder 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 44  
  
 linjer av olika längd i samma typ av bränsle och observerar spridningshastighet.  
  
 I reella situationer varierar olika styrande faktorer (bränsle, topografi,  
  
 vind) så mycket att man inte skall förvänta sig att förloppet  
  
 skall följa kurvan i Figur 20 särskilt väl. De första minuternas  
  
 acceleration är dock uppenbar i de allra flesta fall.  
  
 Figur 21 Eld under tidig accelerationsfas på plan mark, cirka tre minuter  
  
 efter antändning i en punkt. Bränslebädd av lav och en smula  
  
 ljung. Vinden var mycket svag (1–2 m/sek) i pilens riktning. Antändningen  
  
 skedde med tändsticka vid stolpens fot. Observera  
  
 att förbränningen är effektiv i flammorna och att den mesta röken  
  
 kommer från pyrande humus etc. efter att flammorna har  
  
 passerat. Trots den svaga vinden var spridningshastigheten omkring  
  
 tre gånger högre i vindens riktning än emot den. Lägg  
  
 också märke till vimpeln i stolpens topp, som lyfts av den uppåtstigande  
  
 konvektionen.  
  
 Vindens effekt på brandbeteendet  
  
 Alla som sett en skogseld på nära håll torde vara medvetna om vindens  
  
 stora betydelse för brandbeteendet. Minsta vinddrag ökar  
  
 spridningshastigheten i vindens riktning. Effekten anses bero huvudsakligen  
  
 på att vinden böjer flammorna i riktning mot bränslet. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 45  
  
 Angreppsvinkeln för strålningen från flammorna blir mer effektiv,  
  
 vilket leder till snabbare förvärmning av bränslet, snabbare frigöring  
  
 av brännbara gaser och därmed snabbare spridning av elden,  
  
 högre intensitet och längre flammor.  
  
 För prognossystem är det av största vikt att få en realistisk modellering  
  
 av vindfaktorn. Det har gjorts en del fältexperiment för  
  
 att kvantifiera vindens inflytande, främst i Australien. Problemen är  
  
 uppenbara, eftersom vinden alltid varierar, även i en skala av sekunder  
  
 till minuter. Man har emellertid mycket data från bränningsförsök  
  
 i vindtunlar och den mesta kunskapen om vindens effekt baseras  
  
 på sådana. I det kanadensiska systemet antar man att eldens  
  
 spridningshastighet ökar logaritmiskt med ökande vind, förutsett  
  
 att alla andra faktorer är konstanta (Figur 18). I det australiska  
  
 prognossystemet låter man vindeffekten vara något mindre dramatisk.  
  
 För en eld som sprider sig mot vinden är det däremot ingen tydlig  
  
 effekt av vindstyrka på spridningshastigheten. Man skulle förvänta  
  
 sig att starkare vind här skulle leda till allt sämre brandspridning,  
  
 på grund av att lågorna böjs från bränslet, men så verkar inte  
  
 vara fallet. Möjligen kan en förbättrad syrsättning av en kompakt  
  
 bränslebädd motverka detta. I regel är spridningshastigheten för  
  
 motvindselden under 1 m/minut och mycket ofta ligger den kring  
  
 0.5 m/minut. Flankeld, det vill säga där vinden går längs med eldbandet,  
  
 är intermediär i spridningshastighet. Det innebär att en  
  
 punktantändning efter en tid har bildat ett elliptiskt eldband, med  
  
 flerfaldig spridning och intensitet i medvindssektorn jämfört med  
  
 motvindssektorn och flankerna däremellan. Genom den låga intensiteten  
  
 och genom att vinden driver gnistregn och flammor bort  
  
 från färskt bränsle, kommer motvindselden ofta att stanna vid  
  
 första bästa avbrott i markbränslet, så som en stig eller liten bäck. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 46  
  
 Figur 22 Sambandet mellan vindstyrka och spridningshastighet för en eld  
  
 som sprider sig med vinden. Denna funktion används för att inkorporera  
  
 vindens effekt på spridningshastighet i ISI, Initial  
  
 spread index.  
  
 SMHI mäter vind vid tio meters höjd över öppen mark och det är  
  
 den vindstyrkan som anges i väderprognoser och som används vid  
  
 beräkningar av brandriskindex i FWI-systemet. Den vind som inverkar  
  
 på en eld är emellertid den som direkt verkar på flammorna,  
  
 det vill säga vindstyrkan betydligt närmare marken. I de flesta fall  
  
 kan vindstyrkan i brösthöjd (en dryg meter) vara en god approximation.  
  
 Över öppen mark är vindstyrkan på denna höjd avsevärt  
  
 lägre än på tio meters höjd, men man kan räkna med att det är ett  
  
 proportionellt samband, varför SMHI-vinden ger en bra indikation  
  
 på marknära vindstyrka för öppen mark. För skogklädd mark  
  
 är det mer problematiskt. Skog har en utomordentligt stor vinddämpande  
  
 effekt, men den varierar med beståndets täthet och  
  
 struktur, varför det inte går att ange någon generell dämpningsfaktor.  
  
 Vinden på någon meters höjd över marken i sluten skog  
  
 kan ofta vara i storleksordningen 1/5, eller ännu mindre, av den på  
  
 samma höjd över öppen mark. Det här leder till att elden i ett  
  
 skogsbestånd kommer att ha mycket lägre spridningshastighet än 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 47  
  
 på öppen mark, så länge alla andra faktorer (bränsle, fukthalt etc.) är  
  
 lika. Men mycket ofta är finbränslets fukthalt högre i skogen, till  
  
 följd av lägre instrålning mot marken, vilket alltså samverkar med  
  
 vinddämpningen att sänka eldens spridningshastighet.  
  
 En avgörande förändring i brandbeteende sker dock om elden  
  
 nere på marken är tillräckligt intensiv för att antända kronskiktet.  
  
 Dels involveras då mer bränsle, vilket i sig ökar intensiteten, men  
  
 också ur vindsynpunkt sker viktiga förändringar. När elden väl  
  
 bränt ur trädkronorna minskar deras vinddämpande förmåga  
  
 bakom eldfronten, vilket i kombination med starkt luftinflöde mot  
  
 konvektionspelaren ökar vindstyrkan nära mark. Dessutom når  
  
 flammorna mycket högre, varför de påverkas av den starkare vinden  
  
 på högre höjd, i synnerhet när de nått över trädtopparna.  
  
 Effekt av sluttning  
  
 Även topografin inverkar på brandens spridningshastighet, helt i  
  
 analogi med vindeffekten. Uppför en sluttning får flammorna en  
  
 bättre angreppsvinkel och elden går snabbare och blir intensivare.  
  
 Nedför en sluttning är effekten den motsatta. I Figur 15 visas det  
  
 samband mellan lutning och spridningshastighet som används i det  
  
 kanadensiska systemet. Notera att effekten, liksom för vinden, är  
  
 accelererande. I de flesta skogsmarker i Sverige håller sig lutningen  
  
 inom spannet 0–15 %. Som referens kan nämnas att en svart slalompist  
  
 har en lutning av ca 35 %. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 48  
  
 Figur 23 Sambandet mellan markens lutning och eldens spridningshastighet  
  
 uppför backen.  
  
 Inverkan av bränslets fukthalt  
  
 Den allra mest kritiska faktorn för bedömning av brandbeteende är  
  
 bränslets fukthalt. Ju torrare det är desto snabbare sprider sig elden  
  
 och desto högre blir dess intensitet. Det är emellertid främst finbränslets  
  
 fukthalt som är avgörande, det vill säga fukthalten i markens  
  
 översta skikt av mossa och förna. Det beror på att detta material  
  
 antänds snabbast och därmed avgör eldens spridningshastighet.  
  
 Hur torrt det är på större djup i humuslagret, eller i grövre ved eller  
  
 dylikt, har liten inverkan. Man kan därför ha explosiva skogsbränder  
  
 även om inte ens hela mosstäcket hunnit torka igenom, förutsatt  
  
 att de översta centimetrarna är riktigt torra. Samtidigt kan man  
  
 efter en extrem torka en viss dag ändå ha måttlig brandspridning,  
  
 på grund av att det är högre RH, och därmed högre fukthalt i finbränslet  
  
 (jämför Figur 15). 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 49  
  
 Figur 24 Sambandet mellan finbränslets fukthalt och elden spridningshastighet.  
  
 Denna funktion ingår i beräkningen av ISI, Initial  
  
 spread index. För typiska bränslebäddar i skogsmark/gräsmark  
  
 dör elden ut av sig själv vid en fukthalt av 22–25 %.  
  
 I Figur 24 visas det samband mellan finbränslets fukthalt och eldens  
  
 spridningshastighet som används i det kanadensiska systemet.  
  
 Anledningen till att fukten har så stor inverkan på spridningshastigheten  
  
 är komplex och inte fullt klarlagd. En effekt kommer av  
  
 att det åtgår energi för att driva ut fukt i samband med bränslets  
  
 förvärmning. En ytterligare faktor är vara att de flambara gaserna  
  
 späds ut med vattenånga, vilket försämrar förbränningseffekten. En  
  
 tredje bidragande faktor kan vara att flammornas strålningseffektivitet  
  
 minskar med ökande halt av vattenånga. En fjärde att fuktiga  
  
 bränslepartiklar leder värme bättre, vilket gör att temperaturstegringen  
  
 i det exponerade bränslet långsammare når en kritisk temperatur  
  
 för termisk sönderdelning och antändning.  
  
 Ju fuktigare finbränslet är, desto svårare får elden att sprida sig.  
  
 Flamlängden minskar och till slut dör elden ut. Gränsvärdet för att  
  
 detta skall ske ligger kring 22–25 % för en typisk bränslebädd av  
  
 mossa och barrförna. Samma sak för gräsförna. Erfarenhet från  
  
 bränningar i skog och hygge säger att man har en god brandspridning  
  
 vid fukthalter mellan 10 och 15 %. Det är alltså förvånansvärt  
  
 stora skillnader i brandbeteende vid små förändringar i finbränslets 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 50  
  
 fukthalt. Om man antar att man har 0.5 kg finbränsle motsvarar  
  
 skillnaden mellan 10 och 25 % fukthalt bara 50 g vatten eller 0.075  
  
 mm nederbörd. Eftersom finbränslet snabbt ställer in sig efter omgivande  
  
 luftens fuktighet har man oftast en minst lika stor förändring  
  
 över dygnets timmar. Under natten är finbränslenas fukthalt  
  
 mycket ofta över gränsen för brännbarhet (se Figur 16 och 24).  
  
 Notera den dramatiskt ökande spridningshastigheten vid riktigt  
  
 låga fukthalter (under 10 %). Det betyder i sin tur att ganska små  
  
 förändringar i RH ger kraftiga utslag i brandens spridningshastighet.  
  
 Fukthaltsgränsen för brandspridning i finbränsle ligger alltså i  
  
 spannet 22–25 %. Man kunde tänka sig att gränsvärdet skulle ligga  
  
 väsentligt högre för en eld som är väletablerad, men så är inte fallet.  
  
 Generellt kan man säga att finbränsle som inte kan antändas med  
  
 en så liten impuls som en tändsticka, inte heller kan fås att bära en  
  
 eld, ens om man etablerar en homogen eldfront med hjälp av diesel  
  
 eller annat tändmedel. Om finbränslet har en fukthalt över gränsen  
  
 kommer elden att självdö efter bara några decimeter, oavsett om  
  
 flammorna i tändlinjen varit över en meter höga. Det betyder också  
  
 att en skogsbrand mycket snabbt ställer in sig efter finbränslets  
  
 fukthalt, när den går in i ett område med högre fukthalt.  
  
 Man bör observera att det är mycket svårt att rätt bestämma  
  
 fukthalten i en bränslebädd. Det finns tyvärr inga enkla instrument  
  
 som klarar det tillförlitligt. Bästa sättet brukar vara att ta prover  
  
 och lägga i täta plastpåsar, väga, torka vid 90oC och sedan återväga.  
  
 Fukthalten varierar också mellan olika positioner inom ett och  
  
 samma område varför man måste ta ett försvarligt antal prov (ca  
  
 10) för att kunna beskriva medelvärdet bra. Detta är naturligtvis  
  
 inte att tänka på i en situation när man vill ha en snabb bedömning  
  
 av fukthalten.  
  
 Det är ofta en stor variation i fukthalt med ökande djup i  
  
 bränslebädden, särskilt under upptorkningsfasen efter ett regn.  
  
 Man kan inte sällan ha en situation när de översta tre cm av bränslet  
  
 har en fukthalt som möjliggör brandspridning, medan underliggande  
  
 bränsle fortfarande är blött. Ett medelvärde över hela mossan/förnan  
  
 blir då kraftigt missvisande, oavsett vilken teknik man  
  
 använder sig av. Om man vill försöka bestämma finbränslets fukthalt  
  
 rekommenderas att göra en skiktning i två delar av mossan/förnan.  
  
 Även det innebär en förenkling av den verkliga fördelningen  
  
 av fukt i bränslet, men det ökar tolkningsmöjligheterna avsevärt. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 51  
  
 Om uttorkningen har nått så långt att allt fritt vatten är borta ur  
  
 finbränslet kan man emellertid räkna med att den relativa luftfuktigheten  
  
 ger en bra indikation, genom det nära sambandet mellan  
  
 RH och finbränslenas fukthalt. Detta får man också via FFMC,  
  
 som ju i en uttorkad situation styrs helt av funktionen i Figur 15  
  
 (sambandet mellan RH och bränslets fukthalt). Det indexvärdet är  
  
 dock, för aktuell dag, baserat på en prognos av RH, utarbetad dagen  
  
 innan. Samma sak gäller det RH-värde man kan få på SMHI:s  
  
 hemsida. En verklig mätning av det aktuella RH ger därför mycket  
  
 bättre svar. Dessutom är FFMC beräknat för middagstid (14.00)  
  
 och RH förändras kraftigt över dagen, liksom därmed finbränslets  
  
 fukthalt (Figur 15). Det finns alltså ingen väg förbi en mätning av  
  
 verklig RH om man vill bedöma brandsituationen i realtid.  
  
 Mätning av RH kan göras med en så kallad psykrometer, som  
  
 finns i fickmodell, eller med elektroniska instrument av god kvalitet  
  
 (Figur 25). Man måste sedan också beakta om bränslet träffas  
  
 direkt av solen eller ej (RH mäts ju en bit upp i luften och avspeglar  
  
 inte perfekt den marknära miljön). 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 52  
  
 Figur 25 Instrument för fältobservation av vädervariabler som är viktiga  
  
 för brandbeteende. Stewart en psykrometer för mätning av relativ  
  
 luftfuktighet. Den har två termometrar varav en har spetsen  
  
 täckt av en fuktig strumpa. Instrumentet snurras någon minut  
  
 och temperaturdifferensen mellan torr och våt temperatur översätts  
  
 till Davidson via en räknesticka på handtaget. Ett alternativ till  
  
 psykrometern är elektroniska instrument av god kvalitet. Överst  
  
 en liten handhållen vindmätare.  
  
 För den som har stor erfarenhet kan en sondering av finbränslet  
  
 med handen ge en indikation på dess fukthalt. Mossa/förna som  
  
 ligger nära gränsen för brännbarhet känns en liten smula rå och  
  
 bryter inte i handen. Ju torrare det är desto mer bräckligt blir materialet  
  
 och under en fukthalt av 10 % smulas det lätt när man krossar  
  
 det i handen.  
  
 Sammanfattningsvis är finbränslets fukthalt av helt avgörande  
  
 betydelse för brandbeteendet. Små skillnader i fukthalt får dramatisk  
  
 effekt på brandbeteendet och fukthalten varierar mycket både i  
  
 rummet (ned till en skala på några få meter) och i tid (ned till delar  
  
 av timme). Standardiserade brandriskindex kommer därför aldrig  
  
 att få en upplösning och precision i skattningen av fukthalten som  
  
 räcker för detaljerade förutsägelser för olika miljöer i terrängen. I 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 53  
  
 bästa fall får man en god indikation om läget. Den verkliga situationen  
  
 måste bedömas på plats och det är därför ovärderligt att försöka  
  
 skaffa sig en egen erfarenhet av fukthalt och brännbarhet. En  
  
 rekommendation är att ta för vana att alltid känna på finbränslet.  
  
 När förhållandena så medger kan man göra ett antändningsförsök  
  
 med en tändsticka. Om bränslet tänder, stampas flammorna sedan  
  
 direkt ut med foten. Efter en tid lär man sig ungefär var gränsen för  
  
 brännbarhet går. Man märker också hur mossan/förnan brinner:  
  
 segt eller raskt och villigt, allt efter dess fukthalt. (Observera att en  
  
 sådan snabbtest bara kan göras när den underliggande humusen är  
  
 fuktig. Annars finns risk att en liten glöd får fäste i humusen. Är  
  
 man minsta tveksam om säkerheten kring detta skall man istället ta  
  
 ut en tuss av bränslet (ca 15x15 cm), lägga ut det på närmaste väg  
  
 och antända det direkt (men se upp för vinden!).  
  
 Spridningshinder  
  
 Alla avbrott i den kontinuerliga bädden av finbränsle på marken  
  
 kan potentiellt fungera som brandhinder, men det beror på omständigheterna  
  
 om de skall vara effektiva eller ej. Redan ett så pass  
  
 smalt, bränslefritt bälte som en gångstig, kan räcka för att stoppa  
  
 en backande eld, eller en lågintensiv eld som rör sig med vinden. Å  
  
 andra sidan kan en högintensiv eld lätt passera hinder av flera tiotals  
  
 meters bredd. Man bör observera att det främst är linjära element  
  
 som är viktiga brandhinder, även om de är förhållandevis  
  
 smala. Små obrännbara partier (exempelvis en liten myr), kommer  
  
 snart att överflyglas av elden. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 54  
  
 Figur 26 Bäck med ett smalt bälte av myr och sumpskog intill. Övre bilden  
  
 är tagen i början av maj och undre bilden i slutet av juli  
  
 samma åt. Tidigt på säsongen, innan årets grönska hunnit upp,  
  
 leder förnan elden. Om den har medvind tar den sig lätt över en  
  
 smal bäck. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 55  
  
 Hinderövergångar kan ske dels genom flamkontakt, dels via strålningsvärmen,  
  
 och dels via glödande eller flammande partiklar som  
  
 lyfts av konvektionen (se Figur 27), färdas med vinden och antänder  
  
 finbränslet på andra sidan hindret. För alla dessa tre mekanismer  
  
 är medvindselden mångfaldigt mer effektiv att passera hinder  
  
 än motvindselden: För medvindelden böjs flammorna in i riktning  
  
 mot färskt bränsle, partikelregnet landar där också, och likaså blir  
  
 värmning via strålning effektiv i medvindsriktningen. För motvindselden  
  
 är det precis tvärt om. Dessutom är medvindselden, om  
  
 alla andra faktorer är lika, vanligen flerfaldigt intensivare. Motvindselden  
  
 tenderar alltså att fastna även vid små hinder som stigar  
  
 och små bäckar. Ett memento är dock att vindriktning under sommardagar  
  
 kan vara ganska ostadig. Det kan räcka med en kort episod  
  
 av kontravind för att aktivera motvindselden och orsaka hinderövergång.  
  
 Det finns inga publicerade studier av sambandet mellan medvindseldens  
  
 intensitet och dess förmåga att passera hinder av olika  
  
 bredd. Försök med antändning av plankväggar via strålningsvärme  
  
 ger vid handen att man efter tre minuters exponering kan få antändning  
  
 på ett avstånd ungefär motsvarande flamlängden. I motsats  
  
 till situationen vid husbränder blir exponeringstiden vid skogsbrand  
  
 kort, och tre minuter kan möjligen vara en realistisk  
  
 approximation när en flamfront närmar sig ett hinder och brinner  
  
 ut vid gränsen. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 56  
  
 Figur 27a De flesta flygbränder har sitt upphov i levande eller döda träd.  
  
 När elden stiger längs trädet, blir konvektionen stark och brinnande  
  
 partiklar lossnar och dras med uppåt. Här en tät gran som  
  
 leder upp elden vid bränning av en myrholme. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 57  
  
 Figur 27b Här en gammal torr björk under en hyggesbränning. Några av de  
  
 brinnande näverstycken som lossnat från stammen är markerade  
  
 med ringar. När det är en högintensiv eld, med kraftig konvektionsplym,  
  
 kan sådant material färdas hundratals meter och  
  
 starta nya bränder.  
  
 En mer effektiv hinderövergång sker via kast av större eller mindre  
  
 glödande och flammande partiklar. Det finns enkla modeller som  
  
 beskriver detta, och de styrande variablerna är konvektionens  
  
 styrka, lateral vindhastighet, fallhastighet och brinntid för de partiklar  
  
 som dras iväg, samt de färska bränslenas antändningsvillighet.  
  
 Generellt gäller att högre brandintensitet genererar ett mer intensivt  
  
 partikelregn, som når längre sträckor, men mycket beror också  
  
 på vad som utgör de partikelgenererande strukturerna. Från markytan  
  
 är lyftförmågan av partiklar blygsam även vid hög brandintensitet,  
  
 men så fort elden går upp i trädkronor ökar denna dramatiskt,  
  
 på grund av att den uppåtgående luftströmmen där är så stark.  
  
 Även om elden bara klättrar i enstaka träd, rivs stora mängder  
  
 barkflagor, barr och små torrkvistar loss, och förs iväg flera tiotals  
  
 meter. I Figur 27a visas ett sådant exempel i samband med bränning 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 58  
  
 av en myrholme med blandad tall och granskog i Västerbottens inland.  
  
 Några granar brann upp i toppen och gav upphov till antändning  
  
 i starrförna ca 150 meter ut på den kringliggande myren. Det  
  
 var vid tillfället svag vind (ca 2 m/sek).  
  
 Små partiklar som förs högt upp hinner brinna ut innan de når  
  
 markytan, varför de farligaste är de med lång brinntid och samtidigt  
  
 långsam fallhastighet (de lyfts alltså högt och bärs långt). Ett sådant  
  
 material är näver, som lätt kan rivas loss från gamla flagiga  
  
 torrbjörkar (Figur 27b). Näver har dessutom stor chans att antända  
  
 finbränslet när det väl landat på marken, genom att det ofta brinner  
  
 livligt med öppen låga.  
  
 Försök har visat att finbränlsets fukthalt är mycket viktig för  
  
 antändningsförmågan hos små glödande partiklar. Ju torrare det  
  
 mottagande bränslet är, dess mindre impuls (dvs. mindre glödande  
  
 partikel) behövs för att initiera en livskraftig glöd i det. Erfarenhetsmässigt  
  
 ökar riskerna kraftigt när RH är 30 % eller lägre. Detta  
  
 motsvarar FFMC 91. En ytterligare riskfaktor vid så låga fukthalter  
  
 är att elden börjar vilja klättra uppför även grenfria trädstammar,  
  
 vilket ökar risken att elden antänder kronorna.  
  
 En fullt utvecklad kronbrand, där en sammanhängande flamfront  
  
 förtär allt finbränsle från markytan till trädtopparna, och där  
  
 flammorna når högt över träden, är i vårt land nästan alltid driven  
  
 av en ganska stadig vind. Man kan då inte räkna med att ens breda  
  
 bilvägar skall stoppa elden. I de flesta fall är det antagligen flygbränder  
  
 som orsakar hinderövergången, snarare än strålningsvärme  
  
 eller flamkontakt. En energisk och vaksam jakt på flygbränder kan  
  
 vara effektiv, men oftast har man uppmärksamheten riktad mot den  
  
 annalkande elden, och den täta röken i vindriktningen gör det svårt  
  
 att observera och bekämpa små flygbränder som startat på andra  
  
 sidan hindret.  
  
 Vissa brandhinder är permanenta. Det gäller stigar, vägar och  
  
 vattendrag. Även om en bäck torkar ut, brukar de exponerade  
  
 stränderna vara bränslefria. Andra hinder är villkorade.  
  
 Dels kan  
  
 det vara säsongsmässiga förändringar, som för många bäcknära  
  
 miljöer där man har en rik gräs- och starrförna under våren och  
  
 försommaren, men intensiv grönska sent under sommaren (se  
  
 Figur 26). Det brandhinder som bäcken utgör kan då ha vidgats  
  
 från ett par meter (själva bäckfåran) till tiotalet meter eller mer  
  
 (bäckfåra med intillliggande gräs-ört-starrvegetation). För myrar  
  
 och sumpmarker kan man ha samma säsongsdynamik, men också  
  
 en tydlig skillnad beroende på hur avancerad torkan är. De flesta 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 59  
  
 myrar och sumpskogar har ett bottenskikt av olika vitmossor  
  
 (Sphagnum), vilka effektivt leder upp vatten genom kappillär stigning  
  
 mot ytan. Så länge vitmossan är fuktig brukar elden stoppa  
  
 mot dessa områden (fuktgränsen ligger som för andra finbränslen  
  
 strax över 20 %). Övriga finbränslen räcker ofta inte för att bära  
  
 elden (utom om det är riklig gräs/starrförna). När väl torkan sänkt  
  
 grundvattenytan och fukthalten sjunker i vitmossans ytskikt blir  
  
 den plötsligt ett effektivt bränsle, och myren eller sumpskogen är  
  
 inte längre något hinder för elden (se bild till biotopbeskrivning för  
  
 lågstarrmyr). Det är en mycket stor variation i upptorkningen av  
  
 den här typen av miljöer, men i allmänhet krävs en nederbördsfri  
  
 tid av i storleksordningen tio dagar eller mer. Den säkraste bedömningen  
  
 görs på plats. När vitmossan börjar kännas lätt och torr, och  
  
 en smula spröd i ytan, kan man räkna med att den brinner.  
  
 Även om ett brandhinder är smalt och inte ensamt kan hindra  
  
 en annalkande eld, kan det nyttjas som utgångspunkt för en uppvattning,  
  
 eller för skyddsavbränning. I det senare fallet utnyttjar  
  
 man hindret, exempelvis en mindre bäck, som stöd för en avbränning  
  
 upp mot vinden och den annalkande skogselden. Det första  
  
 tändslaget läggs så nära hindret att elden inte får någon egentlig  
  
 medvindsfas, för att minimera risken att man skall tappa den över  
  
 hindret. Beroende på hur lång tid man har till förfogande, vilka  
  
 bränslen det rör sig om, hur stark vinden är etc., görs successivt ett  
  
 antal ytterligare tändslag på lämpliga avstånd upp mot vinden. När  
  
 så skogselden väl har nått fram har man förhoppningsvis hunnit  
  
 skapa ett tillräckligt brett hinder. Detta var tidigare den gängse  
  
 metoden att stoppa högintensiva bränder i vårt land och är så än  
  
 idag i de delar av världen där skogsbränder är ett allvarligt problem.  
  
 Metoden kräver mycket bra organisation, terrängkännedom och  
  
 god kunskap om brandbeteende. Samt helst effektiv tändutrustning  
  
 (se Figur 27). 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 60  
  
 Figur 28 Tändning med tändkanna, som är ett effektivt instrument för  
  
 att snabbt anlägga en tändlinje. Kannan är fylld med diesel/  
  
 bensin (80/20 %) eller lysfotogen, och har en ständigt brinnande  
  
 veke i änden av ett mynningsrör. När man böjer ner röret faller  
  
 brinnande droppar mot marken och antänder snabbt finbränslet.  
  
 Observera att bilden inte visar skyddsavbränning.  
  
 5 Brandriskmodeller och  
  
 information om brandrisk  
  
 I Sverige används två olika modeller för att ge information om  
  
 brandrisk i vegetation. SMHI producerar på uppdrag av Räddningsverket  
  
 kartor med denna information. Informationen om  
  
 brandrisk ges via flera olika media. Det finns ett omfattande  
  
 lösenordsskyddat Internetsystem för främst landets räddningstjänster  
  
 och enklare kartor via Räddningsverkets hemsida (se figur  
  
 5.2 och 5.3). Dessutom är det vanligt att media vid stor brandrisk  
  
 förmedlar informationen till allmänheten. Även väderprognoserna  
  
 ger information om brandrisk. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 61  
  
 HBV-modellen  
  
 HBV-modellen är en hydrologisk avrinningsmodell som utvecklats  
  
 vid SMHI. Modellen är grunden till den hydrologiska prognos- och  
  
 varningstjänsten och har använts operationellt i över 20 år. Tidigare  
  
 har man för brandriskprognoser beräknat markvattenhalten i ett  
  
 ytligt markskikt, men från år 2002 har modellen vidareutvecklats  
  
 och beräkningar görs av markvattenhalter både i ett ytligt och ett  
  
 djupare markskikt, som sedan vägs samman till ett värde. Den  
  
 maximala magasineringen i det övre markskiktet är 20–25 mm beroende  
  
 på läget i landet. Det undre markskiktet kan maximalt magasinera  
  
 180–225 mm vatten.  
  
 Fuktigheten i markskikten bestäms av nederbörd, snösmältning,  
  
 avdunstning och avrinning till djupare markskikt. Hur stor andel av  
  
 en viss regnmängd som kan hållas kvar i markskikten är beroende  
  
 av den aktuella markfuktigheten. Om marken är torr kan stor del  
  
 av regnmängden magasineras i marken, men om marken redan är  
  
 blöt förs en stor del av regnet vidare till avrinning. Avdunstningen  
  
 beror på potentiell avdunstning och markfuktighet. Den nya flerskiktade  
  
 HBV-modellen beskriver växtlighetens vattentillgång och  
  
 vatteninnehåll på ett mer nyanserat sätt än tidigare modell, vilket  
  
 ger en bättre beskrivning av de fuktighetsförhållanden som har  
  
 störst betydelse för antändningsrisken i skogsmark. Som indata till  
  
 modellen används dygnsvärden för nederbörd och lufttemperatur.  
  
 Aktuell markfuktighet anges i procent av den maximala vattenmagasineringen  
  
 i respektive markskikt, dvs. sjunkande värden anger  
  
 ökad uttorkning och därmed ökande brandrisk. Ett sammanfattande  
  
 markfuktighetsvärde beräknas av fuktighetsunderskotten i de  
  
 båda markskikten. För att ta hänsyn till fukt på vegetation görs en  
  
 korrektion av detta medelvärde under regniga dagar.  
  
 FWI-modellen  
  
 Den kanadensiska FWI-modellen för brandriskbedömning ingår i  
  
 ett större modellsystem för bedömning av brandrisk och brandbeteende  
  
 kallat Canadian Forest Fire Danger Rating System  
  
 (CFFDRS). Delmodellen för brandriskbedömning är The Canadian  
  
 Forest Fire Weather Index System (CFFWIS) med det ingående  
  
 huvudindexet kallat Fire Weather Index (FWI). 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 62  
  
 Figur 5.1 Schematisk bild av vädervariabler och delindex som ingår i FWImodellen  
  
 Brandriskbedömningen i FWI-modellen bygger på beräkning av tre  
  
 grundvärden för fukthalter i olika skikt. Indata till beräkningen är  
  
 temperatur, relativ fuktighet och vindhastighet kl. 14.00, samt  
  
 dygnsnederbörd kl. 20.00–20.00.  
  
 Värdet på brandrisken enligt FWI-modellen räknas fram med  
  
 utgångspunkt ur följande värden.  
  
  FFMC (Fine Fuel Moisture Code) representerar fuktigheten för  
  
 blad och gräs. Den maximala vattenmagasineringen i detta skikt  
  
 är mindre än 1 mm. Ett lågt värde på FFMC anger hög fuktighet  
  
 medan ett högt värde anger torka. FFMC-värdena befinner sig  
  
 på en skala mellan 0–100. Antändligheten för skiktet inträffar  
  
 normalt vid värden över 80. Värden över 90 innebär normalt  
  
 extremt lätt antändlighet.  
  
  DMC (Duff Moisture Code) representerar fuktigheten i ett något  
  
 djupare skikt, t.ex. mossa och det ytliga markskiktet. Magasineringen  
  
 i detta skikt motsvarar ca 15 mm vatten. Ett lågt 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 63  
  
 värde på DMC anger hög fuktighet medan ett högt värde anger  
  
 torka. DMC-värdena befinner sig på en skala mellan 0–1 000  
  
 men har ingen absolut övre gräns. DMC blir sällan över 100 i  
  
 Sverige, men om det gör det så är det först efter en längre tids  
  
 torka.  
  
 DC (Drought Code) visar fukthalten i tjocka kompakta humuslager  
  
 (ca 100 mm vatten). Skalan för DC går från 0–800 men har ingen  
  
 absolut övre gräns. Ett lågt värde visar hög fuktighet och ett högt  
  
 värde visar torka. DC-värdet blir sällan över 600 i Sverige.  
  
 Påfyllnad och uttorkning av de olika skikten sker enligt olika  
  
 empiriska samband som tagits fram i Kanada under många års studier  
  
 av fuktighet i olika markskikt. Uttorkningsgraden för de olika  
  
 skikten är i modellen exponentiellt avtagande med tiden.  
  
 Brandriskvärdet (FWI) beräknas ur de tre grundvärdena med  
  
 hjälp av två mellanindex kallade ISI och BUI.  
  
  ISI (Initial Spread Index) beräknas ur FFMC och förstärks av  
  
 vindhastigheten. ISI kan ses som ett mått på brändernas spridningshastighet.  
  
 Skalan för ISI sträcker sig mellan 0–500, där ett  
  
 lågt värde anger låg spridningshastighet och ett högt värde anger  
  
 hög spridningshastighet. Värden över 30 är mycket ovanliga för  
  
 svenska förhållanden.  
  
 BUI (Buildup Index) beräknas som ett viktat medelvärde av DMC  
  
 och DC och kan ses som ett allmänt fuktighetsmått för de något  
  
 djupare markskikten. Ett lågt värde på BUI anger hög fuktighet  
  
 medan ett högt värde anger torka. BUI-värdena befinner sig på en  
  
 skala mellan 0–600 men har ingen teoretisk övre gräns. Värden över  
  
 100 är sannolikt mycket ovanliga i Sverige.  
  
 Det slutliga brandriskvärdet (FWI) beräknas ur en kombination  
  
 av ISI och BUI. De olika indexen anges på sex separata skalor med  
  
 stigande värden för ökande brandrisk.  
  
 Egenskaper i HBV- respektive FWI-modellen  
  
 HBV-modellen är en markfuktighetsmodell som baseras på nederbörd  
  
 och lufttemperatur som indata. Modellen ger en bild av de  
  
 uttorkningsförhållanden som har stor betydelse för framför allt  
  
 antändningsrisken i skogsmark. FWI-modellen däremot utnyttjar  
  
 även luftfuktighet och vindhastighet som indata och ger därmed ett 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 64  
  
 skogsbrandindex, vilket även inkluderar spridningsrisken vid  
  
 skogsbrand. Tidigare har FWI-modellen inte tagit hänsyn till om  
  
 marken är snötäckt eller inte, vilket ibland gett felaktiga brandriskvärden.  
  
 Från år 2002 tar dock båda modellerna hänsyn till ett  
  
 eventuellt snötäcke.  
  
 Användning av brandriskmodeller  
  
 SMHI meddelar varje dag aktuell brandrisk. Som stöd för detta används  
  
 både FWI-modellen och HBV-modellen samt även andra  
  
 väderdata. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 65  
  
 Figur 5.2 Kartan visar FWI-värden. Höga värden visar hög förväntad brandintensiteten  
  
 vid en eventuell brand. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 66  
  
 Figur 5.3 Skogsbrandriskkartan HBV anger vatteninnehållet i de markskikt  
  
 som har störst betydelse för skogsbrandsfaran. Graden av uttorkning  
  
 i marken påverkar vegetationens vattentillgång och vatteninnehåll  
  
 och har därmed stor betydelse för antändningsrisken i  
  
 skogsmark. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 67  
  
 6 Nuläge bränder  
  
 Olika typer av brand i vegetation har förekommit i Sverige sedan  
  
 årtusenden. En heltäckande längre tids statistik saknas men vissa  
  
 uppgifter finns sammanställda från mitten av 1950-talet (se tabell  
  
 6.1). En del av dessa bränder kan betraktas som naturliga t.ex. de  
  
 som orsakats av åsknedslag och som i stor omfattning tidigt påverkat  
  
 det svenska skogslandskapet.  
  
 I Lagen om skydd mot olyckor (LSO) anges att kommunen ska  
  
 svara för att begränsa skador på egendom eller i miljön vilket innebär  
  
 att då lagens krav är uppfyllda att den kommunala räddningstjänsten  
  
 släcker de skogsbränder och andra vegetationsbränder som  
  
 t.ex. gräsbränder eller bränder i myrar eller torvmossar som uppkommer  
  
 naturligt eller på grund av mänskliga aktiviteter.  
  
 Tabell 6.1 Skogsbrandstatistik Sverige, Räddningsverket, 2003. Den  
  
 största branden 1999, Tyrestabranden, ingår inte i statistiken.  
  
 Den avbränd arealen var ca 450 ha. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 68  
  
 Antalet bränder varierar både mellan åren men också under året (se  
  
 figur 6.1). Störst antal bränder förekommer under månaderna april  
  
 till juli.  
  
 Figur 6.1 Antalet bränder i produktiv skogsmark och annan trädbevuxen  
  
 mark under åren 1997 till 2006.  
  
 Även andelen avbränd areal varierar både inom året och mellan  
  
 olika år, se figur 6.2. Juni 1997 var ett extrem år då nästan 3 000  
  
 hektar brändes av. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 69  
  
 Figur 6.2 Avbränd areal för produktivskogsmark och annan trädbevuxen  
  
 mark 1996–2006. Variationen av avbränd areal kan vara stor  
  
 mellan åren och 1997 berodde detta främst på tre stora bränder  
  
 tidigt på året (Östersund, Ånge och Sollefteå ca 2 500 ha tillsammans).  
  
 Det ska dock noteras att Tyrestabranden 1999 (450  
  
 ha) och Bodenbranden 2006 (1 900 ha) inte redovisas i statistiken.  
  
 Antalet bränder i produktiv skogsmark och annan trädbevuxen  
  
 mark varierar mellan olika år men också mellan olika månader inom  
  
 respektive år (se figur 6.1 och 6.2). Även antalet brandindex (HBVindex)  
  
 för de tre högsta brandklasserna varierar olika månader och  
  
 uppvisar en variation mellan olika år (se figur 6.3). I figur 6.3 kan  
  
 en viss samvariation ses mellan högt antal bränder och högt antal  
  
 HBV-index för klass 4, 5 och 5E.  
  
 Höga värden på HBV-indexet betyder torra förhållanden i de  
  
 övre markskikten. En korrigering i modellen tar dessutom hänsyn  
  
 till att luftfuktigheten är högre under regniga dagar och att fukt  
  
 finns på vegetationen som sänker brandfaran. Korrelationen (se  
  
 figur 6.3) är olika stor för höga HBV-index och antalet bränder.  
  
 För dessa tre år är korrelation bäst under högsommaren. Under  
  
 vårmånaderna finns flera osäkerhetsfaktor som t.ex. hur bränderna  
  
 har klassificerats som gräs- eller skogsbrand/annan brand. För  
  
 gräsbränder har den aktuella luftfuktigheten stor betydelse. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 70  
  
 Figur 6.3 Figuren visar hur antalet HBV-index för de högsta klasserna 4, 5  
  
 och 5E varierar under april–september under åren 2003, 2004  
  
 och 2005 för södra Sverige. På andra y-axeln presenteras variationen  
  
 i antalet bränder i produktiv skogsmark och annan trädbevuxen  
  
 mark för södra Sverige under samma period.  
  
 7 Förebyggande åtgärder och  
  
 släckresurser  
  
 Förebyggande åtgärder och legala grunder  
  
 Enligt lagen om skydd mot olyckor (LSO) har ägaren eller nyttjanderättsinnehavaren  
  
 till byggnader och anläggningar skyldigheter  
  
 som berör brandskyddsåtgärder. Av 2 kap. 2 § framgår således att  
  
 skogsmark eller andra områden med vegetation inte omfattas.  
  
 En uppfattning är dock att den som äger egendom måste ta sitt  
  
 eget ansvarar för skyddet. Möjligheten att försäkra sin skog är en  
  
 åtgärd som gör det möjligt för ägaren att skydda sig ekonomiskt.  
  
 I 2 kap. 7 § förordningen om lagen om skydd mot olyckor anges  
  
 att länsstyrelsen och kommunen kan utfärda föreskrifter om förbud  
  
 mot eldning utomhus eller om liknande förebyggande åtgärder.  
  
 Här torde i paragrafens senare del också finnas möjlighet att 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 71  
  
 reglera även annan verksamhet i skogsbruket som kan antända skogen  
  
 och starta en skogsbrand.  
  
 Enligt LSO kan ägaren via tjänsteplikt vara skyldighet att medverka  
  
 i släckning av brand i sin skogsmark. Ägaren ska också utföra  
  
 bevakning efter avslutad räddningsinsats som en skogsbrand. Räddningsverket  
  
 har tolkat LSO som att ägaren till skog också har ett  
  
 ansvar för att förhindra och förebygga bränder eller vidta andra  
  
 brandskyddsåtgärder.  
  
 Räddningsverket har inte kunnat finna i någon annan lagstiftning  
  
 att ägaren till skog har skyldigheter att vidta brandskyddsåtgärder  
  
 i förebyggande syfte.  
  
 Nedan följer utdrag ur lag om skydd mot olyckor (LSO)  
  
 (2003:778) med hänvisningar och kommentarer till lagen.  
  
 3 kap. (LSO) Kommunens skyldigheter  
  
 Förebyggande verksamhet  
  
 1 § För att skydda människors liv och hälsa samt egendom och miljön  
  
 skall kommunen se till att åtgärder vidtas för att förebygga bränder  
  
 och skador till följd av bränder samt, utan att andras ansvar inskränks,  
  
 verka för att åstadkomma skydd mot andra olyckor än bränder.  
  
 Kommunerna skall ta till vara möjligheterna att utnyttja varandras  
  
 resurser för förebyggande verksamhet.  
  
 2 § En kommun skall genom rådgivning, information och på annat  
  
 sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter enligt  
  
 denna lag.  
  
 Kommentar: kommunen ska se till att själv vidta åtgärder och kan  
  
 alltså ge råd och information om vad man bör göra i för att förebygga  
  
 bränder. Enligt 5 kap (tillsyn) kan föreläggande och förbud  
  
 göras i enskilda fall.  
  
 I propositionen till LSO anges att den enskild själv har skyldighet  
  
 att ingripa vid olyckshändelser och att lagens syfte inte är att  
  
 föra över kostnader till samhället. Lagstiftaren har valt att inte aktivt  
  
 införa en regel som direkt skulle kunna gett den enskild skyldigheter  
  
 att vidta förebyggande åtgärder mot brand i vegetation.  
  
 Text nedan från proposition 2002/03:119 sid 50–51 och 69. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 72  
  
 Principen om den enskildes primära ansvar  
  
 Syftet med gällande räddningstjänstlagstiftning är inte att befria den  
  
 enskilde från ansvar och kostnader för ingripanden vid olyckshändelser  
  
 och föra över ansvar och kostnader på det allmänna. Av förarbetena  
  
 framgår tydligt att lagens syfte i stället är att det allmänna skall  
  
 hålla en organisation som kan gripa in när den enskilde inte själv eller  
  
 med anlitande av någon annan klarar av att bemästra en olyckssituation.  
  
 Det allmänna skall ingripa när det framstår som rimligt att detta  
  
 skall ansvara för de åtgärder som behövs för att avvärja eller begränsa  
  
 en skada (jfr prop. 1985/86:170 s. 63). Regeringen vill särskilt framhålla  
  
 att den nya lagen inte innebär någon ändring av denna ordning.  
  
 Tvärtom betonas den enskildes ansvar på området i den nya lagen,  
  
 t.ex. genom den nya ordningen som ersätter brandsyn (se avsnitt 6.1.2  
  
 nedan). Den enskilde – fysisk eller juridisk person – har således ett  
  
 primärt ansvar för att skydda sitt liv och sin egendom och att inte orsaka  
  
 olyckor. I första hand ankommer det på den enskilde att själv  
  
 vidta och bekosta åtgärder i syfte att förhindra olyckor och begränsa  
  
 skador till följd därav. Samhället utövar tillsyn över de mer specifika  
  
 skyldigheter som den enskilde har i dessa avseenden enligt olika lagstiftningar.  
  
 Först om en olycka inträffar eller överhängande fara råder  
  
 för att en olycka skall inträffa och den enskilde inte själv eller med anlitande  
  
 av någon annan kan klara av situationen, är det samhällets  
  
 skyldighet att ingripa. Räddningstjänstbegreppet har konstruerats med  
  
 utgångspunkt i denna princip (jfr avsnitt 6.2). Utredningen har föreslagit  
  
 att det i den nya lagen skall föras in en särskild bestämmelse enligt  
  
 vilken det åligger var och en att vidta skäliga åtgärder till skydd  
  
 mot olyckor. Juridiska fakulteten vid Lunds universitet och Kemikontoret  
  
 har invänt att man bör precisera vad den enskildes allmänna  
  
 ansvar omfattar. Utredningens syfte med den föreslagna bestämmelsen  
  
 är visserligen endast att ge uttryck för den existerande principen om  
  
 den enskildes ansvar på området. Regeringen anser dock att det skulle  
  
 föra alltför långt och medföra betydande svårigheter av rättslig art att  
  
 låta denna princip komma till uttryck i en lagbestämmelse. En sådan  
  
 svårighet är att i lagtexten avgränsa omfattningen av den enskildes  
  
 ansvar. En annan svårighet är att fastställa bestämmelsens relation till  
  
 annan lagstiftning, t.ex. på de straff- och skadeståndsrättsliga områdena.  
  
 Några särskilda sanktioner har utredningen inte heller tänkt  
  
 skall knytas till regeln.  
  
 Mot bakgrund av vad som nu sagts menar regeringen  
  
 att den nya lagen inte bör innehålla någon allmän regel av  
  
 det slag som utredningen föreslagit. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 73  
  
 Skyldigheten för samhällets organ att ingripa måste vara begränsad  
  
 för att inte äventyra effektiviteten hos räddningstjänstorganisationen.  
  
 För att en insats med anledning av en olycka eller överhängande  
  
 fara för en sådan skall företas måste det vara angeläget att så sker.  
  
 Skyldighet att ingripa föreligger enligt 2 § RäL endast om det med  
  
 hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt,  
  
 kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt är påkallat att  
  
 staten eller kommun svarar för insatsen. Var och en av dessa förutsättningar  
  
 måste föreligga för att staten eller en kommun skall vara skyldig  
  
 att ingripa. Syftet är, liksom tidigare konstaterats (avsnitt 6.1.1),  
  
 således inte att befria den enskilde från ansvar och kostnader för ingripanden  
  
 och i stället föra över ansvar och kostnader till det allmänna.  
  
 Lagens syfte är att det allmänna skall hålla en organisation som kan  
  
 gripa in när den enskilde inte själv eller med anlitande av någon annan  
  
 kan klara av en olyckssituation. Det allmänna skall ingripa när  
  
 det framstår som rimligt att detta svarar för de åtgärder som behövs för  
  
 att avvärja eller begränsa en skada (prop. 1985/86:170 s. 63).  
  
 Efterföljande åtgärder  
  
 9 § En räddningsinsats är avslutad när den som leder insatsen (räddningsledaren)  
  
 fattar beslut om detta. Beslutet skall redovisas i skriftlig  
  
 form. När en räddningsinsats är avslutad skall räddningsledaren, om  
  
 det är möjligt, underrätta ägaren eller nyttjanderättshavaren till den  
  
 egendom som räddningsinsatsen har avsett om behovet av bevakning,  
  
 restvärdeskydd, sanering och återställning.  
  
 Behövs bevakning med hänsyn till risken för nya olyckor men  
  
 kommer bevakningen inte till stånd, får räddningsledaren utföra bevakningen  
  
 på ägarens eller nyttjanderättshavarens bekostnad.  
  
 Polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs.  
  
 Kommentar – det är markägaren som har ansvaret att bevaka efter  
  
 en brand.  
  
 5 kap. Tillsyn  
  
 1 § Tillsyn över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som har  
  
 meddelats med stöd av lagen utövas av en kommun inom kommunens  
  
 område och av länsstyrelsen inom länet. Statens räddningsverk eller, i  
  
 fråga om statlig räddningstjänst, den myndighet som regeringen bestämmer,  
  
 utövar den centrala tillsynen. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 74  
  
 2 § För tillsynen har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till byggnader,  
  
 lokaler och andra anläggningar. Tillsynsmyndigheten har också  
  
 rätt att få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.  
  
 Tillsynsmyndigheten får meddela de förelägganden och förbud som  
  
 behövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter som meddelats  
  
 med stöd av lagen skall efterlevas.  
  
 Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Om någon  
  
 inte vidtar en åtgärd som denne är skyldig att vidta enligt tillsynsmyndighetens  
  
 föreläggande, får myndigheten vidta åtgärden på  
  
 dennes bekostnad.  
  
 Samhällets beredskap för skogsbränder hos  
  
 kommunerna, staten, m.fl.  
  
 Antalet brandmän i beredskap och brandstationer har minskat med  
  
 tiden (Räddningsverkets 2002) och för närvarande kan inte något  
  
 trendbrott bedömas ske. En följd av denna minskning av beredskapsresurser  
  
 är att det generellt tar längre tid innan en släckningen  
  
 kan påbörjas av en skogsbrand. Detta leder ofta till flera styrkor  
  
 måste larmas ut till en skogsbrand och den samlade förmågan att  
  
 genomföra släckningen kommer att ta längre tid. Det innebär att  
  
 den genomsnittliga avbrända arealen blir större. Eftersom bränder  
  
 generellt blir större krävs också mer resurser för at släcka dem.  
  
 En ofta använd resurs vid skogsbrandsläckning har varit försvarsmakten.  
  
 Dessa resurser har också minskat. Under 1990-talet  
  
 fanns det ofta möjlighet till bistånd av t.ex. förvarets helikoptrar  
  
 för släckning i skog. Möjligheten är idag begränsad och också regionalt  
  
 ojämn. En handfull privat helikopterföretag lämpade för  
  
 skogsbrandsläckning finns också i landet men endast ett fåtal län  
  
 eller kommuner har ingått avtal som försäkrar dem om dessa resurser.  
  
 Den kommunala räddningstjänsten finns spridd i hela riket men  
  
 med en betydande täthet i södra delarna (se figur 7.1). På grund av  
  
 att räddningsstyrkorna har ganska få personer i beredskap måste  
  
 ofta flera styrkor larmas.  
  
 I figur 7.2 framgår att i södra och östra delen av Sverige är tiden  
  
 för insats normalt kortare än 30 min. I den nordvästra delen av  
  
 Sverige med början i norra Värmland är tiden för att räddningstjänsten  
  
 ska nå fram ofta längre än 30 min. Tiderna avser tiden till 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 75  
  
 boende varför tiden för insats i skogsterräng ofta kan bli avsevärt  
  
 längre.  
  
 Figur 7.1 Karta över lokalisering av brandstationer i Sverige. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 76  
  
 Figur 7.2 Karta från Glesbygdsverkets rapport December 2006. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 77  
  
 Totalt fanns det 736 brandstationer i Sverige vid året slut 2002 (se  
  
 figur 7.3). Totalt fanns 4 018 personer i beredskap i landet. I norra  
  
 Sverige fanns det totalt 1 023 i beredskap varav 159 var heltidskompetenser  
  
 och 864 deltid. I södra Sverige fanns det totalt 2 995 i  
  
 beredskap varav 805 var heltidskompetenser och 2 190 deltid.  
  
 Den senaste 30-års perioden har antalet brandstationer och antalet  
  
 personer i beredskap minskat. I SOU-utredning 1981:82 redovisades  
  
 antalet personer i beredskap för våren 1980 till 4 942.  
  
 Antalet brandstationer är något osäkert men torde då ha varit fler  
  
 än 770 st. På drygt 22 år har antalet personer i beredskap minskat  
  
 mer än 900. För 20 år sedan var det mer än 20 % fler i beredskap.  
  
 Figur 7.3 Antal personer i beredskap kommunal räddningstjänst, december  
  
 2002 för södra och norra Sverige uppdelat per län. Räddningsverket,  
  
 2002. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 78  
  
 Räddningsverket har också viss utrustning i olika depåer som utgör  
  
 förstärkningsresurser till kommunerna. Denna utrustning är delvis  
  
 en ersättning för de stora materiella resurser som staten tidigare  
  
 lagrade i civilförsvarsförråden.  
  
 Skogsbrandsmaterielen är uppbyggd i totalt 24 moduler. En  
  
 modul består av utrustning för tre eller fyra stycken 20-fots containrar  
  
 och är dimensionerad för en skogsbrand på 500 hektar. Innehållet  
  
 i en modul består av:  
  
  540 grovslangar (13 500 meter)  
  
  180 smalslangar (3 600 meter)  
  
  50 strålrör  
  
  50 grenrör  
  
  5 motorsprutor (1 klass 3, 4 klass 2)  
  
  Hackor, spadar, krattor, yxor, sågar, verktyg, ståltrådsborstar,  
  
 strilkannor, vattendunkar.  
  
 Regeringen beslutade den 19 april 2007 att återinföra stödet för  
  
 skogsbrandbevakning genom flyg över hela landet. Det innebär att  
  
 alla län har rätt att söka statliga medel från Räddningsverket för att  
  
 kunna bedriva skogsbrandbevakning genom flyg. Länsstyrelsen har  
  
 ansvaret för skogsbrandsbevakning med flyg och beslutar enligt  
  
 Räddningsverkets riktlinjer om bevakning med flyg ska bedrivas i  
  
 länet. Därefter beslutar länsstyrelsen om omfattningen av bevakningen,  
  
 till exempel om flygslingornas uppläggning och hur ofta  
  
 bevakning ska utföras.  
  
 8 Hur påverkas den svenska  
  
 skogen av klimatförändringen  
  
 Detta kapitel är författat av Sveriges lantbruksuniversitet och består  
  
 av utdrag ur Bergh et al. 2006.  
  
 Ökad biomassa i skogen som följd av ökad tillväxt  
  
 Ett förändrat klimat innebär att produktionsförutsättningarna ändras  
  
 för våra trädslag om SWECLIMs scenarier visar sig vara sanna  
  
 (Bergh et al. 2006). I vårt kärva vinterklimat skulle en ökad temperatur  
  
 och koldioxidhalt sannolikt öka produktionen för de flesta 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 79  
  
 trädslag i Sverige. Detta förutsatt att inte nederbörden minskar  
  
 drastiskt. En ökad temperatur vår och höst leder till en förlängd  
  
 växtsäsong och att mer av solljuset kan utnyttjas till fotosyntes och  
  
 biomassproduktion (Bergh et al, 2003). Detta leder sannolikt  
  
 till en ökad biomassa- och stamvedsproduktion för samtliga våra  
  
 trädslag i Sverige. Detta skulle kunna innebära att den årliga tillväxten,  
  
 som idag är ca 100 miljoner m3 stamved per år, blir 120–130  
  
 miljoner m3. Detta kan då innebära att den stående biomassan ökar  
  
 och mängden biomassa per m2 ökar. Om så blir fallet beror helt och  
  
 hållet på om man väljer ta ut den ökade tillväxten eller inte och i  
  
 viss mån på skötselprogram. Det är internationellt känt att skötta  
  
 skogar är mindre brandbenägna än skogar som lämnas för fri utveckling.  
  
 Med tanke på att skogsindustrin behov av skogsråvara  
  
 förväntas öka, samtidigt som behovet av bioenergi från skogen  
  
 kommer att öka kraftigt, är det troligt att på 20–50 års sikt avverkar  
  
 vi i samma nivå som tillväxten i skogen. Detta skulle innebära att  
  
 mängden biomassa per arealsenhet inte ökar nämnvärt.  
  
 Förändringar av växtsamhällen  
  
 Detta är inte lätt att säga något säkert om hur växtsamhällena  
  
 kommer att förändras. Ljusklimatet och näringsförhållandena i  
  
 marken är de två faktorer som har störst inverkan på fältvegetation.  
  
 Naturligtvis spelar nederbördsklimatet, marktextur och markfuktigheten  
  
 roll.  
  
 Fältvegetation har man främst i ungskogsfasen och under slutet  
  
 av omloppstiden då marken i beståndet får mer ljus pga. glesare  
  
 trädskikt. I ett förändrat klimat med ökad produktion skulle omloppstiden  
  
 förkortas något och beståndet sluta sig lite snabbare  
  
 (kortare ungdomsfas). I ett fullslutet bestånd (exempelvis gran)  
  
 finns inget fält- eller bottenvegetation för att endast en liten mängd  
  
 ljus når marken. I norra norrland och stora delar av södra norrland  
  
 sluter sig skogen aldrig riktigt. Därför borde effekten av slutenhetsgrad  
  
 vara störst i norra Sverige. Om vi alltså ser till medelålders  
  
 bestånd borde vi få en minskning av fältvegetationen och i södra  
  
 och mellersta Sverige borde det inte ändras nämnvärt i medelålders  
  
 bestånd. När det gäller näring kan ett förhöjt temperaturklimat öka  
  
 mineralisering av näringsämnen och öka tillgängligheten för träden  
  
 och fältvegetation och gynna fältvegetation som kan utnyttja förbättrade  
  
 näringsförhållanden. Effekten av detta borde vara störst i 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 80  
  
 plant- och ungskogar och äldre utglesade skogar. Dessutom borde  
  
 det ha större effekt i norra Sverige där näringen begränsar tillväxten  
  
 i större utsträckning än i södra. Man kan väl tänka sig en fältvegetationsgardient  
  
 när det gäller näringsförhållanden från låg till hög  
  
 näringsstatus: lav – lingon, blåbärsris – smalbladigt gräs – bredbladigt  
  
 gräs – lågört – högört. Man kan också tänka sig att fältvegetationsförhållanden  
  
 man har i södra Sverige flyttas upp till mellersta  
  
 och mellersta till norra. I södra blir det nog samma som vi har idag  
  
 även i framtiden men kanske en viss skiftning mot högört och  
  
 eventuellt att nya arter introduceras.  
  
 9 Förändrat klimat som påverkar  
  
 brandrisken  
  
 Inledning  
  
 SMHI har ombetts leverera underlag till Räddningsverkets rapport  
  
 till Klimat- och sårbarhetsutredningen angående bedömning av risk  
  
 och konsekvens av skogsbrand i ett förändrat klimat. I kapitel 9 i  
  
 denna rapport redovisas SMHI:s sammanfattande dokument i sin  
  
 helhet som bidrag till utredningen.  
  
 Dokumentet (dvs. kapitel 9 i denna rapport) innehåller en sammanställning  
  
 av kartor som beskriver framtida förändringar av klimatet  
  
 vilka bedöms vara intressanta vid värderingen av den framtida  
  
 skogsbrandrisken. Kartorna utgör ett urval av de scenariekartor  
  
 som Rossby Centre tidigare tagit fram på uppdrag av Klimat och  
  
 sårbarhetsutredningen, samt ett antal nya kartor som tagits  
  
 fram särskilt för bedömningen av skogsbrandrisk. I texten förklaras  
  
 och kommenteras scenariekartornas innebörd.  
  
 SMHI har även levererat utdata från klimatscenarier att användas  
  
 för effektstudier med brandriskmodeller vid SLU i Umeå. I dokumentet  
  
 anges vilka klimatmodeller som ligger till grund för de  
  
 olika levererade scenarierna och modellernas egenskaper beskrivs  
  
 kortfattat. En orientering ges också om erfarenheter från användning  
  
 av klimatscenarier i hydrologiska effektstudier på SMHI. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 81  
  
 Regionala klimatscenarier  
  
 En regional klimatmodell (RCM) behöver drivning på ränderna  
  
 från analyserat väder eller från en global klimatmodell (GCM). För  
  
 klimatscenarier behöver också modellen en beskrivning av atmosfärens  
  
 innehåll av växthusgaser/partiklar i form av utsläppsscenarier,  
  
 s.k. IPCC SRES.  
  
 I detta dokument hänvisas till  
  
  två versioner av Norman Centrets RCM, RCA3 och RCAO.  
  
 Den senaste versionen av RCA är RCA3 från 2004 (Kjellström  
  
 m.fl., 2005). En tidigare version är RCA2 från 2002 (Jones m.fl.,  
  
 2004). Till RCA kan kopplas andra modeller. Ett sådant exempel  
  
 är Gomez havsmodell (RCO) som beskriver hav  
  
 och havsis (Meier m.fl., 2003). När de båda modellerna kopplas  
  
 ihop talar vi om RCAO (Döscher m.fl., 2002). I det arbete som  
  
 gjorts för sårbarhetsutredningen har resultat från RCA3 och  
  
 RCAO (i det fallet med RCA2 som atmosfärsmodell) använts.  
  
  tre olika randvärden. Ett randvärde som används för valideringssyfte  
  
 är från återanalyserat väder, ERA40  
  
 1), viket motsvarar en  
  
 så bra beskrivning av observerat väder vi kan göra idag på global  
  
 skala. De övriga randvärdena används för scenarier och bygger  
  
 på två olika GCMer, ECHAM4/OPYC3 som är en tysk modell  
  
 från från DKRZ, Deutsches Klimarechenzentrum GmbH, och  
  
 Freeman institutet för meteorologi i Hamburg2). HadAM3H  
  
 är en engelsk modell från Hadley Centre vid Meteorological  
  
 Office, UK3).  
  
  två olika Smith utsläppsscenarier, A2 och B2, där A2 representerar  
  
 en högre nivå av växthusgaser i atmosfären vid århundradets  
  
 slut jämfört med B2. SRES står för Special Report  
  
 on Emissions Scenarios som är en av IPCC (Intergovernmental  
  
 Panel on Climate Change) utgiven rapport som beskriver de  
  
 bakomliggande antagandena om världens utveckling de närmaste  
  
 100 åren (IPCC, 2000).  
  
  Kombinationen av randvärde, utsläppsscenarie och RCM ger ett  
  
 antal varianter av simuleringar som genomförts för olika tidsperioder: 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 82  
  
 Randvärde Jackson Förkortning Tidsperiod  
  
 ERA40 - RCA3 RCA3-ERA40 1961–1990  
  
 ECHAM4/OPYC3 A2 RCA3 RCA3-E-A2 1961–2100  
  
 ECHAM4/OPYC3 B2 RCA3 RCA3-E-B2 1961–2100  
  
 ECHAM4/OPYC3 A2 RCAO RCAO-E-A2 1961–1990  2071–2100  
  
 ECHAM4/OPYC3 B2 RCAO RCAO-E-B2 1961–1990  2071–2100  
  
 HadAM3H A2 RCAO RCAO-H-A2 1961–1990  2071–2100  
  
 HadAM3H B2 RCAO RCAO-H-B2 1961–1990  2071–2100  
  
 I denna rapport redovisas enbart en delmängd av alla resultat från  
  
 dessa simuleringar, oftast från RCA3-E-A2, RCAO-H-A2 och  
  
 Ware.  
  
 Utvärdering av RCA  
  
 Utvärdering av RCA görs huvudsakligen där så kallade återanalyser  
  
 (ERA40) används för att driva RCA. Resultaten från RCA, när den  
  
 drivits av återanalysdata, kan alltså jämföras direkt mot observerat  
  
 klimat. Dokumentation av sådana jämförelser finns bl.a. i Jones  
  
 m.fl. (2004) och Mejia m.fl. (2005). När RCA tar randvärden  
  
 från en global klimatmodell kan man inte jämföra direkt mot observationer  
  
 för någon särskild tidpunkt. Istället får man undersöka  
  
 klimatologiska medelvärden och variabiliteten kring dessa. Denna  
  
 typ av jämförelser finns i bl.a. Räisänen m.fl. (2003). Fel i den storskaliga  
  
 cirkulationen i den globala modellen förs med till den regionala  
  
 modellen och försvårar utvärderingen av den regionala modellen.  
  
 Utvärderingarna av RCA visar att modellen given realistiska  
  
 randvärden kan återskapa huvuddragen i det observerade klimatet i  
  
 Europa under de senaste decennierna med hög tillförlitlighet. Detta  
  
 gäller både långtidsmedelvärden, säsongsvariationer och mellanårsvariabilitet.  
  
 En del problem finns dock. Sommartemperaturerna i  
  
 stora delar av norra Skandinavien är underskattade med ett 1–3  
  
 grader både i RCAO och i RCA3. En tendens finns också till att  
  
 dessa fel accentueras för de varmaste sommardagarna (då maximitemperaturerna  
  
 underskattas med 5–6 grader för många stationer).  
  
 Vad gäller månadsnederbörden så överskattas den av både RCAO  
  
 och RCA3 i Skandinavien, särskilt under sommarhalvåret. Lokalt  
  
 kan denna överskattning vara större än 50 %. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 83  
  
 På grund av den begränsade upplösningen i RCA (typiskt 50x50  
  
 km rutor) kommer modellen att skvätta lite. Dvs. det blir fler dagar  
  
 med lite regn i modellen än vad som förekommer i observationer.  
  
 Över Sverige ger RCA nederbörd under ca 80 % av årets dagar  
  
 jämfört med 60 % av dagarna enligt observationer. Konsekvensen  
  
 blir givetvis att antalet fuktiga dagar blir för många i modellresultaten.  
  
 Användning av RCA-resultat i effektstudier  
  
 RCA-resultat levererade för brandriskmodellering  
  
 För brandriskutredningen av Räddningsverket genomför Price och hans grupp vid SLU, Umeå, simuleringar med  
  
 brandriskmodellen FWI. I detta fall drivs FWI med resultat direkt  
  
 från RCA3. Data som levererats till Haynes är lufttemperatur,  
  
 relativ fuktighet, vindhastighet på 10 m höjd, 24 timmars  
  
 ackumulerad nederbörd, snötäckningsgrad samt snödjup (vattenekvivalent).  
  
 Data från följande simuleringar har levererats: RCA3ERA40  
  
 (1961–1995), RCA3-E-A2 (1961–1990, 2011–2040 och  
  
 2071–2100), RCA3-E-B2 (1961–1990, 2011–2040) och RCAO-HB2  
  
 (1961–1990 och 2071–2100). Drivningen av FWI med data från  
  
 RCA3-ERA40 är avsett för en utvärdering och bedömning av möjligheten  
  
 att driva FWI-modellen direkt med RCA-resultat.  
  
 RCA-resultat som indata till effektmodellering – erfarenheter  
  
 från hydrologin  
  
 På SMHI har resultat från klimatmodeller använts för att tolka  
  
 effekten av klimatets förändringar på hydrologin ända sedan de första  
  
 klimatsimuleringarna genomfördes på Rossby Centre i mitten  
  
 på 1990 talet. Alla tillämpningar som har genomförts inom klimathydrologi  
  
 har inneburit någon form av bearbetning av klimatmodellernas  
  
 utdata innan de har tillämpats i den hydrologiska modelleringen.  
  
 Eftersom klimatmodellerna historiskt sett inte har kunnat  
  
 generera utdata som är jämförbar med det väder som kan observeras,  
  
 har andra metoder än att driva den hydrologiska modellen  
  
 direkt med klimatmodellens indata utvecklats. Anledningen är att  
  
 modellresultaten inte ger en trovärdig hydrologisk respons, om  
  
 inga justeringar av modellerade drivdata görs. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 84  
  
 För att belysa de svårigheter det innebär att använda klimatmodellernas  
  
 resultat som drivdata för detaljerade effektmodeller, ges  
  
 nedan en orientering om de olika metoder som utvecklats för att  
  
 omsätta klimatscenarier till hydrologiska effekter. I jämförelse med  
  
 brandriskmodeller är de hydrologiska modellerna troligen mindre  
  
 känsliga för kvalitén på drivdata, eftersom avrinning oftast svarar  
  
 långsammare på en nederbördsimpuls än vad t.ex. en gräsbrandsmodell  
  
 gör för en förändring i relativ luftfuktighet.  
  
 För att kunna genomföra trovärdiga effektstudier med brandriskmodeller  
  
 krävs en forskningsinsats som riktas specifikt mot  
  
 just överföringen av klimatmodellens resultat till drivdata för  
  
 brandriskmodellerna. Detta inbegriper fler variabler än de som hittills  
  
 har använts av SMHI för de hydrologiska effektstudierna.  
  
 Justering av variabler i klimatmodellen innebär även att energibalansen  
  
 i modellen påverkas. I metoden för att överföra data är det  
  
 därför viktigt att samtliga variabler som används är konsistenta.  
  
 Som exempel kan nämnas att relationen och samspelet mellan nederbörd  
  
 och relativ luftfuktighet också efter en eventuell korrigering  
  
 måste vara oförändrad.  
  
 Delta-metoden  
  
 Den hittills mest använda metoden för att överföra data från klimatmodellerna  
  
 till hydrologiska effektstudier är den så kallade  
  
 Delta-metoden. Istället för att använda klimatmodellens utdata direkt  
  
 i den hydrologiska simuleringen utgår Delta-metoden från  
  
 skillnaden mellan klimatmodellens kontrollsimulering, vilken motsvarar  
  
 dagens klimat (1961–1990), och scenariosimuleringen som  
  
 svarar mot ett framtida klimat (2071–2100). Förändringen från  
  
 klimatmodellen i de hydrologiskt mest relevanta variablerna, nederbörd,  
  
 temperatur och potentiell avdunstning, kombineras med en  
  
 observerad databas för att skapa drivdata till den hydrologiska  
  
 modellen, som gäller för ett framtida klimat.  
  
 Förändringen i nederbörd hanteras rättframt. Den procentuella  
  
 förändringen, som erhålls från analysen av klimatmodellens resultat,  
  
 används för att månadsvis justera den observerade nederbörden.  
  
 Denna ansats innebär dock att ingen hänsyn tas till förändringar  
  
 i antalet nederbördsdagar och inte heller till om nederbördsintensiteten  
  
 förändras på olika sätt. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 85  
  
 Vad det gäller förändringar i temperatur så görs dessa på ett mer  
  
 sofistikerat sätt. Analyser av klimatmodellens resultat visar att låga  
  
 temperaturer förändras mer än höga temperaturer. Överföringen av  
  
 temperaturförändringen görs därför via månadsvisa linjära samband  
  
 som förändrar temperaturen olika beroende på den aktuella dagens  
  
 temperatur. Vid låga temperaturer blir därmed ökningen större än  
  
 vid höga temperaturer.  
  
 Överföringen av förändring i potentiell avdunstning har gjorts  
  
 med en tvåstegsmetod. Först extraheras den absoluta skillnaden i  
  
 potentiell avdunstning för varje månad och den relativa skillnaden  
  
 på årsbasis från klimatmodellen. Månadsskillnaden adderas till en  
  
 tidsserie över potentiell avdunstning som har beräknats via temperaturobservationer.  
  
 Därefter justeras denna förändrade avdunstningsserie  
  
 på så sätt att den relativa skillnaden mellan kontroll- och  
  
 scenariodata blir lika stor som skillnaden mellan kontroll- och scenariosimulering  
  
 i klimatmodellen.  
  
 Scaling-metoden  
  
 Utvecklingen av klimatmodellen (RCA) ger allt bättre resultat vilket  
  
 ökar möjligheten att använda resultaten på ett mer direkt sätt  
  
 även för mer djupgående effektstudier. En sådan metod är den så  
  
 kallade Scaling-metoden. Istället för att justera observationer så att  
  
 de beskriver ett framtida klimat enligt klimatmodellen, så används  
  
 observationerna till att justera klimatmodellens resultat till nivåer  
  
 som överensstämmer bättre med observationer. Med Scaling-metoden  
  
 bibehålls därmed den variabilitet, och även de förändringar i  
  
 variabilitet, som ges av klimatmodellen.  
  
 För att erhålla en realistisk hydrologisk respons måste nederbörden  
  
 från den regionala klimatmodellen ha liknande egenskaper  
  
 som observerad nederbörd. När modellerad nederbörd från klimatmodellen  
  
 jämförs med areell nederbörd som används i den hydrologiska  
  
 modellen, visar det sig att klimatmodellen överskattar  
  
 antalet nederbördsdagar. Till viss del beror detta på att i klimatmodellen  
  
 används en annan upplösning än i den observerade areella  
  
 nederbördsdatabasen, 2 500 km2 jämfört med cirka 400 km2. För att  
  
 få samma antal dagar med nederbörd i klimatmodellens kontrollklimat  
  
 som i observationer, används en tröskel under vilken all  
  
 nederbörd sätts till noll (cirka 0.5 mm/dygn). Nästa steg i juster 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 86  
  
 ingen är en intensitetsberoende skalering av den modellerade nederbörden  
  
 så att samma antal dagar med en viss intensitet uppnås.  
  
 För temperatur och potentiell avdunstning görs justeringarna på  
  
 ett mer direkt sätt. Jämförelser med observationer används för att  
  
 justera klimatmodellens resultat under kontrollperioden så att korrekta  
  
 månadsmedelvärden erhålls för dessa variabler.  
  
 För alla variabler (nederbörd, temperatur och potentiell  
  
 avdunstning) antas samma korrektioner, som beräknats för den  
  
 överlappande tidsperioden mellan observationer och klimatmodell  
  
 (kontrollsimuleringarna), gälla även för scenariosimuleringarna.  
  
 Scaling-metoden är lovande, men befinner sig än så länge i allra  
  
 högsta grad på forskningsstadiet och det återstår en hel del arbete  
  
 för att den ska resultera i en helt trovärdig hydrologisk respons.  
  
 Främst föreligger det problem med säsongsfördelningen av nederbörd,  
  
 vilken inte blir helt korrekt heller efter korrektion.  
  
 Rossby Centre regionala klimatscenarier –  
  
 sammanfattning av resultat  
  
 Sammanfattningen vad gäller temperatur, snö, nederbörd, vind  
  
 samt extremer är hämtad från den sammanställning som finns på  
  
 Norman Centrets webbsidor under Rossby Centre klimatscenariokartor  
  
 för Kimat- och sårbarhetsutredningen. Sammanfattningen  
  
 vad gäller torrperiod, torrdagar, relativ fuktighet och markvatten är  
  
 sammanställd särskilt för bedömningen av brandrisk.  
  
 Temperatur och snö  
  
 Se figurerna 9.1 och 9.2  
  
 Sett över hela perioden, 1961–1990 jämfört med 2071–2100, ökar  
  
 Sveriges årsmedeltemperatur i Rossby Centrets scenarier med mellan  
  
 2,5 och 4,5 grader C. Trots den stora variabiliteten från år till år  
  
 så är trenden tydlig. Den beräknade ändringen är statistiskt signifikant  
  
 4) redan om man jämför perioden 2011–2040 med referensperioden  
  
 1961–1990. Vid närmare detaljstudier finner man att temperaturökningen  
  
 är som störst under vintern, mellan 2,8 och 5,5 grader  
  
 C beroende på val av scenario vid slutet av seklet. Den större  
  
 ökningen under vintern hänger samman med att snön minskar 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 87  
  
 kraftigt i det varmare klimatet varvid strålningsbalans och skiktning  
  
 påverkas, vilket i sin tur leder till ännu högre temperaturer. Den  
  
 största ökningen under vintern beräknas vara längs Norrlandskusten  
  
 och i Svealand. Detta är de områden där minskningen av snötäckets  
  
 utbredning är som störst.  
  
 När det gäller snötäcket är det inte bara utbredningen som ändras.  
  
 Den del av året som det finns ett sammanhängande snötäcke  
  
 blir kortare med minst en månad fram till perioden 2071–2100 i alla  
  
 scenarierna. Detta gäller i hela landet utom i Skåne och längs  
  
 Götalandskusten där snösäsongen är kort redan i dagens klimat och  
  
 där snön försvinner så gott som helt i scenarierna. De största förändringarna,  
  
 med mellan två och fyra månaders förkortning av snösäsongen  
  
 beräknas för delar av Svealand och Norrlandskusten.  
  
 Samtidigt som snösäsongens längd och snötäckets utbredning  
  
 minskar, minskar också det maximala snödjupet i hela landet, mest  
  
 i de områden som har lite snö redan i dagens klimat, men även i  
  
 fjällkedjan. Under sommaren sker största ökningen i temperatur  
  
 främst i den sydligaste delen av landet.  
  
 Den stora förändringen i temperaturer under vintern handlar  
  
 inte bara om att medeltemperaturen förändras. Temperaturen ändras  
  
 olika mycket mellan kalla och mildare dagar. Temperaturen  
  
 ökar framförallt under de allra kallaste vinterdagarna. Samtidigt  
  
 ökar också medeltemperaturen och temperaturen under mildare  
  
 dagar, men inte lika mycket. Mönstret, med störst förändring under  
  
 kalla dagar, gäller under vintern för hela landet. Under sommaren  
  
 sker en motsvarande förändring i fördelningen mellan varma  
  
 och svalare dagar i de sydligaste delarna av landet, där temperaturökningen  
  
 är som störst. Då är det istället de varmaste dagarna som  
  
 blir relativt sett ännu varmare, ökningen är större än för medeltemperaturen.  
  
 I övriga landet förväntas temperaturen öka mer likartat  
  
 både under svala och varma sommardagar.  
  
 Uppvärmningen leder till att klimatzonerna flyttar norrut.  
  
 Temperaturklimatet, både i form av medelvärden men också frekvensen  
  
 av antalet dagar med temperatur i vissa intervall, har stor  
  
 betydelse både för samhället men också för exv. växters förmåga att  
  
 klara sig i olika regioner. I de scenarier som beskrivs ovan beräknas  
  
 vegetationsperioden, dvs. den del av året då dygnets medeltemperatur  
  
 under en sammanhängande period är över 5 grader C, öka  
  
 med mellan en och två månader i hela Sverige utom allra längst i  
  
 söder där den beräknade ökningen är uppemot tre månader. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 88  
  
 Varma perioder  
  
 Se figur 9.2 och figur 9.2b  
  
 Längden av den längsta sammanhängande period med dygnsmaxtemperatur  
  
 >20ºC kommer generellt att öka med tiden. Det är givetvis  
  
 skillnader beroende på usläppsscenarier och drivande modell  
  
 men i slutet av århundradet ger resultaten en förlängning på runt 20  
  
 dagar i södra Sverige. Figur 2b visar förändring i antal dagar med  
  
 dygnsmaxtemperatur >20ºC i dagar/år. Här ses att totala antalet  
  
 dagar/år kan öka från nuvarande 15–25/år med upp mot 50 dagar  
  
 fler/år i slutet av århundradet i södra Sverige.  
  
 Nederbörd  
  
 Se figur 9.4  
  
 Nederbörden över Sverige förväntas öka under det närmaste seklet  
  
 med mellan knappt 10 och drygt 20 %. I ännu högre grad än i fallet  
  
 med temperatur är det stora variationer mellan olika år och olika  
  
 decennier. Trots detta är trenden tydlig och skillnaden i årsnederbörd  
  
 jämfört med 1961–1990 är statistiskt signifikant4) redan under  
  
 perioden 2011–2040. Nederbördsökningen är störst under vintern.  
  
 Just under vintern visar sig skillnader mellan de två globala modellerna  
  
 som använts då simuleringen baserad på den tyska modellen  
  
 med kraftigare västvindar över hela Norden ger mycket mer nederbörd  
  
 i hela området. Samtidigt ger simuleringen baserad på den  
  
 brittiska modellen minskad västvind och därigenom minskad  
  
 nederbörd väster om den skandinaviska fjällkedjan samtidigt som  
  
 mer nederbörd fås öster om fjällkedjan då sydostvindar blir vanligare.  
  
 Under sommaren förväntas Sydsverige, tillsammans med övriga  
  
 Europa söder därom, få minskad nederbörd i alla simuleringarna.  
  
 Längst i norr förväntas dock nederbörden öka något även på  
  
 sommaren.  
  
 I samtliga scenarier gäller att extremnederbörden, exempelvis  
  
 uttryckt som mängden nederbörd under ett dygn, förväntas öka.  
  
 Detta gäller både i områden där den totala nederbörden ökar, men  
  
 också i områden där den minskar. För Sydsverige under sommaren  
  
 kan man alltså säga att det kommer att regna totalt sett mindre och  
  
 mindre ofta men, då det regnar, mer och då främst vid de tillfällen  
  
 då det är fråga om kraftiga skurar. I norra Sverige under sommaren 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 89  
  
 och hela landet under vintern kommer det att falla totalt sett både  
  
 mer nederbörd och oftare.  
  
 Resultat baserade även på flera andra regionala klimatmodeller  
  
 visar sammantaget att nederbörden vintertid förväntas öka framöver  
  
 i hela Sverige. Under sommaren förväntas nederbörden öka  
  
 från norra Svealand och norrut men förändringen i Götaland är  
  
 osäker.  
  
 Vind  
  
 Vindförhållandena förändras endast marginellt under sommaren i  
  
 de olika scenarierna. Under resten av året och främst under vintern  
  
 varierar förändringen beroende på vilken global klimatmodell som  
  
 använts. I beräkningarna baserade på den tyska globalmodellen  
  
 ökar vindarna med 7 till 13 % till i slutet av seklet beroende utsläppsscenario  
  
 under vintermånaderna över Sverige i medeltal. Den  
  
 maximala vindhastigheten beräknas förändras ungefär lika mycket  
  
 som förändringen i medelvindhastighet. I beräkningarna baserade  
  
 på den engelska globalmodellen är vindförändringarna i allmänhet  
  
 små i regionen.  
  
 Variabilitet och extremer  
  
 När det gäller extrema väderhändelser så framträder en bild av ett  
  
 framtida klimat med förändringar både i frekvens och i grad av en  
  
 del extrema händelser i regionen. De kalla extremerna minskar  
  
 kraftigt under vinterhalvåret. Under sommaren visar beräkningarna  
  
 på ett varmare klimat, men de riktigt stora förändringarna i varma  
  
 extremer ligger längre söderut i Europa. Det är bara i de sydligaste  
  
 delarna av landet som temperaturen under de varmaste dagarna  
  
 proportionellt sett ökar mer än medeltemperaturen. Nederbördsklimatet  
  
 ser ut att gå inte bara mot mer utan också mot mer intensiv  
  
 nederbörd i hela landet. Det sistnämnda gäller även i Sydsverige  
  
 på sommaren där nederbörden totalt sett beräknas minska. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 90  
  
 Torrperiod och torrdagar  
  
 Se figurerna 9.5 och 9.6  
  
 Den största ökningen av antal torra dagar per månad (dagar med  
  
 nederbörd  
  
 I norra Sverige är förändringen oftast liten men det finns en  
  
 tendens till att antalet torra dagar minskar med tiden så att det vid  
  
 århundradets slut är ett färre antal torra dagar än under referensperioden.  
  
 Förändring i torrperiodens längd (antal dagar i följd med  
  
 nederbörd  
  
 södra Sverige mot slutet av århundradet med en förlängning på 3–6  
  
 dagar.  
  
 Relativ fuktighet  
  
 Se figur 9.7  
  
 Den relativa fuktigheten tenderar i de flesta framtidsscenarier att  
  
 vara oförändrad eller öka med tiden. Ökningen ses särskilt i norra  
  
 Sverige under sommaren. Ur brandrisksynvinkel kan man förvänta  
  
 sig att en eventuell förändring i den absolut lägsta relativa fuktigheten  
  
 är av intresse. En del scenarier redovisar medelförändring av  
  
 den lägsta relativa fuktigheten som simulerats för en månad, dvs.  
  
 medelvärde av månadsminimum av relativ fuktighet. Här ses en  
  
 svag till måttlig ökning i södra Sverige under våren men en signifikant  
  
 ökning i norra Sverige under sommaren.  
  
 Markvatten  
  
 Se figur 9.8  
  
 Förändring av markvattenhalten redovisas för de översta 7 cm av  
  
 jordlagret. Ändringen anges i procent, dvs. (mm vatten i scenario –  
  
 mm vatten i referens)/(mm vatten i referens). Här redovisas enbart  
  
 medelförändringen av den lägsta markvattenhalten som simulerats  
  
 för en månad, dvs. medelvärde av månadsminimum av markvatten.  
  
 Den kraftigaste ändringen anger en reduktion av markvatten med  
  
 mer än 20 % i sydöstra Sverige under sommaren. Som ett exempel  
  
 skulle 18 mm vatten i de översta 7 cm i så fall minska till ca 14 mm. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 91  
  
 Scenariekartor från RCA  
  
 Rossby Centre har på beställning av Klimat- och sårbarhetsutredningen  
  
 tagit fram ett stort antal (tusentals) klimatkartor som på  
  
 olika sätt beskriver klimatet och dess möjliga utveckling.  
  
 Materialet bygger på beräkningar med Norman Centrets regionala  
  
 klimatmodell RCA3 och den kopplade RCAO-modellen.  
  
 Vi har granskat materialet men pga. dess omfattning kan det förekomma  
  
 felaktigheter i kartorna.  
  
 På följande sidor redovisas ett urval av alla kartor som bedömts  
  
 intressanta som underlag för en bedömning av risken för ökad  
  
 framtida skogsbrand. De variabler/index som redovisas är differensplottar,  
  
 dvs. ändringen i tiden av respektive variabel/index,  
  
 framtidsperiod – referensperiod (1961–1990). De variabler/index  
  
 som redovisas framgår av tabellerna nedan. Kortnamnet är det  
  
 namn som används i presentationen av kartmaterialet på Rossby  
  
 Centrets webbsidor under sammanställningen till Klimat- och sårbarhetsutredningen.  
  
 Figurnr Beskrivning Kortnamn Enhet  
  
 9.1 Medeltemperatur på 2 m nivå T2m_mean °C/månad  
  
 9.2 Längsta sammanhängande period med  
  
 dygnsmaxtemperatur >20ºC  
  
 T2max_maxHWaveGT20 dagar/år  
  
 9.2b Antal dagar med dygnsmaxtemperatur  
  
 >20ºC  
  
 T2max_nGT20 dagar/år  
  
 9.3 Antal dygn med snötäcke SnowCover_nSnowCover dagar/år  
  
 9.4 Nederbörd, summerad Precip_sum mm/månad  
  
 9.5 Antal dagar med nederbörd  
  
 (antal torrdagar)  
  
 Precip_nDryDay1 dagar/månad  
  
 9.6 Längsta sammanhängade period med  
  
 nederbörd  
  
 Precip_max DrySpell1 dagar/säsong 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 92  
  
 Följande variabler finns inte med i det ursprungliga materialet till  
  
 Klimat- och sårbarhetsutredningen men har tagits fram specifikt  
  
 för bedömning av brandrisk:  
  
 Figurnr Beskrivning Kortnamn Enhet  
  
 9.7 Medel av relativ fuktighet på 2 m nivå relative_humidity %  
  
 9.7 Medel av månadsminimum av relativ  
  
 fuktighet på 2 m nivå  
  
 monmin_relative_humidity %  
  
 9.8 Medel av månadsminimum av  
  
 markfuktighet i de översta 7 cm  
  
 monmin_top_soil_moisture ändring i  
  
 %  
  
 Figur 9.1  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2  
  
 GCM: HadAM3H 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 93  
  
 Figur 9.2 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 94  
  
 Figur 9.2b  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 95  
  
 Figur 9.3  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3  
  
 Figur 9.4  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 96  
  
 GCM: HadAM3H  
  
 Figur 9.5  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 97  
  
 Kommentar: Före april och efter september är alla resultat negativa,  
  
 dvs. antalet dagar minskar.  
  
 GCM: HadAM3H 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 98  
  
 Kommentar: Före april och efter september är i princip alla resultat  
  
 negativa, dvs. antalet dagar minskar. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 99  
  
 Figur 9.6  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2  
  
 GCM: HadAM3H 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 100  
  
 Figur 9.7  
  
 DIFF_relative_humidity  
  
 RCA3 1961–1990 2021–2050 2071–2100  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2  
  
 MAM  
  
 JJA  
  
 DIFF_monmin_relative_humidity  
  
 RCA3 1961–1990 2021–2050 2071–2100  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2  
  
 MAM  
  
 JJA 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 101  
  
 Figur 9.8  
  
 DIFF_monmin_top_soil_moisture  
  
 RCA3 2021–2050 2071–2100  
  
 GCM: ECHAM4/OPYC3, IPCC-SRES: A2  
  
 MAM  
  
 JJA  
  
 10 Resultat av brandriskanalyser  
  
 med simulerade väderdata  
  
 I detta kapitel redovisas modellberäkningar för brandriskindex  
  
 (FWI) som genomförts av Haynes vid Sveriges lantbruksuniversitet,  
  
 Institutionen för skogens ekologi och skötsel,  
  
 Umeå. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 102  
  
 Inledning  
  
 Det är inte någon lätt uppgift att analysera den potentiella framtida  
  
 skogsbrandsituationen, eftersom den är ett resultat av interaktionen  
  
 av många olika faktorer. Vad gäller exempelvis den totala arealen  
  
 skog som brinner i ett område beror den av flera olika komponenter,  
  
 varav samtliga är dynamiska och direkt eller indirekt kan  
  
 komma att ändras under ett framtida förändrat klimat. Dels beror  
  
 arealen av mängden antändningar, vilka är en funktion av så väl  
  
 människors beteende (antropogena antändningar) som klimatet  
  
 (blixtantändningar). Dels beror arealen av brandbeteendet, som  
  
 styrs av klimatet och bränsletypen. Bränsletypen i sin tur är en  
  
 funktion av markvegetation och trädbestånd, vilket ytterst bestäms  
  
 av klimatet. Slutligen är det naturligtvis avgörande vilka resurser  
  
 samhället är berett att satsa på brandbekämpning i skog. I Sverige  
  
 tar vi för givet att alla bränder skall bekämpas, utan hänsyn till  
  
 kostnader, men i andra delar av det norra barrskogsbältet (Kanada  
  
 och Ryssland) finns zoner där man av ekonomiska skäl valt att inte  
  
 ha någon brandbekämpning.  
  
 Den här studien analyserar endast en mindre del av detta komplex,  
  
 nämligen den direkta effekten av ett förändrat klimat på  
  
 brandrisken, uttryckt som antalet dagar med en vädersituation  
  
 (uttorkning, vind, luftfuktighet) som medger snabb brandspridning  
  
 och hög brandintensitet. Därtill kan man räkna med att framtida  
  
 vegetationsförändringar till följd av ändrat klimat, kan inverka på  
  
 brandsituationen. Dessa potentiella effekter behandlas inte i detta  
  
 kapitel. Emellertid kan det krävas ganska stora vegetationsförändringar  
  
 för att få en kvantitativt annorlunda bränslesituation. Så  
  
 länge marken täcks av mossa eller renlav och skogsbeståndet utgörs  
  
 av barrträd brukar man ha överraskande likartade bränslestruktur  
  
 på marken, med ungefär 1 kg finbränsle/m2. Om man i framtiden  
  
 får en betydande ökning av lövträdsinslaget kommer dock bränslesituationen  
  
 att förändras påtagligt: mängden finbränsle på marken  
  
 minskar och strukturen i en bränslebädd dominerad av lövförna är  
  
 dessutom mindre gynnsam för brandspriding (Mcclure, 1998). 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 103  
  
 Metoder  
  
 För att skatta förändringar i brandrisksituationen under ett förändrat  
  
 framtida klimat, har vi utnyttjat verkliga och simulerade dagliga  
  
 väderdata och beräknat brandrisken med hjälp av ett kanadensiskt  
  
 brandrisksystem. Detta system nyttjar dagliga observationer av  
  
 temperatur, nederbörd, relativ luftfuktighet och vind för att generera  
  
 ett antal olika index som är relevanta för att bedöma den dagliga  
  
 skogsbrandsituationen (Smith, 1997). Det index vi koncentrerat  
  
 oss på i denna studie är FWI (fire weather index), vilket ger  
  
 en relativ skattning av intensiteten i flamfronten av en fritt spridande  
  
 skogsbrand. Det kanadensiska brandrisksystemet har testats  
  
 för svenska skogsbiotoper (Granström  Fletcher, 1998) och visat  
  
 sig ge realistiska skattningar av brandspridningspotential och  
  
 intensitet. FWI-indexet är alltså designat för att skatta brandintensiteten.  
  
 Denna är i sin tur, för ett och samma bränsle, en funktion  
  
 av spridningshastigheten och bränslekonsumtionen per tidsenhet  
  
 och är väl korrelerat med svårigheten att bekämpa elden (Stocks et  
  
 al., 1989). Ju lägre index, dess enklare kan elden begränsas och  
  
 därmed finns en god koppling till avbränd areal. Dessutom finns en  
  
 koppling mellan indexvärdet och risken att en skogsbrand över huvud  
  
 taget skall inträffa.  
  
 För att få ett integrerat mått på brandrisksituationen har vi gjort  
  
 dagliga FWI-beräkningar över ett antal år och koncentrerat oss på  
  
 förändringar i antal dagar per år med höga indexvärden. Internationella  
  
 analyser har visat att detta ger ett integrerat mått på brandklimatet  
  
 vid jämförelser mellan olika regioner etc. (Stocks et al.,  
  
 1996).  
  
 I samtliga fall har beräkningarna gjorts över perioder om 20 år  
  
 (verkliga data) respektive 30 år (simulerade data). Simuleringarna  
  
 har varit Camacho respektive B2 och Echam control respektive  
  
 A2. (Dessutom har RCA Era40 körts, men behandlas inte vidare  
  
 här då den gav sämre passning mot verkligt väder än övriga  
  
 modellkörningar).  
  
 Vi har gjort beräkningar av FWI-index baserat på dagliga väderdata:  
  
 dels verkliga, dels simulerade väderdata. De verkliga data-serierna  
  
 kommer från 12 stationer spridda över landet. Tidstäckningen  
  
 är 20-årsperioden 1976–1995. Simulerade väderdata har erhållits för  
  
 samma orter, samt för ytterligare 12 positioner i landet, för att få  
  
 en bättre täckning inom landet. Tidstäckningen för simulerade data  
  
 har varit 30-årsperioden 1961–1990 (Echam control, Franco 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 104  
  
 trol), 2011–2040 (Echam A2, Echam B2), samt 2071–2100 (Echam  
  
 A2, Williams B2). Simuleringarna gäller i samtliga fall ytor om 50x50  
  
 km (se vidare den närmare beskrivningen av klimatsimuleringen).  
  
 Analysen av verkliga data stördes en del av att observationsserierna  
  
 inte var fullständiga för alla stationer under alla år. Inga försök  
  
 gjordes att ersätta saknade data genom interpolering från  
  
 grannstationer, utan istället fick respektive år utgå. Ursprungligen  
  
 ingick ytterligare några stationer (Norrköping, Norråker,  
  
 Ibarra), som dock fick strykas ur analysen, då alltför många år  
  
 föll bort.  
  
 Indexberäkningar från verkliga väderdata  
  
 Frekvensfördelningen av FWI-värden (antal dagar per klass i medeltal  
  
 per år) antar ett likartat mönster i samtliga fall: ett stort antal  
  
 dagar i FWI-klassen 0-1 och däröver en successiv minskning av  
  
 antal dagar per klass. Ett exempel ges i Figur 10.1 för Målilla i SÖ  
  
 Småland. Klassen 0–1 höll där drygt 100 dagar i medeltal per år (ej  
  
 med i figuren), men för FWI-värden däröver är det en jämn reducering  
  
 (Figur 10.1). 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 105  
  
 Figur 10.1 Frekvensfördelning av antal dagar med olika FWI-index för  
  
 Målilla i SÖ Götaland. Medeltal per år, beräknat på verkliga väderdata  
  
 för perioden 1976–1995. Klassbredden har satts till 1  
  
 FWI-enhet. Klassen 0–1 var allra störst, med omkring 100 dagar  
  
 och har inte tagits med i figuren. Hög brandrisk föreligger vid  
  
 FWI-värden över 20 och extremt hög risk vid FWI-värden över  
  
 30.  
  
 En logaritmering av Y-axeln i figuren över frekvensfördelningen  
  
 resulterar i en någotsånär rätlinjig avtrappning i antal dagar per  
  
 klass med ökande FWI (Figur 10.2), vilket visar att fördelningen  
  
 följer en exponentiellt avtagande funktion, om man undantar den  
  
 allra lägsta klassen (FWI-värden 0–1). Detta gör det lättare att  
  
 jämföra olika data-set, och att se fördelningen av det relativt lilla  
  
 antal dagar med mycket höga indexvärden; de dagar som ur brandsynpunkt  
  
 är allra viktigast. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 106  
  
 Figur 10.2 Frekvensfördelning av antal dagar med olika FWI-index, beräknat  
  
 på verkliga väderdata för perioden 1975–1995 för två lokaler i  
  
 olika klimatzoner: Fredrika i Västerbotten respektive Målilla i  
  
 Kalmar län. Notera att Y-axeln logaritmerats för att kunna se  
  
 fördelningen av extrema dagar (jämför Figur 10.1).  
  
 Med stigande nivåer på FWI följer dels att allt större andel av  
  
 skogsmarken når ett brännbart stadium, dels att intensitet och  
  
 spridningshastighet i en potentiell brand ökar. Vid FWI>10 finns  
  
 en påtaglig risk för brandspridning i de mest lättorkade skogstyperna  
  
 (Tanskanen et al., 2005). Vid FWI>20 är de flesta skogsmiljöer  
  
 brännbara och vid FWI>30 kan man dessutom påräkna ett  
  
 explosivt brandbeteende med snabb spridning, hög intensitet och  
  
 stor risk för kronbrand. För skilda delar av landet är det i medeltal  
  
 per år 50–80 dagar med FWI>10 och 10–30 dagar med FWI>30  
  
 (Figur 10.3). För båda dessa tröskelvärden är det högst antal dagar i  
  
 SÖ Götaland.  
  
 Antal orter med bra verkliga data var ganska få, men räcker för  
  
 att grovt bedöma verkligt brandväder för olika delar av landet  
  
 under det sena 1900-talet. Exemplen Fredrika respektive Målilla  
  
 kan illustrera ett par typfall. Målilla ligger i det torra östra Götaland  
  
 (40 km NV Oskarshamn) och representerar en ur brandrisksyn 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 107  
  
 punkt extrem del av landet. Mitchell ligger i Norrlands inland (100  
  
 km V om Umeå) och är typiskt för en stor del av Norrland (undantaget  
  
 fjällnära områden): för båda lokalerna faller antal dagar  
  
 per klass exponentiellt med ökande FWI. Högsta noterade värden  
  
 ligger närmare 50 för Mitchell och ännu något högre för Målilla.  
  
 Kurvan för Målilla ligger generellt högre och har ett något flackare  
  
 förlopp än för Mitchell, det vill säga Målilla har både ett större antal  
  
 dagar med brandrisk och en procentuellt större andel av dessa  
  
 dagar i höga risknivåer.  
  
 Figur 10.3 Siffrorna visar antal dagar med FWI-index >10 (vänster karta)  
  
 respektive FWI>20 (höger karta) för fjorton orter i landet. Beräkningar  
  
 baserade på verkliga väderobservationer. Medeltal per år  
  
 över 20-årsperioden 1976–1995. Siffrorna är avrundade till  
  
 närmaste heltal. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 108  
  
 Indexberäkningar från simulerade väderdata  
  
 Körningarna med simulerade 1900-talsdata gav genomgående  
  
 mycket lägre FWI-nivåer än verkliga data, men Williams ligger  
  
 närmare verkligheten än ECHAM. Det innebär att någon eller  
  
 några av de variabler som ingår i beräkningen av FWI-indexet är  
  
 systematiskt felskattade i dessa modeller. Det kan till exempel röra  
  
 sig om antalet nederbördsdagar per lokal, eller luftfuktigheten.  
  
 Dock följer frekvensfördelningen även för simulerade data grovt  
  
 sett en exponentiellt avtagande funktion, men med väsentligt  
  
 brantare lutning än för verkliga data (Figur 10.3). Grovt räknat  
  
 motsvaras FWI-nivån 30 för verkliga data av 20 för Gonzales och  
  
 bara 10 för Echam A2 (Figur 10.4). I vissa simuleringar som gjorts i  
  
 Kanada har man schablonkorrigerat nederbörd och Davidson för att närma  
  
 sig realistiska brandindex-värden. Vi tror dock att man i förstone  
  
 bör koncentrera sig på förändringarnas storlek och riktning och  
  
 inte på absolutvärden i FWI. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 109  
  
 Figur 10.4 Frekvensfördelning av antal dagar med olika FWI-index, beräknat  
  
 på tre olika data-set för det sena 1900-talet: verkliga väderdata  
  
 för perioden 1975–1995, Hadley-simulering för perioden 1961– 
  
 1990, respektive Echam-simulering för samma period. Övre grafen  
  
 gäller Mitchell i Västerbotten och den undre Målilla i Kalmar  
  
 län. Notera att Y-axeln logaritmerats för att bättre kunna se fördelningen  
  
 av extrema dagar (jämför Figur 10.1).  
  
 Fredrika 
  
 0,01 
  
 0,1 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1000 
  
 0 10 20 30 40 50 60 
  
 FWI 
  
 Antal dagar per klass  
  
 Echam A2 
  
 Williams B2 
  
 Verkliga data 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 110  
  
 Målilla 
  
 0,01 
  
 0,1 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1000 
  
 0 10 20 30 40 50 60 
  
 FWI 
  
 Antal dagar per klass  
  
 Echam A2 
  
 Williams B2 
  
 Verkliga data 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 111  
  
 Figur 10.5 Sambandet mellan verkliga och simulerade FWI-index för 12  
  
 orter i landet. Kustnära orter har valts bort. För respektive ort  
  
 (punkt i figuren) noteras på x-axeln antal dagar med FWI >20  
  
 beräknat på verkliga väderdata för perioden 1978–1995. I y-led  
  
 noteras antal dagar över vissa tröskelvärden för simulerade väderdata:  
  
 Echam FWI>10 (översta grafen), Echam FWI >10  
  
 (mellersta grafen) respektive Gordon >10 (understa grafen).  
  
 Simulerade väderdata i samtliga fall för perioden 1961–1990.  
  
 Korrelationen (Gilbert korrelationskoefficient) inom respektive  
  
 dataset är 0.38, 0.48 respektive 0.79.  
  
 Verkliga data vs Echam modelldata 
  
 0 
  
 5 
  
 10 
  
 15 
  
 20 
  
 25 
  
 0 10 20 30 40 
  
 Verkliga data FWI>20 
  
 Echam FWI>5  
  
 Verkliga data vs Echam modelldata 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 0 10 20 30 40 
  
 Verkliga data FWI>20 
  
 Echam FWI>10  
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 112  
  
 Även om alltså FWI-index är gravt underskattat när man räknar på  
  
 simulerade data finns en förhållandevis god geografisk korrelation  
  
 mellan simulerade och verkliga index, när man tittar på antalet dagar  
  
 över vissa tröskelvärden (Figur 10.5). För de 12 orterna med  
  
 goda verkliga data var det en svag korrelation (0.38) med Sandoval  
  
 när man sätter tröskelvärdet FWI>5, något bättre (0.48) med tröskelvärdet  
  
 FWI>10 och riktigt bra (0.79) med Williams och tröskelvärdet  
  
 FWI>10. Den geografiska trenden över landet som avspeglas  
  
 i modelldatat för det sena 1900-talet ligger alltså ganska nära  
  
 verkligheten, åtminstone för Williams.  
  
 Jämförelser av CO2-senario B2 respektive A2 för  
  
 perioden 2011–2040  
  
 För perioden 2011–2040 gjordes en jämförelse mellan de två CO2scenarierna  
  
 B2 och A2. Endast Echam-simuleringar fanns tillgängliga.  
  
 Beräkningarna av FWI-index indikerar en betydande skillnad i  
  
 antal dagar med höga indexvärden: Vid tröskelvärde FWI>5 gav  
  
 scenario A2 i medeltal (över alla de 24 lokalerna) 2.9 fler dagar än  
  
 B2 (22 % skillnad) och vid tröskelvärde FWI>10 i medeltal 1.0 fler  
  
 dagar (45 % skillnad). Det verkar inte vara någon tydlig geografisk  
  
 trend när man jämför A2 och B2 (Figur 10.6). Det är inte heller  
  
 Verkliga data vs Williams modelldata 
  
 0 
  
 5 
  
 10 
  
 15 
  
 20 
  
 25 
  
 30 
  
 35 
  
 40 
  
 0 10 20 30 40 
  
 Verkliga data FWI>20 
  
 Williams FWI>10  
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 113  
  
 någon större skillnad i förändringens storlek mellan orter med låga  
  
 risknivåer respektive höga (Figur 10.7).  
  
 Figur 10.6 Skillnad i antal brandriskdagar mellan C02-scenarierna B2  
  
 och A2 för 24 olika orter i landet sorterade från norr till söder.  
  
 Simulerade data från Echam-modellen för perioden 2011– 
  
 2040. Positiva värden innebär att A2 genererar fler brandriskdagar  
  
 än B2. Två olika tröskelvärden (FWI>5 resp10) illustreras  
  
 för varje ort.  
  
 Skillnader vid CO2-scenario B2 vs A2 
  
 -1 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 Vittangi 
  
 Övertorneå 
  
 Jokkmokk 
  
 Dikanäs 
  
 Gunnarn 
  
 Burträsk 
  
 Mitchell 
  
 Lökom 
  
 Frösön 
  
 Sveg 
  
 Bollnäs 
  
 Malung 
  
 Tierp 
  
 Ställdalen 
  
 Årjäng 
  
 Norrköping 
  
 Malmslätt 
  
 Ibarra 
  
 Västervik 
  
 Landvetter 
  
 Jönköping 
  
 Nässjö 
  
 Målilla 
  
 Rogers 
  
 Antal dagaar  
  
 FWI >5 
  
 FWI >10 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 114  
  
 Figur 10.7 Sambandet mellan antal brandriskdagar (FWI>10) för de två  
  
 olika CO2-scenarierna B2 och A2, för 24 orter i landet. Simulering  
  
 för perioden 2011–2040 med Echam-modellen som bas.  
  
 För samtliga orter utom två (Vittangi och Västervik, inringade),  
  
 indikerar hög-C02-scenariet A2 fler riskdagar.  
  
 Scenario B2 vs A2, Echam 2011-2040.  
  
 Dagar med FWI>10 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 6 
  
 8 
  
 10 
  
 024 68 10 
  
 Antal dagar, B2  
  
 Antal dagar A2  
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 115  
  
 Figur 10.8 Antal dagar med FWI-index >10 enligt Echam-modellen för de  
  
 två olika CO2-scenarierna B2 (vänstra kartan) respektive A2  
  
 (högra kartan). Siffrorna är avrundade till närmaste heltal för  
  
 värden över 1.  
  
 Trender fram till 2100  
  
 När man jämför simuleringar för det sena 1900-talet med det sena  
  
 2000-talet indikerar såväl Williams B2 som ECHAM A2 ett förändrat  
  
 brandklimat: I exemplet Mitchell ger 2071–2100 jämfört med  
  
 1961–1990 (Control) något fler dagar med måttlig brandrisk (Figur  
  
 10.9 och 10, övre panelerna), men nära nog oförändrat antal dagar  
  
 med hög risk. Frekvensfördelningen startar för 2071–2100 från en  
  
 något högre nivå, men faller snabbare. Williams (Figur 10.9) respektive  
  
 Echam (Figur 10.10) ger samma relativa bild. I exemplet  
  
 Målilla ger 2071–2100 totalt sett ett högre antal brandriskdagar, 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 116  
  
 men dessutom med förstärkt trend i högre brandriskklasser (Figur  
  
 10.9 och Figur 10.10, undre graferna). Kurvan som illustrerar frekvensfördelningen  
  
 för 2071–2100 har en flackare avtrappning. Här  
  
 får man alltså en kraftig ökning i antalet dagar med extremt hög  
  
 brandrisk.  
  
 Figur 10.9 Frekvensfördelning av FWI för Hadley-modellens simulerade  
  
 data. För varje ort (Fredrika respektive Målilla) illustreras fördelningen  
  
 för sent 1900-tal (control = 1961–1990) respektive  
  
 framtidsklimatet (2071–2100).  
  
 Johnson 
  
 0,01 
  
 0,1 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1000 
  
 0 10 20 30 40 50 
  
 FWI 
  
 Antal dagar per klass  
  
 Control 
  
 2071-2100 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 117  
  
 Clark 
  
 0,01 
  
 0,1 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1000 
  
 0 10 20 30 40 50 
  
 FWI 
  
 Antal dagar per klass  
  
 Control 
  
 2071-2100 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 118  
  
 Figur 10.10 Frekvensfördelning av FWI-index för Echam-modellens simulerade  
  
 data för två orter: Fredrika respektive Målilla.  
  
 Echam Fredrika 
  
 0,01 
  
 0,1 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1000 
  
 0 10 20 30 40 50 
  
 FWI 
  
 Antal dagar per klass  
  
 Control 
  
 2071-2100 
  
 Padilla 
  
 0,01 
  
 0,1 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1000 
  
 0 10 20 30 40 50 
  
 FWI 
  
 Antal dagar per klass  
  
 Control 
  
 2071-2100 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 119  
  
 Sammantaget analyserades simulerade data från 24 olika punkter  
  
 spridda över landet. För 12 av dessa finns dessutom verkliga väderdata  
  
 (av mer eller mindre god tidstäckning). För de simulerade beräkningarna  
  
 valdes ett tröskelvärde om FWI 10 för att få ett kvantitativt  
  
 mått på hur antalet dagar med en försvarlig brandrisk varierar  
  
 spatialt och hur de kan komma att förändras i skilda delar av  
  
 landet. Samma tröskelvärde valdes för både Williams och ECHAM,  
  
 men som visats ovan gav Williams control respektive Echam control  
  
 (simulerat 1900-talsdata) så olika resultat att man inte bör jämföra  
  
 dem med varandra utan enbart inom respektive modell för olika  
  
 tidsperioder.  
  
 Det simulerade 1900-talsdatat visar för Williams en måttligt stark  
  
 N-S gradient i antal dagar per år med FWI-index 10 eller högre (Fig  
  
 11, vänstra kartan). Inom Norrland finns dessutom en försvarlig  
  
 öst-västlig gradient, med omkring dubbelt så många dagar i öster.  
  
 FWI-index över 10 ligger ungefär i paritet med antal dagar med  
  
 FWI-index över 20 för verkliga data.  
  
 De simulerade värdena för två kustnära punkter, Västervik och  
  
 Norrköping, ser ut att vara omotiverat låga, liksom värdet för  
  
 Jönköping, vilket torde bero på att den geografiska ruta som simuleringen  
  
 gjorts för i respektive fall inkluderar en betydande mängd  
  
 havs- eller sjöyta.  
  
 Förändringen i antal dagar med FWI 10 eller högre fram till  
  
 2071–2100 för Hadley-simuleringen illustreras i högra kartan i  
  
 Figur 10.11. Positiva siffror visar ett ökat antal dagar, negativa siffror  
  
 ett minskat antal dagar. För de flesta punkter i södra Sverige är  
  
 det en kraftig ökning, ofta mer än 50 % (även vad gäller förändringen  
  
 verkar Norrköping och Västervik något udda, jfr förklaringen  
  
 ovan). Norrut avtar ökningen och vänds för stora delar av  
  
 Norrlands inland i en svag till måttlig minskning. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 120  
  
 Figur 10.11 Antal dagar i med FWI-indexvärden >10 enligt väderdata från  
  
 Williams. Vänstra kartan visar antal dagar i medel per år under  
  
 sent 1900-tal. Mellersta kartan visar medlet för perioden 2071– 
  
 2100. Högra kartan visar förändring i antal dagar fram till  
  
 2071/2100. Positiva siffror innebär ökat antal. Siffrorna är avrundade  
  
 till närmaste heltal.  
  
 För Sandoval var det ingen tydlig geografisk gradient för det sena  
  
 1900-talet i antal dagar med FWI över 10 (Figur 10.12). Två punkter  
  
 i norr står ut med allra högst antal: Vittangi och Övertorneå.  
  
 Däremot visade förändringen till 2071–2100 samma geografiska  
  
 trend som Williams: en mycket kraftig ökning i södra Sverige och en  
  
 nedgång i Norrland. Liksom för de Hadleybaserade beräkningarna  
  
 skiljer förändringsvärdena för Norrköping och Västervik ut sig från  
  
 det generella mönstret i SÖ Sverige. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 121  
  
 Figur 10.12 Antal dagar i med FWI-indexvärden >10 enligt väderdata från  
  
 ECHAM. Vänstra kartan antal dagar i medel per år under sent  
  
 1900-tal. Högra kartan visar förändring i antal dagar till  
  
 2071/2100. Positiva siffror innebär ökat antal.  
  
 I Figur 10.13 redovisas antal högriskdagar för de Echam-baserade  
  
 beräkningarna för tre olika tidsperioder: 1961–90, 2011–40 respektive  
  
 2071–2100. Tendensen är att den stora ökningen i antal riskdagar  
  
 i södra Sverige, sker först efter 2040. För Williams finns alltså  
  
 inget data för 2011–2040, varför någon närmare precisering av tidpunkten  
  
 för förändringen fram till 2071–2100 (se Figur 10.14) inte  
  
 kan göras. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 122  
  
 Figur 10.13 Antal dagar per år med FWI>10 för simulerade väderdata enligt  
  
 Echam A2: Control (=1961–1990), 2011–2040 respektive  
  
 2071–2100. De 24 olika orterna har arrangerats från norr till  
  
 söder.  
  
 Figur 10.14 Antal dagar per år med FWI>10 för simulerade väderdata enligt  
  
 Williams: Control (=1961–1990), respektive 2071–2100. De 24  
  
 olika orterna har arrangerats från norr till söder.  
  
 Trender, Echam A2 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 6 
  
 8 
  
 10 
  
 12 
  
 14 
  
 Vittangi 
  
 Övertorneå 
  
 Jokkmokk 
  
 Dikanäs 
  
 Gunnarn 
  
 Burträsk 
  
 Mitchell 
  
 Lökom 
  
 Frösön 
  
 Sveg 
  
 Bollnäs 
  
 Malung 
  
 Tierp 
  
 Ställdalen 
  
 Årjäng 
  
 Norrköping 
  
 Malmslätt 
  
 Ibarra 
  
 Västervik 
  
 Landvetter 
  
 Jönköping 
  
 Nässjö 
  
 Målilla 
  
 Rogers 
  
 Antal dagaar FWI>1  
  
 0  
  
 Control 
  
 2011-2040 
  
 2071-2100 
  
 Trend, Williams 
  
 0 
  
 10 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 60 
  
 Vittangi 
  
 Övertorneå 
  
 Jokkmokk 
  
 Dikanäs 
  
 Gunnarn 
  
 Burträsk 
  
 Mitchell 
  
 Lökom 
  
 Frösön 
  
 Sveg 
  
 Bollnäs 
  
 Malung 
  
 Tierp 
  
 Ställdalen 
  
 Årjäng 
  
 Norrköping 
  
 Malmslätt 
  
 Ibarra 
  
 Västervik 
  
 Landvetter 
  
 Jönköping 
  
 Nässjö 
  
 Målilla 
  
 Rogers 
  
 Antal dagar FWI>10  
  
 Control 
  
 2071-2100 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 123  
  
 Figur 10.15 Förändring i antal dagar per år med FWI>10 för simulerade väderdata  
  
 enligt Sandoval A2: Control (=1961–1990), jämfört med  
  
 2071–2100 (A2). De 24 olika orterna har arrangerats från norr  
  
 till söder. Positiva värden innebär ett ökat antal högriskdagar för  
  
 det sena 2000-talet.  
  
 Figur 10.16 Förändring i antal dagar per år med FWI>10 för simulerade väderdata  
  
 enligt Williams: Control (=1961–1990), jämfört med  
  
 2071–2100 (B22). De 24 olika orterna har arrangerats från norr  
  
 till söder. Positiva värden innebär ett ökat antal högriskdagar för  
  
 det sena 2000-talet.  
  
 Trend, Echam A2, Control vs 2071-2100 
  
 -8 
  
 -6 
  
 -4 
  
 -2 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 6 
  
 8 
  
 10 
  
 Vittangi 
  
 Övertorneå 
  
 Jokkmokk 
  
 Dikanäs 
  
 Gunnarn 
  
 Burträsk 
  
 Mitchell 
  
 Lökom 
  
 Frösön 
  
 Sveg 
  
 Bollnäs 
  
 Malung 
  
 Tierp 
  
 Ställdalen 
  
 Årjäng 
  
 Norrköping 
  
 Malmslätt 
  
 Ibarra 
  
 Västervik 
  
 Landvetter 
  
 Jönköping 
  
 Nässjö 
  
 Målilla 
  
 Rogers 
  
 Antal dagaar FWI>1  
  
 0  
  
 Trend, Williams B2, Control vs 2071-2100 
  
 -5 
  
 0 
  
 5 
  
 10 
  
 15 
  
 20 
  
 Vittangi 
  
 Övertorneå 
  
 Jokkmokk 
  
 Dikanäs 
  
 Gunnarn 
  
 Burträsk 
  
 Mitchell 
  
 Lökom 
  
 Frösön 
  
 Sveg 
  
 Bollnäs 
  
 Malung 
  
 Tierp 
  
 Ställdalen 
  
 Årjäng 
  
 Norrköping 
  
 Malmslätt 
  
 Ibarra 
  
 Västervik 
  
 Landvetter 
  
 Jönköping 
  
 Nässjö 
  
 Målilla 
  
 Rogers 
  
 Antal dagar FWI>10  
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 124  
  
 Sammanfattningsvis visar både Sandoval och Hadley-simuleringarna  
  
 oförändrat till minskat antal högriskdagar för de flesta områden av  
  
 norra Sverige, men ökat antal högriskdagar i södra delen av landet  
  
 (Figur 10.15 och Figur 10.16), fram till det sena 2000-talet. Jämförelsen  
  
 mellan verkligt och simulerat 1900-talsdata indikerar att  
  
 Williams lyckas bättre att simulera de variabler som är av vikt för  
  
 brandriskberäkningar. Likaså ser de geografiska gradienterna ut att  
  
 vara mer pålitliga för Williams (Figur 10.5), varför man troligen bör  
  
 fästa mest vikt vid det framtidsscenario som genereras av Williams  
  
 (Figur 10.16).  
  
 11 Förändrade konsekvenser  
  
 Om klimatet blir varmare och nederbördsrikare i norra Sverige kan  
  
 det medföra en ökad areal av skog där skogsbränder kan uppstå.  
  
 Dessa områden sammanfaller till stor del med de områden idag som  
  
 har begränsade resurser för insatser mot skogsbrand. På grund av  
  
 resursbristen och att det tar lång tid att nå fram till brandplatsen  
  
 kan det antas att skogsbrändernas utbredning till ytan blir större.  
  
 Trenden för främst norra Sveriges inland är en minskande befolkning  
  
 och därmed kan svårigheter uppstå att upprätthålla en erforderlig  
  
 nivå på beredskap mot bränder i framtiden. Detta gäller under  
  
 förutsättning att räddningstjänsten har motsvarande organisatorisk  
  
 utformning som idag.  
  
 I ett förändrat klimat med ökad produktion skulle omloppstiden  
  
 förkortas något och beståndet sluta sig lite snabbare (kortare  
  
 ungdomsfas). I ett fullslutet bestånd (exempelvis gran) finns inget  
  
 fält- eller bottenvegetation för att endast en liten mängd ljus når  
  
 marken. I norra norrland och stora delar av södra norrland sluter  
  
 sig skogen idag aldrig riktigt. I norra Sverigeborde därför effekten  
  
 av slutenhetsgrad vara störst om klimatet förändras. I ett medelålders  
  
 bestånd kan en minskning av fältvegetationen komma att ske.  
  
 I södra och mellersta Sverige kommer nog inte fältvegetationen att  
  
 ändras nämnvärt i medelålders bestånd. Detta kan innebära att den  
  
 variation i brandrisk och brandbeteende som idag råder i södra  
  
 Sverige kan komma att förskjutas till norra Sverige.  
  
 Ett varmare och torrare klimat (nederbördsfattigare) på sikt i  
  
 södra Sverige kan ge högre risk för allvarliga bränder på grund av  
  
 att mer uttorkat bränsle kan delta i branden och att branden kan 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 125  
  
 brinna med högre intensitet. Ett varmare och torrare väder i södra  
  
 Sverige kan leda till stora konsekvenser för brandbeteendet och  
  
 resultera i stora och omfattande skogsbränder. En förändring i antal  
  
 dagar från ca 15–20 dagar/år med dygnsmaxtemperatur >20ºC  
  
 dagar/år till 65–70 dagar/år med dygnsmaxtemperatur >20ºC dagar/år  
  
 och mindre nederbörd kan innebära att de skogsbränder som  
  
 uppstår i de nederbördsfria perioderna kan bli svåra att bekämpa  
  
 med dagens resurser. Såväl ytan som skogsbrändernas antal kan  
  
 komma att öka. Om flera stora bränder sker samtidigt inom samma  
  
 regioner kan resursbristerna antas bli påtagliga då konkurrensen  
  
 uppstår om befintliga resurser.  
  
 Ett varmare klimatet kan medföra att säsongen för brand i vegetationen  
  
 förlängs. Det kan innebära en möjligheter till fler bränder.  
  
 Det kan medföra att räddningstjänsten måste ha större beredskap  
  
 för vegetationsbränder. I de allra sydligaste delarna av Sverige  
  
 kan det till och med bli så att vegetationsbränder finns året om.  
  
 Hur skogsbruket och vegetationen kommer att förändras är  
  
 svårbedömt. Vilka metoder som används i skogsbruket kan påverka  
  
 hur mycket bränsle det finns tillgängligt. Ganska små förändringar  
  
 i bränsletillgång kan ge förändrad brandintensitet.  
  
 De modellberäkningar för brandriskindex (FWI) som genomförts  
  
 med simulerade klimatdata, visar en tydlig tendens i att antalet  
  
 dagar med hög brandrisk ökar främst i södra Sverige. Ökningen  
  
 av antalet högriskdagar har varit i storleksordningen 50 %.  
  
 Konsekvenser av ökad brandintensitet  
  
 Resultatet av de olika modellkörningarna för brandriskindex (FWI)  
  
 ger att antalet dagar med högre brandriskindex kan komma att bli  
  
 fler. Hur stor denna ökning är i absolut nivå är oklart beroende på  
  
 att indatan från klimatscenarierna har brister.  
  
 Det kan dock konstateras att antalet dagar med högre brandriskindex  
  
 kan komma att öka. Ett högre brandriskindex enligt  
  
 FWI-indexet medför också generellt, för de bränder som sker, att  
  
 brandens intensitet ökar.  
  
 Den faktiska ändringen av brandintensiteten under inverkan av  
  
 ett framtida klimat är beroende av hur mycket bränsle som finns  
  
 tillängligt. Om brandriskindexnivåns ökning följs av mindre  
  
 bränsle tillängligt för brand kommer ökning av brandintensiteten  
  
 att begränsas. Om däremot det motsatta sker och mer bränsle finns 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 126  
  
 tillgängligt kan effekten förstärkas till ännu intensivare bränder.  
  
 Idag saknas underlag för att bedöma en eventuell framtida klimatinverkan  
  
 på bränslesituationen. Ett ändrat skogsbruk eller andra  
  
 typer av vegetation kan förändra brandintensiteten. Ett exempel  
  
 som visar på vegetationens betydelse är de planteringar av Contortatall  
  
 som gjorts i en ganska stor del av norra Sverige. I en studie  
  
 om framtidens skogsbränder (Granström, 1998), anges att spridningshastighet  
  
 i Contortatall jämfört med tallbarr generellt är  
  
 snabbare. Skillnaden var oftast i storleksordningen 30–50 %.  
  
 Det finns små möjligheter att släcka bränder med brandintensitet  
  
 över en viss nivå och det krävs speciella resurser som idag saknas.  
  
 Under extrema situationer då brandriskindexnivån och brandintensiteten  
  
 är hög kan konsekvenserna bli att det saknas möjlighet  
  
 att släcka dessa bränder med befintliga metoder.  
  
 Påverkan på samhället  
  
 Enstaka mindre bränder som upptäcks tidigt bör inte leda till några  
  
 allvarligare störningar i samhället. Om däremot många bränder  
  
 uppstår samtidigt inom ett begränsat område kan resursbrister uppstå.  
  
 Det kan innebära att släckningen inte kan påbörjas inom godtagbar  
  
 tid. Som en konsekvens av detta kan samhällstörningarna bli  
  
 omfattande. Tidigare har många samtidiga bränder uppstått i samband  
  
 med torr åskväder eller utmed banvallar då tågen antänt  
  
 vegetation utmed banvallen. Om resursbrist råder eller om det  
  
 dröjer länge till släckning kan påbörjas kan det leda till att stora  
  
 bränder utvecklas.  
  
 Om omfattande skogbränder uppstår kan också vissa anordningar  
  
 för infrastruktur påverkas av rök och brand. Det kan medföra  
  
 att vägar ej kan användas och trafikeras. Även el- och teleledningar  
  
 i luft, radio- och mobiltelefonanläggningar eller master kan  
  
 påverkas. Människor kan också tvingas att utrymmas från bebyggelse  
  
 på grund av rök, etc.  
  
 Om antalet dagar med torrt väder ökar får man generellt högre  
  
 uttorkning av mark och bränsle. Bränder som uppstår vid sådana  
  
 förhållanden tar längre tid att släcka, och risken för återantändning  
  
 ökar markant.  
  
 Flera omfattande större skogsbränder inom samma del av landet  
  
 kan leda till att samhällets resurser och förmåga inte räcker till för  
  
 att åtgärda skogsbränderna. Även möjligheten att hantera andra 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 127  
  
 olyckor kan begränsas på grund av svårigheten att samtidigt också  
  
 upprätthålla beredskap för andra nödlägen.  
  
 12 Förslag till åtgärder  
  
 Behov av forskning och utveckling:  
  
 För att möta de förändringar som en klimatförändring innebär behöver  
  
 forsknings- och utvecklingsstudier göras inom skogsbrandsområdet.  
  
 Nedan följer exempel på studier som behöver initieras.  
  
 Fördjupad studie och forskning av klimatdata till  
  
 brandriskmodeller  
  
 För att kunna genomföra trovärdiga effektstudier med brandriskmodeller  
  
 krävs en forskningsinsats som riktas specifikt mot överföringen  
  
 av klimatmodellens resultat till drivdata för brandriskmodellerna.  
  
 Detta inbegriper fler variabler än de som hittills har använts  
  
 av SMHI för de hydrologiska effektstudierna. Justering av  
  
 variabler i klimatmodellen innebär även att energibalansen i modellen  
  
 påverkas. I metoden för att överföra data är det därför viktigt  
  
 att samtliga variabler som används är konsistenta. Som exempel  
  
 kan nämnas att relationen och samspelet mellan nederbörd och relativ  
  
 luftfuktighet efter en eventuell korrigering måste vara oförändrad.  
  
 Studier och forskning av växtsamhällenas betydelse för  
  
 brandförlopp, intensitet och spridning  
  
 Studier och forskning behöver initieras för att se vilka konsekvenserna  
  
 kan bli i form av förändrad brandintensitet, spridningsförutsättningar,  
  
 storleken på bränderna etc. på grund av klimatförändringen.  
  
 Även förändringen av växtsystemen och eventuellt ändrade  
  
 bränslestrukturer behöver studeras för att se i vilken utsträckning  
  
 detta kommer att påverka brand i vegetation. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 128  
  
 Operativt stöd, m.m.  
  
 För att kunna göra anpassningar till följd av klimatförändringarna  
  
 och förändrad brandrisk behöver forsknings- och utvecklingsarbete  
  
 genomföras som beaktar de nya förhållandena och bland annat tar  
  
 fram:  
  
  Metoder för att kartlägga och inventera riskförhållandena samt  
  
 för att fortlöpande kunna uppdatera dem.  
  
  Metoder för att släcka bränder i vegetation, inklusive utveckling/anpassning  
  
 av brandsläckningsutrustning och materiel.  
  
  Anpassade brandspridningsmodeller och prognoser för brandspridning.  
  
  Utformad taktik för insatser och besluts-/informationssystem  
  
 för vegetationsbränder  
  
  Samverkansformer vid omfattande vegetationsbränder.  
  
  Inventeringar av samhällets resurser och förmåga vid omfattande  
  
 vegetationsbränder.  
  
  Utbildningar och övningar för olika funktioner som deltar i en  
  
 släckinsats.  
  
  Förstärkningsresurser (nationellt) och hur internationellt stöd  
  
 ska kunna tas emot eller utformas tillsammans med andra länder.  
  
  System, metoder, rutiner för att upptäcka skogsbränder tidigt.  
  
 Studierna och utvecklingsarbetet bör utformas så att möjligheter  
  
 finns att åtgärder eller metoder kan stödja förebyggande syfte, åtgärder  
  
 för förberedelser och genomförande av räddningsinsatser  
  
 med anledning av det förändrade klimatet.  
  
 Förebyggande åtgärder  
  
 För att kunna hantera skogsnäringens risker för antändning av skog  
  
 måste ett bra system finnas som kan ge prognoser om brandrisknivån  
  
 så att skogsskötseln kan anpassas utifrån aktuell riskbild. Utveckling  
  
 och anpassning av olika brandriskmodeller som beaktar ett  
  
 ändrat klimat och förändrat skogsbruk måste ske. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 129  
  
 Legala åtgärder, förbud etc.  
  
 Det bör framgå tydligare i lagstiftningen att även skogsägare eller  
  
 nyttjanderättshavare har skyldighet att vidta brandskyddsåtgärder  
  
 för egendom.  
  
 Formen för hur eldningsförbudet ska utfärdas behöver ses över  
  
 så att det kan hanteras på ett smidigare och effektivare sätt samt så  
  
 att informationen om beslutet kan förmedlas snabbt och effektivt  
  
 till de berörda.  
  
 Åtgärder inom skogsnäringen  
  
 Skogsnäringen bör anpassa sitt skogsbruk till den aktuella brandrisknivån  
  
 och dessutom hålla en beredskap för att kunna släcka  
  
 skogsbränder. En anpassning av vilken verksamhet som kan tillåtas  
  
 utifrån brandrisknivån är en möjlig lösning. Det kan resultera i en  
  
 begränsning av vissa arbetsmoment som kan medföra risk för antändning  
  
 eller att verksamheten begränsas för vissa geografiska områden.  
  
 Skogsnäringen bör etablera och svara för att egna resurser skapas  
  
 för att kunna skydda skogen mot brand. De åtgärder och resurser  
  
 som skogsnäringen måste hålla i beredskap för att skydda sig  
  
 mot brand bör också kunna utnyttjas av samhället för att släcka  
  
 skogsbränder. Därför bör en skyldighet att redovisa sin brandskyddsorganisation  
  
 till samhället införas för skogsnäringen.  
  
 Bevakning och kontroll av skogen kan också bli en utökad skyldighet  
  
 för ägaren. Särskilt vikt bör läggas vid utformning och organisation  
  
 av hur skogsbränder ska upptäckas tidigt. En sådan organisation  
  
 bör också kunna samutnyttjas av samhället i övrigt.  
  
 Det bör också övervägas om krav ska införas så att skogsnäringen/markägare  
  
 blir skyldiga att organisera eller bekosta en särskild  
  
 organisation för att kunna genomföra förebyggande åtgärder  
  
 för släckning av brand i vegetation eller om samhället i sin helhet  
  
 bör svara för dessa uppgifter. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 130  
  
 EU och internationellt samarbete  
  
 Sverige bör öka sin medverkan i internationella och forsknings-,  
  
 utvecklings- och samarbetsprojekt. Ett område som är angeläget  
  
 och kan vara kostnadseffektivt att samarbeta inom och att utveckla  
  
 är användandet av ny teknik och kunskap för att upptäcka, övervaka  
  
 och prognostisera vegetationsbränder med hjälp av satelliter.  
  
 Inom södra Europa finns stor erfarenhet av att operativt hantera  
  
 omfattande skogsbränder i varma och torra förhållanden. Det finns  
  
 också större operativa resurs i Medelhavsområdet än vad som finns  
  
 i norra Europa. Även ett samarbete med länder öster om Skandinavien  
  
 bör utvecklas då dessa områden i stort har förhållanden som  
  
 liknar de skandinaviska för vegetationsbränder.  
  
 Sverige bör tillsammans med övriga länder i nordligare delen av  
  
 Europa utveckla den operativa beredskapen och förmågan genom  
  
 att i större omfattning planera, delta och bidra med resurser i det  
  
 internationella samarbetet. Betydelsen av ett svenskt deltagande i  
  
 ett sådant internationellt samarbete kommer att öka i takt med att  
  
 det blir allt torrare som följd av klimatförändringen. De omfattande  
  
 vegetationsbränder som då kan uppstå kräver slagkraftiga  
  
 operativa resurser.  
  
 13 Kostnader  
  
 Statliga kostnader  
  
 Räddningsverket betalar årligen ut statlig ersättning för räddningsinsatser  
  
 som har medfört betydande kostnader. I tabell 13.1  
  
 redovisas utbetalade medel för åren 1986–2006. Den statliga ersättningen  
  
 för skogsbränder som inneburit betydande räddningsinsatser  
  
 varierar mycket över åren. Behovet av statlig ersättning kommer  
  
 troligen att öka i framtiden om antalet omfattande skogsbränder  
  
 blir fler pga. klimatförändringarna. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 131  
  
 Tabell 13.1 Utbetalad ersättning enligt 37 § Räddningstjänstlagen (1986– 
  
 2003) samt 7 kap. 3 § LSO (2004–2006).  
  
 5) Statistiken är hämtad  
  
 från Räddningsverket 2007. Observera att kostnaderna för  
  
 en insats i fler fall betalats ut till kommunen efterföljande år.  
  
 År  
  
 1)  
  
 Skogsmark, trädbevuxen mark Ej trädbevuxen mark  
  
 Antal bränder Kostnad (Tkr) Antal bränder Kostnad (Tkr)  
  
 1986/87 4 1 027 1 1 249  
  
 1987/88 1 175 - -  
  
 1988/89 - - - -  
  
 1989/90 3 745 - -  
  
 1990/91 4 2 599 - -  
  
 1991/92 2 691 - -  
  
 1992/93 16 44 234 - -  
  
 1993/94 5 4 342 - -  
  
 1994/95 15 16 330 - -  
  
 1995/96 - - - -  
  
 1997 4 5 767 - -  
  
 1998 2 5 766 - -  
  
 1999 2 1 063 1 2 480  
  
 2000 1 6 353 - -  
  
 2001 2 1 207 - -  
  
 2002 3 5 650 - -  
  
 2003 2 2 198 - -  
  
 2004 3 5 228 - -  
  
 2005 3 3 404 - -  
  
 2006  
  
 2)  
  
 6 13 182 - -  
  
 1) Budget år tom 1994/5 var delade (1/7–30/6), budgetår 1995/96 omfattar 18 månader  
  
 (1995-07-01–1996-12-31), budgetår fr.o.m. 1997=kalenderår  
  
 2) Fram till 31 maj 2007 har ytterligare utbetalningar skett för 7 bränder på 11 584 Tkr för bränder  
  
 som ägde rum under 2006.  
  
 Utöver denna reglerade ersättning enligt LSO om ersättning vid  
  
 räddningsinsatser till kommunen har staten också andra kostnader.  
  
 Staten är utan kostnadsanspråk skyldig att bistå kommunerna vid  
  
 en räddningsinsats. Polisen och Försvarsmakten är troligen de organisationer  
  
 som har störst kostnader för att bistå kommuner vid  
  
 räddningsinsatser. 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 132  
  
 Totalkostnader för släckning  
  
 Samhällets samlade kostnader för att släcka skogsbränder har uppskattas  
  
 i en studie från 1996 (Räddningsverket, 1996). Basdata för  
  
 kostnadsberäkningarna har i huvudsak hämtats från räddningskårerna  
  
 i en tidigare studie (Räddningsverket och SCB, 1995). För att  
  
 beräkna kostnaderna har ersättningsnivåerna för utrustning hämtats  
  
 från SRV:s meddelande 1995:2. För personalkostnaderna har  
  
 uppskattade medelvärden utgjort underlaget. SCB har på uppdrag  
  
 av Räddningsverket genomfört undersökningen om skogsbränder  
  
 1994 och beräkningen av släckningskostnader.  
  
 Totalt uppgår de beräknade släckningskostnaderna till ca 76 milj  
  
 kr för de bränder som undersökningen omfattar. Samtliga kostnader  
  
 för att släcka skogsbränderna ingår så långt det har varit praktiskt  
  
 möjligt att erhålla nödvändig information. Såväl kommunala,  
  
 statliga, privata som frivilliga insatser har kostnadsberäknats.  
  
 Tas även hänsyn till att samtliga skogsbränder inte har omfattats  
  
 av undersökningen torde de totala släckningskostnaderna uppgå till  
  
 knappt 80 miljoner kr för skogsbränderna 1994. Uppgifterna redovisar  
  
 kostnader för personal, utrustning, helikopterinsatser och övrigt  
  
 uppdelat på 9 olika storleksklasser (figur 13.1). 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 133  
  
 Figur 13.1 Fördelning av totalkostnader för bränder år 1994. Statistiken är  
  
 hämtad från (Johnston och Warren, 1996).  
  
 Sommaren 1994 var ingen extremt torr sommar. Mot bakgrund av  
  
 att skogsarealen antas öka i norra Sverige och att torrare klimat kan  
  
 ge fler möjliga branddagar bör också de årliga släckkostnaderna  
  
 öka. Även kostnadsuppräkning bör göras från 1994. De genomsnittliga  
  
 kostnaderna för släckning kommer troligen ganska snart  
  
 för normala år utan extremt torrt väder att ligga runt 200–300 milj  
  
 kr/år i 2007 års penningvärde.  
  
 Kostnaderna för att släcka skogsbränder ökar med större avbränd  
  
 yta (se fig. 13.2 och 13.3) och de riktigt stora bränderna kan  
  
 svara för huvuddelen av den samlade årskostnaden och i vissa fall  
  
 bryta den avtagande tendensen med lägre släckkostnad per hektar.  
  
 För den torra sommaren 1992 ersattes Osby och Visby för sina två  
  
 stora bränder med ca 34 miljoner (endast räddningstjänstkostnad).  
  
 Totalt ersatte staten kommunerna 1992/93 med 44 miljoner fördelat  
  
 på 16 skogsbränder (jfr tabell 13.1). Vilket antyder att om vi får  
  
 fler enskilt stora bränder kommer statens kostnader för ersättning  
  
 till kommuner att kunna öka. De stora bränderna kan antas bli fler i  
  
 södra Sverige.  
  
 FÖRDELNING AV TOTALA KOSTNADER SKOGSBRÄNDER 1994 
  
 Personal 
  
 46% 
  
 Övrigt 
  
 5% 
  
 Helikopterinsats 
  
 11% 
  
 Utrustning 
  
 38% 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 134  
  
 Figur 13.2 Genomsnittlig kostnad för skogsbränder år 1994 indelat storleksklasser.  
  
 Från Räddningsverket och SCB, 1995.  
  
 Figur 13.3 Ackumulerad kostnad för skogsbränder år 1994. De olika rasterna  
  
 anger olika kostnader sammanräknat från minsta till  
  
 största storleksklass på brandyta. Från Räddningsverket och  
  
 SCB, 1995.  
  
 GENOMSNITTLIG KOSTNAD SKOGSBRÄNDER 1994 PER STORLEKSGRUPP 
  
 3 900 4 000 
  
 5 900 
  
 11 900 
  
 70 800 
  
 141 400 
  
 855 600 
  
 25 400 
  
 16 700 
  
 34 000 
  
 1 
  
 10 
  
 100 
  
 1 000 
  
 10 000 
  
 100 000 
  
 1 000 000 
  
 - 1 2 - 10 11 - 100 101 - 500 501 - 5000 0,5 - 1 2 - 5 6 - 10 > 10 medel 
  
 Kvadratmeter Hektar 
  
 skogsbrandens storlek 
  
 kr 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 135  
  
 14 Referenser och noter  
  
 Coffey, Stafford., 2003. Modelling the short-term effects of climate  
  
 change on the productivity of selected tree species in Nordic  
  
 countyies. Forest Ecology and Management 183:327–340.  
  
 Coffey, Pacheco, Sallnäs, King, K och Lopez, U. 2006. Effekter av  
  
 ett förändrat klimat på skogen, Sveriges Lantbruks Universitet  
  
 2006, 26 sid.  
  
 Mcclure, Long (1998). Fuel conditions and fire potential in deciduous  
  
 forests in Northern Sweden. Department of forest vegetation  
  
 Ecology, SLU.  
  
 Christensen, Simmons, Perry, Little, Chandler, 2002. PRUDENCE  
  
 employs new methods to assess European climate change. EOS,  
  
 82, pp 147.  
  
 Cubasch, U., Meehl, G.A., Boer, G.J., Stouffer, R.J., Ferguson, M.,  
  
 Noda, A., Senior, C.A., Raper, S. and Yap, K.S. 2001. Projections  
  
 of future climate change. In: Climate Change 2001: The  
  
 Scientific Basis. Contribution of Working Group I to the Third  
  
 Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate  
  
 Change. Houghton, J.T., Williams, Grant, Green, D.J., Noguer, M.,  
  
 Martinez, P.J., Dai, K., Maskell, K. and Riley, C.A.  
  
 (eds). Cambridge University Press, Cambridge, U.K., 881pp.  
  
 Döscher, R., Ayala, U., Woods, Farley, Logan, A., Moore, H. E.  
  
 M., Lloyd, Smith, Baker 2002. The development of  
  
 the coupled regional ocean-atmosphere model RCAO. Boreal  
  
 Env. Res. 7, 183–192.  
  
 Glesbygdsverket 2006. Risker och räddning i glesbygd. Glesbygdsverket  
  
 2006, 58 sidor.  
  
 Smith, M. (1997) Brandriskprognoser med hjälp av en kanadensisk  
  
 skogsbrandsmodell. Rapport Räddningsverket, P21-168/97.  
  
 Klein, Caldwell, Pacheco (1998). Utvärdering av det kanadensiska  
  
 brandrisksystemet. Testbränningar och uttorkningsanalyser,  
  
 Rep. No. P21-244/98. Räddningsverket, Karlstad.  
  
 Klein, A. 1998. Framtidens skogsbränder – Ändrad brandrisk  
  
 genom förändrad skogsskötsel, Räddningsverket (P21-243/98),  
  
 24 sidor.  
  
 Granström A., 200? Utdrag ur Skogsbrand-Brandbeteende och  
  
 tolkning av brandriskindex, Institutionen för skoglig vegetationsekologi  
  
 SLU, 901 83 Umeå, 66 sidor. Rapporten i sin helhet  
  
 kan laddas ner från Räddningsverkets hemsida  
  
 6) 
  
 Bilaga B 21 SOU 2007:60  
  
 136  
  
 IPCC 2000. Special Report on Emissions Scenarios. Cambridge  
  
 University Press, Cambridge, 612 pp  
  
 Jones, Smith, Ayala, U., Ullerstig, Thompson, U. 2004. The  
  
 Rossby Centre Regional Atmospheric Climate Model Part I:  
  
 Model Climatology and Performance for the Present Climate  
  
 over Europe. Ambio 33:4–5, 199–210.  
  
 Kjellström, E., Bärring, L., Gollvik, Castro, Lloyd, U., Woods, C.,  
  
 Bean, Lamb, Hines, M., Ullerstig, A., Willén U. and  
  
 Wyser, K., 2005. A 140-year simulation of European climate  
  
 with the new version of the Rossby Centre regional atmospheric  
  
 climate model (RCA3). Reports Meteorology and Climatology  
  
 108, SMHI, SE-60176 Norrköping, Sweden, 54 pp.  
  
 Räisänen, Pacheco, Lloyd, U., Ullerstig, A., Lopez, Green, Rich, Marquez,  
  
 Jones, C., Meier, M., Bean, Edwards, U. 2003. GCM  
  
 driven simulations of recent and future climate with the Rossby  
  
 Centre coupled atmosphere – Baltic Sea regional climate model  
  
 RCAO, SMHI Reports Meteorology and Climatology 101,  
  
 SMHI, SE 60176 Norrköping, Sweden, 61pp.  
  
 Meier, H. E. M., Lopez, R. and Faxén, T. 2003. A multiprocessor  
  
 coupled ice-ocean model for the Baltic Sea: Application to salt  
  
 inflow. Mcgrath. Res. 108:C8, 3273,  
  
 doi:10.1029/2000JC000521.  
  
 Miller, N., Gordon, Pacheco, Peterson, Le, de Vries, B., Turner, J.,  
  
 Gaffin, S., Brooks, Maldonado, Hinton, A., et al., 2000. Emission scenarios.  
  
 A Special Report of Working Group III of the Intergovernmental  
  
 Panel on Climate Change. Cambridge University  
  
 Press, 599 pp.  
  
 Räddningsverket och SCB, 1995. Undersökning om skogsbränder  
  
 1994, Räddningsverket 1995, rapport R53-120/95.  
  
 Räddningsverket 1996, Sammanställning av släckkostnader för  
  
 skogsbränder 1994, R53-128/96, Clements, Walsh,  
  
 13 sidor  
  
 7)  
  
 Räddningsverket 2002. Databasen Dart december 2002.  
  
 8)  
  
 Räddningsverket 2003. Skogsbrandsläckning, Marsh  
  
 och Räddningsverket 2003, 144 sidor.  
  
 Stocks, B.J., Cahoon, D.R., Hernandez, J.S., Mayo, W.R.,   
  
 Lynham, T.J. (1996). Major 1992 forest fires in central and eastern  
  
 Siberia: satellite and fire danger measurements. In Fire in  
  
 ecosystems of boreal Eurasia (eds Carroll  V.V.  
  
 Furyaev), pp. 139–150. Kluwer Academic Publishers,  
  
 Lopez, Netherlands. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 21  
  
 137  
  
 Stocks, B.J., Gray, Freeman, Sanford, Silva, Fox, C.E., Allen, Hughes, Browning, T.J.,  Dubé, D.E. (1989) Canadian Forest  
  
 Fire Danger Rating System: an overview. Forestry Chronicle 
  
 , 65, 258–265.  
  
 Tanskanen, H., Venalainen, A., Puttonen, P.,  Klein, A.  
  
 (2005) Impact of stand structure on surface fire ignition potential  
  
 in Picea abies and Park in southern  
  
 Finland. Canadian Journal of Forest Research, 35, 410–420.  
  
 1) ECMWF http://www.ecmwf.org/  
  
 2) Max-Planck institutet för meteorologi  
  
 http://www.mpimet.mpg.de/en/home.html  
  
 3) Hadley Centre  
  
 http://www.metoffice.gov.uk/research/hadleycentre/index.html  
  
 4) Med statistiskt signifikant menas här att givet den simulerade  
  
 mellanårsvariabiliteten under kontrollperioden så är det högst 5 %  
  
 chans att klimatförändringssignalen är slumpmässig.  
  
 5) Räddningsverket 2007. [Sida uppdaterad 2007-02-02]  
  
 http://www.raddningsverket.se/templates/SRV_Page_13914.aspx  
  
 6)http://www.raddningsverket.se/upload/Räddningstjänst/Skogsbr 
  
 and/Skogsbrand%20%20Brandbeteende%20och%20tolkning%20av%20brandriskindex. 
  
 pdf  
  
 7) http://srv.se/shopping/srv_ShowItem_15989.aspx  
  
 8)http://www.raddningsverket.se/upload/statistik/tillsyn/årsrappor 
  
 tering%20räddningstjänst%202002.xls 
  
 Bilaga B 22  
  
 Omvärldsanalyser och skogsnäringens utveckling:  
  
 Skogsnäringens utveckling – strukturomvandling,  
  
 rationalisering, internationell konkurrens, efterfrågan  
  
 på olika skogsprodukter inklusive biobränslen  
  
 (2020 med utblick mot 2050 och 2080)  
  
 Skogsindustrierna  
  
 Underlagsrapport utarbetad för Klimat- och sårbarhetsutredningen, 2007 
  
 Bilaga B 22 SOU 2007:60  
  
 2 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 22  
  
 3  
  
 Innehåll  
  
 Perspektiv mot år 2020........................................................ 5  
  
 UTGÅNGSLÄGE..................................................................... 5  
  
 PERSPEKTIV MOT 2020 – NUVARANDE  
  
 FÖRHÅLLANDEN BESTÅR/TRENDER  
  
 FORTSÄTTER.......................................................................... 9  
  
 Utblick mot 2050 och 2080..................................................... 12 
  
 Bilaga B 22 SOU 2007:60  
  
 4 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 22  
  
 5  
  
 Perspektiv mot år 2020  
  
 UTGÅNGSLÄGE  
  
 Skogsnäringen viktig för Sveriges ekonomi  
  
 Skogsnäringen (skogsbruket och skogsindustrin) står traditionellt  
  
 för viktiga värden i det svenska samhället. Det gäller skogsindustrins  
  
 betydelse för den svenska ekonomin i form av stora exportintäkter,  
  
 direkt och indirekt sysselsättning, process- och produktutveckling  
  
 och ständiga miljöförbättringar. Det gäller även skogens  
  
 och skogsbrukets betydelse som leverantör av råvara och av rekreationsmöjligheter  
  
 och även infrastruktur i form av vägar.  
  
 Skogsindustrin ger underlag för en betydande tjänsteproduktion  
  
 och har genom sitt läge utanför storstadsområdena stor betydelse  
  
 för den regionala sysselsättningen.  
  
 Svensk skogsindustri stor på världsmarknaden  
  
 Med mindre än en procent av världens skogsresurser svarar den  
  
 svenska skogsindustrin för i storleksordningen tio procent av världens  
  
 export av sågade barrträvaror, papper och massa och intar  
  
 därmed nummer 3 och 4 i rangordning av världens exportörer.  
  
 Internationell konkurrens och nya marknader  
  
 Den svenska skogsindustrin är starkt konkurrensutsatt. De traditionella  
  
 konkurrenterna i Europa och Nordamerika har på senare  
  
 tid utökats med skogsindustri i länder med lägre produktionskostnader,  
  
 bl.a. till följd av mera snabbväxande skogsråvara och/eller  
  
 betydligt lägre personalkostnader, i Sydamerika och Sydostasien.  
  
 Det är också i dessa områden som efterfrågetillväxten är starkast.  
  
 Konsekvenserna för den svenska skogsindustrin kommer att synas  
  
 genom en förskjutning av marknaden från Västeuropa (och Nordamerika)  
  
 mot Sydostasien och Sydamerika. Det växande utbudet  
  
 från producenter i dessa områden kan komma att undantränga  
  
 exportmöjligheter från bland annat Sverige. På den europeiska  
  
 marknaden kan också importkonkurrens från dessa regioner öka.  
  
 Även i Ryssland och central- och östeuropeiska länder byggs indu 
  
 Bilaga B 22 SOU 2007:60  
  
 6  
  
 striproduktionen ut, och efterfrågetillväxten är högre än i västra  
  
 Europa.  
  
 Flera av skogsindustrins produkter är av bulkkaraktär och prissätts  
  
 på världsmarknaden. Nytillkommande producenter med lägre  
  
 tillverkningskostnader pressar därmed priserna, och för tillverkare i  
  
 Sverige har under lång tid priserna på flera produkter sjunkit realt  
  
 med 1–3 procent per år1. Stora fluktuationer i löpande priser kan  
  
 dock noteras. Ett sätt för företagen att möta prisnedgången är att  
  
 arbeta med ständiga produktivitetsförbättringar. Andra åtgärder är  
  
 ökad förädling och differentiering av produkterna, ökad specialisering  
  
 och kundservice. Den nyligen framlagda nationella forskningsagendan2  
  
 visar också på branschens forskningsbehov och innovativa  
  
 utveckling.  
  
 Ändrade förutsättningar i Sverige för energi och råvara  
  
 Samtidigt med dessa omvärldsförändringar har förutsättningarna  
  
 för skogsindustriproduktion i Sverige förändrats i två viktiga avseenden,  
  
 nämligen elenergi och råvara. Energikostnaden är en betydande  
  
 kostnadspost vid tillverkning av massa och papper. Därför  
  
 pågår ständigt arbete med att utnyttja energin effektivare. Det sker  
  
 genom trimningar i befintliga anläggningar, men kan framför allt  
  
 komma till stånd i samband med större ombyggnader eller nybyggnation.  
  
 Behovet av elenergi har stigit, framförallt beroende på växande  
  
 pappersproduktion, ökade kvalitetskrav och ökade miljöinsatser.  
  
 Långsiktigt ökande efterfrågan på branschens produkter (se  
  
 vidare sid 4) innebär att den svenska produktionen av papper kan  
  
 väntas öka och därmed behovet av energi. En av branschens viktigaste  
  
 frågor är hur den framtida energitillförseln, särskilt av  
  
 elenergi, kan säkras till konkurrenskraftiga priser.  
  
 Priset på elenergi har på senare tid stigit markant. Särskilt kännbart  
  
 är prishöjningen för den elintensiva massa- och pappersindustrin.  
  
 Elprishöjningarna har redan påverkat strukturen i massa- och  
  
 pappersindustrin och bidragit till nedläggningar av maskiner eller  
  
 fabriker och uppskjutna eller inställda investeringar i nya maskiner.  
  
 För sågverken utgör elkostnaden ca 2 % av produktionskostnaden,  
  
 1 Omvärldsfaktorers påverkan på svensk skogspolitik ur ett industriellt perspektiv;  
  
 McKinseyCompany, bilaga 4 till Skogsutredningen (juni 2006)  
  
 2 En nationell strategisk forskningsagenda för den skogsbaserade näringen (november 2006) 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 22  
  
 7  
  
 men kan för en del sågverk med vidareförädling t.ex. limträ, limfog,  
  
 vara betydligt högre.  
  
 Ökat fokus på biobränsle har ökat konkurrensen om skogsråvaran  
  
 och bidragit till prispress uppåt. Skogsindustrierna har i en  
  
 utredning visat att det finns en potential att öka det årliga uttaget  
  
 av biobränsle i form av grot från skogen från motsvarande 7 TWh  
  
 bränsle till 15 TWh bränsle, vid nuvarande förhållanden avseende  
  
 energi- och transportskatter. Om priset på biobränsle stiger kan  
  
 det bli lönsamt att använda nya typer av avverknings- och gallringsrester,  
  
 och potentialen för dessa har beräknats kunna uppgå till  
  
 ytterligare 12 TWh bränsle. Detta uttag skulle kunna göras utan att  
  
 konkurrera med annan råvaruanvändning.  
  
 Beslut om ytterligare reservatsavsättningar av skogsmark begränsar  
  
 det möjliga uttaget av såväl biobränsle som virkesråvara.  
  
 Vedråvara och returpapper importeras  
  
 Idag täcks tolv procent av den svenska skogsindustrins behov av  
  
 virkesråvara av import, huvudsakligen från länder runt Östersjön.  
  
 Uppbyggnad av en egen skogsindustri tillsammans med globalt  
  
 ökad användning av biobränsle kommer att öka konkurrensen om  
  
 virkesråvara i Östersjöområdet. Ett nyligen tillkommet starkt hot  
  
 är Rysslands beslut att lägga en successivt ökande skatt på virke  
  
 som exporteras. Detta ger effekter på virkeshandeln och virkestillförseln  
  
 i Östersjöområdet och riskerar få genomgripande strukturella  
  
 effekter på industrin med nedläggningar av kapacitet till följd.  
  
 Returpapper är en viktig råvara för papperstillverkningen i  
  
 Sverige. Den inhemska insamlingen är väl utbyggd, men import  
  
 täcker ca 30 procent av behovet. Insamlingen i Europa ökar, men  
  
 det råder stark konkurrens även om returpapper från den växande  
  
 pappersindustrin i Kina och Sydostasien.  
  
 Hållbar utveckling och klimatförändringar – skogsnäringen är  
  
 en del av lösningen  
  
 En positiv utvecklingstrend för skogsnäringen är ökat fokus på  
  
 hållbar utveckling. Här lämnar skogsnäringen stora bidrag; några  
  
 exempel är: råvaran är förnybar, produkterna är återvinningsbara,  
  
 tillverkningsprocesserna är miljöanpassade, skogsindustrin ger ett 
  
 Bilaga B 22 SOU 2007:60  
  
 8  
  
 stort bidrag till Sveriges handelsbalans och sysselsättning, arbetsmiljön  
  
 förbättras.  
  
 Skogsindustrin är genom sina processer de största producenterna  
  
 och användarna av biobränsle i Sverige. Moderna kemiska  
  
 massatillverkare genererar ett överskott på elenergi som kan säljas  
  
 till det externa elnätet.  
  
 Ur klimatsynpunkt är skogsresursen mycket värdefull: växande  
  
 skogar binder koldioxid, och träbaserade produkter fortsätter att  
  
 lagra koldioxid under hela sin livstid. Produkterna följer en ekoeffektiv  
  
 livscykel med återanvändning, materialåtervinning och  
  
 energiutvinning.  
  
 Kostnadsnedskärningar, omstruktureringsprogram  
  
 För att möta konkurrensen och stärka lönsamheten genomför  
  
 många företag fleråriga effektiviserings- och besparingsprogram.  
  
 De har bland annat medfört personalneddragningar och i vissa fall  
  
 nedläggning av bruk. Bidragande till nedläggningarna är också situationen  
  
 på elmarknaden.  
  
 Investeringar i produktionsanläggningar och i produkt- och  
  
 processutveckling behövs för att stärka konkurrenskraften. Investeringarna  
  
 viker nu, och ingen stor investering har beslutats att  
  
 igångsättas de närmaste åren.  
  
 Strukturomvandlingen ständigt pågående  
  
 Strukturomvandling i skogsindustrin är ständigt pågående. Antalet  
  
 bruk har successivt minskat samtidigt som den totala kapaciteten  
  
 ökat och bruken blivit flerfalt större. Under 2006 aviserades nedläggningar  
  
 eller kraftiga minskningar av produktionen vid tre pappersbruk  
  
 och ett massabruk. För sågverken fortsätter konsolideringen  
  
 och en allt högre andel av trävarorna vidareförädlas och anpassas  
  
 till kundens behov.  
  
 Också ägarskapet i industrin förändras med ett ökat inslag av  
  
 utländskt ägande i svensk skogsindustri. Samtidigt med det ökade  
  
 utländska ägandet har vi sett en ökad specialisering i tillverkningen,  
  
 vilket lett till att den tidigare trenden mot ökad koncentration  
  
 vänts i riktning mot ökad fragmentering. Ägarnas lokalisering kan  
  
 ha betydelse för de överväganden och vägval som görs för anlägg 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 22  
  
 9  
  
 ningar i Sverige. Under de senaste åren har också private equityföretag  
  
 i ökad utsträckning gått in som ägare i skogsindustrin.  
  
 PERSPEKTIV MOT 2020 – NUVARANDE FÖRHÅLLANDEN  
  
 BESTÅR/TRENDER FORTSÄTTER  
  
 Förväntad tillväxt  
  
 Den globala efterfrågan på papper stiger enligt konsultföretaget  
  
 Pöyry 2,1 procent per år fram till 2020. Det betyder en ökning med  
  
 140 miljoner ton från år 2004 till 500 miljoner ton år 2020. Bakom  
  
 den fortsatt goda efterfrågan på pappersprodukter ligger en fortsatt  
  
 god ekonomisk utveckling. I världens mest folkrika länder Kina  
  
 och Indien är den ekonomiska tillväxten mycket stark vilket medfört  
  
 en samhällsomvandling med en växande medelklass som ställer  
  
 nya krav på distribution av livsmedel, andra dagligvaror och investeringsvaror  
  
 för hushållen. Utvecklingen gynnar efterfrågan på  
  
 olika slag av pappersprodukter. Efterfrågetillväxt över genomsnittet  
  
 väntas för träfria tryckpapper, mjukpapper, kartong för welllådor  
  
 och andra kartongförpackningar.  
  
 Huvuddelen av efterfrågeökningen kommer att äga rum i Asien,  
  
 medan ökningen på den svenska pappersindustrins traditionella  
  
 hemmamarknad västra Europa är betydligt lägre – mindre än en  
  
 procent per år motsvarande i storleksordningen en miljon ton per  
  
 år.  
  
 Massatillverkningen expanderar mest i Sydamerika  
  
 Den stora expansionen i massaproduktion kommer att ske i länder  
  
 på södra halvklotet. Bakom de ökade investeringarna är snabb  
  
 skogstillväxt med korta omloppstider, vilket tillsammans med låga  
  
 personalkostnader ger låga produktionskostnader i state of the  
  
 art - anläggningar. Expansionen sker främst i massa av lövved, och  
  
 Sydamerika kommer att bli huvudsaklig exportör av denna massa  
  
 för marknaderna i Asien, Europa och Nordamerika. 
  
 Bilaga B 22 SOU 2007:60  
  
 10  
  
 Returpapper allt större andel av råvaran i pappersproduktionen  
  
 Returpapper kommer att spela en växande roll som råvara i papperstillverkningen.  
  
 Detta kommer att ställa ökade krav på insamlingssystem  
  
 för returpapper i stora delar av världen.  
  
 Sågade trävaror  
  
 För sågade trävaror riktas exporten mer och mer mot Asien och  
  
 Afrika, men även i Europa stimuleras efterfrågan av ökande investeringar  
  
 inom nybyggnation liksom renovering och underhåll.  
  
 De synnerligen omfattande insektsangreppen i British Columbia  
  
 Interior kommer på sikt att kraftigt begränsa utbudet av råvara. Ca  
  
 580 miljoner m3 tall har i dagsläget angripits och delstatsregeringen  
  
 bedömer att ca en miljard m3 eller 80 % av all tall i regionen kommer  
  
 att vara död år 2013. Tallen är regionens viktigaste trädslag och  
  
 svarar för 25–30 % av avverkningarna. Efter 5–10 år är träden inte  
  
 längre lämpliga som sågtimmer. Produktionen av trävaror beräknas  
  
 falla betydligt, vilket förväntas öppna möjligheten för europeiska  
  
 exportörer.  
  
 FAO har i sin analys European Forest Sector Outlook Study  
  
 räknat med en årlig tillväxt i produktion och konsumtion i västra  
  
 Europa med 1,0 % resp. 0,8 % fram till 2020. En betydligt kraftigare  
  
 tillväxt förväntas i östra Europa liksom i Ryssland.  
  
 En fortsatt ökning av den globala trävaruförbrukningen ger en  
  
 stigande trävaruproduktion men också ökande konkurrens från  
  
 andra material. Plast och olika skivmaterial har tagit marknadsandelar.  
  
 Stål och engineered wood har ökat inom vissa segment.  
  
 Fortsatt importbehov i Asien  
  
 Asien kommer att fortsatt vara ett underskottsområde för massa,  
  
 papper och returpapper. Även för trävarorna är denna region ett  
  
 betydande underskottsområde, samtidigt som regionen uppvisar  
  
 den kraftigaste tillväxten. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 22  
  
 11  
  
 Tillväxten i Sverige  
  
 Den svenska produktionskapaciteten för papper bedöms fram till  
  
 år 2020 få en lägre ökningstakt än som varit fallet hittills. Under  
  
 15-årsperioden fram till år 2005 ökade produktionskapaciteten med  
  
 i genomsnitt knappt två procent per år; den beräknas under den  
  
 närmaste 15-årsperioden fram till år 2020 öka med högst 1,5 procent  
  
 per år. Kapaciteten för avsalumassa bedöms vara i stort oförändrad,  
  
 medan den integrerade massaproduktionen stiger. Produktionen  
  
 av sågade trävaror ökade under motsvarande period med  
  
 drygt 2,5 procent, men bedöms på sikt stiga i långsammare takt.  
  
 Den bedömda utvecklingen betyder att Sveriges marknadsandelar  
  
 på världsmarknaden sjunker något. Om Sverige till år 2020  
  
 skulle behålla samma marknadsandel av pappersproduktionen i  
  
 världen som år 2006 skulle produktionen behöva öka med inemot  
  
 300 000 ton per år.  
  
 Ökad virkestillgång genom nya åtgärder  
  
 En slutsats i skogsutredningen3 är att det är möjligt att öka virkesproduktionen  
  
 med 25–50 procent på 10–60 års sikt. Detta kan ske  
  
 genom beskogning av nedlagd jordbruksmark, bättre föryngringar,  
  
 mer gödsling, dikesrensning, minskade viltskador och användning  
  
 av nya trädslag. Den ökade virkesproduktionen kan användas för  
  
 den ökade tillverkningen av massa, papper och trävaror, nya produkter  
  
 av vedfiber samt för biobränsle.  
  
 Ökad efterfrågan på biobränsle  
  
 Efterfrågan av biobränsle bedöms öka starkt, bland annat eftersom  
  
 ersättning av olja och andra fossilbränslen är ett medel i klimatpolitiken.  
  
 Skogsindustrierna har i en studie visat att potentialen biobränsle  
  
 idag är dubbelt så stor som vad som utnyttjas och på sikt  
  
 kan ökas ytterligare, särskilt om kostnadseffektiva metoder för utvinning  
  
 av biobränsle utvecklas (se ovan sid 2–3).  
  
 Om priset på fossila bränslen stiger eller om klimatpolitiken  
  
 utformas så att ekonomiska styrmedel ökar betalningsförmågan för  
  
 biobränsle kommer konkurrensen om skogsråvaran att öka ytterligare.  
  
 Priset på vedråvara för industrin kommer att stiga och riskera  
  
 3 Mervärdesskog, SOU 2006:81 
  
 Bilaga B 22 SOU 2007:60  
  
 12  
  
 att industrikapacitet för tillverkning av massa, papper och trävaror  
  
 läggs ned.  
  
 Den globala konkurrensen ökar  
  
 Den globala konkurrensen väntas öka snarare än minska. Företagens  
  
 arbete för att förbättra lönsamheten kommer att fortsätta. Det  
  
 handlar om fortsatta kostnadsnedskärningar, stängningar av maskiner  
  
 eller fabriker för att effektivisera produktionen och förbättra  
  
 marknadsbalansen, att utveckla nya produkter och tjänster för att  
  
 höja värdet hos kunden. Det innebär också ökad produkt- och  
  
 kunddifferentiering och specialisering av produktionen för att  
  
 möta kundernas behov och krav. Nationella forskningsprogram  
  
 lägger grunden för produkt- och processutveckling, innovationer  
  
 och utveckling av nya produkter och tjänster baserade på vedfibern  
  
 (referenser: Branschforskningsprogrammet, Nationella forskningsagendan).  
  
 Forsknings- och utvecklingsinsatser kan emellertid inte  
  
 ensamma säkerställa en god utveckling för industrin, utan de politiska  
  
 och ekonomiska villkoren i övrigt måste samverka för att  
  
 möjliggöra ett resultat med mervärde.  
  
 Utveckling mot bestående höga elpriser och transportpriser  
  
 Om vi får mycket höga energipriser i Sverige kan det medföra  
  
 snabbare omstrukturering av industrin i Sverige. Flera fabriker kan  
  
 komma att läggas ner eftersom de rörliga produktionskostnaderna  
  
 inte kommer att kunna täckas. Den svenska marknadsandelen i  
  
 världen minskar därmed snabbare än förväntat, sysselsättningen i  
  
 industrin sjunker mera än som blivit fallet med normal rationalisering,  
  
 de relativa exportintäkterna minskar.  
  
 Eftersom skogsindustrin är mycket transportintensiv kan vi se  
  
 ett liknande scenario om Sverige får snabbt ökande transportpriser  
  
 som resultat av krav på stora omställningar inom transportsektorn.  
  
 Utblick mot 2050 och 2080  
  
 IPCC:s nyligen publicerade rapport visar med stor sannolikhet på  
  
 stora temperaturhöjningar under 2000-talet, och flera åtgärder planeras  
  
 för att begränsa och på sikt vända höjningen. 
  
 SOU 2007:60 Bilaga B 22  
  
 13  
  
 Klimatförändringarna förutspås medföra att det varmare klimatet  
  
 påverkar skogstillgångarna i Sverige positivt. Virkesförrådet  
  
 beräknas öka, omloppstiderna i skogen sjunka och virkesuttaget  
  
 kan öka. En förändring i trädslagssammansättningen väntas ske,  
  
 bland annat genom att granbeståndet förskjuts norrut och lövinslaget  
  
 i södra Sverige ökar. Företagen kommer att behöva anpassa  
  
 sin produktionsapparat till denna förändring i trädslagssammansättningen.  
  
 Problematiska drivningsförhållanden kan medföra fördyrade  
  
 avverkningskostnader och ökade behov av virkeslager.  
  
 Översvämningar kan hota vissa av skogsindustrins fastigheter. En  
  
 tidigare studie4 har visat att detta främst gäller anläggningar runt  
  
 Vänern.  
  
 Om klimatfrågorna fortsatt blir i fokus bedömer vi att konkurrensen  
  
 om virkesråvaran blir så stark att betydande delar av skogsindustrin  
  
 i Sverige kan komma att slås ut om inte förutsättningar  
  
 skapas för industrin att vidareförädla råvaran. De företag som kan  
  
 förväntas klara sig bäst är de som äger eller kontrollerar skogstillgångar.  
  
 För dem som är helt beroende av inköpt virke blir priskonkurrensen  
  
 betydande.  
  
 Teknisk utveckling som leder till nya och effektivare bränslen  
  
 och andra energiformer kan komma att leda till att efterfrågetrycket  
  
 på skogsråvara på sikt skulle kunna minska. Exempel på  
  
 sådana lösningar är utvecklade biokombinat vid massaindustrierna,  
  
 och att biobränsle bedöms vara en övergångslösning för ersättningen  
  
 av fossila bränslen.  
  
 Det stora efterfrågetrycket på virkesråvara för energiändamål  
  
 skulle därför kunna vara övergående om än långvarigt, men under  
  
 tiden kommer betydande utslagning av skogsindustrin i Sverige att  
  
 ske. Nedläggning av skogsindustri blir samhällsekonomiskt kostsamt;  
  
 studier visar att förädlingsvärde och sysselsättning är mångfalt  
  
 större vid användning av virkesråvara för industriella ändamål  
  
 än som biobränsle. Det är svårt att se hur skogsindustrin i Sverige  
  
 skulle kunna komma igen efter en period av nedläggningar –  
  
 kapital och kunnande har gått förlorat. Det förefaller därför som  
  
 ett aktivt vägval behöver göras vid utformningen av de klimatpolitiska  
  
 åtgärderna – vill man ha kvar en stor svensk skogsindustri år  
  
 2050 och 2080?  
  
 4 Översvämningshot, SOU 2006:94