Till statsrådet och chefen för Miljödepartementet 
 Genom beslut den 24 juni 1993 bemyndigade regeringen det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om planläggning, markanvänd- ning och bebyggelse att tillkalla en särskild utredare med uppgift att lämna förslag om vilka ytterligare värdefulla vattenområden och älv- sträckor som bör skyddas mot vattenkraftsutbyggnad. Med stöd av detta bemyndigande förordnade statsrådet Nguyen den 13 juli 1993 undertecknad, departementsrådet Jacobson, som särskild utredare. 
 Härmed överlämnar jag betänkandet SOU 1995:155 Omtankar om vattendrag, ett nytt angreppssätt. Utredningens sakkunniga och ex- perter är i huvudsak eniga med mig om de lämnade förslagen och i betänkandet används därför  
 vi-formen 
  omväxlande med utredningens namn – Vattendragsutredningen (VDU). 
 Till betänkandet fogas särskilda yttranden. 
 Som sakkunniga i utredningen förordnades från och med den 15 sep- tember 1993 direktören NilsAndersson (Svenska Kraftverksförening- en), fiskeridirektören Oneal (fiskeriadministrationen), di- rektören Jones (Närings- och teknikutvecklingsverket), enhets- chefen Johnson (Naturvårdsverket), landskapsarkitekten Young (Svenska kommunförbundet) och projektledaren Miles (Boverket) samt som experter avdelningsdirektören Gomez (Naturvårdsverket) och tekn. lic. Guerra (Svenska Kraftverksföreningen). Den senare har från och med den 15 februari 1994 ersatts av civ. ing. Silva. 
 Från och med den 1 november 1994 förordnades som sakkunnig fil. Johnson (Riksantikvarieämbetet) och som experter fil. lic. Williams (Fiskeriverkets Sötvattenslaboratorium) och fil. Watts (Svenska Kraftverksföreningen). Som expert för ord- nades från och med den 21 februari 1995 1:e statshydrolog Mcgrath (Sveriges Meteorologiska och Hydrologiska Institut). 
 Från och med den 16 oktober 1995 entledigades West och Jones och från och med den 17 oktober förordnades som sak- kunniga avdelningsdirektören Morse (Riksantikvarieämbetet) och direktören Alexander (Närings- och teknikutvecklingsverket). Från 
 1 
 och med den 27 november 1995 entledigades  
 Anderson och från och med den 28 november förordnades som sakkunnig Lee (Svenska kommunförbundet). 
 I arbetet med detta betänkande har sakkunninga Miles samt experterna Gomez och Silva inte deltagit. 
 Till utredningens sekreterare förordnades den 1 september 1993 fil. Page. 
 Utredningen överlämnade i april 1994 delbetänkandet (SOU 1994:59) Vilka vattendrag skall skyddas?. 
 Stockholm den i oktober 1996 
 Jacobson 
 / Mcbride 
 2 
  
 SÄRSKILDA YTTRANDEN ...................................................... 
  
 55 
  
 BILAGEFÖRTECKNING ............................................................ 
  
 59 
  
 BILAGOR: 
  
 Utredningens direktiv 
  
 Indelning av norra Sverige i Vattendragsgeografiska regioner 
  
 Indelning av Sverige söder om Norrlandsgränsen i 
  
 Vattendragsregioner 
  
 Karta över regionindelningen 
  
 Utdrag ur rapporten Så skall vattendrag skyddas 
  
 Lista över vattendrag som har utvärderats vad gäller 
  
 orördhetskriteriet 
  
 SNV:s bruttolista över vattendrag med speciella naturvärden 
  
 Monroe lista över vattendrag med speciella kulturvärden 
  
 Svenska Kraftverksföreningens inventering av vattendragens 
  
 energiintresse 
  
 Utdrag ur nuvarande NRL med kommentarer 
  
 Separatkarta (omslagets bakre innersida). Vattendragsutredningens förslag till vatten- drag som bör skyddas enligt naturresurslagen. 
 3 
 Omtankar 
 om vattendrag 
 ett nytt angreppssätt 
 Slutbetänkande av Vattendragsutredningen Stockholm 1996 
 4 
  
 SAMMANFATTNING 
  
 1 
  
 UPPDRAGET OCH Allen ............... 
  
 8 
  
 1.1 
  
 D 
 IREKTIVEN 
  
 1.2 
  
 A 
 RBETET MED DETTA BETÄNKANDE 
  
 2 
  
 UTREDNINGENS TIDIGARE RAPPORTER .................. 
  
 11 
  
 2.1 
  
 B 
 ETÄNKANDET  
 V 
 ILKA VATTENDRAG SKALL SKYDDAS 
 ? 
  
 2.1.1 R 
 EMISSINSTANSERNAS SYNPUNKTER 
  
 2.2 
  
 R 
 APPORTEN  
 Ward TILL METOD ATT VÄLJA UT SKYDDS 
 - 
  
 VÄRDA VATTENDRAG 
  
 2.3 
  
 R 
 APPORTEN  
 S 
 Å SKALL VATTENDRAG SKYDDAS 
  
 3 
  
 METODER FÖR URVAL AV VATTENDRAG ................ 
  
 15 
  
 3.1 
  
 T 
 YP 
 -  
 OCH  
 R 
 EFERENSVATTENDRAG 
  
 3.1.1 U 
 RVALSPROCESSEN 
  
 3.2 
  
 V 
 ATTENDRAG MED SPECIELLA NATURVÄRDEN 
  
 3.3 
  
 K 
 ULTURVATTENDRAG 
  
 3.4 
  
 V 
 ÄGNING MOT ENERGIINTRESSET 
  
 4 
  
 VATTENDRAG SOM BÖR SKYDDAS .......................... 
  
 21 
  
 5 
  
 MOTIVEN FÖR SKYDD .................................................. 
  
 27 
  
 6 
  
 SKYDD ENLIGT NATURRESURSLAGEN .................... 
  
 45 
  
 6.1 
  
 VDU: 
 S TIDIGARE FÖRSLAG 
  
 6.2 
  
 Ö  
 VERVÄGANDEN OM UTFORMNING AV SKYDD ENLIGT 
 NATURRESURSLAGEN 
  
 6.2.1 
  
 V 
 ATTENDRAG SOM SKYDDAS FÖR SIN  
 ORÖRDHET  
  
 6.2.2 
  
 V 
 ATTENDRAG SOM SKYDDAS MED HÄNSYN TILL SPECIELLA 
 NATUR 
 -  
 ELLER KULTURVÄRDEN 
  
 6.2.3 U 
 NDANTAG FRÅN FÖRESLAGET SKYDD 
  
 6.3 
  
 S 
 ÄRSKILDA VÄRDEBESKRIVNINGAR 
  
 6.4 
  
 G 
 EOGRAFISK AVGRÄNSNING 
 5 
  
 6.5 
  
 F 
 ÖRSLAG OM ÄNDRINGAR AV NATURRESURSLAGEN 
  
 6.5.1 
  
 Ö  
 VERSYN AV NATURRESURSLAGEN 
  
 6.5.2 
  
 K 
 OMPLETTERING AV  
 3  
 KAP 
 . 6 §  
 I AVVAKTAN PÅ 
 ÖVERSYN AV NATURRESURSLAGEN 
  
 SÄRSKILDA YTTRANDEN ...................................................... 
  
 55 
  
 BILAGEFÖRTECKNING ............................................................ 
  
 59 
  
 BILAGOR: 
  
 1 
  
 Utredningens direktiv 
  
 2 
  
 Indelning av norra Sverige i Vattendragsgeografiska regioner 
  
 3 
  
 Indelning av Sverige söder om Norrlandsgränsen i Vattendragsregioner 
  
 4 
  
 Karta över regionindelningen 
  
 5 
  
 Utdrag ur rapporten Så skall vattendrag skyddas 
  
 6 
  
 Lista över vattendrag som har utvärderats vad gäller orördhetskriteriet 
  
 7 
  
 SNV:s bruttolista över vattendrag med speciella naturvärden 
  
 8 
  
 Monroe lista över vattendrag med speciella kulturvärden 
  
 9 
  
 Svenska Kraftverksföreningens inventering av vattendragens energiintresse 
  
 10 
  
 Utdrag ur nuvarande NRL med kommentarer 
  
 Separatkarta (omslagets bakre innersida). Vattendragsutredningens förslag till vatten- drag som bör skyddas enligt naturresurslagen. 
 Obs. 
 På grund av tekniska problem har samtliga figurer utgått. För dessa ber vi att få hänvisa till den tryckta versionen. 
 6 
 Sammanfattning 
 Vattendragsutredningens uppgift har varit att se över skyddet för vat- tendrag enligt tredje kapitlet Naturresurslagen (NRL). Uppgiften har varit dels att undersöka huruvida fler vattendrag skall skyddas, dels om skyddet behöver utvidgas till att omfatta även annan exploate- ring än för vattenkraftsändamål. 
 Vattendragsutredningen har kommit fram till att bestämmelserna om skydd av vattendrag enligt 3 kap. 6 § NRL bör kompletteras. Främst så att de inte omfattar bara en exploateringstyp – vattenkraftsutbygg- nad – utan istället tar sin utgångspunkt i de skyddsvärden som bör bevaras. Restriktioner bör finnas för alla ingrepp som kan skada skyddsvärdena. 
 Vattendragsutredningens huvudprincip är att vattendrag som på na- tionell nivå speglar ett representativt urval av den naturliga biolo- giska mångfalden skall skyddas. Dessutom skall skyddas andra för riket viktiga naturvärden och kulturvärden som är knutna till vatten- drag. 
 Vattendragsutredningen föreslår att 53 vattenområden skall skyddas enligt av VDU föreslagna principer. Av dessa ingår nu, helt eller del- vis, 19 vattenområden i 3 kap. 6 § NRL. 
 Vattendragsutredningen har prövat att modifiera de nuvarande be- stämmelserna i 3 kap. NRL så att de skulle kunna användas för det föreslagna skyddet. Det har visat sig ogörligt att på ett logiskt sätt använda lagens nuvarande struktur. VDU föreslår att de intentioner för vattendragsskyddet som VDU förordar genomförs i samband med en allmän översyn av NRL. 
 Vattendragsutredningen föreslår att i avvaktan på den föreslagna över- synen av NRL bör 20 vattenområden nu föras till 3 kap. 6 § NRL. Motivet för detta är att dessa vattendrag, som bland annat skall skyd- das för sin orördhets skull, enligt VDU:s förslag under alla omstän- digheter skulle ges ett långtgående skydd mot vattenkraftsutbyggnader. 
 7 
 1 Uppdraget och dess genomför- ande 
 1.1 Direktiven 
 Utredningens direktiv åter ges i  
 bilaga 1. 
  
 Vattendragsutredningens (VDU) huvuduppgift, enligt de ursprungliga direktiven (dir. 1993:86), är att föreslå vilka ytterligare värdefulla vattenområden och älvsträckor som bör skyddas mot vattenkraftsut- byggnad och att ange principer för ett sådant urval. Vidare skall beva- randeintresset vägas mot energiintresset i de redovisade vattendragen. 
 Genom tilläggsdirektiv (dir. 1994:106), som gavs i anslutning till att VDU i april 1994 lämnade sitt betänkande (SOU 1994:59) Vilka vattendrag skall skyddas?, har utredningen fått till uppgift att utar- beta ett program för kartläggning av vilka ytterligare vattenområden och älvsträckor som bör skyddas mot vattenkraftsutbyggnad och un- dersöka om skyddet behöver utvidgas till att omfatta även andra slag av exploatering. 
 Genom tilläggsdirektiv (dir. 1996:24) i mars 1996 har de ursprung- liga direktiven vidgats till att VDU skall föreslå vilka vattendrag som enligt 3 kap. Lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. (NRL) bör skyddas mot förutom vattenkraftsutbyggnad även annan exploatering. Utgångspunkter skall vara utredningens delbetänkande och de metoder och det program för inventering och urval av skydds- värda vattendrag som utredningen föreslagit. 
 1.2 Arbetet med detta betänkande 
 De utgångspunkter och principer för urvalet av vattendrag som bör skyddas som föreslogs i vårt betänkande år 1994, och som i sina hu- vuddrag har fått ett brett stöd vid remissbehandlingen av betänkandet, har legat till grund för våra nu gjorda överväganden. De synpunkter och konkreta förslag som har förts fram i remissvaren över betänkan- det och två av VDU remissbehandlade rapporter har beaktats i det nu genomförda arbetet. 
 8 
 I den ena rapporten, Förslag till metod att välja ut skyddsvärda vat- tendrag (juni 1995), redovisade VDU ett förslag till arbetsätt för att välja ut sådana vattendrag som kan komma i fråga som vad utred- ningen har benämnt Typ- och Referensvattendrag. Efter att utredningen under sommaren 1995 inhämtat synpunkter på förslaget från bl.a. myndigheter, kommuner och vetenskapliga institutioner utarbetades och remissbehandlades rapporten Så skall vattendrag skyddas (fe- bruari 1996). 
 Våra överväganden och förslag i de två rapporterna och remissvaren häröver behandlas i kapitel 2 och kapitel 3. 
 Som underlag för arbetet har ett antal studier utarbetats på uppdrag av VDU. Short och Jones, Institutionen för Eko- logisk botanik vid Umeå universitet, har lämnat ett förslag till indel- ning av norra Sverige i s.k. vattendragsgeografiska regioner ( 
 bilaga  
 2). Berger och Curry,  
 Smith 
  Produktioner AB, har föreslagit en motsvarande indelning av Sverige söder om Norrlands- gränsen (  
 bilaga  
 3). Jones och Wood, Institutio- nen för Ekologisk botanik vid Umeå universitet, har i studien Krite- rier för Typ- och Referensvattendrag lämnat ett förslag om kriterier för urvalet av vattendrag som bör skyddas. Studien redovisades i en bilaga till VDU:s rapport Förslag till metod att välja ut skyddsvärda vattendrag  
 .  
 I denna rapport redovisades också en studie av Rice om en modell för beskrivning av avrinningsområden med av- seende på bl.a. områdenas bevarandevärden. Vasquez, Hydrographica kartläggning, har utrett möjligheterna att använda flyg- bilder för klassificering av påverkan längs vattendrag. Den slutliga versionen av studien, Flygbildstolkning av strandstatus, redovisades som bilaga i rapporten Så skall vattendrag skyddas  
 .  
 Sullivan, Institutet för Vatten- och luftvårdsforskning, har utarbetat rapporten Skyddet mot exploatering av vattendrag enligt Naturresurslagen, under publicering. 
 VDU arrangerade under hösten 1994 ett seminarium med inbjuden expertis. Ett av syftena var att finna en indelning av Sverige i naturgeografiska regioner som på ett bra sätt tar hänsyn till de förhål- landen som är av betydelse för vattendragen. Vid seminariet behand- lades även kriterier och metoder för att välja ut vad utredningen har benämnt Typ- och Referensvattendrag. Vidare behandlades frågan om det finns behov att stärka vattendragsskyddet enligt naturresurslagen med avseende på andra slag av påverkan än från vattenkraftsutbygg- nad. 
 9 
 Under våren 1996 har VDU tillsammans med Naturvårdsverket haft seminarier med företrädare för länsstyrelserna för att få synpunkter på utredningens metodval och diskutera samverkan för att med ut- gångspunkt i rapporten Så skall vattendrag skyddas göra ett slutligt urval av vattendrag som bör skyddas enligt 3 kap. NRL. 
 VDU har haft återkommande kontakter med Naturvårdsverket för att samordna utredningens arbete med där pågående projekt angående inventering och värdering av sjöar och vattendrag. Naturvårdsverket har till VDU redovisat en bruttolista över vattendrag som bedöms ha särskilda naturvärden i ett nationellt perspektiv. 
 Riksantikvarieämbetet har som underlag till VDU redovisat utgångs- punkter och metoder för att välja ut vattendrag som i ett nationellt perspektiv är särskilt skyddsvärda till följd av deras kulturhistoriska betydelse och lämnat en förteckning över sådana vattendrag med prioriteringar. 
 10 
 2 Utredningens tidigare rapporter 
 2.1 Betänkandet Vilka vattendrag skall skyddas? 
 VDU lämnade i april 1994 betänkandet (SOU 1994:59) Vilka vat- tendrag skall skyddas?. I betänkandet redogjorde vi bland annat för de principer som föreslås bör ligga till grund för urval av vattendrag som skall skyddas enligt 3 kap. NRL. Vi diskuterade härvid olika typer av vattendrag, nämligen Austin och Referensvattendrag samt Vat- tendrag med speciella bevarandevärden. En viktig utgångspunkt var att i görligaste mån utvärdera vattendragens funktionella enheter, dvs. avrinningsområdena, för att tillgodose en helhetssyn. 
 Under utredningens arbete framkom att det fanns stora brister i det underlagsmaterial på vilket förslag om skydd skulle vila. Därför be- gärde och fick VDU tilläggsdirektiv för att utforma ett program för att ta fram uppgifter som skulle ligga till grund för det slutgiltiga förslaget till urval av vattendrag som bör skyddas enligt 3 kap. NRL. 
 2.1.1 Remissinstansernas synpunkter 
 Utredningens förslag att identifiera vattenområden lämpliga för skydd enligt 3 kap. NRL utifrån definitionerna av vad som benämndes Typ- och Referensvattendrag och Vattendrag med speciella bevarandevärden mötte ett brett stöd i remissbehandlingen. Dock påpekades att kulturmiljövärdena behöver ges en starkare ställning i urvalsarbetet. Även utredningens princip att utvärdera hela avrinningsområden fick ett brett stöd. 
 Det framhölls i ett antal remissvar att det vore av stort värde om skyd- det av vattendrag enligt 3 kap. NRL kunde utvidgas till att omfatta även andra ingrepp än sådana som hänger samman med vattenkrafts- utbyggnad. Vidare framhölls det att man, för att upprätthålla respek- ten inför lagen, borde vara restriktiv med att använda NRL som skydds- instrument. Att utredningen använt Nordiska ministerrådets indelning i naturgeografiska regioner ansågs av flera instanser vara mindre lämp- ligt eftersom den indelningen inte tar tillräcklig hänsyn till förhållan- dena i vattendragen. 
 11 
 2.2 Rapporten Förslag till metod att välja ut skydds- värda vattendrag 
 En metod för att välja ut Typ- och Referensvattendrag presenterades i rapporten Förslag till metod att välja ut skyddsvärda vattendrag. En förutsättning för metodförslaget var att det slutliga förslaget till urval av vattendrag skulle kunna göras inom loppet av högst tre år. Det har därför inte givits utrymme för tidskrävande fältinventeringar. Tyngdpunkten i urvalsarbetet har lagts på sådana övergripande fakto- rer som kan indikera ett vattendrags representativitet, med betoning på naturligheten. Syftet är att genom att skydda ett nät av representa- tiva, naturliga vattendrag bevara ett för landet representativt utsnitt av den naturliga vattendragsanknutna biologiska mångfalden. 
 Det i rapporten lämnade förslaget till metod gick i korthet ut på att urvalet av Typ- och Referensvattendrag skulle följa ett stegvis förfa- rande där man i de inledande stegen sorterar bort sådana vattendrag som inte anses kunna komma i fråga. Vattendragens representativitet beaktas genom att landet delas in i vattendragsgeografiska regioner inom vilka vattendragen grupperas i olika kategorier med avseende på upprinningsområde, hydrologi m.m. En hypotes var att det mest orörda vattendraget i resp. region och kategori har störst chans att hysa en representativ naturlig biologisk mångfald. 
 I syfte att få synpunkter på den föreslagna metodens giltighet, svaghe- ter och styrka remitterade VDU rapporten till länsstyrelserna samt ett urval av centrala myndigheter, intresseorganisationer och forskningsinstitutioner med speciell kompetens inom området. 
 Med beaktande av den givna tidsramen för att välja ut skyddsvärda vattendrag anser flertalet remissinstanser att VDU har kommit fram till en användbar metod och godkänner i huvudsak det redovisade för- slaget. Den kritik som förs fram avser i de flesta fall inte huvudprincipe- rna utan är mer av detaljkaraktär. 
 2.3 Rapporten Så skall vattendrag skyddas 
 I rapporten Så skall vattendrag skyddas (februari 1996) redovisade VDU ett förslag till uppläggning av arbetet med att välja ut vatten- drag som i enlighet med de tidigare föreslagna principerna bör väljas ut för skydd enligt NRL. I rapporten gjordes ett preliminärt bortval av vattendrag som, till följd av fragmenteringen genom dammar, VDU 
 12 
 bedömde vara olämpliga som Typ- och Referensvattendrag. Rappor- ten, som remissbehandlades av VDU, innehöll också förslag till nya bestämmelser i 3 kap. NRL. 
 Den i rapporten föreslagna urvalsmetoden för Typ- och Referens- vattendrag är i huvudsak i överensstämmelse med den som redovisa- des i VDU:s tidigare rapport. 
 Länsstyrelserna förutsattes att parallellt med remissbehandlingen av rapporten granska VDU:s bedömning av olika dammars betydelse för de biologiska förhållandena i vattendragen och det därtill kopplade preliminära bortvalet av vattendrag. Länsstyrelserna förutsattes vi- dare sortera bort sådana vattendrag som uppenbarligen inte kunde komma ifråga som Typ- och Referensvattendrag med hänsyn till de fysiska och/eller kemiska förhållandena hos vattendraget. Länsstyrel- serna gavs också möjlighet att föreslå vilka vattendrag som borde prioriteras som Typ- och Referensvattendrag. 
 VDU:s grundläggande tanke med att välja ut Typ- och Referens- vattendrag har varit att få till stånd ett urval av vattendrag som på nationell nivå på ett representativt sätt speglar naturligt förekommande miljöer. Dessa vattendrag, som sålunda väljs ut på grund av sin natur- lighet, kan inte tillgodose alla skyddsvärden av nationell betydelse hos vattendragen. Vi har därför försökt att komplettera med andra vatten- drag som har speciella naturvärden och kulturvärden. Dessa vatten- drag skall kännetecknas av att de inom större sammanhängande om- råden har en stor ansamling av höga vattendragsanknutna bevarande- värden eller är bärare av unika egenskaper. Den av VDU för dessa vattendrag tidigare använda benämningen Vattendrag med speciella bevarandevärden har ersatts med dels Vattendrag med speciella natur- värden dels Kulturvattendrag. 
 Förslaget om ändring av 3 kap. NRL avsåg främst en komplettering av 6 § för att stärka vattendragens skydd mot annan påverkan än den som härrör från vattenkraftsutbyggnad. Vidare innebar förslaget att de vattendrag som föreslås bli skyddade skulle hänföras till endera av två bestämmelser med olika långt gående skydd. 
 VDU föreslog också en undantagsbestämmelse som något modifierad och skärpt har samma innebörd som de undantag som nu gäller enligt 3 kap. 1 § NRL för bl.a. utvecklingen av tätorter och lokalt närings- liv. Även vissa infrastrukturanläggningar föreslog vi skulle omfattas av denna undantagsbestämmelse. 
 Remissutfallet över förslagen i rapporten redovisas i samband med att 
 13 
 motsvarande frågor behandlas i följande delar av betänkandet. 
 14 
 3 Metoder för urval av vattendrag 
 3.1 Typ- och Referensvattendrag 
 I  
 bilaga  
 5 (kap. 2 och 3) redovisas den metod för urval av Typ- och Referensvattendrag som föreslogs i rapporten Så skall vattendrag skyddas. I två avseenden finns skillnader mellan vad som där antogs vara en lämplig arbetsmodell och vad som faktiskt har kunnat genom- föras. En skillnad är att utredningstiden inte har gett utrymme att ge- nomföra några flygbildstolkningar av strandzonen. Sådana flygbilds- tolkningar kan i vissa fall vara viktiga att genomföra senare i sam- band med att skyddsvärdena hos vattendrag ges en närmare beskriv- ning, som föreslås i avsnitt 6.3. Den andra skillnaden är att länsstyrel- serna har behövt engageras i det praktiska arbetet mer än vad som förutsågs i rapporten. Länsstyrelserna har vid ett flertal tillfällen läm- nat synpunkter och uppgifter som haft direkt betydelse för VDU:s urval av vattendrag. 
 VDU har med beaktande av remissutfallet på de tidigare rapporterna arbetat med följande förutsättningar. 
  
 · 
  
 En regionindelning av landet i 13 vattendragsregioner och de före- slagna kategorierna av vattendrag, som i huvudsak godtagits av remissinstanserna. Vissa remissinstanser anser dock att antalet re- gioner i norra Sverige borde utökas, men det lämnas inga konkreta förslag. Andra menar att regionindelningen är onödig och att man borde skydda allt kvarvarande fritt strömmande vatten. Några re- missinstanser anser att de föreslagna vattendragskategorierna i vissa fall inte i tillräcklig grad speglar de verkliga förhållandena. 
  
 · 
  
 Det skall finnas i princip ett Typvattendrag av varje föreslagen kategori inom respektive region. Vattendragen bör som regel be- handlas som hela avrinningsområden. Genom ett väl avvägt urval av vattendrag kan betydande delar av den vattendragsanknutna biologiska mångfalden värnas. Den naturliga biologiska mångfal- den på alla nivåer kan dock självfallet inte tryggas på detta sätt vilket har varit en invändning från enstaka remissinstanser. Några remissinstanser anser att antalet kategorier av vattendrag bör ökas, främst norr om Dalälven. 
  
 · 
  
 Referensvattendrag väljs oberoende av regiontillhörighet och skall vara sådana vattendrag där de naturliga processerna bedöms kunna 
  
 15 
 fortgå relativt ostörda av mänsklig inverkan. 
  
 · 
  
 Fysisk påverkan av ett vattendrag används för att i ett första steg välja bort sådana vattendrag som är alltför påverkade för att kunna komma i fråga som Typ- och Referensvattendrag. Flera remissin- stanser har tolkat rapporten som att förekomsten av dammar är det enda som används vid bedömningen av fysisk påverkan och därför förordat att även andra parametrar vägs in. VDU har dock aldrig avsett att fragmenteringen genom dammar skulle utgöra enda ur- valskriterium. Några remissinstanser anser att urvalsmetoden är otillräcklig eftersom den sorterar bort vattendrag enbart på grund av  
  
 icke-biologiska 
  faktorer. Detta har VDU försökt att råda bot på genom att inhämta och beakta länsstyrelsernas kunskaper om vattendragens status i olika avseenden. 
 3.1.1 Urvalsprocessen 
 Syftet med Typ- och Referensvattendrag är att identifiera sådana vat- tendrag som bör skyddas därför att de representerar en så långt möjlig naturlig biologisk mångfald. Förutsättningar härför finns i de mest orörda/minst påverkade vattendragen. Typvattendrag är definitionsmässigt bundna till sina respektive regioner varför deras orördhet är ett relativt begrepp beroende av förhållandena i regio- nen i fråga. Referensvattendragen som skall vara speciellt orörda och bedömas ha förutsättningar för att de naturliga processerna skall kunna fortgå relativt ostörda av mänskliga aktiviteter finns därför inte 
 i alla regioner utan bara i områden av vildmarkskaraktär. I vissa re- gioner kan det å andra sidan finnas motiv att välja fler än ett Referens- vattendrag. Även i regioner där det till följd av exploateringsgraden inte finns några större områden av vildmarkskaraktär kan det finnas källflöden och mindre biflöden som är speciellt orörda och av detta skäl bör skyddas. 
 Fysiska ingrepp i ett vattendrag har ofta medfört en betydande påver- kan av dess naturlighet. Den absolut största enskilda faktorn är den fragmentering av vattendragen som har skett genom dammar, även om annan fysisk påverkan, t.ex. rätningar och rensningar, kan ge be- tydande skador. Förekomst av dammar som har betydelse för vattendragets biologiska förhållanden – t.ex. utgör ett absolut hinder för fiskvandring – används för att i ett första steg välja bort de vatten- drag som inte bör komma i fråga som Typ- och Referensvattendrag. I rapporten Så skall vattendrag skyddas redovisade VDU ett första urval av vattendrag där de mest fragmenterade vattendragen i varje 
 16 
 region exkluderats (se  
 bilaga  
 5, appendix till kapitel 3). Urvalet byggde på de uppgifter som anges i Svenskt dammregister (SMHI nr 55, 1994 och nr 56 1995). 
 Av uppgifterna i dammregistret kan bara grovt bedömas hur olika typer av dammar och olika regleringsförhållanden faktiskt inverkar på förhållandena i ett vattendrag. Därför startades, samtidigt som rap- porten remissbehandlades, ett arbete tillsammans med länsstyrelserna med att identifiera de dammar som är av signifikant betydelse med avseende på de biologiska förhållandena; genom att de utgör biolo- giska barriärer, har stor regleringsamplitud, ger lång torrsträcka eller stora och snabba skillnader i vattenföringen m.m. Länsstyrelserna hade härvid möjlighet att föreslå alternativ till de av VDU givna förslagen till urval av vattendrag. Länsstyrelserna skulle vidare exkludera så- dana vattendrag som uppenbarligen är olämpliga som Typ- och Referensvattendrag på grund av deras egenskaper i övrigt. Detta kan gälla sådana vattendrag där de fysiska betingelserna ändrats genom rätningar, rensningar, kanaliseringar, sänkningar o.dyl. och vatten- drag med starkt påverkad vattenkvalitet, t.ex. är gravt försurade, över- gödda eller tungt belastade med kemikalier. 
 I de fall länsstyrelsernas arbete slutligen lett fram till flera vattendrag inom en kategori i samma region har detta, i kontakt med företrädare för länsstyrelserna, av VDU tolkats så att länsstyrelserna anser att vattendragen är relativt likvärdiga med hänsyn till orördheten. Resultaten av detta led i utredningens arbete presenteras i 
 tabell  
 1 (sid 24). 
 3.2 Vattendrag med speciella naturvärden 
 I rapporten  Så skall vattendrag skyddas redovisades ett förslag till hur man skulle kunna välja ut Vattendrag med speciella naturvärden (se  
 bilaga  
 5, kapitel 4.1). Huvudprincipen för urvalet är att de vatten- drag som kan komma ifråga skall avse  
 stora områden  
 med till vatten- draget knutna  
 större ansamlingar av höga naturvärden  
 eller  
 unika egenskaper 
 . 
 Den föreslagna gången för urval av har blivit något modifierad i en- lighet med de synpunkter som framkommit vid remissbehandlingen av rapporten och de seminarier som VDU och Naturvårdsverket har haft med företrädare för länsstyrelserna. Främst gäller det att länsstyrel- serna och Naturvårdsverket var för sig har givit förslag på vattendrag som är kandidater för Vattendrag med speciella naturvärden. Natur- 
 17 
 vårdsverket har till VDU lämnat en bruttolista med ca 150 vattendrag ( 
 bilaga 7 
 ) och angett att man nu inte har möjlighet att klassa eller mer ingående bedöma dessa vattendrag sinsemellan. Förslagen från läns- styrelserna omfattar ett  
 80-tal 
  vattendrag. 
 På dessa underlagsmaterial har VDU grundat sina överväganden om urvalet av vattendrag med hänsyn till speciella naturvärden (se ka- pitel 4). 
 3.3 Kulturvattendrag 
 Metoden för urval av Kulturvattendrag, som presenterades i rappor- ten Så skall vattendrag skyddas och fick ett brett stöd i remiss- behandlingen, har utarbetats i samarbete med Riksantikvarieämbetet (se  
 bilaga  
 5). Metoden syftar till att urvalet skall avse sådana större sammanhängande vattendragsmiljöer som belyser viktiga aspekter på  
 vattendragens betydelse för samhällsutvecklingen  
 och i ett nationellt perspektiv har en  
 särpräglad kulturhistorisk identitet med avseende på samhällsfunktioner  
 . 
 Vattendragen har under alla tider varit viktiga för människors bosätt- ning, försörjning och samfärdsel och de har genom århundraden kom- mit att forma olika regioners kulturella drag. Tillsammans bildar vatten- dragen den variationsrika kulturmiljö som skapats av inbyggarna se- dan äldsta tid. Denna mosaik av regional särart bildar gemensamt det svenska kulturlandskapet och vår regionala och nationella identitet. 
 I det följande redovisade samhällsfunktioner/kulturhistoriska teman är grunden för urvalet av Kulturvattendrag. En närmare beskrivning av temana lämnas i  
 bilaga  
 8. 
 18 
 Samhällsfunktioner/Kulturhistoriska teman 
 Samling och fångst 
 Fiske 
 Areella näringar 
 Agrarkulturens utveckling 
 Spannmålsodling och husdjursuppfödning 
 Skogsbruk 
 Rennäring 
 Kommunikation 
 Vattenvägar och tvärförbindelser 
 Kanalsystem 
 Flottningssystem 
 Industri och energiutvinning 
 Försvar 
 Urvalet av Kulturvattendragen har skett efter principen att det är egen- skaper och företeelser direkt anknutna till vattendraget och högt ställda krav på kulturhistorisk kvalitet som skall fälla avgörandet. Vatten- draget skall spegla en eller flera betydelsefulla faser i den svenska historien och ha sådana kvaliteter att den fysiska spåren av männis- kan är en väsentlig källa för förståelsen av älvdalens historia. Ett vat- tendrag kan bli utvalt därför att det representerar en viss samhälls- funktion, t.ex. en unik fångstmiljö eller odlingsmiljö kopplad till vatten- draget. Vanligare torde vara att flera olika kulturhistoriska teman speg- las och att helheten konstituerar vattendraget som ett Kulturvattendrag. Det kulturhistoriska värdet ligger nämligen många gånger i den funk- tionella bredden och den historiska kontinuiteten i nyttjandet av vatten- draget och dess omgivningar. Typiskt för vattendrag med höga kultur- historiska värden är att de under lång tid har knutit till sig olika mänsk- liga aktiviteter, som avsatt bestående spår i landskapet. 
 Riksantikvarieämbetet arbetade inledningsvis fram ett förslag på kan- didater till Kulturvattendrag som bearbetades av länsantikvarierna. Riksantikvarieämbetets slutliga förslag enligt  
 bilaga 8  
 har legat till 
 19 
 grund för VDU:s överväganden om urvalet av Kulturvattendrag (se kapitel 4). 
 3.4 Vägning mot energiintresset 
 Vid den vägning av bevarandeintresset mot energiintresset, som VDU skall göra enligt direktiven, har huvudprincipen varit att i de fall det finns alternativa vattendrag som kan tillgodose ett visst bevarande- motiv bör strävan vara att skydda det som representerar det lägsta utbyggnadsintresset. De uppgifter om vattendragens energipotential på vilka vi baserat vägningen har redovisats för utredningen av Svenska kraftverksföreningen. Enligt föreningen kan detta underlag inte redo- visas öppet av konkurrensskäl. 
 Den metod som har använts för att beräkna energipotentialen redovi- sas i  
 bilaga 9 
 . Redovisningen omfattar endast potentiella kraftverks- lägen med en kalkylerad effekt högre än 200 kW och som samtidigt bedöms ha en utbyggnadskostnad som är lägre än 15  
 kr/års-kWh. 
  
 En vägning av skyddsvärdena mot andra exploateringsintressen än vattenkraftsutnyttjande låter sig inte göras på förhand. Vattenkrafts- resurserna är geografiskt bundna till vissa fysiska betingelser i vatten- dragen och energivärdet hos dem kan bedömas relativt lätt. Annan exploatering är oftast, men inte alltid, mindre geografiskt bunden och det ekonomiska värdet av att ligga vid en viss plats vid ett visst vatten- drag är inte av lika stor betydelse och har många gånger ingen bety- delse alls. 
 20 
 4 Vattendrag som bör skyddas 
 Med stöd av det underlag som tagits fram i enlighet med vad som framgår av kapitel 3 och i en fortsatt dialog med företrädare för läns- styrelserna har VDU:s överväganden lett fram till det urval av orörda vattendrag – Typ- och Referensvattendrag – som redovisas i  
 tabell  
 1. I de fall orördheten är likvärdig eller nästintill likvärdig för flera vattendrag inom en kategori redovisas dessa inom en gemensam ram. Indelningen av vattendragen i kategorier (Fjäll, Kust, Skog osv.) re- dovisas närmare i  
 bilaga  
 5 ss.  
 11-14 
 . 
  
 I tabellen har i kolumnerna Natur och Kultur markerats om vatten- draget finns med i Naturvårdsverkets resp. i Riksantikvarieämbetets redovisning av vattendrag med speciella värden (  
 bilaga  
 7 och  
 bilaga  
 8). I de fall det finns likvärdiga eller nästintill likvärdiga vattendrag vad gäller orördheten, dvs. som Typ- och Referensvattendrag, har förekomsten av speciella natur- och kulturvärden vägts in för ett val mellan dessa. 
 I ett fall har vi frångått huvudprincipen att det i varje region endast skall finnas ett vattendrag av respektive kategori som primärt skyddas med avseende på orördheten. Det gäller de till varandra gränsande Torne älv och Kalix älv, två av våra Nationalälvar, som är unikt lite påverkade och ligger i ett sammanhängande vildmarksområde som är enastående för Europa och även torde ha få motsvarigheter i världen. De har dessutom ett funktionellt samband genom bifurkationen vid Tärendö. 
 Vid en vägning mot energiintresset har detta i ett fall bedömts vara så stort att det blivit utslagsgivande i valet mellan vattendrag som är likvärdiga vad gäller orördheten, dvs. som Typ- och Referens- vattendrag. Åbyälven har sålunda valts före Byskeälven som har hö- gre natur- och kulturvärden men som inte bedömts kunna väga upp den stora skillnad som finns mellan älvarna vad gäller energiinnehål- let. Byskeälvens höga natur- och kulturvärden motiverar dock att den väljs ut som Vattendrag med speciella naturvärden och Kultur- vattendrag. I övriga fall där orördheten är likvärdig för flera vatten- drag är antingen skillnaden mellan vattendragen i energiinnehåll liten i förhållande till skillnaden i bevarandevärden eller också är VDU:s primära val det vattendrag som har lägst energiinnehåll. 
 Det slutliga urvalet av orörda vattendrag, där också speciella na- 
 21 
  
 (Se även separatkarta). 
  
 tur- och kulturvärden och energiintresset är beaktade enligt det nu sagda, är i tabellen markerat med grå bakgrund. 
 Skyddsmotiven för dessa vattendrag redovisas i kapitel 5. 
  
 Tabell 1  
 Vattendrag som bör skyddas för sin orördhet 
 Grå bakgrund markerar det slutgiltiga urvalet. Kursiv stil anger att ett vattendrag nu är skyddat enligt 3 kap. 6 § NRL  
 . 
  
 Tillägsvärden 
  
 Vattendrag 
  
 Biflöde/Del 
  
 Kategori 
  
 Natur 
  
 Kultur 
  
 Region 1 
  
 Torneälven 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Kalixälven 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Töreälven 
  
 Kust 
  
 x 
  
 Vitån 
  
 Kust 
  
 Råneälven 
  
 Skog 
  
 x 
  
 Region 2 
  
 Piteälven 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Rokån 
  
 Kust 
  
 Åbyälven 
  
 Skog 
  
 x 
  
 Byskeälven 
  
 Skog 
  
 x 
  
 x 
  
 Region 3 
  
 Umeälven 
  
 Vindelälven 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Lögdeälven 
  
 Skog 
  
 x 
  
 Störst naturvärde 
  
 Nätraån 
  
 Skog 
  
 x 
  
 Dockstaån 
  
 Kust 
  
 22 
  
 Region 4 
  
 Indalsälven 
  
 Mjällån 
  
 Kust 
  
 x 
  
 Störst naturvärde 
  
 Dyrån 
  
 Kust 
  
 x 
  
 Indalsälven 
  
 Ammerån 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Ljusnan 
  
 Ängerån 
  
 Skog 
  
 x 
  
 Tillägsvärden 
  
 Vattendrag 
  
 Biflöde/Del 
  
 Kategori 
  
 Natur 
  
 Kultur 
  
 Region 5 
  
 Dalälven 
  
 Österdalälven 
  
 uppströms 
  
 Trängslet 
  
 (damm- 
  
 byggnaden) 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Störst naturvärde 
  
 Västerdalälven 
  
 uppströms 
  
 Vakran 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Vanån 
  
 Skog 
  
 x 
  
 Oreälven 
  
 Skog 
  
 x 
  
 x 
  
 Västerdalälven 
  
 Pierce 
  
 Skiffsforsen 
  
 Skog 
  
 Region 6 
  
 Göta älv 
  
 Norsälven 
  
 Skog 
  
 x 
  
 x 
  
 Klarälven 
  
 Uppströms 
  
 Noret 
  
 Fjäll 
  
 x 
  
 x 
  
 Region 7 
  
 West 
  
 Hågaån 
  
 Slätt 
  
 23 
 Svartån 
  
 (X 660 947 
 1 
  
 Y 154 191) 
  
 Slätt 
  
 x 
  
 x 
  
 Rällsälven 
  
 Bergslagså 
  
 x 
  
 Muskån 
  
 Mindre kust 
  
 x 
  
 Kagghamraån 
  
 Mindre kust 
  
 x 
  
 Störst naturvärde 
  
 Svärtaån 
  
 Mindre kust 
  
 x 
  
 Pjältån 
  
 Mindre kust 
  
 Trosaån 
  
 Större kust 
  
 x 
  
 Nyköpingsån 
  
 Större kust 
  
 x 
  
 x 
  
 Region 8 
  
 Göta älv 
  
 Dalber gsån 
  
 Inland 
  
 x 
  
 Lannaån 
  
 Inland 
  
 Örekilsälven 
  
 Kust 
  
 x 
  
 x 
  
 Tillägsvärden 
  
 Vattendrag 
  
 Biflöde/Del 
  
 Kategori 
  
 Natur 
  
 Kultur 
  
 Region 9 
  
 Motala Ström 
  
 Svartån 
  
 (X 648232 
  
 Y 148 499) 
 1 
  
 x 
  
 x 
  
 Bäckarna till 
  
 södra Vättern 
  
 fr.o.m Jenkins 
  
 t.o.m. Mjölnaån 
  
 x 
  
 Region 10 
  
 Fylleån 
  
 Kust 
  
 x 
  
 Rolfsån 
  
 Fall 
  
 x 
  
 x 
  
 Region 11 
  
 Vadsbäcken 
  
 Kust 
  
 Loftaån 
  
 Kust 
  
 x 
  
 24 
  
 Virån 
  
 Kust 
  
 x 
  
 Bräkneån 
  
 Inland 
  
 x 
  
 x 
  
 Störst natur- och kultur 
  
 värde 
  
 Skräbeån 
  
 Inland 
  
 x 
  
 x 
  
 Region 13 
  
 Verkaån 
  
 Kust 
  
 x 
  
 Kävlingeån 
  
 Inland 
  
 x 
  
 x 
  
 Rönne å 
  
 Inland 
  
 x 
  
 x 
  
 Störst natur- och kultur 
  
 värde 
  
 2 
  
 Koordinaterna anges eftersom det finns andra vattenområden med samma namn 
  
 i 
  
 avrinningsområdet. 
  
 Förutom de vattendrag som redovisas i  
 tabell  
 1 finns det bland de i  
 bilaga  
 7 och  
 bilaga  
 8 redovisade vattendragen andra vattendrag med sådana samlade natur- och kulturvärden som motiverar att de väljs ut som Vattendrag med speciella naturvärden eller som Kulturvattendrag. 
 Bland den stora mängd vattendrag som i bruttolistan i  
 bilaga  
 7 har redovisats av Naturvårdsverket har dock verket inte ansett sig nu kunna göra en närmre prioritering med avseende på vattendragens speciella naturvärden i den mening som VDU avser. Detta anses vara möjligt först med underlag som kan tas fram med hjälp av en nyligen utarbe- tad mall för karakterisering av sjöar och vattendrag,  
 System Aqua  
 (Naturvårdsverket, Rapport : 4553, 1996). 
 VDU har funnit att för vissa vattendrag är de dokumenterade natur- och kulturvärdena tillräckligt övertygande för att de nu skall kunna föreslås bli skyddade med avseende på dessa värden. Dessa vatten- drag redovisas i  
 tabell  
 2 (se även separatkarta). 
  
 Tabell 2  
 Kompletterande vattendrag som bör skyddas med avseende på vissa speciella natur- och kulturvärden 
  
 Natur 
  
 Kultur 
  
 Byskeälven 
  
 x 
  
 x 
  
 Ångermanälven 
  
 x 
  
 x 
  
 Indalsälven 
  
 x 
  
 x 
  
 Testeboån 
  
 x 
  
 25 
  
 Dalälven nedströms Näs bruk 
  
 x 
  
 x 
  
 Västerdalälven uppströms Vakran 
  
 x 
  
 x 
  
 Johnson 
  
 x 
  
 x 
  
 Fyrisån I West 
  
 x 
  
 x 
  
 Arbogaån I West 
  
 x 
  
 x 
  
 Loftaån 
  
 x 
  
 Emån 
  
 x 
  
 x 
  
 Mörrumsån 
  
 x 
  
 x 
  
 Jones å 
  
 x 
  
 x 
  
 Gothemån 
  
 x 
  
 Campbell 
  
 x 
  
 Kävlingeån 
  
 x 
  
 x 
  
 Lagans huvudfåra nedströms Bolmån 
  
 x 
  
 Ätran 
  
 x 
  
 x 
  
 Göta älvs huvudfåra nedströms Vänern 
  
 x 
  
 Säveån i Göta älv 
  
 x 
  
 x 
  
 Upperudsälven i Göta älv 
  
 x 
  
 x 
  
 Lidan 
  
 x 
  
 x 
  
 Skyddsbestämmelserna i 3 kap. 6 § NRL omfattar flera av de vatten- drag som VDU, enligt tabellerna 1 och 2, föreslår skall skyddas. När bättre beslutsunderlag föreligger vad gäller möjligheterna att i Naturvårdsverkets bruttolista prioritera med avseende på de spe- ciella naturvärdena utgår VDU från att det kan visa sig finnas motiv för ett skydd enligt VDU:s principer även för andra av de vattenom- råden och älvsträckor som nu är skyddade enligt 3 kap. 6 § NRL. 
 26 
 5 Motiven för skydd 
 I följande sammanställning redovisas de motiv för skydd som varit avgörande för vårt urval av de vattendrag som föreslås bli skyddade enligt 3 kap. NRL. Som framgår av våra i kapitel 3 och kapitel 4 redovisade överväganden avser dessa motiv vattendragens orörd- het och/eller till vattendragen knutna speciella natur- och kultur- värden. Orördheten som kriterium för vad som benämns Typ- och Referensvattendrag avser vattendraget i sin helhet medan de speci- ella natur- och kulturvärdena avser vissa angivna egenskaper eller företeelser som är knutna till ett vattendrag och som tillsammans bygger upp dess speciella skyddsvärde som vad som benämns Vat- tendrag med speciella naturvärden och Kulturvattendrag. 
 I redovisningen anges om ett vattendrag är speciellt orört och sva- rar mot vad VDU har benämnt Referensvattendrag Med detta menas att vattendraget flyter genom ett område som i huvudsak är av vildmarkskaraktär, d.v.s. ett område som är lite exploaterat och ut- nyttjat och av en sådan storlek att det kan tjäna som buffert för vatten- draget mot påverkan från mer exploaterade omgivningar. 
 27 
 Skyddsmotiven för vattendrag som föreslås skyddade 
 (Koordinater för vattendragets mynning enligt SMHI:s Vattendragsregister) 
 28 
 Region 1 
 Torneälven 
  
 X 732 679 
  
 Y 188 094 
  
 Speciellt orört. 
  
 Storälv med stort inslag av kulturlandskap och 
  
 våtmarker. Visar särskilt väl natur- och kultur 
  
 landskapets utveckling, processer och ekologi 
  
 ska samband. Storslaget och särpräglat orört 
  
 naturavsnitt. Hotade och sårbara biotoper och 
  
 arter. I vissa delar rik flora och fauna. Viktigt 
  
 reproduktionsområde för laxfiskar. 
  
 Mångkulturell älvdal med speciella tornedalska 
  
 bosättningar som möter det samiska kulturland- 
  
 skapet. Möte mellan de Svenska, Finska och 
  
 samiska kulturerna. Utvecklingen från fångst- 
  
 kultur till intensivt jordbrukslandskap. Boplat- 
  
 ser från sten- och bronsålder. 
  
 Kalixälven 
  
 X 732 207 
  
 Y 183 771 
  
 Speciellt orört. 
  
 Storälv med stor landskapsvariation. Visar sär- 
  
 skilt väl natur- och kulturlandskapets utveck- 
  
 ling, processer och ekologiska samband. Ho- 
  
 tade och sårbara biotoper och arter. I vissa delar 
  
 rik flora och fauna. Viktigt reproduktions- 
  
 område för laxfiskar. 
  
 Visar speciellt väl den samiska kulturmiljön och 
  
 dess historia med renbetesland, samiska byar, 
  
 vandringsleder, sommargravar och offerplatser 
  
 m.m. 
  
 Töreälven 
  
 X 732 873 
  
 Y 181 068 
  
 Speciellt orört. 
  
 Smith. Naturmosaik med våtmarker. 
 29 
 Råneälven 
  
 X 731 954 
  
 Y 179 814 
  
 Speciellt orört. 
  
 Hall som särskilt väl visar natur- och 
  
 kulturlandskapets utveckling, processer och 
  
 ekologiska samband. Hotade och sårbara bioto- 
  
 per och arter. Rik flora. 
  
 Region 2 
  
 Piteälven 
  
 X 726 267 
  
 Y 175 635 
  
 Speciellt orört. 
  
 Den mest vildmarksartade storälven. Stor land- 
  
 skapsvariation med många forsar och fall. Pågå- 
  
 ende fluviala processer. Sårbara och hotade na- 
  
 turtyper och arter. I vissa delar rik flora och 
  
 fauna. Viktigt reproduktionsområde för lax- 
  
 fiskar. 
  
 Väl hävdat odlingslandskap med samlade 
  
 gårds- och bymiljöer med många lokala särdrag 
  
 i bebyggelsen. I den övre delen av älven finns 
  
 kulturhistoriskt värdefulla områden, med 
  
 många lämningar från den äldre samiska kultu- 
  
 ren, men även en levande rennäring. 
  
 Rokån 
  
 X 725 860 
  
 Y 175 259 
  
 Speciellt orört. 
  
 Smith 
  
 Åbyälven 
  
 X 722 448 
  
 Y 176 262 
  
 Speciellt orört. 
  
 Hall med många forssträckor. I nedre lop- pet den brantaste Norrlandsälven. 
 30 
 Byskeälven 
 X 721 543 
 Y 175 634 
 Orördheten. Hall som visar natur- och kulturlandskapets utveckling, processer och ekologiska samband. Särpräglade former av många slag, Sårbara biotoper och arter, stor artrikedom. Viktigt reproduktionsområde för laxfiskar. 
 Odlingslandskap i älvdal med fångstkultur och samisk renskötsel. Visar kolonisationsepoken under  
 1700-talet 
  med kolbottnar, tjärdalar och flottningsanläggningar. Värdefulla kyrkomiljöer. 
 Region 3 
 I Umeälven 
 Vindelälve 
 X 708 644 
 Y 172 286 
 Speciellt orört. 
  
 Storälv med stor landskapsvariation. 
  
 Nyckelområde för förståelse av ekologi och 
  
 landskapsutveckling. Särpräglad geomorfologi 
  
 med sällsynta biotoper och arter. Viktigt 
  
 reproduktionsområde för laxfiskar. 
  
 En av landets viktigaste vattendragsmiljöer för 
  
 förståelsen av den norrländska odlingshistorien. 
  
 Ett välbevarat ekologiskt system med 
  
 stenåldersboplatser, fångstgropssystem, byar, 
  
 gårdar, torp, ålderdomliga kulturlandskap, 
  
 gästgiverier, flottningslämningar m.m. 
  
 Lögdeälven 
  
 X 705 443 
  
 Y 168 088 
  
 Speciellt orört. 
  
 31 
  
 Hall som visar landskapets utveckling, 
  
 processer, och ekologiska samband. Formrik 
  
 med meandring, terasslandskap och raviner. 
  
 Sårbara biotoper och arter. Fuktskogar med fro- 
  
 dig vegetation av örter. 
  
 Dockstaån 
  
 X 700 763 
  
 Y 163 650 
  
 Speciellt orört. 
  
 Liten kustå 
  
 Ångermanälven 
  
 X 699 189 
  
 Y 160 009 
  
 Storälv. Sällsynta naturtyper med hotade eller 
  
 sår bara biotoper och arter. Pågående formpro 
  
 cesser med många olika landskaps- och natur 
  
 typer. Artrik med istidsrelikter. 
  
 Historiskt viktig kommunikationsled. Delar 
  
 tillhör de märkligaste och intressantaste älvmil- 
  
 jöerna i landet med betydande ålderdomliga 
  
 odlingslandskap, fångstmiljöer med rika läm- 
  
 ningar av fångstkulturen. Lämningar av rika 
  
 järnåldersbygder, medeltida befästning samt 
  
 från skogsindustrin och flottningsanläggningar. 
  
 Ådalens immateriella värden har på ett storsla- 
  
 get sätt skildrats av flera konstnärer. 
  
 Region 4 
  
 Indalsälven 
  
 X 693 354 
  
 Y 158 413 
  
 Storälv som visar landskapets utveckling. 
  
 Olika naturformer. Rik fauna och flora med 
  
 sällsynta och hotade biotoper och arter. 
  
 Visar odlingens och bebyggelsens utveckling under 2 000 år. Rik dalgång med välbevarad 
 32 
 fångstmiljö med ett stort antal stenåldersboplat- ser. Representativ för den tidiga fjällturismen. Pilgrimsled. Industrihistoriska lämningar. Flera kraftverk av kulturhistoriskt värde 
 I Indalsälven 
 Ammerån 
 X 700 495 
 Y 152 080 
 Speciellt orört. 
 Fjäll- och skogsälv i våtmarksrikt landskap. 
 I Indalsälven 
 Mjällån 
 X 694 508 
 Y 158 129 
 Speciellt orört. 
 Kustå i variationsrikt landskap. Utpräglat nip- och ravinlandskap med sällsynta naturtyper. Hotade och sårbara biotoper och arter. 
 I Ljusnan 
 Ängerån 
 X 686 952 
 Y 147 958 
  
 Speciellt orört. 
  
 Skogså i isälvslandskap med framstående exem 
  
 pel på isälvsavsmältningen kring högsta kust 
  
 linjen. Variation med forsar och fall. Botaniskt 
  
 artrik med välutvecklade strandsnår. 
  
 Testeboån 
  
 X 673 073 
  
 Y 157 437 
  
 Skogså med stora sammanhängande 
  
 myrkomplex med rik flora och rikt fågelliv. Vik 
  
 tigt reproduktionsområde för laxfiskar. 
  
 33 
 Region 5 
 Dalälven 
 uppströms 
 Trängslet 
  
 Sampson 
  
 för dammläget 
  
 X 680 914 
  
 Y 138 954 
  
 Speciellt orört. 
  
 Fjällvattendrag i varierande landskap som visar 
  
 naturliga förlopp i olika ekologiska system 
  
 samt landskapets utveckling med bl.a. lateral- 
  
 terrasser och rullstensåsar. Rik fauna. 
  
 Rikligt med lämningar från fångstkultur med 
  
 boplatser och fångstgropar. Ödemarksbosättnin- 
  
 gar. 
  
 I Dalälven 
  
 Oreälven 
  
 X 676 720 
  
 Y 143 363 
  
 Speciellt orört. 
  
 Hall i varierande landskap med stor mängd 
  
 glaciomorfologiska former som väl belyser 
  
 landskapets utveckling i samband med 
  
 inlandsisens avsmältning. Sällsynta biotoper 
  
 och arter. 
  
 Betydande fångstmiljö med både stenåldersbop- 
  
 latser och områden med fångstgropar. Låg- 
  
 teknisk järnhantering. Försvarshistoria. 
  
 Västerdalälven 
  
 uppströms Vakran 
  
 X 670 438 
  
 Y 141 041 
  
 Orördheten. French som visar landskapets ut 
  
 veckling och naturliga processer. Stor formrike 
  
 dom. Hotade biotoper och arter med lokalt rik flora 
  
 34 
 och fauna. 
 Olika typer av vattenkraftsanläggningar. Allen dande fornlämningsmiljöer med fångstkultur och utmarksodlingar. 
 Dalälven 
 nedströms Näs Bruk 
 X 667 323 Y 153 703 
  
 Sydlig storälv. Exempel på ekologiskt system 
  
 med landskaps- och naturtyper som väl visar 
  
 aktiva landskapsbildande processer med bl.a. 
  
 unikt infångat flodlopp. Hotade arter och rik 
  
 fauna. 
  
 Odlingslandskap med lång kontinuitet sedan 
  
 järnåldern. Omfattande våtmarksodlingar ger 
  
 älven dess speciella karaktär. Betydande indust- 
  
 rimiljöer med ålderdomligt bergslagslandskap 
  
 och välbevarade industrianläggningar och bond- 
  
 byar. Kommunikationsled. Området har genom 
  
 Gomez konst kommit att förknippas med 
  
 den svenska nationalkänslan. 
  
 Region 6 
  
 Upperudsälven 
  
 X 652 182 
  
 Y 130 910 
  
 Hall med många sjöar med näringsfattigt, 
  
 klart vatten. Stora limniska värden med artrik 
  
 Powell och Phillips. 
  
 Utgör del av Dalslands kanal med många slussar 
  
 och den teknik historiskt intressanta akvedukten 
  
 vid Håverud. Fornlämningsmiljöer och hävdade 
  
 odlingslandskap. 
  
 35 
 Norsälven 
 X 658 586 
 Y 135 112 
  
 Orördheten. Hall med betydande 
  
 glacifluviala och andra formelement. 
  
 Odlingslandskap. Fornlämningsmiljöer från 
  
 brons- och järnåldern. Den litterära älvdalen 
  
 med Rossyksdalen. 
  
 Klarälven 
  
 uppströms Noret 
  
 X 666 092 
  
 Y 137 252 
  
 Orördheten. Storälv med varierande lopp med 
  
 meandrar, deltan och forsar. Geovetenskapliga 
  
 värden som visar utvecklingen av många 
  
 glacifluviala formelement. 
  
 Omväxlande kulturlandskap med odling, kyrkor, 
  
 lämningar av flottning och industrier. Pilgrims 
  
 led. 
  
 Region 7 
  
 Johnson 
  
 X  
 669 416 
  
 Y 163 403 
  
 Skogså i kulturpräglat våtmarkslandskap med 
  
 hotade och sårbara biotoper och arter. Rik fågel- 
  
 fauna och i vissa partier rik flora. 
  
 Vallonbruk, vilka en gång gav det svenska jär- 
  
 net ett världsrykte. 
  
 I West 
  
 Fyrisån 
  
 X 663 112 
  
 Y 160 393 
  
 Slättå i unikt landskap med en stor mängd ob- 
  
 jekt av största betydelse för landets historia. 
  
 36 
 Statsbildningsbygd. Rikliga förekomster av fornlämningar. Lärdoms- och domkyrkostaden Uppsala. 
 I Norrström 
 Svartån 
 X 660 947 
 Y 154 191 
 Orördheten. Slättå som visar landskapets ut- veckling med meanderbildningar, dalutfyllnad och flodplan. Sällsynta naturtyper med hotade sårbara biotoper och arter. Mycket rik fauna. 
 Välhävdat odlingslandskap med rika inslag av fornlämningar. Industrilandskap med unikt tids- djup med ett flertal vattendrivna anläggningar från  
 1100-talet 
  till vår tid. 
 I Norrström 
 Arbogaån 
 X 658 993 
 Y 151 687 
 Bergslagså med flera olika landskaps- och naturtyper med stor artrikedom hos både fauna och flora. Flera hotade arter.Några av vårt 
 lands värdefullaste bergslagsmil jöer. Stort tids- djup i industrimiljöerna  
 . 
  
 I Arbogaån 
 Rällsälven 
 X 663 216 
 Y 146069 
 Orördheten. Skogså i isälvsdal. 
 Kagghamraån 
 X 655 454 
 Y 161 331 
 Orördheten. Kustå i sprickdalslandskap. Fram stående exempel på utvecklingsförlopp för land skap med aktiv ravinbildning, meandring, åssystem och korvsjöar. Sällsynta och hotade naturtyper med rik flora och fauna. 
 37 
 Nyköpingsån 
 X 651 426 
 Y 157 020 
 Orördheten. Skogså med omväxlande land skap med goda lövskogsbestånd och vidsträckta våtängar. Hotade och sårbara arter. 
 Herrgårdsmiljöer från järnålder och framåt. Torpbebyggelse, äldre vägsystem och industri- 
 minnen. 
 Region 8 
 Göta älv  
 nedströms Vänern 
  
 X 647 666 
  
 Y 129 906 
  
 Del av Göta kanal. Betydande industriminnen, 
  
 medeltida befästningar och tidiga stadsbildnin 
  
 gar. 
  
 I Göta älv 
  
 Säveån 
  
 X 640 603 
  
 Y 127 271 
  
 Skogså med växlande lopp med forsar och fall. Artrik. Stort antal sällsynta växter och värde fulla ädellövskogar. 
 Industrilandskap med talrika lämningar efter äldre småindustri. 
 I Göta älv 
 Dalbergsån 
 X 650 178 
 Y 131 379 
 Orördheten. Hall med meanderlopp. God biologisk funktion med mycket stort bestånd av 
 38 
 flodpärlmussla. 
 I Göta älv 
 Lidan 
 X 649 037 
 X 134 609 
 Utpräglad slättå som visar landskapets utveck- ling och geovetenskapliga processer. Sällsynta naturtyper med hotade arter. Mycket rik flora och bottenfauna. Näringsrik vegetation och in- tressant vegetationszonering. 
 Ålderdomligt kulturlandskap med stenålders- boplatser och megalitgravar. Rik fornlämnings- miljö. 
 Örekilsälven 
 X 648 677 
 Y 125 928 
 Orördheten. Skogså med omväxlande lopp och god artrikedom. Framstående exempel på ravinlandskap med naturbetesmark. Viktigt reproduktionsområde för laxfiskar. 
 Industrilandskap, med kvarn- och sågverk- samhet i större skala från  
 1600-talet 
  till 1900- talets början. Ett stort antal fornlämningar och välbevarad jordbruksbebyggelse 
 Region 9 
 I Motala Ström 
 Svartån 
 X 648 232 
 Y 148 499 
 Orördheten. Åsystem av lerslättstyp med vid- sträckta översvämningsmarker. Rikt fågelliv 
 39 
 med värdefulla rast och häckningsplatser. 
 Odlingslandskap och industrimiljöer. 
 I Motala Ström 
 Bäckarna till södra Vättern, fr.o.m. Hjoån 
 X 646 529 
 Y 141 125 
 t.o.m. Mjölnaån 
 X 648 038 
 Y 144 503 
 Orördheten. Skogsåar nedskurna i berg och issjöavlagringar. Innefattar ett stort spektrum av åtyper som tillsammans har ett flertal geomorfologiska bildningar som bl.a. visar ut- vecklingen av Vättern. Vattenfall, ravin- bildningar, strandterasser, kanjoner och transgressionsbildningar. Har mycket stora kva- liteter vad gäller flora och fauna, speciellt fisk. 
 Ett stort antal äldre industrimiljöer med ett tids- djup från medeltiden till nutid. Borgar och äldre försvarsanläggningar. 
 Region 10 
 Fylleån 
 X 628 076 
 Y 132 210 
 Orördheten. Skogså med stor andel våt- marker. Omväxlande lopp med forsar och fall. Isälvsavlagringar. Viktigt reproduktionsområde för laxfiskar. 
 40 
 Lagan  
 nedströms Bolmån 
  
 X 628 145 
 Y 137 514 
 Skogså med ett flertal tidiga vattenkraftverk. 
 Tidigare betydande kommunikationsled mellan 
 Sverige och Danmark med fästet och staden 
 Laholm vid mynningen. 
 Ätran 
 X 631 200 
 Y 129 763 
 Skogså i formrikt landskap som väl visar land- skapets utveckling. Hotade eller sårbara bioto- per och arter. Mycket rikt växt- och djurliv. 
 Välhävdat levande agrarlandskap med en klar  
 1800-tals 
  prägel, men med ett avsevärt större tidsdjup. Fornlämningar som representerar hela forntiden. Kyrkbyar, medeltida kyrkor och herrgårdsmiljöer. 
 Rolfsån 
 X 637 620 
 Y 127 624 
 Orördheten. Skogs och slättå med dal- terrasser, raviner och skred. Viktigt reproduktionsområde för laxfiskar. 
 Region 11 
 Loftaån 
 X 642 005 
 Y 154 414 
 Kustå genom bronsåldersbygd. På flera platser längs ån formar fornlämningarna nästan helt bevarade miljöer från bronsåldern. 
 41 
 Virån 
 X 635 623 
 Y 154 475 
  
 Orördheten. Sjörik skogså med sällsynta 
  
 naturtyper och hotade arter. Glacialrelikter och 
  
 rikt fågelliv. 
  
 Emån 
  
 X 633 396 
  
 Y 154 229 
  
 Skogså med olika typer av lopp. Mycket rik 
  
 fauna med bl.a. ett stort antal arter av insekter. 
  
 Viktigt reproduktionsområde för laxfiskar och 
  
 mal. 
  
 Rikligt med fornlämningar, som visar ådalens 
  
 långa kontinuerliga bebyggelsehistoria. Mång 
  
 facetterat småskaligt odlingslandskap. Bety 
  
 dande områden med våtängar. 
  
 Bräkneån 
  
 X 622 707 
  
 Y 145 763 
  
 Orördheten. Formrik skogså med intressant 
  
 landskapsutveckling. Sårbara biotoper och arter. 
  
 Odlingslandskap med bl.a. madslåtter. Indu 
  
 strilämningar. 
  
 Mörrumsån 
  
 X 622 563 
  
 Y 143 423 
  
 Skogså med starkt markerad sprickdal med 
  
 deltakomplex och formrikedom som visar land 
  
 skapets utveckling. Mycket art- och individrik fauna och flora. Hög produktionsförmåga. Vik tigt reproduktionsområde för laxfiskar. 
 Forntida folklandscentrum med mångfacetterat odlings- och energilandskap. Äldre fiskeanlägg- ningar. 
 Jones å 
 X 619 319 
 Y 140 183 
 Lugnflytande skogs- och slättå med våtmarker 
 42 
 av internationell betydelse. Rik flora och fisk- fauna. Mycket viktig häckningslokal för vadare. 
 Sedan forntiden har ån haft en central betydelse som kommunikationsled mellan de råvarurika skogsbygderna i åns övre lopp till de skånska slättbygderna i det nedre loppet. Medeltida stä- der och fästningar. 
 Region 12 
 Gothemån 
 X 639 175 
 Y 167 679 
 Kulturpräglad slättå genom de rika bebyggelsemiljöerna på det centrala Gotland. Rika exempel på det särpräglade gotländska kulturlandskapet och dess stora tidsdjup. 
 Ireån 
 X 641 641 
 Y 166 587 
 Kustå med forsar och naturlig meandring. Rikt småfågelliv. 
 Odlingslandskap med kontinuitet sedan sten- åldern. 
 Region 13 
 Verkaån 
 X 617 839 
 Y 139 894 
 Orördheten. Kustå i varierat natur- och kul- turlandskap med meanderlopp och vattenfall. Viktiga geomorfologiska bildningar. Värdefull flora och fauna med sällsynta växtsamhällen och fiskbestånd. 
 43 
 Kävlingeån 
 X 618 146 
 Y 132 362 
 Lugnflytande och näringsrik slättå med tidvis översvämmade sjöängar och i andra avsnitt has- tigt lopp med rent vatten. Rikt och varierat växt- och djurliv. 
 Odlings- och beteslandskap med strandängar. 
 Betydande fornlämningsbygd. 
 Rönne  
 å 
  
 X 624 214 
 Y 131 619 
 Orördheten. Näringsrik å med flera sällsynta geologiska formationer och mosaikartat land- skap. Mindre bäckar med syrerikt vatten som rinner i djupt nedskurna raviner. Artrik fisk- fauna. Av stor betydelse som rast- och häck- ningslokal för fågel. 
 Odlingslandskap med rika hagmarker. Ett stort antal fornlämningar och industriminnen. Allen dande mesolitiska miljöer. 
 44 
 6 Skydd enligt Naturresurslagen 
 En kortfattad beskrivning av de bestämmelser i Naturresurslagen (NRL) som är av större betydelse för VDU:s överväganden ges i  
 bilaga  
 10. 
 6.1 VDU:s tidigare förslag 
 I VDU:s rapport Så skall vattendrag skyddas gav vi ett förslag till utformning av nya bestämmelser i 3 kap. NRL som skulle komplet- tera bestämmelserna i 3 kap. 6 §. Förslaget tog sikte på framför allt behovet av att reglera tillåtligheten inte endast av projekt som är förknippade med utvinning av vattenkraft. I rapporten presenterades ett förslag med innebörd att alla former av ingrepp som påverkar de värden som motiverar att ett vattendrag väljs ut för att skyddas enligt NRL skulle omfattas av bestämmelsen. Skyddade vattendrag skulle delas in i två kategorier med olika långt gående skydd. 
 De avrinningsområden där man i princip inte skulle kunna tolerera någon påverkan på vattendraget skulle ges ett långtgående skydd. Skaderekvisitet föreslogs vara obetydlig miljöpåverkan med samma innebörd som anges i förarbetena till nuvarande 3 kap. 6 § NRL, men med tillämpning på alla typer av åtgärder. 
 För de avrinningsområden som skulle omfattas av den lägre skydds- nivån skulle gälla att anläggningar och andra åtgärder skulle kunna få komma till stånd om någon skada inte skulle uppstå på de vär- den som motiverar att ett vattendrag skyddas. 
 Om särskilda skäl föreligger skulle undantag kunna medges från bestämmelserna för anläggningar av särskild betydelse för samhället såsom anläggningar för totalförsvaret, för utvinning av vissa fyndig- heter, för energidistribution och för kommunikation. Samma undan- tag skulle också gälla för utveckling av lokalt näringsliv och tätorter. Begreppet särskilda skäl skulle innebära att noggranna prövningar skulle visa att en föreslagen etablering inte på ett tillfredsställande sätt kunde ersättas med någon alternativ placering eller utformning med mindre skadeverkningar. 
 Remissinstanserna delar i huvudsak VDU:s uppfattning att även an- dra ingrepp än de som hör ihop med vattenkraft skall omfattas av 
 45 
 skyddsbestämmelserna. En del remissinstanser hävdar emellertid att utbyggnad av vattenkraft bör behandlas i en egen bestämmelse med mer långtgående restriktioner än för övriga ingrepp. Som motiv anges att utvinnande av vattenkraft generellt sett är den åtgärd som gett den största negativa påverkan på ett vattendrag. 
 I remissvaren framkom både positiva och negativa synpunkter om den föreslagna uppdelningen av vattendragen i två kategorier med olika långtgående skydd med hänsyn till skyddsmotivet. De remiss- instanser som är kritiska befarar att det härigenom skulle bli svårt att hävda skyddet för de vattendrag som hamnar i den lägre skydds- klassen, där ingrepp skulle få ske om de inte skadar de värdena som utgör motiv för skyddet. 
  
 6.2 
  
 Överväganden om utformning av skydd enligt naturresurslagen 
  
 Utgångspunkten för våra överväganden om utformningen av skyd- det av vattendrag i NRL är densamma som angavs i rapporten Så skall vattendrag skyddas, nämligen att det bör vara det för ett vat- tendrag redovisade skyddsbehovet som skall bedömas och detta obe- roende av vilket syfte ett planerat ingrepp skulle tjäna. Härvid anser vi att det finns skäl att göra skillnad på om skyddsmotivet är vattendragets grad av orördhet eller dess speciella natur- och kultur- värden, vilka är de förhållanden som legat till grund för det i kapitel 4 föreslagna urvalet av vattendrag. För de vattendrag som skyddas skall det som motiv för lagbestämmelserna finnas en redovisning av de värden som motiverat skyddet och som motsvarar den i kapitel 5 gjorda redovisningen av skyddsmotiven. 
 Undantag från det föreslagna skyddet skall kunna lämnas för vissa viktiga samhällsfunktioner om det finns särskilda skäl härför. 
 För de vattendrag som nu är skyddade enligt 3 kap 6 § NRL och som inte väljs ut med de av oss använda principerna förelås inga änd- ringar. 
 6.2.1 Vattendrag som skyddas för sin orördhet 
 Ett skydd av de vattendrag som valts ut med motivet orördhet – Typ- och Referensvattendragen – syftar till att bevara en på den na- tionella nivån naturlig, representativ biologisk mångfald. I dessa vat- tendrag bör i princip inga ingrepp få komma till stånd som innebär 
 46 
 att vattendraget påverkas så att det fjärmas från det naturliga tillstån- det. 
 Med de principer för urval av vattendrag med hänsyn till orördheten som vi föreslår skulle det komma att finnas skyddade vattendrag i miljöer som är påverkade i mycket olika omfattning; från vattendrag där inga regleringar har gjorts och andra ingrepp i vattensystemet är små, till mer påverkade vattendrag. Ju mindre påverkat ett område är desto mindre ingrepp torde kunna tålas utan att de värden som moti- verar skyddet påverkas på ett oacceptabelt sätt. I ett område av vildmarkskaraktär kan ett ingrepp som allmänt sett inte kan anses vara särskilt omfattande ha stor negativ inverkan. I ett vattendrag som är påverkat till viss del behöver ytterligare ett mindre ingrepp inte få någon påvisbar effekt. När ett vattendrag är hårt exploaterat kan återigen en förhållandevis liten förändring ge stora effekter, t.ex. om många organismer lever på gränsen till vad de tål. Det är därför inte meningsfullt att för alla vattendrag som skyddas för sin orörd- het ställa samma absoluta krav på vad som kan tillåtas, utan kraven bör anpassas till de faktiska förhållandena i respektive vattendrag. 
 För ett vattendrag där ett skydd motiveras av att det är speciellt orört bör man i princip inte tolerera några åtgärder som påverkar vatten- draget. För de vattendrag där graden av påverkan av mänsklig verk- samhet är större är ett sådan principiellt förbud inte meningsfullt. I sådana vattendrag, där man bör kunna tillåta mer än i ett jungfruligt område, bör varje enskild åtgärd prövas med hänsyn till vilken del av vattendraget som berörs och hur åtgärden skulle påverka vattendragets relativa orördhet. I vissa delar av vattendraget, oftast biflöden eller källflöden, kan dock påverkansgraden vara så liten att den närmast kan jämföras med vattendrag som är av speciellt orörd karaktär. Eftersom påverkansgraden sålunda kan vara mycket varie- rande i ett vattendrag måste det som underlag för en prövning av om en åtgärd kan tillåtas finnas en närmare beskrivning av påverkans- läget i olika delar av vattendraget (se avsnitt 6.3). Beskrivningen bör bl.a. innehålla uppgifter om fragmenteringen genom dammar av olika slag, övrig fysisk påverkan samt vattenkvaliteten. 
 För att säkra orördheten skall skyddet ta sikte på sådana åtgärder och verksamheter som har negativa effekter på vattendragets fysio- 
 grafi, vattenregim och vattenkvalitet. Ett vattendrags fysiografi av- ser dess utbredning på markytan och djupförhållandena, vattenregimen avser vattendragets flöde medan vattenkvaliteten främst avser dess kemiska sammansättning men även förekomsten av partiklar o.dyl. Vad gäller fysiografin och vattenregimen är det åtgärder med fysisk 
 47 
 påverkan som har betydelse, såsom rätningar, strandskoningar, upp- förande av dammar, rensningar, bortledande av vatten etc. Vad gäller vattenkvaliteten är det fråga om verksamheter som innebär avlopps- utsläpp, muddringar etc. 
 Begreppet obetydlig miljöpåverkan som det definieras i proposi- tionen om Lag om hushållning med naturresurser m.m. (prop. 1985/ 86:3) motsvarar väl den nivå på det åsyftade skydd som här har be- skrivits. I förarbetena har man endast diskuterat betydelsen av ut- trycket i samband med vattenkraftsutbyggnader men enligt VDU bör man kunna överföra resonemangen till även andra typer av exploateringsföretag och andra ingrepp. Innebörden skulle bli att nya verksamheter som skulle påverka ett vattendrag svårligen kan tillå- tas men att befintliga anläggningar och verksamheter skall kunna få tillstånd till viss ombyggnad och modernisering, med nödvändig hänsyn tagen till områdets känslighet. Vad gäller skydd mot vattenkraftsutbyggnader, som många remissinstanser anser vara ett särskilt starkt hot, skulle det således inte bli någon skillnad jämfört med vad som gäller enligt 3 kap. 6 § NRL. 
  
 6.2.2 
  
 Vattendrag som skyddas med hänsyn till speciella natur- eller kulturvärden 
  
 De natur- och kulturvärden som utgör motiv för skydd av vad VDU har benämnt Vattendrag med speciella naturvärden och Kultur- vattendrag är av mycket varierande art (se kap. 5). Man kan på för- hand inte avgöra generellt för alla de olika natur- och kulturvärdena vilka åtgärder och ingrepp som är förenliga med skyddsvärdet eller vilka som skall bedömas restriktivt, utan det måste prövas med hän- syn till de olika egenskaper som i varje enskilt fall bygger upp det speciella naturvärdet respektive kulturhistoriska värdet. Det avgö- rande är att de förhållanden som motiverar skyddet inte äventyras. 
 Som det har definierats avser ett vattendrags speciella natur- och kulturvärden vissa angivna och till vattendraget knutna egenskaper och företeelser. VDU har övervägt begreppet obetydlig miljöpå- verkan för att ange skyddet av också dessa. Vår slutsats är att detta begrepp endast skulle kunna passa då det speciella naturvärdet är orördheten i sig och inte en viss företeelse, eftersom begreppet implicerar att det är hela den vattendragsanknutna miljön inom ett visst område som avses. Då det speciella naturvärdet utgörs av vissa specifikt angivna företeelser får man söka ett annat begrepp. 
 48 
 Begreppet påtaglig skada som används i NRL 3 kap. 1 § just vad gäller skydd av natur- och kulturvärden, bl.a. i vattendrag som är skyddade enligt 6 §, motsvarar väl det avsedda syftet vad gäller skydd av sådana specifika företeelser som bär upp ett vattendrags speciella natur- och kulturvärden. Enligt  
 NRL-propositionen 
  (prop. 1985/96:3) innebär påtaglig skada att man inte skall få tillstånd till  
 sådana åtgärder som kan ha en bestående negativ inverkan på de skyddade intressena eller som tillfälligt kan ha stor negativ inverkan på dessa  
 . För de natur- och kulturvärden som avses i vårt sammanhang hand- lar det normalt om sådana effekter som blir bestående. I de fall en störning är begränsad till en kortare tid kan ett ingrepp tillåtas om den kortvariga störningen inte permanent skadar ett skyddsvärde. 
 Även om innebörden av påtaglig skada bedöms tillgodose vad vi åsyftar finner vi det dock inte lagtekniskt möjligt att använda detta begrepp i en enskild bestämmelse i 3 kap. NRL eftersom det nu gäl- ler generellt för hela 3 kap. 
 I rapporten Så skall vattendrag skyddas ledde våra överväganden fram till att vi i stället för begreppet påtaglig skada förordade be- greppet skada, som används i NRL 3 kap. 7 § om nationalstadspark. Kritiken från remissinstanserna mot att använda begreppet skada har varit stark. Kammarkollegiet anser dock att skada under alla förhållanden är att föredra framför det mer godtyckliga påtagligt skada. Ett skäl som anförs mot att använda skada, bl.a. av Riks- antikvarieämbetet och Älvräddarnas samorganisation, är att om man för in ytterligare ett skyddsbegrepp för vattendrag så får det till följd en försvagning av innebörden av påtaglig skada. Vattenöver- domstolen framhåller att om det bedöms nödvändigt att ersätta eller modifiera nuvarande skyddsbegrepp, bör detta inte ske i ett så be- gränsat sammanhang som detta utan bör avse NRL i dess helhet. 
 Mot bakgrund av bl.a. vad som nu har redovisats anser vi det nöd- vändigt att mer allmänt se över bestämmelserna och skyddsrekvisiten i NRL. Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 6.5. 
 6.2.3 Undantag från föreslaget skydd 
 Enligt 3 kap 1 §, andra stycket NRL skall bestämmelserna i  
 1–6 
  §§ inte utgöra hinder för utvecklingen av befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller för utförandet av anläggningar som behövs för totalförsvaret. Vidare sägs att om det finns särskilda skäl skall bestämmelserna inte heller hindra anläggningar för utvinnandet av ämnen eller material som avses i 2 kap. 7 § NRL, andra stycket. För 
 49 
 totalförsvaret skall undantaget gälla där alternativ lokalisering inte kan väljas. Vidare sägs i  
 NRL–propositionen 
  (prop. 1985/86:3) att det skall göras en bedömning av nödvändigheten av de åtgärder som behövs för befintliga tätorter och lokalt näringsliv liksom för anlägg- ningar för totalförsvaret. 
 VDU anser att åtgärder för att tillgodose utvecklingen av befintliga tätorter och det lokala näringslivet liksom anläggningar för totalför- svaret i många fall bör kunna anpassas till ett vattendrags skyddsvär- den. Därför bör sådana åtgärder och anläggningar inte generellt un- dantas från det av VDU föreslagna skyddet. Om det efter noggrann prövning dock visar sig att det inte finns några tillfredsställande al- ternativa möjligheter till placering och utformning bör en nödvändig åtgärd få komma till stånd, även om det skulle medföra risk för skada av skyddsvärdena. På samma sätt bör undantag från det föreslagna vattendragsskyddet kunna medges för sådana för samhället särskilt betydelsefulla anläggningar för energidistribution och kommunika- tion som omfattas av 2 kap. 8 § NRL. 
 I VDU:s rapport Så skall vattendrag skyddas angavs en undantags- bestämmelse med samma intentioner som den här angivna. Dock användes en formulering som en del remissinstanser tolkat som att även anläggningar för energiutvinning, och således också vattenkraft- verk, skulle omfattas av undantagsbestämmelsen. Detta var natur- ligtvis aldrig avsikten med förslaget. 
 6.3 Särskilda värdebeskrivningar 
 För tillämpningen av bestämmelser i NRL om skydd av vattendrag enligt den modell som VDU föreslår behöver upprättas beskrivningar av de värden som utgör motiven för skyddet av ett vattendrag. Be- skrivningarna skall ge tillståndsgivande myndigheter och domstolar ett väl genomarbetat dokument att stödja sig på vid prövning, enligt till NRL knutna lagar, om exploateringsföretag och andra åtgärder liksom planförslag är förenliga med skyddsbestämmelserna. Beskriv- ningarna bör också kunna ge ett bra underlag för såväl sökanden som en prövningsmyndighet att ta ställning till innehållet i de miljö- konsekvensbeskrivningar som skall upprättas för olika projekt, bl.a. enligt 5 kap. NRL (se  
 bilaga  
 10). 
 Vad gäller orördheten som skyddsmotiv behövs inga närmare be- skrivningar av olika delaspekter eftersom det är orördheten i sig som är det värdefulla. I de fall ett vattendrag inte är definierat som 
 50 
 speciellt orört behövs dock, som anges i avsnitt 6.2.1, uppgifter om påverkansläget för olika delar av vattendraget. 
 För att identifiera skyddsbehovet för ett vattendrag som väljs ut för att det hyser företeelser till vilka är knutna de speciella natur- eller kulturvärden på vilka skyddsmotivet grundas behövs närmare be- skrivningar av dessa företeelser, dvs. de olika förhållanden som byg- ger upp det speciella naturvärdet respektive ger området sitt speci- ella kulturhistoriska värde. Beskrivningarna behöver också klargöra om det finns anläggningar som man bör bevara därför att de har fun- nits under lång tid och naturen har anpassat sig till förhållandena och därför att de har ett kulturhistoriskt värde, t.ex. en mindre bruks- damm. 
 Det är viktigt att i beskrivningarna anlägga ett långsiktigt tidsper- spektiv så att ett område inte utsätts för ett antal, var för sig mindre, ingrepp med ackumulerade effekter som sammantaget kan föröda hela avsikten med skyddet. Vattendragen, som i blygsam skala bör- jade att regleras redan under  
 1200-talet, 
  har successivt blivit alltmer påverkade genom såväl vattenkraftsutvinning som annan fysisk på- verkan, t.ex. sjösänkningar, rensningar och byggnationer för flottning- sändamål samt genom utsläpp av föroreningar. 
 Beskrivningarna måste levandehållas med hänsyn till förändrade för- hållanden och nya kunskaper om områdena.Ansvaret för att beskriv- ningarna upprättas och àjourhålles bör ligga hos Boverket i samråd med Naturvårdsverket, Fiskeriverket, Riksantikvarieämbetet, SMHI och länsstyrelserna. 
 6.4 Geografisk avgränsning 
 Enligt vad som framgår av rapporten Så skall vattendrag skyddas ( 
 bilaga  
 5) bör vattendelarna markera den yttre gränsen för ett skyd- dat område. Flera remissinstanser som yttrat sig över rapporten har tolkat detta så att avrinningsområdet i sin helhet skulle bli av riksin- tresse enligt bestämmelserna i 3 kap. NRL och att staten härigenom med stöd av 12 kap. 1 § Plan- och bygglagen skulle kunna ingripa och inskränka det kommunala inflytandet över mark- och vatten- användningen i hela detta område. Det har aldrig varit VDU:s avsikt att skyddet skall avse all mark inom hela avrinningsområden. Som framgår av det som har sagts i det föregående skall skyddet avse bara de egenskaper och de delar av avrinningsområdet som hänger sam- man med de angivna skyddsmotiven. Dessa skall framgå av den värde- 
 51 
 beskrivning som enligt avsnitt 6.3 skall upprättas för respektive vat- tendrag 
 Till de delar orördheten hos ett vattendrag är motiv för skyddet skall restriktionerna gälla sådana åtgärder som kan påverka vattendragets fysiografi, vattenregim och vattenkvalitet (se avsnitt 6.2.1). Det behöver inte bara gälla direkt påverkan av vattendraget utan det kan även avse åtgärder i strandzonen som får betydelse för förhållandena i vattnet. Hur bred denna strandzon behöver vara kan inte anges som ett bestämt mått utan får avgöras från fall till fall med hänsyn till de lokala förhållandena. 
 Till de delar det är vissa specifika företeelser som bär upp skydd- svärdet är det dessa som skall skyddas. Förutom att det gäller förhål- landen med direkt anknytning till det rinnande vattnet behöver det i många fall innefatta också andra förhållanden i det vattendragsan- knutna landskapet. Det kan gälla t.ex. biotoper för arter som lever i närheten av ett vattendrag och är starkt förknippade med det men ändå inte är direkt beroende av dess fria lopp eller vattenkvalitet. Kungsfiskaren eller uttern skulle inte kunna leva i ett område med aldrig så fint och fritt rinnande vatten om den inte hade lämpliga boplatser i närheten. Kulturhistoriska skyddsvärden kan vara mer förknippade med omgivningen än med det fria vattnet och dess kva- litet, det kan t.ex. gälla fångstgropar där vattendraget utnyttjades för att leda in villebrådet mot fångstgropssystemet. På vilket avstånd från ett vattendrag ett sådant skydd av det vattendragsanknutna land- skapet behövs är beroende på vilket slag av skyddsvärde det är fråga om liksom ingreppets art och dess konsekvenser för skyddsvärdena och måste således avgöras i det enskilda fallet. 
 6.5 Förslag om ändringar av naturresurslagen 
 6.5.1 Översyn av naturresurslagen 
 Som framgår av avsnitt 6.2 har VDU prövat olika sätt att inom ra- men för 3 kap. NRL behandla de av hos föreslagna kompletteringa- rna av vattendragsskyddet i 3 kap 6 § NRL. Ingen av de prövade vägarna visade sig vara framkomlig för att på ett logiskt och konse- kvent sätt föra in de av oss åsyftade bestämmelserna i  
 NRL-struktu- 
  ren. För att de av VDU åsyftade bestämmelserna skall kunna införas bedömer vi att 3 kap. NRL behöver revideras. Härvid bör också gö- ras en systematisk sammanställning av tillämpningserfarenheterna 
 52 
 av de olika skadebegrepp som används i NRL och dit anknutna lagar för att ge underlag för att bedöma om de använda skadebegreppen behöver förtydligas eller ersättas. 
 I remissvaren över rapporten Så skall vattendrag skyddas har en framträdande synpunkt varit att hela det lagstiftningskomplex som rör NRL och dit kopplade lagar borde ses över i ett sammanhang. VDU delar denna uppfattning och förordar att en samlad översyn görs av NRL i syfte att garantera en enhetlig och väl sammanhållen lagstiftning. 
 VDU vill peka på att man vid en sådan översyn bör se över hur be- stämmelserna kan utformas så att ett område inte omfattas av flera olika bestämmelser. Detta gäller nu för t.ex. vattendrag som ligger inom s.k. obrutna fjällområden samt för älvdalslandskap som Nedre Dalälven, Siljansbygden och Vindelälven. För dessa bör skyddsbestämmelserna så långt möjligt integreras med avseende på de olika skyddsmotiv som finns, såsom orördhet, kulturhistoriska värden, naturvärden m.m. I dessa fall kan olika skyddsbegrepp be- höva tillämpas för olika typer av ingrepp och i olika delar av områ- dena. 
  
 6.5.2 
  
 Komplettering av 3 kap. 6 § i avvaktan på översyn av naturresurslagen 
  
 I avvaktan på en översyn av NRL föreslår vi att vissa vattendrag nu fogas till NRL 3 kap. 6 §. Det avser de tjugo vattendrag som i kapitel 4 föreslås bli skyddade med orördheten som det primära urvals- kriteriet, förutom de tolv som nu helt eller delvis inte återfinns i 6 §. (Se separatkarta.) Motivet härför är att dessa vattendrag, enligtVDU:s förslag under alla omständigheter skulle ges ett långtgående skydd mot vattenkraftsutbyggnader. Orördheten avser vattendragets fy- siografi, vattenregim och vattenkvalitet vilket till viss del, främst med avseende på vattenregimen, täcks av bestämmelserna i 6 §, som avser ett principiellt förbud mot utförande av vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraftändamål. 
 Vi föreslår vidare att vattendragen systematiseras efter den ordning som används av SMHI. Huvudvattendragen anges i ordning efter deras utloppspunkter i havet, med början i norra Bottenviken. Biflödena anges i ordning efter deras utloppspunkter i huvudflödet eller i biflöde av högre ordning. 
 De vattendrag som föreslås föras till 3 kap. 6 § NRL är 
 53 
  
 Huvudflöde 
  
 Biflöde/del 
  
 Töreälven 
  
 Rokån 
  
 Dockstaån 
  
 I Indalsälven 
  
 Mjällån 
  
 I Ljusnan 
  
 Ängerån 
  
 I Dalälven 
  
 Oreälven 
  
 I West 
  
 Svartån 
  
 Rällsälven 
  
 Kagghamraån 
  
 Nyköpingsån 
  
 I Motala Ström 
  
 Svartån 
  
 Bäckarna till södra Vättern fr.o.m. Jenkins t.o.m. 
  
 Mjölnaån 
  
 Virån 
  
 Verkaån 
  
 Rönne å 
  
 Rolfsån 
  
 I Göta Älv 
  
 Dalbergsån 
  
 Norsälven 
  
 Klarälven uppströms Noret (nu skyddat som älv 
  
 sträcka mellan Douglas och Edebäck) 
  
 Örekilsälven 
  
 Med detta tillägg och en vattendragsordning enligt SMHI skulle 3 kap. 6 § Lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. få föl- jande lydelse. De vattendrag som har tillkommit är markerade med understrykningar. För de vattendrag som endast bytt plats har inga ändringsmarkeringar gjorts. 
 54 
  
 Stora Luleälven uppströms Akkajaure, Lilla Luleälven uppströms Skalka och Tjaktjajaure samt Pärlälven 
  
 källflödena uppströms Sädvajaure spektive Johnson samt Rhodes 
  
 6 § Vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraftändamål får inte utföras i nationalälvarnaTorneälven, Kalixälven, Piteälven och Vindelälven med tillhörande vattenområden samt i föl- jande vattenområden: 
 Töreälven 
 Råneälven 
 I Luleälven 
 Rokån 
 Åbyälven 
 Byskeälven 
 I Skellefteälven 
  
 Sävarån 
  
 I Umeälven 
  
 Tärnaån, Girjesån och Juktån uppströms 
  
 Fjosoken 
  
 Öreälven 
  
 Lögdeälven 
  
 Dockstaån 
  
 Moälven 
  
 I Ångermanälven 
  
 Lejarälven, Storån uppströms Klump 
  
 vattnet, Långseleån – Rörströmsälven, 
  
 Saxån, Ransarån uppströms Ransarn 
  
 samt Vojmån uppströms Vojmsjön 
  
 I Indalsälven 
  
 Mjällån,  
 Åreälven, Ammerån, Storån – 
  
 Dammån, samt Hårkan 
  
 I Ljungan 
  
 Ljungan uppströms Storsjön samt 
  
 Gimån uppströms Holmsjön 
  
 I Ljusnan 
  
 Voxnan 
  
 uppströms 
  
 V allhaga 
  
 Ängraån 
  
 Dyrån 
  
 I Dalälven 
  
 Västerdalälven 
  
 uppströms 
  
 H u m m e l f o r s e n 
  
 Österdalälven uppströms 
  
 Trängslet 
  
 Oreälven 
  
 I West 
  
 Svartån 
  
 Rällsälven 
  
 55 
 Kagghamraån 
 Nyköpingsån 
 I Motala ström  
 Svartån 
  
 Bäckarna till södra Vättern mellan  
 Jenkins och Mjölnaån 
 Virån 
 Emån 
 Bräkneån 
 Mörrumsån 
 Verkaån 
  
 Rönne  
 å 
 Fylleån 
 Rolfsån 
 I Göta älv  
 Dalbergsån Norsälven 
  
 Klarälven uppströms Noret  
 3 
  
 Örekilsälven 
 I Enningdalsälven Enningdalsälven uppströms riksgränsen till Norge 
 Vapstälven 
 Vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraft- ändamål får inte heller utföras i följande älvsträckor: 
  
 I Dalälven 
  
 Västerdalälven nedströms Skiffsforsen 
  
 samt Dalälven nedströms Näs bruk 
  
 I Ljusnan 
  
 sträckan mellan Hede och Svegsjön 
  
 samt sträckan mellan Laforsen och 
  
 Arbråsjöarna 
  
 I Ljungan 
  
 sträckan mellan Havern och Holmsjön 
  
 samt sträckan nedströms Viforsen 
  
 I Indalsälven 
  
 Långan nedströms Landösjön 
  
 I Ångermanälven 
  
 Faxälven mellan Edsele och 
  
 Helgumsjön 
  
 I Umeälven 
  
 Tärnaforsen mellan  
 Stor-Laisan 
  och 
  
 Gäuta 
  
 56 
 Utredningens direktiv 
 57 
 Indelning av norra Sverige i vattendragsgeografiska regio- 
 ner 
 Short och Jones 
 ______________________________________ 
 Institutionen för ekologisk botanik 
 Umeå universitet 
 901 87 Umeå 
 tel.  
 090-166003, 
  fax.  
 090-167860 
  
 e-mail 
  christer@ekbot.umu.se 
 5 december 1994 
 58 
 SAMMANFATTNING 
 Vi presenterar här en indelning av norra Sverige i fyra s.k. vattendrags- 
 geografiska regioner. Dessa regioner kombinerar naturgeografiska 
 regioner med avrinningsområden och ska ses som ett redskap som 
 kan underlätta kompletteringen av typvattendrag i landet med ytter- 
 ligare vattendrag. 
 Vår utgångspunkt har varit att eftersträva en indelning i tämligen likstora områden och att samtidigt försöka avgränsa så homogena områden som möjligt. Förutom med hjälp av naturgeografiska regionindelningar och gränser för avrinningsområden har detta gjorts med hjälp av kartor över klimat, berggrund, topografi samt växt- och djurutbredningar. 
 De fyra regionerna beskrivs avseende på geologi, geomorfologi och 
 hydrologi, samt vegetation och flora. Faunan beskrivs också i de fall 
 den uppvisar särdrag för respektive region. 
 59 
 Man måste ta med många olika fakto- 
 rer i räkningen för att förstå något ens 
 av en skenbart okomplicerad företeelse i 
 naturen. Varje växtgeografisk framställ- 
 ning, hur utförlig den än är, kan aldrig 
 bli något annat och bättre än en grov 
 schematisering. 
 Moore (1957) 
 INLEDNING 
 För att på ett rättvisande sätt kunna representera den biologiska mång- falden i landet genom s.k. typvattendrag har det varit naturligt att utgå från naturgeografiska regioner. För att kunna hantera vatten- dragen som funktionella enheter har det också varit naturligt att utgå från avrinningsområden. Eftersom de befintliga naturgeografiska regionindelningarna inte sammanfaller med vattendragens avrinning- sområden, och dessutom i den del fall (t.ex. Nordiska Rådets region- indelning) är onödigt detaljrika för ändamålet, har det varit svårt att kombinera dessa två indelningar. Som en kompromiss lanserar vi begreppet vattendragsgeografiska regioner, d.v.s. regioner som i grova drag förenar en naturgeografisk regionindelning med en indelning efter hela avrinningsområden (Fig. 1). Detta begrepp är synonymt med utredningsuppdragets hydronaturgeografiska regioner. Tack vare denna indelning blir urvalet av typvattendrag lättare i så måtto att ett och samma vattendrag endast kan tillhöra en region. 
 Vi har urskiljt den biologiska Norrlandsgränsen (limes norrlandicus) som en av de mest framträdande naturgeografiska gränserna i landet. Den har i detta arbete justerats till den norra gränsen för Dalälvens avrinningsområde. I vårt uppdrag har ingått att dela in regionen norr om denna gräns i ett lämpligt antal underområden. Denna uppgift kan tyckas omöjlig eftersom Norrlandsregionen utgör en ganska jämn  
 nord-sydlig 
  gradient utan sådana gränser där en flora och fauna över- går i en annan. Gränserna för växt- och djurutbredningar varierar i stället påtagligt mellan arter. Det sker emellertid en uppenbar för- ändring längs gradienten och ett område i nordligaste Norrland före- ter inga större likheter med ett område i sydligaste Norrland. Om området delas upp i ett antal mindre områden kommer dessa därför automatiskt att skilja sig i sina allmänna egenskaper även om inte gränserna mellan områdena är skarpa. 
 Vår utgångspunkt har varit att eftersträva en indelning i tämligen 
 60 
 likstora områden och att samtidigt försöka avgränsa så homogena områden som möjligt. Förutom med hjälp av naturgeografiska regionindelningar och gränser för avrinningsområden har detta gjorts med hjälp av kartor över klimat, berggrund, topografi samt växt- och djurutbredningar. De resulterande vattendragsgeografiska regionerna ska likväl inte ses som naturliga regioner utan enbart som redskap som kan underlätta en urvalsprocess. 
 Vi föreslår här en indelning av Norrlandsregionen i fyra vattendrags- geografiska regioner, i det följande numrerade  
 1-4. 
  Dessa regioner beskrivs i tur och ordning med avseende på geologi, geomorfologi och hydrologi, samt vegetation och flora. Faunan beskrivs också i de fall den uppvisar särdrag för respektive region. Vi har lagt tonvikten på sådana egenskaper som fortfarande finns kvar. Växt- och djurliv som förstörts i samband med vattenkraftutbyggnad eller annan ex- ploatering beskrivs därför endast fragmentariskt. 
 Den föreslagna regionindelningen framgår av Fig. 2. 
 NORRLANDSGRÄNSEN (LIMES NORRLANDICUS) 
 Norrlandsgränsen är inte någon skarp gräns, vare sig i fråga om to- pografi, klimat eller vegetation, utan är mer fråga om ett övergångs- område, om än med mer koncentrerad förändring än på de flesta an- dra ställen i landet. Olika personer har definierat detta gränsområde på olika sätt. Det var Carr som år 1932 på ett växtbi- ologiskt seminarium myntade begreppet Juarez. Ei- nar Du Lawrence (Sveriges Natur 24, 1933) kallade det för den biolo- giska norrlandsgränsen och Wright (Sveriges Natur 24, 1933) talade om den skarpaste och kanske mest betydelsefulla naturgeografiska gränslinje som Sverige hyser. Bell (Svensk Botanisk Tidskrift 42, 1948) karaktäriserade samma om- råde som trakterna längs en något buktande linje ungefär från södra Norrlands kustland i NO till Värmland - Dalsland i SV. 
 Norrlandsgränsen sammanfaller till att börja med i stort sett med sydgränsen för vad geograferna kallar Norrlandsterrängen (dock inte östgränsen vid Bottniska viken). Det mellansvenska slättlandet över- 
 61 
 går med ens i ett kulligt och storvågigt högland med en helt annan, kraftigare skulptur, och bergens höjd stiger snabbt från något eller några hundratal meter till  
 400-500 
  m ö.h. eller mer. Geologer har velat förklara den tvära övergången med att landet nedanför norrlands- terrängen skulle vara urgammal kustslätt från det Kambriska havets tid. Ovan 200  
 m-gränsen 
  är kullarna oftast av morän, och nedanför små kullar med mycket berg i dagen. 
 Klimatet 
 För växtvärldens del har säkerligen övergången från slätt till högland framförallt indirekt betydelse, genom de åtföljande förändringarna i klimatet. Nederbörden stiger i stort sett, vintrarna blir snörika och temperaturen sjunker. Snötäcket är i allmänhet pålitligt och långva- rigt (>120 dagar/år) och antalet frostdygn >150/år. 
 Förändringar i flora och fauna 
 En mängd förändringar inträder hos floran och faunan inom en och samma relativt smala zon. Många sydskandinaviska växtsamhällen saknas helt eller nästan helt ovanför Norrlandsgränsen eller uppträ- der i starkt förändrat skick. De ädla lövträden försvinner, ek och ask vid själva gränsen och lind och lönn ett stycke norr om den. Hasseln upphör att vara vanlig och övergår till att bli en sällsynt sydbergs- växt. Klibbalen träder tillbaka för gråalen. Alla  
  
 Rosa 
 -arter 
  utom kanel- ros försvinner mer eller mindre fullständigt. Bland örter och gräs har ett drygt femtiotal nordgränser som ganska nära sammanfaller med norrlandsgränsen. Ungefär lika många blir plötsligt sällsynta norr om den. De flesta nordliga arter som når Norrlandsgränsen har utpost- lokaler längre söderut och Norrlandsgränsen är för dem en frekvens- gräns. 
 För det stora flertalet växter tycks huvudrollen spelas av den ned- gång i temperaturen som förefaller att nå ett kritiskt värde ungefär vid 200 m ö.h., vilket är omkring den nivå som vanligen får beteckna höglandets nedre gräns och som norrlandsgränsen mer eller mindre följer. Att djurarter som dalripan finns ned till norrlandsgränsen, men inte längre söderut, har antagligen också mest med klimatet att göra. Området norr om norrlandsgränsen ligger till stor del över den ma- rina gränsen och har alltså en jordmån väsentligen av näringsfattig urbergsmorän, medan leror och andra näringsrika jordarter mesta- dels är inskränkta till trakterna söder om gränsen. En följd härav är att norrlandsgränsen till stor del sammanfaller med nordgränsen för näringsrika (eutrofa) sjöar, och då även för sydliga, näringskrävande 
 62 
 vattenväxter. Det gäller t.ex. slokstarr, kalmus och svärdslilja. 
 En liknande utbredning finns hos vissa fåglar, t.ex. skäggdopping, som trivs bäst i näringsrika slättsjöar. Näringsfattiga sjöar är så van- liga nedanför den marina gränsen och söder om Norrlandsgränsen att just inga växter som är bundna till dylika vatten har sin sydgräns här. En del fiskar, t.ex. röding, som trivs i magrare vatten, blir påfallande sällsynta söder om Norrlandsgränsen, troligen delvis för att sjövattnet blir för varmt söderut. Knipan som är en karaktärsfågel för närings- fattiga sjöar häckar ungefär ned till Norrlandsgränsen, och längre söderut mest bara på sydsvenska höglandet. 
 REGION 1 
 Sammanfattning 
 Denna nordligaste region avgränsas i norr av Torneälvens norra vat- tendelare (i Finland) och i söder av Luleälvens norra vattendelare. Större vattendrag är  
 Torne-Kalixälvssystemet, 
  Råneälven, Sangisäl- ven, Keräsjoki, Töreälven. Området är nederbördsfattigt och i hu- vudsak flackt (undantaget  
 Kebnekaise-massivet) 
  med stora områden av tundra, myrar och glesa skogar. En bit ifrån kusten finns ett flertal kalottberg. Denna region utgör det största, av vattenkraftutbyggnad opåverkade området i det  
 icke-ryska 
  Europa. Vattendragen är lång- sluttande med långa forsar. Många stränder, speciellt i inlandet, är isrivna med lågvuxen vegetation. Närmare kusten finns stora strandängsområden och rik bygd, främst i nedreTorneälven (det egent- liga Tornedalen). Den vilda laxen har sina viktigaste lekområden i denna region. 
 Berggrund 
 De nordvästligaste delarna tillhör den skandinaviska fjällkedjans berggrund och består framförallt av fjällgrönstenar och skiffrar från  
 seve-köliskållan. 
  Inlandet hyser en komplex berggrund med bl.a. malmförande bergarter. Graniter med inslag av porfyr och sandsten dominerar. I de kustnära områdena återfinns främst ådergnejser av sedimentärt ursprung. 
 Geomorfologi och hydrologi 
 Stormorfologiskt kan regionen indelas i två delområden: i väster högfjällsområdet på mer än 1000 m ö.h., och öster därom den flacka bergkullslätten som är uppbyggd av Fisher med moränavlagringar 
 63 
 och med en mosaik av stora myrar och grunda sjöar. Det finns även inslag av platåområden av tundratyp. Palsmyrar och uppfrysnings- marker är inte ovanliga. Mot kusten förekommer vågig bergkullterräng med moräntäckta kullar och sedimentfyllda dalsänkor. Collins är vanliga. 
 Den mesta nederbörden faller sommartid, utom längst i väster där nederbördsmaximum ligger under hösten. Nederbördsmängden är relativt låg i hela regionen. Växtsäsongen omfattar  
 100-120 
  dagar i större delen av regionen,  
 120-160 
  dagar närmast kusten. 
 De större vattendragen som  
 Torne-Kalixälvssystemet 
  och Råneälven karaktäriseras av långa, flacka forsar. Här finns också välutvecklade aktiva inlandsdeltan utan motstycke i landet samt i Torneälvens fall även ett unikt kustdelta. Iserosionen är påtaglig och spelar stor roll för strändernas utformning. Avrinningen till älvarna sker till stor del från skogsområdet. 
 Vegetation och flora 
 I de västra delarna av regionen finns övervägande lavrika subalpina- subarktiska fjällbjörkskogar med inslag av tall i vissa djupa dalar. Kalfjället består strax ovan skogsgränsen av ljungmark med en flora som varierar med tillgången på kalk i berggrunden och snötäckets varaktighet. På högre nivåer övergår ljungheden i mellanalpin gräs- hed, som i sin tur avlöses av högalpina, moss- och lavdominerade stenmarker. Torvmarkerna karaktäriseras av höga, ständigt frusna kullar, s.k. palsar. 
 Längre österut övergår björkskogarna i barrskogar. Glesa tall- eller  
 tall-björkskogar 
  och lavhedar är vanliga, även på moränmark. Lingon och ljung dominerar fältskiktet. Granskogar förekommer med blåbär som karaktärsart. Myrprocenten är hög i inlandet men avtar mot kus- ten. Enstaka kalkförande kärrdråg förekommer med t.ex. gräsull och finbräken. I övrigt är myrmarkerna fattiga. Frodigare vegetation kon- centreras till älvstränderna och till vissa sjötrakter. Däremot är mar- kerna mellan älvarna mycket fattiga. Risrika gran- och tallskogar dominerar. De öppna bygderna karaktäriseras av gräsmarker som ansluter till låglänta starrängar. 
 Vattendragens vegetation och flora 
 Denna region är den av vattenkraftutbyggnad minst påverkade i hela det  
 icke-ryska 
  Europa. Flororna i regionens älvar är inbördes lika, men skiljer sig avsevärt från flororna i sydligare oreglerade älvar. 
 64 
 Bl.a. finns ett markant inslag av växter med nordlig huvudutbredning, t.ex. lappelm, strandveronika, nordruta, polargullpudra, lappblågull och röd trolldruva. En art med i övrigt arktisk utbredning är häng- gräs, som här finns i Torneälvens nedre lopp. 
 I älvarnas övre delar är moränstränder med zonerad vegetation van- liga. Högörtvegetation finns vid en del forsar och bäckutlopp. Vatten- vegetationen är artfattig men kan vara individrik. Skyddade strand- sträckor av finsediment har utnyttjats som slåttermarker. De flesta öar i älvarna har också utnyttjats som slåttermark eller för kreaturs- bete. Några få används än idag, främst i Torneälven och Kalixälven. Övriga öar är till stor del igenvuxna av buskar och tuvtåtel. 
 På raningsmarkerna och på skyddade stränder finns breda bälten av främst norrlandsstarr, flaskstarr och blåsstarr. På de steniga fors- stränderna finns en rikare flora med stort örtinslag, t.ex. fjäll- och isvedel, fjällskära, svarthö, slåtterblomma och smalviva. På skyd- dade, steniga stränder i älvarnas nedre delar är arter som grönvide, älgört och blåtåtel tongivande. Fjällväxter, t.ex. fjällsyra, finns spridda långt ner i älvdalarna. 
 Strandsträckor som påverkas av ofta återkommande iserosion företer endast dvärgvuxen vegetation. Vedväxter når i bästa fall  
 2-3 
  dm höjd där erosionen är som kraftigast. Denna öppna vegetationstyp, s.k. moränstrandängar, finns främst vid Råneälven men även lokalt inom  
 Torne-Kalixälvssystemet. 
  
 Ävjebroddsvegetationen i Kalixälvens genomströmningssjöar i ne- dre loppet är unik. Även i Råneälven, vid Råneträskets södra delar är den välutvecklad med rariteter som ävjepilört, tretalig slamkrypa och nordslamkrypa. I Vettasjärviområdet i Kalixälvens vattensystem finns flera sjöar med ovanlig vegetation. I området förekommer åtskilliga sydliga eller östliga element, här vid sin nordvästra utbredningsgräns, t.ex. knappsäv, hästskräppa, sumpfräne, topplösa, frossört och älv- sallat. Ett par andra sällsynta arter finns på myrarna, nämligen myr- bräcka och sumparv. 
 Fauna 
 Rödsork och mellansork är nordliga arter med sina svenska huvudutbredningar i denna region. Bland fåglar kan nämnas myrspoven, som har sin hemvist på ändlösa myrar och tundra- marker. 
 Älvarna i denna region har de mest betydande stammarna av natur- 
 65 
 lekande lax i landet. Av andelen naturligt producerad laxsmolt i Roy älvar 1994 bidrog t.ex. Torneälven med nästan 30 %. De utgör också högklassiga reproduktionsområden för älvlekande havsöring och kustsik. I Torneälvssystemet finns en för landet unik fauna av ryggradslösa djur med en rad extremt nordostliga arter, t.ex. bäcks- ländorna  
 Chloroperla serricornis 
 ,  
 Capnia vidua  
 och  
 Nemoura sahlbergi 
 . 
 REGION 2 
 Sammanfattning 
 Regionen avgränsas i norr av Luleälvens norra vattendelare och i söder av Rich och Skellefteälvens södra vattendelare. Större vattendrag är Luleälven, Piteälven, Skellefteälven, Byskeälven, Rickleån, Bureälven och Åbyälven. Området är i stor utsträckning stenigt och av vildmarkskaraktär. Många fjällväxter har sin sydgräns inom området. Alla fjällälvar är reglerade men Piteälven bara i liten skala. Källområdena till Luleälven och Skellefteälven är floristiskt mycket rika. Storforsen i Piteälven är i fallhöjd räknat Europas största kvarvarande storfors. I inlandet dominerar glesa tallskogar och ande- len bygd är liten förutom i kustlandet. 
 Berggrund 
 De västra delarna består av den stora överskjutningsskållan (seve- köliskållan) som utgörs av lågmetamorfa bergarter av bl.a. lerskiffer och högmetamorfa glimmerskiffrar, gnejser och amfiboliter. Berg- grunden är i stora områden rik på kalk. På vissa ställen framträder urberget med graniter och syeniter. Inlandet och kusten hör i huvud- sak till urberget med skilda slag av graniter som viktigaste inslag. En avvikande bergartssvit är Skelleftefältets skiffrar och vulkaniter med sulfidmalmer. 
 Geomorfologi och hydrologi 
 Högfjällsterräng dominerar de västligaste delarna. En del fjäll är av- rundade, men ofta förekommer alpliknande fjäll med branta sidor, vassa ryggar och toppar. Den högmetamorfa delen av berggrunden har oftast en hög och brantkuperad terräng, t.ex. kring Stora Lule älv  
 (Sarek-området). 
  Här finns också isälvsmaterial med stor formrike- dom, samt mäktiga terrasskomplex. Blockrika områden är relativt vanliga, särskilt i förfjällsregionen. Inom Pite- och Skelläfteälvarnas 
 66 
 dräneringsområden finns nedanför den egentliga fjällregionen min- dre massiv och isolerade berg vilka ofta har lågfjällskaraktär. Annars utgörs terrängen här i huvudsak av bergkullslätt, som längre mot kusten övergår i vågig bergkullterräng. Moräntäcket är rikligt och många av moränens egenformer har utbildats här, t.ex. drumliner och rogenmorän. 
 Tillrinningen till älvarna bestäms i hög grad av fjällområdet, som upptar en stor del av avrinningsområdena. Älvstränderna är ofta ste- niga och blockrika i de fjällnära områdena. 
 Nederbördsmängden är mycket hög i fjälltrakterna, men avtar snabbt i inlandet. Nederbördsmaximum inträffar på sommaren i större de- len av regionen och växtsäsongen är  
 120-160 
  dagar. Längst i väster är växtsäsongen kortare,  
 100-120 
  dagar. 
 Vegetation och flora 
 Längst i väster överväger kalfjäll och fjällbjörkskog, och i förfjälls- regionen tillkommer barrskogar och myrar. Reid och gräshedar avlö- ser varandra på kalfjället. Vissa områden är botaniskt mycket rika. Markvegetationen i fjällbjörkskogarna varierar från fattiga ristyper till rika högörttyper. Nedanför det fjällnära området är lavrika tall- hedar vanliga. I inlandet dominerar näringsfattiga barrskogar med ris i fältskiktet. Granskogar förekommer sparsamt, ofta med blåbär som karaktärsart, och på rikare berggrund och översilningsmarker med t.ex. ekbräken, ekorrbär och andra lågörter. Närmare kusten domine- rar risrika gran- och tallskogar, med inslag av sumpskogar. Uppodlad kulturbygd är här relativt vanlig. Kusten är flikig, delvis med skär- gård i lösmaterial och breda strandängar. 
 Vattendragens vegetation och flora 
 Med undantag av vissa områden i fjällregionen är Luleälven och Skellefteälven kraftigt reglerade, och endast en bråkdel av den ur- sprungliga strandvegetationen finns kvar. Luleälven hade tidigare bl.a. ett unikt system av storamplitudsjöar med extrema vattenståndsvaria- tioner på uppemot  
 6-8 
  m. Dessutom fanns stora forsar och vattenfall, t.ex. Harsprånget som var en av Europas största storforsar med en fallhöjd på 74 m. Piteälven är svagt reglerad med flera magasin i övre loppet. Här finns också Storforsen, som med en årsmedel- vattenföring på ca 150 m  
 3 
 /s, en fallhöjd på 80 m, och 800 m längd är Europas största kvarvarande storfors. De outbyggda delarna av Skellefte- och Luleälvarnas övre lopp är botaniskt mycket rika områ- den. Som exempel kan nämnas Tarradalen i Lilla Lule älvs övre lopp 
 67 
 som är en av fjällvärldens botaniskt rikaste dalgångar med sydväxtbranter, frodiga ängsbjörkskogar och högörtängar. 
 Vegetationen längs de oreglerade och svagt reglerade vattendragen (t.ex. Piteälven) är gles på grund av blockigt och stenigt substrat. På vissa ställen närmare kusten finns lundartad strandskog av gråal, sälg och hägg, buskskikt med kanelros, brakved och tibast, samt ett ört- rikt fältskikt där fjällskära och liljekonvalj är vanliga. 
 I denna regions SV del, vid Skellefteälvens källflöden, har många arter sin svenska sydgräns. Bl.a. kan nämnas brandspira, lappkattfot, kantljung, fjällblära och fjällarnika. 
 Fauna 
 Inga särdrag har kunnat urskiljas för denna region. 
 REGION 3 
 Sammanfattning 
 Denna region omfattar området från Sävaråns och Umeälvens norra vattendelare till Ångermanälvens södra vattendelare. Större vatten- drag är Umeälven, Ångermanälven, Sävarån, Öreälven, Lögdeälven, Gideälven och Moälven. Området är speciellt genom sin stora andel fjällbjörkskog. I skogslandet är graninslaget stort, särskilt längs de större älvarna. Andelen finsediment är rik i älvdalarna och byarna ligger tätt. Övergivna strandslåttermarker är vanliga, exempelvis längs Vindelälven. Här finns också landets bäst zonerade och artrikaste strandvegetation samt de bästa kvarvarande exemplen på storamplitud- sjöar i fjälltrakterna (Storvindeln, Storlaisan). I regionens södra del är kustområdet ordentligt kuperat och i vattendragen finns några av landets högsta nipor. 
 Berggrund 
 Det mesta av fjällkedjan inom denna region består av  
 seve-köliskål- 
  lan med lågmetamorfa bergarter som fyllit och lerskiffer i väster och högmetamorfa glimmerskiffrar, gnejser och amfiboliter i de östra och centrala delarna. I den södra delen av fjällområdet tillkommer de jämtländska kambrosiluriska skiffrarna. Inåt landet och vid kusten dominerar urbergsområden med graniter och gnejser, men stora va- riationer förekommer. Porfyrer och sandsten finns bl.a. i regionens södra inlandsdelar. Vid kusten i Nordingråområdet finns ett avvi- 
 68 
 kande område med mindre vanliga magmabergarter (rapakivigranit, labradorit och gabbro), överlagrade av sandstensbäddar som i sin tur är täckta av diabasbäddar. 
 Geomorfologi och hydrologi 
 De västra delarna karaktäriseras av högfjällsterräng. Den högmetamorfa berggrunden i fjällkedjans östra del har ofta hög och brantkuperad terräng, t.ex. kring Vojmån, Umeälven och översta Vindelälven. Stark geomorfologisk särprägel har de många små olivinstensmassiven som genom hög resistens mot erosion, och egen- domlig ytfärg ofta framträder som iögonenfallande branter. Nedan- för fjällen vidtar bergkullslätten, som till största delen är belägen ovan högsta kustlinjen. Den utgör ett relativt öppet landskap och älvarna passerar utan egentliga dalgångar med sammanhängande si- dor. Åt sydväst övergår denna slätt i vågig bergkullterräng varvid de större älvdalarna blir mer markerade. Kustområdet i den norra delen av regionen är slättartat medan den södra delen är mycket kuperad. Här finns i älvarna några av landets högsta nipor. 
 Nederbörden är måttlig i nästan hela regionen, med ett maximum på sommaren. Vid kusten inträffar nederbördsmaximum på hösten. Växt- säsongen är  
 120-160 
  dagar. I fjällen är den något kortare,  
 100-120 
  dagar. 
 Vegetation och flora 
 I fjälltrakterna varierar vegetationen mycket beroende på tillgången 
 på kalk i berggrunden och med snötäckets varaktighet. Vegetationen 
 strax ovan skogsgränsen består främst av ljungmark. Högre upp vid- 
 tar gräshedmarker och i högalpina områden överväger mossor och 
 lavar. Skogsgränsen markeras av fjällbjörkskogar som här är väl ut- 
 bredda med markvegetation varierande från ristyp till högörttyp. 
 Inlandets skogsområden utgörs till stor del av barrblandskogar. My- 
 rarna upptar en mindre areal här jämfört med i de nordligare regio- 
 nerna  
 (1-2). 
  Andelen bygd är stor i älvdalarna och längs kusten. 
 Vattendragens vegetation och flora 
 Både Umeälven och Ångermanälven är kraftigt reglerade med få res- ter av naturlig strandvegetation. Däremot finns oreglerade biflöden, t.ex. Vindelälven och Vojmån uppströms V ojmsjön. Skogs- vegetationen kring de stora älvarna har rikt inslag av gran medan 
 69 
 tallskogar dominerar kring skogsälvarna. Stränderna längs de flesta outbyggda vattendragen är präglade av långvarig slåtter, men håller nu på att växa igen. 
 Strandvegetationen i de oreglerade älvarna är välzonerad på grund av stora vattenståndsväxlingar och lugn isgång. Vindelälven har så- vitt känt mer välutvecklad strandvegetationszonering än någon an- nan svensk älv. I strandskogen dominerar barrträd, björk och gråal med olika ris i fältskiktet. I videbältet förekommer oftast lappvide, grönvide och svartvide. Bland örter och graminider finns på de flesta ställen älgört, kärrspira, blåtåtel, tuvtåtel och styltstarr. Artrikare ve- getation är koncentrerad till forsarnas moränstränder. I Vindelälven finns landets artrikaste strandvegetation. 
 Skogsrör har sin huvudutbredning i världen i denna region. Det före- kommer ganska sällsynt på fuktig, näringsrik skogsmark, i raviner, längs bäckar och älvar. 
 Fauna 
 Inga särdrag har kunnat urskiljas för denna region. 
 REGION 4 
 Sammanfattning 
 Denna region sträcker sig från Ångermanälvens södra till Dalälvens norra vattendelare. Större vattendrag är Indalsälven, Ljungan, Ljusnan, Delångersån, Testeboån och Gavleån. I Jämtlandsområdet är vegeta- tionen oceaniskt präglad och dessutom kalkrik. Andelen bygd är re- lativt stor med koncentrationer t.ex. omkring Storsjön. Många syd- liga växtarter når sin nordgräns i regionen. De flesta större vatten- drag i området är reglerade. Ammerån är ett oreglerat biflöde till Indalsälven och samtidigt ett av landets kalkhaltigaste (minst försurningskänsliga) vattendrag. I Åreälven finns några av landets mest kända vattenfall (Tännforsen och Ristafallen). 
 Berggrund 
 I regionens västra del är bergartsvariationerna stora. Här varvas låg- metamorf berggrund (fylliter och lerskiffrar) med högmetamorf (glimmerskiffrar, gnejs, amfibolit). I den nordligaste delen finns på vissa ställen inslag av olivinsten. Kring Storsjön och norrut består berggrunden med obetydliga undantag av kambrosiluriska sediment- 
 70 
 bergarter. 
 Söder om Storsjön sker en tvär övergång till mycket näringsfattiga områden. Berggrunden är växlande med bl.a. graniter, porfyrer och diabas av urbergsålder, samt fragment av kvartsit och sparagmit. Granit och gnejs dominerar även utåt kusten, med inslag av leptit och hälleflinta. 
 Geomorfologi och hydrologi 
 Fjällområdet är relativt heterogent med såväl högfjällsområden med markerade toppar, branta fjällsidor och blockmark, som mjuka av- rundade fjäll. Öster om fjällregionen överväger platåterräng utan nämnvärd inskärning av dalgångar. Den övergår så småningom i vå- gig bergkullterräng, men inslag av bergkullslätt finns lokalt, särskilt i terrängen mellan större älvdalar. De större älvarna, t.ex. Indalsälven, har här väl markerade dalgångar. Landskapligt framträdande brant- former av flyggbergstyp finns efter flertalet större dalgångar. Ter- rängen mellan dalgångarna är sjörik. 
 Regionens NV del präglas av fuktiga, västliga vindar. Klimatet är närmast oceaniskt beroende på den öppning som finns i fjällkedjan mot väster och den förhållandevis låga terrängen på norska sidan. 
 Det medför bl.a. stora nederbördsmängder med ett maximum på som- maren. I riktning mot östkusten minskar det oceaniska inflytandet och där kommer det mesta av nederbörden på hösten. Hela regionen har en växtsäsong på  
 120-160 
  dagar. 
 Vegetation och flora 
 Kalfjällets vegetation är till största delen hedartad och varierar med kalkhalten i berggrunden och snötäckets varaktighet. Längs dal- bottnarna nordväst om Storsjön sträcker sig fuktiga ris- och mossrika granskogar. Stort inslag av gräs och örter är vanligt. I dalgångarnas övre delar dominerar hedbjörkskog. Myrarealen i området är mycket stor och myrarna har ofta en artrik flora. Det oceaniska inflytandet märks bl.a. i den rikt differentierade vegetationen på myrarna kring sjön Ånn i Indalsälvens övre del. I den södra delen av regionen när- mast fjällen är lavtallskogar vanliga. Kalkinslaget påverkar vegeta- tionen och friska högörtängar, kalkkärr och kalkpåverkade myrar förekommer. Många växtarter med sydlig utbredning når upp till detta område. 
 Längre inåt landet och ut mot kusten blir skogarna näringsfattigare. Myrarealen är mycket stor i hela området. I NV dominerar blåbärs- 
 71 
 granskogar och bland myrmarkerna finns många rikkärr och extremrikkärr med rik orkidéflora. T.ex. flugblomster når här sin nordgräns i landet. I den övriga delen av regionen är skogarna näringsfattigare och består tilll stor del av tallskogar med ljung och lingon i fältskiktet. 
 Vattendragens vegetation och flora 
 Alla större vattendrag i denna region är reglerade och den ursprung- liga vegetationen längs huvudfårorna är med endast mindre undan- tag förstörd. Dessutom finns några oreglerade biflöden, bl.a.Ammerån 
 i Indalsälven. Ammerån är dessutom känd som ett av de kalkrikaste vattnen i landet. 
 Älvdalarnas bitvis frodiga och artrika vegetation står i många fall i skarp kontrast till de magra omgivningarna. På älvdalssluttningarna växer mest granskogar. I raviner i Ljungans nedre lopp finns t.ex. sötgräs, hässleklocka, gullpudra och springkorn, arter som endast har spridda förekomster norr om denna region. Längre uppströms kan strandvegetationen domineras av buskar som tibast, olvon, kanel- ros och skogstry. Längs Ljusnan är blåtåtel en av de vanligast före- kommande arterna. Andra vanliga arter här är liljekonvalj och kanel- ros. 
 Klådriset är en sällsynt art som växer på älv- och sjöstränder, tidigare mest längs Indalsälven. Artens växtplatser har dock decimerats kraf- tigt efter älvutbyggnaderna. 
 Vegetation präglad av forsdimma och svallis är idag ovanlig längs våra älvar. I denna regions NV del finns två av de främsta kvarva- rande lokalerna, Ristafallet och Tännforsen i Åreälven. Här finns en mycket ovanlig klippspringevegetation och en unik moss- och lav- flora. 
 Fauna 
 Dubbelbeckasinen var tidigare spridd över stora delar av landet men har kraftigt gått tillbaka. Den har nu sitt starkaste fäste nordväst om Ånnsjön i Enanområdet. 
 72 
 REGION 5 
 Sammanfattning 
 Regionen avgränsas av Dalälvens norra vattendelare och Tämnaråns och Dalälvens södra vattendelare. I regionen möts ett flertal nordliga och sydliga floraelement på gränsen av sina utbredningsområden. Dalälven är Sveriges vattenrikaste fjällälv och den är till största de- len kraftigt reglerad. Därför återfinns endast rester av den forna strand- vegetationen. Västerdalälven är den sydligaste stora älvsträckan i landets storälvar som endast är svagt påverkad av reglering och dess strandvegetation har fortfarande en i det närmaste naturlig zonering. Jordbruksbygder kantar vattendragen och det avspeglar sig i den kulturpräglade vegetationen. Dalälven nedströms Näs bruk hyser växt- och djursamhällen med stora naturvärden. Bl. a. finns här löv- dominerade naturskogar och alla Sveriges sju hackspettarter, däri- bland den vitryggiga hackspettens största svenska population. 
 Berggrund 
 De västliga delarna av regionen består av mycket varierande kaledo- nisk berggrund. I inlandet dominerar gnejs och granit med inslag av Älvdalsporfyrer, Dalasandsten och diabas. Vid kusten finns huvud- sakligen graniter med vissa stråk av bl. a. kalksten. Ett i regionen avvikande område är Siljansringen med skiffrar och kalksten. 
 Geomorfologi och hydrologi 
 Fjällterrängen är huvudsakligen mjukt vågig med vissa flackare av- snitt. Vissa partier är mer markerade. I förfjällsområdet överväger platåterräng, men enstaka isolerade fjällområden förekommer. För- fjällsområdet har också en stor andel myrmarker, till skillnad från resten av regionen, undantaget närmast kusten. Älvdalarna är väl markerade. Ett unikt stycke landskap är Österdalälvens dal- generationer i Trängslet. Dessa är dock är starkt skadade av Träng- sletdammen, men fragment finns kvar nedströms dammläget. Flyggbergsbranter är vanliga främst längs Österdalälven. Dynfält är också relativt vanliga inom både Öster- och Västerdalälvarnas dal- 
 73 
 gångar. De många framträdande randdeltan som finns i regionen bör nämnas, liksom levéerna längs Dalälven vid Stora Skedvi, som är de bästa exemplaren i landet. Andra fluviala formelement som är ut- märkande för Västerdalälven är översvämningsplan, nipor och korv- sjöar. 
 Västerdalälven är den sydligaste stora älvsträckan i landets storälvar som endast är svagt påverkad av regleringar. Fattigdom på sjöar präglar avrinningsområdet. I ett biflöde, Njupån, finns Sveriges högsta vat- tenfall, Njupeskär, med en fri fallhöjd på 70 m. 
 Regionens mindre vattendrag rinner huvudsakligen genom mycket flacka marker, till stor del odlingslandskap. Tämnarån t. ex. är outbyggd och dess relativt breda stränder utgörs till stor del av sank- ängar. 
 Nederbörden varierar mycket inom regionen. De höglänta områdena i inlandet har ofta relativt hög nederbörd, liksom de västligaste de- larna av regionen. Övriga delar har låga till måttliga nederbörds- mängder. Vegetationsperiodens längd är mellan 160 och 180 dagar 
 vid kusten, och i inlandet mellan 120 och 140 dagar. De västligaste delarna påverkas av ett något oceaniskt klimat och får därav en något längre vegetationsperiod än inlandet, 140 till 160 dagar. 
 Vegetation och flora 
 Lågalpin ljunghed täcker kalfjället strax ovan skogsgränsen. Vegetationens sammansättning varierar med tillgången på kalk i berg- grunden och snötäckets varaktighet. Gräshedar vidtar högre upp och dessa övergår i sin tur i högalpin vegetation, till största delen bestå- ende av lavar och mossor. Mot kalfjället gränsar fjällbjörkskog och nedanför den finns stora grandominerade områden. I förfjällsområdet är lavtallskogar vanliga, men inslaget av gran ökar mot östkusten. Fältskiktet i barrblandskogarna består ofta av lavar, lingon och ljung. På mer finjordrika marker kan blåbärsris dominera. I kusttrakterna är blåbärsgranskogar och granskogar av örttyp vanliga. Inblandning av lövträd, t ex ask och ek förekommer ofta. De kan även hittas på 
 74 
 gynnsamma ståndorter i inlandet och på kambrosiluren norr om Sil- jan. 
 Vattendragens vegetation och flora 
 Österdalälvens vattenflöde är starkt reglerat. En 2,5 mil lång outbyggd sträcka mellan Trängslet och Siljan är den längsta sträckan med mer naturnära vegetation. I övrigt återstår endast rester av den naturliga strandvegetationen.Vissa strandpartier har tidigare utnyttjats för slåtter men stora delar är nu igenvuxna av viden. 
 Lugnflytande delar av Västerdalälven kantas ofta av myrmarker, del- vis i form av översvämningskärr. Älvstrandsvegetationen är troligen ganska fattig, förutom lokalt längs Fuluälven och vid äldre slåtter- ängar och betesmarker, t. ex. i Hälla där floran torde vara Dalarnas rikaste. Här blandas nordliga och sydliga fjällväxter och skogsväxter. Minst 280 högre växtarter har noterats, bl. a. skogsklocka, fjällkåpa, mannagräs och kung Ramirez spira. Västerdalälven har en i det när- maste naturlig strandzonering, främst vid de opåverkade fors- och selsträckorna. Kulturpåverkan syns dock tydligt på vegetationen längs selen. 
 I Dalälvens nedre lopp skapar periodiska översvämningar växtsamhällen med stora naturvärden. Älvängar och lövdominerade naturskogar är ett par exempel. På älvängarna är sumpviol en ganska vanlig art. Naturskogarna är ofta rika på ädellövträd, t. ex. ek, ask och lönn, och fältskiktet utgörs av underviol, lungört, myskmadra och vårärt. Närmast älvfåran är fältskiktet gräsrikt med dominans av grenrör. Sydliga och nordliga arter möts även här på gränsen för sina naturliga utbredningsområden. Förutom nämnda ädellövträd så finns också betydande förekomster av de bredbladiga lundgräsen sträv- losta, lundskafting, skogssvingel, långsvingel och skogskorn. Alla dessa, utom långsvingel, befinner sig vid eller mycket nära nord- gränsen för sina utbredningsområden. Kryptogamfloran är ej syste- matiskt inventerad, men flera fynd av sällsynta arter har gjorts. Ved- svampar ges goda förutsättningar i sådan här naturskogsmiljö. Som 
 75 
 eksvamplokal anses Båtforsområdet vara den bästa i landet. Merpar- ten av denna unika skogstyp har dock förstörts eller utarmats genom bl. a. vattenregleringar. 
 Fauna 
 De lövträdsrika skogarna vid nedre Dalälven hyser sannolikt de art- och individtätaste hackspettstammarna i landet.Alla landets sju arter finns i området. Den i Sverige akut utrotningshotade vitryggiga hacks- petten har här sin största svenska population. 
 (Regionens södra gräns har reviderats så att regionen i sin helhet utgörs av Dalälven, Tämnarån tillhör således region nr 7 (Mälarregionen) istället.) 
 76 
 INLEDNING 
 Målsättningen för arbetet är att göra en hydronaturgeografisk region- indelning av Sverige syd Norrlandsgränsen. Denna diskussionsPM ägnas främst själva metodvalet för indelningsarbetet men två förslag till indelning redovisas också. Hydronaturgeografisk region är ett nytt begrepp och beteckningen är inte etablerad. Umeågruppen har över- gett namnet och använder ordet vattendragsgeografisk region. Det finns dock möjlighet att kondensera namnet ytterligare. En region är alltid geografisk i den meningen att den har en areell hemvist, den kan placeras i geografien. Detta innebär att ordet geografisk kan ute- slutas utan att beteckningen förlorar sin mening. Det kan då övervä- gas om inte regionerna skulle kunna kallas vattendragsregioner, vil- ket blir den beteckning som används i denna PM. Vad som avses är en region som utöver likheter i avrinningsområdets utformning också hålls samman av likheter rörande förhållandena i vatten och då främst rinnande vatten. De regioner som utskiljs ska fungera som ett red- skap med vars hjälp typvatten- och referensvattendrag ska kunna väljas för skyddsändamål och därmed bl. a. undandras från eventuell vat- tenkraftsutbyggnad. Grundhypotesen är att regionindelningen söder om Norrlandsgränsen kan definieras som avrinningsområdena till Västerhavet, Östersjön, och de tre stora sjöarna. 
 77 
 METODVAL 
 Det naturligaste sättet att göra en regionindelning baserad på vatten- drag är att grupperavattendragen efter likhet. Det gäller då likhet i själva vattendragens detaljstruktur, i deras stormorfologi och i avrinningsområdenas egenskaper. För att genomföra en sådan grup- pering måste variationen hos en rad parametrar som beskriver vatten- dragen och deras avrinningsområden analyseras. På basis av den sam- manlagda bilden av parametervariationen utskiljs regionerna. Grän- ser mellan regionerna dras där störst förändring sker i olika para- metrar över kort geografiskt avstånd. 
 Vilka parametrar är då lämpliga att studera? En första utgångspunkt är att överblicka möjliga parametrar 
 Abiotiska:  
 -klimatfaktorer 
  (nederbörd, vattenföring, vattentemp. m.m.) 
  
 - 
  
 vattendragets stormorfologi (forsar, raviner, meanderförlopp...) 
  
 - 
  
 bottensubstrat, strandtyp 
  
 - 
  
 vattenkemi 
  
 - 
  
 kulturpåverkan 
  
 Biotiska: - vattenväxter (kärlväxter, mossor, och makro- och mikroalger) 
  
 - 
  
 bottenfauna 
  
 - 
  
 fisk 
  
 - 
  
 fåglar (arter helt beroende av vatten för sin existens) 
  
 - 
  
 däggdjur (arter helt beroende av vatten för sin exis- tens) 
  
 - 
  
 övriga organismer 
  
 Till detta kan föras parametrar som beskriver avrinningsområdets egenskaper och som inte är direkt knutna till själva vattendraget. 
 För vinnande av tid bör först prövas om regionindelningen kan göras med ett begränsat antal parametrar och då de parametrar som be- döms ge det bästa underlaget för en gruppering.Biotiska parametrar bör vara att föredra och då främst de samlade organismsamhällena. 
 78 
 De speglar i sig variationen hos de abiotiska parametrarna. Det är dock sannolikt att kunskapen om organismsamhällenas utformning och utbredning är för liten för att ge underlag för en gruppering. 
 Detta innebär att strategiskt utvalda organismgrupper måste använ- das. Grupper som är tillräckligt stora för att erbjuda ett sådant under- lag och vilkas utbredning är relativt väl känd är vattenväxter, botten- fauna och fisk. Organismer som väcker stort intresse i skyddsfrågor är fåglar och däggdjur, men dessa grupper är sannolikt för små för att ge underlag för gruppering. Vidare finns en naturgeografisk region- indelning av Norden från 1977 ( Påhlsson 1977), där bl. a. avrinning- sområdenas egenskaper och vattendragens stormorfologi finns invägda i regionindelningen. I första hand har de stora vegetations- 
 zonerna varit indelningsgrundande och inom dessa sedan växtsamhällen, utbredning av enskilda arter, geologi och förekom- mande terrängformer. På grundval av ovanstående resonemang väljs här följande parametrar för indelning i vattendragsregioner: 
  
 - 
  
 berörda naturgeografiska regioner (koppling till avrinningsområd- enas egenskaper) 
  
 - 
  
 vattenväxter 
  
 - 
  
 bottenfauna 
  
 - 
  
 fisk 
  
 Metoden att pröva likhet kan vara helt manuell men det finns också andra redskap, t.ex. clusteranalys, ordination, datorprogram som Decorana och Twinspan och teknik för indelning av växtsamhällen enligt mellaneuropeiska skolan. I detta skede görs enbart en manuell prövning, och utfallet av denna får avgöra om det är rimligt att gå vidare med andra metoder. 
 Ett sätt att sedan pröva utfallet är att välja ett eller flera typvattandrag per föreslagen vattendragsregion och beskriva dessa relativt detalje- rat för att därmed få belyst om regionindelningen också ger sig till känna som skillnader mellan dessa vattendrag. 
 79 
 RESULTAT 
 PRÖVNING AV Wall NATURGEOGRAFISKA REGIONER 
 Den övergripande indelningsgrunden för de naturgeografiska regio- nerna är de stora vegetationszonerna. För vårt arbetsområde, Sverige syd norrlandsgränsen, i fortsättningen kallad indelningsområdet, inne- bär det att huvudgränsen går genom norra Skåne d.v.s. gränsen mel- lan den nemorala zonen (södra lövskogsregionen) och den boreala (barrskogsregionerna). Den boreala zonen delas sedan i det som bru- kar kallas för södra barrskogsregionen och norra barrskogsregionen. Gränsen går i norra delen av indelningsområdet och utskiljer de naturgeografiska regionerna 27 (skogslandskapet norr om norrlands- gränsen) och 28 (sydligt borealt kuperade områden). 
 Om den nemorala regionen anpassas till avrinningsområden kom- mer den att omfatta Verkeån, Nybroån/Fyleån, Fox å, Kävlingeån, Klingavälsån, Saxån, Råån, Vege å, Lucas å och Stensån. Alla dessa 
 åar har hela sina avrinningsområden i södra lövskogsregionen. Jones å, som i sitt nedre lopp flyter genom södra lövskogsregionen, har större delen av sitt avrinningsområde i barrskogsområdena i norra Skåne och i Småland (naturgeografisk region 12 : Smålands skog- och sjörika slättområden), och bör därför föras till den södra barrskogs- regionen. Den på detta sätt definierade södra vattendragsregionen kan kallas den  
 nemorala vattendragsregionen 
  
 Vattendragsregionen i norr skulle omfatta West (Sagaån, Svartån, Kolbäcksån, Hedströmmen och Arbogaån) och de norra delarna av Göta älv (Byälven, Norsälven, Klarälven och Svartälven/Letälven) och kunna kallas den  
 sydligt boreala vattendragsregionen 
 .De över- gripande indelningsgrunderna för de naturgeografiska regionerna ger alltså en uppdelning i tre regioner där den tredje utgörs av resten av indelningsområdet d. v. s. den boreonemorala zonen inklusive Öland/ Gotland. Denna kallas ofta för södra barrskogsregionen och karakte- riseras av en blandning av löv- och barrskog. En delregion framstår omedelbart som avvikande vid ett betraktande av alla de14 regio- nerna som ingår i södra barrskogsregionen. Det är region 14 Öland/ Gotland som med sin kalkstensberggrund ger upphov till avrinning- sområden av en helt annan karaktär än på fastlandet, vilket motiverar 
 80 
 att den i detta sammanhang betraktas som en särskild vattendrags- region. Namnet skulle kunna vara  
 Ölands och Gotlands vattendragsregion 
 . 
 PRÖVNING AV PARAMETER VATTENVÄXTER 
 För vattenväxter finns ett direkt tillgängligt material som kan bilda underlag för en bedömning av vattendragsregioner. Det är Davis (1984), som redovisar utbredningsbilden för kärlväxter i sjöar och vattendrag i Norden. För alger och mossor är däremot underlaget svagare. Fastsittande makro- och mikroalger behärskas enbart av ett fåtal forskare och alggruppernas regionala utbredning är ofullstädigt känd. Vissa regioner är dock väl kända och där finns goda möjlighe- ter att direkt kunna gå in och behandla de befintliga artlistorna med datorbaserad analys för att utskilja associationer/ algsamhällen. Dessa kan sedan användas vid indelning och beskrivning av vattendrags- regioner. Algerna har också med framgång kunnat användas som in- dikationer på olika miljöstörningar. Enligt en av landets experter, Hunter, Lund, finns det långt komna planer på att med en förenklad metod kunna beskriva vilka algsamhällen (bentiska alger) som föreligger. Algsamhällena är relativt väl kända i Skåne, Krono- bergs län, Halland, Blekinge och Jämtland, medan det föreligger enbart enstaka prover i övriga län. Nya undersökningar måste därför göras för att få en bättre säkerhet i utbredningsbilden för sötvattens- algerna i Sverige. 
 Rivera (1984) material över kärlväxternas utbredning i sjöar och vattendrag ger däremot underlag för att belysa möjligheterna till en indelning i vattendragsregioner. De utbredningstyper och utbrednings- uppgifter som Davis använt baseras främst på information från Cox (1934), Lohammar (1965), Faegri (1960), Lid (1974), Skogen o. Fremstad (pers comm) och Rorslett (pers comm).Varje utbrednings- typ redovisas på en karta. Där skattas också arternas förekomst i de nordiska länderna enligt följande system: 
 A = sporadiskt eller tillfälligt 
 B = mycket stora utbredningsluckor 
 C = glest men jämnt utan luckor eller frekvent med mindre luckor D = nästan heltäckande 
 E = heltäckande 
 Trofiberoendet har angetts med följande beteckningar. 
 81 
 Eutrafenta arter (E)  
 Semi-eutrafenta 
  arter (SE) Nelson arter (M) Oligotrafenta arter (O) Indifferenta arter (I) 
 Själva utbredningstyperna förkortas UT och utbredningstypernas nummer framgår av figurtexten. 
 82 
  
 Fig. 1: Antal akvatiska arter per region.  
 Regionen Öland/Gotland visar det lägsta artantalet  
 70-79 
  arter medan regionerna 12  
 (syd-västra 
  Små- lands skog- och sjörika slättområde) och regionerna 26 (skogslandskapet omedelbart syd norrlandsgränsen), 27 (skogslandskapet omedelbart norr om norrlandsgränsen) och 28 (sydligt boreala kuperade områden) d.v.s. den sydligt boreala regionen kompletterad med skogslandskapet omedel- bart syd norrlandsgränsen också avviker från maximiantalet. Vid genom- gången av naturgeografiska regioner beaktas inte de smala kustregionerna 9, 10, 15, 18 och 25, då de aldrig kan utgöra hela vattendragsregioner. 
 83 
  
 Fig. 2: Arter med allmänn utbredning.  
 Här utskiljs enbart Öland/ Got- land genom ett lägre artantal av arter med allmän utbredning än fastlan- det. 
 84 
  
 Fig. 3: Arter med nordlig utbredning.  
 Den tydligaste gränsen går vid sydgränsen för regionerna 27 och 28, d.v.s. skogslandskapet omedelbart norr om norrlandsgränsen och sydligt borealt kuperade områden. Över- förd till vattendragsregion är detta synonymt med den tidigare utskilda sydligt boreala vattendragsregionen. Nästa gränslinje går vid nordgränsen för region 11 och 12, d.v.s sydsvenska höglandets och smålandsterrängens myrrika västsida och sydöstra Smålands skog- och sjörika slättområde. Söder om denna gräns upphör inslaget av nordliga arter. 
 85 
  
 Fig. 4: Arter med östlig utbredning.  
 De naturgeografiska regionerna 21, 22, 23, 24, 26, 27 och 28, d.v.s. Götalands centrala slättbygder och områ- det norr därom, har ett större inslag av östliga arter än resten av indelning- sområdet. Utbredningsmönstret ger vidare stöd för att föra Öland/Gotland 
 till en särskild region och att utskilja en sydlig region (naturgeografisk region 6 sydvästra Skåne och 7 Skånes sediment och horstområden) samt för en gränsdragning mellan en västlig (region11 Sydsvenska höglandets och smålandsterrängens myrrika västsida) och en östlig (region 12 och 13 sydöstra Småland och Sydsvenska höglandets centrala och östra delar) 
 86 
  
 Fig. 5:  
 Arterna med västlig utbredning indikerar en gränslinje mellan väs- tra Sydsverige (naturgeografisk region 21, 22 a, 22 b, 11, och 8) och östra Sydsverige ( 23, 22 c, 13 ooch 12). I öster finns också en gräns mellan de naturgeografiska regionerna 13 (Sydsvenska höglandets centrala och östra delar) och 22 c (östgötaslätten). I nordväst finns en väl markerad gräns mellan den boreala regionen 28 och den boreonemorala 21 ( sydligt boreala kuperade områden resp. sydvästra Sveriges kuperade barr- och lövskogs- landskap.) 
 87 
  
 Fig. 6: Arter med sydlig utbredning.  
 De naturgeografiska regionerna 6 och 7 (sydvästra Skåne och Skånes sediment och horstområden) utskiljs genom ett maximalt inslag av sydliga arter medan inslaget helt upphör i de sydligt boreala regionerna 27 och 28 tillsammans med region 26 (skogslandskapet omedelbart syd norrlandsgränsen). Sydsvenska höglandets centrala och östra delar saknar också helt inslag av sydliga arter 
 88 
  
 Fig. 7: Arter som delvis når norrlandsgränsen.  
 Här utskiljs de sydligt boreala regionerna 27 och 28 och i viss mån region 26 (skogslandskapet omedelbart syd norrlandsgränsen), som regioner med ett uttunnat artinnehåll av sydliga arter i jämförelse med regionerna längre söderut förutom re- gion 12 (sydöstra Smålands skog- och sjörika slättområden)Fig 8 Prelimi- närt förslag på vattendragsregioner i Sverige söder om norrlandsgränsen. 
 89 
 Vid en sammanvägning av informationen från kartserien framträder i första hand 3 vattendragsregioner;  
 Öland/Gotland  
 ,  
 sydöstra Små- lands skog- och sjörika slättområden  
 och  
 en nordlig region 
 . Nord- gränsen framträder mest exakt i väster mellan regionerna 21 (syd- västra Sveriges kuperade barr- och lövskogslandskap), 22a b (Vän- erslätterna och Falbygden) och 28 (sydligt borealt kuperade områ- den). I öster är inte gränsen lika tydligt markerad. Ett något större stöd framträder där för att lägga gränsen mellan region 26 (skogsland- skapet omedelbart syd norrlandsgränsen) och region 24 (Svealands sprickdalsterräng med lerslättsdalar och sjöbäcken) jämfört med att placera den mellan region 26 och 27(skogslandskapet omedelbart norr om norrlands- gränsen). Fler regioner än de tre ovan nämnda kan utskiljas, men underlaget är inte lika tydligt. I söder framträder en region som omfattas av region 6 och 7 ( 
 sydvästra Skåne och Skånes sediment och horstområden  
 ). Det är en mera sydlig mar- kering än vad granskningen gentemot de naturgeografiska regionerna gav vid handen. Detta ger ett ytterligare stöd för att Jones å bör föras norrut vid en indelning i vattendragsregioner. Hypotesen om en väst- lig och en östlig vattendragsregion (avrinningsområdena till Väster- havet resp. Östersjön har visst stöd i utbredningsbilderna för de akvatiska växterna, om de nordliga och sydliga delarna av indelning- sområdet inte betraktas. Gränsen är tydligast markerad i södra Små- land dels genom att sydöstra Smålands skog- och sjörika slättområden (region 12) som ofta avviker i artinnehåll gentemot Sydsvenska hög- landets och smålandsterrängens myrrika västsida (region 11) och dels genom utbredningsbilden för östliga och västliga arter, som ger en skiljelinje mellan region 11 och regionerna 12 och 13, d.v. s. rakt igenom Småland i nord sydlig riktning. I vissa fall framträder skill- nader enbart i norra Småland. Det är arter med sydlig utbredning som saknas i Norge och Finland och arter med nordlig utbredning. Längre norrut i Götalands centrala slättbygder är stödet för utskiljandet 
 av en östlig och en västlig region svagare. Det är bara utbredningen av västliga arter som indikerar en sådan indelning. 
 PRÖVNING AV PARAMETER FISKFAUNA 
 För fiskfaunan finns det två färska sammanställningar av art- utbredningen i Sverige, dels Sers  Degerman (1992) och dels Degerman m. fl. (1994). Bägge rapporterna bygger, vad avser fisk i rinnande vatten, på elfiskeregistret. Detta har snabbt ökat i omfång och därmed i säkerhet. Underlagsmaterialet från Sers  Degerman 
 90 
 (1992) ingår i Degerman m. fl. (1994). Redovisningsformen i den förra är dock utförligare och berör bara rinnande vatten. Dock ingår ej material från riksmuseets projekt Jacobs, vilket bör utnyttjas. För att kunna göra en djupare analys av fiskars indikatorvärde i förelig- gande syfte, är det nödvändigt att bearbeta materialet ur regionindelningssynpunkt d.v.s. en uppsortering av artförekomst per vattendrag och/eller vattendragssträcka. Sers och Bond (1992) drar emellertid några slutsatser ur sitt material som berör regional utbredning. De konstaterar att artantalet för fiskfaunan främst beror på höjden över havet, vattendragets bredd och djup, klimatet och vattentemperaturen, vilket i stort stöder en indelning av vattendrags- regioner, som följer de stora vegetationszonerna. 
 PRÖVNING AV PARAMETER BOTTENFAUNA 
 Vid diskussion och bedömning av olika antropogen påverkan på rin- nande vatten är oftast bottenfaunans sammansättning en av de vikti- gaste parametrarna. Detta gäller i hög grad även regleringseffekter (t.ex. Lee 1985 och 1991a). Bottenfaunan är dels viktig som föda åt fisk och fåglar, dels som oumbärlig flerstegsaktör vid ned- brytningen av varje års produktion av växtmaterial. Dessutom är bottenfaunan, genom sin mångfald och varierande känslighet, mycket användbar som indikatorsystem för påverkan. Dock måste de pro- blem och ¨fallgropar¨ som finns noga beaktas (Lee 1991b). Läget för bottenfauna och fisk är annorlunda än för växter, såtillvida 
 att fram till nyligen ingen samlad kunskap fanns tillgänglig om före- komst och utbredningsförhållanden. Detta kan bero på såväl den oer- hörda artrikedomen, taxonomiska problem som på föga tradition att se bottenfaunan i ett  
 ¨community-perspektiv¨, 
  i varje fall inte ana- logt med det perspektiv som växtsociologer har. 
 De senaste decennierna har dock några forskare och konsulter, var och en med sin geografiska tyngpunkt, samlat in stora datamaterial om bottenfauna i rinnande vatten. Dessa material har i de flesta fall tillskapats och använts i ett relativt begränsat geografiskt perspektiv, såsom ett vattensystem, en kommun eller ett län. Nationella översik- ter finns, men då ofta i någon sorts summerande redovisning om försurningseffekter och inte med avsikten att regionalisera hela botten- faunaförekomsten. 
 I flertalet fall har finansieringen och avsikten med dessa studier kopp- ling till problemområdena försurningsanalys, kalkningsuppföljning, 
 91 
 eutrofiering och/eller reglering. Nyligen har dock den ojämförligt största databasen, avseende antalet lokaler och geografisk täckning, presenterats i form av kartor för arter och i viss mån högre taxa (Degerman m.fl. 1994). Bottenfaunauppgifterna i detta arbete är det stora datamaterial som finns hos konsultfirman Limnodata HB och är i huvudsak insamlat under en tjugoårsperiod. Redovisningen av dessa primärdata är förekomstprickar på tämligen små Sverigekartor och inget försök har gjorts att tolka eller  
 ¨region-generalisera¨, 
  vilket heller inte var avsikten med uppdraget. 
 Det finns även andra stora ¨ansamlingar¨ av data om bottenfauna i rinnande vatten i Sverige och då oftast i någon databasform. Några viktiga sådana är: 
  
 - 
  
 Konsultfirman Henry sjö- och åbiologi i Göteborg med verksamhetstyngdpunkt i västra Götaland och Svealand. Detta mate- rial innehåller även en hel del data från en forskningsgrupp vid Zoo- logiska institutionen vid Göteborgs Universitet. Kontaktperson Yang eller Smith. 
  
 - 
  
 Rheoekologiska arbetsgruppen vid Zooekologiska avd. vid Lunds Universitet. (Rheo = rinnande vatten.) Gruppen är numera i huvud- sak utspridd i olika delar av landet, men datamaterialet, med mycket uppgifter om hela Skåne finns samlat. Kontaktperson Phillips eller Fowler. 
  
 - 
  
 Stream Water Research Group vid Limnologiska avdelningen vid Lunds Universitet. Information om vissa delar av Skåne. Kontakt- person Smith. 
  
 - 
  
 Rinnande  
  
 vatten-grupp 
  vid Zoologiska inst. vid Umeå Universitet. Detta material berör i huvudsak Västerbottens län? och är under stark tillväxt och utgör det enda material som insamlats med primär avsikt att belysa effekter av reglering. Insamlingen sker dock lika förutsätt- ningslöst som för de andra materialen. Kontaktperson Atkinson. 
  
 - 
  
 Vissa länstyrelser. I t.ex. Ferguson och Västernorrlands län har stora insamlingsinsatser gjorts och data finns vanligen hos respek- tive kalkningsansvarige. 
  
 Även i flera andra län är betydande insatser gjorda och insamlade data finns på respektive länsstyrelse eller hos någon av ovanstående grupper. 
  
 -Spridda 
  andra förekomster t.ex. Statens Naturvårdsverk, SLU/Miljö- 
 92 
 övervakning, enstaka forskare, andra konsultfirmor, kommuner. 
 I utlandet har på senare tid mer eller mindre stora  
 bottenfauna-data- 
  baser analyserats med datorprogram med avsikt att se likheter och olikheter mellan olika lokalers/vattensystems totala sammansättning av bottenfaunan. Man försöker urskilja gränser mellan olika associa- tioner av arter/artgrupper och relaterar dessa till vattendrag och/eller vattendragssträcka oavsett arternas egentliga relationer till varandra eller till bakomliggande ¨likartade¨ behov. Sådana sammanställningar/ analyser, som vanligen inte utgår från någon antropogen påverkan, finns i Norge och Storbritannien. Inga sådana försök rörande den svenska bottenfaunan har ännu gjorts eller i varje fall ännu inte pu- blicerats. Trots vissa problem med tillgänglighet och kompatibilitet borde förutsättningarna enligt ovan vara goda med det unikt stora material som finns samlat i Sverige. En analys som resulterar i en regionalisering av associationer/samhällen av bottenfauna skulle ut- göra ett utomordentligt gott underlagsmaterial för att regionindela i vattendragsregioner och för att belysa en lång rad andra frågor som naturvärde, påverkansgrad etc. 
 En utvärdering av de föreliggande kartorna i Degerman m.fl. (1994) erbjuder vissa svårigheter och av flera skäl bör man avstå: 
  
 -vissa 
  innehållsrika regioner är tämligen ofullständigt besökta 
  
 - 
  
 vissa taxonomiska grupper är mindre väl representerade 
  
 - 
  
 materialet är för omfattande för att bearbeta manuellt 
  
 - 
  
 kartornas storlek tillåter knappast någon bearbetning med god upp- lösning i vattendragssystem eller regioner. 
  
 SAMMANLÄGGNING AV PARAMETER- PRÖVNINGEN 
 Den slutsats, som får det största stödet vid parameterprövningar, r att utskilja en sydlig nemoral vattendragsregion, en nordlig boreal vattendragsregion och en vattendrags- region omfattande de två stora öarna Öland och Gotland. 
 Att skilja ut Götalands centrala slättbygder och Svealands sprickdals- terräng med lerslättdalar och sjöbäcken från den övriga delen av indelningsområdet finner stöd i fördelningen av vattenväxter med östlig utbredning, skillnader i fiskfauna och i indelningen i naturgeografiska regioner på lägre nivå än vegetationszoner. 
 93 
 Vidare finns stöd för att dela Småland i en västlig (även inkluderande södra Västergötland) och en östlig vattendragsregion. Detta baseras då på skillnader i utbredning av vattenväxter t.ex. arter med västlig respektive östlig utbredning. Stöd finns också i den naturgeografiska regionindelningen på lågre nivå än vegetationszon genom indelningen i region 11 (sydsvenska höglandet och smålandsterrängens myrrika västsida) och de två östliga regionerna 12 och 13 (sydöstra Smålands sjö- och skogrika slättområde respektive sydsvenska höglandets cen- trala och östra delar.) 
 Ovanstående analys ger följande bild av vattendragsregionerna,i norr en boreal region och i söder fyra vattendragsregioner; Öland/Got- land, en sydlig nemoral region i Skåne och två regioner med tyngd- punkt i Småland, en östlig och en västlig. I den centrala delen av indelningområdet återstår ett stort område som består av Bohuslän, de norra och centrala delarna av Västergötland, Östergötland, Närke, Södermanland och östra Uppland. 
 En grundhypotes för indelningen i vattendragsregioner var att avrinningsområdena till Västerhavet, Östersjön, Vänern, Vättern och Mälaren definierade vattendrags- regionerna.Det innebär många för- delar att låta regiongränser följa vattendelare och därmed avrinning- områden. Regionerna ger en bild av de funktionella sambanden inom indelningsområdet och indelningssättet gör att vattendragsregionerna blir tydliga därför att gränserna hela tiden kan relateras till samma företeelse. Analysen ovan har dock gett förhanden att lösningen på indelningen i vattendragsregioner inte är en indelning i direkt anslut- ning till hypotesen, men det verkar däremot rimligt att anpassa region- gränserna till vattendelare och att använda avrinningområden för att tydliggöra den återstående ¨storregionen¨i mellansverige. En enkel lösning på detta problem är att utskilja Vätterns avrinningsområde, som en särskild vattendragsregion. Därmed får vi en tredelning av ¨storregionen¨ med en västlig vattendragsregion bestående av stora delar av den naturgeografiska regionen 21 (sydvästra Sveriges kuperade  
 barr-och 
  lövskogslandskap) samt regionerna 22a (Väners- lätterna) och 22b (Falbygden) och en östlig bestående av huvuddelen av region 24 (Svealands sprickdalsterräng med lerslättdalar och sjö- bäcken). Den naturgeografiska regionen 23 med skogsområdena Tiveden, Tylöskogen och Kolmården får då utgöra skiljelinje mellan dessa två vattendragsregioner och vattendragsregionen Vätterns avrinningsområde. 
 94 
 Slutresultatet blir då ett förslag med 8 vattendragsregioner (fig 8): 
  
 1. 
  
 Den nemorala vattendragsregionen  
 med avrinningområdena till Verkeån, Nybroån/Fyleån, Fox å, Kävlingeån, Klingaväl- sån, Saxån, Råån, Vege å, Lucas å och Stensån. 
  
 2. 
  
 Hallandsåarnas vattendragsregion  
  
 med Lagan, Fylleån, Nissan, Ätran, Viskan och Rolfsån. 
  
 3. 
  
 Östra Götalands vattendragsregion  
 med Jones å, Mörrumsån, 
  
 Bräkneån, Ronnebyån, Nättrabyån, Lyckebyån, Bruatorpsån, 
  
 Delgado, Ljungbyån, Alsterån, Emån, Virboån, Marströmmen, 
  
 Sandoval och Storån. 
  
 4. 
  
 Ölands och Gotlands vattendragsregion  
 med Evans, Moore, Ire 
  
 å, Taylor, Gothemå och Närkån samt Ölands mindre vat- 
  
 tendrag. 
  
 5. 
  
 Bohusläns och södra Vänerns vattendragsregion  
 med Göta 
  
 älv, Säveån, Lärjeån, Dalbergsån, Upperudsälven, Byälven, 
  
 Lidan, Tidan och Enningsdalsälven 
  
 6. 
  
 Vätterns vattendragsregion  
  
 med Motala ström/Vätterns tillrin- ningsområde, Svartån och Stångån. 
  
 7. 
  
 Östra Svealands vattendragsregion  
  
 med West/Svartån, Kilaån och Nyköpingsån. 
  
 8. 
  
 Den sydligt boreala vattendragsregionen  
  
 med Byälven, Nors- älven, Klarälven, Svartälven/Letälven, Arbogaån, Hed- strömmen, Kolbäcksån, Svartån, Sagaån, Fyrisån och Fors- marksån. 
  
 95 
 96 
 Fig. 8: 1. Den nemorala vattendragsregionen 2. Hallandsåarnas vattendrags- region 3. Östra Götalands vattendragsregion 4. Ölands och Gotlands vattendragsregion 5. Bohusläns och södra Vänerns vattendragsregion 6. Vätterns vattendragsregion 7. Östra Svealands vattendragsregion 8. Den sydligt boreala vattendragsregionen. 
 Vid uppräkningen av vattendrag per vattendragsregion har inte alla vattendrag medtagits, utan listan på vattendrag är mera till för att redovisa vattendragsregionens omfattning och karaktär. 
 De ställen där gränsdragningen har varit mest tveksam är: 
  
 - 
  
 Jones å:s tillhörighet 
  
 - 
  
 Den östra gränsen för den sydligt boreala vattendragsregionen som också kunde dragits utefter den östra vattendelaren till Mälarens till- rinningsområde. Sett ur avrinningsområdessynpunkt hade indelningen blivit tydligare men skogslandskapet söder om norrlandgränsen hade delats mellan två olika vattendragsregioner. 
  
 - 
  
 Begränsningen av Östra Götalands vattendragsregion norrut där de barrskogsklädda höjdområdena i norra Småland och södra Östergöt- land har förts till olika vattendragsregioner. 
  
 - 
  
 Ur avrinningsområdessynpunkt har det varit lockande att dela den sydligt boreala vattendragsregionen i en västlig och en östlig del med hjälp av vattendelaren mellan Vänerns och Mälarens tillrinningsom- råden, men stödet i det underlagsmaterial som hittills varit möjligt att beakta har varit svagt. 
  
 Den säkraste delen i den ovan föreslagna indelningen i vattendrags- regioner utgör utskiljandet den nemorala vattendragsregionen, Öland och Gotlands vattendragsregion, den sydligt boreala vattendrags- regionen och gränsdragningen mellan Hallandsåarnas vattendrags- region och östra Götalands vattendragsregion. En annan lösning på problemet att utskilja vattendragsregioner i indelningsområdet är att låta indelningen stanna vid dessa mer tydligt utskilda vattendrags- regioner och att i det resterande indelningsområdet enbart utskilja en västlig och en östlig vattendragsregion, se fig. 9. 
 97 
 Slutresultatet blir då 5 vattendragsregioner. Vid en jämförelse med det tidigare förslaget med 8 vattendragsregioner har regionerna 2 och 5 sla- gits ihop till en västlig vattendragsregion,  
 den västligt  
  
 boreo-nemorala 
  
  vattendragsregionen,  
 och regionerna 3, 7 och 6 till en östlig,  
 den 
  
 östligt  
 boreo-nemorala 
  vattendrags- regio- nen.  
 Nackdelen med färre och därmed större re- gioner är att regionerna blir mera inhomogena. Här omfattar den östligt  
  
 boreo-nemorala 
  
  vattendragsregionen vattendrag från Skåne till Uppland. Ett framtida beaktande av fler biolo- giska parametrar än vad som gjorts här borde ge underlag för ett framtida ställningstagande i frå- gan om antalet vattendragsregioner och deras geografiska lokalisering. 
  
 98 
  
 Fig. 9: Alternativt förslag på vattendragsregioner i Sverige söder om Norrlandsgränsen.  
 1. Den nemorala vattendragsregionen. 2. Den västligt  
 boreo-nemorala 
  vattendrags- regionen. 3. Den östligt boreo- nemorala vattendragsregionen. 4. Ölands och Gotlands vattendrags- region. 5. Den sydligt boreala vattendragsregionen. 
 99 
 FÖRSLAG TILL FRAMTIDA INSATSER 
 Ovanstående två förslag till indelning i vattendragsregioner baseras främst på kunskapen om de naturgeografiska regionerna och därmed på avrinningsområdenas 
 stormorfologi och vegetationstyper. Utbredningen av akvatiska växtar- ter (kärlväxter - förekomst i både sjö och vattendrag) har också bi- dragit till slutsatserna. Nästa steg i arbetet borde vara att samman- ställa befintligt material rörande förekomst i vattendrag för botten- fauna ( se ovan uppräknade källor), fisk, alger och vattenlevande kärlväxter så att utbredningen per vattendragssträcka blir bättre känd. Speciellt bottenfaunan borde i detta läge ge ny information. Den är variationsrik, tämligen välstuderad, har relativt välkänd taxonomi och ekologi och goda metoder för analys av primärdata finns. 
 När befintliga data överblickas kan ny inventeringsverksamhet star- tas med avsikten att ur geografisk, taxonomisk och idemässig syn- punkt komplettera de luckor som identifierats. En satsning på att utnyttja dessa parametrar skulle också innebära att en större andel akvatiska parameterar kom till användning, vilket skulle ge ett full- ständigare utvärderingsunderlag för vattenmiljöerna. Denna process bör så långt möjligt vara en objektiv beskrivning och kategorisering av naturens olika element, såväl biologiska som icke biologiska. I görligaste mån bör alltså inte analysfasen innehålla instrument som kräver eller leder till en värdering av objekten. 
 Ett annat problem som måste beaktas år småskaligheten och mångformigheten som finns i landskapet, vilket påverkar vatten- dragen. Detta gäller kusttrakterna av Götaland och Svealand samt kanske i synnerhet Skåne som utgör en unik övergångszon mellan kontinenten och Skandinavien. 
 100 
 Beskrivningar av vattendrags- regionerna i södra Sverige 
 Region sex 
 Regionen avgränsas i norr av Västerdalälvens södra vattendelare, i öster av Arbogaåns västra vattendelare och i söder av Vänerns norra strand och Byälvens västra vattendelare. I stort sett samma område som Värmland. Nästan hela regionen, frånsett några smärre områden i söder, tillhör den boreala vegetationszonen. Större de- len ingår i den naturgeografiska regionen 28, sydligt boreala kuperade områden. Ur hydrologisk synpunkt utgör regionen Vänerns norra tillrinningsområde. Regionens sydgräns ansluter relativt väl till den morfologiska Norrlandsterrängens sydgräns. 
 Vågig bergkullterräng med mellanliggande finsedimentdalar do- minerar regionen. De ingående vattendragen Byälven, Norsälven, Klarälven och Svartälven är lokaliserade till dessa finsediment- dalar. Vegetationsperioden är ungefär 160 dagar och årsnederbörden är relativt hög. Berggrunden består av granit i öster och gnejs i väster. De lösa jordlagren utgörs i huvudsak av urbergsmorän. 
 Moränområdena domineras av fattiga tall- och granskogar. Insprängt i skogslandskapet finns strängmyrar och backkärr. Fin- sedimentdalarna och lerområdet direkt norr omVänern är till största delen uppodlade. Inom sedimentdalarnas övre delar växer åker- marken på många håll igen, och fuktängar och sumpskogar med främst gråal förekommer. I dalgångarna finns också flera exempel på terrassbranter, terrasshak, kanjoner, forsar och deltabildningar. I Klarälvens övre lopp har det lätteroderade  
 sandiga-moiga 
  utgångs- materialet givit förutsättningar för utbildandet av ett unikt mean- derlopp. I Klarälven finns också viktiga reproduktionsområden för lax och öring. Vaughn förekommer i vissa vattendrag och når här en av sina sydligaste utposter. Inom regionen finns också reproduktionsområden för flodpärlmussla och flodkräfta. 
 101 
 Region sju 
 Regionen omfattar  
 Mälardalen-Hjälmareområdet 
  och Sörmland. Den avgränsas i norr av Dalälvens södra vattendelare, i väster av Arbogaåns och Svartåns västra vattendelare och i söder av Nyköpingsåns och Kilaåns södra vattendelare. Större delen av området ligger inom den boreonemorala vegetationszonen och till- hör de naturgeografiska regionerna 24, Svealands sprickdalsterräng med lerslättdalar och sjöbäcken, och 26, Skogslandskapet ome- delbart söder om Norrlandsgränsen. 
 Regionens nordöstra hörn med bergslagsterräng avviker natur- geografiskt och vegetationmässigt från den övriga delen genom att den tillhör den boreala vegetationsregionen. Morfologiskt ingår detta område i Norrlandsterrängen. 
 Vattendragen avvattnas genom Mälaren eller mynnar direkt i Öster- sjön eller Bottenhavet. De vattendrag som avvattnas genom Mäla- ren, White avrinningsområde, utgörs av Arbogaån, Hed- strömmen, Kolbäcksån, Svartån, Sagaån och Fyrisån. Av dessa vat- tendrag är Arbogaån störst. Exempel på vattendrag som avvattnas direkt till Östersjön är Svärtaån, Nyköpingsån och Kilsån. Till Ålands 
 hav och Bottenhavet rinner en rad smärre vattendrag, där det nordli- gaste utgörs av Johnson. 
 Berggrunden domineras i söder av gnejs och i norr av granit. Inslag av leptit, urkalksten och diabasgångar förekommer. På Närkeslättens kambrosilur finns sandsten, alunskiffer och ortoceratitkalksten. Större delen av regionen består av ett mosaiklandskap med bergplatåer och berghöjder omväxlande med lerfyllda sänkor eller sjöar. Sprickdala- rna 
 är ett typiskt inslag. I kustbandet dominerar berg i dagen, och sprickdalslandskapet övergår i ett skärgårdslandskap. Längst i norr har landskapet slättkaraktär med dominerande barrskog. Isälvsav- lagringar förekommer i långa åsstråk. Baker omväxlar med fin- sediment i regionens centrala delar och blir helt dominant i skogsland- skapet i norr. Mälarbäckenet har ett relativt gynnsamt klimat i för- hållande till sin omgivning. Nederbörden är låg. Vegetationsperio- den är c:a 180 dagar, medan skogslandskapet i norr har en vegeta- tionsperiod på c:a 160 dagar. 
 De centrala delarna av regionen är uppodlade. Tallskog förekommer på isälvsavlagringar och på kalt berg. På moränerna dominerar blåbärs- granskog. Ädellövskog, främst ek, och granskog av lågörttyp finns 
 102 
 inom de finsedimentområden som inte är uppodlade. Regionen är relativt myrfattig utom i skogslandskapet i norr. 
 Alla vattendrag inom regionen är i större eller mindre grad påver- kade av reglering. Vissa biflöden till Arbogaån, Nyköpingsån och Kilaån är dock relativt opåverkade och uppvisar orörda forssträckor, åraviner, och meanderlopp. Här finns också värdefulla stammar av öring. I Nyköpingsån, som i sitt avrinningssystem rymmer sjön Båven med förekomst av fiskgjuse, storlom och mal, finns också havsöring och lax. 
 Region åtta 
 I grova drag sammanfaller regionen med Dalsland, Bohuslän och Västergötland. Den avgränsas i öster av Tidans östra vattendelare, 
 i söder av Lidans. 
 Varma somrar och måttlig nederbörd karakteriserar slättlandskapet, som har en vegetationsperiod på  
 180-200 
  dagar. I det kuperade barr- och lövskogslandskapet i väster är nederbörden högre och vintrarna mildare. Vegetationsperioden är  
 160-180 
  dagar. I norra delen av re- gionen dominerar barrskog, främst blåbärsgranskog, men även lav- tallskog och lingontallskog förekommer. Detta inslag ökar längre västerut. I de södra delarna förekommer också lövblandskog med bok. Slättlandskapet är nästan helt uppodlat. Inom kambrosilur- området finns kalkkärr, stäppartade torrängar och fragment av alvar- vegetation. På sluttningarna till platåbergen finns exempel på gran- skog med ett fältskikt som påminner om ädellövskogens, vilket är mycket ovanligt. 
 I Upperudsälven som avvattnar de smala sprickdalssjöarna i Dals- land finns unika stammar av storväxt öring. Lidan har väl utvecklade ravinsystem och meanderlopp. Här finns också öring och kräftbestånd. 
 Storöring, flodpärlmussla, safsa och kungsfiskare förekommer iTidan. Uppströms riksgränsen i Enningdalsälven finns bäver, fiskgjuse, stor- lom, havsvandrande lax och öring. En bit in på norska sidan före- kommer utter. 
 Region nio 
 Regionen består avVätterns/Motala ströms avrinningsområde och avgränsas i väster av Vätterns västra vattendelare ( Hökensås, Tiveden ), i norr av Nyköpingsåns södra vattendelare , i öster av 
 103 
 Stångåns östra vattendelare och i söder av Svartåns och Vätterns södra vattendelare. Den naturgeografiska regionen 23 med Höken- sås, T iveden och Tylöskogen utgör regionens västra och norra del, medan Sydsvenska höglandets centrala delar, del av naturgeografisk region 13, utgör den södra delen. Resterande del utgörs av Öst- götaslätten, naturgeografisk region 22c. 
 Vattendragen inom regionen har sinsemellan olika karaktär. Från sö- der avvattnar Svartån och Stångån de norra delarna av Sydsvenska höglandet medan ett flertal smärre tillflöden till Vättern finns i den västra delen av regionen. Centralt ligger Motala ström och Göta ka- nal som förbinder Vättern med Boren, Roxen och Östersjön. I norr avvattnar Sundaån, Emmaån och Storån höjdområdet Tylöskogen. 
 Berggrunden består till största delen av granit. Ett kambrosilurområde ligger vid  
 Omberg-Motala. 
  I norr domineras stormorfologin av vå- gig bergkullterräng. Större förkastningar förekommer inom regionen t. ex. Östra Vätternstranden och Stone sidor. I övrigt dominerar slättlandskap med lerjordar. De högre belägna delarna täcks av mo- rän. I regionens sydvästra del finns ett större område med isälvsav- lagringar, med bl. a. Svedmons randdelta, som är Sveriges största. 
 I höjdområdena i söder och norr är vintrarna svalare än i omgi- vande områden. Vegetationsperioden omfattar  
 160-180 
  dagar medan slättlandskapet har en vegetationsperiod mellan 180 och 200 dagar. Somrarna är varma och nederbörden måttlig. Slättland- skapet är nästan helt uppodlat. Inom kambrosilurområdet finns ädellövskog och granskog av högörttyp med mycket rik prägel. Inslag av kalkkärr och stäppartade torrängar finns också. I mellan- bygden mellan Östgötaslätten och Sydsvenska höglandet finns, främst i Stångåns vattensystem, ett rikt inslag av ekskog och ekhagmarker. I moränområdena dominerar blåbärsgranskog medan lingontallskog och i vissa fall lavtallskog är vanliga på isälvsav- lagringarna. 
 Vätterns tillflöden är unika för landet. De är viktiga reproduktion- sområden för många av de fiskarter, som förekommer i Vätttern. Där finns också en rik fiskfauna med vätternröding, öring, sik, harr och siklöja bland de minst 28 förekommande fiskarterna. I Svartåns vattensystem finns utter och i biflödet Noån finns en djup ravin med ett högt vattenfall. 
 104 
 Region tio 
 Regionen skulle kunna kallas Hallandsåarnas region då den inne- fattar avrinningsområdena för Lagan, Fylleån, Nissan, Ätran, Vis- kan och Rolfsån. Av dessa vattendrag är Fylleån skyddad enligt NRL. Större delen av detta område utgörs av den naturgeografi- ska regionen 11, Sydsvenska höglandets och Smålandsterrängens myrrika västsida, d.v.s. i stort sett Halland, Kind (södra Västergöt- land), och Finnveden (västra Småland). 
 Berggrunden består av gnejs. Närmast kusten har landskapet slätt- karaktär med spridda restberg. Vattendragens dalgångar genomskär det småländska peneplanet i de östra delarna av regionen, där vid- sträckta torvmarker ytterligare förstärker slättkaraktären i skogsland- skapet. De lösa jordlagren domineras i stort av morän med inslag av lera på Hallandsslätten och isälvsavlagringar i sydväst och i nordost. 
 Nederbörden ökar kraftigt från kusten in i landet, från c:a 550mm till  
 800-1000mm. 
  Humiditeten är hög och vegetationsperioden omfattar  
 180-200 
  dagar. Kustslätten är till största delen uppodlad medan skog och myr dominerar i de inre delarna av regionen. I barrskogen, som mest består av blåbärsgranskog, finns inslag av tidigare betydligt mer utbredda hedek- och hedbokskogar. Vissa rester, ex Mästockaheden, finns av det tidigare vidsträckta ljunghedslandskapet. Myrarna har en klart västlig prägel med inslag av blandmyrar, kal- mossar och fattigkärr. 
 I de övre delarna av Nissan, Ätran, Lagan och Rolfsån finns väl ut- vecklade meanderlopp. I Rolfsån förekommer också avsnörda korv- sjöar. I många av vattendragen finns raviner och forsar. Ätran utgör ett av västkustens förnämsta reproduktionsområden för lax. Havsör- ing förekommer i bl.a. Viskan. Nissans källflöden, Högvadsån i Ät- ran och delar av Rolfsån är relativt opåverkade av vattenkraftsut- byggnad. 
 Region elva 
 Regionen omfattar avrinningområdena till Smålandsåarna, Blekingeåarna och Jones å, d. v. s. Östra Småland, Blekinge, Göinge och Kristianstadslätten. De dominerande naturgeografi- ska regionerna är Sydsvenska höglandets östra delar ( östra region 13) och region 12; sydöstra Smålands skog- och sjörika slätt- områden. 
 105 
 De 3 största vattendragen är Emån, Mörrumsån och Jones å. Exem- pel på mindre vattendrag som mynnar i Östersjön är Storån, Mar- strömmen, Virån, Alsterån, Johnson, Lyckebyån, Ronnebyån och Bräkneån. Tre av vattendragen inom regionen åtnjuter skydd enligt NRL, nämligen Emån, Bräkneån och Mörrumsån. 
 Berggrunden består i huvudsak av granit. Gnejs förekommer i syd- väst och i norr. Kristianstadslätten ligger på kritberggrund. Huvud- delen av området är mycket flackt. I norr och i söder skär sprickdalar genom de flacka platåerna. I Tjust i norra Kalmar län finns några av de mest karakteristiska sprickdalarna i Sverige. De lösa jordlagren domineras helt av morän och finsedimentarealen är liten och kon- centrerad till sprickdalarna och de smala kustslätterna. På Kristianstadslätten finns ett större sammanhängande sandjordsområde. 
 I kustzonen i norr är kalt berg vanligt. 
 Området utmärks av måttlig till låg nederbörd och en vegetationspe- riod mellan 170 dagar i det inre av Småland och  
 190-200 
  dagar i kustbandet i sydost. I de centrala inre delarna av regionen dominerar barrskog, främst blåbärsgranskog. Runt sjöar och dalgångar finns inslag av lövskog. I sydöstra Småland och i Blekinge dominerar ek med även bokskog förekommer. I kustbandet i norr är hällmarkstall- skog vanlig. Myrarealen är liten med fattigkärr och tallmossar som karakteristiska inslag. 
 Ett av Nordeuropas viktigaste bestånd av mal finns i Emån. Både Emån och Mörrumsån hyser stora bestånd av lax, havsöring och öring. 
 I Mörrumsån finns också siklöja och sandkrypare och i Emån före- kommer de sällsynta arterna färna, vimma och asp. Den senare är här på sin sydligaste utpost i Sverige. Andra vattendrag som utgör reproduktionområden för lax och/eller havsöring är Jones å, Johnson och Alsterån. Utter finns i Emåns och Viråns vattensys- tem. 
 Region tolv 
 Regionen omfattar Öland och Gotland och hyser i jämförelse med fastlandet små vattendrag. De två största ligger på Gotland, Gothemå och Snoderå. Större delen av Öland avvattnas åt öster i och med att landborgen på öns västsida också är vattendelare. 
 Berggrunden består av kalksten och landskapet har slättkaraktär. De lösa jordlagren domineras av moränlera och alvarmark. Större sammanhängand sandområden t. ex. Böda på norra Öland förekom- 
 106 
 mer också. 
 Klimatet karakteriseras av milda vintrar och varma somrar. Ne- derbörden är låg , i vissa fall ända ner till 400mm per år. Vegetationsperioden är  
 180-200 
  dagar. Vegetationen är särpräglad med ett stort antal kalkpräglade vegetationstyper. På de tunna jord- täckena dominerar alvarvegetation med olika lav- och mos- samhällen, gräs- och rishedar och alvartorrängar. På lite tjockare jordtäcken kommer mer eller mindre igenväxande betesmarker med stäppartade torrängar, kalkfuktängar och extremrikkärr. Centralt på Öland finns den så kallade Mittlandsskogen, ett stort samman- hängande lövskogsområde med hässlen och ekblandskog. Både Öland och Gotland rymmer många exempel på uppodlade kultur- bygder med inslag av lövängar där öppna slåtterytor med rik ört- vegetation omväxlar med dungar av träd och buskar. På morän- leran, som främst är uppodlad finns också ädellövskogar med ask och alm och med en mycket rik örtvegetation. Kalktallskogar fö- rekommer främst på Gotland. De har en ört- och gräsdominerad vegetation med inslag av sydostliga arter. 
 Region tretton 
 Regionen består av Skåne frånsett Göingebygden och Kristianstadslätten. I norr avgränsas regionen av Stensåns norra vattendelare och Jones å:s södra vattendelare. Inom regionen finns vattendrag som avvattnas både mot Östersjön och Västerhavet. 
 De två största är Kävlingeån och Rönne å. Bland övriga vatten- drag kan nämnas Verkeån, Nybroån/Fyleån, Klingavälsån, Saxån, Råån, Vege å och Stensån. 
 Berggrunden består av olika sedimentbergarter som lerskiffer och alunskiffer. I norr på åsområdena utgörs berggrunden av gnejs. Land- skapet har slättkaraktär bortsett från åsarna; Romeleåsen, Linderöds- åsen, Söderåsen, Kullaberg och Hallandsåsen där vågig bergkull- terräng dominerar. Inom slättområdena finns exempel på böljande moränlandskap. De lösa jordlagren består till största delen av morän- lera. I Vombsänkan finns en större isälvsavlagring. På åsarna domi- nerar urbergsmorän. 
 Klimatet karakteriseras av relativt milda vintrar och varma somrar. Nederbörden är måttlig och ökar mot nordost i regionen. Vegetation- sperioden är omkring 200 dagar. Hela området tillhör den södra 
 107 
 lövskogsregionen, vilket innebär att de naturliga skogarna domine- ras av lövträd. Vegetationsmässigt är alltså området mera besläktat med Mellaneuropa än med övriga Sverige. Åsarna är i huvudsak skog- klädda. Det tidigare öppna kulturpräglade landskapet med bl.a. ljung- hedar har vuxit igen och i många fall planterats med gran. Detta innebär att gran nu dominerar landskapsbilden uppe på åsarna. De naturliga skogstyperna är dock hedbok- och hedekskog. Hed- bokskogen finns kvar på åtskillga ställen men hedekskogen är idag mycket ovanlig. Myrarna på åsarna består av fattigkärr och kalmos- sar med kantskog av glasbjörk. Sedimentområdena är i huvudsak uppodlade men här och var finns ädellövskog och ängsbokskog kvar, främst i närheten av de större godsen. De fåtal myrar som har undgått utdikning utgörs av medelrikkärr och extremrikkärr. 
 Av de två största åarna är Kävlingeån en typisk slättlandså medan Lucas å:s vattensystem har ett flertal forsar, bl. a. i biflödena från Söderåsen.Verkeån är ett av Sydsveriges renaste vattendrag. Nybroån/ Fyleån rinner genom Fyledalen, en smal dalgång med mycket höga naturvärden med en exklusiv flora och fauna. I de flesta av åarna förekommer öring och havsöring. De sydliga arterna groplöja, grön- ling och sandkrypare finns i några vattendrag. Klingavälsån med omgivningar utgör en viktig övervintringslokal för rovfågel och gäss. Verkeån, Herman och Stensån saknar utbyggnad av vattenkraft. 
 108 
 REFERENSER 
 Degerman, E. m.fl. 1994. Bottenfauna och fisk i sjöar och vatten- drag - utbredning i Sverige. - Naturvårdsverket Rapport 4345 1994. 201 sid. 
 Faegri, K. 1960. The distribution of coastal plants. - Oslo 134 pp. 
 Lee, J. 1985. Bottenfaunan i reglerade vattendrag - internatio- nella erfarenheter. - AB Hydroconsult, rapport nr  
 85-838, 
  Stockholm/ Uppsala, 72 sid. 
 Lee, J. 1991a. Bottenfauna, vattenflöde och minimitappning. - I Dimensionering av minimitappning från miljö- och fiskesynpunkt. Delrapport 3, Vattenkraft sid  
 42-69. 
  
 Lee,J. 1991b. Bottomfauna as indicator of organic pollution in running waters. - In Meyer,Z. (ed.) ; Proc. 1st Int. Sem. Environment  
 Protection-Regional 
  Problems, pp. 7 - 11. 
 Jensen, S. 1984. Sjövegetation. - I Ferguson,L (ed.) Vegetationstyper i Norden. - Nordiska Ministerrådet. sid. 443 - 507. 
 Lid, J. 1974. Norsk og svensk flora. - Det Norske Samlaget Oslo. 800 sid. 
 Lohammar, G. 1965. The vegetation of Swedish lakes. - Acta Phytogeographica Suecica 50:  
 28-48. 
  
 Ferguson, Kennedy (ed.). 1977. Naturgeografisk regionindelning av Nor- den - Nordiska Ministerrådet. NU B 1977:34. 130 sid. 
 Påhlsson, Kennedy (ed.). 1984. Naturgeografisk regionindelning av Nor- den - Nordiska Ministerrådet. 288 sid. 
 Samuelsson, G. 1934. Die Verbreitung der Höheren Webb in Nordeuropa. - Acta Phytogeographica Suecica VI 
 Sers,B. och Bond,E. 1992. Fiskfaunan i svenska vattendrag. - Information från Sötvattenslaboratoriet (1992) 3:  
 1-41. 
  
 109 
 Karta över vattendragsgeografiska regioner 
 110 
 Utdrag ur Vattendrags- utredningens rapport Så skall vattendrag skyddas 
 Huvudkategorier av vattendrag som bör skyddas 
 De utgångspunkter och principer för urvalet av sådana vattendrag som bör skyddas som föreslogs i utredningens betänkande (SOU 1994:59) Vilka vattendrag skall skyddas? har legat till grund för våra nu gjorda överväganden om metoder och program för kartläggningen av skyddsvärda vattendrag. De synpunkter och konkreta förslag som framfördes i remissvaren över betänkandet har beaktats i det nu ge- nomförda arbetet. 
 I betänkandet diskuterades, med hänsyn till det huvudsakliga skydds- motivet, tre kategorier vattendrag – Typvattendrag, Referens- vattendrag och Vattendrag med speciella bevarandevärden. Vid våra fortsatta överväganden har vi kommit fram till att gruppen Vattendrag med speciella bevarandevärden bör delas i två kategorier beroende på om bevarandevärdet betingas primärt av intresset för kulturmin- nesvården eller för naturvården. Vi benämner dessa två kategorier av vattendrag Kulturvattendrag respektive Vattendrag med speciella naturvärden. 
 För sådana vattendrag som är skyddsvärda med hänsyn till främst friluftslivsintresset ges ett skydd enligt 3 kap. NRL av bestämmel- serna i 2 §. Dessa bestämmelser avser större områden där turismens och friluftslivets intressen skall särskilt beaktas och de omfattar flera älvdalar och vattendrag. Att göra ett urval av vattendrag för att kom- plettera dessa områden ligger utanför vårt uppdrag och behandlas därför inte här. Friluftslivsintresset kommer dock att ha betydelse vid val av vilka i övrigt jämförbara vattendrag som bör skyddas som  
 Typ-, 
  Referens- och Kulturvattendrag. 
 111 
 Typ- och Referensvattendragen skall primärt väljas på grundval av sina naturvärden, med naturligheten som huvudkriterium. Kultur- vattendragen skall primärt väljas utifrån olika kulturhistoriska teman. Vattendrag med speciella naturvärden skall tillgodose storskaliga och i ett nationellt perspektiv särskilt viktiga naturvärden som inte fångas in av de övriga kategorierna. Förslag till metoder för urval av dessa fyra kategorier vattendrag redovisas i kapitel 3 och 4. 
 De föreslagna metoderna för urval bör tillämpas på vattendragen oavsett om de är skyddade enligt 3 kap. 6 § eller inte. Härigenom kommer ett antal av de redan skyddade vattendragen att bli identifie- rade som Typvattendrag, Referensvattendrag, Kulturvattendrag eller Vattendrag med speciella naturvärden. Jämfört med övriga enligt 
 3 kap. 6 § skyddade vattendrag kommer dessa att ha klart uttalade huvudmotiv för skyddet. Vattendragsutredningens målsättning är att nå ett sammanhållet urval av vattendrag som täcker betydelsefulla värden från såväl natur- som kultursynpunkt. I de fall ett vattendrag 
 i en huvudkategori har näst intill likvärdiga alternativ bör man pröva möjligheten att välja ett som är skyddsvärt även i andra avseenden. Om det t.ex. finns alternativ till vad som kan utgöra Typvattendrag och ett av dessa även har stort kulturhistoriskt intresse bör man välja detta. Vid det slutliga urvalet av vilka vattendrag som bör skyddas skall också energiintresset vägas in med hänsyn till vad som bedöms vara en ekonomiskt rimlig kraftutbyggnad i olika vattendrag. 
 112 
 Typ- och Referensvattendrag 
 Våra vattendrag har blivit allt mer påverkade av mänsklig verksam- het sedan vattenkraften redan under medeltiden i blygsam skala bör- jade användas för att driva olika anläggningar (se avsnitt 4.2 Kultur- vattendrag). Den största påverkan härrör från fysisk påverkan i sam- band med utnyttjandet av vattnet för kraftutvinning. Andra exempel på fysisk påverkan är sådan som härrör från sjösänkningar och torr- läggningar för att skapa odlingsmark samt rensningar och bygg- nationer för flottningsändamål. 
 När ett vattendrag inte längre nyttjas för det ändamål som motive- rade ett ingrepp kommer en stor del av de fysiska förändringarna ändå att finnas kvar. Detta visar sig tydligt i de vattendrag där flottningsverksamheten har varit omfattande eller där man har sänkt eller torrlagt sjöar. Den effekt som ett ingrepp haft på vattendraget kan dock vara glömd, men inte eliminerad, när ett nytt utnyttjande av vattnet kommer på tal långt senare. Beaktas även den påverkan som härrör från andra typer av belastning såsom föroreningar m.m. inser man att den allra största delen av våra vattendrag genom kumulativa effekter nu är mycket långt ifrån sitt ursprungliga natur- tillstånd. 
 Vattendragsutredningens definition av Typvattendrag respektive Referensvattendrag innebär att en låg påverkansgrad är huvud- kriterium för båda. Den i det följande beskrivna metoden för urval av Typvattendrag medför att Referensvattendragen, för vilka orördheten är av avgörande betydelse, normalt kommer att återfinnas bland Typ- vattendragen. 
 Metodansats 
 För det praktiska arbetet med att välja ut Typvattendragen har vi tagit ställning till huvudalternativen att antingen kartlägga, utvärdera och väga ett stort antal faktorer (biologiska, kemiska och fysikaliska) i samtliga Sveriges vattendrag eller att göra urvalet på basis av ett fåtal övergripande faktorer. 
 En urvalsmetod som bygger på generella inventeringar har förkas- tats eftersom en sådan modell skulle behöva bygga på så omfattande dokumentation att den är för tids- och arbetskrävande för att passa in 
 113 
 i vårt perspektiv om två à tre år för inventeringar. Det är vidare så att en naturvärdering inte behöver bli säkrare av att många kriterier an- vänds samtidigt. Det är i stället så att ju fler kriterierna är, desto vanskligare kan värderingen bli eftersom det är svårt att rangordna och väga samman kriterier av olika typer. De frågor man blir tvungen att ställa sig vid ett sådant förfarande blir av typen Vill vi helst bevara ett vattendrag med pärlmusslor, med utter eller med lekande lax? Är det värre med ett försurat vattendrag eller ett övergött?. Svaren på frågor av detta slag blir i stort sett olika beroende på vem som svarar. 
 Mot denna bakgrund föreslår vi en ansats som innebär att man uti- från övergripande kriterier successivt sållar bort vattendrag som up- penbart inte är lämpliga som Typvattendrag och därmed inte heller som Referensvattendrag. 
 Ett förslag till en sådan metodansats redovisades i utredningens rap- port  
 Förslag till metod att välja ut skyddsvärda vattendrag  
 , juni 1995. Rapporten har remissbehandlats under sommaren 1995, i det föl- jande kallat sommarremissen. Remissinstanserna (se  
 Bilaga 2, ej med i detta utdrag 
 ) godkänner i huvudsak metodförslaget. Att meto- den innebär att skyddsvärda vattendrag sållas fram utan koppling till vattenkraftsintresset anser de remissinstanser som berör ämnet vara riktigt. Den kritik som framkommer avser i de flesta fall mindre de- lar i helheten. 
 Urvalsprocessen och motiven för de olika stegen i urvalet av Typ- och Referensvattendrag, som redovisas i avsnitt 3.2 - 3.7, innebär sammanfattningsvis följande. 
  
 * 
  
 Typvattendragen skall spegla olika i Sverige förekommande naturförhållanden. Därför är det nödvändigt att som ett första steg göra en regionindelning med hänsyn till de olika naturförutsättningar som betingar vattendragens egenskaper. 
  
 * 
  
 För att få en god representativitet av olika naturtyper och miljöer behöver olika kategorier vattendrag skyddas inom de olika regio- nerna. Exempelvis gäller det vattendrag av olika storlek, liksom vattendrag med olika upprinningsområden och flödesregimer. 
  
 * 
  
 Huvudsyftet med att skydda Typvattendrag är att trygga den na- turliga biologiska mångfald som är knuten till de svenska vatten- dragen. I avsnitt 3.2 redovisar vi hur vi i detta sammanhang ser på begreppet biologisk mångfald. 
  
 * 
  
 De bästa förutsättningarna för att ge en god representation av den naturliga biologiska mångfalden finns i de mest opåverkade vattendragen. Det finns inga vattendrag som är helt opåverkade av 
  
 114 
 mänsklig verksamhet, utan det handlar om graden av påverkan/ naturlighet. Mått på i vilken grad ett vattendrag är påverkat är därför enligt utredningen bra kriterium för de följande stegen vid urvalet av vattendrag. 
  
 * 
  
 Fysiska hinder, främst i form av dammar och med dem samman- hängande fragmentering och reglering av vattendragen, hör till den mest drastiska formen av påverkan. De fysiska hindren påverkar fiskvandring och annan vattenburen artspridning bland såväl väx- ter som djur. 
  
 * 
  
 I vilken utsträckning strandzonen är påverkad är också av stor betydelse för förutsättningarna för biologisk mångfald. Strandzo- nerna fungerar som filter mellan vattendraget och omgivande mark och det finns en rad växt- och djursamhällen som har sina livsbe- tingelser bara där. Dessutom fungerar strandzonen som spridnings- korridor utefter vattendraget. 
  
 * 
  
 För ett val av det mest skyddsvärda vattendraget kan i vissa fall även andra mer specifika förhållanden behöva studeras. 
  
 * 
  
 De vattendrag där de naturliga processerna bedöms kunna fortgå relativt ostört definieras som Referensvattendrag. 
  
 Typvattendrag för biologisk mångfald 
 Att bevara den biologiska mångfalden är ett av de grundläggande 
 målen i miljöpolitiken. I arbetet med att uppfylla detta mål har vatten- dragen stor betydelse. De svenska vattendragen 
 , med tillhörande sjöar och våtmarker, är komplexa system som ofta uppvisar stor produk- tion, variation och artrikedom.  
 Eftersom de dessutom är relativt 
 jämt spridda över landet och är rika på gradienter (förändring per längdenhet), till följd av landets skiftande naturgeografiska för- hållanden vad gäller t.ex. topografi och klimat, är de betydelsefulla bärare av biologisk mångfald. 
 Biologisk mångfald ges varierande innebörd i olika sammanhang och kan avse olika nivåer (landskap och större enheter, ekosystem, bioto- per, arter, populationer och gener). I vårt sammanhang menar vi med biologisk mångfald den variation av växter och djur i vattendragen och deras närområde som är naturlig för de typer av landskap som av hävd, liksom av vetenskapliga skäl, anses väsentliga att värna. Att använda begreppet naturlighet på detta sätt innebär t.ex. att Typ- vattendrag som rinner genom vissa kulturlandskap, som det öppna odlingslandskapet i Skåne, anses lika viktiga som de vildmarks- betonade älvarna i norra Sverige. 
 115 
 Avgörande för denna mångfald är vad som är representativt för olika miljöer och inte att det finns ett stort antal arter i ett område – i vissa fall kan den naturliga biologiska mångfalden kännetecknas av varia- tionsfattigdom. Bevarandet av den biologiska mångfalden måste alltså ta sin utgångspunkt i de skilda naturgeografiska förutsättningarna i olika delar av landet och inte handla om enbart artmångfalden på nationell nivå. Ekosystemnivån är härvid särskilt viktig att beakta eftersom det är där som utarmningen genom mänsklig påverkan till störst del har slagit igenom. En fortsatt utarmning av ekosystemen innebär risk för att olika arter på sikt inte kommer att kunna fortleva i sina naturliga miljöer. 
 För att den vattensystemsanknutna biologiska mångfalden i den här redovisade betydelsen skall kunna bevaras på sikt måste de funktio- ner som är knutna till vattendragen säkerställas, bl.a. måste före- kommande arter ha förutsättningar att fortleva under naturliga be- tingelser och i livskraftiga bestånd. Att trygga detta är huvudsyftet med Typvattendragen. 
 Vattendragens funktionella enheter 
 Den funktionella enheten för vattendrag är avrinningsområdet, d.v.s. hela det land- och vattenområde som avgränsas av vattendelare, från källregionerna till utloppet i havet. Skyddas olikartade, väl fungerande och relativt stora avrinningsområden är möjligheterna stora till att en betydande del av den biologiska mångfalden bevaras även på ekosystemnivå och lägre nivåer. De vattendrag som skyddas som Typvattendrag bör därför utgöras av avrinningsområden, samtidigt som de skall vara så lite påverkade som möjligt. 
 Att skydda huvudvattenflödens hela avrinningsområden som Typ- vattendrag förutsätter att det finns sådana som inte är alltför påver- kade. I annat fall får skyddet inriktas på mindre påverkade delav- rinningsområden – avrinningsområden för biflöden – för att så långt möjligt säkra den naturliga biologiska mångfalden i den aktuella de- len av landet. 
 Det bör prövas om det är lämpligt att utvidga skyddet för de älv- sträckor som nu är skyddade enligt 3 kap. 6 § NRL till att gälla deras lokala avrinningsområden. Med lokalt avrinningsområde menas de biflöden, med sina tillhörande avrinningsområden, som rinner till den skyddade sträckan. En avgörande faktor vid bedömningen är om dessa biflödena är tillräckligt lite störda för att ett skydd av dem 
 116 
 skulle påtagligt stärka bevarandet av biologisk mångfald i området. 
 I sommarremissen gavs ett starkt stöd för Vattendragsutredningens huvudprincip att somTypvattendrag skydda hela avrinningsområden och att delavrinningsområden bör komma i fråga i de fall avrinning- sområdet som helhet är för påverkat. 
 Att på detta sätt ta utgångspunkt i avrinningsområdena ligger väl i linje med EU:s direktiv (92/43/EEG) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. Där anges bland annat att medlemssta- terna skall sträva efter att främja skötseln och förvaltningen av så- dana element i naturen som, till följd av sin linjära eller kontinuer- liga struktur, t.ex. floder med sina bankar, är väsentliga för vilda arters flyttning, spridning och genetiska utbyte. Vidare framgår att en livsmiljös bevarandestatus är gynnsam om det naturliga utbredning- sområdet och de ytor som täcks är stabila eller ökande och att den struktur och de funktioner, som är nödvändiga för att den skall kunna bibehållas på lång sikt, finns och sannolikt kommer att finnas under en överskådlig framtid. Med livsmiljö avses land eller vattenområde som kännetecknas av särskilda geografiska, biotiska och abiotiska egenskaper, oavsett om de är naturliga eller delvis naturliga. För vat- tendrag anges att de skall ha naturlig eller nära naturlig dynamik där vattenkvaliteten inte har försämrats signifikant. 
 Vattendragens läge och karaktär 
 Regionindelning - Steg 1 
 För att T ypvattendragen skall fånga in den variation av biologisk mångfald som finns i landet behöver urvalet göras med hänsyn till de skilda naturgeografiska förhållandena. I vårt betänkande utgick vi från den regionindelning som gjorts på initiativ av Nordiska Minister- rådet, NMR (Naturgeografisk indelning av Norden, 1984). Denna indelning gjordes främst med avseende på landförhållanden och speg- lar därmed inte fullt ut förhållandena i vattendragen. Därför har vi nu anpassat NMR:s regionindelning med hänsyn tagen till olika förhål- landen i vattendragen och deras avrinningsområden. Vi har även an- passat regiongränserna efter avrinningsområdenas gränser eftersom Typvattendragen skall avse funktionella enheter. Gränserna för regionerna kommer sålunda att utgöras av vattendelare, som är na- turliga och oftast väl markerade element. Dessa, av oss kallade, vattendragsgeografiska regioner skall ses som ett komplement till 
 117 
 NMR:s indelning för att för vårt ändamål strukturera kunskaper om landets naturförhållanden. 
 De som i svaren på sommarremissen har kommenterat den föreslagna regionindelningen anser att den på ett i huvudsak bra sätt tar hänsyn till de naturförhållanden som i olika delar av landet påverkar vatten- dragen. 
 Indelning i vattendragskategorier inom regionerna - Steg 2 
 Landet har delats i 13 vattendragsgeografiska regioner, varav fyra ligger norr om Dalälven. De vattendragsgeografiska regionerna är sålunda stora områden inom vilka bl.a. de hydrologiska och klimato- logiska förhållandena kan uppvisa stora skillnader som ger varie- rande sammansättning av biotoper och arter. 
 Inom de vattendragsgeografiska regionerna i norra Sverige är det stor skillnad på vattendrag som rinner upp i fjällområdet, i skogs- landet respektive i kustområdet. För att få representativa Typ- vattendrag behöver därför väljas vattendrag med olika upprinningsområden. Vi har delat in vattendragen i kategorierna fjäll- älvar, skogsälvar och kustnära vattendrag. 
 I södra Sverige är bilden mer komplex och vilka vattendragskategorier som vi anser behövas i de olika regionerna framgår av följande av- snitt. Ett viktigt förhållande är dock den skillnad i sammansättningen av biotoper och arter som finns mellan lugnt flytande vatten och vatten med forsar och fall. Förutom att slättvattendrag och mer snabb- flytande vattendrag har klart skilda naturtyper representerar de också oftast olika typer av kulturpåverkan i form av odlingslandskap, sjösänkningar, dammbyggnader m.m. 
 VDU har som huvudregel satt den nedre gränsen för de vattendrag som bör komma ifråga som Typvattendrag till 20 km, oavsett om de är huvud- eller biflöden. Vår bedömning är att de biotoper och arter som finns i de mindre vattendragen täcks in av de större vattendragen och deras biflöden. Dessutom är kännedomen om de små vatten- dragen ofta dålig varför ett ytterligare skäl har varit att begränsa ar- betet. I vissa fall där det råder speciella naturförhållanden bör dock även vattendrag kortare än 20 km kunna utgöra Typvattendrag. Exempelvis är förhållandena på Öland och Gotland samt runt södra Vättern så speciella att man där bör ta med även vattendrag som är kortare än 20 km. 
 I svaren på sommarremissen framkommer inga större invändningar 
 118 
 mot hur indelningen i vattendragskategorier har gjorts. Den gjorda indelningen av vattendragen inom regionerna bör enligt remissin- stanserna ge förutsättningar för en nöjaktig representation av i res- pektive region förekommande naturförhållanden. En del påpekan- den har dock gjorts angående naturvärdena i vissa små vattendrag som man anser vara mycket skyddsvärda, men som genom den ne- dre gränsen vid 20 km inte skulle komma med i urvalet. 
 Kort beskrivning av regionerna och de ingående vattendrags- kategorierna 
 Uppdelning av Sverige i  
 nord–syd 
  
 Sverige delas i en nordlig och en sydlig del genom den skarpaste och mest betydelsefulla naturgeografiska gränslinje som landet hyser, Norrlandsgränsen. I stort brukar man ange att Norrlandsgränsen sam- manfaller med sydgränsen för vad geograferna kallar Norrlands- terrängen (dock inte östgränsen vid Bottniska viken). En ungefärlig utbredning är utefter en linje som börjar vid Dalälvens mynning och går i en svag båge mot Vänerns norra strand och vidare mot den norska gränsen i höjd med Hernandez. Vid Norrlandsgränsen över- går det mellansvenska slättlandet mycket snabbt i ett kulligt och storvågigt högland och bergens höjd stiger snabbt från något eller några hundratal meter till  
 400-500 
  m ö.h. eller mer. 
 I anslutning till Norrlandsgränsen inträder en mängd förändringar hos floran och faunan på grund av förändringar i klimatet. Nederbör- den ökar, vintrarna blir snörika och temperaturen sjunker. Ovanför Norrlandsgränsen saknas många sydskandinaviska växtsamhällen, eller uppträder de starkt förändrade. 
 På grund av att området norr om Norrlandsgränsen till stor del ligger över högsta kustlinjen, dvs. den gräns över vilken de olika haven efter våra nedisningsperioder inte nått, består jordmånen här väsent- ligen av näringsfattig urbergsmorän, medan leror och andra närings- rika jordarter mestadels är begränsade till trakterna söder om grän- sen. En följd härav är att Norrlandsgränsen ganska väl sammanfaller med nordgränsen för näringsrika (eutrofa) sjöar, och då även för syd- liga, näringskrävande vattenväxter som t.ex. slokstarr, kalmus och svärdslilja. 
 En del fiskar, t.ex. röding, som trivs i magrare vatten, blir påfallande sällsynta söder om Norrlandsgränsen. Det gäller också knipan som 
 119 
 är en karaktärsfågel för näringsfattiga sjöar och alltså häckar ungefär ned till Norrlandsgränsen, och längre söderut nästan bara på syd- svenska höglandet. Vissa fåglar, t.ex. skäggdopping, som trivs bäst i näringsrika slättsjöar, uppvisar en motsatt utbredning och blir säll- synta norr om Norrlandsgränsen. 
 Dalälven, region 5 
 Dalälvens avrinningsområde skiljs ut som en egen region. Orsaken till det är att förhållandena där inte är lika vare sig de angränsande nordliga eller sydliga delarna av landet . Detta gäller såväl geomorfologiska- som klimatförhållanden, vilket naturligtvis även får betydelse för biologin. De södra delarna av avrinningsområdet berörs direkt av Norrlandsgränsen vilket exempelvis får till effekt att ett flertal nordliga och sydliga floraelement här möts på gränsen av sina utbredningsområden. 
 Dalälvens huvudfåra har bedömts vara alltför påverkad av dammar, utsläpp från gruvhantering och industri, bebyggelse m.m. för att i sin helhet kunna komma ifråga som Typvattendrag. Däremot är flera av biflödena i såväl skogsområdena som fjällområdena förhållandevis lite påverkade. Vi betraktar därför de enskilda delavrinningsområde- na samt huvudfårans övre lopp (övre Österdalälven) som de funktio- nella enheterna. 
 I region 5, Dalälven har vi delat in delavrinningsområdena i 
  
 - 
  
 sådana som berör fjällkedjan 
  
 - 
  
 sådana som ligger inom skogsregionen 
  
 - 
  
 kustområdet. Det finns inget enskilt biflöde som kan definieras som kustnära vattendrag utan vi anser att samtliga de biflöden som rinner till den nu skyddade sträckan nedströms Näs bruk, bör utvärderas tillsammans. 
  
 De fyra regionerna norr om Dalälven 
 I NMR:s regionindelning delas norra Sverige i  
 väst-östlig 
  riktning, i stort sett längs med höjdkurvorna. I den av oss föreslagna region- indelningen försvinner denna indelning eftersom vi menar att grän- serna bör anpassas till avrinningsområdena, som har sin sträckning från kusten och inåt. I vårt förslag ersätts NMR:s indelning med att vi tar hänsyn till var vattendragen rinner upp. 
 Att från söder till norr dela landet norr om Dalälven i ett antal 
 120 
 vattendragsgeografiska regioner kan tyckas ogörligt eftersom hela Norrland utgör en ganska jämn  
 nord-sydlig 
  gradient utan några mar- kanta gränser där en flora och fauna övergår i en annan. Det sker emellertid en uppenbar förändring längs denna gradient och ett om- råde i nordligaste Norrland företer inga större likheter med ett om- råde i sydligaste Norrland. Om området delas upp i ett antal mindre områden kommer dessa därför att skilja sig i sina allmänna egenska- per, även om gränserna mellan områdena inte är skarpa. Med tanke på att förändringarna sker mer eller mindre kontinuerligt har utgångs- punkten i vårt arbete varit att göra en indelning i tämligen likstora områden och samtidigt avgränsa så homogena områden som möj- ligt. 
 Arbetet resulterade i att vi kunde utkristallisera följande fyra regio- ner som sinsemellan skiljer sig i ett flertal avseenden (bl.a. vegeta- tionsperiod, nederbörd, stormorfologi och andelen bygd). 
  
 Region 1  
 som avgränsas i norr av Torneälvens norra vattendelare (i Finland) och i söder av Luleälvens norra vattendelare. 
  
 Region 2  
 som avgränsas i norr av Luleälvens norra vattendelare och i söder av Sävaråns och Umeälvens (Vindelälven) norra vattendelare. 
  
 Region 3  
 som omfattar området från Sävaråns och Umeälvens (Vindel- älven) norra vattendelare till Ångermanälvens södra vattendelare. 
  
 Region 4  
 som sträcker sig från Ångermanälvens södra till Dalälvens norra vattendelare. Längst i väster begränsas regionen av de nordli- gaste utlöparna av Göta älv - Klarälvens avrinningsområde. 
 Enligt vad som sagts tidigare delas vattendragen i samtliga regioner i norra Sverige in i 
 - 
 - 
 - 
 fjällälvar 
 skogsälvar 
 kustvattendrag 
 De åtta regionerna i Södra Sverige. 
 I södra Sverige är naturen mer mosaikartad och uppvisar stora för- ändringar på korta sträckor och i flera ledder. Förutom att i görligaste mån hålla ihop avrinningsområdena har vi modifierat NMR:s regi- onindelning framför allt med stöd av uppgifter om vattenväxternas utbredning. Vi har även i viss mån tagit stöd i fiskfaunans samman- sättning. Det som motiverat valet av dessa organismgrupper är att de är tillräckligt stora för att erbjuda ett säkert underlag och att deras 
 121 
 utbredning är väl känd. 
 I ett fall har vi gjort avsteg från principen att regiongränsen skall sammanfalla med avrinningsområdets gränser. Det gäller Göta älv– Klarälven som korsar gränsen mellan regionerna 6 och 8. Orsaken är främst att Göta älv, som är vårt längsta vattendrag, delas i två unge- fär likstora bitar av Norrlandsgränsen med olika typer natur på ömse sidor, bl.a. är de flöden som rinner in i Vänern norrifrån mycket olika de som rinner in söderifrån, främst när det gäller fallprofiler och vilka landskapstyper de rinner igenom. 
 För de regioner som berörs av ett enda huvudavrinningsområde (Vät- tern/Motala ström och norra delen av Göta älv/Klarälven) eller är dominerade av ett stort avrinningsområde (region 7 - West och region 8 - södra delen av Göta älv) har vi betraktat delavrin- ningsområden som funktionella enheter. Orsaken till detta är att vi inte funnit det meningsfullt att skydda hela avrinningsområden efter- som de bl.a. är så fragmenterade i sina huvudflöden. 
 På grundval av dessa överväganden har södra Sverige delats in i föl- jande åtta vattendragsgeografiska regioner (se kartan  
 appendix till kapitel 3 
 ). 
  
 Region 6, Vänerns norra vattendragsr egion  
  
 som består av flera delavrinningsområden vilka behandlas som separata enheter. Största delen av regionen ligger norr om Norrlandsgränsen vilket innebär att de nordligaste delarna uppvisar ren fjällkaraktär. 
  
 Regionen avgränsas i nord, väst och öst av Göta Älvs vattendelare. I söder avgränsas regionen av Vänerns norra strand, Tidans norra vat- tendelare och Upperudsälvens södra vattendelare. Regionen täcker således i stort sett samma område som Värmland. 
 Delavrinningsområdena i regionen delas in i 
 - 
 - 
 sådana som berör fjällkedjan 
 övriga delavrinningsområden 
  
 Region 7, Östra Svealands vattendragsr egion  
 som omfattar hela  
 Mälardalen-Hjälmareområdet 
  och Sörmland i övrigt. Vattendragen avvattnas genom Mälaren eller mynnar direkt i Östersjön eller Bot- tenhavet. Delavrinningsområdena till Mälaren betraktas som separata enheter. Regionen avgränsas i norr av Dalälvens södra vattendelare, i väster av Göta älvs östra vattendelare och i söder av Nyköpingsåns och Kilaåns södra vattendelare. 
 Genom att Norrlandsgränsen går igenom regionens nordvästra del är förutsättningarna för växtlighet och djurliv annorlunda i Bergslagen 
 122 
 än i övriga delar. Därför har vi skilt de vattendrag som rinner upp där från de övriga som rinner via Mälaren, med mer slättlandsbetonat lopp. Eftersom vi ansett det motiverat att dela in regionens övriga vattendrag i två storleksgrupper har vi totalt fyra kategorier i regio- nen. 
  
 - 
  
 fallvattendrag (rinner upp i Bergslagen och mynnar i Mälaren) 
  
 - 
  
 slättvattendrag (mynnar i Mälaren) 
  
 - 
  
 kustvattendrag större än 45 km 
  
 - 
  
 kustvattendrag mindre än 45 km 
  
 Region 8 
  
 ,  
  
 Bohusläns och Vänerns södra vattendragsr egion  
 som till största delen utgör den södra halvan av Göta Älvs avrinnings- område. De i Göta Älv  
  
 - 
 Vänern 
  ingående delavrinningsområdena be- handlas som separata enheter. I grova drag sammanfaller regionen med Dalsland, Bohuslän och Västergötland. Den avgränsas i ost och syd av Göta Älvs östra vattendelare och Rolfsåns norra vattendelare. 
 I norr utgörs gränsen av Upperudsälvens södra vattendelare, Tidans norra vattendelare och Vänerns norra strand. 
 Vi har delat in vattendragen i 
  
 - 
  
 kustvattendrag 
  
 -  
 slättvattendrag (biflöden till Göta Älv  
  
 - 
 Vänern) 
  
 Region 9, Vätterns vattendragsr egion  
  
 som består av Vätterns/Motala ströms avrinningsområde. Vi behandlar de ingående delavrinningsom- rådena som separata enheter. I regionens västra och norra del finns Hökensås, Tiveden och Tylöskogen, medan Sydsvenska höglandets centrala delar utgör den södra delen. Resterande del utgörs av Öst- götaslätten. 
  
 För att ta hänsyn till de speciella förhållanden som ryms i de korta bäckar som rinner till Vättern har vi ansett det motiverat att frångå principen om att inte behandla vattendrag som är kortare än 20 km. 
 Vattendragen delas in i 
 - 
 - 
 Vätterns bäckar 
 övriga vattendrag 
  
 Region 10  
 som i stort innefattar avrinningsområdena för Lagan, Fylleån, Nissan, Ätran, Viskan och Rolfsån samt ett antal små vatten- drag som mynnar i Västerhavet. Större delen av detta område utgörs av Sydsvenska höglandets och Smålandsterrängens myrrika västsida, d.v.s. i stort sett Halland, Kind (södra Västergötland) och Finnveden (västra Småland). 
 Vattendragen i denna region har delats in i 
 123 
 - 
 - 
 - 
 slättvattendrag 
 fallvattendrag 
 kustvattendrag 
  
 Region 11  
 som omfattar bland annat Sydsvenska höglandets östra delar och sydöstra Smålands skog- och sjörika slättområden och av- gränsas i söder av Jones å:s södra vattendelare och i väster av Lagans och Motala ströms östra vattendelare. 
 Regionens vattendrag har delats in i 
  
 - 
  
 inlandsvattendrag 
  
 - 
  
 kustvattendrag 
  
 Region 12  
 som omfattar Öland och Gotland. Större delen av Öland avvattnas åt öster i och med att landborgen på öns västsida är vatten- delare. Eftersom Öland och Gotland hyser endast förhållandevis små vattendrag bör även vattendrag som är kortare än 20 km bedömas. 
 Regionens vattendrag har delats in i 
  
 - 
  
 vattendrag längre än 20 km 
  
 - 
  
 övriga vattendrag 
  
 Region 13  
 som omfattar Skåne frånsett Göingebygden och Kristian- stadslätten. I norr avgränsas regionen av Stensåns norra vattendelare och Jones å:s södra vattendelare. Övriga gränser utgörs av hav. 
 Inom regionen finns vattendrag som avvattnas dels mot Östersjön, dels mot Öresund – Kattegatt. 
 Vattendragen i regionen delas in i 
  
 - 
  
 inlandsvattendrag 
  
 - 
  
 kustvattendrag 
  
 Fysisk påverkan 
 Som nästa led i urvalsprocessen föreslår vi att vattendragen sållas med hänsyn till den fysiska påverkan. Detta syftar dock inte till ett urval av vattendrag som alltid är lämpade som Typvattendrag utan är en metod för att välja bort de vattendrag som är så fysiskt påverkade att de inte kan komma ifråga för skydd i respektive region och kate- gori. 
 Det stora flertalet av remissinstanserna i sommarremissen anser att en relativt låg grad av fysisk påverkan är en bra utgångspunkt för att 
 124 
 ringa in de vattendrag i en region bland vilka de mest skyddsvärda finns. 
 Naturligtvis skall man också använda sunt förnuft för att sålla bort vattendrag som man vet på andra sätt är alltför påverkade för att komma ifråga som Typvattendrag och ännu mindre som Referens- vattendrag. I detta ligger bland annat att man skall tillvarata den lo- kala kunskap som finns om vattendragen med avseende på såväl fy- siska, biologiska som kemiska förhållanden. Exempelvis skall man inte låta ett vattendrag som är lite fysiskt påverkat kvarstå om man vet att det är starkt förorenat. 
 Flödesregimen - Steg 3 
 Dammanläggningar och andra fysiska hinder påverkar hur organis- mer sprids i vattensystemet, bl.a. fiskvandring. Dammar och regle- rad vattenföring omvandlar dessutom vattendragen från kontinuer- liga strömvattensystem till serier av magasin. Fragmenteringen för- ändrar karaktären och flödesregimen hos vattendragen vilket i sin tur förändrar deras funktion som livsmiljö för olika organismer. Änd- ringarna i de naturliga, regelbundna variationerna av vattenståndet förändrar även förutsättningarna för strandbiotoperna, vilka har en central roll för den vattenanknutna biologiska mångfalden. 
 Dammar och den därav följande fragmenteringen utgör generellt sett den mest drastiska formen av påverkan i vattendragen. Förekomsten av dammar är därför en grundläggande faktor för urvalet av Typ- vattendrag. Vi har valt att beskriva detta med ett fragmenterings- index som anger den längsta sektionen av huvudfåran utan dammar i förhållande till huvudfårans totallängd. I sommarremissen redovi- sades ett preliminärt urval av Typvattendrag som grundats på en över- siktlig analys av fragmenteringen genom dammar i samtliga vatten- drag med en längd på minst 20 km, oavsett om de är huvud- eller biflöden. Av de ca 1 400 vattendrag som analyserades kvarstod efter detta endast ca 130 som tänkbara kandidater till Typvattendrag. Trots denna grovt gjorda analys framkom det i remissvaren bara ett fåtal smärre påpekanden och korrigeringar angående det gjorda urvalet. Detta preliminära urval av vattendrag har bearbetats vidare av VDU och redovisas i  
 appendix till kapitel 3  
 där det också framgår hur ur- valet har gjorts. 
 I svaren på sommarremissen framförs att ett fragmenteringsindex kan bli missvisande för urvalet av Typvattendrag därför att man ris- kerar en överrepresentation av lugnflytande vattendrag, jämfört med 
 125 
 strömmande, eftersom dammförekomsten av naturliga skäl är störst i vattendrag där det finns fallhöjder. Enligt VDU är denna risk till stor del eliminerad genom att vi har delat in vattendragen i olika katego- rier med hänsyn till deras hydrologi. 
 I remissvaren framförs också att man förutom till fragmenteringen bör ta hänsyn till regleringsgraden i vattendragen. VDU har av två skäl kommit fram till att regleringsgraden inte är lämplig att använda som fristående urvalsfaktor. För det första är det svårt att få fram jämförbara uppgifter om regleringsgrad för flertalet av landets min- dre vattendrag eftersom kapaciteten hos dammarna ofta inte är angi- ven i vattendom och därmed möjligheterna att göra jämförelser mel- lan vattendrag i praktiken inte finns. För det andra finns det inget entydigt samband mellan regleringsgraden och effekterna på de bio- logiska förhållandena. Oftast har typen av reglering större påverkan än hur mycket som kan regleras. En liten damm, där vattnet släpps fullt ut under kort tid för att sedan helt stängas och torrlägga fåran, ger mycket värre skador än en damm som kan reglera en stor del av årsflödet, men där vattnet släpps i ungefärligt naturliga cykler. 
 VDU har funnit det lämpligt att man istället vid den slutliga fragmenteringsanalysen endast beaktar sådana dammar som bedöms ha påtaglig biologisk betydelse. Denna bedömning skall göras på grundval av den lokala kunskap som finns om såväl regleringsgraden, som om regleringstyp, dammarnas skick m.m. För att undvika up- penbara missbedömningar av vattendragen som tänkbara Typ- vattendrag skall hänsyn också tas till den övriga kunskap som finns om deras fysiska status, såsom förekomsten av flottledsrensningar, sjösänkningar, invallningar och rätningar. Exempelvis skall man inte välja ett rakt dikesliknande vattendrag som är lite fragmenterat på bekostnad av ett vattendrag med naturligt meanderlopp, men med något fler dammar 
 För att verifiera att man inte hamnat helt fel vid fragmenterings- analysen bör man om möjligt använda en biologisk parameter. För- utsatt att det finns data som är tillräckligt säkra och lättillgängliga bör i första hand förekomsten av störningskänsliga fiskarter analyse- ras eftersom dessa i stor utsträckning återspeglar miljön i vatten- dragen. Om reproducerande bestånd av störningskänsliga arter finns i ett vattendrag kan man på goda grunder anta att de fysiska urvals- faktorerna enligt ovan inte har gett missvisande resultat. 
 126 
 Strandzonen - Steg 4 
 (OBS. Detta led i utvärderingen har ej genomförts. För studier av metoden hänvisas till originalrapporten) 
 Övriga kriterier - Steg 5 
 I de fall det med de nu redovisade stegen inte går att skilja ut vilket vattendrag som bäst lämpar sig som Typvattendrag får man komplet- tera med mer detaljerade urvalskriterier. 
 Institutionen för miljöanalys vid Statens lantbruksuniversitet utarbetar på uppdrag av Naturvårdsverket för närvarande en biologisk värdering- small för sjöar och vattendrag, SystemAqua. I ett preliminärt förslag finns angivet ett stort antal faktorer som till vissa delar bör kunna användas för ett närmare urval av Typvattendrag. Eftersom de olika faktorerna har varierande betydelse för olika vattendrag är det inte möjligt att ta ställning generellt till vilken eller vilka av dessa som skall användas utan det får avgöras från fall till fall beroende på res- pektive faktors relevans och vilka möjligheterna är att i praktiken använda olika faktorer, med hänsyn till bl.a. kunskapsunderlaget. 
 Den av VDU föreslagna stegvisa urvalsmetoden tar på ett tidigt sta- dium hänsyn till vissa av System Aquas faktorer, främst vad gäller representativitet och stora delar av naturlighetskriteriet, med undan- tag av vattenkemin. Naturligtvis är det ingenting som hindrar att man även använder en eller fler av de övriga faktorerna tidigare i den stegvisa utvärderingen om det minskar arbetsinsatsen utan att minska tillförlitligheten i urvalet. Exempelvis som alternativ till strandzon- sinventeringen, som – i enlighet med Vattendragsutredningens mo- dell,– dessutom är en del i System Aqua. 
 Av intresse för en närmare utvärdering av Typvattendrag är främst dels System Aquas faktorer vattenkemi, fiskförekomst och botten- fauna, dels förekomsten av djur högt i näringskedjan. 
  
 - 
  
 Vattenkemin indikerar de biologiska förutsättningarna. 
  
 - 
  
 Fiskförekomsten ger upplysningar om vattendragens funktion- stillstånd. 
  
 - 
  
 Bottenfaunasammansättningen är en god indikator på vatten- kvaliteten. (Tillräckliga uppgifter om bottenfaunan finns endast för ett litet antal vattendrag. 
  
 - 
  
 En god sammansättning av djur högt i näringskedjan innebär att hela näringskedjan ner till primärproducenterna kan antas vara 
  
 127 
 intakt. 
 Bland SystemAquas bedömningsfaktorer finns det anledning att också peka på bottentyper, formvariation, vattenvegetationens struktur och närmiljöns vegetationsstruktur. Vad gäller formvariation avses varia- tionen mellan lugnvatten och strömmande vatten. Därutöver är för VDU:s del följande förhållanden av intresse; sjöandelen, förekom- sten av meandring, deltan och parallella lopp samt om det finns våt- marker i anslutning till vattendraget. 
 I vissa fall kan det också bli aktuellt att använda System Aquas krite- rier för  
 raritet  
 som värderar förekomsten av sällsynta och hotade arter. 
 Bland de nämnda bedömningsfaktorerna har vi bedömt att fisk- förekomst ofta torde vara lämpligt att använda för ett val mellan olika kandidater till Typvattendrag. I appendix till detta kapitel redovisas en ansats att använda fisk som bedömningsgrund för ett vattendrags påverkansgrad. 
 Referensvattendrag 
 128 
 Bland de vattendrag som väljs som Typvattendrag utvärderas vilka som har sådana kvaliteter att de kan ut- göra Referensvattendrag. Det handlar härvid om vilka vattendrag som har utsatts för förhål- 
 landevis liten påverkan och där de naturliga processerna bedöms ha förutsättningar att även på lång sikt kunna utvecklas relativt ostörda av mänskliga aktiviteter. Det innebär att Referens- vattendragen normalt kommer att kunna åter- finnas i områden av orörd karaktär och att för- 
 utsättningar för dem inte kommer att finnas i alla de vattendragsgeografiska regionerna. Dä- remot kan det i områden av särskild vildmarks- karaktär finnas motiv för fler Referens- 
  
 vattendrag.  
 Appendix till kapitel 3 
 129 
  
 Urval av vattendrag med hänsyn till deras fragmentering genom dammar 
 Som framgår av avsnitt 3.5.1 har VDU som ett steg i urvalsprocessen för T yp- och Referensvattendrag valt att bedöma i viken grad vatten- dragen är uppdelade av fysiska hinder – fragmenterade. Som ett för- sta mått på denna fragmentering har vi beräknat den längsta sträckan 
 i vattendraget utan dammar som bedöms påtagligt förändra de biolo- giska förutsättningarna, i förhållande till vattendragets totala längd – fragmenteringsindex. 
 I arbetet har inte funnits förutsättningar att ta del av den lokala kun- skap som finns om i vilken utsträckning en damm har negativa ef- fekter för vattendragets biologi, vilket är det intressanta i samman- hanget. Analysen grundas på grova uppskattningar med hjälp av de uppgifter som finns i SMHI:s dammregister. Endast sådana dammar som i registret är angivna som verks- eller regleringsdammar har tagits med i beräkningarna. Om flera sådana dammar ligger närmare varandra än ca 100 m har vi betraktat dem som ett fysiskt hinder från effektsynpunkt. De verks- och regleringsdammar som anges inte vara i bruk är inte medtagna, eftersom de kan antas vara i dåligt skick och inte utgöra några absoluta barriärer. De dammar som anges som spe-  
 gel-, 
  håll- eller flottningsdammar liksom slussar har antagits ha små biologiska effekter och har därför inte heller tagits med. 
 För varje vattendragskategori inom respektive vattendragsregion har vi valt bort de mest fragmenterade vattendragen så att det kvarstår ett antal vattendrag som skall analyseras vidare. I de fall alla huvud- flöden inom en vattendragskategori har bedömts vara alltför utbyggda för att kunna komma i fråga som Typvattendrag har vi analyserat delavrinningsområdena. 
 Det är inte meningsfullt att sätta en generell gräns för när ett vatten- 
 130 
 drag kan anses vara alltför fragmenterat eftersom förhållandena är så olika i skilda delar av landet. I de fall det finns flera likvärdiga vat- tendrag som är ofragmenterade bör samtliga utvärderas närmare. I fall det finns endast ett fåtal ofragmenterade vattendrag har vi för den närmare utvärderingen tagit med även sådana vattendrag som är fragmenterade. Längre vattendrag och vattendrag med flest lite fragmenterade biflöden har prioriterats. 
 I det följande redovisas resultaten av de, utifrån de nu angivna förutsättningarna, gjorda beräkningarna av fragmenteringsindex för vattendragen i de tretton vattendragsregioner som VDU har delat in landet i (se avsnitt 3.4.3 samt karta sida 27 bilaga 4 i detta betän- kande). Beräkningarna har gjorts för samtliga Sveriges ca 1 400 vat- tendrag som är minst 20 km långa, oavsett om de är bi- eller huvud- flöden. Efter en grov bedömning av de olika vattendragens fragmenteringsgrad till följd av dammar har ca 90 % ansetts vara alltför påverkade för att kunna komma i fråga som Typvattendrag. Avsikten är att länsstyrelserna, med stöd av den lokala kunskap som finns, skall granska och komplettera denna preliminära fragmenteringsstudie med avseende på olika dammars biologiska betydelse. Fragmenteringsstudien skall också kompletteras med upp- gifter om andra fysiska ingrepp som inverkar på flödesregimen; flottledsrensningar, sjösänkningar m.m. 
 Uppgifterna om vattendragen är hämtade från det vattendragsregister som finns i SMHI:s informationssystem Svenskt Vattenarkiv (SVAR). Uppgifterna om dammar är hämtade från det dammregister som också ingår i SVAR. 
 Region 1 
 Mellan Torneälvens norra vattendelare och Luleälvens norra vat- tendelare. 
 Fjällälvarna i regionen, 1 Torneälven och 4 Kalixälven är likvärdiga vad gäller påverkansgrad. Samtliga Torneälvens 106 biflöden och Kalixälvens 58 biflöden som är längre än 20 km är i stor sett orörda. 
 Skogsälvarna 3 Sangisälven och 7 Råneälven har vardera ett biflöde som är utbyggt med en damm. Totalt har Råneälven 14 biflöden och Sangisälven 3 biflöden. 
 Samtliga kustnära vattendrag är outbyggda. 5 Töreälven och 6 Vitån är de längsta 
 131 
 Vattendrag i region 1 för fortsatt utvärdering 
 1 Torneälven, 4 Kalixälven, 7 Råneälven, 5 Töreälven och 6 Vitån. 
 Region 2 
 Mellan Luleälvens norra vattendelare och i söder Sävaråns och Umeäl- vens (Vindelälvens) norra vattendelare. 
 Av fjällälvarna i regionen är 13 Piteälven den klart minst påverkade av dammar. Den är lite fragmenterad i huvudfåran (18%) och har dessutom de allra flesta av sina biflöden helt opåverkade av dammar. 20 Skellefteälven är utbyggd till 81% och Luleälven till 69%. 
 Skogsälvarna i regionen är, förutom 10 Alån, samtliga opåverkade av dammar i huvudflödet samt har även de flesta biflödena intakta. De största skogsälvarna är 17 Åbyälven och 18 Byskeälven. 
 Kustvattendragen i regionen är, förutom 16 Jävreån, opåverkade av dammar. Det längsta vattendraget är 15 Rokån, som dock saknar längre biflöden. 23 Kålabådaån och 25 Dalkarlsån har bägge flera biflöden som är opåverkade av dammar. 
 Vattendrag i region 2 för fortsatt utvärdering 
 13 Piteälven, 17 Åbyälven, 18 Byskeälven, 15 Rokån, 23 Kålabådaån och 25 Dalkarlsån. 
 Region 3 
 Mellan Sävaråns och Umeälvens (Vindelälvens) norra vattendelare och Ångermanälvens södra vattendelare. 
 Fjällälvarna i regionen, 28 Umeälven och 38 Ångermanälven, är bägge kraftigt fragmenterade. Vi har därför bedömt de delavriningsområden som berör fjällkedjan. 
 Av de biflöden, som rinner till Umeälven är 28 8 Vindelälven det ojämförligt största som är opåverkat av dammar (två av biflödena har en damm vardera). I Umeälven är även biflödena mellan 28 24 Mejvanbäcken och 28 45 Rönnbäcken samt uppströms 28 53 Juksjaurbäcken opåverkade av dammar. 
 I 38 Ångermanälven är huvudfåran uppströms Kultsjön samt mer- parten av biflödena i fjällen lite fragmenterade eller helt outbyggda. 
 Av skogsälvarna är 29 Hörnån och 32 Lögdeälven de enda ofragmenterade. 34 Gideälven och 37 Nätraån är även de relativt lite fragmenterade. 
 132 
 31 Leduån är det enda outbyggda kustvattendraget. 35 Idbyån har endast en damm 
 Vattendrag i region 3 för fortsatt utvärdering 
 I Umeälven 28 8 Vindelälven, avrinningsområdena mellan 28 24 Mejvanbäcken och 28 45 Rönnbäcken (7 st) samt uppströms 28 53 Juksjaurbäcken (5 st). I 38 Ångermanälven huvudfåran uppströms Kultsjön, dess biflöden Faxälven uppströms 38 8 16 Edsån, Vängel- älven uppströms 38 15 20 Sjoutälven samt Vojmån uppströms 38 37 9 Woodard. 29 Hörnån, 32 Lögdeälven, 34 Gideälven, 37 Nätraån, 31 Leduån och 35 Idbyån. 
 Dessutom skall utvärderas huruvida den nu undantagna älvsträckan i Umeälven skall utvidgas till att omfatta det lokala avrinningsområdet. 
 Region 4 
 Mellan Ångermanälvens södra och Dalälvens norra vattendelare 
 Fjällälvarna i regionen, 40 Indalsälven, 42 Ljungan, och 48 Ljusnan är samtliga kraftigt utbyggda i huvudfåran och därför har vi bedömt de delavriningsområden som berör fjällkedjan. 
 I Indalsälven har 40 16Ammersån endast en damm samt 11 biflöden som är ofragmenterade. Biflödena uppströms 40 36 Ytterån är ofragmenterade, förutom Storbodströmmen och Anjeströmmen. 
 I Ljungan är biflödena uppströms 42 42 Röjan helt ofragmenterade (10 st). 
 I Ljusnan finns uppströms 48 38 Veman ca 25 biflöden som berör fjällkedjan och är ofragmenterade eller har endast en damm. 
 Samtliga skogsälvar är relativt kraftigt fragmenterade förutom 41 Selångersån som har endast en damm. Av de övriga har endast 52 Gavleån outbyggda biflöden (5 st). 
 I regionen finns 5 kustvattendrag som är ofragmenterade samt två med endast en damm. 
 Vattendrag i region 4 för fortsatt utvärdering 
 I Indalsälven, 40 16 Ammersån, samtliga biflöden uppströms 40 36 Ytterån (förutom Storbodströmmen ochAnjeströmmen), totalt 8 st. I Ljungan, biflödena uppströms 42 42 Röjan (9 st). I Ljusnan, biflödena uppströms 48 38 Veman (11 st). De hela avrinningsområdena 41 Selångersån, 52 Gavleån, 38/39 Älandsån, 38/39 Furuhultsån, George, 46/47 Enångersån, 50/51 Trödjeån, 50/51 Haas och 52/ 
 133 
 53 Älgängsån. 
 Dessutom skall utvärderas huruvida de nu undantagna älvsträckorna i Ångermanälven, Ljungan och Ljusnan skall utvidgas till att om- fatta respektive lokala avrinningsområden. 
 Region 5, Dalälven 
 Av de delar som berör fjällkedjan är Österdalälven uppströms Träng- slet utan dammar och biflödena antingen helt outbyggda eller med endast en damm. I Västerdalälven är huvudfåran uppströms 53 42 16 Vakran utbyggd med endast två dammar och biflödena (12 st) med få undantag antingen ofragmenterade eller endast lite utbyggda. 
 Av de biflöden som ligger i skogslandet finns 6 stycken, som är ofragmenterade eller med endast en damm, i 53 61 Orsälvens vatten- system, som dock är relativt kraftigt påverkat i huvudfåran. I 53 71 Rotnens vattensystem finns 3 outbyggda flöden. Förutom dessa är endast 53 38 12 1 Lungsjöån samt 53 52 1 Draggån lite utbyggda (en damm vardera). 
 I nedre Dalälven, som berör kustslätten, finns 6 biflöden som är ofragmenterade. 
 Vattendrag i region 5 för fortsatt utvärdering 
 Österdalälven uppströms Trängslet, Västerdalälven uppströms 53 42 16 Vakran samt 53 61 Orsälven, 53 71 Rotnen, 53 38 12 1 Lungsjöån och 53 52 1 Draggån. 
 Dessutom skall utvärderas huruvida de nu undantagna älvsträckorna, Dalälvens nedre lopp samt i Västerdalälven, skall utvidgas till att omfatta det lokala avrinningsområdet. 
 Region 6, Vänerns norra vattendragsregion 
 I de delar av 108 Göta  
 Älv–Klarälven 
  som berör fjällkedjan har huvud- fåran endast en damm uppströms 108 79 Noret samt ett tiotal biflöden som är ofragmenterade. 
 Av de övriga vattendragen är 108 29 Knarrbyån, 108 31 Wheeler, 108 44 Wang, 108 52 Tarmsälven helt utan dammar. Dessutom har 108 34 Byälven och 108 58 Norsälven vardera 6 biflöden som är utan dammar eller endast lite fragmenterade. 
 Vattendrag i region 6 för fortsatt utvärdering 
 Göta  
 Älv–Klarälven 
  uppströms 108 79 Noret samt 108 29 Knarrbyån, 108 31 Wheeler, 108 44 Wang, 108 52 Tarmsälven, 108 34 
 134 
 Byälven och 108 58 Norsälven. 
 Region 7, Östra Svealands vattendragsregion 
 De biflöden av första ordningen som rinner upp i Bergslagen är samt- liga kraftigt utbyggda i huvudfåran. De vattendrag som är minst fragmenterade är 61 42 14 Larsboån och 61 42 30 Gänsån i Kolbäck- såns vattensystem samt 61 46 15 Rällsälven i Arbogaån. 
 Bland slättvattendragen finns ett flertal som är helt outbyggda. 61 7 Oxundaån, 61 9 Lövstaån, 61 11 Hågaån, 61 34 Ekesågsån, 61 40 Asköbäcken, 61 41 Bodabäcken, 61 44 Köpingsån, 61 48 Tandlaån, 61 49 Näshultaån, 61 50 Forsån, 61 58 Kanalen, 61 64 Stavån och 61 67 Svartån. 
 Av de längre kustvattendragen är 56 Olandsån ofragmenterad i huvud- flödet och har dessutom två outbyggda biflöden. 63 Trosaån har en- dast en damm i huvudflödet och ett biflöde som är outbyggt. Det längsta vattendraget i kategorin, 65 Nyköpingsån, är relativt kraftigt utbyggt i huvudfåran men har sju outbyggda biflöden samt ett biflöde med endast en damm. 
 Av de mindre kustvattendragen är 59/60 Bergshamraån, 62/63 Moraån, 62/63 Södertälje kanal och 64 Svärtaån outbyggda. 59/60 Penningbybån, 62 Tyresån och 66/67 Pjältån har endast en damm vardera. 
 Vattendrag i region 7 för fortsatt utvärdering 
 61 42 14 Larsboån, 61 42 30 Carter, 61 46 15 Rällsälven,61 7 Oxundaån, 61 9 Lövstaån, 61 11 Hågaån, 61 34 Ekesågsån, 61 40 Asköbäcken, 61 41 Bodabäcken, 61 44 Köpingsån, 61 48 Tandlaån, 61 49 Näshultaån, 61 50 Forsån, 61 58 Kanalen, 61 64 Stavån, 61 Floyd, 63 Trosaån, 65 Nyköpingsån, 59/60 Bergshamraån, 62/63 Moraån, 62/63 Södertälje kanal, 64 Svärtaån, 59/60 Penningbybån, 62 Tyresån och 66/67 Pjältån. 
 Region 8, Bohusläns och Vänerns södra vattendragsregion 
 Förslagen för denna region bygger på material som tagits fram främst med avseende på säkerhetsaspekter. Resultaten kan därför vara miss- visande, främst för de vattendrag som rinner genom Göteborgs och Bohus län. 
 Av kustvattendragen är endast 109 Bäveån till viss del utbyggd. De övriga är ofragmenterade av dammar. Av dessa är 110 Örekilsälven och 112 Enningdaslälven de längsta och har dessutom opåverkade 
 135 
 biflöden. Av biflödena till Göta Älv är endast några av de mindre ofragmenterade. Av de längre är 108 26 Dalbergsån minst utbyggt i huvudfåran och har dessutom 2 helt ofragmenterade biflöden. 108 37 Lidan och 108 43 Tidan har vardera 7 outbyggda biflöden. Tidan som är längst är mest utbyggd. 
 Vattendrag i region 8 för fortsatt utvärdering 
 110 Örekilsälven, 112 Enningdaslälven, 108 4 Lärjeån, 108 24 Lannaån, 108 38 Öredalsån och 108 40 Sjöråsån, 108 26 Dalberg- sån, 108 37 Lidan och 108 43 Tidan. 
 Region 9, Vätterns vattendragsregion 
 Av de vattendrag som inte rinner via Vättern är 67 8 Kumlaån det enda helt ofragmenterade biflödet av första ordningen. 67 7 Torpån har endast en damm. De mycket längre vattendragen 67 13 Stångån och 67 14 Svartån är likvärdiga i huvudfåran men Svartån har 7 biflöden som är outbyggda eller endast lite fragmenterade medan Stångån har 2 sådana. 
 Vattendrag i region 9 för fortsatt utvärdering 
 67 8 Kumlaån, 67 7 Torpån och 67 14 Svartån. Dessutom skall de bäckar som rinner till Vättern utvärderas. 
 Region 10, Hallandsåarnas vattendragsregion 
 Slättlandsvattendragen kan endast representeras av delavrinningsom- råden i de längre vattendragen, eftersom de är kraftigt fragmenterade. Lagans biflöde 98 11 Bolmån är det längsta och samtidigt relativt opåverkat av dammar, där är dessutom samtliga större biflöden ofragmenterade. 
 Av fallvattendragen är 106 Rolfsån det minst fragmenterade, men samtidigt det kortaste. 101 Nissan, 103 Ätran och 105 Viskan är jäm- förbara i sina huvudflöden. Nissan och Ätran har inte några bety- dande dammar i det övre loppet. Nissan har flest ofragmenterade biflöden. 
 Av de kustnära vattendragen är 105/106 Löftaån ofragmenterad medan 102 Suseån och 104 Himleån är delvis utbyggda (två dammar var- dera). 
 Vattendrag i region 10 för fortsatt utvärdering 
 98 11 Bolmån, 106 Rolfsån, 101 Nissan, 103 Ätran, 105/106 Löftaån, 102 Suseån och 104 Himleån. 
 136 
 Region 11, Östra Götalands vattendragsregion 
 De inlandsvattendrag som är minst utbyggda i sina huvudfåror är 68 Söderköpingsån, 78 Delgado, 84 Bräkneån och 87 Skräbeån. 88 Jones å är kraftigt utbyggd i huvudfåran men har 16 biflöden som är helt ofragmenterade, eller med endast en damm. 
 Flertalet kustvattendrag är mycket lite fragmenterade. Åtta är helt outbyggda. 
 Vattendrag i region 11 för fortsatt utvärdering 
 68 Söderköpingsån, 78 Delgado, 84 Bräkneån, 87 Skräbeån, 88 Ellisonå, 67/68 Vadsbäcken, 69 V indån, 72/73 Laxemarån, 74/75 Oknebäcken, 75/76 Nävraån, 76/77 Surrebäcken, 76/77 Campbell och 79/80 (namnlös). 
 Region 12, Ölands och Gotlands vattendragsregion 
 Samtliga vattendrag, som är korta, är ofragmenterade. 
 Vattendrag i region 12 för fortsatt utvärdering 
 Samtliga vattendrag, oberoende av längd. 
 Region 13, Skånes vattendragsregion 
 Inlandsvattendragen, som är helt likvärdiga, är relativt kraftigt ut- byggda i huvudfåran. 96 Rönne å har 4 outbyggda biflöden medan 92 Kävlingeån har två. 
 Inget kustvattendrag är kraftigt utbyggt, 6 stycken är helt ofragmenterade. 
 Vattendrag i region 13 för fortsatt utvärdering 
 92 Kävlingeån, 96 Rönne å samt 88/89Tommarpaån, 88/89 Verkaån, 88/89 Julebodaån, 88/89 Segesholmsån, 89/90 Dybäcksån och 95 Vege å. 
 137 
 Vattendrag med särskilda natur- eller kulturvärden 
 Vattendrag med speciella naturvärden 
 Med våra föreslagna metoder att välja ut Typ- och Referensvattendrag kommer en stor del av de i ett nationellt perspektiv viktiga naturvär- dena hos vattendragen att täckas in av dessa. Det kan dock inte ute- slutas att det finns ytterligare vattendrag med så stora naturvärden att de bör ges ett skydd motsvarande det som föreslås för Typ- och Referensvattendragen. Det behöver därför finnas en vattendrags- kategori där man kan göra nödvändiga kompletteringar för sådana skyddsbehov. Vilka vattendrag som behöver ingå i denna kategori, som vi benämnerVattendrag med speciella naturvärden, kan inte avgö- ras förrän urvalet av Typ- och Referensvattendrag har gjorts. Det måste dock handla om större områden som antingen är bärare av  
 unika egenskaper  
 knutna till vattendraget eller där det finns en stor  
 ansamling  
 av höga vattendragsanknutna naturvärden. Det kan exem- pelvis gälla vattendragsmiljöer som är väsentliga att skydda med hänsyn till Sveriges åtaganden i internationella konventioner, riks- intressen för naturvården enligt 2 kap. NRL eller att vattendraget har uppenbar betydelse för viss forskning. Man skall även kunna ta hän- syn till sådana svårgripbara värden som ligger i begreppet särskilt stor naturskönhet. 
 Dessa vattendrag skall vara så tydliga bärare av utomordentligt höga naturvärden att man kan förutsätta att arbetet med att identifiera dem kan baseras på tillgänglig kunskap hos Naturvårdsverket. 
 Kulturvattendrag 
 Stora delar av våra kulturhistoriskt mest värdefulla miljöer finns i vattendragsnära områden. Detta beror på att vattendragen under alla tider har varit viktiga för människors bosättning, försörjning och sam- färdsel. Spåren av detta kan räknas i tusental längs stränderna och tillsammans ger de såväl ett omistligt källmaterial för kunskap om människornas liv, uppfinningsrikedom och förmåga att ändra livs- villkoren som betydande estetiska värden. 
 138 
 Från kulturhistorisk synpunkt är särskilt sådana vattendragsmiljöer som belyser viktiga aspekter på vattendragens betydelse för sam- hällsutvecklingen av stort intresse. Det handlar härvid inte om speci- fika områden med ett visst kulturvärde, som för områden av intresse för kulturminnesvården enligt bestämmelserna i 2 kap. § NRL, utan om större sammanhängande miljöer som kan ge förståelse för en eller flera för det svenska samhällets utveckling betydelsefulla kultur- historiska aspekter med anknytning till våra vattendrag. Det kan också uttryckas så att skyddsvärdet ligger i sådana till vattendrag knutna samhällsfunktioner som ger ett visst vattendrag, eller en större del av dess sträckning, en i ett nationellt perspektiv särpräglad kulturhistorisk identitet. Detta definierar vad vi benämner Kulturvattendrag och som bör ges ett skydd på samma sätt som Typ- och Referensvattendrag. 
 Förslag till urvalsmetod 
 Ett Kulturvattendrag kännetecknas av att det belyser samhälls- funktioner som ger vattendraget en särpräglad kulturhistorisk identi- tet. Urvalet av Kulturvattendrag måste därför grundas på definitioner av vilka dessa samhällsfunktioner är och tematiska beskrivningar av vattendragen med avseende på dessa. 
 Följande samhällsfunktioner/kulturhistoriska teman skulle enligt vår uppfattning kunna tjäna som grund för att identifiera vilka vatten- drag som skall betecknas som Kulturvattendrag. (Temana beskrivs i avsnitt 4.2.3.) 
  
 - 
  
 SAMLING OCH FÅNGST 
  
 - 
  
 Martin Agrarkulturens tidiga utveckling 
  
 Spannmålsodling och husdjursuppfödning Skogsbruk 
 Fiske Rennäring 
  
 - 
  
 KOMMUNIKATION Vattenvägar och tvärförbindelser Kanalsystem 
  
 Flottningssystem 
  
 - 
  
 ENERGIUTVINNING 
  
 - 
  
 FÖRSVAR 
  
 För att välja ut Kulturvattendragen är det inte nödvändigt att syste- 
 139 
 matiskt beskriva alla vattendrag med hänsyn till dessa teman. De vattendrag som kan komma i fråga torde vara så tydliga exponenter för de kulturhistoriska värden de representerar att de är kända för den kulturhistoriska expertisen. Vi föreslår därför att urvalet av Kultur- vattendragen görs genom ett nomineringsförfarande och att det Johnson ras på värdebeskrivningar utifrån de angivna temana. Den krets av vattendrag som kan komma i fråga omfattar troligen inte mer än  
 3-5 
  stycken per län. 
 I allt väsentligt finns kunskaperna och överblicken över vilka vatten- drag som har den kulturhistoriska särprägel som gör dem till tänk- bara Kulturvattendrag hos länsstyrelserna och länsmuseerna. Dessa bör i samverkan med Riksantikvarieämbetet kunna genomföra de tematiska värdebeskrivningarna av de vattendrag som bör nomineras som kandidater till Kulturvattendrag. 
 Det måste observeras att det kulturhistoriska värdet hos ett vatten- drag många gånger kan ligga i den funktionella bredd och den histo- riska kontinuitet i nyttjandet som har präglat vattendraget och dess omgivningar över tiden. Typiskt för vattendrag med höga kulturhis- toriska värden är att de under lång tid knutit till sig mänsklig aktivi- tet och olika nyttjandeformer som avsatt bestående spår i landskapet. Mångformigheten och kontinuiteten i nyttjandet representerar i sig ett övergripande kulturhistoriskt värde som inte självklart fångas med tematiska beskrivningar. Strävan efter en tematisk representativitet bör dock vara vägledande för arbetet och en referensram för det slut- liga urvalet av Kulturvattendragen. 
 En modell för värdebeskrivningar 
 De tematiska beskrivningarna av ett vattendrag skall redovisa präg- 
 lande kulturvärden över större områden som länkar samman objekt 
 och delområden till en tydlig kulturhistorisk identitet hos vattendraget 
 i fråga. 
 Den metod som Riksantikvarieämbetet använder för beskrivningar av kulturminnesvårdens riksintressen enligt 2 kap. NRL bör enligt vår bedömning kunna anpassas så att den lämpar sig för de mer stor- skaliga värdebeskrivningar som skall göras för Kulturvattendragen. Värdebeskrivningarna, som illustreras genom en anpassning av riks- intresseredovisningen för Dalslands kanal, bör innehålla följande tre steg. 
 140 
  
 1. 
  
 En kort temabeskrivning. 
  
 2. 
  
 En urvalsmotivering som anger de förhållanden som konstituerar vattendragets särpräglade kulturhistoriska identitet. 
  
 3. 
  
 En beskrivning av de egenskaper som uttrycker den kulturhisto- riska identiteten och en kartredovisning av var de huvudsakliga bärarna av dessa egenskaper finns. 
  
 Illustration av värdebeskrivning av Dalslands kanal 
 T e m a 
 Kommunikation; kanalsystem 
 M o t i v e r i n g 
 Kanalmiljö av stor kommunikations- och industrihistorisk betydelse bestående av ett system av slussar och korta kanalsträckningar som sammanbinder Dalslands många sjöar, invigd år 1868 som trans- portled för de dalsländska järnbruken, sågverken och pappersbruken. 
 Uttryck för den kulturhistoriska identiteten 
 Kanalled med slussar, slussvaktarbostäder, sjöleder, kaj- anläggningar och ett flertal äldre broar. Billingsfors bruk, av välbe- varad  
 1800-talskaraktär, 
  Gomez bruksmiljö och Baldersnäs herrgårdsmiljö. 
 Kartredovisning av förekommande kulturhistoriskt värdefulla anlägg- ningar, byggnader m.m. 
 Beskrivning av teman för urval av Kulturvattendrag 
 I beskrivningarna är sådana egenskaper som ger uttryck åt ett områdes kulturhistoriska identitet kursiverade. 
 SAMLING OCH FÅNGST 
 Fångstkulturen, som följde den tillbakadragande inlandsisen, är den allenarådande kulturformen under de första 5 800 åren av landets forntid. I nutid bärs den vidare av fiskare och jägare. 
 Vid de orörda Norrlandsälvarna kan man idag uppleva fångstfolkets kulturlandskap i en närmast ursprunglig miljö och i en omfattning som saknar motstycke såväl nationellt som internationellt. Dessa miljöer, som har ett stort upplevelsevärde, är unika som källor för att ge kunskap om de äldsta innevånarnas kulturlandskap och levnads- förhållanden. 
 Utmed de norrländska älvarnas stränder ligger  
 boplatser  
 som pärl- 
 141 
 band. I dessa miljöer finns  
 hällbilder  
 som uttrycker jaktens och viltets betydelse. Jaktens omfattning och betydelse i Norrlands historia fram- går bäst genom de ca 30 000 kända  
 fångstgropar  
 som ligger spridda på uddar och näs eller i omfattande fångstsystem där sjöar och vat- tendrag bildar naturliga fångstarmar. 
 Vid älvarna och sjöarna i Norrlands inland finns från perioden 200– 1050 e.Kr. en speciell typ av förhistoriska gravar, s.k.  
 insjögravar  
 . 
 AREELLA NÄRINGAR 
 Agrarkulturens tidiga utveckling 
 En  
 fast jordbruksbebyggelse  
 utvecklades i ådalarna i södra Sverige från senneolitikum  
 (2000–1800 
  Marshall) t.o.m. bronsåldern  
 (1500–500 
  Marshall). En motsvarande utveckling utmed de norrländska älvarna skedde under järnåldern (500  
 f.Kr.–1050 
  Avila). 
 Under senare delen av järnåldern och under medeltiden utvecklades i de norrländska bygderna speciella bebyggelseformer, t.ex. så kal- lade  
 älvbyar  
 . 
 Spannmålsodling och husdjursuppfödning 
 I äldre tid var husdjursuppfödning och mjölkproduktion dominerande inom jordbruket. Detta skapade betydande betesmarker, där  
 strand- ängar  
 hade stor betydelse. 
 Under 1700– och  
 1800–talen 
  anlades gårdar och byar med många för älvlandskapet  
 specifika bebyggelseformer  
 och med stora  
 översilnings- anläggningar  
 för att trygga tillgången på foder. 
 Längs en del åar fanns omfattande  
 slåttermarker  
 med våtängar och myrslåtter. Typiskt för älvdalarna var höskörd på avlägset liggande raningar och myrmarker liksom på vidsträckta ängsmarker med  
 timrade lador  
 för skörden.. 
 Genom skiftesreformerna under  
 1800–talet 
  skedde en omvandling mot stordrift och  
 utflyttning av gårdarna  
 splittrade de gamla byarna. Samtidigt skedde en omfattande omvandling av sankmarker till åker- mark genom stora  
 utdikningsföretag  
 . 
 Ett rationellt utnyttjande av gräsrika marker på avstånd från gården fick man genom fäbodsdrift, som kan ledas tillbaka till åtminstone  
 1100–talet, 
  men som hade sin största omfattning under perioden 1860– 1940. Av stor betydelse för lokaliseringen av en  
 fäbodvall  
 var till- gången till rinnande vatten för att kyla mjölken och tillgodose 
 142 
 färskvattenbehovet. Till fäboden hörde  
 speciella byggnader 
 . 
  
 Ärjemarkskultur  
 , som är ett småskaligt nyttjande av de naturgivna resurserna, är en relikt brukningsform som fortfarande förekommer i avlägset liggande bygder. 
 Primitiv järnframställning 
 Redan under förhistorisk tid nyttjades skogen som råvara för till- verkning av träkol som användes för framställning av järn som Johnson rades på sjö- eller myrmalm.  
 Järnframställningsplatserna  
 , som är bland de bäst bevarade i Europa, låg på sjö- eller älvstränderna. Den äldsta kolningsmetoden var  
 gropbränning  
 . Under  
 1500–talet 
  inför- des  
 resmilan. 
  
 Fiske 
 Under medeltiden blev fisk en viktig handelsvara. Tillgången på ädel- fisk fick betydelse för koloniseringen av Norrlands inland, genom årliga fiskefärder från kusttrakterna till fjällsjöarna. En betydande del av den samiska kulturen har varit helt baserad på fiske i insjöar och älvar. 
 Under fiskens lektid användes  
 fasta fiskeredskap 
 , t.ex. tinor i forsar, fiskehus,  
 V-formade 
  fördämningar, katsor, som är kända redan från järnåldern, och bottengarn vid åmynningar. 
 Med klosterväsendet infördes konsten att anlägga  
 dammar  
 för fisk- odling. Efter reformationen spreds bruket av fiskdammar över lan- det. 
 Rennäring 
 Rennomadismen anses ha utvecklats under de första århundradena e.Kr. Renskötselns kulturlandskap präglas av renarnas flyttningsleder, betes- och kalvningsland samt av  
 anläggningar för renskötseln  
 ,  
 bop- latser  
 och  
 gravplatser,  
 s.k. sommargravar. 
 KOMMUNIKATION 
 Vattenvägar och tvärförbindelser 
 Vattendragen var, tillsammans med grusåsarna, länge de viktigaste lederna för samfärdsel. Utmed de segelbara floderna och sjösystemen anlades  
 sjökrogar  
 . Grunda partier nyttjades som  
 vadställen  
 och blev skärningspunkter mellan vatten- och landvägar. Många ortnamn vi- sar på sådana ställen, t.ex. Ed, ställe där man gick, samt Drag och 
 143 
 Boren, ställen där man drog respektive bar båtar mellan två vatten- drag. Där det inte var möjligt att vada anlades  
 färjelägen  
 , som senare ersattes av  
 broar 
 . Stenvalvsbroar byggdes flitigt under 1700- och  
 1800-talen. 
  Från mitten av  
 1800-talet 
  byggdes järn- och stålbroar. 
 Kanalsystem 
 Sveriges första kanal, Dragskanal vid Kalmar sund, byggdes i mitten på  
 1500–talet 
  Den stora kanalbyggarperioden infaller mellan åren 1770 och 1870. 
 Flottningssystem 
 Förutsättningen för skogsindustrins utveckling i Norrland var möj- ligheterna till flottning av timmer. I sjöarna och älvarna anlades om- fattande flottningssystem. 
 Under  
 1600-talet 
  flottades virke i Dalälven för Falu gruva och i Göta älv för flottans behov. Från slutet av  
 1800–talet 
  inrättades allmänna flottningsleder. Flottningslederna omfattade som mest 33 000 kilo- meter. 
 Flottning användes också för att underlätta transporten av tjärtunnor till marknaderna vid kusten. I de skogar som utnyttjades för tjärbrän- ning anlades därför  
 tjärdalar  
 nära älvstränderna 
 Flottningslederna fordrade omfattande  
 anläggningsarbeten  
 , bl.a. spar- dammar för vattenmagasinering, ledkistor, strandskoningar och flottningsrännor. Länsar och bommar lades ut för att hindra timret från att stranda. Ibland fästes länsarna vid dykdalber. 
 Flottningslederna, som är mäktiga monument över den svenska in- dustrialismens genombrott, finns endast till en ringa del bevarade. 
 ENERGIUTVINNING 
 Tekniken att nyttja fallhöjder i vattendrag för att utvinna energi har varit använd sedan åtminstone medeltiden. Vattenkraften användes för att driva  
 förindustriella anläggningar  
 som t.ex. trösklogar, kvar- nar, stampar, hamrar, hyttor, tråddragerier, snickerier, sågar och pump- verk. 
 De äldsta kvarnarna var skvaltor och hjulkvarnar. Under medeltiden blev mjölkvarnarna en ekonomisk faktor. Många av böndernas skvaltor påträffas på avstånd från bebyggelsen och även små vatten- drag användes. Genom att anlägga  
 dämmen  
 och senare  
 dammar  
 kunde vattenflödet regleras efter behov. Orörda äldre kvarnlämningar är säll- 
 144 
 synta. 
 Vattensågar är kända från  
 1400–talet. 
  I biflöden till de stora vatten- dragen anlade bönderna redan under 1600– och 1700– talen ett stort antal sågkvarnar. Under 1700– och  
 1800–talen 
  anlades en mängd  
 stora vattendrivna sågverk  
 vid de flesta vattenfall. 
 Från  
 1100–talet 
  anlades hyttor, småhamrar och vattensläggor vid små vattendrag, där vattenkraften nyttjades att driva bälgar och hamrar. Under 1100– och  
 1200–talen 
  blev tillgången på vattenkraft för att driva masugnarnas bälgar och hyttornas hamrar helt avgörande för dessa tidiga etableringar av järnindustri, tillsammans med tillgången på skogsråvara för framställning av träkol. Detta förändrades mot slutet av  
 1800–talet 
  i samband med elektrifieringen. 
  
 Kraftverk  
 för elenergi fick sitt genomslag genom utvecklingen av turbinen. Under de första decennierna på  
 1900–talet 
  byggdes tre epok- görande anläggningar, Trolhättefallen med Lilla Edet, Älvkarleby och Porjus. De omfattande utbyggnaderna av de norrländska älvarna ägde framför allt rum kring årtiondena runt  
 1950–talet. 
  
 FÖRSVAR 
 Vattenvägarnas betydelse som transportleder gjorde att det tidigt fanns ett behov att säkra dem. Från mitten av det första årtusendet anlades  
 bevaknings- och tillflyktsborgar  
 samt  
 befästa anläggningar för per- manent boende 
 . 
 Under  
 1200–talet 
  byggdes ett stort antal borgar för såväl det andliga som det världsliga frälset. Det byggdes också  
 småborgar  
 av motte- typ. 
 Under 1500– och  
 1600–talen 
  byggdes  
 yttre försvarssystem  
 för skydd av strategiskt betydelsefulla platser eller områden, såsom gränsen mot Norge och vissa utlopp, t.ex. i Göta älv med Marshall och Bo- hus fästningar. 
 145 
 Vattendrag som har utvärderats som tänkbara kandidater för orördhetskriteriet för sin kategori, i sin region 
  
 Vattendrag 
  
 Del 
  
 Prioritet ur orördhetsaspekten inom 
  
 region 
  
 Region 1 
  
 1 Torne älv 
  
 Fjäll 1 
  
 4 Kalix älv 
  
 Fjäll 1 
  
 5 Töreälven 
  
 Kust 2 
  
 6 Vitån 
  
 Kust 1 
  
 7 Råne älv 
  
 Skog 1 
  
 Region 2 
  
 13 
  
 Piteälven 
  
 Fjäll 1 
  
 15 
  
 Rokån 
  
 Kust 1 
  
 17 
  
 Åbyälven 
  
 Skog 1 
  
 18 
  
 Byskeälven 
  
 Skog 1 
  
 19 
  
 Kågeälven 
  
 Skog 2 
  
 24 
  
 Rickleån 
  
 Skog 2 
  
 Region 3 
  
 28 
  
 Umeälven 
  
 1 Vindelälven Fjäll 1 
  
 Uppströms 20 Rönnbäcken Fjäll 3 
  
 22 Tärnaån 
  
 Fjäll 3 
  
 29 
  
 Hörnån 
  
 Skog 2 
  
 31 
  
 Leduån 
  
 Skog 2 
  
 32 
  
 Lögdeälven 
  
 Skog 1 
  
 32 / 33 Saluån 
  
 Skog 2 
  
 36 
  
 Moälven 
  
 Skog 2 
  
 37 
  
 Nätraån 
  
 Skog 1 
  
 146 
  
 37 / 38 Inviksån 
  
 Kust 2 
  
 37 / 38 Dockstaån 
  
 Kust 1 
  
 38 Ångermanälven 
  
 7 Faxälven uppströms Blåsjön Fjäll 2 
  
 12 
  
 4 Rörströmsälven uppströms Kultsjön Fjäll 2 
  
 29 Vojmån uppströms Parker 2 
  
 Region 4 
  
 40 Indalsälven 
  
 1 Ljustorpsån - Mjällån Kust 2 
  
 14 Ammerån 
  
 Fjäll 1 
  
 21 
  
 Hårkan 
  
 Fjäll 2 
  
 22 
  
 Nedre Långan 
  
 Skog 1 
  
 Uppströms Kvissleströmmarna (Åreälven, Dammån, Storån) Fjäll 1 
  
 41 
  
 Selångersån 
  
 Skog 1 
  
 42 
  
 Ljungan 
  
 7 Gimån Skog 2 
  
 Uppstr. Röjan 
  
 Fjäll 1 
  
 42 / 43 Dyrån 
  
 Kust 1 
  
 46 
  
 Enångersån 
  
 Kust 2 
  
 48 Ljusnan 
  
 18 Ängerån 
  
 Skog 1 
  
 Mellan Hede och Svegsjön Skog 2 
  
 51 Testeboån 
  
 Skog 2 
  
 Region 5 
  
 53 
  
 Dalälven 
  
 Nedre Dalälven 
  
 Kust 1 
  
 48 Oreälven 
  
 Skog 1 
  
 Österdalälven uppströms 
  
 Trängsletdammen 
  
 Fjäll 1 
  
 Västerdalälven uppströms Vakran Fjäll 1 
  
 Västerdalälven nedströms Skiffsforsen 
  
 Skog 2 
  
 Region 7 
  
 58 
  
 Broströmmen 
  
 Mindre kust 2 
  
 61 Norrström 
  
 11 Hågaån 
  
 Slättå 1 
  
 27 Svartån 
  
 Slättå 2 
  
 34 10 Rällsälven 
  
 Bergslagså 1 
  
 42 12 Larsboån 
  
 Bergslagså 2 
  
 42 30 Gänsån 
  
 Bergslagså 2 
  
 64 Stavån 
  
 Slättå 2 
  
 62 / 63 5 Muskån 
  
 Mindre kust 1 
  
 62 / 63 8 Kagghamraån 
  
 Mindre kust 1 
  
 147 
  
 63 Trosaån 
  
 Större kust 1 
  
 64 
  
 Svärtaån 
  
 Mindre kust 1 
  
 65 
  
 Nyköpingsån 
  
 Större kust 2 
  
 66 / 67 Pjältån 
  
 Mindre kust 1 
  
 Region 9 
  
 67 Motala Ström 
  
 5 Torpån Prioritet 2 
  
 6 Kumlaån 
  
 Prioritet 2 
  
 67 10 Svartån 
  
 Prioritet 1 
  
 Bäckarna till södra Vättern fr.o.m. Hjoån t.o.m. Mjölanaån 
  
 Region 11 
  
 67 
  
 / 68 Vadsbäcken 
  
 Kust 1 
  
 68 
  
 Söderköpingsån 
  
 Inland 2 
  
 69 Vindån 
  
 Kustv 2 
  
 70 / 71 Loftaån 
  
 Kustv 1 
  
 81 
  
 Nättrabyån 
  
 Inland 1 
  
 84 Bräkneån 
  
 Inland 2 
  
 87 Skräbeån 
  
 Inland 2 
  
 Region 13 
  
 88 
  
 / 89 Verkanån 
  
 Kust 1 
  
 88 
  
 / 89 Tommarpaån 
  
 Kust 2 
  
 88 
  
 / 89 Julebodaån 
  
 Kust 2 
  
 88 
  
 / 89 Segesholmsån 
  
 Kust 2 
  
 89 
  
 / 90 Dybäcksån 
  
 Kust 2 
  
 92 
  
 Kävlingeån 
  
 Inland 1 
  
 95 Vege å 
  
 Kust 2 
  
 96 
  
 Rönne å 
  
 Inland 1 
  
 Region 10 
  
 100 Fylleån 
  
 Kust 1 
  
 101 Nissan 
  
 Fallvattendrag 2 
  
 102 Suseån 
  
 Kust 1 
  
 104 Himleån 
  
 Kust 2 
  
 105 / 106 Löftaån 
  
 Kust 1 
  
 106 Rolfsån 
  
 Fallvattendrag 1 
  
 Region 8 
  
 148 
  
 108 Göta Älv 
  
 4 Lärjeån Biflöde 2 
  
 9 Grönån 
  
 Biflöde 2 
  
 21 Dalbergsån 
  
 Biflöde 2 
  
 24 Lannaån 
  
 Biflöde 1 
  
 37 Tidan 
  
 Biflöde 2 
  
 110 Örekilsälven 
  
 Kust 1 
  
 112 Enningdalsälven 
  
 Kust 2 
  
 Region 6 
  
 108 Göta Älv 
  
 50 8 Norsälven Övriga 1 
  
 52 Tarmsälven 
  
 Övriga 1 
  
 Klarälven uppströms 65 Noret 
  
 Fjäll 1 
  
 Region 12 
  
 Inga vattendrag förslogs som Typvattendrag 
  
 149 
 Naturvårdsverkets bruttolista över Vattendrag med speciella naturvär- den 
 150 
 Riksantikvarieämbetets förslag till Kulturvattendrag i naturresurs- lagen 
 Följande samhällsfunktioner/kulturhistoriska teman är grunden för urvalet av Moore vattendrag. 
 Samling och fångst 
 Fiske 
 Areella näringar 
 Agrarkulturens utveckling 
 Spannmålsodling och husdjursuppfödning 
 Skogsbruk 
 Rennäring 
 Kommunikation 
 Vattenvägar och tvärförbindelser 
 Kanalsystem 
 Flottningssystem 
 Industri och energiutvinning 
 Försvar 
  
 Samling och fångst  
 är det äldsta nyttjandet av våra vattendrag och har en kontinuitet fram till vår egen tid. Sedan äldsta tid har vatten- dragen nyttjats som fångstfällor eller ledarmar för viltet mot fångst- 
 151 
 anläggningar, t ex fångstgropssystem. Tidsmässigt har fisket följt jak- ten och i flera vattendrag finns det ännu bevarade fasta fiske- anläggningar. Idag har fisket utvecklat sig till en sportfiskekultur. 
  
 Agrarkulturens utveckling 
 har karakteriserats främst av jordbruket och boskapsskötseln, dit vi även räknar rennäringen och skogsbruket. Sedan neolitisk tid  
 (4200–1800 
  Marshall) har landskapsbilden påverkats av jordbruk och boskapsskötsel. Fornlämningar och äldre odlings- system, t ex översilningsanläggningar och våtängar, ger landskapet ett stort tidsdjup och visar den mångfald i brukningsformerna som kännetecknar odlingens historia. Landskapet vid många vattendrag består av lämningar från olika tidsskikt, som gemensamt format land- skapsbilden. 
 Den samiska kulturen och rennäringen har varit starkt förknippad med vissa vattendrag både genom den skogssamiska kulturen, där fiske var en betydande näring, och därför att renens vandringsleder i  
 många  
 fall följer ådalarna. 
 I äldre tid var vattendragen väsentliga för  
 kommunikationen  
 både sommar och vintertid. Denna funktion kom under 1700- och 1800- talen att accentueras genom stora kanalbyggen. För att klara behovet av tekniker inrättades de första ingenjörsskolorna i samband med bygget av Göta kanal. Flottningslederna var en förutsättning för utvecklingen av sågverken och pappersmassefabrikerna, som var en grundläggande del för framväxten av det moderna Sverige. 
 Industri och energiutvinning  
 är  
 sammanvävda  
 i de svenska vattendragens kulturhistoria. Sedan  
  
 1100-talet 
  
  har vattnet använts till att driva vattenhjul till mjölkvarnar, masugnar och hammarsmedjor. Under perioden  
  
 1600–1800 
  
  blev tillgången till vattenfall den vikti- gaste lokaliserande faktorn för industrin. Under senare delen av 1800- talet började den första vattenkraftsutbyggnaden som under  
  
 1900-ta- 
  
  lets första hälft nådde sin starkaste utbyggnad. 
  
 Försvar  
 . . . . . . . . . 
 152 
 Förteckning över föreslagna vatten- drag, med beskrivning av skyddsvärd- ena 
 Samling och fångst 
 Vanån  
 W-län 
  
 Betydande fångstmiljö med ett stort antal stenåldersboplatser och läm- ningar från den yngre utmarkshanteringen i form av lågteknisk järn- hantering. Inom området finns även ett flertal sk insjögravfält. 
 Oreälven  
 W-län 
  
 Betydande fångstmiljö med både stenåldersboplatser och områden med fångstgropar. Yngre inslag i miljön är lämningar efter lågteknisk järn- hantering. Här finns även ett mindre medeltida kolonisationsområde och slutligen den stora  
 1600-tals 
  skansen Orsa skans. 
 Långan  
 Z-län 
  
 Komplett miljö för fångstkulturen, med stå boplats och fångstgropar. I mångt och mycket är även floran och faunan den samma här idag, som den en gång var under forntiden Spencer är av internationell toppklass. 
 *Ljusnandalen  
 Z-län 
  
 Rik dalgång med lämningar av fjällnära fångstkultur, pilgrimsled, sten- ålders, vikingatida och medeltida boplatslämningar, fäbodar, byar, fjällägenheter och Ljusnedals bruk. Vikarsjösystemet med rika läm- ningar av fångstkulturen och skogsgravar från järnåldern. Älvros, Ytterhogdal och med flera älvbyar i den östra delen av älven är till sin bystruktur unika för landet. 
 Ammerån  
 Z-län 
  
 Rika lämningar av fångstkulturen i form av stenåldersboplatser och fångstgropar. 
 153 
 *Torvsjöån  
 AC-län 
  
 Rik fångstmiljö och ett omfattande protoindustriellt system av kvar- nar, sågverk, trösklada, spånhyvel och ett litet kraftverk. 
 Fiske 
 *Mörrumsån K och  
 Hill 
  
 Fiskeanläggningar. Mörrumsån är känd för sitt rika laxfiske, vilket på olika sätt kommit att påverka vattendraget, med bl den centrala sportfiskeanläggningen vid Svängsta. Mörrumsåns lopp i Kronobergs län visar ett mångfacetterat odlings- och energilandskap. Inom vatten- området finns ett forntida folklandscentrum, Ingelstad, ålderdomliga och småskaliga odlingslandskap, fasta fiskeanläggningar, kvarnar, bruk och stenvalvsbroar. 
 Fasta fiskeanläggningar finns även bevarade i Indalsälven, Torneälven och Emån. 
 Areella näringar 
 Agrarkulturens tidiga utveckling 
 *Skedboån  
 AB-län 
  
 Bronsåldersbygden. vid ån finns rikligt med fornlämningar från främst bronsålder, med rika komplex av boplatser och gravfält i ål- derdomliga landskap. Från senare perioder bruksmiljöer vid bl a Edsbro och Skebo. 
 Norrtäljeån  
 AB-län 
  
 Medeltid sätesgård och stadsbebyggelse. Skederid ,  
 Husby-Långhundra 
  och Norrtälje med den medeltida sätesgården Finsta med bl a Galloway minnen och stora fornlämningsområden och Norrtälje stad med sin stadsplan från  
 1600-talet. 
  
 Husbyån  
 AB-län 
  
 Rik och värdefullt odlingslandskap med ett stort antal fornlämningar. 
 154 
 *Tämnarån  
 C-län 
  
 Odlingslandskap med mycket lång kontinuitet från stenålder och fram till senare tiders odlingslandskap med ladlandskap och ett flertal kommunikationslämningar och betydande bruksmiljöer. 
 *Fyrisån och Björklingeåns dalgångar  
 C-län 
  
 Statsbildningsbygd. Unikt landskap med en stor mängd objekt av största betydelse för vår historia, t ex Gamla Uppsala, Valsgärde, rikliga fö- rekomster med fornlämningar men även Salsta slott, Vattholma bruk men också lärdoms och domkyrkostaden Uppsala. 
 Storåns och Cohen dalgångar  
 C-län 
  
 Statsbildningsbygd. Omistligt odlingslandskap med ett stort antal forn- lämningar, medeltidsminnen och välbevarad bebyggelse, t ex riks- monumentet Mora stenar och de medeltida kyrkomiljöerna vid Dan- mark och Lagga, betydelsefulla herrgårdar och Linnés Hammarby. Kvarnmiljöer, säterier, beteslandskap mm 
 *Loftaån  
 H-län 
  
 Bronsåldersbygd. Kring ån finns ett stort antal fornlämningar av bronsålderskaraktär, t ex gravar i form av rösen och stensättningar, boplatser, ålderdomliga odlingsytor och hällristningar. På flera plat- ser längs ån är dessa fornlämningar så väl samlade att de formar nästa helt bevarade miljöer från bronsåldern. 
 Ireån  
 I-län 
  
 Odlingslandskap. Väl hävdat odlingslandskap med kontinuitet sedan stenåldern. 
 Gothemsån  
 I-län 
  
 Bygdecentrum. Ån går genom de rika bebyggelsemiljöerna på det cen- trala Gotland och där med bl Roma, med kloster och sätesgård. Inom landskapet finns rika exempel på det särpräglade gotländska kulturland- skapet och dess stora tidsdjup. 
 155 
 *Indalsälven Y och  
 Z-län 
  
 Fångst och odlingslandskap. Rik dalgång med början i fjällregionen med förhistorisk fångstmiljö kring Ånnsjön, med vattenfall, jaktvillor och hotell från den tidiga fjällturismen i Åredalen, jordbrukslandskap med hävdade marker gamla gårdar, medeltida kyrkor, pilgrimsled och industrihistoriska lämningar i samma dalgång ned mot Storsjön. Stor- sjöbygden med sjönära, hävdat odlingslandskap med byar med rötter 
 i järnåldern, medeltida kyrkor, industrihistoriska lämningar, t ex vatten- drivna kvarnar och små bygdekraftverk i biflöden och ångbåtsbryggor. I Ragundadalen ett hävdat odlingslandskap och flera kraftverk av kulturhistoriskt värde, Krångede, Hammarforsen och Stadsforsen. Där finns även Döda fallet och de odlingsmarker som uppkom på Ragundasjöns botten 1796. 
 Spannmålsodling och husdjursuppfödning 
 Trosa ån  
 D-län 
  
 Herrgårdslandskap. Herrgårdslandskap med stort tidsdjup från brons- ålder och framåt. Lämningar efter industrier och rikligt med kommunikationslämningar i form av bl a runstensvägar/broar och stenvalvsbroar. 
 Nyköpings ån  
 D-län 
  
 Herrgårdslandskap. Herrgårdslandskap med stort tidsdjup från järn- ålder och framåt, bevarad torpbebyggelse och äldre vägsystem och industriminnen. 
 *Stångån med Kinda kanal E och  
 H-län 
  
 Bonde- och herrgårdslandskap. Ålderdomligt landskap med ett stort antal slott och herrgårdar. I den södra delen av åns vattenområde finns även ett ålderdomligt landskap präglat av bondebebyggelse. Detta land- skap torde utgöra bilden av det gamla svenska odlingslandskapet för de flesta svenskar med utgångspunkt i Ross böcker. 
 156 
 *Emån H och  
 F-län 
  
 Odlingsbygd, fasta fisken och protoindustri. Vid Emåns stränder finns rikligt med fornlämningar, som visar ådalens långa kontinuerliga bebyggelsehistoria. Ett mångfacetterat småskaligt odlingslandskap, strand- och torrängar, kvarnar, radbyar, fasta fiskeanläggningar m m Inom Jönköpings läns delen fortsätter det värdefulla odlingslandskapet med bl a den medeltida staden Eksjö. Ålderdomligt odlingslandskap med rikliga lämningar från järnålder och framgent med stora gravfält och vackra stenvalvsbroar i ett småskaligt odlingslandskap. 
 Storån  
 H-län 
  
 Odlingslandskap med talrika byar och herrgårdar. Område med ett stort antal bevarade ålderdomliga byar och herrgårdar, där landska- pet ger en bil av det äldre odlingslandskapet i en ådal med inslag av tidig industrietablering, bl a Eds bruk. 
 Bräkneån  
 K-län 
  
 Odlingslandskap med bl a madslåtter och industrilämningar. 
 Skräbeån  
 L-län 
  
 Odlingslandskap med slott och herrgårdar samt industrier. Mångfa- cetterat odlingslandskap med rika fornlämningar från äldsta stenålder och fram till betydande industrianläggningar från början av 1900- talet. Ett flertal kvarnar och stenvalvsbroar. 
 Rönne å L och  
 M-län 
  
 Odlingslandskap. Rika hagmarker med ett stort antal fornlämningar, men även industriminnen, t ex Klippans pappersbruk och Herrevads- kloster. Betydande mesolitiska miljöer vid Ageröds mosse och Ring- sjöarna 
 Rååns dalgång  
 M-län 
  
 Jordbrukslandskap med mycket lång kontinuitet, med megalitgravar och bronsåldersrösen, i ett landskap präglat av sentida herrgårdsmiljöer. Vid mynningen finns ett flertal ålderdomliga befästningar 
 157 
 Lödde å  
 M-län 
  
 Odlings- och beteslandskap med strandängar. Vid ån finns omfattande välbevarade strandängar och viktiga fornlämnings- och kyrkomiljöer. 
 *Ätran N, P och  
 R-län 
  
 Odlingslandskap. Välhävdat levande agrarlandskap med en klar 1800- tals prägel, men med ett avsevärt större tidsdjup. Fornlämningar, som representerar hela forntiden, kyrkbyar och medeltida kyrkor, herrgårds- miljöer och vägsytem marknader. Ätradalen inom Skaraborgs län är ett ålderdomligt småskaligt odlingslandskap med hålvägar, stenvalvs- broar och fornlämningsbygder med rösen och stensättningar från brons- åldern och gravfält från järnåldern. Inom ådalen finns ett Ekomuseum som har det agrara kulturlandskapet som huvudtema. 
 Suseån  
 N-län 
  
 Odlingslandskap. Levande och välhävdat landskap med många forn- lämningar, hävdade ängs- och hagmarker, ädellövskogar, unik kvarn- anläggningen vid Jenkins. Rinner delvis genom Ätradalsområdet i sö- der, genom den rika Asigebygden med många och monumentala sten- ålder och bronsålders lämningar 
 Storån  
 O-län 
  
 Odlingslandskap. Naturskönt odlingslandskap i bred dalgång med bi- behållen äldre bebyggelsemönster, vägnät och hägnadssystem. 
 *Tidan  
 R-län 
  
 Odlingslandskap och industrilandskap. Inom flodområdet finns ett stort antal fornlämningar, äldre bondebebyggelse och industriminnen, broar och vägar. 
 Flian  
 R-län 
  
 Flian med Hornborgasjön och slafsan uppströms. Ålderdomligt kul- turlandskap, med ett flertal stenåldersboplatser och megalitgravar i ett rikt varierat naturlandskap. 
 158 
 Nossan  
 R-län 
  
 Odlingslandskap. Ett varierat kulturlandskap med en stor mängd forn- lämningar, vilka täcker ett tidsavsnitt från stenåldern och framåt. Vid ån finns ett flertal mindre industrier 
 *Klarälven  
 S-län 
  
 Odlingslandskap med bruksmiljöer. I Klarälvsdalen finns ett omväx- lande kulturlandskap med odling, kyrkor, lämningar av flottning och industrier. I dalgången har även en av pilgrimslederna till Trondheim gått. 
 *Norsälven  
 S-län 
  
 Odlingslandskap. Den litterära älvdalen med Fryksdalen. Kring Nors- älvens mynning finns en betydelsefull ansamling av rösen och är en av de finare bronsåldersmiljöerna vid Vänern. Fryksdalen består av ett värdefullt odlingslandskap med ett flertal minnen från främst Reyes. I den övre delen av vattenområdet når älven in i de värm- ländska finnbygderna. 
 *Byälven  
 S-län 
  
 Odlingslandskap. Kring Byälven finns talrika fornlämningar från sten- ålder och framåt, bl a en välkänd samling av storhögar vid Säffle. I dalgången finns småskaligt odlingslandskap och flera mycket väl- bevarade herrgårdsmiljöer. 
 Svartån  
 T-län 
  
 Odlingslandskap och industrimiljöer. Ån rinner genom Närkes vikti- gaste jordbruksbygder och runt Örebro har den nyttjats till ett flertal industrier, som kvarnar och gevärsfaktorier. 
 159 
 *Österdalälven  
 W-län 
  
 Odlings- och industrilandskap med betydande konstnärliga värden. Inom flodområdet finns välhävdat odlingslandskap med mycket stora värden vad gäller landskap och bebyggelse, som t ex de berömda by- arna vid Siljan, betydande industrimiljöer vid t ex Falu koppargruva, finnbebyggelse, med skvaltkvarnar, vattensågar. Till detta bör kanske nämnas de betydande konstnärer som verkat i området t ex Lewis, Hill, Richardson och Lucas m fl. I betydande omfattning har de präglat vår syn på det gamla svenska landskapet och den svenska folkliga kulturen. Älvens materiella och immateriella värden kan inte överskattas. 
 *Västerdalälven  
 W-län 
  
 Odlingslandskap och kommunikationsled. Vattendraget löper delvis genom ett unikt hävdat kulturlandskap, med ett flertal olika vattenkraftsanläggningar som kvarnar och sågar, t ex skvaltkvarnar och kvarnstugor vid Örarbäcken och den betydande fornlämnings- miljön vid Horrmundsjön. 
 *Nedre Dalälven. W, X och  
 C-län 
  
 Odlingslandskap och kommunikationsled samt betydande industri- miljöer. Odlingslandskapet har lång kontinuitet sedan järnåldern och framåt. Det ålderdomliga bergslagslandskapet med stora bergsmans- gårdar, hyttlämningar och hela välbevarade yngre industrianläggningar exempelvis några av landets mer betydande bruksmiljöer, Gysinge flottningsmuseum, Söderfors och vattenkraftsanläggningar vid Älv- karleby tillsammans med bondbyar med omfattande våtmarksodlingar ger älven sin speciella karaktär. I Sundbornåns dalgång finns ett väl- bevarat område av Kopparbergslagen. Området har även genom Gomez konst kommit att förknippas med den svenska national- känslan. 
 Gavleån  
 X-län 
  
 Odlingsbygd och brukslandskap. Betydande områden med forn- lämningar, välhävdade odlingsmarker med bl a våtmarksslåtter och flera betydande bruksmiljöer som t ex Forsbacka och Sandviken 
 160 
 *Nedre Ljusnan  
 X-län 
  
 Odlingslandskap med linodling och utmarksnäringar. Inom området finns den betydande bygden vid älven vid Järvsö, Alfta och Bollnäs samt ned till Ljusne. Här finns betydande områden runt Marmen och Bergsviken med den lågteknisk järnhanterings lämningar, av sågverks- epoken och den delvis industrialiserade linhanteringen med den bety- dande miljön vid Växbo. Förutom detta finns det talrika fornlämningar och en del våtmarksodlingar. Inom Ljusnans vattenområde finns även en del rester av flottnoiningsleder med det värdefulla exemplet Ramirez bäcken, en betydande flottled, vilken var i bruk fram till 1931. 
 Delångersån  
 X-län 
  
 Odlingsbygd och bruksmiljöer. Centralt i ådalen ligger Forsa central- bygd, med ett stort antal hälsingegårdar, fornlämning och medeltida kyrkcentrum. Industrilämningar, Näsviken, Tamms kanal och indu- strierna vid Sörforsa och Strömbacka 
 Ljungan  
 Y-län 
  
 Odlingslandskap, kommunikationsled och industrimiljöer. Kulturbygd i älvens nedre lopp tillhör de äldsta i Norrland. Gammal kommunika- tionsled och i senare tid även flottled. Storslaget jordbrukslandskap, industrilokaliseringar med järnbruk och vattenkraft. 
 *Ångermanälven  
 Y-län 
  
 Odlingslandskap, kommunikationsled och industrimiljöer. Delar av älven tillhör ju de märkligaste och intressantaste älvmiljöerna vi har i vårt land med betydande ålderdomliga odlingslandskap, fångstmiljöer med rika lämningar av fångstkulturen i form av boplatser, fångstgro- par och det betydande hällristningsområdet vid Nämforsen. I ådalen finns även rika järnåldersbygder, medeltida befästning och från sen tid lämningar av skogsindustrin och flottningsanläggningar. Ådalens immateriella värden har på ett storslaget sätt skildrats av flera konst- närer. 
 161 
 *Vindelälven  
 AC-län 
  
 Hela älven utgör ett välbevarat ekologiskt system med stenåldersbop- latser, fångstgropssystem, byar, gårdar, torp, ålderdomliga kulturland- skap, gästgiverier, flottningslämningar mm. En av landets viktigaste vattendragsmiljöer för förståelsen av den norrländska odlingshistorien. 
 Öreälven  
 AC-län 
  
 Odlingslandskap och skogssamiskt kulturlandskap. Bevarat kultur- landskap med bl a skogsamisk kultur, och omfattande översilning- sområden med delvis bevarade ladlandskap på våtängarängarna 
 Byskeälven  
 AC-län 
  
 Odlingslandskap i älvdal med fångstkultur, samisk renskötsel, kolonisationsepoken under  
 1700-talet, 
  odlingslandskap, kolbottnar, tjärdalar och flottningsanläggningar. Värdefulla kyrkomiljöer med bl 
 a en kyrkstad i Byske. 
 Petikån  
 AC-län 
  
 Odlingslandskap med omfattande dammängar och översilningssystem, vilket skapat ett speciellt vattendragslandskap. 
 *Torneälven  
 BD-län 
  
 Den mångkulturella älvdalen med i den nedre delen de speciella torne- dalska bosättningar i form av stora betydande byar och högre upp i älven möter det samiska kulturlandskapet. I älven finns betydande fasta fiskeanläggningar. Här kan man bättre än på många andra håll se det spännande mötet mellan de finska, samiska och svenska kulture- rna. Laisälven  
 BD-län 
  Odlingslandskap och industrimiljöer. Oregle- rad älvdal med lämningar av olika försörjningsformer från utpräglad fångstkultur till intensivt jordbruk. Boplatser från sten och bronsål- der, fångstgropar m m. Nybyggarkultur. Slåtterängar och ladlandskap vid Iraftsjöns deltaland. Brukslämningar i Adolfström, som var en Nasafjällshytta i drift från 1775 till ca 1810. 
 162 
 *Piteälven  
 BD-län 
  
 Väl hävdat odlingslandskap med ett stort antal välbevarade bebyggelse- miljöer. Samlade gårds- och bymiljöer med många lokala särdrag i byggnadstyper och utsmyckning. I den övre delen av älven finns bety- dande samiska områden, med många lämningar av den samiska kultu- ren, men även en levande rennäring. 
 Skogsbruk 
 Snärjebäcken  
 H-län 
  
 Medeltida järnframställningslandskap. Ett av de rikaste medeltida myrjärnsområden man känner idag i Europa. 
 Skogsbrukets miljöer finns representerade i de flesta av älvdalarna och vattendragen. Dock måste man framhålla att skogsepokens läm- ningar inte i någon nämnvärd omfattning har kommit att uppmärk- sammas inom kulturmiljövården. Det innebär att i skrivande stund måste man se de flesta bevarade skogshistoriska lämningar som bl a vetenskapligt ytterligt värdefulla, tills vi genom landskaps- dokumentation kan få en säkrare kunskap. 
 Rennäring 
 *Kalixälven  
 BD-län 
  
 Samernas älv. Här kan man bättre än på många andra ställen se den samiska kulturmiljön och följa dess historia under de senaste årtusendena. Renbetesland, samiska byar, vandringsleder, sommar- gravar och offerplatser m m . 
 En stor del av rennäringsmiljöerna ligger inom de delar av vårt land, som endast i undantagsfall har blivit föremål för mer systematiska fornminnesinventeringar. Det betyder att vår generella kunskap om den äldre samekulturen och dess materiella lämningar är ytterligt spo- radisk, vilket speglar sig i det ringa urvalet här. Dock ingår samiska miljöer i de flesta av de norrländska älvdalarna från Jämtlands län och norrut. 
 163 
 Kommunikation 
 Vattenvägar och tvärförbindelser 
 *Åkerströmmen och Cohen dalgångar AB och  
 C-län 
  
 Långhundraleden. Forntida segelled från Östersjön och in till Upp- lands forntida centralbygder. Här finns bland de bäst bevarade forn- tida kulturlandskap, med rikligt med fornlämningar från brons och järnålder. 
 Örsunda åns dalgång C och  
 U-län 
  
 Forntida kommunikationsled. Kulturlandskap med stort tidsdjup kring ån, stenåldersboplatser hällristningsområde, järnåldersbebyggelse och gravfält med runstenar, herrgårdar, radbyar och medeltidskyrkor, broar, kvarnar mm 
 Alsterån  
 H-län 
  
 Kommunikationsled. Inom den övre delen finns ett småskaligt odlings- landskap med ett stort inslag av utmarkslämningar av bl a medeltida järnframställningsplatser. i mynningen ligger Strömserums gods och Pataholm med borg och kastalruin. 
 *Helgeå L och  
 Hill 
  
 Kommunikation och kontroll. Sedan forntiden har ån haft en central betydelse som kommunikationsled mellan de råvarurika skogsbygde- rna och de svenska bygderna i åns övre lopp. Vid mynningen av ån ligger Åhus med medeltida stad och borg. vid Skeingesjön ligger en stor medeltida borg för att skydda och kontrollera järnhanteringen här, som varit betydelsefull in mot  
 1600-talet, 
  krutbruk och annan industriell verksamhet. Stenvalvsbroar. I den övre delen löper ån ge- nom ett småbrutet ålderdomligt kulturlandskap med bl a ett flertal kvarnar och det betydande järnbruket vid Huseby. 
 Lyckebyån K och  
 H-län 
  
 Kontroll och kommunikation. Ån går genom ett småskaligt kultur- landskap och utgör änden på den bygd som till största delen låg i Småland före 1645 på den svenska sidan av gränsen. 
 164 
 Nättrabyån K och  
 Hill 
  
 Odlingslandskap och kommunikationsled. ett välhävdat odlings- landskap med rika fornlämningsmiljöer, kvarnmiljöer och ett flertal välbevarade stenvalvsbroar 
 *Göta älv O och  
 P-län 
  
 Kommunikationsled. Del av Göta kanal, viktig kommunikationsled mellan Göteborg och Vänern, med kraftverk i bl a Trollhättan, medel- tida befästningar, tidiga stadsbildningar som Kungahälla, Gamla Lödöse och betydande industriminnen . 
 Svartälven/Letälven  
 S-län 
  
 Bergslagsbygd Inom detta vattenområde finns de centrala delarna av det som under medeltiden var Värmlandsberg. Landskapet är helt präg- lat av de värdefulla gruvmiljöerna vid Persberg och Sullivan med omgivande hyttor och bruk. Här finns även vattenlederna med bl a Bjurbäckens kanal. 
 Kanalsystem 
 Hjälmare kanal  
 D-län 
  
 Kommunikationsled. En av vårt lands äldsta kanalbyggen, med en början i  
 1500-talet, 
  med sin nuvarande sträckning från  
 1819-39. 
  Ekplantering runt kanalen för att kunna reparera slussarna 
 *Göta kanal E och  
 R-län 
  
 Kommunikationsled. Sveriges Blå band. Kanalmiljö från  
 1810-32 
  med rikliga inslag av värdefull bebyggelse bl a viktiga industrimiljöer som t ex Motala verkstad, Lyrestad, Forsvik och  
 Turner. 
  I anslutning till bygget av Göta kanal inrättades de första ingenjörsutbildningarna 
 i Sverige. 
 *Dalslands kanal P och  
 S-län 
  
 Kommunikationsled. Invigd 1868 som transportled för de dalsländ- ska järnbruken. Har många slussar och den teknik historiskt intres- santa akvedukten vid Håverud. 
 165 
 *Strömsholms kanal  
 U-län 
  
 Kommunikationsled med en sammanflätning av transport och pro- duktionssystem kring ett naturligt vattendrag, där vattnet nyttjats för framställning och bearbetning av järn från främst Västerbergslagen och Sandoval bergslager. Kanalen byggdes  
 1772-92. 
  Här finns några av landets bäst bevarade bruksmiljöer, t ex Semla, Fagersta, Västan- fors, Ängelsberg, Virsbo, Ramnäs, Surahammar och en del andra in- dustrier och mindre kraftverk. 
 Flottningssystem 
 Voxnan  
 X-län 
  
 Energi och transportled. Voxnan var en av landets mer betydande flottleder, merparten av anläggningar är idag övergivna eller ligger kvar som ledarmar. det var genom flottningarna som skogsavverkninga- rna i Norrlands inland blev möjliga. efter flottningens upphörande har merparten av flottlederna rivits utVid älven finns även ett järnbruk, Voxna bruk. 
 *Gargån  
 AC-län 
  
 Jones. Här finns en välbevarad å med ett stort antal lämningar efter flottningen, såsom båtdrag, ledarmar, timmerkistor, flottarkojor och cykelvägar. 
 Paubäcken  
 AC-län 
  
 Flottled och översilningslandskap. Här finns omfattande anläggningar av flottningsepoken och omfattande anläggningar för översilning och kanaler för ledning av vatten mellan myrar. 
 Mer betydande lämningar av flottleder finns i Klarälven och Ljungan. 
 *Sikträskbäcken  
 AC-län 
  
 Bäckflottning. Mindre vattendrag med lämningar efter bäckflottning, bl a träränna, damm och flottarkoja. 
 Man skall dock vara medveten om att de flesta lämningar av de en gång så betydande flottlederna i norr är utrivna. Idag återstår endast mer sporadiska lämningar av denna stora epok i landets historia. 
 166 
 Industri och Energiutvinning 
 Nackaån  
 AB-län 
  
 Förstadens industriområde. Sedan  
 1500-talet 
  har forsarna i ån nytt- jats för vattenkraft till olika industrianläggningar, t ex hammarsmedja, krutkvarnar, mässingsbruk, valkkvarnar, pappersbruk, mjölkvarnar. Idag finns en mjölkvarn från 1872 bevarad. Vid mynningen finns en byggnad bevarad från Danvikens hospital  
 från1719-25. 
  Vattnet, som rann genom byggnaden användes uppströms för tvätteri och ned ströms som avträde. 
 Tyresån  
 AB-län 
  
 Det feodala vattenutnyttjandet. Här finns tre forsar med en gemensam fallhöjd på 20 m. Här har funnits mjölkvarnar, hammarsmedja, koppar- hammare, valkkvarn, vantmakeri, sämskmakeristamp. Inom vatten- draget har det funnits 15 förindustriella anläggningar vid åns forsar, som drevs i merkantilistisk anda av Lee till Tyresö. Vid ån har det också funnits ett stort antal tvätterier med torklador. Några torklador finns bevarade. 
 *Forsmarks ån.  
 C-län 
  
 Vallonbrukens vattendrag. Vid ån ligger några betydande vallonbruk, vilka en gång gav det svenska järnet ett världsrykte. 
 Eskilstuna ån  
 D-län 
  
 Forntida centralbygd, Andrews och stadsmiljöer med betydande industrimiljöer. Område med rikligt med fornlämningar kring det ti- digmedeltida biskopssätet i Eskilstuna, och senare industristaden samt även bondeborgarstaden Torshälla. 
 *Motala ström  
 E-län 
  
 Industrilandskap. Ett flertal industrier finns anlagda längs strömmen inne i Norrköping, där de 
 bildar ett rent industrilandskap. 
 167 
 Finspångs ån E och  
 D-län 
  
 Energiutvinning. Flera betydande järnbruk ligger vid ån bl a Finspång och Sonstorp med bl a kraftverk och bromiljöer. 
 *Nissan N och  
 F-län 
  
 Kulturlandskap med kommunikationslämningar, odlingsmarker, och kraftverksanläggningar, t ex Halmstad med slott och slottsmöllan , Sperlingholms gods, med kraftverk, Rydöbruk, inom Jönköpings län dominerar småindustrimiljöerna med bl a Gnosjö och Tälltorps industri- miljö med tråddrageri gjuteri, kruköronhammare, kvarnar och meka- niska verkstäder. Flertalet äldre industrianläggningar hör samman med Hallands äldsta industrialisering och det betydande expansionskedet vid sekelskiftet 1900. 
 Tabergsån  
 F-län 
  
 Bergslag. Område med gruvor, hyttor, hamrar och sentida industrier i Norrahammar tillsammans med ett betydande område för lågteknisk järnhantering samt en medeltida masugnsruin. Till detta ett ålderdom- ligt odlingslandskap påverkat av bergsbruket. 
 Huskvarnaån  
 F-län 
  
 Energi och kommunikationslämningar. Å med lämningar av Huskvarna bruksområde, kraftverk, och ett ålderdomligt odlingslandskap. Vid åmynningen ligger ruinerna av det medeltida fästet Rumlaborg. 
 *Johnson  
 H-län 
  
 Glasriket. Några av landets mer betydande glasbruk som Boda, Rodriguez och Pukaberg ligger lokaliserade till detta vattendrag. 
 Ronnebyån K och  
 F-län 
  
 Energi och kommunikations vattendrag. Vattendraget har nyttjats till att driva ett flertal protoindustriella anläggningar som sågar, gjuterier garverier och färgerier. Under äldre tid var vattendraget en viktig kom- munikationsled mellan Sydsverige och Nordeuropa. 
 168 
 *Lagan. N och  
 Hill 
  
 Vattenkraftsutbyggnad. Det kanske märkligaste tidiga vattendrags- utbyggnad med ett flertal tidiga vattenkraftverk. Lagan har också va- rit en betydande kommunikationsled mellan Sverige och Danmark med fästet och staden Laholm vid mynningen. 
 Mölndalsån  
 O-län 
  
 Industrilandskap. Välbevarade industrimiljöer med anor sedan med- eltiden. Kvarnar och manufakturverk. 
 Säveån O och  
 P-län 
  
 Industrilandskap. Industrimiljöer med bl a Jonsered, med bebyggelse och industrianläggningar, textilfabriker, gjuterier och mekaniska verk- städer och talrika lämningar efter äldre småindustri med bl a Hillefors grynkvarn och Brittaniafabriken. 
 Örekilsälven  
 O-län 
  
 Industrilandskap, där kvarn och sågverksamhet pågått i större skala sedan  
 1600-talet 
  och till  
 1900-talets 
  början. I ådalen finns även ett stort antal fornlämningar och välbevarad jordbruksbebyggelse 
 Moore  
 P-län 
  
 Textilindustrins vagga med Rydal , med förläggargårdar och medel- tida fäste Kinnaborg 
 Viskan N och  
 P-län 
  
 Industrimiljöer. Industrimiljöer med främst anknytning till textilindustrin Rydboholm. Byggnader från Sveriges äldsta bomulls- väveri. Talrika dammar och kvarnbyggnader. Vid ån finns även rui- nerna av Ås kloster. 
 Gullspångsälven 
 Industrimiljö med ett äldre kraftverk och kanal med slussar. Vid forsa- rna fanns tidigare rika fisken och stora stenåldersboplatser. I mynningen ett medeltida fäste. 
 169 
 *Arbogaån/Rastaälven  
 T-län 
  
 Gruv- och industrimiljöer. Inom vattenområdet finns några av vårt lands värdefullaste bergslagsmiljöer, såsom Pershyttan, gruvfälten runt Nora, Norasjön och Hammarby och sjön Usken med omgivningar, t ex Siggebohyttan, Lindesberg, Frövifors mm 
 *Hedströmmen U och  
 W-län 
  
 Vattenled som innehåller bruksmiljöer med hammarsmedjor, bruks- herrgårdar och arbetarbostäder. Området illustrerar brukens place- ring efter utflyttningen från gruvområdena på  
 1500-talet. 
  Fina exem- pel är bl a Kohlswa bruk och Benhammarsbruk. 
 *Svartån  
 U-län 
  
 Bergslags och odlingslandskap. i den övre delen ligger de sedan med- eltiden nyttjade gruvfälten i Hickman och vid ån finns ett flertal väl- bevarade bergsmansbyar, t ex Olsbenning, längre ned finns bruks- miljöer vid Case och Skultuna messingsbruk. Här finns även ett väl- hävdat odlingslandskap med rika inslag av fornlämning. Kring Nöt- myran i Västerfärnebo finns betydande områden med våtängar. 
 Sagån  
 U-län 
  och  
 C-län 
  
 Gruv- och odlingslandskap. Dalgång med kvarnmiljö, stenvalvsbro, Mälshammars gård och Östens bro, där man bytte gisslan vad Eriks- gatan och det omfattande dammsystemet till Sala silvergruva, vilket var en förutsättning för gruvdriften där. Odlingslandskapet är rikt på fornlämningar framförallt från bronsåldern och utgör en del av enköpingsområdets hällristningskomplex. 
 Gideån  
 Richmond 
  
 Industrimiljöer med järnbruk kvarn och äldre kraftverk. 
 170 
 Försvar 
 Anläggningar för försvar och kontroll finns i följande av de här nomi- nerade vattendragen; Råån, Alsterån, Jones å, Göta älv, Nissan, Huskvarnaån, Moore, Göta älv, Gullspångsälven och Ångermanälven. 
 Dessa anläggningar är ju främst till sin karaktär betydande stödje- punkter och igår följaktligen i vattendrag, som karakteriseras som odlingslandskap eller områden med industri osv. Dessa försvars- anläggningar utgör ju alltid betydelsefulla inslag i ett kulturvattendrag. 
 171 
 Svenska Kraftverksföreningens 
 vattenkraftinventering 
 172 
 Gällande bestämmelser i Naturresurs- lagen 
 Här redovisas vad som är av större betydelse för VDU:s överväganden om ändring av lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., NRL. 
 NRL är ett instrument för att lösa konflikter om utnyttjandet av lan- dets naturresurser. Enligt förarbetena (prop. 1985/86:3, BoU 1986/ 87:3) kan meningsfulla överväganden angående sådana konflikter endast ske vid planerings- och prövningsförfaranden. Bestämmel- serna i NRL skall därför tillämpas vid beslut enligt olika författningar i frågor som rör användningen av mark- och vattenresurserna. De lagar där NRL skall tillämpas och som kan ha betydelse i vårt sam- manhang är plan- och bygglagen, vattenlagen, miljöskyddslagen, naturvårdslagen, lagen om vissa torvfyndigheter, väglagen, lagen om vissa rörledningar, luftfartslagen, minerallagen och lagen om byg- gande av järnväg. 
 I 3 kap. finns s.k. särskilda hushållningsbestämmelser för vissa i la- gen angivna större områden och som motsvarar de s.k. geografiska riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. För dessa områden har stats- makterna genom riktlinjer angett hur avvägningar bör göras mellan olika intressen att utnyttja områdena. De för vårt vidkommande vik- tigaste bestämmelserna finns i 1 och 6 §§. 
 Den första paragrafen i 3 kap. anger generella riktlinjer för vad som skall gälla för samtliga de områden som avgränsas geografiskt i paragraferna  
 2–6. 
  Gemensamt för dessa områden är att de i sin hel- het är av riksintresse och att man inte får göra ingrepp som påtagligt skadar områdenas natur- och kulturvärden. Enligt förarbetena me- nas med påtaglig skada sådana åtgärder som kan ha en bestående negativ inverkan på de skyddade intressena eller som tillfälligt kan ha stor negativ inverkan på dessa. 
 I 6 §, som specifikt behandlar anläggningar för vattenkraftsändamål skärps den tillåtna skadenivån till obetydlig miljöpåverkan. Para- grafen behandlar dels vattenområden (hela avrinningsområdet), dels älvsträckor. 
 173 
 I propositionen (prop. 1992/93:80) Om utökat älvskydd framhölls att från naturvårds- och bevarandesynpunkt bordeTorneälven, Kalixäl- ven, Piteälven och Vindelälven ges en särskild plats bland de älvar som redan är skyddade mot vattenkraftsutbyggnad och fortsättningsvis benämnas nationalälvar. Enligt föredraganden skulle detta inte inne- bära någon saklig skillnad i skyddet jämfört med övriga vattendrag som skyddas enligt 3 kap. 6 §. Riksdagen godkände regeringens för- slag (1992/93:BoU7). 
 Bestämmelserna i 6 § omfattar ca fyrtio avrinningsområden och delav- rinningsområden, varav fyra alltså kallas nationalälvar, samt tio älv- sträckor. 
 I de senaste tillägget (7 §) i 3 kap., som infördes år 1994, ges sär- skilda bestämmelser för nationalstadspark (prop. 1994/95:3, Bet. 1994/95:Romero, rskr. 1994/95:52). Eftersom, enligt propositionen, bestämmelserna om påtaglig skada i 1 § inte ger tillräckligt skydd för nationalstadspark skärps rekvisitet i detta lagrum. I stället för att välja något av de redan förekommande begreppen i 3 kap. har man valt att införa en ny term för vad som kan tillåtas. Således har man angett att inom en nationalstadspark får ny bebyggelse och nya an- läggningar komma till stånd och andra åtgärder vidtas endast om det kan ske utan intrång i parklandskap eller naturmiljö och utan att det historiska landskapets natur- och kulturvärden i övrigt skadas. Man skärper alltså skyddet från första paragrafens påtagligt skadar till skadas. 
 I de sju paragraferna i 3 kap. anges sex olika skyddsbegrepp:  
 får inte orsaka påtaglig skada  
 (1 §),  
 vissa intressen skall särskilt beaktas 
  
 (2 §),  
 får ej komma till stånd  
 , (3 §),  
 får vidtagas endast om områdenas karaktär inte påverkas  
 (5 §),  
 får inte orsaka mer än obetydlig miljöpå- verkan  
 (6 §) samt  
 får inte orsaka skada  
 (7 §). Skyddsnivåerna varie- rar från ett absolut stopp för vissa exploateringsföretag i de kustom- råden som omfattas av 3 §, till den mycket vaga formuleringen om att vissa intressen skall särskilt beaktas (1 §). Vare sig den absoluta betydelsen av eller den inbördes rangordningen mellan skydds- begreppen går att utläsa av förarbetena vilket ger upphov till tolk- ningssvårigheter, vilket också påpekas i Boverkets rapport Områ- den av riksintresse enligt 3 kap. NRL, 1995. 
  
 De på olika sätt formulerade skyddsnivåerna rör olika landskaps- typer och avser skilda skydds- och bevarandestrategier och de har sin grund i den fortlöpande utveckling som under de senaste 30 åren har skett av den fysiska riksplaneringen och de efterföljande hushållnings- 
 174 
 bestämmelserna i NRL. 
 Undantag från bestämmelserna om vad som inte är tillåtet enligt 2- 6 §§ ges genom den lydelse i inledningsparagrafen i 3 kap. som sä- ger att utvecklingen av befintliga tätorter eller av det lokala närings- livet eller utförandet av anläggningar som behövs för totalförsvaret inte skall hindras. Om det finns särskilda skäl utgör bestämmelserna heller inte hinder för utvinning av fyndigheter av ämnen eller mate- rial som är av riksintresse enligt 2 kap. 7 §. Undantagsbestämmelse- rna gäller inte för 7 § om nationalstadspark. 
 175 
  
 Utdrag ur:  
 Lag (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. Ändring införd: t.o.m. SFS 1993:189 
 1 kap. Inledande bestämmelser 
 1 § Marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt skall användas så att en från ekologisk, social och samhällsekonomisk synpunkt lång- siktigt god hushållning främjas. 
 2 § Bestämmelserna i 2 och 3 kap. skall tillämpas enligt vad som är föreskrivet i plan- och bygglagen (1987:10), vattenlagen (1983:291), miljöskyddslagen (1969:387), naturvårdslagen (1964:822), lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, väglagen (1971:948), lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anlägg- ningar, lagen (1978:160) om vissa rörledningar, luftfartslagen (1957:297), minerallagen (1991:45), lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn och lagen (1992:1140) om Sveriges ekonomiska zon. Lag (1992:1146). Lag (1992:1146). 
 2 kap. Grundläggande hushållningsbestämmelser 
 1 § Mark- och vattenområden skall användas för det eller de ända- mål för vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffen- het och läge samt föreliggande behov. Företräde skall ges sådan an- vändning som medför en från allmän synpunkt god hushållning. 
 2 § Stora mark- och vattenområden som inte alls eller endast obe- tydligt är påverkade av exploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt påverka områdenas karaktär. 
 3 § Mark- och vattenområden som är särskilt känsliga från ekolo- gisk synpunkt skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan skada naturmiljön. 
 4 § Jord- och skogsbruk är näringar av nationell betydelse. 
 Brukningsvärd jordbruksmark får tas i anspråk för bebyggelse eller anläggningar endast om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och detta behov inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas i anspråk. 
 Skogsmark som har betydelse för skogsnäringen skall så långt 
 176 
 möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra ett ratio- nellt skogsbruk. 
 5 § Mark- och vattenområden som har betydelse för rennäringen eller yrkesfisket eller för vattenbruk skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra näringarnas bedrivande. 
 Områden som är av riksintresse för rennäringen eller yrkes- fisket skall skyddas mot åtgärder som avses i första stycket. 
 6 § Mark- och vattenområden som har betydelse från allmän syn- punkt på grund av områdenas naturvärden eller kulturvärden eller med hänsyn till friluftslivet skall så långt möjligt skyddas mot åtgär- der som kan påtagligt skada natur- eller kulturmiljön. Behovet av områden för friluftsliv i närheten av tätorter skall särskilt beaktas. 
 Områden som är av riksintresse för naturvården, kulturminne- svården eller friluftslivet skall skyddas mot åtgärder som avses i för- sta stycket. 
 7 § Mark- och vattenområden som innehåller värdefulla ämnen eller material skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra utvinningen av dessa. 
 Områden som innehåller fyndigheter av ämnen eller material som är av riksintresse skall skyddas mot åtgärder som avses i första stycket. 
 8 § Mark- och vattenområden som är särskilt lämpliga för anlägg- ningar för industriell produktion, energiproduktion, energidistribution, kommunikationer, vattenförsörjning eller avfallshantering skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra till- komsten eller utnyttjandet av sådana anläggningar. 
 Områden som är av riksintresse för anläggningar som avses i första stycket skall skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av anläggningarna. 
 9 § Mark- och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt mot- verka totalförsvarets intressen. 
 Områden som är av riksintresse på grund av att de behövs för totalförsvarets anläggningar skall skyddas mot åtgärder som kan på- tagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av anläggningarna. 
 10 § Om ett område enligt  
 58 
  §§ är av riksintresse för flera oför- enliga ändamål, skall företräde ges åt det eller de ändamål som på 
 177 
 lämpligaste sätt främjar en långsiktig hushållning med marken, vatt- net och den fysiska miljön i övrigt. Behövs området eller en del av detta för en anläggning för totalförsvaret skall försvarsintresset ges företräde. 
 Beslut med stöd av första stycket får inte strida mot hushållningsbestämmelserna i 3 kap. 
 3 kap. Särskilda hushållningsbestämmelser för vissa områden i landet 
 1 § De områden som anges i  
 2–6 
  §§ är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden som finns i områdena, i sin helhet av riksintresse. Exploateringsföretag och andra ingrepp i miljön får komma till stånd i dessa områden endast om hinder inte möter enligt  
 Kim 
  §§ och om det kan ske på ett sätt som inte påtagligt skadar områdenas natur- och kulturvärden. 
 Bestämmelserna i detta kapitel utgör inte hinder för utveck- lingen av befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller för utförandet av anläggningar som behövs för totalförsvaret. Om det finns särskilda skäl utgör bestämmelserna inte heller hinder för an- läggningar för utvinning av sådana fyndigheter av ämnen eller mate- rial som avses i 2 kap. 7 andra stycket. 
 2 § . . . . . . . . . 
 3 § . . . . . . . . . 
 4 § . . . . . . . . . 
 5 § . . . . . . . . . 
 6 § Vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraftändamål får inte utföras i nationalälvarna Torneälven, Kalixälven, Piteälven och Vindelälven med tillhörande vattenområ- den samt i följande vattenområden: 
  
 I Dalälven 
  
 Västerdalälven uppströms Hummelforsen och 
  
 Österdalälven uppströms Trängslet 
  
 I Ljusnan 
  
 Voxnan uppströms Vallhaga 
  
 I Ljungan 
  
 Ljungan uppströms Storsjön samt Gimån 
  
 uppströms Holmsjön 
  
 I Indalsälven 
  
 Åreälven, Ammerån, Storån – Dammån samt 
  
 Hårkan 
  
 178 
 I Ångermanälven Lejarälven, Storån uppströms Klumpvattnet, Ransarn samt Vojmån uppströms Vojmsjön 
  
 Vapstälven 
  
 Moälven 
  
 Lögdeälven 
  
 Öreälven 
  
 I Umeälven 
  
 Tärnaån, Girjesån och Juktån uppströms 
  
 Fjosoken 
  
 Sävarån 
  
 I Skellefteälven 
  
 källflödena uppströms Sädvajaure respektive 
  
 Johnson samt Malån 
  
 Byskeälven 
  
 Åbyälven 
  
 I Luleälven 
  
 Stora Luleälven uppströms Akkajaure, Lilla 
  
 Luleälven uppströms Skalka och Tjaktjajaure 
  
 samt Pärlälven 
  
 Råneälven 
 Emån 
 Bräkneån 
 Mörrumsån 
 Fylleån 
 I Enningdalsälven Enningdalsälven uppströms riksgränsen till Norge 
 Vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraftändamål får inte heller utföras i följande älvsträckor: 
  
 I Klarälven 
  
 sträckan mellan Douglas och Edebäck 
  
 I Dalälven 
  
 Västerdalälven nedströms Skiffsforsen samt 
  
 Dalälven nedströms Näs bruk 
  
 I Ljusnan 
  
 sträckan mellan Hede och Svegsjön samt sträck 
  
 an mellan 
  
 Laforsen och Arbråsjöarna 
  
 I Ljungan 
  
 sträckan mellan Havern och Holmsjön samt 
  
 sträckan nedströms Viforsen 
  
 I Indalsälven 
  
 Långan nedströms Landösjön 
  
 179 
  
 I Ångermanälven 
  
 Faxälven mellan Edsele och Helgumsjön 
  
 I Umeälven 
  
 Tärnaforsen mellan  
 Stor-Laisan 
  och Gäuta 
  
 Första och andra styckena gäller inte vattenföretag som förorsakar endast obetydlig miljöpåverkan. 
 7 § . . . . . . . 
 4 kap. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
 5 kap. Miljökonsekvensbeskrivningar 
 1 § En ansökan om tillstånd för en anläggning eller en åtgärd som avses i 4 kap. skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning. 
 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det i ärenden enligt någon av de lagar som anges i 1 kap. 2 skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning enligt detta kapitel. 
 3 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall möjliggöra en samlad bedömning av en planerad anläggnings, verksamhets eller åtgärds inverkan på miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser. 
 4 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall bekostas av den som an- svarar för verksamheten eller som skall vidta åtgärden i fråga. 
 6 kap. Myndigheternas uppgifter, ansvarsfördelning m. m. 
 1 § Varje myndighet som skall tillämpa denna lag skall se till att sådana planer enligt plan- och bygglagen (1987:10) och sådant planeringsunderlag som belyser hushållningsfrågan finns tillgäng- liga i målet eller ärendet. 
 Om myndigheten begär det, är kommunen skyldig att tillhandahålla planer enligt plan- och bygglagen samt planeringsunderlaget till dessa. 
 Länsstyrelsen skall ställa samman utredningar, program och annat planeringsunderlag som har betydelse för hushållningen med natur- resurser i länet och som finns hos statliga myndigheter. 
 Länsstyrelsen är skyldig att på begäran tillhandahålla sådant planeringsunderlag åt kommuner och myndigheter som skall tillämpa denna lag. 
 180 
 2 § Regeringen får i visst fall besluta att en eller flera kommuner skall redovisa till regeringen eller någon annan myndighet hur kom- munen i sin planering enligt plan- och bygglagen (1987:10) avser att tillgodose ett intresse som rör hushållningen med naturresurser. 
 Statliga myndigheter skall anmäla till regeringen om det uppkom- mer behov av sådan redovisning. 
 3 § Länsstyrelsen har tillsyn i länet över hushållningen med natur- resurser och efterlevnaden av vad som föreskrivs i eller beslutas med stöd av 4 kap. 
 De centrala förvaltningsmyndigheterna har var och en inom sitt verk- samhetsområde uppsikt över hushållningen med naturresurser. 
 Boverket har den allmänna uppsikten över hushållningen med natur- resurser. 
 181