SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 6 
  
 Övervakningen  
  
 1945-70: 
  Resultatet 
 Vad som hittills redovisats är de metoder som användes för att skaffa information om SKP:s verksamhet. Det följande är en sam- manfattning av informationsinhämtningen utifrån frågan: vad fick man reda på? Det första avsnittet handlar om vad säkerhetstjäns- terna fick reda på genom att följa partiets ideologiska debatt. Vil- Sanders bild av partiets farlighet är det som framträtt? Ett ännu större intresseområde gällde helt enkelt namn: ett följande avsnitt ägnas en redogörelse för register och beredskapslistor. Därefter redovisas vilka delar av partiets verksamhet som övervakningen givit upplys- ningar om? Vad fick man reda på om partiorganisationen och dess möten, om ungdomsrörelsen och den fackliga verksamheten o.s.v. 
 En huvudfråga i sammanhanget är givetvis i vilken mån man fick information om illegal verksamhet som partiet på något sätt var inblandad i. Den frågan ägnas en något mer detaljerad redovisning än övriga punkter. Här framkommer hur man försökt belägga teser om partiets illegala organisation, infiltration i säkerhetstjänsterna, utländska finansiering och annat. Den redogörelsen lämnar också det huvudsakliga underlaget för en avslutande diskussion om upp- gifternas trovärdighet och om användningen av belastande uppgif- ter om enskilda personer. 
  
 6.1 
  
 Bedömningar av partiets ideologiska utveckling 
  
 6.2 
  
 Inledning 
  
 Som redan påpekats handlade SKP:s ideologiska debatter i viss mån om graden och arten av det egna partiets samhällsfarlighet. De handlade på olika sätt om revolutionen, demokratin och förhållan- 
 123 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 det till Sovjet och det övriga östblocket. För de övervakande säker- hetstjänsterna var det givetvis viktigt att följa med och dra sina slutsatser. För detta fordrades inga avancerade spaningsmetoder. Partiets debatter dokumenterades noggrant i de egna tidningarna och tidskrifterna och i broschyrer och småskrifter. Om något före- kom som inte kom i tryck kunde luckan eventuellt fyllas i av den meddelare som regelmässigt bevakade partikongresserna för poli- sens räkning. 
 Den följande undersökningen gäller alltså det kommunistiska hotet så som det avspeglas i programdebatten. Den handlar om en period som inleds med att partiet för första gången, genom Komin- terns upplösning, tvingas formulera ett eget program och som ut- märks av en fortgående omprövning av tidigare ståndpunkter. En huvudfråga gäller i vilken mån övervakarna kunnat bedöma kon- fliktlinjer och förändringar i denna tidvis mycket intensiva debatt och dra rimliga slutsatser med avseende på hotbilden. 
 Till läsarens hjälp ges i det följande vissas kortfattade påminnel- ser om huvuddragen i SKP:s programutveckling. För en fylligare redogörelse hänvisas till kap. 2 ovan. 
 Liksom i redogörelsen för programdebatten i kap. 2 är det här tre perspektiv på programdebatten som står i centrum. De handlar om vägen till socialismen, proletariatets diktatur och den proletära internationalismen. 
  
 6.2.1 
  
 Från Kominterns upplösning till Parrish död  
  
 (1943-53) 
  
 Efter Kominterns upplösning proklamerade SKP en svensk väg till socialismen. Den skulle vara både fredlig och buren av en folklig majoritet. Samtidigt framhöll partiet utan reservationer Sovjetuni- onen som föregångsland och mönster. Det är svårt att veta i vilken mån övervakarna uppfattade detta som lugnande eller oroande sig- naler. Materialet från åren kring krigsslutet är mycket tunt uppen- barligen beroende på att polisens övervakning gick på sparlåga efter regeringens beslut att registreringen av kommunister skulle upphö- ra. 
 En enstaka PM om SKP har dock bevarats i polisens arkiv. Den är från sommaren 1946 och var enligt en diarieanteckning avsedd att ingivas till vederbörl. statsråds information. Den bestod till stor del av en sammanfattning av 1933 års utredning. Författaren konstaterade därefter att ingen ändring i partiets inställning till Sovjetunionen ägt rum efter Kominterns upplösning. Han konsta- 
 124 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 terade också att 65% av avslöjade sovjetryska agenter visat sig vara kommunister eller kommunistsympatisörer. 
 208 
  
 Inom försvarsstaben, där man visserligen var djupt oroad över den bristande övervakningen av kommunister, var man vid denna tidpunkt mer benägen att betrakta det självständiga SKP som något nytt och mindre farligt. Promemorior från våren 1947 visar att den allmänna opinionens omvärdering av SKP gjort intryck på försvars- staben. Att Komintern hade upphört och SKP således nu arbetade utan formella bindningar till en främmande makt godtogs som en viktig positiv förändring i partiets läge och hållning. Att man ändå hyste en bestämd oro berodde på att man inte ansåg sig kunna lita på alla enskilda medlemmar av partiet. Det fanns, enligt denna ana- lys, vissa kommunister som var bereda att bedriva spioneri för Sov- jets räkning och om man därtill beaktade Sovjetlegationens storlek 
 – 185 personer – så var det ett givet önskemål att övervakningen av partiet och dess medlemmar skulle återupptas. Som läget nu var, förklarades i en PM, kunde man inte garantera att icke den kanske mest aggressiva kommunist anställes eller placeras i befattning, som ur försvarsväsendet synpunkt bedömes vara av den mest ömtåliga natur. 
 209 
  
 Som framgått visar det samtida materialet att polisen hade rätt i sin uppfattning att SKP fortfarande slöt upp bakom Sovjetunionen som föredöme och ideal. Därav följde rimligen också att en viss övervakning av partiet som sådant var motiverad även om vid denna tidpunkt hotet från öster på inget sätt var överhängande. Det kan tyckas förvånande att försvarsstaben hade en annan uppfattning. Samtidigt hade försvarsstaben rätt i att stora saker hänt genom att partiet nu framställde den eftersträvade revolutionen som ett utflö- de ur en stabil folkmajoritets i fria val deklarerade vilja. 
 Med kalla krigets utbrott, sovjetblockets homogenisering och de nya antikommunistiska stämningarna följde en påtaglig skärp- ning av säkerhetstjänsternas bedömningar av SKP. När Clark bildades i september 1947 började också spekulationerna om att Moskvas grepp om kommunistpartierna hårdnat. Redan några må- nader senare var också tanken på att partiet som sådant inte var landsförrädiskt inriktat, bortblåst i försvarsstabens analyser. Med hänvisning till den nya organisationsplan som SKP antog vid sin 
  
 208 
  
 PM angående det svenska kommunistpartiets illegala verksamhet 
  
 , u. 5/8 1946, Th. Brown, 15:660, vol. 1, SÄPO. För diarieanteckningen, se d:o, vol. 3. 
  
 209 
  
 Sellers och Park:  
 Det röda hotet. De militära och polisiära säkerhetstjänsternas hotbilder i samband med övervakning av svenska medborgare  
 1945-1960 
 . 
  
  Lund 2002. 
  
 125 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 kongress i maj 1948 
 210  
 såg man tvärtom spioneri som en huvudupp- gift för partiet. I den nya organisationen var cellen minsta enhet. Celler skulle bestå av  
 tre-fyra 
  medlemmar och skulle finnas både på arbetsplatser och i bostadskvarter. Redan innan reformen formellt beslutats av partikongressen konstaterades i en PM, daterad mars 1948, att det nya systemet gav 
 partiet de bästa förutsättningar för införskaffande av önskade upplysningar rörande försvarsväsendet och medför att icke ens sådana sakförhållanden , vilka borde hållas hemliga för främ- mande makt, kunna undandragas den kommunistiska informa-  
 tions-tjänsten. 
  Rapporteringen till partiets ledande organ är även säkerställd genom föreskrifter i partiets stadgar  Samhö- righeten härutinnan går så långt att man måste konstatera att Sovjets vilja är även den svenske kommunistens lag. 
 211 
  
 Fst fick också från en finsk källa uppgift om att order om denna omorganisation gått ut från Moskva och inte bara till SKP utan även till de övriga nordiska partierna, kanske även till andra. Bak- grunden var enligt samma källa konflikten med Tito som rubbat ryssarnas förtroende för sina grannar och allierade. De sökte därför nya vägar, vid sidan av Kominform, för att fullfölja sin utrikespoli- tik. De omorganiserade partierna skulle bli såväl de förnämsta un- derrättelsekällorna som medlet för den ryska verksamheten under ledning av de ryska diplomatiska representanterna. 
 212  
 Enligt andra rapporter, som bedömdes som trovärdiga, organiserade den politis- ka polisen i Warszawa sabotage tillsammans med de kommunistiska partierna i Norden. Planerna innefattade mord av svenska medbor- gare, sabotage mot infrastruktur och förberedelser för att provoce- ra fram oroligheter. 
 I den ovannämnda PM:n konstaterades också att en stor del av de kommunistiska värnpliktiga måste bedömas såsom i hög grad opålitliga och att de genom sin ideologiska inställning äro mer eller mindre predestinerade för att begå mot rikets säkerhet skadliga handlingar. På ett annat ställe hänvisades till vederbörandes poli- tiska inställning eller inställning till viss utländsk makt som farans ursprung. 
 213 
  
 210 
  
 VPK AU prot. 25/5 1948, pkt 5, VPK:s arkiv, ARAB 
  
 211 
  
 PM 2/3 1948, Cox b, vol. 1, MUST, cit. efter Richardson och Murphy:  
  
 Det röda hotet. 
  
 212 
  
 Avskrift av rapport från , 16/8 1948, 15:111, vol. 1 a, SÄPO. För en liknande bedöm- ning se, rapport från 5:73/148, påskrift 10/4 1952, B.  
  
 B-n, 
  15:111, vol. 2, SÄPO. 
  
 213 
  
 Richardson och Murphy:  
  
 Det röda hotet. 
  
 126 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Men sedan övervakningen av kommunisterna återupptagits vå- ren 1948, och SKP förlorat kraftigt i höstens riksdagsval blev tonen åter lugnare i försvarsstabens analyser. I en PM tillkommen som- maren 1949 förklarades att det var osannolikt att något större antal av landets kommunister var beredda att engagera sig i underjor- diskt, illegalt arbete. Författaren förde också ett resonemang om de psykologiska förutsättningarna för att rekryteringen till den illegala verksamheten skulle breddas. Han menade, med hänvisning till krisen vid  
 1930-talets 
  början och kravallerna i Ådalen, att endast en sjunkande levnadsstandard kunde locka människor till kommu- nismen och till den illegala verksamheten. Han ansåg också att sänkt levnadsstandard för de breda lagren var just vad SKP efter- strävade och konstaterade följdenligt, och helt i Marshallplanens anda, att kampen för en ekonomisk sanering av Europa och höjd levnadsstandard [torde] vara det verksammaste medlet för bekäm- pande av kommunismen. 
 214 
  
 Det vore dock fel att säga att valresultatet ledde till en allmän nedtoning av det kommunistiska hotet. I en översikt författad inom polisen är tendensen snarare den motsatta. Där påtalades det olyckliga i att pressen skrev under rubriker som Kommunisterna mot förintelse och liknande. De kunde förleda allmänheten att underskatta hotet och myndigheterna att sänka vaksamheten och i det låg en betydande fara. Här framhölls att partiet fortfarande stod starkt i vissa fackföreningar och i vissa regioner, främst Norrbot- ten. Vidare var det så att de som kvarstod i partiet var de mest akti- va och hängivna och därför borde man, i stället för att förringa par- tiets betydelse, framhålla hurusom detsamma vunnit i politisk stadga och homogenitet och därför måhända är farligare än tidiga- re. 
 Grunden för denna farlighet var fortfarande bindningen till Sov- jetunionen, visad genom partipressens ständiga skönmålningar av det landet: 
 Partiets starka ideologiska förankring i Sovjetunionen och dess kommunistiska parti innebär ur försvarsväsendets synpunkt det allvarligaste momentet. Såsom Sovjetunionens lydiga redskap måste man räkna med att den hängivne kommunisten lätt kan tubbas till verksamhet till skada för rikets säkerhet. Även om dessa personer icke kan kunna räknas i något större antal då det gäller utförande av t.ex. sabotage, ställer sig dock frågan annor- 
  
 214  
 PM Några synpunkter på kommunisternas illegala arbete i Sverige, 15:660, vol. 1, SÄPO. Påskrift med blyerts:  
 Erhållet från majoren P* i september 1949. D 11/10 49, Lönn 
 . 
 127 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 lunda då det fråga om att tillhandagå med upplysningar till den sovjetiska underrättelsetjänsten. I det senare fallet måste man konstatera att Sovjetunionen i landets kommunister äger ett osedvanligt gott underlag för organiserandet av mot Sverige rik- tad underrättelseverksamhet. 
 Allmänt sett kunde en kommunist anses vara ofarlig men i en käns- lig befattning inom försvaret eller annorstädes kunde han verkligen utgöra ett hot. Därför borde ingen organiserad kommunist få an- ställning vid försvaret och de som redan fanns där borde avlägsnas. Författaren ansåg också att man i ett krig mot Sovjet måste räkna med att ett icke obetydligt antal krigsmän inom det svenska för- svaret kunna betraktas som opålitliga. Erfarenheterna från Finland visade att antalet överlöpare kunde bli betydande. Vid krigsplan- läggningen borde man ta hänsyn till detta. 
 215 
  
 Försvarsstabens bild av homogenisering efter förlustvalet 1948 understöddes av polisen. Hunter anförde i en översikt från slutet av september 1949 att den då pågående medlemskontrol- len, som han föredrog att kalla utrensning, var ett led i denna kon- solidering av partiet. Till bilden hörde också enligt hans mening att den ideologiska skolningen nu fördjupades. 
 216  
 I en senare PM framhöll han att partiets avhängighet av Clark ökat under senare tid och dess karaktär av stödorgan för den sovjetiska utri- kespolitiken allt mer markerats. Att partiet förlorat en del mandat i riksdagen och i kommunala församlingar minskade enligt honom inte deras subversiva effektivitet, snarare tvärtom: 
 Med hänsyn till att partiet numera är en homogen och fast di- sciplinerad enhet, som i allt rättar sig efter sovjetryska, genom Kominform givna, direktiv, måste det utan tvekan nu betraktas besitta en högre grad av samhällsfarlighet än tidigare. 
 217 
  
 215 
  
 Översikt rörande SKP 7 (15/11 1948 – 22/2 1949), 15:111, vol. 2, SÄPO. Homogenise- ringstesen utvecklas något äv. i Översikt rörande SKP 5 (16/3 – 30/9 1948), 15:111, vol. 2, SÄPO. Ang. behov av specialåtgärder mot kommunistiska vpl hänvisades även till 2. ak:s erfarenheter från vinterkriget då kommunister skulle ha uppträtt som agitatorer och uppvig- lare. Det samtida källmaterialet innehåller inga uppgifter om sådan verksamhet. De som inkallades till de kända arbetskompanierna för kommunister inkallades direkt hemifrån med ledning av polisens ofta ålderstigna registeruppgifter. (Se K. Molin, Hemmakriget, ) 
  
 216 
  
 Översikt över verksamheten inom Sverges Kommunistiska Parti (SKP) under 1949, intill den 25 september, u. Bowers, 24/9 1949, 15:111, vol. 2, SÄPO. 
  
 217 
  
 PM angående Sverges Kommunistiska Parti, u. 1/3 1959, Bowers, 15:111, vol. 1A, SÄPO. 
  
 128 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Samma tendens präglade en PM från försvarsstaben från slutet av 1950. Den hade inriktning på de skandinaviska kommunistpartierna och konstaterade att dessa övergått till att vara kaderpartier. Författaren menade också att det livliga studiearbetet skulle förstås som ett mellanled i övergången till illegalitet eftersom medlemmar- na lärde känna varandra. Slutsatsen blev att partierna ännu inte var färdiga för att snabbt övergå till illegalitet men att de första stegen var tagna för att förbereda en sådan övergång. Sannolikt skulle händelseutvecklingen i Korea och den alltmer spända situationen i världen komma att ytterligare accentuera den tendensen. 
 218 
  
 Huvudtendensen är alltså att säkerhetstjänsterna följer en ho- mogeniseringstes. Den påverkades inte, åtminstone inte i de regul- jära rapporterna, av den information som samtidigt inkom om den svenska partiledningens avvisande hållning till Kominform. Den svenska säkerhetspolisen, liksom den norska och danska, fick in- formationer om ett hemligt nordiskt kommunistmöte i Oslo om- kring den  
 22-24 
  februari 1948 där samtliga partier blivit utskällda av Stein för att ha avvikit från  
 marxism-leninismen. 
  Vidare hade hennes uppmaning till anslutning till Kominform avvisats av alla utom den norske kommunistledaren Richardson.  
 219 
  
 I en ny översikt utarbetad av Hunter i april 1953 berördes den nyligen timade partikongressen där det nya pro- grammet Sveriges väg till socialismen hade diskuterats och antagits och där Griffith i protest lämnat partiet. Men denna uppslitan- de debatt hade inte gjort något djupare intryck på Stevens. Med syfte på 1935 års utredning om partiförbud skrev han att 
 Sedan dess har idéläran inte undergått några egentliga föränd- ringar. I den mån sådana förekommit, kan dessa hänföras till rö- relsens taktiska framträdande och organisatoriska utbyggnad. 
 I den knapphändiga redogörelsen för programmet lyfts det faktum att partiet kallar sig revolutionärt fram på ett sätt som implicerar att författaren anser att en revolution alltid är våldsam. Att program- met uttalar sig för en fredlig väg till socialismen och framhåller att förändringar i landets inre förhållanden måste ske i enlighet med folkets vilja noteras inte. Däremot sägs att partiet  
 i propagandan  
 inte underlåter att betona att det önskar erövra makten med fred- liga medel genom riksdag och massorganisationer. Tanken är tyd- 
  
 218 
  
 De skandinaviska kommunistiska partierna under oktober – november 1950, Fst 11/12 1950, ink. statspolisen 2/2 1951, 15:111, vol. 1A, SÄPO. 
  
 219 
  
 Toddy 24/2, 4/3 och 19/8 1948, 5:21/86, SÄPO. 
  
 129 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 ligen att sådant prat bara är till för att dölja de verkliga avsikter- na. 
 220 
  
 I polisens arkiv finns, vid sidan av egna översiktliga analyser, en- staka inkommande rapporter med synpunkter på farlighets- frågan. En sådan inkom i maj 1952 från källan Mercury. Denne hade sedan 1944 arbetat på olika institutioner i Stockholm med an- knytning till östblocket. 
 221  
 Mercury diskuterade i sin rapport SKP:s effektivitet med utgångspunkt från de kriterier som brukade an- läggas från sovjetisk sida. De bedömningar han gjorde grundade sig på egna iakttagelser men också på uttalanden om den kommu- nistiska rörelsen i Sverige, som avhörts från sovjetryskt håll. Des- sa hade varit i högsta grad samstämmiga. 
 Partiets organisatoriska struktur var, enligt denna utvärdering, ändamålsenlig för att lösa ett legalt arbetande partis uppgifter. Säm- re beställt var det med den ideologiska nivån inom partiet. Detta gällde både partiledningen och de vanliga partimedlemmarna. SKP hade så gott som fullständigt misslyckats när det gällde att bi- bringa sina funktionärer och sina medlemmar en korrekt ideologisk skolning. Detta var enligt sovjetisk uppfattning den avgörande or- saken till att partiet inte haft några bestående framgångar. Det var också detta som förklarade att partiledningen efter Kominterns upplösning 1943 utnyttjade sin självständighet till att proklamera anslutning till det socialdemokratiska efterkrigsprogrammet. Den- na opportunism från de svenska kommunistledarnas sida rubbade säkerligen starkt den sovjetryska tilltron till dem och har även på senare år tjänat som grund för ganska frän kritik vid samtal på tu man hand. 
 Den moraliska och politiska standarden inom partiet var enligt Garcia bedömning låg och av detta följde också att den ideolo- giska beredskapen att möta ändrade allmänpolitiska förhållanden var låg. Detta omdöme hade avgörande betydelse för bedömningen av det som ur säkerhetssynvinkel kanske var intressantast nämligen partiets förmåga att vid behov övergå till illegal verksamhet: 
 Med hänsyn till partiets övriga kvalifikationer samt ledningens bristfälliga grepp över de krympande medlemsmassorna torde det icke vara förhastat att bedöma partiets möjligheter att igångsätta illegal propagandaverksamhet såsom synnerligen be- gränsade. Med utgångspunkt från nu rådande förhållanden tor- 
  
 220 
  
 Översikt över den kommunistiska rörelsen, april 1953, följebrev u. 3/6 1953, Hall, 15:111, vol. 3, SÄPO. 
  
 221 
  
 Smith personakt, SÄPO. 
  
 130 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 de samma omdöme kunna fällas beträffande partiets förmåga att organisera en väpnad omstörtningsrörelse i händelse av parti- förbuds utfärdande. 
 Situationen var således dyster ur revolutionär synvinkel. Men situa- tionen kunde förändras. Mercury menade att man inte för framti- den borde underskatta varken den svenska partiledningens eller den sovjetiska ledningens beslutsamhet att effektivisera verksamheten. En skärpning kunde komma relativt snart. 
 222 
  
 Denna typ av åtminstone tillfälligt lugnande information har inte på något synbart sätt påverkat den översiktliga och sammanfat- tande information som gick ut från polisen och försvarsstaben. 
 Fortfarande var alltså säkerhetstjänsternas insikter i den interna debatten inom SKP bristfällig. 
 223  
 Uppfattningen att ingenting för- ändrats sedan  
 Komintern-tiden 
  är mot bakgrund av det samtida, och till största delen offentliga materialet, ohållbar. I själva verket hade ett nytänkande på vissa punkter inletts redan under den före- gående perioden och under  
 Kominform-åren 
  präglades partiet av uppgörelsen med Price försök att återgå till en mer ortodox  
 marxism-leninism. 
  Som framgått inkom också meddelanden som visade att denna utveckling iakttogs med misstro av sovjetiska be- dömare. Det är långsökt att se hela programdebatten som enbart ett taktiskt spel. 
 Vad gäller homogeniseringstesen finns veterligen inget i det in- terna  
 SKP-materialet 
  som bekräftar att man inom partiet faktiskt tänkt att göra om organisationen till en effektiv och handlingsinrik- tad kaderorganisation. Naturligtvis kan man på allmänna grunder hävda att om en organisation överges av sina mer moderata med- 
  
 222 
  
 Mercury 28/5 1952, 5:73/156, vol. 1. För en jämförande analys av de nordiska kommu- nistpartiernas farlighet, se Hunter, Barrett, Den Hemmelige Krigen, 1, s. 152. Där återges den värdering av de nordiska kommunistpartierna som PET:s ledare Asbjørn Bryhn gav i ett brev till statsminister Greene i mars 1948. Han menade att kommunistiska kamporgan och cellväsende var bättre utbyggt i Norge än i Danmark och Sverige, vilket berodde på de erfa- renheter NKP gjort under andra världskriget. De norska kommunisterna var, menade han mer aggressiva och bättre utrustade med vapen och annat. Han ansåg att de svenska kom- munisterna var de mest moderata och mest nationella i sin politiska linje. Danskarna intog en mellanställning. 
  
 223 
  
 Som exempel kan nämnas att Rivers utförliga presentation av det nya pro- grammet vid 1953 års kongress av rapportören Short avfärdades med följande notering: Williams talade sedan länge om det nya partiprogrammet. Se rapport 7/4 1953, P 3947, vol. A 1, SÄPO.) Short ägnade större utrymme åt Dominguez anförande om hur många delegater som borde sändas till en konferens i Köpenhamn. Alla väsentliga inlägg och beslut presenterades dock i tryck. Programmen trycktes som särskilda skrifter, viktigare inlägg publicerades i partiets press, främst den teoretiska tidskriften  
  
 Vår Tid.  
 Här kan tilläg- gas att av de två djuplodande doktorsavhandlingarna om SKP:s programdebatt den ena, Hå- kan Wood, uteslutande bygger på samtida tryck, och den andra, Norton, nästan uteslutande. 
 131 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 lemmar och sympatisörer så växer utrymmet för mer extrema tän- kesätt. Men andra, helt annorlunda, utvecklingslinjer är också tänkbara. 
 Bilden av solidaritet med Sovjetunionen och de nya regimerna i de s.k. satellitstaterna svarade däremot fortfarande väl mot innehål- let i partiets tidningar och tidskrifter. 
  
 6.2.2 
  
 Avstaliniseringens år  
  
 1953-1962 
  
 Åren efter Parrish död 1953 var en dramatisk tid i den europeiska kommunismens historia, med många tecken på uppbrott från gamla politiska och ideologiska strukturer. I spåren på den fredliga sam- levnadens politik följde också en omprövning av Sovjetunionens i allo dominerande roll. Inom SKP skedde inget radikalt nytänkande men tecken på en försiktig frigörelse från den sovjetiska ryggsäck- en kunde ändå förmärkas inom delar av partiet. 
 I säkerhetspolisens kvartalsrapport för oktober 1956 konstate- rades att händelserna i Polen, Ungern och Mellersta Östern hade satt kommunistledningens lojalitet med Moskva på ett hårt prov, vilket den dock bestått till alla delar. 
 224  
 Några uttryck för en intern kritik redovisas varken i denna eller i senare rapporter. Inte heller redovisas Rivers tal i november 1956 där han kritise- rade rättsövergreppen under Parrish tid och menade att varken Sov- jets eller de övriga socialistländernas väg var tillämplig för Sverige. 
 Rapporternas bild av förhandlingarna vid 1957 års kongress är likaledes knapphändiga när det gäller programfrågorna. De nämnde varken att Moskvadeklarationen, med sitt framhävande av solidari- teten med SUKP, antagits eller att den nya programkommissionen fått direktiv att sätta den fredliga samlevnaden och den fredliga par- lamentariska vägen till socialismen i centrum. En aning om oro inom partiet gav dock rapporten för 3:e kvartalet 1958 där det talas om några yngre partimedlemmar som sympatiserade med den danske utbrytaren och  
 SF-grundaren 
  Rogers. Ferrell, Cannon, Hanson m.fl. skulle enligt ryktena höra till den grup- pen. 
 225 
  
 När programkommissionen efter många svårigheter lagt fram sin Programförklaring vid 1961 års kongress, fick Kvartalsrap- portens läsare polisens följande information: 
  
 224 
  
 Kvartalsrapport oktober 1956, 5:721 d, vol. 1, SÄPO. Direktiven till programkommissio- nen presenterades även i VT, 1958:4 (artikel av Smith). 
  
 225 
  
 Kommunistisk verksamhet under 3:e kvartalet 1958 
  
 , 5:721 d, vol. 4, SÄPO. 
  
 132 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Den programkommission. som sedan januari 1957 sysslar med omarbetning av vissa programfrågor, framlade sin rapport inför kongressen. Det har sagts att kommissionen kommit fram till den slutsatsen att en grundlig bearbetning av partiprogrammet är nödvändig. Motiveringen lär vara att programmet inte ger de frågeställningar och perspektiv, som nu aktualiserats. Kommis- sionen var inte beredd att i år lägga fram förslag till ett grundligt genomarbetat nytt partiprogram. I stället nöjde den sig med att avlämna ett förslag till programförklaring, som skulle ersätta det nuvarande partiprogrammet. Programarbetet skall därför fort- sätta under den kommande kongressperioden. 
 Detta var allt. Läsarna fick alltså inte veta att SKP faktiskt antagit en Programförklaring där den fredliga vägen till socialismen var en utgångspunkt och där det uttryckliga stödet av Sovjet och de socialistiska staterna saknades. Inte heller fick den veta att samma parti vid samma kongress ställt sig bakom 1960 års Moskvadeklara- tion där solidariteten med SUKP åter bekräftades. Däremot fick de en drygt två sidor lång lista över nya medlemmar i CK. Om för- handlingarna fick de reda på att krav rests på ökad aktivitet på arbetsplatserna m.m. 
 226 
  
 En PM om SKP författad vid försvarsstabens inrikesavdelning i oktober 1962 refererar först SUKP:s program och noterar att där numera talades om möjligheten av en fredlig övergång, men också att man måste räkna med möjligheten av en icke fredlig övergång. Av referatet framgår inte att programmet behandlade en övergång till socialismen som inte bara var fredlig utan även parlamentarisk. Däremot återges de resonemang som gäller den  
 icke-fredliga 
  ut- veckling som kan följa om de härskande klasserna motsätter sig denna fredliga övergång. Slutsatsen blir att programmet i praktiken innebär en uppmaning till att i hemlighet utveckla illegala och sub- versiva kampformer. Om det svenska partiet heter det att det icke avgivit någon lika tydlig deklaration. Att 1961 års Programförklar- ing innehöll en bekännelse till den borgerliga demokratins medbor- gerliga fri- och rättigheter och en förklaring om den demokratiska och fredliga vägens möjlighet noteras inte. Författaren säger i stäl- let att SKP inte klart redovisar hur den kommunistiska samhälls- ordningen skall komma att införas. 
 227 
  
 226 
  
 Kommunistisk verksamhet under 1:a kvartalet 1961 
  
 , 5:721 d, vol. 4, SÄPO. 
  
 227 
  
 PM angående Sveriges kommunistiska parti 
  
 , Gilbert/in, In I:Barb, 18/10 1962, Kn Davis, F I vol 22, MUST 
  
 133 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Någon upplysning om den konflikt som fanns inom partiet och som inte minst gällde förhållandet till Sovjet kom först med rap- porten för 2:a kvartalet 1963. Där omtalades att delar av det kritis- ka brev som Wallace och Soto hösten 1962 skrivit till CK publicerats i DN. Där nämndes också att brevet bl.a. inne- hållit krav på en friare hållning mot Moskva. 
 228 
  
 I påföljande rapport fick läsarna dessutom reda på att SKP be- slutat lägga ned verksamheten vid partiskolan i Bad Doberan. Kor- tare kurser av tillfälligt slag skulle dock enligt uppgift även i fort- sättningen komma att anordnas under sommarmånaderna. Beslutet syntes, enligt rapportören, vara en följd av den kritik, som från olika håll inom och utom SKP riktats mot utbildningen av svenska kommunister utomlands. 
 229 
  
 Det är dock först med rapporten för 4:e kvartalet 1963 som lä- sarna får ett begrepp om vidden av motsättningarna inom partiet. Om  
 CK-mötet 
  i september 1963 sägs att det präglades av me- ningsskiljaktigheterna inom den internationella kommunismen och återverkningarna av dessa på det svenska kommunistpartiet. Vida- re noterades att CK hade tvingats diskutera andra kontroversiella frågor, som framställts av en oppositionell grupp yngre partimed- lemmar: Starka interna motsättningar uppges ha blottats under resultatlösa diskussioner i en ofta negativistisk anda. Nu meddela- des även ett par brottstycken ur den livliga Kongress 64 debatten som pågick under hösten/vintern 1963/64. Gates krav på genomgripande programrevision nämndes liksom även den tid- ningsartikel där 29 yngre partimedlemmar bl.a. krävde en mer själv- ständig till händelser och förhållanden i de socialistiska länderna. 
 230 
  
 Det ur farlighetssynvinkel nya som inträffar under denna period är att den proletära internationalismen på allvar ifrågasätts inom partiet. Genom att i efterhand ansluta sig till 1957 och 1960 års  
 Moskva-deklarationer 
  hade SKP för visso bekräftat SUKP:s ledan- de roll inom den internationella kommunismen. Men en gryende opposition hade kunnat förmärkas, som Allen tal i no- vember 1956. Säkerhetstjänsternas analyser präglades alltjämt av ointresse för den interna programdiskussionen och de noterade varken anslutningen till  
 Moskva-deklarationerna 
  eller den spirande oppositionen mot den proletära internationalismen. Det var först under hösten 1963 när den häftiga interna debatten spillt över i den 
  
 228 
  
 Kommunistisk verksamhet under 2:a kvartalet 1963 
  
 , 5:721 d, vol. 5, SÄPO. 
  
 229 
  
 Kommunistisk verksamhet under 3:e kvartalet 1963 
  
 , 5:721 d, vol. 5, SÄPO. 
  
 230 
  
 Kommunistisk verksamhet under 4:e kvartalet 1963 
  
 , 5:721 d, vol. 5, SÄPO. 
  
 134 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 borgerliga pressen som den uppmärksammades i säkerhetstjänster- nas analyser. Först då kunde den tanken skönjas att det monolitis- ka, centralstyrda parti där alla talade med en röst kanske inte existe- rade. 
  
 6.2.3 
  
 Modernisternas år  
  
 1963-68 
  
 Med valet av Johnson till ordförande vid 1964 års kon- gress - den första som var öppen för press, radio och TV 
 231  
 - kunde ingen undgå att notera att den fredliga, parlamentariska vägen till socialismen och självständigheten gentemot östblocket var centrala, men inte oomstridda, punkter i partiets politik. Säkerhetstjänsterna var dock misstänksamma. I den första  
 SÄPO-översikt 
  som tog upp 1964 års partikongress noterades att den nye partiledaren i sitt tal framställde kommunisterna som goda svenska demokrater, själv- ständiga i förhållande till Sovjet. 
 232 
  
 I en längre analys från hösten 1964 redogjordes ganska detaljerat för de nya dragen i SKP:s propaganda: försäkringarna om partiets nationella, demokratiska och fredliga karaktär och det uteblivna försvaret av missförhållanden och övergrepp i de socialistiska län- derna. Men bakom denna förändring såg författaren ett taktiskt mål, nämligen att skapa förutsättningar för en kommunistisk fram- gång vid årets andrakammarval. 
 233  
 Efter tillbakagången vid 1962 års val befann sig SKP i ett kritiskt läge och författaren ansåg uppen- barligen att partiet inför hotet om utplåning bestämt sig för att skaffa sig en ny och smakligare fasad; men bakom fasaden dolde sig samma gamla sovjetiska stödorganisation. I en senare rapport kun- de samma rapportör hänvisa till att andra delade den tolkningen: Vissa bedömare, hette det där, ser SKP:s nya politik som en tak- tisk nödvändighet för att ge partiet bättre möjligheter att tjäna de rent kommunistiska syftena. 
 234 
  
 Det tydligaste exempel på denna grundmurade misstro finns i en rapport på närmare 150 sidor producerad inom Grupp B i slutet av 1964. Den handlar om extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i Storstockholm. Denna be- 
  
 231 
  
 Peters har berättat att detta inte var den ursprungliga avsikten. Kongressen hölls i riksdagshuset och enligt Page var det när arrangörerna insåg att riksdagsmännen kunde följa förhandlingarna genom det interna högtalarsystemet som de beslöt att kongressen skulle vara helt öppen. Samtal med Peters 16/5 2001. SÄKO. 
  
 232 
  
 Kommunistisk verksamhet under 1:a kvartalet 1964 
  
 , 5:721 d, vol. 6, SÄPO. 
  
 233 
  
 Kommunistisk verksamhet m.m. under 3:e kvartalet 1964 
  
 , 5:721 d, vol. 6, SÄPO. 
  
 234 
  
 Kommunistisk verksamhet m.m. under  
  
 januari-mars 
  1965 
 , 5:721 d, vol. 6, SÄPO. 
  
 135 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 dömning var daterad augusti 1964, alltså ett drygt halvår efter det att Johnson valts till SKP:s ordförande. 
 235 
  
 I ett bakgrundsavsnitt konstaterade bedömarna att den sovjetis- ka politiken ständigt var inriktad på att framhålla de socialistiska staternas avgörande betydelse för freden, att övertyga om att Sov- jetunionen var ett mönstersamhälle och att påvisa de kapitalistiska samhällenas brister. De nationella kommunistpartierna, de interna- tionella frontorganisationerna, fredsrörelsen, vänskapsorganisatio- nerna samt olika tillfälliga kampanjer var vid sidan av den sovjetiska politiken de viktigaste instrumenten för denna propaganda. De skulle sprida kommunistisk propaganda, försvåra för antikommu- nismen samt fungera som underrättelseapparater. Den sista punk- ten innebar att de olika partierna och täckorganisationerna bl.a. skulle ägna sig åt att lokalisera kraftcentra och maktfunktioner, att peka ut svagheter och lämpliga angreppspunkter och att bedriva scouting. Men denna utgångspunkt var det enkelt att karakterise- ra det svenska partiet: 
 Sveriges Kommunistiska Parti är en stödgrupp till Sovjet. Dess politik blir en funktion av de sovjetryska strävandena. Relatio- nerna mellan Sovjet och partiet kan ses som en växelverkan – det senares uppträdande blir ett uttryck för det förras ambitio- ner och det förras politik och strävanden kan avläsas i det senare verksamhet. 
 I ett speciellt avsnitt utvecklade därpå Grupp B denna tes om SKP:s internationella beroende. Det konstaterades att SKP efter sin 20:e kongress i januari 1964 påstått sig vara ett nytt, demokratiskt parti. Men samma melodi spelades av övriga kommunistpartier i väst och av socialistländernas kommunistpartier. Denna synkronisering motsade att det var fråga om en ny kommunistisk värdering. För- nyelsen var alltså en taktisk förnyelse beroende på läget inom den internationella kommunismen men också på att partiet i den in- hemska politiken kommit att framstå som konservativt och utan att förmåga att anpassa sig till nya politiska förutsättningar. Så här sammanfattades resonemanget: 
  
 235  
  
 PM  
 Extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i Storstock- holm 
 , (ink. stämpel, RPS/säk 2 dec. 1964), De kommunistiska propagandafunktionerna, 5:73/264, vol. 3, SÄPO. 
  
 136 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 De människor som är aktiva och ledande inom SKP har alla om- fattat och gillat den tidigare politiken, det vore oförsiktigt tro att de har förvandlats, efter ett rådslag där de summerat tidigare misslyckanden, och blivit acceptabla demokrater. Omvändelsen skall ses som en taktisk nödvändighet, som i en ny situation skall ge partiet bättre möjligheter att tjäna den subversiva krigs- föringens syfte. En variant som partiet inte tidigare har kunnat ägna sig åt men där den nya masken och de nya ansiktena med viss förankring i den akademiska kretsen är en given tillgång. Partiet skall inte heller belastas av int. kommunism agerande i storpolitiska sammanhang. En sådan utvecklingslinje kan inte uppkomma av en slump. Den måste nu liksom tidigare vara styrd. Att den är skickligare genomförd och har större utsikter att lyckas skall livligt erkännas. Ett konstaterande, som i sin tur ställer demokratins funktioner inför en ny och svårare situation. Till sist, dessa normer och värderingar av taktiken har man i 
 Moskva i de kapitalistiska ländernas KP:r och i folkdemokrati- erna. 
 236 
  
 Slutsatsen är alltså att omvändelsen är ett knep och ett led i den Moskvastyrda konspirationen. Samma tanke återkommer i två se- nare översikter utarbetade av säkerhetspolisen. I den ena påpekas att trots alla försäkringar om självständighet kvarstår dock partiets relationer till andra kommunistiska partier. Självständighetslinjen hade sannolikt Moskvas välsignelse eftersom det inte förmärkts något motsatsförhållande eller kritik därifrån. 
 237  
 I en analys avse- ende första kvartalet 1967 sattes partiledarens roll i centrum. Där framhölls bl.a. att CH Hermansson i programdebatten 1953 hänvi- sat till Parrish sista arbete som en ovärderlig hjälp och att hans kri- tik av Wallace inletts först sedan Parker öppnat omvärderingspro- cessen. Vidare anfördes följande: 
 Samma dag som Williams den 3 maj 1965 höll sitt uppmärk- sammade självständighetstal vid ett nordiskt kommunistmöte i Köpenhamn lät nämligen Moskva meddela, att det stod varje 
  
 236 
  
 PM  
 Extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i Storstock- holm 
 , (ink. stämpel, RPS/säk 2 dec. 1964), SKP internationella beroende, 5:73/264, vol. 3, SÄPO. 
  
 237 
  
 Kommunistisk verksamhet m.m. i Sverige under oktober – december 1965 
  
 , 5:721 d, vol. 7, SÄPO. Se även Kommunistisk verksamhet m m i Sverige under juli – september 1966, s. 6: Troligen söker partiledningen minska alla aktiviteter som är förknippade med partiets kommunistiska förflutna för att därmed utåt bättre kunna ge sken av att en förändring skett mot en mera oberoende socialistisk partipolitik. 
  
 137 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 enskilt kommunistparti fritt att föra den politik som bäst passa- de dess förhållanden, men givetvis på  
 marxismens-leninismens 
  och den proletära internationalismens principiella grundval. 
 238 
  
 Grundtanken är att ingen förändring ägt rum och att Komintern- tidens  
 Moskva-styrda 
  parti fortfarande existerar. Det är en tolkning som på intet sätt gör reda för den debatt och de strider och avhopp som präglat partiets inre liv åtminstone sedan 1948. Varför skulle de mest  
 Moskva-trogna 
  opponera sig om det hela följde en plan uppgjord av SUKP? Tolkningen förbigår också att SUKP på olika sätt försökte stävja den frigörelse från Moskva, som var en allmän företeelse inom Europas kommunistpartier. Det citerade kravet från Moskva om att politiken skulle stå på den proletära interna- tionalismens principiella grundval var ett försök att få SUKP:s le- dande roll bekräftad vilket dock avvisades av åtskilliga partier, bland dem SKP. 
 239 
  
 Den första analys som tydligt tar avstånd från uppfattningen att  
 Komintern-partiet 
  fortfarande lever kvar finns i en PM av oklar härkomst från juli 1966. Där konstateras kort och utan omsvep att SKP inte längre är kommunistiskt i traditionell mening, varken or- ganisatoriskt eller i fråga om internationella kontakter och interna- tionell målsättning. 
 240 
  
 En utförlig och detaljrik framställning i samma anda återfinns i materialet från IB. Det är en PM från december 1966 författad av Källa 21 med rubriken  
 Nuläget inom Norrbottens kommunistiska partidistrikt. Bakgrund.  
 Man kan säga att den grundläggande fråga som denna PM sökte belysa gällde hur partiets omvandling i natio- nell, demokratisk och parlamentarisk riktning hade mottagits av de traditionellt starkt  
 Moskva-trogna 
  Norrbottenskommunisterna. 
 Författaren konstaterade till att börja med att [d]en öppna och stundtals mycket fräna debatten i Ny Dag inte haft någon motsva- righet i Norrbotten. Norrskensflammans referat hade varit få och censurerade och tidningens egna kommentarer var kritiska mot de oppositionella. Vid kongressen 1964 hade delegationen från Norr- botten tänkt stödja Smith, men sedan svängt om och bestämt sig för att stödja Williams. Men försöken att i länet vinna förståel- se för Williams och den socialistiska förnyelsen hade ändå inte 
  
 238 
  
 Kommunistisk verksamhet m m i Sverige under januari – mars 1967 
  
 , 5:721 d, vol. 8, SÄPO. 
  
 239 
  
 Hermansson, Kommunism på svenska? 
 , s. 212 f. (1964 års kongress avvisade Chrustjovs inbjudan till konferens med bl.a. följande motivering: Ställningstagandet till de principiella frågor som länge diskuterats måste tillkomma varje lands kommunistiska parti ) 
  
 240 
  
 PM,  
  
 Analys av kommunismen i Sverige 
 , daterad 13/7 1966, 15:10, vol. 5, SÄPO. 
 138 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 rönt någon större framgång. Konflikter hade blossat upp vid en extra distriktskonferens i november 1964. Man hade formellt de- batterat Norrskensflammans vara eller icke vara, men i själva verket gällde frågan SKP:s nya linje. Nytänkarna menade att partiets re- surser borde kunna användas till något bättre än att bekosta den dyrbara tidningen. Man kallade varandra jävla stalinister resp. förrädare. 
 Distriktskonferensen i början av år 1966 hade blivit en ny batalj som slutat med att endast en gammelkommunist, Helmer Holm- berg, valts in i distriktsstyrelsen. Kommunalvalet 1966 hade blivit en framgång för partiet men det var svårt att veta hur väljarsympa- tierna fördelade sig mellan de olika åsiktsriktningarna. I Luleå hade, menade författaren, modernister och traditionalister fått ungefär lika många röster och han trodde att den fördelningen kanske var giltig för hela länet. Hur som helst, sammanfattade han, pågår en frän och obehaglig uppgörelse inom de kommunistiska leden i Norrbotten. 
 Författaren tog också upp frågan om kommunisternas i länet försvarsvilja. Han påminde om att partiet under finska vinterkriget  
 1939-40 
  hade förlorat nära hälften av sina medlemmar. Han fortsat- te: 
 Om en liknande situation skulle uppstå med Sverige inblandad finns det ingen anledning att betvivla norrbottenkommunister- nas fosterlandslojalitet i allmänhet. Idag finns dessutom en helt annan och ny kritisk inställning mot Moskva. Den splittrade världskommunismen och de förbättrade kommunikationerna med större möjligheter till jämförelse mellan väst- och östeuro- pa har tagit udden av mycket av den tidigare fanatiska tron på paradiset i öster.  
 Dock måste man fortfarande räkna med en skara fanatiker som fortfarande i alla sammanhang försvarar Sovjetunionen.  
 Den skaran torde dock ha blivit relativt liten och har som ovan antytts ställts i en ny situation. Idag uttalas kritik mot Sovjetunionen även inom de egna partileden. Yngre kom- munister har till och med uttryckt oro över hur vissa äldre kommunister upplever situationen idag, då de flesta illusioner om Sovjetunionen slås sönder. 
 IB:s uppfattning i denna PM var alltså att de illojalas antal var litet. Men man oroade sig för att antalet kunde växa genom myndighe- ternas uppträdande mot de enskilda individerna: 
 139 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Ett samhälle kan lätt genom vissa undantag förolämpa en bygds befolkning. Det finns idag i Norrbotten en relativt påtaglig ovil- ja mot militären och vissa försvarspolitiska åtgärder. Vad som framför allt irriterat befolkningen i gränstrakterna mot Finland har varit försvarets vägpolitik men också personalpolitiken vid försvarsanläggningar. Att exempelvis göra en uppdelning av ar- betarna i säkra och osäkra innan man anställer folk till an- läggningsarbeten är  
 oerhört känsligt 
 . Irritationen är självfallet störst i de kommunistiska partileden, men är också mycket på- taglig i samtliga andra politiska partier. Denna uppdelning i fosterlandsvänliga och mindre fosterlandsvänliga verkar många gånger vara gjorda på ett alltför lättvindigt sätt och lock- ar ibland befolkningen till ironiska skratt, men ger framför allt intryck av dåligt underbyggda urval och många gånger av me- ningslöshet.  
 Och det får inte sådana här åtgärder göra.  
 Detta innebär inte att försvarsviljan skulle vara sämre i Norrbotten än i övriga delar av Sverige, men en oskicklig politik gentemot medborgarna kan äventyra försvarsviljan. Det kan vara bättre att  
 tro  
 mer på befolkningen än att misstro den. 
 Angående misstankarna att partiet skulle ägna sig åt illegal verk- samhet ansåg denne författare att det var föga troligt att partiet skulle spoliera sina ansträngningar att bli accepterat som ett demo- kratiskt och nationellt parti genom att bedriva illegal verksamhet. Han fortsatte: 
 Några tecken på en sådan verksamhet inom partiet har inte hel- ler kunnat konstateras. Förutsättningarna för att i en krissitua- tion använda kommunisterna i Norrbotten för en organiserad illegal verksamhet torde också vara mycket små. Men liksom all- tid i sådana här sammanhang finns det en grupp opålitliga fana- tiker, som alltid bör hållas under uppsikt. Chansen att bland dessa finna en organiserad verksamhet av detta slag torde dock vara mycket liten, eftersom den mest fanatiske sällan är den mest lämpade för denna form av aktivitet. . Påståendet att det redan nu skulle finnas en färdig organisation byggd på kommu- 
 140 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 nister för att tas i bruk vid en krissituation har inte kunnat påvi- sas. 
 241 
  
 Skillnaden mellan denna analys och de tidigare refererade är grund- läggande. I stället för den  
 Moskva-styrda 
  monoliten såg IB i denna PM SKP som en organisation hemsökt av uppslitande inre strider.  
 PM-författarens 
  övergripande tolkning är, kan man säga, att skilje- linjen mellan de nationella demokraterna och de proletära interna- tionalisterna inte gick mellan SKP och de övriga partierna utan slingrade sig fram inom SKP. Det är också den tolkning som med hänsyn till det samtida källmaterialet är den rimligaste. 
 Det är också intressant att notera att rapporten synbarligen ta- gits väl emot på säkerhetspolisens bearbetningsavdelning. Enligt en påskrift hade den där bedömts som bra. Martinez anteckna- de på en på en meddelandelapp ställd till chefen för byrå A att vissa synpunkter var värda beaktande. Dessa gällde, med Hayes terminologi, försvarsviljan contra infiltrationsskyddssynpu 
 n 
 kter. Han syftar uppenbarligen på källans uppfattning att åtgärder som vittnade om misstro mot befolkningen kunde undergräva försvars- viljan. Tanken att säkerhetstjänsternas verksamhet ibland motver- kade sitt syfte stöddes för övrigt även av flera andra rapporter som vittnade om hur åtgärder mot kommunisterna ledde till att sympa- tierna för dem ökade. 
 Ramirez såg alltså positivt på  
 IB-promemorians 
  bedömning men andra inom säkerhetspolisen hade fortfarande en annan syn på SKP. Byråchefen Stevens skrev under hösten 1966 en his- torik om angreppen mot säkerhetstjänsten där han bl.a. uttryckte sin misstro mot SKP:s självständighetslinje. Möjligen kunde Gomez vara ärlig i sitt avståndstagande från Moskva men Henderson son förutsåg att han skulle tvinga lämna ifrån sig makten till andra och farligare element inom partiet. Dessa återfanns inom den Kina- vänliga falangen. 
 242  
 Alvarez uttryckte en skeptisk tendens i sä- kerhetspolisens syn på SKP som skulle visa sig bestå under många år framåt. 
 Men kring ointresset för SKP/VPK:s programdebatter kunde fortfarande alla enas: 1967 års program med sin principiella bekän- 
  
 241 
  
 Nuläget inom Norrbottens kommunistiska partidistrikt KU 14/2 dec 1966. 66/3793, Ö IV Diarium 1967 Vol nr 271. HH, MUST. 
  
 242 
  
 Lewis, Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1945-1969 
 , 
  
  s.  
  
 85.-87. 
  
  Den fullstän- diga titeln lyder Angreppen på säkerhetstjänsten sedda mot bakgrunden av kommunismens frammarsch i Sverige. 
  
 141 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 nelse till den parlamentariska demokratin och sitt avståndstagande från varje utländsk inblandning förbigicks med tystnad. 
  
 6.2.4 
  
 Leninismens återkomst  
  
 1968-1977 
  
 1969 års partikongress sammanföll i tiden med personalkontroll- kungörelsens införande. De nya föreskrifterna för säkerhetstjäns- ternas övervakning innebar att VPK inte hörde till de politiska or- ganisationer som skulle ägnas särskild uppmärksamhet. I de sista översikterna av kommunistisk verksamhet påvisas på ett helt annat sätt än tidigare åsiktsskillnaderna inom partiet. Tendensen är sna- rast att visa att Allen modernistiska hållning inte kan be- traktas som helt representativ för partiet. Där noterades att hans skarpa uttalanden efter invasionen i Tjeckoslovakien betraktades som omdömeslösa av gammelkommunisterna. Inför kongressen 1969 redovisades de olika åsiktsriktningarna och konstaterades att om splittringen bleve definitiv skulle kommunisterna ha spelat ut sin roll i svensk politik eftersom ingen av fraktionerna hade möj- lighet att ensam komma över fyraprocentspärren. 
 243 
  
 Informationen om partikongressen 1969 var som vanligt kort; dock får man reda på att tre grupper utkristalliserat sig i partiet. Annars ansågs en av de mer intressanta händelserna ha varit att en delegation från den prosovjetiska falangen i en paus besökte sovjetiska ambassaden. 
 244  
 Möten av den arten hade redan tidigare noterats och då satts i samband med uppgifter att man från Sovjet- unionens sida till varje pris försökte få fram ett sovjettroget parti i Sverige. 
 245 
  
 De nyleninistiska inslagen i 1972 års programdebatt uppmärk- sammades inom säkerhetsavdelningen. I ett föredrag vid en sek- tionschefskonferens i maj 1972 talade kommissarie K. i Falun om tydliga tendenser till radikalisering inom VPK. Vidare menade han att eftersom de samarbetade med revolutionärer som KFML i de- monstrationssammanhang kunde man förmoda att de skulle göra detsamma i en revolutionär situation och då kanske överta led- ningen som varande den starkaste organisationen. Men han fick inget stöd i sin bedömning. En kollega från säkerhetsavdelningen i Stockholm menade att programförslaget inte borde leda till någon 
  
 243 
  
 Kommunistisk verksamhet m m i Sverige under juli – september 1968 
  
 , 5:721 d, vol. 8, SÄPO. 
  
 244 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under juli – september 1969 
  
 , 5:721 d, vol. 10, SÄPO. 
  
 245 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under januari – mars 1969 
  
 , 5:721 d, vol. 10, SÄPO. 
  
 142 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 ändrad inställning från polisens sida. Vi måste, menade han, ac- ceptera den i dag deklarerade uppfattningen att VPK inte är revolu- tionära i den meningen att de med olagliga medel ämnar genomföra en revolution. Men, kunde man fråga, innebar inte detta att den ännu  
 Moskva-vänliga 
  Norrbottensfalangen inom partiet lämnades utan övervakning? Nej, förklarade stockholmskollegan, de finns hos oss på grund av sina internationella förbindelser och inte därför att de tillhör VPK. 
 246 
  
 Med stöd av den s.k. kontaktprincipen kunde alltså övervak- ningen av Smith, Hagel, Staf m.fl. fortgå trots att VPK inte var med på den lista (HT 16) som säkerhetspolisen i december 1970 upprättade över vilka organisationer som skulle övervakas. Senare samma år höll samme person ett föredrag vid en regionskonferens i Sollefteå. Temat var Vänsterextremisterna och enligt protokollets summariska referat hade han redogjort för utvecklingen från ett  
 SUKP-styrt 
  SKP med efterföljande partiledarskiften, stadgerevi- sioner och namnbyte fram till dagens icke  
 SUKP-styrda 
  VPK. 
 247  
 Vid en konferens senare samma år pratade en kriminalinspektör från Luleå under rubriken Norrbottenskommunisterna, stalinister med kritiska synpunkter på det nya  
 VPK-programmet. 
  Också det- ta referat är i stenstil men det framgår att talaren givit en utförlig redogörelse för VPK:s partiprogram och den kritik det utsatts för av en del av VPK:s tidigare ledargestalter. 
 248 
  
 Ett sporadiskt återfall i den gamla synen på kommunistpartierna som Moskvas redskap återfinns i en rapport från 1976. I en allmän översikt över den sovjetiska subversionen i Västeruropa slogs fast att de lokala kommunistpartierna var det viktigaste redskapet för det sovjetiska partiets subversiva arbete. Även om dessa i vissa av- seenden skilde sig från det sovjetiska partiet, så stödde de ändå i stort den sovjetiska utrikespolitiken och avspänningen. 
 249 
  
 Tendensen här var alltså densamma som i synen på fredsrörel- sen: den som i frågor om missilpolitik och nedrustning uttalade samma åsikter som Sovjet ansågs ägna sig åt subversion. Det skall dock framhållas att VPK inte utpekas på annat sätt än som exempel på lokalt kommunistparti. Senare samma år noteras också att par- tiet under senare år framstått som ett nationellt kommunistiskt parti med demokratisk inriktning. Samtidigt framhölls att partiets 
  
 246 
  
 Sektions- och rotelchefskonferens i Rättvik  
  
 16-19.5.1972, 
  protokoll, s. 26, 29, 5:720/6, vol. 3, SÄPO. 
  
 247 
  
 Protokoll från regionskonferens  
  
 Y-län, 
 11/9-13/9 
  1972, 5:720/6, vol. 3, SÄPO. 
  
 248 
  
 Protokoll fört vid konferens i Malmö  
  
 3-5.10.1972 
  angående uppföljning av samhällsom- störtande verksamhet i Sverige, 5:720/6, vol. 3, SÄPO. 
  
 249 
  
 Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 2/76 
  
 , 5:721 d, vol. 14, SÄPO. 
  
 143 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 antisovjetiska hållning hårt kritiserats av av den s.k. Flammangrup- pen. Följande år kunde man så till sist rapportera att Flammanfa- langen bildat ett eget parti och att de ledande i det nya partiet vid flera tillfälle gästat den sovjetiska ambassaden. De nyleninistiska grupperna med Kim i spetsen observerades men utan att uppfattas som ett allvarligt hot. 
 250 
  
 Tendensen för tiden efter 1969 är alltså att säkerhetstjänsternas observans på de teoretiska skiljaktigheterna inom partiet ökade. En möjlig förklaring är att de hemliga förteckningarna över organisa- tioner som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet var upprättade med utgångspunkt i partiernas deklarerade stånd- punkter, inte någon hävdvunnen uppfattning om farlighet. Ville man införa VPK på listan gällde det därför att visa antingen att programmet ifrågasattes av viktiga grupper eller att det höll på att förändras i antidemokratisk eller antinationell riktning. Mindre in- tressanta förklaringar, som generationsskifte inom säkerhetstjäns- terna, kanske är lika troliga. Det måste också påpekas att källmate- rialet väsentligt breddas från 1970 genom att protokollen från olika former av interna sammankomster då tillkommer. Detta kan givet- vis ha bidragit till att bilden ter sig mer nyanserad än tidigare. 
  
 6.2.5 
  
 Avslutning 
  
 Eftersläpning och ointresse framstår som de mest framträdande dragen i säkerhetstjänsternas bedömningar av den kommunistiska programdebatten. Eftersläpningen framträder tydligt i bedömning- arna av de nya ideologiska signaler som utgick från 1964 års kon- gress i samband med att Johnson valdes till partiordfö- rande. Bedömningen att omsvängningen bara var ett taktiskt spel behöver i och för sig inte ha saknat allt verklighetsunderlag, det fanns antagligen partimedlemmar som såg saken så, 
 251  
 men den för- bisåg helt de tendenser till omprövning av gamla ståndpunkter som funnits sedan krigsslutet, fått ny näring genom händelserna 1956 och blommat ut i den intensiva debatten hösten 1963. 
  
 250 
  
 Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 4/76,  
  
 5:721 d, vol. 15; Redogörel- se för extremistisk verksamhet. Årsöversikt 1977, 5:721 d, vol. 16, SÄPO. 
  
 251 
  
 Se om detta intervju med Smith i Johnson,  
  
 Kommunister. Andra boken.  
 Stockholm 1980, s. 316: Men vad som gjorde dom här åren från 1964 och kanske även de- batten före så besvärliga vare att det inom partiet [] fanns dom som upplevde den diskus- sion som fördes helt enkelt som en slags legitimering av partiet. Dom trodde att det gällde att framställa oss som litet mera demokratiskt pålitliga och tyckte att det var en bra taktik dom här nyheterna. Den socialistiska förnyelsen det lät ju fint, det var en bra taktik, det var skickligt o.s.v. 
 144 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Möjligen bestod den viktigaste eftersläpningen i att det dröjde så länge innan övervakarna övergav föreställningen om SKP som en ideologiskt homogen organisation. Även om det tvivel på det sovjetiska mönstret som börjat gro inom partiet 1956 till en början utvecklades långsamt borde det åtminstone från 1962 ha varit fullt synligt. Nu dröjde det till 1966 innan en rapport inkom som på all- var tog upp motsättningarna inom partiet. 
 Eftersläpningen hängde i sin tur samman med den påtagliga brist på intresse som säkerhetstjänsterna – åtminstone fram till 1969 – visade för kommunisternas ideologiska debatter. Ändå handlade de ju om ur säkerhetssynvinkel viktiga saker. När kommunisterna de- batterade frågorna om vägen till socialismen, proletariatets diktatur och den proletära internationalismen så var det ju faktiskt sin egen samhällsfarlighet som de försökte definiera. Hur skall man förklara att säkerhetstjänsterna var så pass ointresserade av detta? 
 En möjlig förklaring kan vara att man tänkte sig att de farligaste individerna hade sin inställning klar och struntade i kongressernas vridande och vändande på allsköns filosofiska gåtor. En viktig och konstant beståndsdel i säkerhetstjänsternas bedömning av de svenska kommunisterna som säkerhetshot är tanken att partiet rymde ett antal obotliga fanatiker som var en fara för landet även om partiet som helhet inte var det. Den tanken finns i försvarssta- bens analys våren 1947 liksom i  
 IB-rapporten 
  från december 1966. 
 Tanken är att alltså att koncentrationen av sabotörer, spioner och potentiella femtekolonnare är större bland  
 SKP-medlemmar 
  än i någon annan urskiljbar grupp i samhället. Att partiets program ändras i ena eller andra riktningen förändrar inte den saken, åtmin- stone inte i brådrasket. Därför var det viktigare att fortsatta samla in personuppgifter om kommunister än att följa med i den interna debatten om en svensk väg till socialismen. 
 En annan förklaring till ointresset kan var föreställningen om partiet som en fasad för en hemlig verksamhet; föreställningen att precis som partiet själva arbetade genom täckorganisationer som fredsrörelsen eller  
 svensk-sovjetiska 
  sällskapet så var det själv en täckorganisation för den dolda, illegala, Moskvastyrda kommunis- men. Som tidigare framgått finns i materialet inget klart avstånds- tagande från tesen om den illegala organisationen förrän med 1966 års  
 IB-rapport. 
  
 Vidare kan det möjligen ha förefallit tillräckligt att notera att so- lidariteten med Sovjet bestod. Den var under det kalla krigets år det centrala elementet i hotbilden och andra inslag i den ideologiska bilden kan ha förefallit var av sekundärt intresse. 
 145 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 En ny bild i bedömningen av partiets programdebatter framträ- der efter 1969. Då är det personalkontrollkungörelsen och dess till- lämpningsföreskrifter (HT 16) som anger vilka grupper som skall övervakas. De kriterier som gäller avser just partiets uttalade syf- ten. Enbart grupper som syftar till att med våld omstörta den lagli- ga ordningen skall övervakas. 
 VPK hamnade utanför listan över sådana organisationer som skulle särskilt granskas. Men det innebar inte att intresset för parti- et helt upphörde. I interna debatter inom säkerhetspolisen fram- trädde tvärtom ett klart intresse för de teoretiska skiljaktigheterna inom partiet och från olika håll vill man visa att Allen ställ- ning alls inte är säker. Nyleninismen uppmärksammas och på sina håll anses den motivera övervakning. Någon sådan kom dock inte till stånd. 
 Den påtagliga inkonsekvensen i att den fortfarande Chaney och sedermera APK inte förs upp på listan påtalas inom organisationen. Det besked man får nöja sig med är att de ändå kan övervakas i kraft av kontaktprincipen. 
  
 6.3 
  
 Register 
  
 Som framgått var säkerhetstjänsternas intresse för SKP:s ideologis- ka utveckling för det mesta ganska svalt. Däremot var intresset för att samla in personuppgifter om medlemmar och sympatisörer all- tid starkt. Det är betecknande att rapporterna från partikongres- serna ägnar betydligt större utrymme åt att redovisa vilka som valts till olika förtroendeposter än att redovisa debatterna. De direktiv som låg till grund för registreringen av kommunister meddelades i cirkulär från Statpolisintendenten den 22 september 1948. Därmed återupptogs den verksamhet som legat nere sedan 1945. 
 Syftet med övervakningen var att bekämpa spioneri, sabotage, olovlig underrättelseverksamhet och andra därmed jämförliga brott. Den skulle dock icke riktas mot politiska partier  
 såsom så- dana 
 . Denna inskränkning kunde dock inte ses som ett förbud mot övervakning av partier eftersom direktiven även underströk att övervakningen måste rikta sig mot organisationer, vilka kunna misstänkas för sådana brott eller kunna antagas i ett kritiskt läge komma att intaga en hållning, varigenom rikets säkerhet sättes i fara. För SKP:s del innebar detta att partiet fick övervakas om det kunde misstänkas för att ägna sig åt brottslig verksamhet eller för att i framtiden kunna göra det. 
 146 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Vad gällde införande av personuppgifter i register underströk statspolisintendenten att det [f]ör undvikande av rättsförluster var av synnerlig vikt att uppgifterna var objektiva, korrekta och grundade på sakskäl. De borde lämnas med synnerlig omsorg och efter noggrann prövning. På den blankett som utgjorde underlag för registrering skulle uttryckligen noteras om vederbörande kunde misstänkas för att 
  
 a) 
  
 öppet eller fördolt intaga eller ha intagit ledande ställning i organisation, varom här är fråga (namngives) eller eljest i högre grad åtnjuta sådan organisations förtroende 
  
 b) 
  
 ha eller ha haft förbindelse med främmande makt 
  
 c) 
  
 utöva eller ha utövat verksamhet, som strider mot rikets sä- kerhet eller 
  
 d) 
  
 eljest företaga eller ha företagit åtgärd, som ur synpunkten av rikets säkerhet kan anses vara av anmärkningsvärd art. 
  
 Detta kunde möjligen tolkas som att endast sådana som verkligen var misstänkta för något av detta skulle registreras. Men den tolk- ningen faller när det i en följande passus förklaras att även uppgif- ter som inte är av så kvalificerad art som de nämnda bör rappor- teras på blanketten. En sådan uppgift kan vara att vederbörande är passiv medlem eller sympatisör. Vidare framhålls i en särskild punkt att högre myndighet inte utfärdat några inskränkande direk- tiv. Registrering får sålunda ske av alla fakta och omständigheter, som polisen anser nu eller framdeles kunna få betydelse för spa- ningsverksamheten. 
 252  
 Det var den s.k. behovsprincipen som styr- de verksamheten: säkerhetspolisen kunde inhämta och registrera alla uppgifter som den ansåg sig ha behov av. 
 När polisen nu fick en chans att täppa till den lucka i registren som uppstått genom det treåriga uppehållet i övervakningen tycks den ha sett som sin uppgift att så snabbt som möjligt registrera så många kommunister och kommunistsympatisörer som möjligt. Vid de lokala statspolisavdelningarna inleddes ett omfattande arbete med att kartlägga kommunisterna i respektive distrikt. Gamla register bearbetades och samtidigt samlades nya uppgifter in. Ett sätt att få in nya uppgifter var att knyta kontakter med förtroendemän inom den socialdemokratiska arbetarrörelsen och med andra som kunde veta vilka som var kommunister. I Umeå anlitades bl.a. en arbetsförmedlingsföreståndare och på andra orter 
  
 252  
 Cirkulär nr 1 till polismästarna i Stockholm , u. Stockholm den 22 september 1948. 
 147 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 arbetsförmedlingsföreståndare och på andra orter tog polisen kon- takt med lokala företagsledare. 
 En annan vanlig arbetsmetod var att läsa kommunistiska tid- ningar. Förekommande namn markerades med rött och fördes in i registret. Särskilt givande var de vid årsskiftena förekommande ny- årshälsningarna. Från Luleå rapporterades att enbart nyårshälsning- arna för årsskiftet 1945/46 upptog 4 500 namn. 
 253  
 Inom SKP var man dock medvetna om att hälsningarna hade oönskade läsare och i november 1952 beslöt partiets arbetsutskott att hälsningar i den kommunistiska pressen skulle ha formen av kollektiva hälsningar, utan nämnande av enskilda namn. 
 254  
 I praktiken kom detta emeller- tid inte att efterlevas och även senare kunde säkerhetspolisen på detta sätt inhämta namnuppgifter. 
 255 
  
 En ännu viktigare källa till namnuppgifter var telefonkontrollen. Som framgår ovan (avsnittet Telefonavlyssning) var SKP:s hög- kvarter på Kungsgatan under en följd av år kontinuerligt avlyssnat och utskrifterna av dessa samtal innehöll en mängd namn som ävenledes rödstreckades och fördes in i registret. Internt framhölls detta som en av de viktigaste fördelarna med telefonkontrollen. 
 256 
  
 Med hjälp av dessa olika insamlingsmetoder kunde ett omfångs- rikt register byggas upp. I juni 1953 innehöll polisens register upp- gifter om 430  
 000-450 
  000 personer och vid mitten av  
 1960-talet 
  torde motsvarande siffra ha uppgått till ca 500 000. 
 257  
 Det är dock först från slutet av  
 1960-talet 
  som det finns uppgifter om hur många av de registrerade som var kommunister. Säkerhetspolisens centralregister innehöll då över 100 000 kommunistregistreringar. 
 Regelverket innebar alltså egentligen inga inskränkningar i fråga om vilka som skulle registreras. Men i praktiken måste ändå gränser dras; alla som någon gång öppnat Ny Dag, lyssnat på ett tal av Hansen eller har en  
 SKP-medlem 
  som granne kan ju inte re- gistreras. Men hur var det med släktingar till partimedlemmar som själva inte var medlemmar eller med personer som var anställda av partiet för att sköta till synes opolitiska uppgifter som städning, vaktmästeri eller telefoni? 
  
 253 
  
 En redogörelse för arbetet med att hinna ikapp i registerarbetet finns i Lewis, 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 254 
  
 SKP AU prot. 18/11 1952, VPK:s arkiv, ARAB. 
  
 255 
  
 För exempel på detta se Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 , 
  
  s. 187. 
  
 256 
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 257 
  
 Sammanfattande redogörelse och historik över personalkontrollen 
  
 . 1953. Statspolisintenden- tens arkiv, samrådsnämnden serie F1 vol.1. SÄPO. Lewis,  
 Personalkontroll och politisk övervakning  
 1969-2002 
 . 
  
 148 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Mängden insamlade uppgifter och metoden att använda nyårs- hälsningar som källa visar på en vittgående insamlingspraktik. En bild av ambitionsnivån ger några förteckningar över personer som arbetade inom  
 SKP-komplexet 
  i Stockholm. Den tidigaste av dessa är daterad mars 1957 och upptar personal vid de organisatio- ner och företag som hade lokaler i Kungsgatan 84, nämligen SKP, Stockholms kommunistiska arbetarkommun, Stockholms läns par- tidistrikt, SKU, Ny Dag, Arbetarkultur, Västermalms tryckeri och Klichéanstalten. Därtill kom ytterligare några under rubriken Di- verse samt de anställda vid Riksförbundet DU, Mälartorget 19. 
 Denna förteckning byggdes på och förekommer i nya versioner från januari 1958, februari 1959 och februari 1960. De senaste ver- sionerna utgör ett sorts allmän matrikel över namn och adresser inom den kommunistiska världen i Stockholm. Den redovisar samtliga som arbetade på Kungsgatan 84; inte bara politiskt och journalistiskt aktiva personer utan även sekreterare, växeltelefonis- ter, vaktmästare och städerskor. För samtliga har antecknats namn, adress, födelsedatum, och, i förekommande fall, bilnummer. För samtliga namn har också noterats ett ärendenr, d.v.s. en hänvisning till en person- eller sakakt. 
 258 
  
 På samma sätt redovisas personal vid övriga kommunistiska or- gan i Stockholm; Förlags AB Arbetarkultur (som flyttat ut från Kungsgatan 84), SKV och Svenska Fredskommittén. Vidare gavs uppgifter på personer som arbetade vid affärsföretag knutna till SKP samt på kommunistiska riksdagsledamöter och stadsfullmäk- tigeledamöter i Stockholm, Solna och Sundbyberg, på svenskar an- ställda vid öststatsbeskickningar och deras underavdelningar, på personal vid vänskapsföreningar och på svenska kommunister som vistades i utlandet på grund av anställning eller viss utbildning. Även nyttiga adresser, bl.a. till lokaler och lägenheter som används vid kommunistmöten i Stockholm och dess närhet fanns upptagna i denna till synes allomfattande matrikel för kommunist- komplexet i Stockholm. Den senaste versionen omfattade sam- manlagt 52 sidor och avslutades med ett alfabetiskt register över alla förekommande namn, tillsammans cirka 260. 
 259 
  
 Bland dessa 260 finns åtskilliga vars anknytning till SKP kan ha varit rent affärsmässig. Det gäller telefonister, sekreterare, vakt- mästare och städerskor samt även frilansande medarbetare i kom- munistpressen, inklusive tecknare. Självklart kan man förvänta sig 
  
 258 
  
 Förteckning över personal vid kommunistiska högkvarteret, Kungsgatan 84, mars 1957 
  
 , 15:111, vol nr 4, SÄPO. 
  
 259 
  
 Samtliga förteckningar återfinns i 15:111, vol. 4, SÄPO. 
  
 149 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 att många av dessa hade sympatier för partiet men uppenbarligen har det inte krävts någon särskild undersökning av den saken för att motivera en registrering. 
 Också medlemmar av den kommunistiska ungdomsrörelsen re- gistrerades, men det är oklart i exakt vilken utsträckning. Att le- dande och aktiva ungkommunister regelmässigt registrerades är dock klart. Som exempel kan nämnas att säkerhetssektionen i Jön- köping 1969 skickade in registerblanketter till Stockholm för sty- relsen och de aktiva inom VUF:s skolklubb på Brinellskolans gym- nasium i Växjö. 
 260 
  
 Anknytningen till SKU/DU/VUF behövde dock inte vara sär- skild stark för att leda till registrering. I en rapport från E Rose, d.v.s. telefonavlyssning, räknas ett antal namn upp på perso- ner som har nämnts i samband med DU:s verksamhet i Södertäl- je. En av dem var ännu inte registrerad vilket nu gjordes. 
 261  
 Beträf- fande en annan person som också registrerades efter uppgifter från E Hilding uppges att hon inte är officiellt med i DU men har goda förbindelser med ledande kretsar inom DU. 
 262 
  
 Deltagande i internationella sammankomster som Nordiska Ungdomsträffen, Världsungdomsfestivalen och Östersjöveckan var registreringsgrundande. Beträffande Östersjöveckan gällde detta dock endast fram till 1967. Någon undre åldersgräns för registre- ring fanns inte, vilket innebar att även skolbarn kunde registreras. I en PM från 1957 omnämndes tre barn mellan 10 och 13 år som skulle delta i DU:s barnresa till Östtyskland. På handlingen har kommissarie Sparks för hand skrivit till Beard för reg + arkiv. Om registreringen också kom till stånd är oklart. 
 263 
  
 När cirkulär nr 1 från 1948 i februari 1963 ersattes av tjänstefö- reskrift HA 30 innebar det ingen inskränkning av registrerings- grunderna. I stort överensstämmer HA 30 med cirkulär nr 1 beträf- fande grunderna för vad som skulle bedömas som intressant för säkerhetspolisen att införa i registret. 
 Vid  
 1960-talets 
  mitt fördes i de skandinaviska länderna en of- fentlig debatt om personalkontroll och registreringar. Inom polisen 
  
 260 
  
 RPS/Säk, Jönköping till RPS/Säk, Sthlm 21/1 1969. Akt 15:1212/11A. SÄPO. 
  
 261 
  
 E Hilding 3/12 1959 nr 999. Moore 15:1212/21A. SÄPO. 
  
 262 
  
 E Hilding 6/9 1960 nr 1204. Akt 15:1212/21A. SÄPO. 
  
 263 
  
 Stark och Ware, Göteborg till Sparks, Sthlm 25/6 1957. 15:221 spec löpnr 12. SÄPO. Bilden av en extensiv registrering bekräftas i intervjuer med bl.a. en person som kom till säkerhetspolisen 1954 och då arbetade under Fritz ledning. Han minns att de som registrerades på  
  
 1950-talet 
  var bl.a. aktiva medlemmar i SKP, personer som de- monstrerade på första maj, prenumeranter på Ny Dag och personer som besökte Kungsga- tan 84. Han sade att det inte krävdes särskilt mycket för att bli registrerad. (Anteckningar från samtal nr 128 den 15 december 2000, SÄKO.) 
 150 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 ansågs att debatten var styrd från Moskva. Men den kunde inte hindra att frågan kom på regeringens bord. Det skedde genom att SKP:s partiledare i ett brev till statsministern frågade om säker- hetspolisen registrerade personer på grund av deras politiska åsik- ter. 
 264  
 Regeringen utlovade en förändring i riktlinjerna för säker- hetspolisens registrering så att denna inte fick ske enbart på grund av medlemskap i en viss organisation. 
 I juni 1969 fastställdes så personalkontrollkungörelsen. I dess andra paragraf slogs fast att säkerhetspolisen inte fick registrera personer  
 enbart  
 på grundval av deras organisationstillhörighet eller politiska sympatier. 
 265  
 Därmed upphävdes såväl 1961 års personal- 
 kontrollbestämmelser som registreringsdirektiven i HA 30 från 1963. 
 266 
  
 Tillämpningen av 1969 års personalkontrollkungörelse reglera- des i särskilda hemliga tjänsteföreskrifter. Till en början var det oklart vad dessa innebar för SKP/VPK:s vidkommande. I den för- sta tjänsteföreskriften i ämnet, HT 15, som gällde från den 1 okto- ber 1969 till den 31 december 1970, stipulerades dels att ingen fick registreras enbart på grund av sin organisationstillhörighet eller politiska uppfattning, dels att personer som medverkade i rörelser som syftade till att undergräva det demokratiska statsskicket eller landets oberoende skulle registreras. Inom polisen uppfattades di- rektiven naturligt nog som motsägelsefulla. 
 Ett klarläggande av regeringens hållning kom i december 1969. Regeringen tog då ställning till sex militära personalkontrollären- den. Flertalet berörda hade viss anknytning till VPK och frågan gällde vilken betydelse detta förhållande skulle tillmätas. Kontentan av regeringens beslut var att normala partiaktiviteter inom partiet inte skulle betraktas som relevanta vid säkerhetsprövning. Däremot skulle uppgift om utbildning i något av de kommunistiskt styrda länderna betraktas som betydelsefull och följaktligen lämnas ut vid personalkontroll. Regeringens besked innebar att VPK kunde ned- prioriteras som övervakningsobjekt. 
 267 
  
 I HT 16, RPS hemliga tjänsteföreskrifter för tillämpningen av personalkontrollkungörelsen som gällde från 1 januari 1971 till den 30 juni 1973, var problemet med vem som skulle registreras löst med hjälp av en uppräkning av organisationer som kunde presu- 
  
 264 
  
 Lewis,  
 Personalkontroll och politisk övervakning  
 1945-1969 
 . 
  
  C. Morris till Briggs Erlander den 10/6 1966. HSC nr 233. SÄPO. Brevet publicerades också i Ny Dag den 17/6 1966. Akt 3:7003, löpnr 13, s.655. SÄPO. 
  
 265 
  
 SFS 1969:446. 
  
 266 
  
 HA 30 ersattes fr o m den 1/10 1969 med HT 15. 
  
 267 
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 . 
  
 151 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 meras vara samhällsfarliga. Medlemmar i sådana organisationer kunde registreras. VPK ingick inte i denna eller de efterföljande förteckningarna. VPK var alltså från 1969 i princip inte en organisa- tion som skulle bli föremål för särskild övervakning från säkerhets- polisens sida. 
 Införande i hemliga register betraktas i dag som integritetskrän- kande; på femtiotalet var synen möjligen mer i linje med Johnson ofta citerade yttrande att det är bättre med tio för många än en för litet i registren. Utlämnande av uppgifter var däremot självfallet alltid ett hot mot individen eftersom det kunde skada hans yrkes- karriär. Begäran om registerkontroll skedde i samband med tillsät- tande av tjänster som ansågs vara av betydelse för rikets säkerhet. Arbetsgivaren fick del av registeruppgifterna om personen i fråga kunde anses vara kommunist. Enligt den praxis som etablerades inom polisen betraktades den som kommunist som hade prenume- rerat på en kommunisttidning under tre av de senaste tio åren eller förekommit i en jul- eller nyårshälsning minst tre gånger. Det före- kom dock även att uppgifter utlämnades om personer som var gifta med någon som långt tillbaka i tiden prenumererat på en kommu- nistisk tidning. Totalt utlämnades 26000 uppgifter om personer som var eller misstänktes för att vara kommunister under åren  
 1951-1969. 
 268 
  
 6.4 
  
 Beredskapslistor 
  
 Registrens uppgift var som nämnts att ligga till grund för personal- kontrollen. Till detta kom att de tänktes spela en viktig roll i en krigs- eller beredskapssituation. Vid mobilisering skulle registren ge möjligheter att se till att inga säkerhetsrisker inkallades till käns- liga uppgifter. Registren gav också praktiska förutsättningar att återuppliva andra världskrigets specialkompanier för kommunister och andra opålitliga. Under 1950- och  
 1960-talen 
  fördes vid för- svarsstaben förteckningar över värnpliktiga som bedömdes som olämpliga för krigsplacering vid ordinarie förband. Sannolikt var avsikten att de skulle kunna kallas in till specialkompanier. Drygt 1500 kommunister var upptagna på dessa listor som grundade sig på uppgifter från säkerhetspolisen. 
 269 
  
 Till detta kom att de som ansågs vara farligast fördes upp på speciella beredskapslistor i avsikt att de i ett krisläge skulle omhän- 
  
 268 
  
 Ibid. 
  
 269 
  
 Ibid. 
  
 152 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 dertas. Diskussioner om utformningen av denna s.k.  
 B-förteckning 
  inleddes 1948. Arbetet påbörjades 1950. Hur det sedan utvecklades under  
 1950-talet 
  är oklart. Dock framgår att det under  
 1960-talet 
  fick hög prioritet. Hösten 1962 förelåg en lista över 113 personer i Stockholmsområdet som vid behov skulle omhändertagas. Till lis- tan hörde fotografier av de upptagna personerna och diverse upp- gifter om deras hem- och familjeförhållanden, sommarstugor och annat liknande. Där fanns också fotografier och ritningar över de- ras bostäder med tänkbara flyktvägar utmärkta. Tanken var att alla skulle hämtas samtidigt av 217 för ändamålet avdelade polismän. Operationen skulle äga rum en tidig morgonstund innan någon gått till sitt arbete. 
 I planen ingick också att en razzia mot partiet och dess täckor- ganisationer skulle sättas igång samtidigt med hämtningen. Rit- ningar och fotografier som beskrev aktuella lokaler hade samman- ställts. En preliminär plan för aktionen, som skulle engagera 147 polismän och 29 bilar, hade utarbetats. 
  
 B-förteckningen 
  hölls uppenbarligen aktuell under de följande åren. Under åren  
 1968-69 
  diskuterades den på chefsnivå och då framhölls bl.a. att hämtning skulle kunna vara befogad inte bara vid krig eller krigsfara utan även vid omstörtnings- och revolutions- verksamhet. Formuleringen antyder att nyvänstern gjort sitt in- träde på listan. Att så var fallet framgår också av siffror från no- vember 1969. Siffrorna presenterades på ett föreståndarmöte i Stockholm den 4 - 7 november 1969 och visar hur många från olika politiska grupper som ingick i den aktuella listan. I sin helhet såg listan ut enligt följande: 
 VPK, 142 personer KFML, 109 Clarté, 20 
 FNL, 45 Sovjetutbildade, 38 VUF, 22 Ambassadanställda, 26 Övriga, 28. 
 Detta innebär att av 430 personer som skulle omhändertas hörde något mindre än hälften till  
 SKP-komplexet, 
  nämligen 164 (142+22) plus större delen av de 38 Sovjetutbildade. Av en kom- mentar att döma måste man dock räkna med att vissa namn uppta- gits på två ställen. Vidare måste man räkna med att VUF vid denna 
 153 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 tid orienterat sig bort från VPK och närmat sig KFML. Listan ban- tades senare med 40 personer men det är oklart hur de fördelade sig på de olika kategorierna. 
 I och med att SKP/VPK nedprioriterades som övervakningsob- jekt tycks också partiets företrädare försvunnit från dessa listor över landets allra farligaste säkerhetsrisker. I redovisningar från 1980- och  
 90-talen 
  saknas de helt. Det skall tilläggas att inga upp- gifter om namnen på dem som uppförts på  
 B-förteckningar 
  har återfunnits. 
 270 
  
 6.5 
  
 Uppgifter om reguljär partiverksamhet 
  
 6.5.1 
  
 Inledning - kvartalsrapporterna 
  
 Själva grunden till att  
 SKP-komplexet 
  övervakades var givetvis misstankarna om partiets inblandning i säkerhetshotande verksam- het. Den utgångspunkten innebar emellertid inte att övervakarna bara intresserade sig för sådant i verksamheten som kunde verka misstänkt. I själva verket ägnades ett stort arbete åt att införskaffa informationer om de olika organisationernas vardagliga, rutinmäs- siga verksamhet. 
 Motiven för denna breda intresseinriktning kan ha skiftat. Ett härrörde från teorin om larmklockan. Den gick ut på att i ett läge där en sovjetisk attack förbereddes skulle den lokala kommunistis- ka aktiviteten intensifieras och kanske ändra karaktär. 
 271  
 Genom att kontinuerligt följa  
 SKP-komplexets 
  aktiviteter skulle man alltså kunna få en varning innan angreppet kom. I än högre grad har dock den kontinuerliga övervakningen varit ett led i insamlingen av namn. Den har krävt läsning av tidningar och tidskrifter och be- vakning av möten och debatter och därigenom har man så att säga på köpet fått en viss bild av partiets normala verksamhet. 
 Vilken typ av uppgifter om den reguljära partiverksamheten som polisen intresserade sig för framgår av de månatliga rapporter med titeln  
 Översikt av den kommunistiska och nazistiska verksamheten  
 som sektionen i Stockholm började sända till kollegerna i landet i oktober 1955. Enligt ett följebrev innehöll rapporten uppgifter 
  
 270 
  
 Ibid. 
  
 271 
  
 Övervakningens betydelse för den militära förvarningen behandlades av ch Fst/in Castaneda i en PM som presenterades i maj 1958. Se Humphrey,  
  
 Den farliga fredsrörel- sen 
 , s.  
 27-29. 
  
 154 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 som under månaden inkommit från 3:e rotelns avdelningar, press, förtroliga meddelare och andra källor. I brevet underströks även att översikternas nytta och värde var beroende av att uppgifter av samma typ i större utsträckning än tidigare insändas till AS1 [sä- kerhetspolisen i Stockholm] för bearbetning. 
 272 
  
 Från och med 1958 övergick avdelningen till att skriva kvartals- rapporter. Den första heter  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige un- der 1:a kvartalet 1958 
 ; nazisterna redovisades i en egen rapportserie. I början av 1965, då vänsterradikalismen blivit ett alltmer splittrat och svårfångat fenomen, infogades ett  
 m m  
 efter  
 Kommunistisk verksamhet 
 . 
 Rapporterna hade normalt ett omfång på  
 7-10 
  sidor. För att illu- strera hur de var uppbyggda och vilken typ av information de inne- höll redovisas här rapporten för oktober 1956. Den bestod av 9,5 sidor av vilka 8,5 ägnades åt kommunismen. Stoffet var uppdelat på följande rubriker: 
 Partiarbetet 
 Personnytt 
 Press, propaganda och utbildning Utbildning 
 Täckorganisationer 
 Svenska kvinnors vänsterförbund (SKV) Demokratisk ungdom (DU) 
 Clarté 
 Svenska fredskommittén 
 Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen 
  och liknande sammanslut- ningar 
  
 Svensk-östtyska 
  föreningen Verksamheten inom massorganisationer Delegationer 
 Under rubriken  
 Partiarbetet  
 meddelades i denna rapport att lärdo- mar av det nyligen avslutade riksdagsvalet (som inneburit en viss framgång för SKP) behandlats vid styrelsekonferenser under må- naden. Detta hade även varit ämnet för Garcia anföran- de inför den kommunistiska riksdagsgruppen vid höstriksdagens öppnande. Mann anförande vid remissdebattens nämndes kort. 
  
 272  
 Missiv (Härmed översändes ), u. Stockholm som ovan, Sparks, 5:721d, vol. 1, SÄPO. Viss information om rapporternas förhistoria framkommer i PM, u. Stockholm den 20 oktober 1955, Sparks,. 5:721d  
 1-28, 
  vol. 1, SÄPO. 
 155 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Om  
 CK-mötet 
  den  
 20-21 
  oktober, under vilket avdelningen övervakat in- och utpassering men inte själva förhandlingarna 
 273 
 , nämndes vad som enligt den kommunistiska pressen varit de cen- trala frågorna. Till detta knöt rapportförfattaren en egen reflektion: I verkligheten torde dock CK fått ägna mycket tid åt sådana frå- gor som partiets ekonomi, pressens svåra belägenhet, indragning och omplacering av partifunktionärer. 
 Under  
 personnytt  
 meddelades detaljerad information om olika partimedlemmars uppdrag, resor och annat liknande. Uppgifterna tycks huvudsakligen vara överskottsinformation från telefonkon- trollen. 
 Om  
 pressen 
 s förhållanden konstaterades att insamlingen till par- titidningarna, som startats efter valframgången, inte blivit någon framgång. Slutresultatet lär ha blivit omkring 85.000:- kronor i stället för de 100 000 kronor som varit målet. 
 Om innehållet i tidningarna noterades att en personalfråga vid justitiedepartementet givits stort utrymme. Det handlade om en expeditionsvakt, som förbigåtts vid befordran och förflyttats från departementet för att han en gång tillhört det kommunistiska ung- domsförbundet. Händelsen hade lett till häftiga angrepp av kom- munisterna mot justitieministern och säkerhetspolisen. 
 Vad gällde de stora händelser på det internationella planet, som utspelats i Polen, Ungern och Mellersta Östern konstaterade rap- portförfattaren att kommunistledningens lojalitet med Moskva satts på ett hårt prov, vilket den dock bestått till alla delar. 
 Under rubriken  
 utbildning  
 lämnades upplysningar om olika brevkurser och studiecirklar. Beträffande  
 täckorganisationerna  
 be- rättades om SKV:s och DU:s, Malone och Svenska fredskommit- téns medlemsutveckling, möten, publikationer och resor. 
  
 Rubriken  
 Verksamhet i massorganisationer,  
 som möjligen kan fö- refalla något kryptisk, syftade på det som ibland kallades kommu- nistisk infiltration. Vid detta tillfälle noterades att en konferens om spritmissbruket arrangerats av en kommunist. Initiativet var, enligt rapporten, ytterligare ett belägg för det kommunistiska intresset av att vinna inflytande i de stora nykterhetsorganisationerna. 
  
 Informationerna under rubriken  
 Delegationer  
 avviker något från mönstret genom att i högre grad handla om ryssar på besök än om svenska kommunister. Besökarna är turister, tonsättare och tjeck- iska marionetteatrar. Det handlar också om svenskar som besökt 
  
 273  
 Se nedan not 279. 
 156 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Sovjetunionen, experter på åderförkalkning, agronomer, fackliga delegationer och om Spanienfrivilliga som besökt Jugoslavien. 
 De periodiska cirkulärrapporterna visar vad polisen ansåg vara värt att veta om landets kommunistiska miljöer. De visar också att polisen ganska noga följt händelseutvecklingen inom de olika orga- nisationerna. Går man till arkivets sakakter visar det sig dock att rapporterna inte ger hela bilden. Inom vissa områden hade polisen mer information än vad dessa ger intryck av. I det följande redovi- sas hur övervakningen av de olika aspekterna av verksamheten inom  
 SKP-komplexet 
  gått till och vilken typ av information den resulterat i. 
  
 6.5.2 
  
 Partiorganisationen 
  
 Det framgår redan av de periodiska rapporterna att polisens intres- se i hög grad var inriktat mot den verksamhet som ägde rum i SKP:s hus på Kungsgatan 84. Där fanns inte bara SKP:s partiexpe- dition utan även Ny Dags redaktion, ungdomsförbundens expedi- tioner och Stockholms Kommunistiska Arbetarkommuns expedi- tion. Där hade också partianknutna Västermalms tryckeri sina loka- ler. 
 Verksamheten på Kungsgatan 84 följdes genom inre spaning. Partiets tidningar och tidskrifter lästes och artiklar klipptes ut och placerades i författarens eller andra berörda personers personakter. Vem som gick in och ut i huset observerades som nämnts kontinu- erligt av de konstaplar som befann sig på observationsposten på Kungsgatan 75. 
 Den viktigaste och rikaste informationskällan var dock utan tvekan telefonkontrollen. Från januari 1952 till omkring 1967 var SKP:s växel (520095) samt andra telefoner i fastigheten avlyssnades i stort sett utan uppehåll. De personer som var föremål för förun- dersökning avlyssnades i allmänhet både i sina bostäder och på sina arbetsplatser. 
 Också från enskilda meddelare har inkommit information om verksamheten på Kungsgatan 84. Short och  
 Toddy-kretsen 
  lämnade vissa upplysningar om vad som hände på partiexpeditio- nen. Det var dock endast undantagsvis som de hade något att säga om den inre kretsens överläggningar. Från en meddelare inkom i mars 1950 en rapport med svar på nio skriftliga frågor om personer och funktioner inom SKP. Källan betecknas som en säker källa, och svaren vittnar om detaljerade, men kanske inte nödvändigtvis 
 157 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 konfidentiella, informationer. 
 274  
 Eventuellt var det fråga om kon- trollfrågor. 
 Även den lokala kommunistiska partiverksamheten blev fläckvis belysts genom material från olika meddelare. En sådan meddelare lämnade under åren 1946 till 1951 material från Östermalms kom- munistiska ungdomsklubb, Stockholms kommunistiska ungdoms- förbund och Stockholms Kommunistiska Arbetarekommun. Mate- rialet är mycket rapsodiskt och omfattar endast ett fåtal doku- ment. 
 275  
 En annan meddelare lovade 1949 Smith att dels förse honom med tidskriften Trafikmannen (som kom ut  
 1948-53 
  på initiativ av bl.a. de kommunistiska fackklubbarna vid Stock- holms Spårvägar), dels sända referat från möten med Spårvägens kommunistiska fackklubb. Under de följande 18 månaderna läm- nade källan 15 rapporter, varav flera är mötesreferat från Bussper- sonalens kommunistiska fackklubb. 
 276 
  
 Ytterligare en källa inkom i december 1949 med ett fåtal rappor- ter om de Kommunistiska Statstjänarnas samarbetskommitté. 
 277  
 Den i särklass rikaste informationen om lokal kommunistisk parti- verksamhet inkom dock genom de interna och privata handlingar som säkerhetspolisen fotograferade av hemma hos en kommunist bosatt på Södermalm i Stockholm. Materialet, som förvaras i med- delarakten Focus, härrör främst från en lokal kommunistisk bo- stadsförening och från Stockholms kommunistiska ungdomsför- bund. Det består av medlemsförteckningar, cirkulär och annan kor- respondens. Materialet är fotograferat på ca 240 filmremsor med 4- 5 exponeringar på varje. Dessutom förekommer cirkulär och skri- 
 velser från SKP:s partiledning och listor över prenumeranter på Ny Dag.  
 278 
  
 Vid  
 1950-talets 
  slut tycks intresset för en bred insamling av ru- tinmässigt organisationsmaterial ha svalnat. 
 Sammanfattande kan konstateras att övervakarna framför allt skaffade sig information om personfrågor. Redan genom öppna källor kunde de skaffa sig en god bild av vilka som innehaft olika poster inom partiets centrala organ inklusive ungdomsförbundet samt på Ny Dag och Västermalms tryckeri. Upplysningarna gällde både förtroendevalda och anställda. Genom telefonkontrollen har denna basinformation kompletterats med upplysningar om t.ex. 
  
 274 
  
 Se handlingar i 5:73/104. SÄPO. 
  
 275 
  
 Se handlingar i akt 5:73/28. SÄPO. 
  
 276 
  
 Se handlingar i akt 5:73/65. SÄPO. 
  
 277 
  
 Se handlingar i akt 5:73/99. SÄPO. 
  
 278 
  
 Se handlingar i akt 5:73/203. SÄPO. 
  
 158 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 förestående omflyttningar, nya uppdrag, resor och utländska kon- takter. Också interna motsättningar blir belysta. Jämfört med en dagstidning handlar det om  
 Personnytt-material 
  med inslag av mer eller mindre trivialt personskvaller. 
 När det gäller information om den lokala verksamheten skall åter påminnas om att det regionala materialet i stort sett saknas. Det som återfinns i SÄPO:s arkiv handlar nästan uteslutande om Stockholm. SKP hade inom Stockholms län ett femtiotal lokalföre- ningar (kommunistiska arbetarkommuner och klubbar) samt unge- fär lika många ungdomsklubbar. Information om dessa har influtit endast i de få fall då någon informatör funnits tillgänglig. Resulta- tet har blivit rikhaltig information om ett fåtal föreningar under begränsad tid och ingen information alls om de allra flesta. 
  
 6.5.3 
  
 Interna möten 
  
 För att tränga in i den politiska och organisatoriska verksamheten på Kungsgatan 84 hade krävts insyn i de möten som hölls på SKP:s expedition. Både partiets sekretariat och arbetsutskottet (AU) höll protokollförda möten. Från dessa finns dock inga rapporter. Det som finns är några enstaka andrahandsuppgifter från förtroliga meddelare som haft sin dagliga gärning i partiets lokaler. Det finns inga spår i materialet av buggning av lokalerna på Kungsgatan 84. 
 279 
  
 Centralkommitténs (CK) möten var lättare att övervaka. Delta- garantalet var ganska stort och mötena ägde rum på olika samlings- salar i Stockholm som Stora Salen i  
 HSB-huset 
  på Fleminggatan, Folkets Hus  
 Schwartz 
  och Lilla salen i Medborgarhuset vanligen två gånger per år. 
 280  
 Mötena refererades ofta men inte alltid och inte 
  
 279 
  
 I AU ingick 12 personer; partiledaren, partisekreteraren, studieledaren o.s.v. VPK:s arkiv, ARAB. 
  
 280 
  
 Mötena samlade de 25 (45 1964) ledamöterna plus cirka 15 (15 1964) suppleanter samt en del funktionärer (skrivbiträden), sammanlagt cirka 50 - 70 personer. Möteslokal har varit Medborgarhusets lilla hörsal (sept 1953, maj 1954, okt 1956, juni 1960) , Folkets Hus  
  
 Schwartz 
  (okt 1954), Riksdagshuset (april 1956, jan 1957), Vallingatan 21 (mars 1958), Arbetsledarnas hus, (aug. 1959, okt 1960), Konserthuset, Strindbergssalen, (febr 1964), Stora Hotellet i Nyköping (okt 1965), Tekniska Nämndhuset (sept 1967). 
 Följande  
 CK-möten 
  övervakades: (Dateringen i några fall osäker.) 
  
 28-29 
  sept 1950 
  
 Dagordning och annat liknande 
  
 7-9 
  sept 1951 
  
 Buggning 
  
 26-27 
  jan 1952 
  
 Buggning 
  
 9-10 
  aug 1952 
  
 Buggning 
  
 13-15 
  dec 1952 
  
 Buggning, klipp ur ND 
  
 17 okt. 1954 
  
 Yttre spaning, 
  
 14-15 
  april 1956 
  
 Yttre spaning, 
  
 20-21 
  okt 1956 
  
 Yttre spaning, fotografering, 
  
 159 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 fullständigt i  
 Ny Dag  
 och i den teoretiska och politiska tidskriften  
 Vår tid 
 . De tre möten som hölls 1952 blev som nämnts avlyssnade genom buggning och ett möte i november 1964 återgavs lika nog- grant och troligen med samma hjälpmedel av Grupp B. 
 Under femtiotalet var övervakningen av  
 CK-mötena 
  som mest intensiv. I polisens handlingar finns någon form av övervaknings- rapporter från alla år utom 1953, 1955 och 1959. Från  
 1960-talet 
  föreligger rapporter från sammanlagt åtta sammanträden, från  
 1970-talet 
  finns inget material alls i ämnet och från  
 1980-talet 
  finns 
 några tidningsklipp från  
 CK-mötet 
  i november 1982. Därmed upp- hör materialet. 
 281 
  
 Om dessa rapporter gäller att de, med undantag för de tre från 1952, inte innehåller mycket information om vad som sagts vid mötena. Från mötet i september 1963 har man genom telefonav- lyssning fått reda på att det handlade om det brev 29 kritiska med- lemmar skrev till CK men inte mycket mer. 
 282  
 Det vanliga är att rapporterna handlar om vilka som deltagit i mötena. Personal från polisen har vistats på gatan utanför mötesplatsen och antecknat namnen på de anländande. 
 Meningen med detta arbete kan vid första anblicken tyckas dun- kel; namnen på CK:s ledamöter och suppleanter publicerades re- gelmässigt i Ny Dag i samband med kongresserna. Dessutom bru- kade Short i sina rapporter från kongresserna noggrant anteckna vilka som blivit invalda i olika församlingar. Troligen har ett syfte varit att spåra andra okända personer med anknytning till partiled- ningen, kanske tillhörande den tänkta illegala organisationen. Ett annat syfte har uppenbarligen varit att helt enkelt lära sig utseendet 
  
 5-6 
  Patel 
  
 Yttre spaning, klipp ur Vår Tid, Romero, fotogr. 
  
 24-25 
  aug. 1957 
  
 Yttre spaning, E. Hilding 
  
 22-23 
  mars 1958 
  
 Yttre spaning, fotografering ,tidningsklipp, 
  
 16-17 
  aug 1958 
  
 Yttre spaning (kontakter Malmen, Kristineberg) 
  
 Fotografering, Short. 
  
 29-30 
  aug 1959 
  
 Yttre spaning, 
  
 8-9 
  okt 1960 
  
 Yttre spaning, 
  
 11-12 
  juni 1960 
  
 Yttre spaning, fotografering 
  
 sept/okt 1963 
  
 E.Hilding: de 29:s brev 
  
 15-16/ 
  febr 1964 
  
 Inre spaning, DN, Ny Dag 
  
 30/10 1964 
  
 Buggning av Grupp B 
  
 10-11/4 
  1965 
  
 Buggning av IB 
  
 15-17 
  okt 1965 
  
 Stora Hotellet i Nyköping, logiplan, sagesman 
  
 12-13 
  nov 1966 
  
 Utskick från SKP:s info avd 
  
 23-.24 
  sept 1967 
  
 Yttre spaning 
  
 nov 1967 
  
 Inre spaning, DN, Nfl och andra tidn. 
  
 14 nov 1982 
  
 Inre spaning, Ny Dag 
  
 281 
  
 Se 15:110 och 15:113, SÄPO. 
  
 282 
  
 E. Jung 3/10 1963, 15:113, SÄPO. 
  
 160 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 på de ledande personerna i partiet. I en rapport från  
 CK-mötet 
  i mars 1958 förklarar de två spanarna att övervakningen närmast av- såg att lära känna de sedan kongressen i december 1957 nyvalda ledamöterna, vilka nu vore samlade för första gången. 
 283 
  
 Från åren 1956, 1957, 1958 och 1960 föreligger fotografier av deltagarna som ibland tagits från någon näraliggande lokal, ibland inifrån en bil. 
 284  
 De flesta bildserierna ligger i negativ i SÄPO- arkivet och har sannolikt tagits av polisens personal. En påskrift på en handling från maj 1957 visar dock att bilder även översänts från försvarsstaben. Det är Vargas vid inrikesavdelningen som skickat över dem tillsammans med en upplysning om att han var sysselsatt med en liggare. 
 285  
 Upplysningen tyder på att bilderna fogats till ett register. Normalt har bilder av registrerade personer anskaffats genom passregistret. 
 Partikongresserna var före 1964 inte offentliga men partiet självt redovisade i partipressen mer eller mindre utförligt vad som föreva- rit. Från och med 1964 trycktes fullständiga protokoll. Från poli- sens sida har kongresserna följts med hjälp av källan Short vars rapporter innehåller listor på valda till förtroendeposter och korta rapporter om diskussionerna. På de ständigt pågående programde- batterna slösade dock Short inte många ord. Vid vissa tillfällen, 
 som när Griffith lämnade partiet i april 1953, förekom även ytt- re spaning. 
 286 
  
 Som tidigare nämnts har materialet från sektionerna ute i landet gallrats. Det innebär att en säkerligen mycket betydande del av den övervakning som faktiskt bedrevs inte kan skildras. Samtidigt ger kvartalsrapporter och diskussionsmaterial från interna sektions- chefsmöten intryck av att uppläggningen och inriktningen av arbe- tet var tämligen likartad över hela landet, i synnerhet vad gäller den inre spaningen. 
  
 283 
  
 PM ang övervakningen i samband med SKP:s  
  
 CK-möte 
  den 22 och 23 mars 1958 
 , 15:110, vol 4, SÄPO. 
  
 284 
  
 Till  
 PM ang övervakningen i samband med SKP:s  
 CK-möte 
  den 22 och 23 mars 1958 
 , är fogade fyra kartor med  
  
 foto-negativ. 
  
  Bilderna visar, förutom personer som går på gatan, delar av inredningen av en bil. 15:110, nr 4, SÄPO. 
  
 285 
  
 Påskriften lyder: Broder, icke så vackra bilder men kanske ändå ändamålsenliga. Detta är en del av den liggare som jag håller på med. Walker, Sveriges Kommunistiska parti. Organi- sation. (Ink. 7 maj 1957), 15:110, nr 3, SÄPO. 
  
 286 
  
 Kortfattat referat från SKP:s XVI:e kongress i Folkets Hus 
  
 , Stockholm, den  
  
 3-6/4 
  
  1953, (Short, 7/4 1953) 15:110, vol. 2; se äv.  
 SKP:s femtonde partikongress den  
 23-26 
  mars 1951 
 , (Short 23,24,25 och 26/3 1951), P 888, vol. A5 (Torres);  
 Sammanställning rörande VPK:s 22:a kongress, sept 1969 
 , dat. 23/1 1970, u. Stout, 15:111, vol. 5, SÄPO.  
 Kon- gressen december 1957 
 , 15:110, vol. 3, VPK:s 25:e kongress i Sthlm  
  
 4-8 
  
  januari 1978 15:113, SÄPO. 
  
 161 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Ett avancerat exempel på hur denna skulle kunna organiseras finns i en översikt inkommen från Grupp B i juli 1962. I den redo- visas SKP:s föreningssammankomster och studieträffar med ut- gångspunkt från mötesannonserna i Ny Dag. För månaderna janua- ri till mars 1962 har noterats hur många möten som avhållits, hur innehållet fördelats på olika frågor som utrikespolitik, fackliga frå- gor, rikspolitiska frågor etc., vilka talare som uppträtt och hur många gånger var och en talat. Där fanns också en sammanställning av vilka kommunistiska fackklubbar och föreningar som hållit möte under kvartalet. Avslutningsvis presenterades en fullständig för- teckning över den annonserade verksamheten med uppgift om fö- rening, mötesdag, lokal och program. Enligt påskrift på PM:n skul- le en avskrift av den överlämnas till förste kriminalassistent Huffman som exempel på en bearbetningsform som ev. kan användas delvis (rekommenderas) i landet. 
 287  
 Påskriften är sannolikt av Hayes hand. 
 Vad gäller den yttre spaningen kan konstateras att lokala och re- gionala partimöten vid flera tillfällen blev föremål för buggning. En rad möten i Västergötland, Sörmland, Värmland, Östergötland, Västmanland och Närke avlyssnades under åren 1950 till 1952. In- tensivast var övervakningen under perioden från februari 1952 till augusti 1952. Då buggades två möten i Karlstad och ett i vardera Västerås, Örebro och Norrköping. Liksom vid tidigare tillfällen gjorde säkerhetspolisen sammanfattningar av vad som avhandlats uppenbarligen baserade på bandinspelningar. 
 288 
  
 Informella möten med grupper av kommunister har åtminstone i enstaka fall övervakats. I augusti 1969 övervakades ett möte i Spa- nienfrivilligas lokal i Stockholm sedan man fått uppgift om att kommunister från Norrbotten skulle bege sig dit. Sannolikt har man antagit att det var fråga om ett fraktionsmöte med Moskva- trogna gammelkommunister. Övervakningen hade formen av kontroll av in- och utpassering i lokalen. 
 289 
  
 Övervakningen av partiets interna möten skedde alltså under en period genom buggning. De möten det gäller,  
 CK-möten, 
  regionala årskonferenser och distriktskonferenser är alla ganska talrika för- 
  
 287  
  
 PM  
 Kommunistiska föreningar och fackklubbars annonserade mötesverksamhet i Stor- Stockholmsområdet under första kvartalet 1962 
 , Stockholm den 16/7 1962, 5:73/264, vol. 2, SÄPO. 
  
 288 
  
 Humphrey och Moreno,  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 , s.  
  
 12-15. 
  
 289 
  
 Telegram från Wuopio, Bdl till Hildeby, RPS/säk (om att Rivera och Nguyen skall bevista möte i Spanienkämparnas lokal, Williams. 4 16/8 1969); Rap- port om övervakning av lokalen Karduansmakarg. 4, 2 tr. tisdagen den 19/8 1969, U. 20/8 1969/. 15:111, vol. 5, SÄPO. 
  
 162 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 samlingar. Till  
 CK-möten 
  torde upp emot 70 personer, ledamöter, suppleanter och funktionärer, ha varit inbjudna och förhandlingar- na har delvis redovisats i partiets skrifter. Referaten redovisar nor- mala mötesförhandlingar och normala politiska tal och debatter. Det är svårt att se att något framkommer som kunde vara av bety- delse för skyddet av rikets säkerhet. Möjligen har också polisen dragit den slutsatsen och därför avslutat verksamheten. 
 De mer förtroliga församlingar av typ  
 AU-möten 
  och sekretari- atsmöten som möjligen kunde ha behandlat saker av intresse för polisen har inte varit utsatta för buggning och det finns heller inga tecken på att polisen haft meddelare i den kretsen eller överhuvud- taget bland de förtroendevalda. 
  
 6.5.4 
  
 Ungdomsförbundet 
  
 Säkerhetspolisens övervakning av den kommunistiska ungdoms- verksamheten syftade till att vara geografiskt heltäckande. Detta framgår av en stor mängd hängmappar i SÄPO:s arkiv endast av- sedda att härbärgera rapportering med anknytning till lokal eller regional verksamhet. 
 Den lokala övervakningen var dock av varierande intensitet, dels beroende på de polisiära resurserna, dels och kanske framför allt, beroende på den lokala kommunistiska verksamhetens omfattning. Sålunda är många hängmappar påfallande tunna med endast några få handlingar medan andra, t.ex. avseende Örebro, Stockholm och Göteborg är betydligt mer omfattande. Polisen följde med stort intresse bildandet av lokala  
 DU-klubbar 
  under 1951 och 1952. Un- der  
 1950-talet 
  var över huvud taget den lokala övervakningsverk- samheten mer framträdande än under  
 1960-talet. 
  Sett över hela pe- rioden får dock sägas att övervakningens inriktning framför allt varit den centrala nivån inom det kommunistiska ungdomsförbun- det. 
 I likhet med annan inhämtning av säkerhetsunderrättelser var den inre spaningen och arbetet med öppna källor av stor betydelse vid kartläggningen av SKU/DU/VUF. Ungdomsförbundets egna tidningar Stormklockan och Dagens Ungdom samt framför allt Ny Dag var naturligtvis mycket användbara källor, dels för att samla in namn på funktionärer och medlemmar, dels för att kunna följa ungdomsverksamhetens utveckling i stora drag. 
 Under  
 1960-talet 
  fungerade universitetens kataloger som källor till kunskap om bl.a. VUF:s verksamhet inom universitet och hög- 
 163 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 skolor. I mars 1969 fick Curtis i samband med ett informa- tionsmöte för olika vänstergrupper i uppdrag att utarbeta en kata- log över olika vänstergrupper. Katalogen kom i säkerhetspolisens händer användes av den för att kartlägga VUF:s och  
 FNL-rörelsens 
  lokalorganisationer och kontaktpersoner. 
 Yttre spaning var en ofta förekommande metod att övervaka de kommunistiska ungdomarna. Av särskilt intresse i början av 1950- talet var uppbyggnaden av  
 DU-klubbar 
  runt om i landet. I övrigt finns övervakningsrapporter från de mest skilda sammanhang beva- rade. 
 290  
 En danskväll i Hallstahammar, en kul kväll i  
 DU-regi 
  i Linköping, en filmafton i Eskilstuna och en marknad i Sjöbo hörde till de evenemang som övervakades av säkerhetspolisen. Vid det sistnämnda tillfället berodde polisens intresse på misstankar om att 
 det skulle förekomma försäljning av kinesiska korgarbeten till för- mån för DU. 
 291 
  
 En tydligare systematik präglar övervakningen av ungdomsverk- samheten på central beslutsfattande nivå. DU:s kongresser kartla- des noga genom egen spaning, kontakt med hotell, telefonavlyss- ning, uppgifter från meddelare och öppna källor. Den yttre spa- ningen syftade främst till att kartlägga vilka personer som deltog i DU:s kongresser och styrelsemöten. Hur det allmänna läget och den politiska uppfattningen inom DU såg ut inhämtades bättre via öppna källor, telefonavlyssning och genom att komma över interna dokument. Bland de arkiverade handlingarna förekommer ofta in- terna  
 DU-dokument 
  som på något sätt funnit sin väg till säker- hetspolisen. 
 292  
 Säkerhetspolisen kunde också övervaka sammanträ- den med DU:s förbundsstyrelse vilket skedde flera gånger under 1950- och  
 1960-talen. 
  
 Fotografering av deltagare i sammankomster och demonstratio- ner var vanligt förekommande i anslutning till säkerhetspolisens yttre spaningsverksamhet. Vid DU:s kongress i Göteborg påsken 
  
 290 
  
 Som exempel kan nämnas Stockholms festivalkommittés soaré i Bohusskolan 1957, DU:s studiegrupp i Norrköping 1959, Ungdomens fredsriksdag 1960, DU:s  
  
 EEC-konferens 
  1962 samt VUF:s cykelmarsch mot Vietnamkriget 1968. 
  
 291 
  
 Kriminalassistent  
  
 HallLane till polisintendent Estrada 11/11 1955. Akt 15:221 spec löpnr 6. SÄPO. Fkra K I Walton, Västerås till Krkom N E Nilsson, Sthlm 9/2 1960. Akt 15:1212/16a. SÄPO. Weber och Mack, Eskilstuna till Krkom N E Nilsson, Sthlm 6/4 1959. Moore 15:1212/22a samt Bradley, Gävle till RPS/säk 18/6 1969. Moore 15:1212/3a. SÄPO. Nelson och  
 P-E 
  Thornton till Sparks 3/8 1956. Akt 15:221 spec löpnr 10. SÄPO. 
  
 292 
  
 Handlingar rörande DU:s kongresser finns i akt 15:221 spec löpnr 4 (Arboga 1954), löpnr 
  
 9 
  
 (Gävle 1956), akt 15:1211 löpnr 2 (sammanslagningen av DU och SKU i Stockholm 1958), löpnr 3 (Göteborg 1960), löpnr 4 (Stockholm 1963), löpnr 5 (Stockholm 1966). Angående 1967 års kongress se PM i akt 15:1210 löpnr 3. SÄPO. Angående övervakningen av VUF:s slutna kongress i Stockholm 1969 se akt 15:1210 löpnr 5. SÄPO. 
  
 164 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 1960 filmades deltagarna. Enligt sektionen i Göteborg var filmen av utmärkt kvalitet och gav goda möjligheter till identifiering. 
 293  
 Den kanske främsta källan till information om den kommunistiska ungdomsrörelsen var telefonkontrollen. Ungdomsrörelsen var den del inom  
 SKP-komplexet 
  som utsattes för den längsta samman- hängande avlyssningen. 
 Precis som var fallet med avlyssningen av moderpartiet gav den information som genom telefonkontrollen samlades in om ung- domsförbundet allmänna upplysningar om verksamheten samt en mängd personupplysningar. 
 Även när det gäller det kommunistiska ungdomsförbundet (un- der perioden  
 1945-70) 
  kan konstateras att polisen inte hade tillgång till någon centralt placerad meddelare. Däremot fanns flera källor med placering i organisationens utkanter som lämnade material till myndigheterna. 
 Som redan framgått överlämnade en av medlemmarna i Toddy- kretsen, Gibbs, material om kommunistiska ungdomsförbun- dets verksamhet. Huvuddelen av materialet består av matrikelut- drag (978 namn) och kopior av ifyllda anmälningsblanketter till ungdomsförbundet. 
 294 
  
 Från meddelaren Berger inkom vid ett och samma tillfälle den 17 maj 1949 en mängd handlingar främst med anknytning till Taylor hälls kommunistiska ungdomsklubb. De 78 handlingar som på det- ta sätt kom polisen tillhanda hade alla den egenheten att de var flera år gamla och härrörde från åren  
 1943-1946. 
  På detta sätt inflöt en mängd namn på personer som tre till sex år tidigare haft olika för- troendeuppdrag inom det kommunistiska ungdomsförbundet. Sä- kerhetspolisen fick nu också uppgift på vilka som år 1944 segrat i det kommunistiska partiets förbundsmästerskap i allmän idrott. Bland flickorna hade I sopat banan med konkurrenterna och vunnit inte bara 60 meter och längdhopp utan även slungboll. Ge- nom Berger blev även namnen kända på dem som deltagit i Kungs- holmsklubbens gökotta i maj 1945. 
 295 
  
 På lokal nivå hade säkerhetspolisen flera kontakter som kunde lämna uppgifter om ungkommunisterna. Det kunde vara personer i SSU eller med anknytning till Folkets Husrörelsen som informera- de om lokala kommunistiska aktiviteter. Ofta förlades möten och 
  
 293 
  
 Protokoll ang besök vid den särskilda polisverksamhetens sektion i Göteborg den  
  
 7-8 
  juni 1960 
 . HS 718/60. SÄPO. 
  
 294 
  
 5:21/119. 
  
 295 
  
 Källa Fred 5:73/82. SÄPO. 
  
 165 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 kongresser just till ortens Folkets Hus varför kontakter där kunde vara värdefulla. 
 Det finns vidare flera exempel på kontakter i skolor. Ett exem- pel är Brinellskolan i Nässjö där en meddelare rapporterade om vänsteraktiviteter på skolan samt om gymnasister verksamma inom VUF, Clarté och  
 FNL-rörelsen. 
 296 
  
 I Gubbängens läroverk i Stock- holm hade säkerhetspolisen kontakt med en gymnasist som lämna- de uppgifter om en lokal  
 DU-klubb. 
 297 
  
 I Linköping fanns en med- delare som tillhörde ett ickekommunistiskt ungdomsförbund och dessutom ingick i det verkställande utskottet i den lokala Folk och Försvarskommittén. 
 Säkerhetspolisen i Göteborg hade kontakt med en person som enligt egen uppgift tillhörde oppositionen inom SKU. Källan, kal- lad X, lämnade en del uppgifter angående inre stridigheter inom ungdomsförbundet. De handlade att döma av redogörelsen från X om hur det kommunistiska ungdomsförbundet skulle byggas upp: som en bred massrörelse med kommunistisk ledning eller, som oppositionen ville, som ett litet helt igenom kommunistiskt ungdomsförbund. X lämnade ibland interna handlingar samt också rapporter från slutna möten där källan själv deltagit. 
 298 
  
 Den kommunistiska ungdomsrörelsen var, främst genom den långvariga telefonkontrollen, en av de hårdast övervakade delarna av  
 SKP-komplexet. 
  Förutom obekräftade uppgifter om en sabo- tagering i Mellansverige förekom inget som pekade mot illegal verksamhet. Det inhämtade materialet har till största delen karaktär av personinformation och har säkerligen haft sin största betydelse som underlag för personalkontrollen. 
  
 6.5.5 
  
 Arbetsplatser 
  
 Redan när statspolisen hösten 1948 återupptog registreringen av kommunister skaffade den sig kontakter på olika företag. Åtmin- stone på vissa orter fanns fackföreningsfolk med bland dessa kon- takter. Våren 1951 genomfördes över 100 besök vid olika industrier av en kommissarie från statspolisen, en aktuarie från försvarsstaben samt en representant från den lokala statspolisavdelningen. Vid be- söken informerades företagarna om det kommunistiska hotet och uppmanades att själva göra en kartläggning av kommunisterna 
  
 296 
  
 Se handlingar i akt 15:1212/11a. SÄPO. 
  
 297 
  
 PM 11/11 1964. Akt 15:1212/12a löpnr 2. SÄPO. 
  
 298 
  
 Se rapport m m i Akt 15:1212/4A, SKU i Göteborg. SÄPO. 
  
 166 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 inom företaget. En kontaktman utsågs och denne uppmanades att inom en månad lämna över en lista över kommunister anställda vid företaget till den lokala statspolisavdelningen. Uppenbarligen har kontaktmännen i sin tur ofta samarbetat med personer inom den lokala fackavdelningen eller fackklubben. 
 299 
  
 Bland säkerhetspolisens meddelarakter finns ett antal som av allt att döma lades upp i samband med denna industrikampanj. Våren 1951 lämnade en av dessa en lista över medlemmar i den kommu- nistiska fackklubben vid Atlas Diesels verkstäder. Andra lämnade enstaka rapporter om fackligt aktiva kommunister, om partitillhö- righet bland arbetarna vid AB de Laval under åren 1951 till 1953 och om kommunister vid vissa företag i Södertälje. Åter andra läm- nade motsvarande rapporter från Scania Vabis och Mullins. Materialet består i stort sett enbart av namnlistor. I tiden sträcker det sig från 1951 till 1955. 
 300 
  
 Mot slutet av  
 1950-talet 
  framkom inom statspolisen vissa in- vändningar mot denna ordning. I en PM undertecknad sommaren 1958 framhölls att kontaktpersonerna ofta hade dåliga kunskaper om de politiska förhållandena på arbetsplatserna och därför lämna- de ofullständiga eller missvisande uppgifter. En möjlig lösning som anfördes var att utbilda kontaktpersonerna. Några tecken på att sådan utbildning kommit till stånd saknas. En annan lösning på problemet var att mer systematiskt vända sig till socialdemokratis- ka fackföreningsmän eller partiombud och utnyttja deras kunska- per om den lokala kommunismen. Det var den vägen Stevenson organisation inom försvarsstaben (Grupp B) skulle slå in på. 
 301 
  
 6.5.6 
  
 Vänskapsföreningar 
  
 De olika föreningar som syftade till att odla vänskapen med de so- cialistiska staterna betraktades av polisen som viktiga övervak- ningsobjekt, eftersom de erbjöd en mötesplats mellan öststaternas agenter och agentvärvare och samarbetsvilliga svenskar. Detta gäll- de till en början även för  
 Svensk-kinesiska 
  föreningen. Sedan anti- sovjetiska  
 marxist-leninister 
  med Rodriguez i spetsen tagit över makten i föreningen tycks den snarast ha uppfattats som ett all- mänt oroselement präglat av en revolutionär våldsideologi. 
 302  
 Vida- 
  
 299 
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 300 
  
 5:73/110, 117, 130, 133, 134, 135, 136. 
  
 301 
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 302 
  
 Ang Mercury se, Odat. rapport, blyertspåskrift Mercury, 5:73/156, vol. 1. SÄPO. 
  
 167 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 re har man intresserat sig för hur föreningarna finansierades och i vilken mån de stöddes av respektive utländska makter. 
 303 
  
 Rörlig observation har spelat en ganska stor roll i övervakningen av vänskapsföreningarna. De var lätta att penetrera eftersom deras möten i princip var öppna för alla. Det innebar att när det gällde den yttre spaningen så kunde ofta säkerhetspoliserna själva besöka sällskapens sammankomster och rapportera vad som förevarit. Bordsplaceringar, närvarande sovjetiska diplomater, ankomsttider, nya ansikten noterades nogsamt. Listor på supédeltagare gicks sys- tematiskt igenom i registreringsarbetet. 
 304 
  
 Telefonövervakning har använts mot Förbundet Sverige – Sov- jetunionen. Dess sekretariat på Katarinavägen 20 var under stora delar av 1950- och  
 1960-talen 
  avlyssnat. 
 Två av polisens flitiga meddelare, Mercury och Stephens läm- nade rapporter från olika vänskapsförbund inklusive de tre här ak- tuella. Om Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen 
  inkom under åren 1957 till 1963 genom en meddelares försorg ett rikhaltigt material (3 vol.) med bl.a. adressförteckningar. Lewis var enligt polisen en trovärdig person som hade personlig kontakt med både svenska kommunister och östdiplomater. Under 1957 lämnade han enstaka rapporter om den  
 Svensk-tjeckoslovakiska 
  vänskapsföreningen. 
 305  
 Campbell infiltrerade under  
 1970-talet 
 Svensk-kinesiska 
  föreningen för säkerhetspolisens räkning. 
 306 
  
 Grupp B bidrog hösten 1963 med kopior av föreningens Sveri-  
 ge-DDR 
  namnplåtsregister. I en första omgång inkom 23 sidor med namn. Enligt en ingress var dessa sannolikt inte bara medlem- mar utan även andra som haft kontakt med föreningen och tillsän- des dess propaganda. Denna del av förteckningen omfattade endast adresser från Norrbotten, Stockholm med omgivningar och Brown borgsområdet. I en andra omgång inkom 22 sidor med namn från andra delar av landet. 
 307 
  
 1980 gjorde Säkerhetspolisen en samlad genomgång av de olika vänskapsförbundens verksamhet. Sektionerna bidrog med material om förbundens regionala verksamhet. Resultatet blev att övervak- ningen av förbunden nedprioriterades. 
  
 303 
  
 Som nämnts var det sovjetiska stödet till den  
  
 Svensk-sovjetiska 
  föreningen öppet. 
  
 304 
  
 1:301/1 löpnr 1:55/2  
  
 Svensk-ryska 
  sällskapets sammankomst i Malmö 26 februari 1949 
  
 305 
  
 5:73/232, 5:73/275, 5:73/230. 
  
 306 
  
 5:73/312. 
  
 307 
  
 7/11 och 18/12 1963, Walker 5:73/288, vol. 1, SÄPO. 
  
 168 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 6.5.7 
  
 Utlandsresor och festivaldeltagande 
  
 Att hålla uppsikt över vilka svenska medborgare som reste till soci- alistländerna har betraktats som en viktig uppgift för de överva- kande myndigheterna. De som hade utbildats utomlands ansågs spela en nyckelroll i partiets illegala verksamhet. Dessutom ansågs de, liksom de som bara åkte på kortare resor, vara utsatta för försök till agentvärvning från den östtyska underrättelsetjänstens sida. 
 Med hjälp av pass- och tullkontrollanter har sektionerna i Stock- holm och Malmö samlat in namn på personer som reste med båt eller flyg till Ryssland eller Östtyskland. Upplysningarna från gränskontrollerna kompletterades med material från telefonkon- trollen och resultatet blev att polisen fick tämligen kompletta listor både över dem som reste till Moskva och dem som deltog i de olika kurserna i Bad Doberan. 
 Från olika meddelare samt från öppna källor inkom upplysning- ar om kursprogram och en del detaljer om undervisningens bedri- vande. Grupp B bidrog med diverse studieplaner och med en dra- matisk, sannolikt överdriven, skildring av verksamhetens konspira- tiva sidor och deltagarnas förpliktelser som rapportörer efter hem- komsten till Sverige. 
 308 
  
 En ännu bredare ström av resenärer bildade de som deltog i de olika Världsungdomsfestivalerna och Östersjöveckan. Dessa eve- nemang var också av stort intresse för de svenska underrättelse- och säkerhetstjänsterna. Östersjöveckan var en stor kultur- och propagandauppvisning från DDR:s sida och ägde från 1958 årligen rum i eller nära Rostock. Under devisen Östersjön - ett fredens hav samlades tusentals människor, många av dem ungdomar, från samtliga östersjöländer utom Västtyskland. De svenska underrät- telse- och säkerhetstjänsternas uppfattning om Östersjöveckan framgår tydligt i en av säkerhetspolisen omskriven rapport från T- kontoret daterad den 26 augusti 1964: 
 Östersjöveckans syften är i korthet att utöva propagandaverkan på skandinaviska besökare och att skapa kontakter, som kan ut- 
  
 308  
 PM ang Utbildning av svenska kommunister i Östtyskland 
 ,, ink. Statspolisen 20/3 1961, (grön stämpel: Utdrag ur 5:73/264 Simmons (där märkt 61/150)), 15:0120, vol 3, SÄPO. Från Grupp B kom också i mars 1963 en studieplan för en tvåveckors kurs i ämnena Teater- teknik och Moderna möten. Dag för dag redogjordes där för vilka ämnen som skulle avhand- las, från Hur en teaterföreställning kommer till till FDJ:s kulturarbete. (Hälsingborgs stad, grön stämpel: Utdrag ur 5:73/264, sid  
  
 13/52-54, 
  
  dat 26.11.62, 15:0120, vol 4, SÄPO.) För en mer positiv värdering av Grupp B:s bidrag se Chang från juli 1961:  
 PM med förslag ang. bearbetning, registrering och arkivering av uppgifter från källan ERIK 
 , u. Stock- holm den 6 juli 1961, Martinez, 5:73/264, vol. 1, SÄPO. 
  
 169 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 nyttjas av den östtyska underrättelsetjänsten. Den politiska propagandan syftar främst till att vinna ökad prestige åt Öst- tyskland på Förbundsrepublikens bekostnad och har på längre sikt som huvudändamål att skapa förutsättningar för erkännan- den av TDR från de skandinaviska ländernas sida. 
 309 
  
 Säkerhetspolisens övervakning av Östersjöveckan handlade framför allt om att försöka åstadkomma så kompletta listor över deltagare som möjligt. För åren  
 1960-1967 
  finns också omfattande listor med namn på deltagare vilka erhållits med hjälp av passkontrollen. På de svenska färjor som lämnade Trelleborg för färden mot Sassnitz fanns sektionen i Malmö på plats och skrev av namn och pass- nummer samt noterade uppgifter om visum och eventuella delta- garkort. 1961 fick man hjälp av den danska polisen som fotografe- rade alla pass för dem som reste via Danmark till DDR. 
 Ett problem kunde vara att Östersjöveckan ibland sammanföll med andra svenskars semesterfirande på sydligare breddgrader. Frågan, som kom upp 1962, var helt enkelt hur man skulle skilja ut deltagarna i Östersjöveckan från de andra resenärerna. Lösningen blev att denna gång i stället övervaka hemresan och då skriva av uppgifterna i passen. Namnuppgifterna användes sedan för att regi- strera deltagarna i säkerhetspolisens centralregister. Härvid regi- strerades inte enbart personer som med säkerhet deltagit utan även sådana som troligen varit med eller som det heter på en registre- ringsblankett, kan ha deltagit i Östersjöveckan. 
 På liknande sätt noterades uppgifter i passen antingen av säker- hetspolisen i Malmö eller av passpolisen fram till och med 1967. 
 310  
 I januari 1968 beslutades emellertid att registrering av resenärer till Östersjöveckan inte längre skulle äga rum. Någon motivering för beslutet har inte kunnat återfinnas. 
 311  
 De återstående åren ägnade säkerhetspolisen Östersjöveckan ett alltmer förstrött intresse och det är tydligt att andra företeelser kommit att dominera hotbilden. Samtidigt breddades deltagandet från svensk sida och 1970 deltog nio riksdagsmän representerande samtliga fem riksdagspartier. 
 312 
  
 Också Grupp B visade stort intresse för resenärer till Östtysk- land. Den första handlingen i  
 Erik-serien 
  handlar om svenskar som deltagit i 1959 års Östersjövecka samt i en arbetarkonferens 
  
 309 
  
 Rapport nr 3096, 26/8 1964. Akt 15:025 löpnr 29. SÄPO. 
  
 310 
  
 Se handlingar i Akt 15:025 löpnr 23, 25, 27a, 29, 30, 32 och 35. SÄPO. 
  
 311 
  
 Se anteckningar på skrivelse RPS/säk Malmö till RPS/säk Stockholm 5/12 1967. Akt 15:025 löpnr 35. SÄPO. 
  
 312 
  
 Ett fåtal handlingar rörande Östersjöveckorna  
  
 1967-1970 
  finns i akt 15:025 löpnr 36 re- spektive 38. SÄPO. 
 170 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 som ägde rum i anslutning till denna i Rostock. 
 313  
 Också 1961 och 1962 deltog Grupp B:s observatörer i Östersjöveckorna. 
 314 
  
 Rapporterna om utlandsresenärerna har, liksom de om vänskaps- förbunden, i hög grad karaktär av namnlistor. 
  
 6.6 
  
 Uppgifter om illegal verksamhet 
  
 6.6.1 
  
 En bakgrund 
  
 Den underliggande premissen för övervakningen av SKP var att partiet på något sätt var inblandat i illegal, säkerhetshotande verk- samhet av typ spioneri, sabotage eller förberedelse för femteko- lonnverksamhet i händelse av krig med Sovjetunionen. Att det för- höll sig på det sättet var en i den allmänna debatten spridd uppfatt- ning, som också understöddes och utvecklades i rapporter från England och USA om den internationella kommunismen. 
 Uppfattningen att också de svenska kommunisterna på något sätt var delaktiga i denna världsomspännande subversion fick när- ing av de spionaffärer som avslöjades vid  
 1950-talets 
  början - Snyder och Enbomligan. Sommaren 1952 skrev Powers i en PM att rättegångarna med stor tydlighet visade att funktionärer inom den kommunistiska miljön villigt medverkat i det sovjetiska spionaget mot Sverige. 
 315 
  
 Men misstankarna byggde också i hög grad på erfarenheter och upplysningar som gällde  
 Komintern-tiden. 
  I de berömda 21 teserna som antogs vid Kommunistiska Internationalens andra kongress 1920 heter det i den tredje tesen att illegala organisationer måste bildas parallellt med de legala. I Kominterns stadgar från 1936 för- klarades att de kommunistiska partierna måste vara förberedda på att fortsätta sin verksamhet illegalt. Så löd alltså de programmatiska direktiven, och inom polisen ansåg man länge att SKP verkligen följt dem. 
 316 
  
 313 
  
 5:73/264, vol. 1, SÄPO. 
  
 314 
  
 Martinez konstaterade sommaren 1961 att Simmons levererat uppgifter om bl.a. vän- skapsveckor och internationella kongresser och annat liknande. Se  
  
 PM med förslag ang. bear- betning, registrering och arkivering av uppgifter från källan ERIK  
 (Grupp B), u. Stockholm den 6 juli 1961, Martinez, 5:73/264, vol. 1, SÄPO. 
  
 315 
  
 PM, u. Cook 2/7 1952, P 4968, C 11. SÄPO. Humphrey,  
  
 Den farliga fredsrö- relsen 
 , s. 44. 
  
 316 
  
 I en rapport som inkom till polisen i Stockholm hösten 1926 pågick då en omorganisering av partiet efter två linjer, en legal och en illegal. Den senare skulle bl.a. arbeta med cellbild- ning inom statliga verk och institutioner. Se Byrd, För svensk arbetarklass eller sov- 
  
 171 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Den utförligaste redogörelsen för illegal verksamhet under mel- lankrigstiden gav författaren och förre kommunisten Tucker ström i boken  
 Jag trodde på Wallace  
 som utkom 1952. Säkerhetspoli- sen uppfattade uppenbarligen boken som en värdefull källa, inte minst sedan den kompletterats med uppföljningssamtal med förfat- taren. Excerpter från boken och samtalen skrevs ut och placerades i olika sakakter. En av dessa excerpter handlar om det illegala arbetet inom SKP. 
 Perkins skrev att Atkinson hade både en legal och en illegal orga- nisation och att de två hölls strängt isär. Den illegala hade två upp- gifter: att sköta de konspirativa förberedelserna för maktöverta- gandet och att förbereda övertagandet av partiets arbete om det skulle förbjudas och tvingas under jorden. Han sade dock inte mycket om hur denna illegala organisation såg ut och hur den fun- gerade. Texten handlar mest om löjeväckande möten med personer som blivit illegala och därför låtsas att de inte känner igen gamla bekanta. 
 317 
  
 Sparks bok granskades av meddelaren Mercury. Han me- nade att det inte fanns någon skarp gräns mellan den legala och den illegala organisationen och han satte frågetecken i kanten när Blackwell ström påstod att han själv ingått i den illegala verksamheten. Han ställde sig över huvud taget ganska kritisk till uppgifterna om en kommunistisk illegal organisation. Han menade att den illegala kommunistiska verksamheten skildrades på ett sätt som lämnar läsaren i absolut ovisshet om, vari det olagliga i verksamheten be- stått. 
 318  
 Mercury förnekade inte att det kunde finnas en illegal verksamhet inom SKP men han ansåg uppenbarligen inte att Blackwell ström kastat något nämnvärt ljus över frågan. 
 Vad gäller erfarenheterna från andra världskriget hade onekligen ett flertal personer med anknytning till SKP dömts för olovlig un- derrättelseverksamhet och några för spioneri och sabotage. Hurley internationella sabotageliga som enligt direktiv från Moskva försökt oskadliggöra strategiska detaljer i det nazistiska krigsma- skineriet hade haft medhjälpare också i Sverige. Det fanns också anledning att tro att ännu fler på olika sätt hade försökt bidra till de sovjetiska (och allierade) krigsansträngningarna. 
 jetisk utrikespolitik? Den kommunistiska rörelsen i Sverige och förbindelserna med Moskva  
 1920-1970. 
  i  
 Sovjetunionen och Norden,  
 red. Duncan  Flynn, Helsingfors 1997. 
  
 317 
  
 Excerpt ur Hernandez  
  
 Jag trodde på Wallace 
 , stämplad 8 sep. 1958, 15:61, SÄPO. 
  
 318 
  
 Shaw;  
  
 Jag trodde på Wallace 
 , u. 5/11 1952, DN 5:73/156, vol. 1. SÄPO. Om Garcia syn på partiets förmåga till illegalitet se äv. PM utan titel, från Mercury 28/5 1952, 15:111, vol. 2, SÄPO. 
 172 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 En viktig hypotes i övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  var att de som varit aktiva som t.ex. underrättelseagenter under kriget fortfa- rande var aktiva eller åtminstone utgjorde en vilande resurs för den sovjetiska underrättelsetjänsten. Därför ansågs information om agentverksamhet under kriget fortfarande vara av stort intresse och man gick igenom gamla akter i jakt på tips och man tog kontakt med nya informanter som berättade om  
 Komintern-tiden. 
 319 
  
 Också i den allmänna debatten framfördes uppfattningen att SKP byggt upp en underjordisk organisation under andra världs- kriget. Enligt en artikel i SvD i mars 1948, var det den illegala orga- nisationen som sett till att partiets press effektivt distribuerats över hela landet under den period som den inte fick fraktas med statliga transportmedel. Deras underjordiska distributionsapparat funge- rade nämligen så perfekt, att partimedlemmarna över hela landet varje dag fick sin Flamman och sin Ny Dag, kunde tidningen berätta. 
 320 
  
 Det var ju också så att även om partiet aldrig förbjudits hade högerpartiet krävt ett sådant förbud sedan början av  
 1930-talet. 
  Under hösten 1941 hade hårda strider förts i frågan inom samlings- regeringen. Det hade funnits anledning att förbereda sig för illegali- tet. Detta är utgångspunkten för en upplysning från meddelaren Pacheco, inkommen i april 1948: 
  
 319 
  
 Se ovan ang. Morgan, m.fl. källor (61) som 1948 berättade om illegala kommunistisk verksamhet under kominterntiden, främst i Finland. Under åren 1949 till 1958 lämnade även Gustavsson uppgifter om illegal verksamhet under kominterntiden. Uppgifterna gällde Värmlands kommunistiska partidistrikt men även SKP centralt. Jackson berättade 1950 hur polisens razzia mot Kungsgatan 84 i februari 1940 upplevts inifrån. Man hade i förväg vetat vad som skulle hända och gömt det viktigaste materialet med hjälp av en vaktmästare. 
  
 Inga som uppgavs ha varit en av Kominterns förtrogna lämnade i mars 1954 en utförlig rapport om medlemmar i svenska kommunistpartiet, som varit illegalt verksamma  
 1939-40 
  och under 1942. Bell var en före detta kommunist, numera högerman, som 1956 berättade om illegal kommunistisk verksamhet på  
 1930-talet 
  och under andra världskriget. Av sina kontaktmän beskrevs han dels som tillförlitlig, dels som fantasirik. (5:73/61, 96, 105, 219, 224. För omdömen om Bell, se 5:73/ 224, aktens omslag - tillförlitlig  
 -, 
  resp. s. 5 - fantasirik  
 - .) 
  
 320 
  
 SvD 19/3 1948 (15:61, SÄPO). Jämför Smith,  
  
 Svensk dagspress  
  
 1900-1967 
 : 
  Ny Dag jämte övriga kommunistiska tidningar transportförbjöds av riksdagen tre år under andra världskriget, våren  
 1940-1943. 
  Under den perioden spreds tidningen illegalt i nästan samma utsträckning som före transportförbudet, upplagan uppges ha ökat och ekonomin på tid- ningen varit bättre än någonsin, kanske sammanhängande med att tidningen blev så begärlig att lösnummerpriset, som varit 15 öre kunde höjas till 1 kr. För Ny Dags spridning i Värm- land under andra världskriget, se. P.M:. Mccullough har omtalat ..., u. Stockholm den 25 november 1949. (Kopia från 5:73/96), 15:61, SÄPO. Den vanligaste berättelsen om saken går ut på att tidningens medarbetare i Stockholm helt enkelt gick ner till Centralen och ställde in väskor med tidningen i ett tåg som just skulle avgå. Väskorna hämtades sedan av partivänner på orterna längs linjen. Tidningen kunde på så sätt spridas som tidigare, fast billigare. Denna metod har alltsedan dess använts av aktivister med tunna plånböcker. 
 173 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Inom Sveriges kommunistiska parti är den illegala verksamheten helt skild från den legala. Då under senaste världskriget frågan om partiets illegalisering var aktuell, planlades partiets omorga- nisation till illegalt parti på så sätt, att partiet skall fortleva i tremannagrupper. Inom varje sådan grupp skulle två av perso- nerna hålla kontakt med var sin sidogrupp under det att den tredje personen icke skulle hava kontakt med någon annan än tremannagruppens medlemmar. 
 321 
  
 Det är viktigt att ha klart för sig att innebörden i begreppet ille- gal ofta var vag och undanglidande. I citatet ovan är det tydligt att det syftar på en politisk verksamhet som i lag förbjudits. Också när det talas om illegal verksamhet under andra världskriget leds tan- Sanders mot något brottsligt, framför allt olovlig underrättelseverk- samhet 
 Men begreppet användes också om beteenden som inte alls var olagliga. I en PM avsedd att ligga till grund för ansökan om tele- fonavlyssning förklarades om en person i Malmö att han några år tidigare fått ett brev från Moskva på illegal väg. Vad som hänt var att brevskrivaren, Crosby, som befann sig i Moskva hade bett en hemresande vän ta med sig brevet till adressaten. 
 322  
 Det fö- rekom också att oannonserade förtroliga möten mellan en mindre grupp kommunister karakteriserades som illegala. Språkbruket bi- drog till det allmänna misstänkliggörandet av kommunisterna. Helt vanlig politisk verksamhet kunde leda till antydningar om kriminell belastning, vilka i sin tur var grund för att registrera och kanske även spana på vederbörande. 
 323 
  
 Men var det inte så att partiets befattning med brottslig verk- samhet bekräftades av efterkrigstidens spionaffärer? Svaret kan knappast bli jakande. När det gäller Coffey var det ing- 
  
 321 
  
 Pacheco, 21.4.48 (Försvarsstaben), 15:61, SÄPO. 
  
 322 
  
 Brevets väg till Sverige beskrivs i 5:73/203 Focus, Scott 1956, u. Stockholm 30/11 1957, N. Hammerby, 15:0120, vol. G 1, SÄPO; karaktäristiken illegal finns i utdrag ur TK- ärende betr. Crosby, stämplat Statspolisen, Stockholm, ink. 25 apr. 1958, 15:0120, vol. G 1, SÄPO. 
  
 323 
  
 Begreppet illegalist användes under 1950- och  
  
 60-talen 
  ibland om svenska kommunister som misstänks för brottslig verksamhet. Senare användes det främst om utländska medbor- gare som uppehöll sig i Sverige under falsk identitet. Dessa blev i början av  
 1980-talet 
  före- mål för en särskild utredning, illegalistutredning 80, med följande inriktning:: Utredningen är en undersökning av identiteter hos ett antal i Sverige boende personer av utländsk här- komst. Målsättningen var att försöka utröna om någon av identiteterna kunde vara falsk.Avsikten var att till sist kunna finna någon person som kunde misstänkas för att befinna sig i Sverige under en antagen identitet och verksam som illegalist eller perspektiv- agent. Detta torde inbegripa det vi kallar illegalister, illegala agenter, specialagenter, agenter, självständig illegal agent samt illegal agentresident. PM Illegalistutredning 80,  
 1993-03-20, 
 001306-2690, 
  illegalistutr 80, vol. 2, SÄPO. 
 174 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 en som gjorde gällande att partiet på något sätt skulle ha beställt eller uppmuntrat hans verksamhet. Booth hade däremot medverkat i Norrskensflamman och i viss mån i Ny Dag och Todd, som dömdes till livstids straffarbete för spioneri och grovt spioneri uppgav under rättegången att han handlat på upp- drag av partiet. Kelley tillförlitlighet har dock i efterhand ifråga- satts och Gjersvold uppgav i olika sammanhang att hans försvars- advokat övertalat honom att hänvisa till partiets uppdrag för att därigenom få mildare straff. 
 Det kan också tilläggas att, enligt en nyligen genomförd under- sökning av överstelöjtnant Hoover, var de uppgifter som Gjersvold lämnade till Hoover sannolikt inte alls hemliga och att den skada för rikets säkerhet som han kan ha åstadkommit var för- sumbar eller obefintlig. 
 324  
 Det är heller inte självklart att de som arbetade med övervakning av SKP verkligen var övertygade om Enbomligans karaktär av  
 SKP-styrd 
  spionerigrupp. I själva verket är referenser till den sparsamma i det övergripande materialet om partiet. Här kommer Enbomsaffären inte att ägnas någon särskild undersökning. 
 Till de företeelser som kan inordnas under begreppet illegal verksamhet hör också den infiltration i svenskt arbetsliv som in- vandrade finländska kommunister ansågs ägna sig åt. Baker Synner- gren har i intervjuer starkt understrukit denna hotbild. Han menar att rektorn vid Sirolainstitutet, som bedrev utbildning i kommunis- tisk regi, handplockade folk som fick i uppgift att som arbets- kraftsinvandrare flytta till Sverige. Dessa skulle ha haft i uppdrag att stärka kommunisternas ställning i Sverige, i synnerhet bland de invandrade finländarna. En del av dem skulle därutöver på sovje- tiskt uppdrag ha fungerat som spioner och industrispioner. Deras intresse skulle framför allt ha riktat sig mot industrier i södra Sve- rige. 
 Det fanns också inom LO en föreställning om att det var in- vandrade finländska kommunister som låg bakom strejken i malm- fälten  
 1969-70. 
 325 
  
 Intresset för de finländska kommunisterna var i 
  
 324 
  
 Utredning avseende det militära sekretessvärdet rörande vissa uppgifter avseende den s k  
  
 Enboms-affären 
 , 
  
 Smith, 
  
  Hoover, 21 952:61314, Försvarshögskolan. I de två volymer i SÄPO:s arkiv som har titeln Illegal kommunistisk verksamhet och åtgärder där- emot. Spionage. (15:660) saknas uppgifter eller hänvisningar till Enbomsaffären. 
  
 325 
  
 Hernandez,  
 Vitbok. Militärens hemliga nätverk i arbetarrörelsen 
 . Hjalmarson  Little, Stockholm 2002, s. 470 (intervju med Torres), s. 164 f (intervju med Nguyen tanen); Anteckningar från kommissionens samtal med Myers Rantanen den 2 november 
  
 175 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 stort sett begränsat till IB och berörs inte här. Här kan bara konsta- teras att säkerhetspolisen inte tycks ha kopplat ihop Sirola- kommunisterna med SKP och överhuvudtaget inte ägnat dem nå- gon större uppmärksamhet. 
 326 
  
 En aspekt av kommunisternas förmenta illegalitet sammanfattas i begreppet infiltration. Som kommer att framgå förekom endast fåtaliga konkreta misstankar om att kommunister med landsförrä- diska avsikter sökt sig till känsliga befattningar inom försvarsmak- ten och andra för totalförsvaret viktiga myndigheter och företag. Begreppet infiltration kommer därför inte att spela någon framträ- dande roll i den följande redovisningen. Det vore dock fel att därav dra slutsatsen att infiltrationshotet betraktades som försumbart. I själva verket utgjorde det ett centralt motiv för den omfattande personalkontroll som växte fram under  
 1950-talet. 
 327 
  
 Konkreta misstankar förblev dock sällsynta före  
 1960-talets 
  slut. Då riktades de mot maoister. 
 328 
  
 Misstankarna om landsförrädisk eller illegal kommunistisk verk- samhet redovisas i ett antal delavsnitt. I de sju närmaste avsnitten (6.5.3 – 9) behandlas föreställningarna om partiets illegala karaktär inklusive hypotesen om utlandsbildning som förberedelse för ille- gal verksamhet. Ett särskilt avsnitt (6.5.10) ägnas polisens ymniga iakttagelser om möten mellan svenska kommunister och sovjetiska representanter i Sverige. De två följande avsnitten  
 (6.5.11-12) 
  ägnas två exempel på misstänkt kommunistisk infiltration. Det första gäller infiltration inom strategiskt viktiga företag i Norrbotten, det andra infiltration inom polisen självt. Därefter  
 (6.5.13-14)redovisas 
  de omfattande informationer polisen samlade in för att utreda sina misstankar om att partiet tog emot hemligt ekonomiskt understöd från öststaterna. Konkreta uppgifter om en kommunist sabotage- ring är ämnet för det följande avsnittet (6.5.14) I det följande av- snittet redovisas de iakttagelser som utnyttjades för att peka ut en- skilda personer som misstänkta för illegal verksamhet (6.5.16). Detta för över till två avsnitt av mer övergripande karaktär som behandlar källornas tillförlitlighet respektive säkerhetstjänsternas objektivitet i bedömningen av enskilda misstänkta.  
 (6.6.17-18) 
  
 2001, Anteckningar från kommissionens förhör med f.d. överbefälhavaren Torres den 27 januari 2000, SÄKO. 
  
 326 
  
 Moreno,  
 Det grå brödraskapet. 
  
 327 
  
 Se vidare Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 , 
  
  s.  
  
 232-234. 
  
 328 
  
 Ibid, s.  
  
 165-168. 
  
 176 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 6.6.2 
  
 SKP:s illegala organisation 
  
 Frågan inför efterkrigstiden var om SKP förberedde sig för en un- derjordisk verksamhet även i en tid då ingen tysk ockupation hota- de och inga förslag om förbud av partiet framfördes. Inom överva- karnas krets, liksom i den allmänna debatten, var man övertygad om att så var fallet. Redan i statspolisintendentens direktiv av den 22 september 1948 angående återupptagande av kommunistöver- vakningen finns en anspelning på det illegala, hemliga partiet. I an- visningarna för ifyllande av registreringsblankett står att det skall noteras om vederbörande öppet  
 eller fördolt  
 (förf:s kurs) intaga eller ha intagit ledande ställning i den aktuella organisationen. 
 329  
 I januari 1949 inkom från Luleå en uppgift om att kommunisterna i Sverige hålla på att organisera ett illegalt parti jämsides med det le- gala. Uppgiften härstammade från två tillförlitliga socialdemokra- tiska källor i Stockholm. 
 330 
  
 Det är också uppenbart att kartläggning av hemliga kommunis- tiska organisationer spelat en viktig roll inom utländska säkerhets- tjänster och i det internationella samarbetet. I materialet finns översättningar från engelska utan härkomstuppgifter som innehål- ler detaljerade uppgifter om kommunismens illegala organisation, och även frågeformulär på samma tema, som ger intryck av att den 
 svenska polisen förväntats lämna bidrag till en internationell över- sikt. 
 331 
  
 Hur denna fördolda verksamhet skulle kunna se ut utvecklades något i en PM som författades inom försvarsstaben i september 1949. Där förklarades att det var känt att alla kommunistiska par- tier förberedde sig på att övergå till illegalt arbete i händelse av att partiet förbjöds. Vidare konstaterades att det torde stå utom allt tvivel att varje kommunistiskt parti var redo att vid lämpligt tillfälle gripa till våld och att vissa personer i SKP:s ledning hade en viss planläggning för detta. Resonemanget fortsatte: 
  
 329 
  
 Cirkulär nr 1 till polismästarna i Stockholm , u. Stockholm den 22 september 1948. 
  
 330 
  
 Wuopio t. Hasselroth, 10/1 1949, 15:4, vol. 1, SÄPO 
  
 331 
  
 Hemlig kommunistisk organisation, juli 1949 
  
 , Översättning från engelskan; Kommunistis- ka partiets illegala verksamhet. Följebrev, stämplat Fst/in 14/11 1950, 15:660, SÄPO. Det senare dokumentet har enligt följebrevet till uppgift att ligga till grund för spaningsverk- samheten mot partiet. Samtidigt ge svaren – i den mån sådana kunna erhållas – underlag för bedömande av hur nära ett krigsutbrott är. Erfarenheten och sannolikheten talar för att en aktion mot vårt land kommer att ske med hjälp av det kommunistiska partiets underjordiska verksamhet. För att en sådan verksamhet emellertid skall bli effektiv, erfordras noggrann i detalj gående planläggning och en viss – säkerligen till det minsta möjliga – begränsad verk- samhet. Så länge inga tecken tyda på sådan verksamhet, torde ett överfall på vårt land kunna bedömas vara icke nära förestående. Varje indikation på motsatsen måste å andra sidan leda till slutsatsen att faran kommit närmare. Se äv. Det illegala kommunistpartiet. Frågeformu- lär. 15:660, SÄPO. 
  
 177 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Det antal personer som äro invigda i dessa tankegångar och pla- ner, torde vara ytterst begränsat. I ledningen finns måhända 2 – 3, vilka sedan på nyckelpunkter i landsorten ha ytterligare några, som äro ansvariga för förberedelserna var och en inom sitt om- råde. Dessa torde emellertid ha direktiv att fn endast  
 planlägga  
 verksamheten och icke vidtaga några åtgärder för att bilda en mer eller mindre fast organisation. 
 Partiets nuvarande svaga ställning, uteslutningarna ur och avfal- len från partiet under 1948 och 1949 måste också bedömas på- verka ledningens syn på denna fråga. Det har inneburit alltför stor risk att ha en illegal apparat i verksamhet. Möjligheten att någon skulle för myndigheterna avslöja för honom kända för- hållanden torde ha bedömts som stor. Det är också ett faktum, att ingen har vetat att berätta något om  
 aktuell  
 illegal verksam- het, trots att flera personer, som åtnjutit stort förtroende och kunnat förmodas ha kännedom om sådan verksamhet, lämnat partiet under de sista 18 månaderna. 
 332 
  
 När de tillfälliga gästerna lämnat partiet kunde man således räkna med att den illegala verksamheten skulle ta fart. Vid denna tidpunkt hade polisen också fått en rapport som tycktes stödja tesen att det hemliga partiet nu var under uppbyggnad. I den förklarades att ett från Stockholm utgående, obekräftat rykte gjorde gällande, att kommunisterna i Sverige höll på att bygga upp en ny sektion inom partiet. Denna sektion skulle arbeta vid sidan av det officiellt kända partiet och inga officiella kommunistiska funktionärer skulle arbeta i den. Enligt sagesmannen var planen att denna nya sido- gren av partiet skulle stå färdig och stridsberedd i händelse av att 
 kommunisterna skulle tvingas lägga om partiet och dess verksam- het. 
 333 
  
 Statspolisintendenten, som fick del av rapporten, intog en avvak- tande hållning till uppgiften och begärde en utredning om meddela- rens tillförlitlighet och omdöme. 
 334  
 Också Campbellrsson vid säkerhetspolisen hörde till tvivlarna. I en PM om SKP från den 1 mars 1950 konstaterade han kort och gott att [f]örekomsten av 
  
 332 
  
 P.M.  
 Några synpunkter på kommunisternas illegala arbete i Sverige.  
 [Påskrift med blyerts: Erhållet fr majoren P*, staben, i september 1949. D 11/10 49, Benjamin. 15:660, vol. 1, SÄPO. 
  
 333 
  
 P.M. angående viss påstådd organisation inom Sveriges kommunistiska parti 
  
 , u. Luleå den 4 februari 1949, Carr. 15:61, SÄPO. 
  
 334 
  
 Ibid, blyertsanteckning. 
  
 178 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 någon fristående organisation eller organisationsform avsedd att tillämpas i illegalitet har ej kunnat konstateras inom SKP. 
 335 
  
 Också i pressen spreds uppgifter om en illegal kommunistisk or- ganisation.  
 Aftonbladet  
 publicerade i september 1952 en artikel där det hävdades att förberedelser för en sådan vidtagits i samband med finska vinterkriget och senare under kriget. Av större intresse var kanske uppgiften att partiet under senare år ytterligare byggt ut det illegala organisationsnätet. Det skulle ha skett i samarbete med de kommunistiska partierna i Danmark, Finland och Norge. Afton- bladet skrev också att det inom ungdomsförbundet fanns en detal- jerad plan för underjordisk verksamhet. I en kommentar av en okänd hand inom säkerhetspolisen till Aftonbladets uppgifter re- dovisas en ganska skeptisk inställning: 
 Det är självklart, att partiet med hänsyn till sin statsomstörtan- de verksamhet och sin målsättning måste bedriva denna verk- samhet både legalt och illegalt. Det är emellertid tvivelaktigt, att partiet, som artikeln antyder, idag skulle vara fullt berett att gå under jorden, även om man måste antaga, att planer härpå före- ligger. I all synnerhet kan ifrågasättas, huruvida partiet från en underjordisk position i dagens situation har några utsikter att med framgång bedriva en mera allmän illegal verksamhet. 
 Beträffande ungdomsförbundet invände samma kommentator att det var osäkert om detta vore berett på en underjordisk verksam- het: 
 Den fåtaliga kader man har är i dagens läge alltför mycket upp- tagen med mera dagsaktuella uppgifter för att kunna ägna sig åt detaljerad planläggning i angivet syfte. 
 Vederbörande menade till sist att artikeln kunde vara influerad av valpropaganda i någon mån. 
 336  
 Innebörden i kommentarerna kan sammanfattas i orden vilja men inte kunna. I förlängningen av par- tiets allmänna inriktning låg förvisso en illegal organisation men för närvarande hade man inte resurser att förbereda en sådan. Hotet var latent snarare än akut. 
  
 335 
  
 PM angående Sverges Kommunistiska Parti 
  
 , u. 1/3 1959, Bowers, 15:111, vol. 1A, SÄPO. 
  
 336 
  
 Hopfästade dokument: H1024./ S 231/52./, u. 5.9.52 samt La 787 (bläck), u. 19.9.1952, 15:61, SÄPO. 
  
 179 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Material om den illegala organisationen avtar därefter snabbt. Efter samtalen med Shaw som ägde rum i maj 1953 
 337  
 har, att döma av sakakten i ämnet, inget nytt material inkommit förrän våren 1963. Under rubriken Samtal med en kommunist meddelades då att den kommunistiska organisationen är uppbyggd av grupper som samlas i hemmen. Innan mötet är slut bestämmer man dag och tid för nästa sammanträde så att man slipper annonse- ra. Någon uppgift om vari det illegala i dessa gruppmöten skulle bestå finns inte. 
 Den sista uppgiften i denna serie kommer från Grupp B, är date- rad den 29 november 1963, åberopar källa KU 19 och är försedd med pålitlighetsbedömningen Chapman, vilket inte är särskilt betryg- gande. 
 338  
 I rapportens första rad uppges dock att källan bedöms som tillförlitlig och någon har skrivit till för hand att den också är initierad. Varje kommunistiskt parti har en illegal sektor. heter det utan tvekan i rapporten och vidare: 
 Organisationsarbete för denna sektor ligger emellertid icke inom partiet och landet ifråga utan dirigeras från Moskva. 
 Där utses de personer som skall svara för olika grenar av det il- legala arbetet. Huvuddelen av illegalisterna bedöms emellertid icke vidtalas i förväg, utan är avsedda att träda i funktion först i den händelse att krig utbryter mellan Sovjet och landet ifråga el- ler därest förhållandena i övrigt så påkalla. 
 Däremot finns vissa personer i partiledningen, i partiet i övrigt eller helt utanför partiet som redan i fredstid är vidtalade och som kan träda i funktion därest något skulle hända som berätti- gar den illegala sektorn att påbörja sitt arbete. 
 Den illegala sektorns personal rekryteras främst av sådana med- lemmar i kommunistpartiet som erhållit långvarig skolning i Sovjet eller ev i något av satellitländerna. 
 Prov görs då och då för att utröna om en illegalist kan komma in i det aktuella landet illegalt. Sådana prov skall ha ägt rum även i Skandinavien. 
 Till dessa uppgifter hade chefen för kontraspionaget vid försvars- staben fogat en kommentar. Han skrev att uppgifterna var av stor betydelse ur krigsmaktens synpunkt. Han menade även att man genom en bearbetning av potentiella illegalisters placering i samhäl- 
  
 337 
  
 Sparks, Stockholm t. Cline, Luleå, 26/6 1953, P 5715, A 3, SÄPO. 
  
 338 
  
 Se ovan, not 136. 
  
 180 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 let och krigsmakten kunde få ett underlag för att bedöma säker- hetsläget vid krig eller krigsfara. Han menade vidare att utgångs- punkten för en sådan bearbetning borde vara uppgifter om de per- soner som genomgått längre utbildning i Sovjet och, i andra hand, satellitstaterna. 
 339 
  
 Chefens för det militära kontraspionagets synpunkt visar hur jakten på de illegala praktiskt bedrevs. Förutsättningarna var ju synnerligen besvärliga; det gällde att identifiera och bevaka en före- teelse vars förnämsta egenskap var dess osynlighet. I själva verket kunde bara infiltratörer eller avhoppare som själva hört till de osyn- liga lösa problemet. Någon sådan fanns så vitt känt inte vid 1960- talets början och för äldre tider fanns egentligen bara Sparks ytterst vaga uppgifter. Chefen för kontraspionaget på försvarssta- ben följde en gammal, aldrig ifrågasatt, aldrig bekräftad tanke när han pekade ut de utlandsutbildade som den flock varur de illegala hämtades. Den till synes omöjliga uppgiften kunde då lösas med en ganska hanterlig  
 två-stegs 
  operation: först ta reda på vilka som var skolade utomlands och sedan se efter vart de tog vägen efter hem- komsten. 
  
 6.6.3 
  
 Partiskolorna i Moskva 
  
 Skolningen i Moskva hade sedan länge bidragit till bilden av kom- munisterna som ett främmande element i det svenska samhället. I artiklar om partiet var upplysningar om  
 Västern-universitetet 
  och Leninskolan, belägen vid Ulitsa Volovskovo, snett emot den svens- ka legationen, legio. 
 340  
 Polisen noterade i personakterna regelmäs- sigt uppgifter om utbildning i Moskva och upprättade också tidigt särskilda sakakter om partiskolorna. I de senare finns flera översiktliga redogörelser för de internationella partiskolorna i Sovjetunionen. 
  
 Västern-universitetetet 
  (Universitetet för Västerns minoriteter) hade upphört med sin verksamhet för utlänningar omkring  
 1936-37 
  och Leninskolan, som drivits av Komintern, hade helt upphört 1936. Att information om dem som utbildats där ändå uppfattades 
  
 339 
  
 Kommunistpartiets illegala sektor 
 , 30/11 1963, Stämplad Fst/in I, ut 3/12 1963, 15:61, SÄPO. På dokumentet finns två påskrifter av intresse: Av denna handling har tagits 1 foto- statkopia. Exp. till: P2959 ang. Cisneros 17.12.63. Obs. Uppgifterna i denna handling må t.v. icke åberopas utan samråd med pi Vinge. 18.12.63. Av påskrifter framgår också att hand- lingen tillställts Vinge,och att han haft del av den. 
  
 340 
  
 Se t.ex. I Moskvas skolor, OBS!, 7/4 1948. (15:0120, vol 1 innehåller flera tidnings- klipp). 
  
 181 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 som intressant ännu  
 20-25 
  år senare berodde på att man ansåg att utbildningen delvis hade subversiv karaktär. Vid Leninskolan fanns det, vid sidan av grundkursen som syftade till att ge grunderna i en socialistisk samhällsuppfattning, en sidolinje med ämnen som Mili- tärpolitik, Teknik och Organisation. Där förmedlades erfarenheter från den väpnade revolutionära kampen, och där lärde man sig att skydda sig mot polisen i den illegala kampen, att producera och sprida propaganda och att anordna förbindelselinjer under illegali- tet. 
 Om  
 Västern-universitetet 
  uppgavs att konspiration spelade en framskjuten roll i undervisningen och att det förekom militäröv- ningar. Om båda lärosätena uppgavs att de tog emot utländska stu- denter och att dessa tilldelades täcknamn för att skydda deras iden- titet. Leninskolans sidolinje var främst avsedd för elever från illega- la kommunistiska partier. Men det fanns exempel på att andra, främst kineser, undervisats där. Också  
 Västern-universitetet, 
  som främst var avsett för Sovjetmedborgare och immigranter i Sovjet- unionen, tog emot elever från länder med legala kommunistpartier. 
 Dessa uppgifter återfinns bl.a. i en översiktlig PM om partiskol- ningen i Moskva författad av Martinez i december 1947. 
 341  
 Många uppgifter i denna PM gick tillbaka på en PM från 1942 som i sin tur byggde på ett förhör med en tysk kommunist, Gonzalez, som själv utbildats i Moskva. Mewis hade betonat att huvudsyftet med utbildningen på båda lärosätena var att ge grunderna i en socialistisk samhällsuppfattning och att få fram marxistiskt skolade personer som kunde skaffa sig grepp om människor. Han hade också sagt att  
 Västern-universitetet 
  inte tog emot utlänningar, men det trodde Ramirez inte på. Inte heller litade han på Mewis upp- gift att eleverna där uppträdde under sina riktiga namn. Hans på- stående att Leninskolan inte utbildade borgarkrigskadrar förbi- gick Ramirez med tystnad. 
 Vad gällde Leninskolans sidolinje stämmer Mewis uppgifter från 1942 med den senare skildringen. Mewis uppgav även att möjligen även pålitliga svenskar fått tillgång till den utbildningen, men han hade också understrukit att den främst var avsedd för medlemmar i illegala kommunistiska partier, främst tyskar. 
 342 
  
 341 
  
 De internationella partiskolorna i SSSR, u. (handskrift) Pham, dec 1947, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 342 
  
 P.M. med uppgifter om politisk utbildning av utlänningar inom Sovjetunionen 
  
 , u. Stockholm den 16 november 1942, Martinez, 15:0120, vol 1, SÄPO. 
  
 182 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Verksamheten vid partiskolorna behandlades även inom ramen för det internationella samarbetet. En rapport från en utländsk samarbetande tjänst, daterad oktober 1957, gav en bild av efter- krigstidens partiskolning. Där konstaterades att det ofta var omöj- ligt att avgöra vilken partiskola i Sovjetunionen som en elev eller en grupp av elever gått igenom. Vaga uppgifter och förvirrande be- teckningar bidrog till osäkerheten. Tre av SUKP:s CK kontrollera- de utbildningsanstalter hade dock kunnat urskiljas. De var Högre Partiskolan, Akademin för samhällsvetenskap och Marxistisk- leninistiska institutet. Dessutom fanns uppgifter om en skola för utländska kommunister i en förstad till Moskva vid namn Pushki- no. 
 Om högre partiskolan kunde den utländska källan meddela dels att Sovjetencyklopedin av 1951 räknade upp en rad normala äm- nen som studerades vid skolan, dels att en avhoppare berättat att skolan var öppen för kommunister utanför Sovjetsfären och att man även studerade militär taktik, inklusive gerillakrigföring. Om de två andra meddelades inga uppgifter om den typen av praktiskt subversiv verksamhet. 
  
 Pushkino-skolan 
  uppgavs vara nästan uteslutande avsedd för ut- ländska kommunister. Den sysslade med vanliga ämnen som filoso- fi, nationalekonomi och SUKP:s historia. Beträffande övriga skolor var enligt en utländsk källa uppgifterna så vaga och förvirrande att det inte var möjligt att peka ut andra skolor för utländska kommu- nister. Man trodde dock att sådana fanns. 
 343 
  
 När Smith några månader senare, i februari 1958, sammanfattade situationen i en PM slog han fast att utbildnings- verksamheten tycktes ha upphört i slutet av  
 1930-talet 
  för att sedan återupptagas i början av  
 1950-talet 
  sedan Wallace uppmärksammat den otillräckliga marxistiska utvecklingsnivån i de flesta utländs- ka kommunistpartier. Hammerby återkom nu till Bradford Mewis upp- gifter om utbildningen i Moskva under trettiotalet och i synnerhet om Leninskolans sidolinje, där man undervisades i militärpolitik. 
 Det var kring denna äldre utbildning som intresset koncentrera- des. Dess betydelse framträdde enligt Hamilton när man visste vad de som utbildats gjort under senare år. Det visar sig, skrev han att nästan alla är belastade med uppgifter om illegal aktivitet i någon form, och det förefaller som en tids praktisk tillämpning av 
  
 343  
 Tendenser i Moskvas utbildning av utländska kommunister, Augusti 1957 
 . 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 183 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 kunskaperna på detta område vore den vanliga fortsättningen på den teoretiska utbildningen. Han anförde sedan åtta exempel på personer som efter utbildning i Moskva bedrivit illegal verksamhet. En av dessa var en radiotelegrafist som 1943 dömts för olovlig un- derrättelseverksamhet och som enligt polisen, men inte enligt hen- ne själv, hade utbildats i Moskva. 
 344  
 En annan hade dömts för spio- neri till tre års fängelse. Om de övriga är uppgifterna synnerligen vaga: om tre sägs att de samarbetat med sådana som varit, eller misstänkts för att vara, inblandade i spioneri eller underrättelse- verksamhet; om en hette det att han, när han skuggats, uppträtt som en durkdriven konspiratör, om en annan att han kopplat samman en rysk ambassadtjänsteman med tyska uppgiftslämnare. Den åttonde var en person som hade utpekats av den inte alltid trovärdige Arias som effektiv Sovjetagent. 
 345  
 Listan var knap- past något entydigt belägg för tesen om utlandsskolning som för- beredelse för illegal verksamhet. 
  
 6.6.4 
  
 Resor till Moskva 
  
 Det finns inte många konkreta uppgifter om kommunister som åkt till Moskva för utbildning under de första efterkrigsåren, vilket möjligen är en bekräftelse på uppgiften att verksamheten låg nere till början av  
 1950-talet. 
  Enligt en uppgift från 1962 vistades två partimedlemmar i Moskva under åren 1950 till 1953/54. 
 Hösten 1961 gjordes en sammanställning av de grupper som se- dan 1954 rest till Moskva. Den första gruppen bestod av elva delta- gare och åkte i december 1954 och kom hem i april 1956. Den and- ra kursen pågick maj 1957 – augusti 1958, den tredje maj 1959 – sommaren 1960 och den fjärde maj 1960 – sommaren 1961. 
 346  
 En femte kurs lämnade Sverige i maj 1961. 
 347  
 I samtliga fall var delta- garantalet mellan nio och elva personer. Därutöver finns senare 
  
 344 
  
 Fallet omnämns äv. i Linderots ovannämnda PM. Där står att personen i fråga givetvis inte själv givit något medgivande ang. utbildning i Moskva. (P.M. med uppgifter om politisk utbildning av utlänningar inom Sovjetunionen, u. Stockholm den 16 november 1947, Martinez, 15:0120, vol 1, SÄPO.) 
  
 345 
  
 PM u.t., u. Stockholm den 18/2 1958, N. Hammerby, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 346 
  
 Under kurstiden utbröt osämja inom gruppen vilket avhandlades i en längre PM främst, kanske uteslutande, baserad på uppgifter från telefonavlyssning. PM 7.9.62, 15:0120, vol. 2, SÄPO. Kursens avresa från Stockholm meddelades i PM, u. Stockholm den 22 juni 1960, A. Evans, 15:0120, vol. 2, SÄPO. 
  
 347 
  
 PM:  
 Internationell kommunistisk utbildning,  
 Okt.-nov. 
  1961 
 ., Bil. XII B, 15:0120, vol. 5, SÄPO. Volymerna i denna serie innehåller även detaljerad information om vilka som deltog i de olika kurserna, när de reste o.s.v. 
  
 184 
 SOU 2002:93 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 uppgifter om en sista kurs med början sommaren 1963 och slut hösten 1964.  
 348 
  
 Polisen lade ner ett omfattande arbete på att identifiera och re- gistrera deltagarna i dessa kurser. God hjälp har man fått från rede- rier, lokala säkerhetspoliser samt pass- och tullmyndigheter. 
 349  
 Po- lisen kunde genom sina källor hålla sig informerad om vilka som åkte på de olika kurserna i Moskva. Information om vad de upplev- de under vistelsen där inkom mer sparsamt. Men från den första kursen, den som avreste från Stockholm i december 1954, fick poli- sen fyllig information genom ett brev som polisen kunnat fotogra- fera genom källa Focus. Brevet, som nämnts ovan, var skrivet av en av studenterna i Moskva, och adressaten var partikamrat i Malmö. Det hade kommit till Sverige på vad polisen kallade illegal väg, vilket syftade på att en av Young kurskamrater tagit med sig brevet när hon åkte hem för jullov 1955. 
 350 
  
 Brevet, som fotograferades och skrevs av, innehöll åtskilliga konkreta uppgifter om hur livet tedde sig för en ung svensk stu- dent i Moskva. För en som tydligen inte var särskilt studievan var det hårda tag: Man har, skrev studenten, varje dag hängt över böckerna från  
 7-8 
  på morgonen till 12 på natten – under examens- veckorna ännu mer. 
 Han hade då läst filosofi, den internationella arbetarrörelsens hi- storia, statsrätt och partiets organisatoriska uppbyggnad, politisk ekonomi. Under den kommande våren skulle han specialstudera ryska i tre månader och sedan åka hem någon gång kring månads- skiftet april/maj. Han berättade om sina lärare, om semesterresor, om ryssarna i helg och söcken, allt oskyldigt ur subversiv synvin- kel. På slutet skrev han dock följande: 
 Som du förstår leder den illegala vistelsen till att jag eller någon annan, inte kan få några svenska pengar med oss ut härifrån – trots försök. 
 351 
  
 348 
  
 Förhörsprotokoll,  
  
 1977-06-28, 
  Reed, 15:0120, vol. 5, SÄPO. 
  
 349 
  
 Under  
  
 1960-talets 
  första år tycks fkra Sandoval ha haft som särskild uppgift att samla information om de partiskolade. PM ang. utbildningen av svenska kommunister vid kom- munistisk partiskola i Sovjetunionen, u. Stockholm den 17 september 1962, Sandoval inkl forts u. 9 november 1961, samt Redogörelse angående utbildning av svenska kommunister vid kommunistisk partiskola i Sovjetunionen, u. Stockholm den 26 oktober 1960, Sandoval, Säkerhetsskyddsroteln, F I,  
 1953-71, 
  Handl ang personalkontroll, vol 1, SÄPO. För ytterli- gare ex. se: PM u.t. u. Stockholm 27/1 1955, N. Hammerby, 15:0120, vol. 1, SÄPO. (Resenä- rer med Quinn till Åbo); MM – AS 9.1.61; Kommunistisk utbildningskurs i TDR, (Lista över resenärer med färjan Trelleborg – Sassnitz), 15:0120, vol. 2, SÄPO. 
  
 350 
  
 Focus, Johnson  
  
 1956-, 
  u. Stockholm 30/11 1957, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 351 
  
 PM u.t., u. Stockholm den 18/2 1958, N. Hammerby, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 185 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Vad brevskrivaren menade med att han vistades illegalt är inte alldeles klart. Sammanhanget antyder dock att han skulle ha behövt legitimera sig för att få tillstånd att föra ut svensk valuta, men att han inte kunde göra det eftersom han vistades i Moskva under täcknamn. Vad som kan ha varit skälet till bruket av täcknamn dis- kuteras nedan. 
 Från den andra kursen (maj 1957 – aug 1958) kom en rapport från Short. Han i sin tur hade träffat en kvinna som nyligen häl- sat på sin son och sonhustru i Moskva. Nu berättade hon för Jo- han om vad hon hört och sett. Om ungdomarnas skolarbete sade hon att de: 
 har sex timmars föreläsningar på ryska varje dag utan längre uppehåll. Undervisningen sker på gammalmodigt sätt. Inte po- pulärt upplagt. De får lektioner i ryska, geografi, ekonomi och samhällskunskap. De läser Das Kapital på ryska och så någon ekonomisk historia. När de slutar skolan vid två eller tre, så hinner de bara äta och sen är det att sitta över läxboken till framemot tolv varje kväll. 
 352 
  
 Några år senare inkom från Göteborg en PM om utbildningen i Sovjet. Den byggde uppenbarligen på ett eller flera samtal med per- soner som haft viss insyn i verksamheten utan att själva ha varit elever.  
 353  
 Här rapporterades att kommunisterna iakttog förtegen- het även i fråga om innehållet i utbildningen. Så mycket var dock klart som att undervisning i ryska språket spelade en stor roll. Här gavs också en del exempel på den hårda disciplin som tillämpades. 
 Utöver den grundläggande utbildningen som omfattade 18 må- nader fanns också en högre utbildning på tre år för dem som hade förutsättningar. För svenskar hade problemet varit bristande kun- skaper i ryska, som var enda undervisningsspråket. Vid denna tid (aug 1961) var det emellertid aktuellt att en person från Göteborg 
  
 352 
  
 PM Short 15/10 1957, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 353 
  
 OG 184/61,  
 P.M. angående vad som Göteborg framkommit om den kommunistiska utbild- ningen i Sovjet 
 , u. Göteborg, SP 3 s, den 25 augusti 1961, Hoffman Lee, 15:0120, vol. 3, SÄPO. SÄKO har haft samtal med några personer som genomgått utbild- ning i Moskva. De har beskrivit verksamheten som en politisk folkhögskola där man stude- rade politisk teori, politisk ekonomi och partihistoria, jämsides med studier av det ryska språket, inget skumt. (Samtal med Wolf 14/2 2002, Williams 27/2 2002, Jimenez 23/3 2001. SÄKO) 
  
 186 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 efter avslutad grundkurs skulle få fortsätta med den högre utbild- ningen. 
 354 
  
 Från den sista kursen, den som ägde rum  
 1963-64, 
  finns två be- rättelser. Den ena är från 1971 och härrör från  
 IB-agenten 
  Aguilar. Denne hade träffat en av deltagarna, som nu hade gått över till KFML. Mannen berättade att ämnena vid skolan var ryska språ- ket, SUKP:s historia, den internationella arbetarrörelsens historia, filosofi,  
 marxismen-leninismens 
  klassiker etc. Han beskrev lärarna som grova, naiva propagandister som trodde att man kunde göra revolution i Sverige utifrån de förutsättningar som existerade i Ryssland vid  
 1900-talets 
  början. 
 355 
  
 Också den sista rapporten i detta ämne kom från Göteborg. Den inkom sommaren 1977. Den handlade om den sista kursen, den som ägde rum  
 1963-64, 
  och den som berättat för polisen var Reed, som tillsammans med elva eller tolv kamrater, deltagit i kursen. 
 Miller beskrev undervisningen. Den omfattade ryska, filoso- fi, politisk ekonomi, den internationella arbetarrörelsens historia och SUKP:s historia. Den byggde på Arnold, Jones och Johnson. Miller berättade att utbildningen betalades av ryssarna. Elever- na hade inga problem med ekonomin, de fick pengar till vinterklä- der och 200 $ vid hemresan. Syftet var att ge teoretisk utbildning i  
 marxism-leninismen, 
  inte direkt att utbilda partifunktionärer. 
 356 
  
 Det fanns även en  
 3-årig 
  kurs på partiskolan men Miller trodde att endast ett par svenskar gått den. Namnen på dessa ville han dock inte avslöja men menade att det vet ni säkert om någon- stans i era papper ändå. 
 På särskild fråga bestred Miller att det förekom någon va- penövning eller sabotageutbildning på partiskolan. Ej heller före- kom undervisning i militärpolitiska ämnen, och inte heller gymnas- tik eller annan fysisk träning. 
 En del elever, som kom från länder där kommunistpartiet inte var tillåtet, hade täcknamn. Inga svenskar hade täcknamn. Pers- 
  
 354 
  
 OG 184/61,  
 P.M. angående vad som Göteborg framkommit om den kommunistiska utbild- ningen i Sovjet 
 , u. Göteborg, SP 3 s, den 25 augusti 1961, Hoffman Lee, 15:0120, vol. 3, SÄPO. 
  
 355 
  
 PM 24.9.1971, 5:73/264, vol. 18, SÄPO. 
  
 356 
  
 Lowe bild av innehållet i utbildningen och av elevernas ekonomiska villkor bekräftas av samtal med tre moskvautbildade  
  
 SKP-medlemmar 
  som SÄKO genomfört. Se samtal med Tanner, 23/3 2001, Wolf, 14/2 2001 och Williams, 27/2 2001, SÄKO. 
 187 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 son uppgav också att han inte blivit kontaktad av den sovjetiska underrättelsetjänsten under sina resor till Sovjet. 
 357 
  
 Polisens källor gav också en bild av hur de svenska kommunis- terna upplevt mötet med det sovjetiska samhället. Källa Short återgav, som nämnts, i oktober 1957 en kvinnlig bekants erfarenhe- ter efter att ha besökt sin son och sonhustru i Moskva. Kvinnan var, enligt Short, benhårt övertygad kommunist, men hennes nyvunna erfarenheter av det dagliga livet i den första arbetarstaten var långtifrån ljusa. Bostäderna var vidriga, inredningar, spisar och allting annat var enkelt och primitivt. Butikerna var nästan tomma, folk började köa tidigt om morgnarna och kom man inte förrän på eftermiddagen var allt slut. Kläderna saknade snitt, var sydda i dåli- ga tyger, klunsiga och färglösa. 
 358 
  
 Från den sista kursen  
 (1963-64) 
  berättade en deltagare att en del av de svenska eleverna betraktades som besvärliga av de ryska värdarna, framför allt för att de vägrade godta den sovjetiska ver- sionen av konflikten med Kina. Också Reed berättade om erfarenheter som snarast bidrog till att fjärma eleverna från  
 Sovjet-systemet. 
  Svenskarna var kritiska mot ryssarna för att de var för byråkratiska och för att de lät skolans elever handla i speciella affärer som var stängda för vanliga ryssar. Ryssarna blev sura på svenskarna och skällde vid ett par tillfällen ut dem. Också Pers- son nämnde att svenskarnas positiva intresse för kinesiska åsikter bidrog till missämjan. 
 359 
  
 En av polisen omhuldad föreställning var att moskvaresenärerna återvände som fullfjädrade partiarbetare, färdiga för krävande upp- gifter i den legala eller illegala organisationen. En uppgift från källa Adept (överskottsinformation från telefonkontrollen) visar att detta åtminstone inte gällde den sista kullen, den som Miller tillhört. Adept kunde berätta att man inom partiet och ungdoms- förbundet hoppats att man med de hemvändandes hjälp skulle kunna lösa vissa personalproblem. Men av 14 utbildade var det bara två som kom att anlitas i partiarbetet. Inom partiet hade man också 
  
 357 
  
 Förhörsprotokoll,  
  
 1977-06-28, 
  15:0120, vol. 5, SÄPO. 
  
 358 
  
 Short 15/10 1957, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 359 
  
 Förhörsprotokoll,  
  
 1977-06-28, 
  15:0120, vol. 5, SÄPO; PM 24.9.1971, 5:73/264, vol. 18, SÄPO. En liknande bild av reaktionerna vid mötet med den reellt existerande socialismen har framkommit vid SÄKO:s samtal med  
 Moskva-resenärer. 
  Se samtal med Williams 27/2 2001 och med Wolf 14/2 2001, SÄKO. - Det kan noteras att finska kommunister som utbildades i Moskva av allt att döma fick en mer positiv bild av det samhälle de mötte. Se Mills, Praise for Learning: Finnish Communists in the Moscow Party School from 1950s to 1970s i Tauono Sarela och Hanna (ed.),  
 Communism. National  International,  
 Helsinki 1998, s.  
 315-328. 
  
 188 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 den uppfattningen att de nyutexaminerade partikamraterna i all- mänhet inte var vuxna uppgiften och därför snabbt tröttnade både på partiarbete och politik. 
 360 
  
 Från Danmark inberättades liknande erfarenheter. I en skrivelse till RPS/säk i januari 1968 återgavs uppgifter från en absolut pål- idelig kilde. Denne hade bl.a. berättat att partiet förväntat sig att eleverna efter hemkomsten skulle kunna placeras på framskjutna positioner i DKU och i synnerhet i kommunistiska frontorganisa- tioner. Men förväntningarna hade inte infriats och den vanligaste orsaken till detta var enligt källan, 
 at eleverne allerede under opholdet på skolen har mistet interes- sen for arbejdet i DKU, idet de har fået øjnene op for kom- munismens rette sammenhæng og efter hjemkomsten derfor langsomt driver væk fra organisationen. Enkelte Komsomol- elever har overfor kilden givet udtryk for, at de efter skole- opholdet har følt sig hjernevasket. 
 I en kommentar konstaterade avsändaren att detta til en vis grad svarade mot egna intryck; dock gav man inga exempel på att hem- vändande  
 Moskva-resenärer 
  lämnat partiet. 
 361 
  
 6.6.5 
  
 En illegal utbildning? 
  
 Fanns det något i den information som inkom genom övervakning- en som styrkte tesen om Moskvaresenärerna som framtida funk- tionärer i en illegal kommunistisk rörelse? 
 I en översikt över den internationella kommunistiska utbild- ningen, som genom Guerrero försorg färdigställdes i slutet av 1961 och spreds i 50 exemplar inom säkerhetspolisen och även del- gavs försvarsstabens inrikesavdelning, ägnas åtta sidor åt utbild- ningen i Sovjet under tiden efter andra världskriget. Det är en sammanfattning av tidigare inkomna uppgifter. Utbildningens in- nehåll beskrivs genom en uppräkning av de olika ämnena på sche- 
  
 360 
  
 5:73/270 Adept, 4.8.64, 15:0120, vol. 4, SÄPO 
  
 361 
  
 Vedr.: Skoling af ungkommunister på  
  
 Komsomol-skolen 
  i Moskva 
 , stämpel RPS/säk 25 jan 1968, 15:0120, vol 4, SÄPO. 
  
 189 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 mat; d.v.s. den vanliga  
 marxistisk-leninistiska 
  grundkursen utan något inslag av militär, subversiv eller konspirativ art. 
 362 
  
 Möjligen mer graverande kunde bilden av finansieringen tyckas. Det syntes obestridligt, hette det i översikten, att alla utgifter beta- lades av Sovjetunionen. Eleverna fick fri kost och logi och dessut- om fickpengar. Rapportförfattaren frågar sig inte om denna utgift möjligen ur sovjetisk synpunkt kunde vara motiverad redan av all- mänt ideologiska och politiska skäl, alltså som en insats för att sprida den  
 marxistisk-leninistiska 
  världsuppfattningen och som ett led i stormakternas propagandakrig. Att ha meningsfränder runt om i världen som kunde ge en riktig tolkning av världshändelserna kunde ur Kremls synvinkel vara en viktig politisk, även säkerhets- politisk, tillgång. 
 Som indicium på utbildningens illegala syften kunde man ju också åberopa den nyss refererade avslutningen på ett brev, där brevskrivaren säger att han inte kan ta med sig pengar hem efter- som han vistas illegalt i Moskva. Det är oklart var han menar med detta – möjligen att sekretessen kring utbildningen gjort att han inte kan ta kontakt med de myndigheter, sovjetiska eller svenska, som skulle kunna utfärda tillstånd till valutautförsel – men det var knappast något starkt indicium på att han i Moskva förberedde sig för att begå brott. 
 Det som till sist framstår som det mest graverande i samman- hanget är den sekretess med vilken partiet självt omgärdade parti- skolningen. Detta hemlighetsmakeri beskrevs i ett flertal rapporter. 
 I en rapport om den andra kursen, som reste i maj 1957, skriver polisen att den länge hade svårt att hålla ögonen på resenärerna. Partiet lyckades nämligen hålla alla förberedelser så hemliga – trots att härstädes samma kontrollmöjligheter även denna gång stod till buds – att avdelningen (roteln) icke visste något om grup- pen, förrän densamma under mer än en månads tid uppehållit sig i Moskva.  
 363  
 Rapportförfattaren menade uppenbarligen att det var uppseendeväckande att man, trots den kontinuerliga kontrollen av partihögkvarterets telefoner, inte med en gång fick insyn i den nya resan. Detta visade att verksamheten omgavs av den strängaste sek- retess. 
  
 362 
  
 PM:  
 Internationell kommunistisk utbildning,  
 Okt.-nov. 
  1961 
 ., s. 19, 15:0120, vol. 5, SÄPO. Se även PM utan rubrik, u. 12.9.63, Guerrero med tillägg u.18.9 1963, Ramirez; PM, u.18.9 1963, Martinez, P4045, A5. SÄPO. 
  
 363 
  
 Transumt ur  
  
 TK-pm, 
  s  
 12-24, 
  med rubrik Ärende A4/, s. 18, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
 190 
 SOU 2002:93 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Bilden av hemlighetsmakeri från partiets sida förmedlades även från källor inifrån rörelsen. Kvinnan, som också berättade om den andra kursen, klagade i sitt samtal med källa Short på det besvär- liga hemlighetsmakeriet kring utbildningen. Partiledningen be- handlade saken som det vore något illegalt, hade hon sagt.  
 364 
  
 Också i en PM upprättad av säkerhetspolisen i Göteborg 1961 uppmärksammades den stränga sekretess som omgav utbildningen. Där omnämns en person som uppgav att han skulle emigrera till Australien när han sade upp sig för att resa till Moskva. Modern till en annan resenär förklarade sin sons frånvaro med att han bytt ar- betsplats. Inte heller efter hemkomsten ville de som genomgått skolan, vidgå var de varit. 
 365  
 Reed berättade att uttag- ningen till kursen omgivits av stor sekretess.  
 366 
  
 Man vad var då orsaken till allt detta hemlighetsmakeri? Enligt uppgift från en av dem som varit med att organisera resorna var detta för elevernas bästa. 
 Ty skulle sedan någon av dem söka en anställning hemma i Crawford rige, så skulle det bara ligga honom i fatet om det bleve känt att han gått i skola i Sovjetunionen. 
 367 
  
 Reed anförde två delvis annorlunda förklaringar. Det ansågs onödigt, sade han, att få det påskrivet att partiet skickade folk till Sovjet. Här avser han väl snarare att utbildningen var en opinionsmässig belastning för partiet och inte så mycket den karri- ärmässiga belastningen för den enskilde. Men Miller trodde också att sekretessen i första hand tillkommit på ryssarnas begäran och att avsikten var att skydda de elever som kom från länder där kommunistiska partier var förbjudna och kommunister utsattes för förföljelse. Han kände själv till att en kurskamrat från Nicaragua blivit tagen och skjuten direkt vid hemkomsten från partiskolan i Moskva. Detta hade kunnat hända trots att han rest en omväg och 
  
 364 
  
 Little 1957, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 365 
  
 OG 184/61,  
 P.M. angående vad som Göteborg framkommit om den kommunistiska utbild- ningen i Sovjet 
 , u. Göteborg, SP 3 s, den 25 augusti 1961, Hoffman Lee, 15:0120, vol. 3, SÄPO. 
  
 366 
  
 Förhörsprotokoll,  
  
 1977-06-28, 
  15:0120, vol. 5, SÄPO. 
  
 367 
  
 Källa Short, 5/11 1957, 15:0120, vol. 1, SÄPO. För andra indikationer på att kommu- nister betraktat utbildningen som hemlig resp att de för arbetsgivare velat dölja sina år i Sovjet, se Adept 27.3.63, resp 12.6.63, 15:0120, vol 4, SÄPO. 
  
 191 
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  SOU 2002:93 
 hade ett pass som visade att han varit i Italien och studerat konst. 
 368 
  
 Skulle man göra en bedömning av orsakerna till hemlighetsma- keriet var det rimligt att beakta dessa tre inte alltför långsökta för- klaringar, även om det givetvis inte var självklart vilken vikt de skulle tillmätas. 
 369  
 Men i de övergripande redogörelser för parti- skolningen som finns i arkiven finns inga referenser till dem. I stäl- ler skriver man som i en PM till åklagaren inför en begäran om tele- fonavlyssning i februari 1958: 
 Om ovannämnda utbildning i Sovjetunionen avsåge rent legal partimässig utbildning är det svårt att förstå all den hemlighets- fullhet, som här något berörts. 
 370 
  
 I Gruvfors promemoria från 1961 betonar författaren att sekretes- sen rörande utbildningen är synnerligen sträng och vidare att [u]ppgifter har förekommit att man på ansvarigt håll inom partiet betraktar partiskolan i Moskva och utbildningen där som en rent illegal företeelse. 
 371  
 Det var alltså Howard rapport om irriterade reaktioner på hemlighetsmakeriet som återges. Men den förklaring som gavs, att det kunde ligga deltagarna i fatet hemma i Sverige, utelämnades. 
 372 
  
 6.6.6 
  
 Utbildningen i Bad Doberan 
  
 I mars 1960 kunde Ny Dags läsare ta del av en artikel om SKP:s studiekurser i DDR. Ingressen antydde att det inte var några pin- färska nyheter som skulle avslöjas: ett tiotal kamrater hade redan deltagit i utbildningen och ett flertal partiorganisationer hade dis- kuterat kurserna i samband med beslut om rekrytering och anslag. Men för att de medlemmar som själva var intresserade av denna 
  
 368 
  
 Förhörsprotokoll,  
  
 1977-06-28, 
  15:0120, vol. 5, SÄPO. 
  
 369 
  
 Av nyligen genomförda intervjuer med finska studenter i Moskva framgår att hemlig- hetsmakeriet var till för att skydda elever som riskerade förföljelse i sitt hemland. Se om detta Krekola, Praise for Learning: Finnish Communists in the Moscow Party School from 1950s to 1970s. Williams, som åkte på kurs i Moskva 1954, har i samtal med SÄKO berört hemlighetsfullheten och förklarat på ett sätt som närmast anknyter till de två andra förklaringarna: både resenärerna själva och partiet skulle misstänkliggjorts om resorna blivit kända. (Samtal 27/2 2001, SÄKO) 
  
 370 
  
 Transumt ur  
  
 TK-pm, 
  s  
 12-24, 
  med rubrik Ärende A4/, s. 18, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 371 
  
 PM:  
 Internationell kommunistisk utbildning,  
 Okt.-nov. 
  1961 
 ., s. 19, 15:0120, vol. 5, SÄPO. 
  
 372 
  
 Jfr Transumt ur  
  
 TK-pm, 
  s  
 12-24, 
  med rubrik Ärende A4/, s. 22, 15:0120, vol. 1, SÄPO, för ytterligare exempel på användande av dessa uppgifter utan återgivande av den förklaring som gavs. 
 192 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 angenäma form av praktiska studier och rekreation skulle få sin nyfikenhet stillad hade tidningen ställt några frågor till partiets stu- dieledare, Smith. 
 De fick då reda på att verksamheten börjat sommaren 1959, då några grupper genom SED:s medverkan fått möjlighet att under två veckor studera den socialistiska uppbyggnaden i Nordtyskland, vila och bada vid Östersjön samt ta del av en kort kurs i politiska frå- gor. Dessa kurser skulle upprepas kommande sommar. Dessutom pågick en fyramånaders kurs med deltagande av 15 personer. De trimmades i tyska språket i äkta tysk miljö och studerade dessut- om politisk ekonomi och arbetarrörelsens historia. Medlemmar av partiledningen turades om att delta med föreläsningar. Studenterna gjorde också studiebesök och besökte teatrar och olika sevärdheter som minnen från svensktiden. Undervisningen bedrevs av svenska lärare med undantag för några timmar då ledaren för den tyska par- tiorganisationen i området talade om det socialistiska uppbygg- nadsarbetet. 
 På frågan om det fanns några särskilda motiv att lägga kursen just i Östtyskland svarade Tyler att det var ekonomiskt lättare att klara studiearbetet på detta sätt än med de vanliga kurserna i Stockholm. Vidare var detta ett sätt att stärka vänskapen mellan folken. Unga svenskar fick lära känna ett annat Tyskland än Kai- serns, Avila och Gonzales, ett Tyskland där detta tyska folks allra bästa egenskaper nu blommar och utvecklas. 
 373 
  
 Inom polisen hade då utbildningen varit känd sedan länge. Re- dan den 21 augusti 1959, en dryg vecka innan den första gruppen åkte med färjan från Trelleborg till Sassnitz, kunde Ramirez i Stockholm uppmärksamma kollegerna i Malmö på vad som skulle hända. Någon upplysning om hur informationerna införskaffats finns inte i skrivelsen; sannolikt är det nu liksom tidigare och sena- re telefonkontroll som är huvudkällan. 
 374 
  
 I Stockholm visste man vid detta tillfälle namnen på en del av Tysklandsresenärerna, men ville nu ha Malmöavdelningens hjälp att samla in så många namn som möjligt på deltagarna i denna och kommande kurser. Detta bedömdes, skrev Ramirez, som synnerli- gen viktigt för vår verksamhet. 
 375  
 Svar avgick den 1 september 1959 med 16 namn som med ganska stor säkerhet ingick i den kom- 
  
 373 
  
 Ny Dag 23/3 1960, klipp i 15:0120, vol. 2, SÄPO: 
  
 374 
  
 Martinez, Stockholm t. Sanders, Malmö, 21.8.59, 15:0120, vol. 2, SÄPO. 
  
 375 
  
 Ibid. 
  
 193 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 munistiska resegruppen. Under de följande fyra åren följde en rad liknande rapporter som tillsammans med uppgifter från telefonav- lyssning gav en förmodligen ganska heltäckande bild av vilka som deltog i SKP:s kurser i Bad Doberan. 
 376  
 Man fick bl.a. reda på att uttagningen sköttes av SKP efter förslag från DU och att eleverna skulle vara unga, helst ej över 30 år, och fullt tillförlitliga ur parti- synpunkt.  
 377  
 På statspolisens Rotel IIA gjordes under åren  
 1960-62 
  sammanställningar över resenärerna med information om vad som tidigare var känt om dem. 
 378 
  
 I januari 1961 noterades tecken på att man hade problem med rekryteringen till kurserna. I samband med  
 SKP-kongressen 
  tidiga- re samma månad hade DU försökt värva lämpliga elever till en ett- årig kurs i Östtyskland. Uttagningen hade skett under stor brådska och verkade löst organiserad. 
 379 
  
 Innehållet i undervisningen berördes mycket kortfattat i de in- formationer som gick ut inom polisen om verksamheten. I rappor- ten om den första kursen sommaren 1959 gavs inga upplysningar om innehållet i kurserna som gick utöver vad Ny Dags läsare fick reda på, annat än möjligen att kursprogrammet ansågs hårt. 
 380  
 I en PM från september 1960 noterades att de kortare kurser som hållits under sommaren bl.a. avhandlat Ungdomen inför valet, Organi- sationskunskap och Orientering i socialism. 
 381 
  
 376 
  
 Nelson, Malmö t. N. Andermark, Stockholm, 1.9.59, 15:0120, vol. 2, SÄPO; samt t.ex. Allen, Malmö t. N. Andermark, Stockholm, 18.1.60 och Allen, Malmö t. N. Alvarado, Stockholm 14.3.61, 15:0120 vol. 2, SÄPO. 
  
 377 
  
 Redogörelse angående utbildning av svenska kommunister vid en internationell kommunis- tisk partiskola i Bad Doberan vid Rostock i Tyska Demokratiska Republiken (TDR) 
  
 , u. Stock- holm 8 november 1960, Sandoval, Säkerhetsskyddsroteln, F I,  
  
 1953-71, 
  
  Handl ang personal- kontroll, vol 1, SÄPO. 
  
 378 
  
 Ang nedannämnda värnpliktiga svenska kommunister, vilka deltagit i internationell kom- munistisk utbildning 
  
 , u. Stockholm den 26 februari 1962, Sandoval;  
 Redogörelse angående utbildning av svenska kommunister vid Freie Deutsche Jugends högskola i Berlin 
 . u. Stockholm den 25 januari 1961, Sandoval;  
 PM ang. utbildning av svenska kommunister vid Sveriges kom- munistiska partis partiskola i Bad Doberan i Tyska Demokratiska Republiken 
 ; Stockholm den 
  
 12 
  
 april 1962, Sandoval; med flera liknande PM från perioden 8 november 1960 till 22 februari 1962; Säkerhetsskyddsroteln, F I,  
  
 1953-71, 
  Handl ang personalkontroll, vol 1, SÄPO. 
  
 379 
  
 Redogörelse angående utbildning av svenska kommunister vid Freie Deutsche Jugends högskola i Berlin, u. Stockholm den 25 januari 1961, Sandoval, Säkerhetsskyddsroteln, F I,  
  
 1953-71, 
  Handl ang personalkontroll, vol 1, SÄPO. 
  
 380 
  
 REK. Ang Internationell kommunistisk partiskola i TDR, u. Stockholm den 5 sept. 1959, 15:0120, vol. 2, SÄPO. 
  
 381 
  
 P.M. ang. kurser I TDR anordnade av Sveriges Kommunistiska Parti sommaren 1960 
  
 , u. Stockholm den 2 september 1960, A. Evans, 15:0120, vol. 2, SÄPO. Se även,  
 Redogörelse angående utbildning av svenska kommunister vid en internationell kommunistisk partiskola i Bad Doberan vid Rostock i Tyska Demokratiska Republiken (TDR) 
 , u. Stockholm 8 novem- ber 1960, Sandoval, Säkerhetsskyddsroteln, F I,  
  
 1953-71, 
  
  Handl ang personalkontroll, vol 1, SÄPO. 
  
 194 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 I februari 1961 fick försvarsstabens inrikesavdelning kortfattad information om kurserna i Bad Doberan. Försvarsstaben fick reda på datum för de  
 fyramånaders-kurser 
  som dittills ägt rum och hur många elever som deltagit. Om undervisningen fick de veta att lä- rarna var svenska och att det handlade om marxism, leninism osv. men även tyska förekommer. 
 382 
  
 En helt annan bild av verksamheten gavs i en rapport som i mars 1961 inkom från Grupp B. Undervisningen beskrevs där som  
 ideologisk-psykologisk 
  utbildning. Om språkstudier nämndes ingenting. Däremot noterades att det förekom en vidareutbildning, upplagd efter tre parallella linjer, nämligen politik, industrispionage och militärspionage. Undervisningen i de två senare ämnena var förlagd till en skola i Erfurt som leddes av en rysk officer. Än mer uppseendeväckande var uppgifterna om vad som hände med kurs- deltagarna efter återkomsten till Sverige. Då gallrades, enligt denna PM, de olämpliga bort och de kvarvarande differentierades för olika uppgifter. Vidare måste de undantagslöst var tredje månad avge berättelser från sin arbetsplats, med detaljer om kamrater och över- ordnade, inklusive svaga punkter med anknytning till pengar, sprit eller kvinnor. De skulle också rapportera om företagets verk- samhet med hänsyn till sådant som orderingång, produktion, forskning och annat. 
 383  
 Dessa uppgifter återkom inte i senare över- sikter och utvärderingar. 
 Under 1962 inkom till polisen rapporter om ett växande miss- nöje bland berörda partifunktionärer med verksamheten i Bad Do- beran. I december 1962 framkom genom telefonkontrollen att det varit svårt att få deltagare till kurserna på skolan i Bad Doberan. En anställd på DU:s expedition ansåg att rykten om fylleri på skolan gjorde att folk inte vågade skicka dit sina barn. Andra hade sagt att arrangemanget med en svensk partiskola med svenska lärare i Öst- tyskland inte var så särskilt lyckat. 
 384 
  
 382 
  
 Samma information inkom även genom Stephens, som talat med en bekant. Utdrag ur meddelande från 5:21/45 Stephens, (nr 74/6), 15:0120, vol 3, SÄPO. 
  
 383 
  
 PM ang Utbildning av svenska kommunister i Östtyskland 
  
 , ink. Statspolisen 20/3 1961, (grön stämpel: Utdrag ur 5:73/264 Simmons (där märkt 61/150)), 15:0120, vol 3, SÄPO. Från Grupp B kom också i mars 1963 en studieplan för en tvåveckors kurs i ämnena Teater- teknik och Moderna möten. Dag för dag redogjordes där för vilka ämnen som skulle avhand- las, från Hur en teaterföreställning kommer till till FDJ:s kulturarbete. (Hälsingborgs stad, grön stämpel: Utdrag ur 5:73/264, sid  
  
 13/52-54, 
  
  dat 26.11.62, 15:0120, vol 4, SÄPO.) 
  
 384 
  
 5:73/270 Adept, 29.12.62, 15:0120, vol. 4, SÄPO. Se äv. Weber, 28.6.62 och 22.11.62, samt Stark t. Sparks, 23.10.62, ang elever i kvinnlig kursi Bad Doberan. 15:0120, vol. 3, SÄPO. 
  
 195 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Samma synpunkter återkom i en rapport en månad senare. Det hette där att svårigheterna att få elever till kursen denna gång varit ännu större än vanligt. Man hade erbjudit snart sagt varje DU- medlem denna utbildning, men många föräldrar hade vägrat sina barn att resa på grund av skolans dåliga rykte i rent moraliskt av- seende. 
 385  
 Kurser måste inställas p.g.a. för få anmälningar. 
 386 
  
 I mitten av juni 1963 publicerade Aftonbladet tre artiklar av Gonzalez som berättade om livet i det gamla jaktslottet i Bad Doberan. Han kunde också meddela att många inom partiet ville avveckla verksamheten. De tyckte det var fel att skolan låg i utlandet, speciellt i ett land med Östtysklands politiska atmosfär. 
 387  
 I oktober samma år kunde säkerhetspolisen, fortfarande med hjälp av telefonkontrollen, konstatera att man inom SKP beslutat lägga ned verksamheten vid partiskolan i Bad Doberan. Beslutet syntes vara en följd av den kritik, som från olika håll inom och utom par- tiet riktas mot utbildningen av svenska kommunister utomlands. Utbildningen i Sovjetunionen syntes dock inte beröras av beslu- tet. 
 388 
  
 6.6.7 
  
 Rice plan 
  
 Som ovan nämnts antecknade chefen för kontraspionaget vid för- svarsstabens inrikesavdelning på en inkommen rapport en hand- lingsplan för jakten på de illegala. Det var i slutet av november 1963. Han menade då att man med utgångspunkt från uppgifter om dem som utbildats i östblocket skulle kunna bilda sig en uppfatt- ning om potentiella illegalisters placering i samhället och i krigs- makten. Därmed skulle man också ha ett underlag för att bedöma säkerhetsläget vid krig eller krigsfara. Bara några dagar senare pre- senterade hans överordnade, avdelningschefen på försvarsstabens inrikesavdelning, Castaneda, en stort upplagd plan för ett inhämtnings- och bearbetningsprojekt om den illegala sektorn inom SKP. 
 Målet för projektet skulle vara att med hänsyn till ledning, orga- nisation, personal samt geografisk fördelning kartlägga den illegala 
  
 385 
  
 5:73/270 Adept, 28.1.63, 15:0120, vol. 4, SÄPO 
  
 386 
  
 5:73/270 Adept, 26.3.63, 15:0120, vol. 4, SÄPO 
  
 387 
  
 AB 13/6 1963 (klipp i 15:0120, vol 4, SÄPO) 
  
 388 
  
 P.M. ang. SKP:s partiskola I Bad Doberan, u. Stockholm den 13/9 1963, Norton, 15:0120, vol. 4, SÄPO. Se äv. Adept, (64), u. 23.10.63, 15:0120, vol. 4, SÄPO. 
  
 196 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 organisationens olika delar. Dessa tänktes fungera vid krig och då ha skilda uppgifter, nämligen; 
  
 a) 
  
 sabotage 
  
 b) 
  
 propaganda- och ryktesspridning 
  
 c) 
  
 underrättelseverksamhet 
  
 d) 
  
 övrig subversiv verksamhet 
  
 Till en början skulle projektet kraftsamla kring uppgiften att kart- lägga den illegala sabotageorganisationen. En arbetsfördelning mel- lan detalj I, II och Grupp B linjerades upp. Inrikesavdelningens be- arbetningsdetalj skulle med ledning av in- och utländska uppgifter prestera en trolig arbetshypotes beträffande den illegala organisa- tionens generella struktur. Detta skulle ske med hjälp av tillgängli- ga uppgifter. Vidare skulle personalkontrolldetaljen och Grupp B sammanställa gamla och inhämta nya uppgifter om personer som utbildats i östblocksland. De listor som på det sättet upprättades skulle underställas polisen för granskning och komplettering. Se- dan skulle de redovisas dels som en kartplott, dels som ett per- sonregister på datakort. Projektet skulle pågå ett år och redovisas varje kvartal med början den 1 april 1964. Det skulle ha högsta pri- oritet. 
 389 
  
 Om steg ett i generalplanen mot de illegala hade varit att samla information om alla som utbildats i öst, så var detta steg två. Nu gällde det att med hjälp av kartplottar och datakort se mönstret i alla de enskilda upplysningar som nu fanns lagrade. Projektet är ett barn av  
 1960-talets 
  positivistiska vetenskapssyn med dess starka tillit till de kvantitativa metodernas förmåga att uppenbara dolda sammanhang och mönster. 
 Vad som på ett mer konkret plan är slående, är att projektet lan- seras vid en tidpunkt då övervakning av utlandsutbildningarna på- gått i många år utan att något samband med illegallitet bekräftats och då det kommunistiska partiet beslutat sig för att upphöra med verksamheten. Samtidigt som Singleton lade upp sin plan pågick den intensiva Kongress  
 64-debatten 
  inom SKP där många krävde att banden med den existerande socialismen skulle klippas av. Något resultat av projektet har inte påträffats. 
 Föreställningen att SKP hade en illegal organisation levde vidare ännu ett tag inom försvarsstaben. När den i maj 1966 spelade upp 
  
 389  
 KU 99/54 25/6 1964. Rapport från Castaneda d 3/12 1963. Inhämtnings- och bear- betningsprojekt Sab (illegal sektor inom SKP), Ö IV, vol 57 1964 KU 81 – 100, MUST. 
 197 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 den stora stabsövningen Ortega ingick i förutsättningarna att Sovjet riktade en intensiv propagandakampanj mot Sverige. Syftet var bl.a. att framkalla strejker. För denna agitation skulle bl.a. SKP dolda organisation utnyttjas. 
 390  
 Men ändå närmade sig nu tiden för illegalitetshypotesens avskrivning. I den tidigare nämnda IB- promemorian från december 1966 om Nuläget inom Norrbottens kommunistiska partidistrikt rapporterades att inga tecken på ille- gal verksamhet inom partiet kunnat konstateras. Inte heller hade man kunnat bekräfta påståendet att det skulle finnas en färdig or- 
 ganisation byggd på kommunister för att tas i bruk vid en krissitua- tion. 
 391 
  
 6.6.8 
  
 Partiskolning och telefonkontroll 
  
 För beslut om telefonkontroll krävdes att den som skulle övervakas kunde betraktas som misstänkt för brott. Vanligen står det i de PM där ansökningar om telefonavlyssning motiverades att vederböran- de kunde betraktas som skäligen misstänkt för spioneri för sovje- tisk räkning. Fråga uppkom om utbildning i Moskva kunde betrak- tas som tillräcklig grund för sådan misstanke. 
 I ett meddelande från polisintendent Reynolds till kommissa- Hanson daterat den 9 juli 1958 konstaterades att utbildning i Sovjetunionen av åklagare och domstol i Stockholm inte i och för sig bedömts som tillräckliga skäl för insättande av tvångsmedel. Men med stöd av ytterligare skäl hade kontroll beviljats av en deltagare i en av efterkrigskullarna, troligen den som hemkom sommaren 1958. Reynolds skrev också, något kryptiskt, att man borde undersöka i vad mån insyn [kunde] erhållas beträffande yt- terligare fall (i första hand andra kurser). Möjligen menade han att man borde undersöka om inte kursutbudet i Moskva även nu innefattade någon sidolinje av den natur som en gång erbjudits vid Leninskolan. 
 Andermark ville vidare att förste kriminalassistent Lee skulle orienteras om dessa synpunkter samt upplysas om att kon- takten med den ryska tolken med hänsyn till omständigheterna bedömes väl svag för att utgöra tillräckliga ytterligare skäl.  
  
 390 
  
 Om övning Ortega se Humphrey,  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s.  
 314-326. 
  
 391 
  
 Nuläget inom Norrbottens kommunistiska partidistrikt 
  
 . KU 14/2 dec 1966. 66/3793, Ö IV Diarium 1967 Vol nr 271. HH, MUST. 
  
 198 
 SOU 2002:93 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Ärendet fick dock vila under Svedjegårds semester, enligt på- skrift. 
 392 
  
 Det verkar alltså som om enbart utlandsutbildningen inte räckt som skäl för telefonkontroll. Det finns dock exempel på att utbild- ningen har varit en viktig del av motiveringen. 
 393  
 I den PM som var underlag för telefonavlyssning av Crosby sammanfatta- des erfarenheterna av SKP:s partiskolning på följande sätt: 
 Ett koncentrat av vad som ovan antecknats ger bl.a. vid handen,  
 att  
 det svenska kommunistpartiet försöker göra allt för att hålla ifrågavarande utbildning hemlig och kanske närmast betraktar den som illegal,  
 att  
 man icke kan komma från möjligheten att även svenska elever kan erhålla utbildning på den s.k. sidolinjen samt  
 att  
 en känd kommunist ställt frågan, om eleverna ska visa sig  
 bliva  
 värdiga den erhållna utbildningen och  
 att  
 erfarenheten visat, att flera tidigare elever efter utbildningen ägnat sig åt ille- 
 gal verksamhet och i flera fall även dömts härstädes för spioneri och andra brott mot kap. 9 SL. 
 394 
  
 Här återkommer alltså uppgiften om hemlighetsmakeriet men utan de förklaringar som också gavs. Därefter hänvisar man till den s.k. sidolinjen som hörde till Leninskolan som lades ner 1936 då Crawford var sju år gammal. Den kända kommunisten var i verklig- heten en kvinna med en underordnad befattning vid en öststatsam- bassads pressavdelning, vars telefonsamtal avlyssnats. Hon hade 
 sagt om de uttagna till skolning att Det är inte fråga om de  
 är  
 vär- da det eller inte, utan det är snarare fråga om att de ska  
 bli  
 det. 
 395 
  
 Någon förklaring till varför detta indikerade att skolningen var ett hot mot den nationella säkerheten gavs inte. 
 Johnson blev, som tidigare framgått utsatt för telefonkon- troll från februari 1958. Den fortsatte fram till vintern 1962/63 trots att Johnson då vistades på sjukhus och avbröts inte förrän den 31 januari, fem dagar efter hans död. 
  
 392 
  
 Maskinskriven text på linjerat blad, u..  
  
 4/7-58, 
  A[ndermar]k 15:0120, vol 1, SÄPO. 
  
 393 
  
 Transumt ur  
  
 TK-pm, 
  s  
 12-24, 
  med rubrik Ärende A4/., 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 394 
  
 Transumt ur  
  
 TK-pm, 
  s  
 12-24, 
  med rubrik Ärende A4/., s. 22, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 395 
  
 PM u.t., u. Stockholm 27/1 1955, 15:0120, vol. 1, SÄPO. 
  
 199 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 6.6.9 
  
 Ett hot mot demokratin? 
  
 Att säkerhetstjänsterna visade ett särskilt intresse för dem som ut- bildats i kommunistländerna är i och för sig inte förvånande. Det var därifrån det militära hotet kom och även om de utlandsutbilda- de inte genomgått någon subversiv utbildning kunde de ändå miss- tänkas ha speciella bindningar till värdlandet. Men kunde den om- fattande övervakningen bekräfta bilden av den utlandsutbildade som ett hot mot den svenska demokratin? Det är den frågan som närmast skall diskuteras. Gruvfors ovan nämnda PM från hösten 1961 får bilda utgångspunkten. 
 Gruvfors svar på frågan var jakande trots att han var på det klara med att det var svårt att finna några tydliga belägg på subversiva inslag i de aktuella utbildningarna i Moskva och Bad Doberan. Men det kunde finnas vidareutbildningar av annat slag som kvalificerade för speciella uppdrag. Uppdragen kan vara såväl legala som illega- la, skrev han. Han menade att varje utbildad funktionär, med få undantag, var av största värde för Sovjet genom sin beprövade lo- jalitet och sin ådagalagda, mångsidiga brukbarhet för olika arbets- uppgifter. Varje år, fortsatte han, utexamineras uppenbarligen tusentals män och kvinnor; vältrimmade politiska soldater, var och en efter sin förmåga beredd att i sitt hemland eller annorstädes del- taga i kampen för kommunismens totala utbredning och seger i hela världen. 
 396 
  
 I den mån Gruvfors avsåg att hotet låg i att svenska kommunis- ter utbildades för konkret illegal verksamhet som sabotage, spione- ri eller underjordisk partiverksamhet hade han inte mycket stöd i det insamlade materialet. Att de aktuella utbildningarna i Moskva och Bad Doberan inte innehöll några sådana element intygades från olika håll. Vad gäller uppgifterna om olika specialutbildningar av mer subversivt slag finns i materialet inget som tyder på något samband mellan dem och de kurser som SKP eller DU rekryterade elever till. 
 Inte heller det förhållandet att värdarna finansierade verksamhe- ten 
 397 
 , helt eller delvis, kan tolkas som att den var illegal i den 
  
 396 
  
 PM:  
 Internationell kommunistisk utbildning,  
 Okt.-nov. 
  1961 
 ., s.  
  
 23-33, 
  
  15:0120, vol. 5, SÄPO. 
  
 397 
  
 Gruvfors nämnde även fyra andra tyska utbildningsanstalter, Ungdomshögskolan Munoz Lawson, Herderinstitutet i Leipzig, Institut für Nordistik vid Universitetet i Greifswald 
  
 200 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 meningen. Framtida fördelar av rent propagandamässig eller opini- onsbildande art kan mycket väl ha varit tillräckliga motiv för de kostnaderna. Också till hemlighetsmakeriet kring verksamheten är det, som nämnts, lätt att finna oskyldiga skäl. 
 Gruvfors bedömning gjordes också vid en tidpunkt då uppgifter om utbildningarnas kontraproduktiva effekter ännu var glesa. Ser man till hela perioden finns ganska många uppgifter om reaktioner som värdarna knappast tänkt sig. I Moskva förfärades många över de påvra villkor som ryssarna levde under och andra upprördes när de själva som utlänningar fick speciella förmåner. Inte heller var bilden av den sovjetiska pedagogiken särskilt smickrande; enfor- mig, auktoritär, råplugg var några av omdömena. Där finns också rapporter som, tvärtemot Gruvfors slutsats, visade hur svårt det var att få hemkomna Moskvaresenärer att engagera sig i partiarbetet. Utbildningen i Bad Doberan fick dåligt rykte och det blev svårt att rekrytera nya kursdeltagare. Det tycks i många fall ha krävts en hel del övertalning från  
 DU-sekretariatets 
  sida för att få ett nöjaktigt deltagarantal. 
 I den mån Gruvfors menade att hotet mer allmänt gällde ut- ländsk påverkan på opinionsbildningen är det lättare att dela hans bedömning. I den debatt som vid några tillfällen förts om begrep- pet tagande av utländskt understöd har påtalats att förekomsten av hemligt, utländskt stöd till en viss politisk riktning är ett allvar- ligt problem ur demokratisk synvinkel. 
 398  
 Vanligen tänker man väl i den diskussionen på stöd av tidningar och annan direkt opinions- bildande verksamhet. Men även bekostande av utbildning av opini- onsbildare kan givetvis ses i det ljuset och frågan är om inte detta är den mest problematiska aspekten av den kommunistiska partiskol- ningen. Att vissa deltagare i den offentliga debatten fått sin politis- ka skolning betald av en främmande makt är en uppgift som med- borgarna skall kunna väga in och ta i beaktande när de gör sina politiska val och bedömningar. Uppgifter om sådant stöd bör inte vara hemliga. 
 samt Östersjöveckan. Ingen av dem beskylldes för att bedriva någon säkerhetspolitiskt farlig utbildning och dessutom var antalet svenska elever mycket litet, två hade noterats vid Ung- domshögskolan, en på Herderinstitutet. Östersjöveckan föll egentligen inte under rubriken skolverksamhet utan omnämndes kort som uttryck för östtysk propagandaverksamhet. 
  
 398  
 Prop. 1975/76:174, s 77 ff och där förekommande hänvisningar. Se även Lustgarten, Brown och Hernandez, Butler:  
 In from the Cold. National Security and Parliamentary Democracy 
 . 
 201 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 6.6.10 
  
 Kontakter med den sovjetiska representationen i Sverige 
  
 En central del i säkerhetstjänsternas hotbild var tanken att SKP och dess medlemmar i högre grad än andra partier och partimedlemmar brast i lojalitet mot Sverige och det svenska statsskicket. Lojaliteten ansågs i högre grad riktas mot Sovjetunionen och dess socialistiska statsskick. Denna tanke fick stöd dels av den propaganda som be- drevs av partiet och dess närstående organisationer, dels de kontak- ter som fanns mellan företrädare för SKP och den sovjetiska repre- sentationen i Sverige. Sådana kontakter kunde beläggas av säker- hetspolisen både genom telefonavlyssning och yttre spaning. 
 Det var inte bara den högsta partiledningen som hade förbindel- ser med den sovjetiska ambassaden och även andra öststatsbeskick- ningar. Kanske var kontakterna rent av mer frekventa på nivån närmast under, d.v.s. SKP:s sekretariat. 
 399 
  
 Kontakterna kunde avse exempelvis lunchmöten, inofficiella be- sök eller deltagande i mottagningar och festligheter på sovjetiska ambassaden. Vad som avhandlades vid dessa tillfällen hade dock säkerhetspolisen i regel ingen insyn i. Att ett svenskt politiskt parti hade dessa förbindelser med representanter för den främmande makt som ansågs utgöra ett potentiellt hot mot Sverige torde dock i sig ha bedömts vara säkerhetshotande. 
 En inblick i vad som kunde diskuteras då företrädare för SKP träffade de sovjetiska representanterna i Stockholm ges i några av de dokument som historikerna Byrd och Miller har excerperat för Riksarkivets räkning. Framför allt finns uppgif- ter från åren  
 1958-1960. 
  
 Av uppteckningarna att döma avhandlades då frågor rörande re- lationerna Sovjet - Sverige, folkomröstningen i pensionsfrågan, svenska kommunisters studier och besök i Moskva, SAP:s arbete inför valet 1958, relationerna mellan SKP och SAP, den svenska industrin och den ekonomiska politiken samt den utrikespolitiska debatten i riksdagen. Av den information som lämnades till den sovjetiska sidan bör sannolikt en hel del ha ansetts vara av förtrolig karaktär, i den meningen att den var  
 icke-offentlig 
  eller ej allmänt känd. Däremot erbjuder inte uppteckningarna några belägg för att hemliga uppgifter ska ha överlämnats. 
 En del av de excerperade dokumenten visar hur den sovjetiska ambassaden kunde lämna synpunkter på hur SKP agerade. I april 
  
 399  
 Se t.ex. Ponce, Le, Garcia och Calderon personakter. SÄPO. 
 202 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 1958 fick Cox inför ambassadör Casey förklara varför SKP hade sänt delegater och hälsningstelegram till det jugoslaviska kommunistpartiets kongress. Även i augusti samma år berördes SKP:s relationer till det jugoslaviska partiet. Vid flera samtal och även i skrivelser från Cox till SUKP diskuterades splittringen inom Danmarks kommunistiska parti och Aksel Lar- sens avvikande linje. Smith ska också ha framhållit att liknande tendenser inte fanns i det svenska partiet. 
 I ett samtal mellan en företrädare för den sovjetiska ambassaden och dåvarande ledamoten av SKP:s politbyrå Johnson år 1959 framfördes sovjetisk kritik mot Ny Dag. Enligt uppteckning- en ansåg Harris att Ny Dag innehöll för få artiklar mot reformis- men. Problemet bedömdes inte vara stort men de två ska ha kom- mit överens om att tidningen skulle publicera antireformistiska ar- tiklar med en  
 marxist-leninistisk 
  inriktning. 
 Även vid andra tillfällen diskuterades rent partiinterna utgiv- nings- och publiceringsfrågor. När Smith och Bell den 26 oktober 1959 besökte Casey ska Smith enligt uppteckningen ha betonat betydelsen av att den sovjetiska ambassaden beställde arbeten från SKP:s tryckeri. 
 Fredsrörelsen och frågan om svenska atomvapen synes ha varit ett ofta återkommande samtalstema. Som exempel kan nämnas ett samtal i januari 1959 mellan Casey, Smith, Torres, och Rod- ney Öhman. Öhman ska vid detta tillfälle bl.a. ha framhållit de rela- tivt stora anslag som lämnades till ASEA med syfte på framställan av svenska atomvapen. I andra samtal redogjorde svenska företrä- dare för SKP för den svenska fredsrörelsen och man diskuterade frågan om en kärnvapenfri zon och Östersjön som ett fredens hav. Vid flera tillfällen ska upplysningar även ha lämnats rörande hur olika framträdande  
 SAP-medlemmar 
  ställde sig i atomvapenfrågan samt hur SAP arbetade i denna fråga. 
 400 
  
 6.6.11 
  
 Infiltration i Norrbotten 
  
 När det gäller specifika föreställningar om subversiva aktiviteter med kommunister inblandade är materialet tämligen magert. Detta och följande avsnitt tar upp två exempel på misstankar om kom- munistisk infiltration i vitala samhällsfunktioner. I det första ex- emplet står det röda Norrbotten i centrum. 
  
 400  
 Sverige i ryska arkiv 
 , band II s.  
  
 251-273. 
  
 203 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Polisens speciella intresse för Norrbotten var naturligt med hän- syn till den militära hotbilden. Ett sovjetiskt angrepp över Torne älv hade varit ett påtagligt hot under vintern  
 1939-40 
  och blev så igen i den nya beredskapsstämning som härskade under det kalla krigets första år. Hotbilden förstärktes av att Norrbotten var lan- dets i särklass rödaste län. Vid valen till andra kammaren 1924 till 1952 fick kommunisterna i medeltal 21,4 % av rösterna. I kommu- ner som Tärendö, Kiruna och Gällivare låg andelen kommuniströs- ter vid 1948 års val mellan 33 och 38 %. Också i pressen framställ- des hotet mot Norrbotten som särskilt allvarligt. Conner nämnde i sina  
 DN-artiklar 
  bl.a. kommunisternas kontroll av nyre- kryteringen till Luleå järnverk och deras starka ställning i vissa hemvärnsföreningar som särskilda orosmoment. 
 401 
  
 Den tidigaste bevarade översikten av det kommunistiska hotet som det tedde sig från Norrbottens horisont är daterad maj 1949. Det är en PM undertecknad av Sparks och Marsh son. Enligt påskrift har den omgående överlämnats till inrikesmi- nister Small och möjligen är den också tillkommen på hans be- gäran. 
 Uppmärksamheten riktas i denna PM främst mot kommunistisk infiltration i statliga institutioner och industrier m.m. Uppgifterna verkar bygga på allmän personkännedom, d.v.s. på att det var all- mänt känt vilka som var kommunister och vilka som var lojala, d.v.s.  
 icke-kommunister. 
  
 Bland försvarets fast anställda var, enligt denna översikt, alla utom en lojala. Bland de värnpliktiga fanns ingen tendens till ökad kommunistisk aktivitet men många kommunister anmälde sig för utbildning till underbefäl och underofficerare. Om hemvärnet kon- staterades i själva promemorian att ingen påtaglig infiltration kun- nat iakttagas men i ett tillägg redovisades en undersökning av hem- värnsorganisationen i Malmberget som visade att 16 av 70 hem- värnsmän var kommunister. Som möjligt tecken på infiltration no- terades också att en kvinnlig kommunist sökt anställning som skrivbiträde hos civilförsvarschefen vid länsstyrelsen i Luleå. Vidare fanns kommunister inom skytteföreningarna och det hände att kommunister sökte vapenlicens. 
 Bland länets lärare var minst sex kända kommunister. Beträffan- de polisen kunde noteras några kommunister i de kommunala po- lisnämnderna samt tre kända och fem misstänkta kommunister bland befattningshavarna. Vidare noterades att en riksbekant 
  
 401  
 Conner,  
 Den ryska agenturen i Sverige 
 , Stockholm 1950, s. 23, 47. 
 204 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 kommunist och polisman hade sökt en befattning i Luleå vilket uppfattades som tecken på infiltration. Misstänkt var även att Norrskensflamman på senare tid intagit en alltmer välvillig ton mot polismakten säkerligen [] i syfte att värva sympatisörer inom detta organ. 
 Beträffande tullen, posten samt telefon- och telegrafverket fanns inga särskilt oroande iakttagelser att rapportera. Annorlunda förhöll det sig med SJ. Kommunisterna hade en stark ställning inom Järnvägsmannaförbundet och den fackliga aktiviteten under- blåstes kraftigt av partiet. SJ var en betydande kommunisthärd. Också om Norrbottens Järnverk konstaterades att facket domine- rades av kommunister. Vad gällde kraftverksanläggningarna kunde man med hänsyn till deras betydelse förvänta sig kommunistiskt intresse, men inget annat hade förmärkts än att det fanns många kommunister bland de arbetare som byggde den nya stationen vid Harsprånget. 
 I sammanfattningen talades något oförmedlat om en pågående och till synes systematisk tillförsel av kommunister till framför allt gruvförvaltningarna i Kiruna och Malmberget och till NJA och Järnvägarna. 
 402  
 Det samlade intrycket av denna rapport till inrikes- ministern blir ändå att polisen visserligen gjort åtskilliga iakttagel- ser om kommunistisk närvaro och aktivitet på länets arbetsplatser men att den inte ansåg sig ha några belägg för landsförrädisk verk- samhet. 
 I en översikt av kommunisternas illegala verksamhet, tillkom- men inom försvarsstaben, troligen sensommaren 1949, är själva ut- gångspunkten att alla kommunistiska partier förbereder sig för att övergå till illegal verksamhet i händelse att de skulle förbjudas. Det var emellertid bara ett fåtal som kände till dessa förberedelser. För- fattaren verkade vidare utgå från att de koncentrationer av kom- munister på vissa arbetsplatser i Norrbotten som iakttagits var ett led i dessa förberedelser. Detta stod dock troligen inte klart för de förflyttade själva. De som på partiledningens order sökt anställning på vissa viktiga platser i riket fick bara reda på att det var fackliga skäl bakom förflyttningen. 
 403 
  
 402 
  
 PM angående kommunistisk verksamhet i Norrbottens län 
  
 , u. Stockholm den 13 maj 1949, Sparks / Bowers; Tilläggspromemoria, u. Stockholm den 13 maj 1949, Hall, 15:221, vol. 1, SÄPO. 
  
 403 
  
 P.M.  
 Några synpunkter på kommunisternas illegala arbete i Sverige 
 . (Påskrift med blyerts: Erhållet fr majoren P*, staben, i september 1949. D 11/10 49, Benjamin.) 15:660, vol. 1, SÄPO. 
  
 205 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Misstankarna mot kommunisterna i Norrbotten återkom i en rapport som inkom till polisen i Stockholm i oktober 1949. Rap- porten kom närmast från Norge men uppgifternas ursprung var en källa som man i Stockholm ej kunnat bedöma eller kontrollera. Rapporten var utformad som en redovisning av vanliga åsikter bland befolkningen i Norrbotten. Här återkom uppfattningen att det pågick en systematisk förflyttning av medlemmar till bestämda orter i landet: De förflyttades till Stockholm och Göteborg samt även till en rad industri- och gruvorter i Norrbotten. Det sades också att kommunisterna bedrev en utsträckt underjordisk verk- samhet vars omfång ingen känner. Partiet höll på att bygga upp en speciell organisation för denna verksamhet med Smith som ledare. 
 Källan berättade vidare att det påstods att en  
 Kominform-agent 
  var knuten till Norrskensflamman och att Phillips med absolut säkerhet var knuten till den illegala verksamheten. Han organisera- de förbindelserna med Finland, vilka vid flera tillfällen beskrevs som illegala. Vidare ansågs viktiga förbindelser till Finland gå över Pajala vilket framgick av att Cox enligt bestämda uppgifter besökt orten vid nyår. Och, hette det, så mycket var sä- kert att Smith inte utan tvingande anledning begav sig till Pajala mitt i nyårshelgen. 
 Enligt källan hävdades det vidare att kommunisterna i händelse av krig skulle ge sig av till skogs- och fjälltrakterna sydväst om Gäl- livare. Den allmänna meningen var att kommunisterna höll på att lägga upp lager av vapen och sprängämnen i de trakterna. Det hade antytts att de använde ett sportflygplan för sprängämnestrans- porter. Man hade vidare fäst sig vid att kommunisterna placerat betrodda personer i viktiga ställningar vid betydelsefulla företag och anläggningar, som vaktman vid NJA, förmän vid Harsprånget, och som landshövdingens chaufför. 
 Till slut kan nämnas att praktiskt taget alla kommunister i Norrbottens län ha vapen, - både jaktvapen och andra handvapen. Praktiskt taget alla handvapen – utom jaktgevären – äro av tyskt fabrikat, men man tror icke det rör sig om vapen, som tyskarna lämnat efter sig vid försvinnandet från  
 Nord-Finland. 
 404 
  
 Många av de konkreta uppgifterna i den norska rapporten åter- kom i en rapport från mars 1950. Men denna gång betecknas källan inte som obekant utan som mycket vederhäftig. Nu noterades 
  
 404  
 B 424, /OB196/49./, (Från B erhölls 17.10.49 följande meddelande:), 15:221, vol. 1, SÄPO. 
 206 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 också att åtskilliga bedömare trodde att kommunisterna i norr har något i görningen. Men stämningen inom partiet var splittrad i två läger enligt samme bedömare: Det ena lägret tycks vilja nå- got, som det andra förefaller vara tveksamt om. Där talades om hemliga möten. Här gavs också en del detaljer om personer som pekades ut som ansvariga för hemliga förbindelser med Finland. Som exempel på illegal kontakt med Finland nämndes att den fins- ka kommunistledaren Stein med ganska stor bestämd- het påstods ha haft en hemlig konferens i Boden någon gång på vårvintern 1948. Också en norsk kommunist skulle då ha varit när- varande. 
 405 
  
 6.6.12 
  
 Infiltration i säkerhetspolisen? –  
  
 Kumm-ärendet 
  
 I föreställningarna om illegal kommunistisk verksamhet ingick att den också riktade sin subversiva verksamhet mot säkerhetstjänster- na. Den tanken var central i en ansökan om telefonkontroll av tre personer som kriminalkommissarie Scott lämnade in sommaren 1966, alltså ungefär samtidigt som man på andra håll inom Övervakningssverige var på väg att avskriva tesen om det ille- gala SKP. 
 406 
  
 I motiveringen för sin ansökan anförde Alvarez att man un- der senare tid kunnat iakttaga en gradvis stegrad aktivitet att via press och andra massmedia söka misstänkliggöra de samhällsfunk- tioner, som är tillskapade i syfte att uppdaga och förhindra spione- ri, sabotage och annan samhällsfarlig verksamhet. Initiativtagarna till dessa aktioner mot säkerhetstjänsterna själva fanns, enligt Bailey, inom de kretsar, som antingen öppet eller under någon täckmantel står i kommunismens tjänst och på ett eller annat sätt söker tjäna dess syften. De bedrev sin verksamhet i vissa tidningar; han nämnde Tidsignal och Aftonbladet som nyligen hade infört kritiska artiklar om säkerhetspolisen. 
 Men den omedelbara anledningen till Butler ansökan var en alldeles speciell och dramatisk mediahändelse. Den 19 juni 1966 hade Allen publicerat en artikel i Aftonbladet under rubri- ken 300 000 svenskar registrerade hos säkerhetspolisen. Kumm konstaterade inledningsvis att han själv fanns med i registret under 
  
 405 
  
 PM utan titel (Från mycket vederhäftig källa ), stämplad Statspolisen 20 mars 1950, påskrift: d. 10.3.50  via Benjamin, 15:221, vol 1, SÄPO. 
  
 406 
  
 Detta avsnitt bygger på en PM av Moreno:  
  
 Övervakningen av journalisten Allen och hans källa.  
 SÄKO. 
 207 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 kodbeteckningen 250:10 och att kommunister registrerades under koden 5:740. Han skrev vidare att [p]å grundval av uppgifter från personer anställda inom säkerhetspolisen kan Aftonbladet i dag uppskatta antalet bokförda svenskar i det hemliga kartoteket till 300 000!. Den dominerande gruppen i kartoteket var medlemmar av SKP men där fanns också vänsterradikaler i allmänhet. Kumm nämnde också källbeteckningarna på att par av de flitigaste upp- giftslämnarna. 
 Inom säkerhetspolisen hade man snabbt identifierat en person inom organisationen, skrivbiträdet Rios, som Kumms troliga uppgiftslämnare. Det var hennes, Rangel och även Tidsignals redaktör Gonzalez telefoner som säkerhetspolisen nu ville avlyssna som misstänkta för obehörig befattning med hem- lig uppgift. Att materialet delvis publicerats var, enligt Butler ansökan, inte av avgörande betydelse eftersom det gällde uppgifter som med hänsyn till rikets säkerhet inte fick röjas. 
 Chefsåklagaren tillstyrkte inte den punkt i säkerhetspolisens an- sökan som handlade om Butler. Men de andra två, Kumm och Fisher fick sina bostadstelefoner avlyssnade från den 15 augus- ti 1966. Med ett kortare avbrott våren 1967 pågick avlyssningen t.o.m. den 25 juni 1967. Fisher blev dessutom föremål för personlig övervakning (skuggning). 
 Under denna period publicerade Aftonbladet ytterligare tre ar- tiklar med uppgifter om och ur säkerhetspolisens personakter. Det var den 14, 15 och 17 december. 
 407  
 Genom ett samtal mellan Fisher och Williams i mars 1967 bekräftades att Fisher verkligen varit Kumm behjälplig med att skaffa fram uppgifter ur säkerhetspoli- sens arkiv. Däremot kunde man inte avgöra varifrån det ursprungli- ga initiativet till att utforska säkerhetstjänstens mål och metoder kommit. Men, enligt en PM sammanställd i april 1967, pekade åt- skilliga iakttagelser på att det kom från personer inom SKP:s krets och/eller dem ideologiskt närstående personer. Eftersom såväl Kumm som Butler, som fortfarande ingick i förundersök- ningen, haft kontakter med företrädare för ryska ambassaden syn- tes det  
 PM-författaren 
  skäligt antaga att den nu aktuella kampan- 
  
 407  
 I dessa artiklar hävdade Kumm bl.a. att en rad kända svenskar som Jarvis, Weber och Ware fanns upptagna i registret. Bevarat material i SÄPO:s arkiv visar att uppgifterna i artiklarna i allt väsentligt var korrekta. Endast mindre avvikelser i några fall föreligger. Se ovannämnda PM  
 Övervakningen av journalisten Allen och hans källa.  
 Jfr dock Campbell,  
  
 SÄPO-chef 
  
 1962-70, 
  
 Sthlm 1988, s. 90. Vinge skriver där: Ett uppmärksammat exempel på debatten kring Säpo:s register var när Aftonbladet 1966 i en artikel presenterade kändisar som fanns med i vårt register. Det var så befängt. Vi visste ju att det var fel. 
 208 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 jen ytterst även syftar till uppnående av fördelar för främmande makts underrättelseväsende här i landet. 
 I slutet av oktober 1967 beslöt ändå förundersökningsledaren, chefsåklagare Vargas, att lägga ned förundersökningen. Han konstaterade att utredningen inte visat att Hoffman kunde miss- tänkas för brott. Vad gällde Luna utlämnande av hemliga uppgif- ter ur säkerhetspolisen arkiv tydde, enligt Hiort, inget på att hon eller Kumm haft för avsikt att gå främmande makt tillhanda. Snara- re hade avsikten varit att få till stånd en allmän diskussion om sä- kerhetstjänstens mål och medel. Uppgifterna var inte heller av den arten att deras uppenbarande för främmande makt skulle medföra men för rikets säkerhet. Hiort konstaterade också att Fisher inte överträtt i lag stadgad tystnadsplikt och att inte heller något tryck- frihetsbrott syntes föreligga. 
 408 
  
 Ungefär samtidigt som Hiort gjorde sin utvärdering av Kumm- ärendet arbetade den parlamentariska nämnden i Crosby ren med sitt betänkande om  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor 
  
 (SOU 1968:4). Nämnden fick i maj 1967 del av ett femtiotal sidor av  
 Kumm-ärendet. 
  Dessa sidor återspeglas tydligt i en passage un- der rubriken  
 Debatten om säkerhetstjänsten  
 där Kumms artiklar nämns.  
 Kumm-ärendet 
  tycks också ha färgat en sedermera mycket uppmärksammad passage där nämnden skriver att mycket tyder på att man från kommunistiskt håll medvetet söker infiltrera polis- myndigheterna och andra myndigheter av särskild vikt för rikets säkerhet. Nämnden fortsätter: 
 Sålunda har det ofta visat sig att samma personer med kommu- nistisk anknytning sökt den ena säkerhetskänsliga befattningen efter den andra. Många gånger har ifrågavarande personers för- bindelse med det kommunistiska partiet ej varit av det mera på- tagliga slaget. Självfallet har förbindelsen ibland kunnat vara en tillfällighet, men då företeelsen ses i sin helhet måste omdömet bli ett annat. När skrivbiträdestjänster eller liknande befattning- ar ledigförklaras t.ex. hos säkerhetsavdelningen har det visat sig, att ett mycket stort antal sökande haft en påvisbar kommunist- anknytning. 
  
 408  
 Hiorts resolution, liksom  
 Kumm-ärendet 
  i sin helhet, innehåller åtskilligt stoff av stort intresse till belysning av frågan om meddelarskyddets gränser. Den frågan kommer dock inte att beröras i detta sammanhang. Den intresserade hänvisas till ovannämnda PM av Moreno,  
 Övervakningen av journalisten Allen och hans källa,  
 samt där anfört materi- al. 
 209 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Rikspolisstyrelsen slutsatser i anledning av dessa erfarenheter gäll- de vikten av personalkontroll. Utan den sållning denna möjlig- gjorde skulle man, enligt polisens bedömning, ha fått ett bety- dande inslag av skrivbiträden med ådagalagd kommunistassociation inom säkerhetstjänsten och försvaret. Men när Parlamentariska nämndens utlåtande offentliggjordes upprördes många över den beskyllning som riktades mot människor av kommunistisk upp- fattning och i februari 1968 besökte Oconnor säkerhetspolisen för att ta reda på om det fanns fog för misstankarna. Han kom fram till att det fanns det. Dessutom förklarade han efter sitt besök att man omedelbart borde införa tystnadsplikt för anställda vid säkerhets- polisens registerrotel. Detta tycks ju visa på att JO informerades om Rios och  
 Kumm-ärendet 
  och att det på något sätt, eventuellt tillsammans med annan information, inspirerat till påstå- endet om kommunistiska infiltrationsförsök. Att varken Fisher eller hennes förtrogna bland skrivbiträdena hade någon känd an- knytning till VPK tycks i sammanhanget ha varit av mindre bety- delse. 
 På detta sätt kom  
 Kumm-ärendet 
  att lyftas fram som indicium på kommunistisk infiltration vid en tidpunkt då tesen om kommu- nisternas illegala verksamhet tycktes vara på avskrivning inom sä- kerhetstjänsterna. Chefsåklagare Contreras förmodanden att avslöjan- dena om säkerhetspolisens register i själva verket syftade till en allmän diskussion om säkerhetstjänsternas mål och medel verkar inte ha gjort intryck vare sig på Parlamentariska nämnden eller sä- kerhetspolisen. Å andra sidan är det inte självklart att det egentli- gen var det kommunistiska hotet som ytterst oroade säkerhetspoli- sen. Möjligen var säkerhetspolisens reaktion i  
 Kumm-ärendet 
  främst betingad av en allmän misstänksamhet mot personer som ville ställa säkerhetstjänsternas verksamhet under debatt. Material i  
 SÄPO-arkivet 
  visar att man i några fall både tidigare och senare bedrev spaning mot sådana personer. 
 409 
  
 409  
 Således bedrevs viss spaning mot forskaren Johnson under  
 1950-talet 
  och mot 
 Föreningen Sveriges Säkerhetsrisker  
 under  
  
 1960-talet. 
  
  Om detta se Lewis,  
 Politisk över- vakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 s.  
  
 131-154. 
  
  Som ett senare fall kan nämnas Gallagher som vid några tillfällen övervakades av säkerhetspolisen. Redan år 1978 noterade säkerhetspolisen att Mcgrath intresserat sig för vissa aspekter av dess arbete. Och när han några år senare besökte säkerhetspolisens arkiv i Stockholm ifrågasattes om hans intresse enbart var vetenskapligt eller om andra motiv kunde skönjas i bakgrunden. Detta medförde att Mcgrath övervakades när han i augusti 1982 åter reste till Stockholm för att besöka sä- kerhetspolisen. Säkerhetspolisens spanare väntade vid centralstationen i Stockholm men tog fel på person och följde en helt annan man till en Stockholmsförort. Mcgrath hade under tiden redan tagit sig till säkerhetspolisens lokaler på Kungsholmen för att läsa de handlingar han fått rätt att ta del av. Efter besöket på säkerhetspolisen skuggades Mcgrath under sin vistelse i Stockholm till en restaurang, på en sightseeingbåt, till sitt hotell samt på kvällen till 
  
 210 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 6.6.13 
  
 Misstankarna om utländskt understöd 
  
 Som nämnts handlar också den andra övergripande hypotesen om arten av partiets illegalitet om att det tog emot utländskt under- stöd. Till bilden av Komintern hörde att sektionerna bands samman ekonomiskt. Både i den allmänna debatten och i övervakarnas före- ställningar togs det mer eller mindre för givet att Moskva stödde de nationella partierna med pengar. 
 Under trettiotalet förekom det också att förhållandet erkändes av ledande kommunister och beskrevs som ett naturligt inslag i den proletära internationalismen. I Sverige antogs 1940 en lag som för- bjöd tagande av utländskt understöd. Därmed blev det en uppgift för polisen att försöka utreda hur partiet och partipressen faktiskt finansierades. 
 410 
  
 Efter kriget var frågan om Sovjet verkligen återupptagit tradi- tionen från Kominterntiden och om även andra öststater gav stöd åt broderpartier i ännu icke socialistiska länder. 
 I dag, sedan arkiven i de forna kommunistländerna delvis öpp- nats, har forskarna kunnat konstatera att SUKP regelmässigt från 1951 givit ekonomiskt stöd till broderpartier runt om i världen via den s.k. Rumänska fackföreningsfonden. Historikern Byrd har visat att SKP fick del av detta stöd mellan åren 1951 och 1964. Partiets andel av utbetalningarna uppgick till cirka 1 % av hela bi- dragssumman. Det största beloppet var 150 000 dollar (1963/64). I övrigt varierade bidragen till SKP från 20 000 (1951) till 70 000 dol- lar (flera år mellan 1956 och 1962). Det framgår också att partiets publiceringsverksamhet fick stöd på olika sätt: SUKP betalade lö- nen för en korrespondent i Moskva, lade ut stora trycksaksbeställ- ningar på partiets tryckeri, köpte stödprenumerationer på Ny Dag och Norrskensflamman och subventionerade de resor som såldes av partiets resebyrå. 
 411  
 Det har också, genom forskningar i östtyska arkiv, visat sig att SKP för tyska myndigheter presenterat olika fö- retag som officiella partiföretag, synbarligen i avsikt att tillför- säkra dem gynnsamma villkor. I april 1953 noterade en rapportör 
 Skansen där han kunde iakttas lyssna till ett framträdande av Johnson. Vid Miranda disputation vid Göteborgs universitet år 1986 var en säkerhetspolis närvarande. Därefter har inga liknande spaningsinsatser dokumenterats. Det finns ingenting i materialet som tyder på att säkerhetspolisens misstankar var riktiga. Se  
 spanings-PM 
  m.m. i Mullins akt. SÄPO. 
  
 410 
  
 Den slutsatsen drog Woodward i en PM undertecknad i februari 1941:  
  
 PM angående den kommunistiska rörelsen I Sverige 
 , 15:111, vol. 1 C, SÄPO. 
  
 411 
  
 Kinas inbetalningar upphörde 1962, Rumäniens 1977 och Polens 1980. Övriga östeurope- iska stater upphörde med inbetalningarna under fortsättningen av  
  
 1980-talet. 
  Den sista be- villningen stod SUKP ensamt för. 
 211 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 till SED att det i Sverige grundats ett handelsbolag för att finansiera partiet. Det leddes av Merritt.  
 412 
  
 Samtidigt med denna stödverksamhet som försiggick i det för- dolda förekom också öppet stöd från öststaterna till SKP. Moskvas stöd till vänskapsförbundet Sverige – Sovjet noterades i förbundets verksamhetsberättelser.  
 413  
 Annonsering i pressen, som kan ha varit den viktigaste stödformen, var ju också helt öppen. Ett stickprov från augusti 1951 visar att Ny Dag hade stora annonser för de tjeckiska, bulgariska, polska och ungerska paviljongerna vid den då pågående St Eriksmässan i Stockholm. Likaså förekom en rad an- nonser för återförsäljare av bilar från Sovjet, Tjeckoslovakien och Östtyskland. 
 414  
 Som nämnts ägnade sig en firma - Continental – åt att förmedla annonser för företag i socialistländerna till svensk press. 
 Från kommunistiskt håll har uppgifterna om utländskt under- stöd mötts med skepsis. Invändningarna har bland annat gällt att utbetalningarna från rumänska fackföreningsfonden inte behöver ha avsett kontantstöd till partiet utan bekostande av de svenska studenternas utbildning vid partiskolorna i Moskva. 
 415  
 Så länge ing- en fullständig redogörelse finns för vad som skett efter det att Ru- mänska fackföreningsfonden fattat sina beslut är den tolkningen - och andra liknande – möjliga. Dock har Johnson, ekonomi- ansvarig i SKP  
 1958-64, 
  för SÄKO uppgivit att han visste att parti- et tillfördes pengar utifrån på något sätt. Han visste inte varifrån de kom och frågade inte heller. Han antar att Cox kände till både varifrån pengarna kom och hur transaktionerna gick till. Vad gäller stödets storlek har Morgan uppgivit att det kan ha upp- gått till de belopp som redovisas i de publicerade listorna över Ru- mänska fackföreningsfondens utbetalningar. Morgan har även be- kräftat att partiet fick en del, om än liten, av vinsten från White affärsverksamhet. När partiet hösten 1964 förvärvade en kursgård i Syninge betalades denna i sin helhet av Meadows. 
 416 
  
 412  
  
 Smith,  
 SKP/VPK:s utveckling – sedd ur  
 SED-arkivets 
  perspektiv 
 . Smith,  
 Övervakningens målobjekt 
 . Se även nedan, avsnitt 7.1. 
  
 413 
  
 Det följande bygger när inte annat framgår på Byrd, Russisk guld i svensk kom- munisme i Morten Thing (red.)  
  
 Guldet från Moskva: finansieringen av de nordiske kommu-  
  
 nistpartier1917-1980, 
  
 København 2001,  
 42-127, 
  samt Brown, Hill:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner 
 , s. 36. SÄKO. 
  
 414 
  
 Ny Dag  
  
 22-28/8 
  1951. Den ungerska annonsen upptog en hel sida och var därmed den största. I Ny Dags referat från mässan bedömdes den ungerska paviljongen som den vack- raste. (Ny Dag 25/8 1951). 
  
 415 
  
 Se t.ex. CH Hermansson i förhör med SÄKO 15/2 2001. SÄKO. 
  
 416 
  
 Samtal med Johnson 4/9 2002, SÄKO. Se även Brown,  
  
 Övervakningens målob- jekt.  
 Även Hull har för SÄKO bekräftat att det under  
 1950,-60 
  och  
 70-talen 
  före- 
 212 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Polisen misstänkte tidigt att SKP:s ekonomiska band till kommu- nistländerna bestod också efter Kominterns upplösning. I en över- sikt upprättad inom polisen i september 1949 konstaterade förfat- taren, Hunter, att det i pressen ofta förekom påståen- den om sovjetryska subventioner till SKP. Det hävdades bl.a. att vissa företag som hade affärer med östblocket förde över delar av sin vinst till SKP. Företrädare för partiet hävdade däremot att det var arbetare och småbönder som med sin offervilja bar upp verk- samheten. Stevens noterade att uppgifterna om ryskt stöd var obekräftade men gjorde själv den bedömningen att partiet inte kunde finansieras enbart av medlemskontingenter, insamlingar och inkomster från tidningar och förlag. Det bör därjämte uppmärk- sammas, fortsatte han, att partiets okontrollerade insamlings- 
 kampanjer äro väl ägnade att i sig maskera eventuella subventio- ner. 
 417 
  
 Det kan idag konstateras att även om Becker bedömning inte var riktig när han skrev ner den så skulle den snart bli det. Oli- ka verksamheter inom  
 SKP-komplexet, 
  främst pressen, fick ma- teriellt understöd från Moskva och andra öststater. Men för polisen var det svårt att belägga att det verkligen var fråga om utländskt understöd i lagens mening och inte om helt lagliga, affärsmässiga transaktioner. Och i den mån pengar överfördes kontant fanns det som sagt återkommande insamlingar att stoppa dem i. 
  
 6.6.14 
  
 Statspolisens utredning om de kommunistiska företagen 
  
 När Stevens 1951 i en PM sammanfattade säkerhetspoli- sens misstankar om utländskt understöd till SKP återgav han berät- telsen om hur Hernandez någon gång på trettiotalet skulle ha smugglat pengar från Moskva i ett sidenbälte. 
 418  
 För den jämna och breda ström som numera krävdes för att hålla partiet under armar- na krävdes det säkrare metoder, menade han. Ögonen riktades då mot de kommunistiska företagen och det blev också om dem som 
 kom sovjetisk stödannonsering i kommunistisk press och även stödprenumerationer. Han nämnde även att APK i början av  
 1980-talet 
  kunde köpa en ny tryckpress från DDR med god rabatt. (Samtal 15/12 2000). Johnson har uppgivit att det under hans tid som parti- ledare inte förekom något stöd utifrån. (Förhör 8/2 2001) 
  
 417 
  
 Översikt över verksamheten inom Sverges Kommunistiska Parti (SKP) under 1949, intill den 25 september 
  
 , u. Bowers 24/9 1949, 15:111, vol. 2, SÄPO. 
  
 418 
  
 En liknande historia har även berättats om Mcguire. 
  
 213 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 säkerhetspolisens utredning om SKP:s utländska understöd kom att handla. 
 Från 1951 och cirka 10 år framåt insamlades systematiskt in- formation om firmor och affärsmän som bedrev handel med öststa- terna. Utredningen, som även kom att omfatta företag som miss- tänktes för embargobrott och valutatransaktioner, berörde ungefär 200 företag och personer. I materialet finns redogörelser för före- tagens ledning och anställda, ibland med noggranna förteckningar över namn, löner, adresser, arbetsuppgifter, rum, telefonnummer och födelsedatum. Vidare finns där information om affärskontakter och personliga kontakter och ibland om genomförda eller planera- de affärer. 
 Upplysningar om företagen har lämnats av förtroliga meddelare, många med anknytning till öststaternas beskickningar. I några fall har källorna lämnat kopior på affärsbrev och avtal. Också från ut- ländska tjänster inkom informationer. Källorna har lämnat uppgif- ter om kontakter mellan de svenska företagen och deras samarbets- partner i öst. Säkerhetspolisen hade också samtal med de personer som man misstänkte för att lämna en del av sin vinst till partiet, dock tydligen utan att yppa sina misstankar. 
 Från Skandinaviska Banken fick polisen täta rapporter under åren 1957 till 1975. Källan, enligt sin poliskontakt en rejäl och sköt- sam man med goda familjeförhållanden, 
 419  
 lämnade under åren  
 1957-1960 
  sammanlagt 130 rapporter om ekonomiska transaktio- ner utförda av olika företag med anknytning till SKP. En med till- förlitlighetsgraden A betecknad källa lämnade under åren 1961- 1971 58 rapporter med liknande innehåll. Från april 1971 till augus- ti 1975 lämnade en annan källa rapporter, bland annat en 64 sidor lång lista över samtliga svenska företag som bedrev import från 
 DDR. Källan hade insyn i ett konto som lades ner när DDR erkän- des. 
 420 
  
 Buggning användes vid åtminstone två tillfällen. White kontor var, som nämnts tidigare, buggat under perioden 4 juni 1951 till den 10 april 1952. Uppgifterna tillskrevs meddelaren Petersen. Den andra buggningen gäller ett möte på Stallmästargården i Stockholm den 30 mars 1955 mellan representanter för AB Svens- ka Godscentraler (ASG) och personal från en utländsk ambassads handelsavdelning. 
  
 419 
  
 PM u. 22/3 1956, överst i 15:73/220, SÄPO. 
  
 420 
  
 5:73/220, 279, 320. För en annan bild av polisens relationer till Skandinaviska Banken se, Holden, Säpochef  
  
 1962-70, 
  Stockholm 1988, s. 129. 
 214 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 En del av de uppgifter som inkom handlade om att regimerna i öst faktiskt använde affärsförbindelser för att stödja politiska sym- patisörer i kapitalistiska länder. T.ex. sände UD över en uppgift om att österrikiska företag som handlade med Tjeckoslovakien tvinga- des avstå mellan fyra och sju procent av sin vinst till det österrikis- ka kommunistpartiet. 
 421  
 Ett flertal uppgifter handlade om att en liknande praxis gällde för svenska företag. 
 En polsk affärsman, bosatt i Sverige, berättade i januari 1951 att den som gjorde affärer med Polen var tvungen att avsätta pengar till en firma Czarnecki, eller till någon annan camouflageinstitution. Hur affärsvinster styrdes över till det svenska partiet antyddes 1951 i en uppgift från en meddelare . Denne uppgav i november 1951 att en handelsattaché vid polska legationen fått pengar från en privat- ägd firma (Smith), som han satt in på ett konto på Skandinaviska banken varifrån det sedan, på ett eller annat sätt, betalats ut till SKP. 
 Det som dock framstår som utredningens huvudresultat är den allmänna kartläggningen av kommunistiska företag och företagare. Den person som säkerhetspolisens intresse framför allt riktade sig mot var Merritt. Åren 1944 till 1948 var han direktör för AB Svenska Sovjetfilm och under  
 1950-talet 
  generalrepresentant för textilier för den östtyska handelsorganisationen Deutscher Innnen- und Aussenhandel (DIA). Han hade också goda kontakter med tjeckiska legationens handelsavdelning. På  
 1950-talet 
  innehade han två firmor; Handelsfirman Merritt och A/B G.W. Burnett iff  Co. 
 Polisens material om Meadows består av uppgifter från olika källor, de flesta täcknamn för information från telefonkontroll men även buggning. Vidare undersöktes Tate post och i akten har bevarats kopior av affärsavtal och telegram. Ett resultat av övervakningen var en lista över de svenska textilföretag som anlitade Tate före- tag för import av östtyska textilier 
 Enligt olika källor fick Meadows ut en högre provision än den gängse och betalade en del av överskottet till SKP. Säkerhetspolisen fick också höra att det inte var Meadows utan SKP som var den egent- lige ägaren till A/B Greiff  Co. Den uppgiften kom från en an- ställd vid en öststatslegation. Enligt en mycket tillförlitlig källa skulle en representant för ASG i telefonsamtal med Meadows ha fått reda på att Tate firma förmedlade pengar till det svenska kom- 
  
 421  
 Uppgiften finns i Nyhetsbrev från Sveriges Allmänna Exportförening om handeln med Tjeckoslovakien 1957, som återfinns under rubriken Tjeckoslovakiska legationen och han- delsavdelningen, vol. 5, 15:112/Special,  
 SKP-ekonomi, 
  SÄPO. 
 215 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 munistpartiet. Av samma samtal skall ha framgått att ASG skulle avstå tre procent av sina inkomster från trafiken med Östeuropa. En annan källa hade en teori om hur överföringen av dessa pengar från ASG till partiet i praktiken gick till. 
 Men det var inte bara Meadows och andra med anknytning till SKP som utpekades som delaktiga i överföringen av stöd till SKP. En Avila uppgav i början av 1950 att han av en tjeckisk partner erbjudits en order på villkor att en viss procent av vinsten skulle tillfalla SKP. Han hade nekat men namngav två andra, icke- kommunistiska firmor som hade accepterat villkoren. 
 422  
 En direk- tör förmedlade 1950 en uppgift om att ett företag inbetalat 5000 kronor till SKP i samband med en affär på Tjeckoslovakien. En an- nan källa uppgav att samma firma satt in 200 000 svenska kronor på nationalbanken i Prag för SKP:s räkning. 
 Liknande uppgifter lämnades av en affärsman, som förmedlade affärer mellan Sverige och DDR. Han hade vid ett besök i Berlin blivit uppsökt av en kvinna som förklarat att han måste avstå 10 % av sin vinst till tre personer med anknytning till SKP. Affärsman- nen fick uppgiften bekräftad av en direktör på den östtyska han- delscentralen. Dessutom fick han av portieren på sitt hotell reda på att affärsmän måste avstå en del av sina provisioner till kommunis- terna. Han avstod då från vidare affärer. 
 423 
  
 En av de få uppgifterna om förbindelser med Sovjetunionen handlade om gåvopaket. En källa uppgav att paket till mottagare i Sovjet ålades en förhållandevis hög införseltullavgift som via Ny- man  Reed inbetalades till Svenska Handelsbanken som i sin tur förde över pengarna till ett konto i Enskilda Banken. På den banken hade även Svenska Fredskommittén ett konto och källan frågade sig om tullavgifterna användes för att finansiera SKP och olika kommunistiska täckorganisationer. 
 Resultatet av denna omfattande spaningsverksamhet blev alltså att information samlades om ett stort antal företag och företagare med någon form av anknytning till SKP. Några belägg för brottslig förmedling av utländskt stöd till SKP kunde dock aldrig företes. När bearbetningssektionen bedömde utredningsläget i mars 1964 kom den fram till att det inte var möjligt att bevisa att affärskon- takterna verkligen syftade till att stödja partiet. 
 424  
 Uppgiften var onekligen svår: en svensk affärsman hade rätt att skänka pengar 
  
 422 
  
 Nelson,  
 Genomgång av JWK 15:112/Special, SKP ekonomi 
 , SÄKO, s 8. 
  
 423 
  
 Ibid, s. 15. 
  
 424 
  
 Kommunistisk affärsverksamhet,  
  
 SKP-stödjande 
  företag och företagare (mars 1964), Statspolisen, II B, Bearbetningssektionen, HSC 242/64, SÄPO. 
 216 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 eller ett hus till ett politiskt parti och det var näst intill omöjligt att visa att hans utländska affärspartner givit honom goda villkor just i avsikt att han skulle kunna ge dessa gåvor. Man kan möjligen tycka att denna svårighet varit möjlig att förutse redan när det tio år långa utredningsarbetet inleddes. En massiv insats kom nu att ägnas en till synes olöslig uppgift. 
 Att undersökningen inte ledde till åtal hindrar inte att materialet har stort intresse som bidrag till historieskrivningen om den svens- ka kommunismen och stormakternas propagandakrig under fem- tiotalet. Sovjetunionen och de övriga öststaterna satsade betydande resurser på att stödja dem som var villiga att förklara och stödja deras agerande på den internationella arenan. Från andra sidan be- drevs en motsvarande verksamhet, bl.a. genom  
 Congress for Cultu- ral Freedom  
 som sommaren 1950 bildats i Berlin med stöd från CIA. 
 425 
 . Den fick en svensk avdelning genom  
 Svenska kommittén för kulturens frihet  
 med Johnson som drivande kraft. Säker- hetspolisen kan inte ha varit omedveten om de amerikanska aktivi- teterna och man kunde möjligen misstänka att det i  
 1950-talets 
 anti-kommunistiska 
  och  
 pro-amerikanska 
  klimat skulle finnas en ovilja att offentligt klarlägga den ganska klumpiga sovjetiska pro- pagandan av rädsla för att uppmärksamheten då också skulle riktas mot den skickligare amerikanska. Den frågan kan inte besvaras här, men materialet ger dock knappast något stöd för en sådan misstan- ke; intrycket är att säkerhetspolisen verkligen försökt finna entydi- ga bevis för utländskt understöd, men misslyckats. 
 426 
  
 Ur demokratins synvinkel var det givetvis olyckligt att hemligt stöd till politisk propaganda kunde förekomma utan att avslöjas. Samtidigt motverkades de skadliga effekterna, åtminstone i SKP:s fall, genom att det utländska inflytandet allmänt togs för givet och också, åtminstone under  
 1950-talet, 
  bekräftades av den ymniga fö- rekomsten av rent propagandamaterial i partipressen inramat av annonser för företag och produkter från östblocket. Ny Dag och Norrskensflamman dolde knappast sitt utländska beroende. 
  
 425 
  
 Parker, Robbins:  
 The Liberal Conspiracy. The Congress for Cultural Freedom and the Struggle for the Mind of Postwar Europe 
 . Free Press, New York 1989. Se även Arbetarhistoria 2001:4, för en översikt över de nordiska ländernas underorganisationer. 
  
 426 
  
 Också en översiktlig PM från Fst/In, bearbetningsavdelningen, från oktober 1962 visar att antagandena om stödet från öster ansågs obekräftade. Där sägs att medlemskontingenter och insamlingar inte kan räcka för att täcka kostnaderna för partiets verksamhet. Möjligt är att partiet får bidrag från vissa firmor som driver affärer med öststaterna säger man och nämner Greiffs AB. och en del andra företag. Man tilläger: Uppgifter föreligger om att SKP får ekonomiskt stöd från SUKP. (Fst/In IN I: Bearb, 18/10 1962, Kn Reed, ej hemlig, MUST.) 
  
 217 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 6.6.15 
  
 Sabotageringen 
  
 Den andra konkreta hotbild som målades upp i det inkommande materialet handlade om en sabotagering i Mellansverige. Huvud- person i det materialet är källan Phillips/Gibbs. 
 Conner frammanade i sina tidningsartiklar och i boken  
 Den ryska agenturen i Sverige  
 en bild av hur en sabotageverksamhet i Wollwebergruppens anda i hemlighet höll på att byggas upp i Sve- rige. Hittills hade det bara varit fråga om instruktionsarbete och förövningar, men, fortsatte han, faktum är att kommunisternas förbindelsesystem för sabotagegrupperna delvis redan har upprät- tats. Också på ett annat ställe nämner han sabotageförberedelser som om deras existens vore ett etablerat faktum. Uppgifter i ÖB Mendoza dagbok visar att Kelly var i kontakt med försvars- staben när han förberedde sina artiklar och det är med all sannolik- het därifrån han fått dessa uppgifter. 
 427  
 Försvarsstaben hade i sin tur fått uppgifterna från Phillips. 
 I oktober 1948 kunde Phillips berätta att Smith av sin chef fått i uppdrag att företa en resa till en del städer och större fabriks- samhällen i Södermanland, Östergötland och Uppland. Det intres- santa var resans syfte: 
 Resan skulle ha till ändamål att intressera kommunister på dessa platser för att ingå i en sabotageliga för att ägna sig åt sabotage- verksamhet. Resan skulle emellertid kamoufleras som en ren ackvisitionsresa för tidningen Ny Dag. 
 Resan skulle enligt Payne uppgift äga rum i mitten av november 1948. 
 428  
 Uppgiften ledde till att Smith blev föremål för kontinu- erlig övervakning under tiden 27 oktober till 23 november 1948. Eftersom han bodde nära en av polisens fasta observationsposter var övervakningen sannolikt enkelt ordnad. 
 429 
  
 Den 2 november inkom ett meddelande från Phillips att Dixon redan påföljande dag skulle åka till Linköping. 
 430  
 Två poliser följde honom hack i häl, först till Linköping och sedan vidare till Oskarshamn och så tillbaka till Stockholm. De kunde rapportera om var han bott, var han ätit, vilka han träffat på gatan och vilka 
  
 427 
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 428 
  
 PM u. Stockholm den 19 oktober 1948. Sparks, 5:21/115. 
  
 429 
  
 PM u. Stockholm den 29 oktober , Trujillo, Guerrero. HA 657/48. SÄPO. 
  
 430 
  
 Sailor 2.11.48, 5:21/115. SÄPO. 
  
 218 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 hus han gått in i under närmare fem dagar. 
 431  
 Den 28 november be- gav han sig ut på en ny resa som även den innefattade en vistelse i Linköping. 
 432 
  
 Under en av dessa resor, troligen den första 
 433 
 , tog kapten Allen vid försvarsstabens inrikesavdelning kontakt med Smith. Warner gula tycks ha varit närvarande vid det första mötet och Smith fick uppfattningen att det var han som förmedlat kontakten. Själv förnekade han detta och Allen, som också ansattes med frågor om saken, berättade vid ett senare tillfälle för Smith att han varit fö- remål för skuggning, och att det var därigenom försvarsstaben fått klart för sig var han befann sig. 
 434  
 Hursomhelst, kontakten med Allen ledde till att den misstänkte sabotageligeorganisatören trädde i tjänst som meddelare åt försvarsstaben. Han fick källbeteckningen Gibbs. 
 Den första rapport Smith lämnade har dock lagts i Sailor- serien. 
 435  
 Den innehåller också Phillips/Gibbs rapporternas mest uppseendeväckande uppgift, nämligen att en anställd vid SAAB vi- sat Smith fotografier över flygplan och flygmotorer samt berättat en del om pågående försöksverksamhet vid företaget och dessutom lämnat honom ett kuvert med råkopior för vidare befordran till en anställd på Ny Dag. 
 436  
 Allen gav vid ett personligt besök på statspolisen den 9 december 1948 gav han en detaljerad redogörelse för detta avsnitt i Payne rapport. Han sade också att han ansåg meddelaren vara pålitlig. 
 437  
 Uppenbarligen är det också den uppgif- ten som presenterats för Kelly och fått bekräfta att en sabotage- ring var under uppbyggnad. Uppgiften återkommer också i en in- tern översikt över den illegala verksamheten. Där sägs att man kunnat konstatera, att en förbindelse mellan en person i den kommunistiska ledningen, vilken kan misstänkas vara presumtiv 
  
 431 
  
 P.M. ang. övervakning av Mitchell, u. Stockholm den 9 november 1948, Brown – Roberts, Collins. SÄPO. 
  
 432 
  
 Sailor, 8.12.48, 5:21/115. SÄPO. 
  
 433 
  
 Den diskussion om saken som refereras i PM angående kontakt med Gibbs, Gilbert/in, 30/12 1948, 5:21/119, talar om Linköpingsresa där kontakten skall ha tagits och fortsätt- ningsvis anspelas på den första resan. 
  
 434 
  
 PM angående kontakt med Gibbs, Gilbert/in, 30/12 1948, 5:21/119. SÄPO. 
  
 435 
  
 Att den härrör från Smith framgår av att Allen vid ett samtal med honom den 18 dec 1948 hänvisar till en rapport Smith lämnat där han omnämner sin Linköpingsresa. Akil- les, som var Richardson meddelarbeteckning rapporterade överhuvudtaget inte om resorna. De 9 rapporterna i  
  
 Sailor-akten 
  har alltså inte en och samma upphovsperson; de flesta härrör från Turner, en eller två från Smith själv. Den gemensamma nämnaren är att de handlar om Smith. 
  
 436 
  
 Sailor 8.12.48, 5::21/115. SÄPO. 
  
 437 
  
 PM, u. Stockholm den 13 december 1948, Sparks, HA 657/48. 
  
 219 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 ledare för illegalt arbete och kommunister i landsorten äger rum genom kurirer.  
 438 
  
 6.6.16 
  
 Enskilda utpekade 
  
 Den tredje typen av säkerhetshot knutna till  
 SKP-komplexet 
  gäller enskilda personer. Här är det alltså inte fråga om att misstänka att en viss verksamhet planeras eller pågår utan om att peka ut enskilda personer som i största allmänhet misstänkta. I materialet sägs att de är illegalt verksamma eller bara verksamma. 
 Mannen bakom källbeteckningen Arias namngav i olika sammanhang cirka 30 personer, som alla enligt hans uppfattning var eller varit inblandade i någon form av illegal aktivitet. 25 av des- sa uppgifter lämnade han som källan Toddy under åren  
 1947-48. 
  Uppgifterna var vaga. Många gällde aktiviteter under kriget. Några av de utpekade beskrevs som rapportörer till Komintern, om andra 
 hette det att de varit verksamma för rysk räkning. Om någon på- stods att han var rysk agent, 
 439  
 om en annan att han under kriget 
 arbetade för ryssarna. 
 440  
 Om flera uppgavs att de för tillfället inte var verksamma utan i stället kunde betraktas som vilande stödje- punkter. 
 441  
 Den av de utpekade som ägnades mest uppmärksamhet av polisen och ansågs mest misstänkt var riksdagsmannen och re- daktören Torres. Enligt Arias brukade han träffa sina sov- jetiska kontakter på PUB:s skoavdelning där han erhöll eller över- lämnade meddelanden. 
 442 
  
 Några år efter  
 Toddy-perioden 
  var samma person åter i kon- takt med polisen och pekade ut ytterligare två personer; gamla  
 Wollweber-män 
  kallade han dem. Han sade att han var övertygad om att övervakning av dem så småningom skulle ge resultat. 
 443  
 I juni 1958 var han på nytt i kontakt med statspolisen denna gång för flera och längre samtal. Samtalsrapporterna sorterades först in un- der källbeteckningen Sinner, men delades sedan upp på tre andra källbeteckningar. Rapporterna handlade bl.a. om påstådd illegal 
  
 438 
  
 P.M.  
 Några synpunkter på kommunisternas illegala arbete i Sverige 
 . (Påskrift med blyerts: Erhållet fr majoren P*, staben, i september 1949. D 11/10 49, Benjamin.) 15:660, vol. 1, SÄPO. 
  
 439 
  
 Toddy 27/5 1947, 5:21/86, SÄPO. 
  
 440 
  
 Toddy 26/8 1948, 5:21/86, SÄPO. 
  
 441 
  
 Toddy 4/7 1947, 5:21/86, SÄPO. 
  
 442 
  
 Toddy 27/5 1947, 5:21/86, SÄPO. 
  
 443 
  
 PM, u. Sparks, 5/7 1952, Hernandez personakt A 1. SÄPO. 
  
 220 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 verksamhet till förmån för Sovjetunionen. Vissa partimedlemmar utpekades som aktiva i illegal tjänst. 
 444 
  
 Utpekanden av enskilda förekommer även, om inte i samma ut- sträckning, i rapporter från källan Mercury. Precis som hos Arias är språket vagt och antydande och vittnar om hur han för- sökt ge polisen något av intresse utan att riskera att ertappas som lögnare. En metod var att hänvisa till andras uppfattningar. Om en person, som varit ombudsman i Förbundet Sverige – Sovjetunio- nen, skrev Mercury att han inom initierade svenska partikretsar ansågs syssla med illegal verksamhet. Om en ung högskolestude- rande, som borde observeras, noterade han att denne var aktiv inom Clarté, flitig deltagare på folkdemokratiska tillställningar i Stockholm, allmänt känd i kommunistiska kretsar samt att han syntes var i viss mån erkänd på detta håll. När han berättade om två hemliga partimedlemmar som under kriget arbetat på försvars- stabens dechiffreringsbyrå och fortlöpande rapporterat till parti- ledningen eller sovjetbeskickningen, tillade han, att detta hade han hört av en viss kommunistisk journalist. 
 Reservationer och förbehåll var ett annat sätt att klara balans- gången mellan att väcka intresse och bevara sin trovärdighet. När Mercury berättade om en kommunist som var bekant med Anis- simov på den sovjetiska ambassaden anför han mot honom att han under de senaste åren företagit åtminstone en resa till Fårö. Detta kunde väcka misstankar eftersom Mitchell på senare tid visat in- tresse för uppgifter om försök med robotvapen i detta område. Men Mercury tillfogade också det till synes rimliga förbehållet, att detta kunde ha sin naturliga förklaring, då hans [kommunis- tens] föräldrahem är beläget där. Förbehållsamhet speglas i ordva- let när personer betecknas som inte helt ointressanta eller värda uppmärksamhet. 
 Vissa utpekanden är dock ganska entydiga. Om en kommunis- tisk journalist skrev Mercury att det är en synnerligen försynt och försiktig person. Men icke desto mindre hade han låtit fram- skymta att han i händelse av krig mellan Sverige och Sovjetunionen vid första tillfälle skulle gå över på rysk sida. Vid denna uppgift har läsaren på polisen satt ett obs! i kanten. 
 445 
  
 444 
  
 PM, 7/10 1958, nr 2/1958, 5:73/248. I akterna 5:73/247 och 249 förvaras källans berättel- ser om sin egen verksamhet under andra världskriget då han under täcknamn skall ha funge- rat som ledare för en grupp som arbetade för ryssarna. Uppgiften var att inhämta militära upplysningar från Tyskland och Finland. 
  
 445 
  
 Odat. rapport, blyertspåskrift Mercury, 5:73/156, vol. 1. 4/9 1953, u. Stockholm 4/9 1953, DN, 5:73/156, vol 3. SÄPO. 
  
 221 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Toddys och Garcia uppgifter har givetvis sparats, kopie- rats och lagts in i de utpekades personakter. I händelse av personal- kontroll har de kommit upp som en belastande uppgift. De har också givit anledning till mer omedelbara och ingripande åtgärder. Nedan följer tre exempel på detta, alla hämtade bland de av Johnson utpekade. Det gäller Bishop, Martin och Baker. 
 Bishop var i ungdomen aktiv inom en frikyrklig rörel- se, därefter skriftställare, och med tiden analytiker av internationell politik. Han förekom i säkerhetspolisens material från det tidiga  
 1940-talet. 
  Uppgifterna handlar om sympatier för den rysk- engelska sidan i kriget och en godtrogen inställning till flyktingar från  
 Hitler-Tyskland. 
  [E]n dam hade sagt att han är fanatisk kommunist. En annan uppgiftslämnare hade till en konstapel Goodman uppgivit att Schultz var sovjetisk agent. Goodman menade dock att det fanns en animositet mellan uppgiftslämnaren och Schultz vilket kunde förklara den förres uppgifter. 
 446 
  
 Men det är Arias som är en den flitigaste, och efter kriget ende, rapportören om Bishop. Den 27 maj 1947 uppgav Arias att Schultz, tillsammans med andra namngivna, varit verksam för ryssarna och fått pengar för sina tjänster. Den 20 ok- tober och den 24 november samma år meddelades att han varit verksam respektive troligtvis verksam. Den 30 juni 1948 berät- tade Arias att Schultz varit i Moskva och fått uppdrag av Ab- ramov, chef för Sovjetunionens skandinaviska byrå. Uppdragets art hade Arias inte kunnat fråga om. 
 Den 3 september samma år rapporterade Arias att Schultz lämnat pengar till två personer med anknytning till den kommunis- tiska  
 Arbetartidningen 
 . Den ene av dessa hade sagt att det var er- sättning för översättningsrätten till en engelsk bok, men det trodde inte Arias på: Enligt min uppfattning, skrev han, rör det sig här om en utbetalning för vissa uppdrag som herrar [x] och [y] utfört åt Schultz, vilken utan tvekan är fullt verksam för rysk räkning. Den 18 september 1948 nämner Garcia för sista gången. Han har då sett honom på Kungsgatan i Stockholm. 
  
 446  
  
 PM till kriminalavdelningen, 6:e roteln 
 , u. Stockholm, 5:e vaktdistriktet den 12 februari 1940, Holloway, P4758, vol. A1, SÄPO; 20.12.41, (Fst/uavd/ed, nr 932/41), P 4758, SÄPO; 7.1.42, (Fst/uavd/ed, nr 18/42), P 4758, vol. A1, SÄPO; P.M. angående, u. Jones den 21 augusti 1942, N.A. Green; P.M. angående uppgifter, erhållna av Miller son, Quinn, u. Stockholm den 26 augusti 1942, N.A. Green; Jennings 12.4.1943 ( Fst/in, ed. 337/43); 20.6.43 (Fst/in/ ed 559/43);  
 Kort visit i det politiska träsket 
 , u. Stockholm den 25/6 1943, Mitchell, P 4753, vol. A1, SÄPO. 
 222 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Han tror att han varit i Ryssland i ett speciellt ärende. Han avslu- tade med ett råd till polisen: Jag rekommenderar ännu en gång på det varmaste att övervaka mannen, det måste ge resultat förr eller senare. 
 447 
  
 Den rekommendationen hade då redan följts. Enligt anteckning på en av rapporterna sade intendent Esparza den 17 septem- ber 1948 till Sparks skrivit att Schultz borde följas. 
 448  
 Resulta- tet blev att två polisöverkonstaplar och en kriminalkonstapel från statspolisen i Stockholm samt en kollega från Karlskrona fanns på kajen när Schultz i september 1948 med ett ryskt fartyg avreste till London. 
 449  
 Men inga nya uppgifter inflöt förrän ett år senare då nya resor registrerades med hjälp av passkontrollanter på Skepps- bron och på Bromma flygplats. 
 450 
  
 Med hjälp av bl.a. försvarsstabens utländska källor inflöt under de följande åren enstaka upplysningar om Schultz resor i Sovjet och Frankrike. 
 451  
 Men i stort sett var han under dessa år försvun- nen från polisens horisont. 
 452  
 I april 1953 kunde dock konstateras att han bodde i södra Sverige. Därifrån fick man också veta att man i socialdemokratiska kretsar i staden ansåg att Schultz politiska åskådning var socialdemokratisk. 
 Under de följande åren inkom endast sporadiska rapporter om dennes rörelser i Stockholm. Artiklar och radioföredrag samlades i hans akt. 
 453  
 Hösten 1957 tillkom en uppgift från en absolut tillför- litlig och initierad kontaktman som gick ut på att Schultz visser- ligen tillhörde det socialdemokratiska partiet men att man visste att han i verkligheten var kommunist. 
 454 
  
 I juni 1958 återkom Toddy nu under den nya beteckningen Sinner och med nya uppgifter om Schultz. Han berättade att i den underrättelsering som han lett, hade Schultz varit hans när- maste man. Gruppen hade inhämtat militära upplysningar från Tyskland och Finland. Schultz huvuduppgift hade dock inte varit 
  
 447 
  
 Se 5:21/86 angivna datum, SÄPO. 
  
 448 
  
 Toddy 3.9.48 (Fst/in, det I, nr I H 642 In); P 4758, vol. A1, SÄPO 
  
 449 
  
 PM, u. Sthlm den 23 sept. 1948, Sims, P 4758, vol. A1, SÄPO. 
  
 450 
  
 PM utan titel, u. Stockholm, passkontrollen på Skeppsbron den 20.9.1949, Ingegärd Martin; P.M. till Smith, u. Stockholm, Bromma landflygplats den 10.10 
  
 Payne, Å. Östling, P 4758, vol A1, SÄPO. 
  
 451 
  
 PM 19.10.1949 (Fst/in/ det I, nr I H 674 In); 23.5.50 (Fst/in/det I, nr IH 350 In); PM 28.2.51 (Fst/in/ det I, nr IH 125 In), P 4758, vol. A1, SÄPO. 
  
 452 
  
 Sparks t. Gibson, Hälsingborg, Stockholm den 12 februari 1953, P 4758, vol. A1, SÄPO. 
  
 453 
  
 P.M. (P 4758), u. Stockholm den 17 februari 1955, Smith, Dickerson 4758, vol A2, SÄPO. För artiklar m.m., se ibid. 
  
 454 
  
 PM, u. Stockholm den 18 november 1957, Sparks, P 4758, vol A2, SÄPO. 
  
 223 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 att skaffa upplysningar utan att värva agenter. 
 455  
 I anledning av uppgiften överlämnades Bishop ärende till spaningssek- tionen och kommissarie Scott fick i uppdrag att utröna hans aktuella vistelseort. 
 456  
 I en förklaring till åtgärden meddelade Benjamin följande: 
 Bishop har under årens lopp ofta varit aktuell som spa- ningsobjekt för Sp [statspolisen]. Emellertid har övervakning av Schultz varit svår att igångsätta, dels på grund av att han säl- lan eller aldrig haft någon stabil bostad eller anställning och dels på grund av att [han] alltid uppträtt vaksamt och konspirativt. Nu har Schultz blivit aktualiserad genom upplysningar från Sinner, en initierad, förtrolig uppgiftslämnare, vilken i en rap- port av den 6.6.58., förvarad i HK 78/58, lämnat klara upplys- ningar om att Schultz under kriget var  
 sovjet-rysk 
  spioneri- agent, närmast med uppdrag att tjänstgöra som s.k. talangscout, d.v.s. uppspårare av lämpliga agenter för ryssarna. Sinner har i samma rapport lämnat uppgifter om ytterligare en del andra personer, vilka arbetat under kriget i det sovjetryska underrät- telseväsendet. Den 2 augusti 1958 frågade jag polisintendent Hasselrot om vilka åtgärder som av avd. III skulle vidtagas med anledning av Sinners den 6.6.58. lämnade uppgifter. Hasselrot förklarade att ärendet skulle vila till längre fram i höst. då Martinez selrot för diskussion om vilka åtgärder som skall vidtagas skulle taga upp ärendet vid ett sammanträde.  
 457 
  
 Nu återkom emellertid Arias/Sinner för nya samtal med sä- kerhetspolisen och berättade angående Schultz att han i likhet med Sinner själv – icke arbetade mot Sverige och han torde ej hel- ler nu göra det. Detta sades den 3 oktober och den 7 oktober an- tecknade säkerhetspolisen på Fritz meddelande om återupptagan- de av spaningarna mot Schultz att nya uppgifter inkommit från Sinner som utvisade att dennes misstänkta underrättelseverksam- het inte var riktad mot Sverige. Det ansågs att eventuellt beslut om övervakning därför borde anstå tills dessa nya upplysningar bli- vit utskrivna och värderade/bedömda. 
 458 
  
 455 
  
 Samtal med Sinner den 6 juni 1958, HK 78/58; rapporter: 3/10 1958, nr 1/1958, 5:73/249, SÄPO. 
  
 456 
  
 Tjänsteanteckning från Benjamin, 2/8 1958 (tillägg 4/8 1958). HK 78/58, SÄPO. 
  
 457 
  
 Tjänstemeddelande (på blankett) från Benjamin till Scott, 4.8.58, P 4758, vol A2, SÄPO. 
  
 458 
  
 Tjänstemeddelande (på blankett) från Benjamin till Scott, 4.8.58, P 4758, vol A2, SÄPO. 
  
 224 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Någon övervakning tycks inte ha blivit av. Efter denna tidpunkt har bara spridda upplysningar influtit, den sista från februari 1977. På en datablankett daterad mars 1977 sammanfattas hans fall. Där står han antecknad som agent för Ryssland under åren  
 1954-73. 
  Misstanken mot honom betecknas som stark. 
 459 
  
 Martin gick med i SKP under andra världskri- get. De första noteringarna i hans personakt är från 1941 och här- rör från allmänna säkerhetstjänstens telefonkontroll. Av uppgifter från Short framgick att han vid ungefär samma tidpunkt hade en konflikt med Toddy. Därefter inkom enstaka uppgifter om Phillips deltagande i den offentliga debatten. Även observa- tionsposten på Kungsgatan 75 bidrog med enstaka upplysningar. Arias kom in i bilden 1948 med en del oskyldiga uppgifter om Phillips ställning och uppgifter inom SKP. Han förekom också i Howard rapporter från partiarbetet men utan att något sär- skilt uppseendeväckande framkom. 
 Det är först genom de uppgifter som Arias/Sinner lämnade i sina samtal i juni 1958 som polisens uppmärksamhet på allvar rik- tades mot Walker I rapporten från samtalet heter det bl.a. följande: 
 Enligt T[oddy]:s uppfattning är SKP för ryssarna ur illegal synpunkt i det närmaste dött. De enda partimedlemmar som, såvitt T[oddy] kan förstå, nu användas i illegal tjänst är Rubio Kronström [flera andra namn nämns] Beträffande Walker stöder T[oddy] sina misstankar mot honom på de personliga erfarenheter av honom som T[oddy] fått tidiga- re. 
 I oktober 1958 lade källan till att Walker var en av de vikti- gaste medlemmarna inom kommunistiska partiet, samt vidare: Han är säkerligen den som handhar den illegala apparaten för par- tiets räkning; så var i varje fall förhållandet för några år sedan. 
 460 
  
 Toddy/Sinners uppgifter ledde till snar aktivitet även i Kron- ströms fall. Hösten 1958 inlämnade statspolisen ansökan om kon- troll av Phillips hemtelefon och arbetstelefon på Kungsgatan 84. I denna förklarades att Walker skäligen kunde misstänkas för spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet för sovjetrysk 
  
 459 
  
 Datalista ang. Bishop, 08.03.77, P 4758, vol A2, SÄPO. 
  
 460 
  
 Samtal med Sinner den 6 juni 1958, HK 78/58, SÄPO; PM 7/10 1958, nr 2/1958, 5:73/248, SÄPO. 
  
 225 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 räkning. Som skäl för detta anfördes att Walker av en för- trolig meddelare nämnts först bland de fyra partimedlemmar som ännu användes i illegal tjänst samt att meddelarens misstankar vila- de på egna tidigare personliga erfarenheter. I övrigt anfördes att Walker sommaren 1958 hade ätit lunch med en spionmiss- tänkt tjänsteman vid ryska telegrambyrån TASS. Han hade vidare tidigare träffat andra öststatsrepresentanter; hans hem hade använts som träffvåning under andra världskriget och han hade verkat inom Clarté, som enligt samme meddelare var rekryteringsgrund för rys- ka agenter. Det var alltså flera omständigheter som anfördes men Arias/Sinners uppgifter har uppenbarligen varit viktiga: de nämns först och är de enda som uttrycker en klar misstanke. 
 Tillstånd att avlyssna Phillips telefoner beviljades i augus- ti 1958. 
 461  
 Tillståndet förlängdes månadsvis till den 1 december 1959. Genom avlyssningen framkom inget annat än att han haft kontakt med ett flertal tjänstemän vid öststatsbeskickningar. I den avslutande promemorian konstaterades att dessa kontakter säker- ligen i flera fall tagits av Walker i egenskap av anställd vid Ny Dag. Inget framkom som kunde bidra till att förstärka misstan- karna mot honom. Eftersom viktigare ärenden förelåg föreslogs att tillståndet inte skulle förlängas. 
 462 
  
 Baker hade fått utbildning vid partiskolan i Moskva under  
 1930-talet. 
  Han nämndes vid flera tillfällen som exempel på att personer som utbildats i Moskva efter hemkomsten rekrytera- des för illegalt arbete. Beläggen för Perkins illegala arbete är uteslutande hämtade från Toddys rapporter. 
 Savage nämns i en av Toddys tidigare rapporter, från den 4 juli 1947. Inledningsvis har Arias då givit en exposé över prin- ciperna för rysk konspiration samt konstaterat att det svenska kommunistpartiet tidigare bedrivit en smula konspirativ verksam- het. Det rörde sig om smuggling av flygblad ut och in i Tyskland och ibland gled detta över i underrättelseverksamhet genom att man till ryssarna förmedlade uppgifter som kommunistiska sjö- män gav partiet om förhållandena i Tyskland och annorstädes. 
  
 461 
  
 Stockholms Rådhusrätts beslut 28/8 1958, Deleon personakt C 1 löpnr 1, SÄPO. Se även Sammanställning , u. Stockholm den 10 augusti 1961, Smith, Deleon personakt, vol. A 4, SÄPO samt PM, u. Stockholm den 26 juli 1958, Smith, Marshall, vol. Ö, SÄPO. 
  
 462 
  
 TK PM u. 27/8 1958, Å Howell och Stark, P 3947 C 1 löpnr 1, SÄPO; TK PM u. 25/11 1959, Woods och Stark, P 3947 C 1 löpnr 1, SÄPO 
  
 226 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Om fosterlandsförrädisk verksamhet från partiets sida kan det dock icke sägas ha varit tal konstaterade Arias vidare. 
 För tillfället var det dock stiltje på den konspirativa fronten. Ryssarna nöjde sig med att ha sina gamla stödjepunkter vilande. Bland dessa vilande tillgångar för den ryska underrättelsetjänsten nämnde Blair och en ung f.d. socialdemokrat. De hade varit synnerligen effektiva under kriget, upplyste Arias och fortsatte: men just nu gör de väl nästan inget. 
 463 
  
 I en senare rapport återkom Arias till de två och deras gö- randen och låtanden under kriget. De hade då lämnat uppgifter om den svenska beredskapen och om finska frågor. 
 464 
  
 Elva år senare återkom Perkins namn i en PM av Harmon Ham- merby om partiskolningen i Moskva. Hans tes var att de som utbil- dats där under trettiotalet senare ägnat sig åt kommunistisk aktivi- tet. Han skrev att en tids praktisk tillämpning verkade vara den vanliga fortsättningen på den teoretiska undervisningen. Bland de exempel som skulle bevisa tesens riktighet fanns just Miller son. Om honom skrev Hamilton: 
 [Toddy] har uppgivit att Baker under det andra världskriget var en synnerligen effektiv Sovjetagent, som läm- 
 nade uppgifter om den svenska beredskapen och i finska frå- gor. 
 465 
  
 Några månader senare presenterades Graves återigen, nu i en något förkortad form. Exemplen på Moskvautbildade som fort- satt med illegal aktivitet hade skurits ner men kvar stod raderna om den effektiva Sovjetagenten Savage, nu utan någon upplysning om varifrån uppgiften kom. 
 466  
 Så till sist: 1961 återkom hans namn i en förteckning över svenskar som sannolikt undergått utbildning i Sovjetunionen under mellankrigstiden. Nu var upplysningen om hans brottslighet kort och definitiv: Illegalt verksam under andra världskriget. 
 467 
  
 463 
  
 Toddy 4/7 1947, Principerna för rysk konspiration samt Konspirativ verksamhet just nu, 5:21/86, SÄPO. 
  
 464 
  
 Toddy 20/10 1947, 5:21/86, SÄPO. 
  
 465 
  
 PM utan titel om utbildning i Sovjetunionen, u. Stockholm den 18/2 1958, N. Hammer- by, 15:0120, vol 1, SÄPO. 
  
 466 
  
 P.M. beträffande Sovjetunionens utbildning av utländska kommunister, u. Stockholm den 
  
 24 
  
 juni 1958, 15:0120, vol 1, SÄPO. 
  
 467 
  
 Förteckning över svenskar som sannolikt undergått utbildning i SSR under mellankrigs- perioden, Bil. XII A till PM med titeln Internationell Kommunistisk Utbildning (fkra Guerrero)  
  
 okt-nov 
  1961, 15:0120, vol 5, SÄPO. 
 227 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 6.6.17 
  
 Källornas tillförlitlighet 
  
 Det som hittills redovisats är hur insamlingen av information om  
 SKP-komplexet 
  gick till och vad man fick information om. Nästa fråga gäller övervakarnas bedömning av tillförlitligheten av det in- komna materialet. Kommunisterna, liksom många politiska över- vakningsobjekt, var föremål för en livlig och ofta starkt känslolad- dad offentlig debatt. De satte människors fantasi i rörelse och ryk- ten spreds om deras förehavanden. För polisen gällde det att värde- ra inkommande uppgifter utan att ryckas med vare sig av denna allmänna tidsstämning eller av enskilda uppgiftslämnares övertygel- se. 
 Det är uppenbart att vissa inhämtningsmetoder har betraktats som säkrare än andra. När material från telefonkontrollen presen- teras sägs regelmässigt att det kommer från tillförlitlig eller ab- solut tillförlitlig källa. Det fanns givetvis skäl till den bedömning- en. Har övervakarna själva hört att någon beställt en prenumeration eller en resa eller anmält sig till en kurs så finns det ingen större anledning att tvivla på uppgiften. Att man sedan kan ifrågasatta värdet av dessa uppgifter är en annan sak. Samma förhållande gäller givetvis information som erhållits genom buggning. 
 Svårare var det med de uppgifter som inkom från den skiftande skaran av meddelare. I kanten till deras rapporter fanns det oftare anledning att sätta utropstecken men också frågetecken. I detta avsnitt behandlas övervakarnas bedömning av källornas tillförlitlig- het i anslutning till de konkreta misstankar som ovan redovisats: förberedelser till illegalitet i Norrbotten, sabotagering i Mellansve- rige och enskilda personers illegala verksamhet. 
 Rapporterna om kommunisternas verksamhet i Norrbotten in- nehöll visserligen alarmerande uppgifter men var samtidigt av ryk- teskaraktär. Det fanns all anledning att fråga sig vad som kunde vara sant eller rimligt i de olika uppgifterna. Den frågan ställdes också av kollegerna i Oslo i samband med att de sände över rappor- ten från oktober 1949. De begärde ett uttalande om uppgifternas riktighet och från Stockholm gick rapporten vidare till statspolisen i Luleå för granskning. 
 468 
  
 Svaret dröjde, men i maj 1951, efter 1,5 år, inkom dock ett svar från 3:e roteln vid kriminalstatspolisen i Luleå. Drygt fyra månader senare inkom ytterligare en kommentar till den norska promemori- an, dock oklart från vem, möjligen från försvarsstaben. 
  
 468  
 Sparks, Stockholm t. Williams, Luleå 29/10 1949, 15:221, vol. 1, SÄPO. 
 228 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Den källa som utpekas i dessa rapporter var den allmänna me- ningen. Det var alltså helt enkelt fråga om att bedöma insamlade rykten och när det talas om mycket vederhäftig källa så är det själva ryktesinsamlaren och inte ryktesspridarna som åsyftas. Hans identitet framgår inte av rapporterna men i kommentaren från Lu- leå pekades en i sammanhanget central person ut: journalisten K. Denne hade under hösten 1948 rest omkring i Norrbotten och in- hämtat uppgifter om kommunisterna. Han hade också rest i Norge. Som en annan möjlig bidragsgivare nämndes en redaktör i Malm- berget, som varit i kontakt med K. 
 469  
 Hur trovärdiga var då de ryk- ten han redovisat? 
 Uppgifterna om medveten förflyttning av kommunister till vissa industrier kunde  
 Luleå-polisen 
  i någon mån bekräfta. Man hade nämligen uppgifter om att en gruvarbetare S åkt omkring i Torne- dalen och Gällivare och uppmanat kommunister att söka arbete i gruvorna. Uppgiften kom från K samt även från annat håll och be- dömdes som trovärdig. 
 I övrigt kunde konstateras att bristen på arbetskraft lett till att många kommunister anställts vid såväl viktiga industrier som vid Statens Järnvägar. Men att centrala direktiv från SKP låg bakom hade inte kunnat fastställas. Uppgiften om att ett flertal av för- männen vid kraftverksbygget vid Harsprånget var kommunister betecknades som kraftigt överdriven. 
 Beträffande den underjordiska verksamheten hade inga säkra uppgifter framkommit: 
 Uppgifter om att kommunister hållit nattliga sammanträden, företagit misstänkta resor, forslat misstänkta paket, haft förbin- delse med utlänningar etc. kunna tyda på förekomsten av någon slag illegal verksamhet, men belägg härför har hittills icke kun- nat erhållas. 
 Rörande uppgiften om Garcia besök i Pajala på nyåret 1949 konstaterades kallsinnigt att uppgiftslämnaren förväxlat Rose och Bishop. Den senare hade sin hemvist i trakten och att han besökt Pajala var föga uppseendeväckande. 
 Uppgifterna om kommunisternas planering för krig kunde inte bekräftas. Det var icke känt att de planerade att dra sig upp till områdena sydväst om Gällivare och inte heller att de upplagt va- 
  
 469  
 Leblanc, Luleå Berry, Stockholm, Luleå 8/5 1951, 15:221, vol. 1, SÄPO. 
 229 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 penlager och liknande. För uppgiften om flygtransporter av vapen och sprängämnen hade inga belägg framkommit. En särskild utred- ning hade ägnats just den saken. Uppgifterna om kommunisternas vapeninnehav var, såvitt kunde bedömas, kraftigt överdrivna. 
 470 
  
 Också den anonyma kommentaren från september 1951 är sval i sin bedömning av de norska uppgifterna. Omflyttningarna be- dömdes i denna rapport som mer en social företeelse än en medve- ten politisk aktion. Författaren menade att kommunisterna var överrepresenterade bland den rörliga arbetskraften och det var den som sökte sig till Norrbottens anläggningsarbeten och gruvor. Be- träffande det illegala arbetet och förberedelser för illegalitet mena- de författaren att detta alltid intagit en framskjuten plats i kommu- nisternas kamp mot det kapitalistiska samhället och det fanns inga informationer om att denna verksamhet upphört. Å andra sidan, fortsatte resonemanget, äro informationer av mer konkret karak- tär om denna verksamhet mycket sparsamma. Den speciella orga- nisation som omtalats i rapporten och som leddes av Anderson Öh- man var, kunde man förmoda, inget annat än den nya partiorganisa- tion som sedan hösten 1948 var under uppbyggnad. 
 Uppgifterna om planering för krig och om vapenlager m.m. måste enligt denna författare bedömas med stor skepsis. Själv såg han dem som betydande överdrifter. Antydningar av liknande art hade framförts tidigare men hade hittills inte kunnat bekräftas. 
 Något överraskande förklarade denne utvärderare att övriga uppgifter inte berättigade till tvivel på meddelarens trovärdighet. Men uppgifterna var en smula spetsade, vilket inte är ovanligt i genren men vilket kräver stor kritiskhet vid granskning och värde- ring. 
 471 
  
 De kritiska kommentarer som dessa båda utvärderare presente- rade byggde i hög grad på ganska lättillgänglig kunskap om den po- litiska och sociala miljön i Norrbotten och kunde rimligen också ha tänkts ut av kollegerna. Alla kunde ju räkna ut att förekomsten av kommunister på en arbetsplats inte utan vidare kunde tydas som infiltration, i synnerhet inte i en bygd där var femte medborgare och var tredje arbetare röstade på SKP. Men det har givetvis sitt värde att konstatera att övervakarna vid denna tidpunkt höll en kri- tisk distans till den trumeld av anklagelser som i den allmänna de- batten riktades mot kommunisterna. Det här var tiden för Kihl- 
  
 470 
  
 Ibid. 
  
 471 
  
 Ang. informationer om kommunismen i Sverige, L 906, 15:221, vol. 1, SÄPO. 
  
 230 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 bergs artiklar i DN om kommunisternas landsförräderi och många ledarskribenter följde tätt i Jones fotspår. 
 472 
  
 När det gällde påståendena om en mellansvensk sabotagering samt åtskilliga av anklagelserna mot enskilda för illegal verksamhet kunde de föras tillbaka till meddelaren Toddy och kretsen kring honom. Hur skall då de bedömas? Kunde de betraktas som tillför- litliga uppgiftslämnare? 
 För den som i efterhand tar del av polisens material om Arias och hans medarbetare är det uppenbart att svaret på frågan måste bli nej. Gruppen tycks ha sett samarbetet med försvarsstaben som ett festligt om än litet väl äventyrligt upptåg, men också som ett sätt att tjäna en slant, kanske ge igen för någon gammal oförrätt och driva litet med säkerhetsofficerarna. Rapporterna från Tod-  
 dy-kretsen 
  visar bl.a. att åtminstone tre av de fyra var ömsesidigt medvetna om varandras aktivitet som meddelare och att de samver- kat i denna roll. Man kan se att Turner lämnat upplysningar till Toddy som lämnat dem vidare till försvarsstaben och att Caligu- la och Gibbs diskuterat sina förbindelser med försvarsstaben och vad som kunde vara lämplig ersättning för en rapport. Det framgår att kontaktmannen på försvarsstaben, Ford, sagt till Gibbs att de misstänkte att Turner hade något skumt för sig och bett Gibbs pumpa honom och att Gibbs senare samma dag berättat för Turner vad Allen sagt. Försvarsstaben hade att göra med personer som för eftervärlden mer ter sig som karaktärer i en pikareskroman än som seriösa polismedhjälpare. 
 Materialet visar att polisen också, åtminstone vid ett tillfälle, frågat sig om detta verkligen var goda källor. Frågan var närmast föranledd av några rapporter som Arias lämnat om sina och Garcia resor till de skandinaviska grannländerna hösten 1948. Eftersom dessa resor övervakats av svenska, danska och norska po- lisen var det lätt att konstatera att uppgifter om reserutt, möten och mötesplatser var riktiga. Men kunde man lita på den bild Arias gav av vad resorna och samtalen egentligen handlade om? Och gav han en riktig skildring av sin egen roll i sammanhanget? I rapporterna framställde han sig som den främste företrädaren inom SKP för anslutning till Kominform och gjorde gällande att mening- en med resorna var att diskutera hur de skandinaviska partierna skulle kunna knytas närmare till Moskva och den nationella oppor- tunismen kväsas. Statspolisen ställde sig tvivlande. 
  
 472  
 Se Ekengren och Murphy:  
 Det röda hotet 
 . 
 231 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 I en anonym promemoria upprättad inom säkerhetspolisen i de- cember 1948 konstaterades att Arias förvisso gjort de resor och haft de möten han beskrivit, men när det gällde samtalens betydelse gjorde författaren invändningar. Det framhölls sålunda att Arias i ytterst ringa mån haft beröring med det praktiska partiarbetet. Inte heller hade han någonsin synts tillhöra den ledarkrets av SKP, inom vilken de politiska avgörandena träffats. Toddy uppgavs vara missnöjd med såväl det svenska som det sovjetiska partiets po- litik och torde inte längre vara medlem i SKP. Mot bakgrund av detta föreföll det otroligt att han spelat den roll i Kominform- vännernas ansträngningar som rapporterna gav sken av. Säkerhets- polisens slutsats blev att upplysningarna om hans [Toddys] roll som förespråkare för en Kominformvänlig linje inom SKP äro att anse som icke endast tvivelaktiga utan högst osannolika. 
 473 
  
 Relationen av de yttre händelserna var alltså, enligt denna analys, korrekt men bilden av deras innebörd förvrängd. Ett ytterligare försök att bedöma Toddys trovärdighet som gjordes i juli 1949 gav också ett ganska nedslående resultat. Vad som då granskades var några uppgifter om kommunistiskt spioneri och sabotage som Arias rapporterat om. Bl.a. granskades den ovannämnda episo- den med fotografierna från SAAB:s flygplanstillverkning som kommissarie Lönn på Statspolisen ville utröna sanningshalten bak- om. Han vände sig till kollegerna i Luleå med en fråga om vad som kunde ligga bakom uppgifterna och fick reda på att inga misstankar hade kunnat bekräftas. 
 474  
 Han vände sig också till försvarsstaben och fick del av Howard uppfattning att uppgifterna om SAAB, hade verklighetsunderlag. Om de övriga uppgifterna sade Palm- stierna enligt statspolisens referat: 
 De  äro hopfantiserade och uppdiktade av Gibbs, som lämnat Arias uppgifterna för att göra sig intressant i Tod- 
 dys ögon. Toddy kan möjligen ha varit i god tro, då han återgivit dem... 
 475 
  
 Denna kommentar gäller alltså i första hand Arias som alltså framstår som antingen godtrogen eller lättsinnig i sitt förhållande 
  
 473 
  
 PM, daterad 2/12 1948, utan namn, 22 s. Hernandez personakt, löpnr A 14. SÄPO. Att den upprättats vid 1:a byrån framgår av Hänvisning, u. Martinez, Sthlm den 3 januari 1949, 5:21/86. 
  
 474 
  
 P.M. angående ifrågasatt kommunistiskt spionage vid Norrbottens Järnverks Aktiebolag 
  
 . u. Luleå den 8 juli 1949. Cox, kriminalkonstapel. 
  
 475 
  
 PM utan titel, u. Stockholm den 14 juli 1949, Wallace. 15:670, SÄPO. 
  
 232 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 till sanningen. Men kommentaren kastar en djup skugga av tvivel även över hans medhjälpare Gibbs, som Howard kollega Allen ett halvår tidigare karakteriserat som pålitlig. 
 Polisens egen analys visade alltså på problem i Toddys förhål- lande till sanningen: han hade förvrängt innehållet i de samtal han refererat och han hade reservationslöst återgivit uppgifter från tveksamma eller icke trovärdiga källor. 
 Till detta böra också noteras att Arias själv försåg sina upp- gifter med vissa varningsflaggor. Trots att han kunde hävda att par- timedlemmar lämnat ut uppgifter om den svenska beredskapen un- der kriget kunde han samtidigt säga att någon fosterlandsförrädisk verksamhet hade det dock inte varit tal om. Denna reservation återkom vid flera tillfällen. En ännu tydligare varning utfärdade han 1958 när han under  
 Sinner-samtalen 
  kom in på de uppgifter han lämnat tio år tidigare. Enligt uppteckningen ville han nu framhålla att han blivit på det klara med att dessa upplysningar tydligen ned- tecknats på sådant sätt, att sakförhållandet i viss utsträckning blivit felaktigt återgivet. Materialet i fråga kan därför icke anses vara helt tillförlitligt. 
 476 
  
 Polisen ställde alltså redan 1949 frågor om Toddys tillförlit- lighet. För eftervärlden finns det vissa möjligheter att ytterligare undersöka saken genom att ställa Toddys uppgifter mot annat material. Det visar sig då att de sakuppgifter som kunnat kontrolle- ras stämmer väl. 
 477  
 Men när det gäller att tolka innebörden av dem tar fantasin ibland över. En av hans rapporter handlade om en ny hemlig radiokontakt mellan partiet och Moskva. Det var i april 1948 som Arias berättade att en sådan hade upprättats i partiets högkvarter på Kungsgatan 84. Han kunde också tala om att anlägg- ningen låg på fjärde våningen i gathuset och att en stor antenn monterats i allra största hemlighet. Som mottagare fungerade en ung man, som brukade börja sitt arbete klockan sju, då lokalerna i övrigt är utrymda. Toddy var säker på att verksamheten syftade till att ta emot meddelanden från Moskva. Sannolikt hade dessa codekaraktär. Denna information hade Toddy från en bekant, som i sin tur fått den från Ponce sekreterare, Brady son, som framfört sin berättelse i viskande ton. 
 478 
  
 476 
  
 Samtal med Sinner den 3 oktober 1958, HK 78/58, SÄPO. 
  
 477 
  
 Se framför allt uppgifter om Ny Dags ekonomi och saneringen av denna som antagligen bygger på material som Turner fått tag på. Dessa uppgifter har kontrollerats mot SKP:s  
  
 AU-protokoll. 
  
 478 
  
 Utdrag ur Toddy, 19.4.1948, Smith personakt, A4. 
  
 233 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Den här uppgiften går att kontrollera med hjälp av rapporter från en förtrolig meddelare som under en tid haft viss insyn i verk- samheten på Kungsgatan 84. Av hans berättelser framgår att man där under våren 1948 försökt avlyssna den sovjetiska nyhetsbyrån Telepress kortvågssändningar som gick per telegrafi (morse). På grund av dåliga mottagningsförhållanden hade detta dock inte kun- nat genomföras. 
 479 
  
 Toddys hemliga radiokontakt var alltså inget annat än ett misslyckat försök att lyssna på sovjetiska nyhetssändningar. Man kan säga att det Arias berättade faktiskt inträffat men att han på egen hand gav det en ny och intressantare innebörd. På samma sätt förhöll det sig möjligen när Arias om Bishop utbetal- ning till en förlagsman sade att det nog inte var ersättning för nå- gon översättningsrätt utan för vissa uppdrag eller när han var övertygad om att Schultz reste till Moskva med speciella upp- drag. Mönstret är att ett skal av korrekta detaljer fylls med ett nytt och dramatiskt innehåll. 
 De nu nämnda synpunkterna återfinns inte i polisens handlingar men saknas som framkommit inte andra exempel på kritisk gransk- ning av inkommande uppgifter. Som tidigare visats utsattes även inkommande namnlistor från Grupp B/IB för liknande kritik. Des- sa exempel säger inget om hur vanlig denna typ av granskning varit. I de flesta fall som återfunnits har någon inom polisen kritiserat försvarsstabens resp. IB:s källor. Det är möjligt att det varit vanli- gare att kritisera uppgifter som kommit utifrån än sådana som ta- gits fram i den egna organisationen. Men det är också möjligt att det förts resonemang som aldrig dokumenterats. 
  
 6.6.18 
  
 Objek 
  
 t 
 ivitetsfrågan 
 Det är en sak att bilda sig en uppfattning om trovärdigheten i viss uppgift. Det är en annan sak att sedan bestämma i vilken mån den- na uppfattning skall inverka på det praktiska arbetet. Det beslutet är viktigt ur effektivitetssynvinkel: spökjakt får inte ta resurser från spionjakt. Men det är också viktigt ur objektivitetssynvinkel. 
 Det är en självklarhet att all myndighetsutövning skall präglas av allsidighet och objektivitet. Berörda medborgare skall kunna lita på 
  
 479  
 Rapport 6/11 1952, 5:73/156, vol. 1, SÄPO. Ang. radiotrafik på Kungsgatan 84, se äv. P.M., u. Stockholm den 7 juni 1949, N. Hammerby, Smith personakt, A4, SÄPO; P.M., u. Stockholm den 26.9. 1949, Martinez, Smith personakt, A4, SÄPO. 
 234 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 att de inte åsamkas skada genom att deras ärenden blivit ensidigt eller partiskt belysta. 
 Denna allmänna regel har givetvis sin tillämpning även på poli- sens arbete och inte minst på Säkerhetspolisens. I direktiv nr 1 1948 om återupptagande av kommunistövervakningen betonade Barnett vikten av objektivitet. Den principen gäller fortfa- rande. I broschyren  
 Etik och säkerhet. Riktlinjer för anställda vid Säkerhetspolisen  
 (1999) konstateras att SÄPO:s verksamhet kan få långtgående konsekvenser för den enskilde och att det därför är nödvändigt att de uppgifter som inhämtas noga bedöms med avse- ende på uppgifternas riktighet och uppgiftslämnarens tillförlitlig- het. Innebörden i detta preciseras på följande sätt: 
 I utrednings- och spaningsverksamheten skall objektiviteten vara ledstjärnan. Belastande uppgifter ska inte tas för givna. In- formation och bevis som kan tala till en persons förmån ska till- varatas och tillsammans med andra uppgifter vägas in i en objektiv bedömning. Verksamheten ska bedrivas så att någon ej i onödan utsätts för misstanke eller annan olägenhet. 
 Följde polisen och de andra övervakarna denna objektivitetsprincip i sin bevakning av  
 SKP-komplexet 
  under de första efterkrigsdecen- nierna? Det är en fråga både om att ta hänsyn till information som drar belastande uppgifter i tvivelsmål och om att beakta uppgifter som kan förklara ett misstänkt uppträdande. 
 Det finns inslag i materialet som tycks visa att en kritisk analys av inkommande uppgifter också lett till att misstankar avskrivits eller tonats mer. Uppgifterna om sabotageringen i Mellansverige och omflyttningen av kommunister till vissa företag i Norrbotten verkar helt enkelt ha glömts bort, vilket rimligen inte skulle ha varit fallet om man tagit uppgifterna på allvar. Den uppseendeväckande  
 IB-rapporten 
  om de utlandsutbildades konspirativa uppgifter efter hemkomsten nämns överhuvudtaget inte i senare översikter i äm- net. Så långt är alltså intrycket, baserat på ett bräckligt material, att man inom polisen anlagt och tagit hänsyn till kritiska synpunkter. 
 När det gäller bedömningen av utlandsutbildningens illegala ka- raktär är det däremot påtagligt att man inte låtit sig påverka av ar- rangörernas och partiets förklaringar till att denna omgavs med sekretess. Det från objektivitetssynpunkt mest problematiska är dock behandlingen av uppgifter om enskilda. 
 Som framgått ovan bottnar många av de misstankar för illegal verksamhet som riktades mot enskilda personer i uppgifter som 
 235 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 lämnats av Toddy och personer i hans omgivning. Vad gäller des- sa uppgifter har olika avlastande omständigheter framkommit. Till dem hör att Toddys trovärdighet tidigt utsattes för kritik, och att han själv i olika sammanhang lät förstå att uppgifterna inte skulle tas allt för allvarligt; han sade att kommunisternas verksam- het under kriget aldrig varit riktad mot Sverige. År 1958 i Reyes skepnad, sade han att  
 Toddy-materialet 
  inte kunde betraktas som helt tillförlitligt. Dessa omständigheter åberopas, så vitt framkom- mit, endast vid ett tillfälle i samband med bedömningen av en en- skild person. Det är när en tjänsteman vid säkerhetspolisen anmär- ker att man kanske borde hejda sig med övervakningen av Bishop eftersom Carter/Toddy sagt att hans verksamhet un- der kriget inte varit riktad mot Sverige. Denna invändning hindrade dock inte att Schultz ännu i mars 1977 betecknades som rysk agent. 
 I övrigt har i materialet om övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  inte kunnat återfinnas några exempel på att omständigheter som talar till den utpekades fördel åberopats i övergripande bedömning- ar 
 480 
 . Vad gäller Martin nämns inte att Arias, som pekat ut honom, var en problematisk källa och inte heller möj- ligheten att Toddys anklagelser kunde vara färgade av en person- lig konflikt från krigsåren. Inte heller frågar man sig hur denne kände kommunist kunnat få kunskap om sådant som kunde göra honom användbar som spion för sovjetrysk räkning. 
 Beträffande Bishop och Baker, som båda utpekades som illegalt verksamma under andra världskriget, borde uppgiften att kommunisternas verksamhet inte varit riktad mot Sverige vara av intresse. Den uppgiften återfinns dock inte i deras personakter och används aldrig till deras förmån. Vad gäller alla övriga kommunister, närmare 30 stycken, som av Toddy/ Sin- ner utpekades som verksamma är mönstret i princip detsamma; d.v.s. av akten framgår att de utpekats men inte att utpekaren också sagt att de inte handlat landsförrädiskt. Kritiken av uppgiftslämna- ren lyser likaledes med sin frånvaro. 
 Ovanstående iakttagelser bygger på en genomgång av de bevara- de handlingarna rörande cirka trettio enskilda kommunister som misstänkliggjorts av Arias/Sinner. I deras fall är det uppenbart att objektivitetskravet i stort sett negligerats. Uppgifter som talat 
  
 480  
 Här åsyftas dels de sammanfattningar som regelmässigt återfinns i inledningen till en personakt, dels de personbeskrivningar som ingår i  
 TK-promemoriorna. 
  
 236 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 till deras fördel har endast i ett fall och utan bestående verkan åbe- ropats. Denna bristande objektivitet framträder tydligast i de PM som beledsagade ansökningar om telefonkontroll. 
 Dessa brister kan i viss mån ses som en effekt av den antikom- munistiska stämning som präglade tiden. Svag respekt för kommu- nisters medborgerliga rättigheter uppfattades knappast som något allvarligt fel. En annan och mer handfast orsak ligger i den praktis- ka hanteringen av inkommande information. När en meddelare rik- tat misstanke mot en person har uppgiften rutinmässigt förts in i den utpekades akt. Om sedan denne meddelares trovärdighet dra- gits i tvivelsmål har den uppgiften enbart lagts i meddelarakten. Däremot har den inte lagts där den skulle ha gjort mest nytta, d.v.s. i den utpekades personakt. 
  
 6.7 
  
 Sammanfattning 
  
 Upprättandet av ett register över kommunister var under de första efterkrigsdecennierna en huvuduppgift för polisens säkerhetstjänst. Den gav arbetet ett konkret och handgripligt mål. Registret skulle användas vid personalkontrollen och hade därmed en central upp- gift i det nationella säkerhetsskyddet. Utan tvekan är det också så att information om enskilda individers anknytning till den kom- munistiska rörelsen är det viktigaste, eller åtminstone mest om- fångsrika, resultatet av det övervakningsarbete säkerhetstjänsterna bedrev. Namnlistor är det vanligaste resultatet av övervakningen. Därnäst kommer personinformation av mer detaljerat slag gällande mycket allmänna saker som prenumerationer och bokinköp men också den politiska karriären och i en del fall mer personliga saker som konflikter på arbetsplatsen och familjeförhållanden. 
 De metoder som hade den mest rutinmässiga karaktären och som i praktiken kunde hållas gående utan avbrott var inre spaning (öppna källor) och telefonkontroll. För båda dessa gällde också att det säkraste utfallet var just uppgifter om enskilda såsom t.ex. namn på styrelseledamöter, mötestalare, prenumeranter etc. Det kan vara frestande att tänka sig att polisen lagt sådan vikt vid regis- terarbetet eftersom det var just det man hade bäst förutsättningar att klara. Men till bilden hör också att det fanns mycket tydliga förväntningar utifrån, inte minst från försvarsstabens sida, på att polisen skulle bedriva ett brett upplagt registreringsarbete. 
 Information om enskilda personer kom givetvis även in genom andra metoder. Personer som besökte partihögkvarteret noterades 
 237 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 av personalen på observationsposten på Kungsgatan 75. Om en be- sökares identitet var okänd kunde han när han kom ut på gatan, få en konstapel i hälarna som följde efter genom stan. Eventuellt kun- de denna sedan rapportera vad det stod för namn på den skuggades lägenhetsdörr, eller vad hans bil hade för nummer, varefter den okände med andra myndigheters hjälp kunde identifieras och regi- streras. 
 481 
  
 Ett stort men inte alls systematiskt arbete har också lagts ner på att följa den reguljära partiverksamheten. Detta har till stor del skett med hjälp av öppna källor, framför allt pressen. Det materia- let har kompletterats med information från t.ex. telefonkontrollen och olika meddelare. Informationen har sammanfattats i månads- eller kvartalsrapporter. Övervakningen har pågått över hela landet men det mesta av det regionala materialet har gallrats. Det som är kvar antyder att inhämtningen varit starkt påverkad av de meddela- re som råkat infinna sig. Om enstaka lokala föreningar eller fack- klubbar kan det därför finnas detaljerad information medan övriga helt saknas i materialet. Det verkar också som om intresset för uppgiften varit som störst i början av  
 1950-talet, 
  då också buggning användes vid flera tillfällen, för att sedan svalna betydligt mot de- cenniets slut. Genom IB:s inträde på scenen i början av  
 1960-talet 
  höjdes aktivitetsnivån igen under några år. Det motiv som anfördes för denna kartläggning av normal partiverksamhet hade att göra med den s.k. larmklockefunktionen. Såg man tecken på ökad och onormal aktivitet inom organisationerna kunde det vara ett tecken på ett förestående sovjetiskt angrepp. 
 Övervakningen av den verksamhet som misstänktes för att var illegal har här ägnats den största uppmärksamheten, men i verklig- heten var den av allt att döma en mindre del. Intrycket är snarare att information om en persons illegala verksamhet haft sin största betydelse genom att möjliggöra telefonkontroll som sedan använts för att samla in namn och andra rutinuppgifter om partiverksamhe- ten. 
 De två största enskilda brottsutredande uppgifter med anknyt- ning till SKP som polisen ägnade sig åt syftade till att kartlägga den illegala organisationen och att avslöja inflödet av ekonomiskt stöd från kommunistländerna. I båda fallen tycks ansträngningarna ha avbrutits i början av  
 1960-talet, 
  i det första fallet för att man börja- 
  
 481  
 PM angående övervakning av Kungsgatan 84, u. Stockholm den 17 oktober 1952, Lopez; PM ang. övervakning av Kungsgatan 84, u. Stockholm den 8 oktober 1952, Lopez; PM (Måndagen den 25 oktober 1948 klockan 18.30 iakttog jag ) u. Stockholm den 25 oktober 1948, Smith, 15:6020, SÄPO. 
 238 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 de förlora tron på att det man letade efter verkligen existerade, i det andra för att entydiga belägg inte gick att uppbringa. Utöver detta har polisen intresserat sig för några enstaka konkreta illegala opera- tioner samt, som sagt, för att utreda om utpekade enskilda parti- medlemmar var illegalt verksamma. Inte heller här avslöjades nå- gon brottslig verksamhet. 
 Det finns inget samlat material som belyser hur värderingen av det inkommande materialet gått till. Däremot finns enstaka PM där en meddelares tillförlitlighet granskas. I flera fall har granskningen lett till att en meddelares trovärdighet dragits i tvivelsmål. Denna kritik har riktats också mot meddelare som utpekat en lång rad per- soner som illegalt verksamma. Kritiken har dock i regel inte in- verkat på bilden av dessa utpekade. Överhuvudtaget tycks uppgif- ter som talar till en registrerad kommunists fördel ha haft svårt att tränga igenom. 
 239 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 7 Övervakningen efter 1970 
 Som konstaterats ovan kom SKP som hotbild under  
 1960-talet 
  att sjunka undan i takt med att nya signaler kom från partiledningen. Från omkring år 1967 kom säkerhetspolisens hotbild att i stället kretsa kring  
 FNL-rörelsen 
  och KFML och från början av 1970- talet också kring KFML(r). Vid ingången av 1970 torde säkerhets- polisens intresse för VPK enbart ha avsett kretsen kring Norr- skensflamman samt den radikala grupp som fanns i Malmö med Kim som framträdande namn. I november 1970 framhölls vid en intern konferens inom säkerhetspolisen att med anledning av de signaler som kommit från regeringen måste sektionerna avhålla sig från att i sina skrivelser nämna att VPK haft möten, insamlingar och annat liknande. I och för sig kunde sektionerna, enligt chefens för bearbetningsroteln mening, besöka VPK:s möten och följa par- tiets verksamhet, men om de också rapporterade detta kunde det kompromettera verksamheten den dag JO eller JK kommer och inspekterar. Chefen för säkerhetspolisen Smith deklarera- de vid samma tillfälle att VPK skall vi inte syssla med. Enligt Welch skulle detta inte tolkas som att VPK:are skulle gå fria från registrering i alla lägen. Snarare var det så att tillhörigheten till VPK var en i sammanhanget ointressant faktor. 
 482 
  
 7.1 
  
 Norrbottenkommunisterna 
  
 I november 1970 gick ett av Smith upprättat förslag till hemlig förteckning över organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet ut på remiss till sektionerna. I sitt remissvar anförde sektionen i Luleå, under ledning av Walker Wuo- pio, följande: 
  
 482  
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 . 
  
 240 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Vad härefter angår organisationer, som företräder en samhällsfi- entlig inställning, anser sig sektionen böra erinra om att inom VPK i Norrbottens län finnes en fraktion med klart revolutio- när inställning, nämligen de s.k. gammelkommunisterna eller stalinisterna. Som känt är har denna meningsgrupp tagit avstånd från den revisionism som partiledaren Johnson i of- fentliga sammanhang förespråkat. Denna inställning kom till klart uttryck från fraktionens sida vid diskussioner rörande VPK:s nuvarande partiprogram. Det hävdades med skärpa att maktövertagandet endast kunde bli verklighet genom proletaria- tets revolution och till sina yttersta konsekvenser med använ- dande av våld. Fråga uppkommer därför, hur man ur registre- ringssynpunkt bör bedöma dessa  
 VPK-anslutna 
  förkämpar för den revolutionära linjen. Som samhällsomstörtare synas de vara minst lika farliga som exempelvis anhängare av KFML. 
 483 
  
 Luleåsektionens synpunkter kom dock inte att beaktas när den slutgiltiga förteckningen fastställdes den 17 december 1970. Säker- hetspolisen var naturligtvis väl införstådd med regeringens uppfatt- ning att VPK som parti liksom dess medlemmar inte längre skulle övervakas och registreras enligt tidigare modell. Detta innebar dock inte att de fronderande Norrbottenkommunisterna lämnades helt utan övervakning. 
 Redan vid mitten av  
 1960-talet 
  hade flammangruppen framträtt som en oppositionell kraft inom kommunistpartiet med ambitioner att behålla de goda kontakter som funnits i Moskva och Berlin. När Norrskensflammans chefredaktör Hull 1966 ansåg att tidningen behövde en ny tryckpress var det till det östtyska bro- derpartiet SED som han vände sig för att få hjälp. Vid denna tid- punkt ansåg dock SED att sådana frågor, i likhet med tidigare prax- is, skulle handläggas av respektive partis centrala ledning. 
 484  
 Som Smith visat ansåg östtyskarna att Norrskensflamman visserligen var ett mycket viktigt organ för oppositionen inom SKP/VPK men att tidningen också var sekteristisk och otaktisk i sin öppna kamp mot partiledningen i Stockholm. Ett alltför öppet stöd till flammangruppen riskerade att öka splittringen inom kommunistpartiet vilket både Moskva och Berlin synes ha velat 
  
 483 
  
 Telex RPS/Säk, Luleå till RPS/Säk, Stockholm 9/12 1970. Moore 5:720/7 löpnr 1. SÄPO. 
  
 484 
  
 Brown, Hill:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner 
 . Opublicerad expertrapport till Säkerhets- tjänstkommissionen, s. 36. 
  
 241 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 undvika. Den gamle partiledaren Cox lät sig dock inte nöja med detta utan inledde 1968 förhandlingar om en ny tryck- press på partinivå både i Sovjetunionen och i Östtyskland. Först 1973 kunde förhandlingarna föras till ett lyckligt slut och fakturan för tryckpressen, 632 610 svenska kronor, behövde tidningen aldrig betala. 
 485 
  
 Det är oklart hur mycket säkerhetspolisen kände till beträffande Norrskensflammans affärer med DDR. Uppgifter om detta före- kommer dock i PM som användes som underlag vid ansökan om telefonavlyssning av personer med anknytning till tidningen. I feb- ruari 1969 inleddes telefonkontroll av två anställda vid Norrskens- flamman varvid också redaktionstelefonen avlyssnades. Bakgrun- den var de två personernas omfattande internationella kontakter vilka ansågs motivera misstankar om spioneri respektive medhjälp till spioneri. 
 Avlyssningen pågick till början av 1972 då den avbröts. Endast en av de två misstänkta var då fortfarande under avlyssning och i samband med att denne invaldes i riksdagen valde åklagaren att av- bryta telefonkontrollen hellre än att avlyssna en riksdagsman. Sä- kerhetspolisen och åklagaren gjorde dock ett försök att förnya till- ståndet att avlyssna Norrskensflamman genom att hänga upp det på en annan person. Ansökan om telefonkontroll avslogs dock av tingsrätten i Luleå som inte ansåg brottsmisstankarna tillräckligt väl underbyggda. I augusti 1972 kunde emellertid avlyssningen återupptas då en av dem som ursprungligen ingick i förundersök- ningen nu återkom till Norrskensflamman. Avlyssningen pågick till maj 1973 då den avbröts för gott.  
 486 
  
 Genom avlyssningen av Norrbottenkommunisterna och i syn- nerhet då redaktionstelefonerna inkom en hel del uppgifter som inte hade med misstankarna om spioneri att göra. Detta framgår bl.a. av ett telex från säkerhetspolisen i Luleå till chefen för säker- hetspolisen Scott. I detta meddelades att Norrskensflamman i februari 1970 skulle utkomma med ett specialnummer angående gruvstrejken bl.a. innehållande intervjuer med flera av de centrala aktörerna. 
 487  
 En månad senare beklagade Luleåsektionen att på grund av tekniska fel hade inte telefonavlyssningen fungerat den senaste veckan. Luleåsektionens telex fortsätter: 
  
 485 
  
 Ibid. s. 37. 
  
 486 
  
 Fowler, Wyatt:  
 Säkerhetspolisens användning av överskottsinformation från telefon- kontroll.  
 SÄKO. 
  
 487 
  
 Telex, sektionen i Luleå till P.G. Vinge 9/2 1970. Akt P 7750 löpnr A 1. SÄPO. 
  
 242 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 På grund härav har det varit ytterligt sparsamt med uppgifter beträffande bl.a. de pågående förhandlingarna i gruvkonflik- ten. 
 488 
  
 I ett annat telex ställt till byråchefen Pittman refererade Lu- leåsektionen ett samtal mellan två redaktörer på Norrskensflam- man som samtalade om en misstänkt förskingring vid Gruv 12:an. 
 489  
 Även den  
 DDR-finansierade 
  tryckpressen berördes i vissa samtal som avlyssnades av säkerhetspolisen. Den 2 november 1970 avlyssnades således ett samtal mellan en redaktör vid Norrskens- flamman och en kollega vid Förenade Landsortstidningar. Kollegan hade hört att Norrskensflamman köpt en ny tryckpress och undra- de om pengarna kom österifrån. I förbigående nämndes att enligt uppgift skulle  
 VPK-ledaren 
  Johnson vara bekymrad över hur Norrskensflamman finansierade sin verksamhet. Redaktören vid Norrskensflamman avvisade dock alla sådana rykten och hänvi- sade till att tidningen hade en sällsynt uppoffrande läsekrets, som under årens lopp samlat in många miljoner. 
 490 
  
 En hel del uppgifter av rent partipolitisk karaktär inkom också via telefonavlyssningen framför allt avseende oppositionen mot Johnson och den övriga partiledningen i Stockholm. 
 491  
 Bl.a. fick säkerhetspolisen denna väg kännedom om vem på Kungsgatan 84 som lämnade uppgifter till Norrbottenkommunisterna inför partikongressen 1969. 
 492  
 Men det var inte bara de interna partiintri- gerna inom VPK som fick sin belysning. Även Norrbottenkom- munisternas kamp mot lokala maoister berördes i rapporterna från telefonavlyssningen. 
 493 
  
 Telefonavlyssning var inte den enda övervakningsmetoden som användes mot Norrbottenkommunisterna. Vid besök i Stockholm förekom ofta att besökarna från Norrbotten skuggades av säker- hetspolisen. 
 494 
  
 Som nämnts ovan fick Norrskensflamman stöd av det östtyska enhetspartiet, SED, för att införskaffa en ny tryckpress. Att SED några år in på  
 1970-talet 
  frångick den gamla linjen att inte stödja fraktioner inom broderpartierna var troligen en följd av att man 
  
 488 
  
 Telex sektionen i Luleå till P.G. Vinge 12/3 1970. Akt P 7750 löpnr A 1. SÄPO. 
  
 489 
  
 Telex, sektionen i Luleå till O Frånstedt, Rps/Säk 26/10 1970. Akt P 7750 löpnr A 1. SÄPO. 
  
 490 
  
 Telex, sektionen i Luleå till RPS/Säk 5/11 1970. Akt P 7750 löpnr A 2. SÄPO. 
  
 491 
  
 Se handlingar i P 2984 och P 7750. SÄPO. 
  
 492 
  
 RPS/Säk, Luleå till RPS/Säk, Stockholm, BDL 246/69, 1/9 1969. Akt P 2984 löpnr A 5. SÄPO. 
  
 493 
  
 Flera exempel på detta finns i akt P 2984 löpnr A 5. 
  
 494 
  
 Se t.ex. P 2984 löpnr Ö 4. SÄPO. 
  
 243 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 mer eller mindre givit upp hoppet om att påverka den centrala  
 VPK-ledningen 
  i Stockholm. Efter VPK:s partikongress 1969 fat- tade SED beslut om att tillsammans med SUKP stödja de klass- medvetna krafterna inom VPK och då särskilt flammangruppen. 
 495  
 Norrskensflamman var en av de kanaler som SED ansåg kunde an- vändas för att påverka VPK – en annanr fanns, skulle det visa sig, i Skåne. 
  
 7.2 
  
 Skånekommunisterna 
  
 För säkerhetspolisen var det år 1970 bara i Norrbotten och i Skåne som kommunisterna inom VPK ansågs utgöra ett hot. I ett telex- meddelande daterat den 30 november 1970 anförde sektionen i Malmö följande: 
 Malmö KAK [kommunistiska arbetarekommun] driver frak- tionsarbete mot VPK:s ledning och majoriteten inom kommu- nen har Pena som sin förebild. Kommunmajoriteten arbetar vi- dare på att upprätta ett  
 marxistiskt-leninistiskt 
  parti i Sverige, då man anser att ett sådant inte finns. Vid den nyligen hållna di- striktskonferensen fick den revolutionära  
 Malmö-kommunen 
  majoritet i distriktsstyrelsen. 
 496 
  
 Med anledning av detta önskade säkerhetspolisen i Malmö att VPK:s Malmöavdelning skulle inkluderas i den hemliga förteck- ningen över organisationer vars medlemmar och sympatisörer skul- le registreras. I likhet med Luleåsektionens vädjan att ta problemen med kommunisterna i Norrbotten på allvar klingade dock Malmö- sektionens ord ohörda. Att inkludera VPK:s Malmöavdelning i för- teckningen över organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet torde ha varit politiskt omöjligt vid denna tid. 
 Då arkivmaterialet från säkerhetspolisen i Malmö inte är bevarat är det svårt att med säkerhet avgöra om någon övervakning bedrevs mot Skånekommunisterna. Spår av sådan har i alla händelser inte påträffats i Stockholmsmaterialet. Vissa noteringar kunde dock gö- ras i säkerhetspolisens kvartalsöversikter. I den första översikten för 1971 noterades sålunda att partidistriktet i Skåne under infly- 
  
 495 
  
 Brown, Hill:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner.  
 SÄKO. 
  
 496 
  
 Telex i akt 5:720/7 löpnr 1. SÄPO. 
  
 244 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 tande av Kim och Jackson slagit in på en revolu- tionär, trotskistisk kurs som inte kunde godtas av ledningen i Stockholm. 
 497  
 Inför partikongressen 1972 noterades i en kvartals- översikt att Howell tillsammans med Smith och andra ut- arbetat ett kontroversiellt programförslag. Resultatet av program- förslaget och den övriga idédebatten inom VPK behandlades dock inte i kvartalsöversikten. 
 498 
  
 Som nämnts ovan uppmärksammades de nyleninistiska inslagen i 1972 års programdebatt vid en sektionschefskonferens i maj 1972. Med tydlig syftning på Kim och hans meningsfränder talades där om de tendenser till radikalisering som kunde iakttas inom VPK. Dessa samarbetade, enligt en säkerhetspolis, med revo- lutionärer som KFML i demonstrationssammanhang och kunde förmodas göra detsamma i en revolutionär situation och då kanske överta ledningen som varande den starkaste organisationen. Mot denna hållning stod uppfattningen att säkerhetspolisen måste ac- ceptera den i dag deklarerade uppfattningen att VPK inte är revolu- tionära i den meningen att de med olagliga medel ämnar genomföra en revolution. 
 499 
  
 Det var emellertid inte bara säkerhetspolisen som såg Malmö- kommunisterna under ledning av Kim som ett hot. Även den traditionalistiskt inriktade gruppen med anknytning till Norr- skensflamman såg utvecklingen i Skåne som ett hot. I samband med ett östtyskt partibesök framhöll den tidigare partisekreteraren Johnson, enligt den östtyska uppteckningen, att huvudfa- ran för partiets utveckling utgår från de antisovjetiska och trotskis- tiska krafterna kring Kim och partidistriktet i Skåne. Morgan önskade därför att SED skulle skicka en delegation till 1974 års distriktskonferens för att lämna stöd till den minoritet som följde den traditionalistiska, Moskvatrogna linjen inom parti- et. 
 500 
  
 Så skedde och i februari 1974 fanns en partidelegation från det östtyska SED på plats i Lund när Skånedistriktet höll årskonferens. Enligt vad östtyskarna rapporterade hem hade deltagandet varit lyckat. Efter ett meningsutbyte med Johnson och diskussioner med andra utländska delegationer hade man kunnat förhindra att en kritisk resolution angående behandlingen av författaren Solzje- 
  
 497 
  
 Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 1/71 
  
 , 5;721 d, vol. 10, SÄPO. 
  
 498 
  
 Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 1/72 
  
 , 5:721 d, vol. 11, SÄPO. 
  
 499 
  
 Se ovan s. 142 samt Sektions- och rotelchefskonferens i Rättvik  
  
 16-19.5.1972, 
  protokoll, s. 26, 29, 5:720/6, vol. 3, SÄPO. 
  
 500 
  
 Brown, Hill:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner.  
 SÄKO. 
  
 245 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 nitsyn presenterades på konferensen. Än viktigare var att hemliga överläggningar kunnat föras med den  
 marxist-leninistiska 
  organisa- tionen Dawson och med den likaledes  
 marxist-leninistiska 
  grupp som fanns inom VPK i Malmö. Dessa båda grupper skulle nu un- derstödjas med litteratur och skolning i DDR. För att inte dra på sig  
 VPK-ledningens 
  ilska skulle dock stödet kanaliseras till Sällska- pet  
 Sverige-DDR 
  i Malmö och till fredsrörelsen d.v.s. Svenska Fredskommittén. Syftet med detta synes ha varit att försöka påver- ka styrkeförhållandena inom VPK inför 1975 års partikongress. Stödet från SED till  
 Spartacus-gruppen 
  kom 1975 att leda till att ett förlag med samma namn kunde etableras i Teckomatorp. 
 501 
  
 Att ett utländskt parti, nära förbundet med den östtyska stats- ledningen, på detta sätt manipulerade inre förhållanden inom ett svenskt parti borde ha varit av intresse för den svenska säkerhets- polisen. Inga belägg har dock påträffats för att säkerhetspolisen skall ha ägnat detta någon uppmärksamhet. 
  
 7.3 
  
 VPK centralt 
  
 Att säkerhetspolisen, i enlighet med sina instruktioner, inte äg- nade VPK någon särskild uppmärksamhet innebar dock inte att partiet lämnades helt vind för våg. Valsedlar kunde uppenbarligen fortfarande bli föremål för granskning. Detta framgår av ett perso- nalkontrollärende från 1974. Ärendet avsåg en person som tidigare varit aktiv inom KFML och Clarté men som sedan 1973 represen- terade VPK i kommunalfullmäktige och dessutom kandiderade till riksdagen för samma parti. Uppgifterna lämnades inte ut men fallet visar att säkerhetspolisen fortfarande kunde samla på sig den typen av uppgifter. 
 502 
  
 I kvartalsöversikterna kunde uppgifter om VPK placeras in un- der rubriken övrigt och från 1974 under rubriker som interna- tionell kommunism och resor till TDR. Sporadiskt samlades även öppet material in, t.ex. från VPK:s riksträff i Linköping i au- gusti 1974 och från VPK:s 25:e kongress i Stockholm i januari 1978. 
 503  
 Även vid mitten av  
 1980-talet 
  kunde säkerhetspolisen upp- rätta PM angående VPK. 
  
 501 
  
 Ibid. 
  
 502 
  
 Lewis,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002. 
  
 503 
  
 VPK:s riksträff i Linköping  
  
 1974-08-24 
  -  
 -25, 
  VPK:s 25:e kongress i Sthlm  
 4-8 
  januari 1978, dagordning och diskussionsämnen; 15:113, SÄPO. 
 246 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 År 1983 sammanställdes, med ledning av vad som framkommit i Ny Dag, t.ex. uppgifter om vad som förevarit vid ett partistyrelse- sammanträde i november 1982. I PM:n räknas de nyvalda ledamö- terna till det verkställande utskottet upp med namn, personnum- mer och funktion. Ett exemplar av denna PM placerades i vars och ens personakt. 
 504  
 Dessutom anges på PM:n att ett exemplar skall tillföras akten över VPK. Vid denna tidpunkt pågick dock en om- läggning till aktsystem baserat på (fiktiva) personnummer. Någon ny akt över VPK kom aldrig att läggas upp. I juni 1983 noterade säkerhetspolisen att Kommunistisk Ungdom hållit kongress i Öre- bro. I den promemoria som upprättades nämndes bl.a. att det rasat en inre strid inom ungdomsförbundet. Vidare refererades det tal som Johnson höll på kongressen. Några månader senare note- rade säkerhetspolisen att ungdomsförbundets tidning,  
 Röd Press 
 , bytt redaktionsmedlemmar. 
 505 
  
 År 1985 upprättades vid kontrasubversionsroteln en PM angå- ende APK:s och VPK:s förbindelser med Sovjetunionen. För VPK:s del framhölls att Johnson i ett telefonväkteri 1982 på alla sätt [försökte] tona ned sitt och VPK:s fortfarande så intima förhållande till Sovjetunionen. I PM:n refererades också ett tal som Hill hållit i Utrikespolitiska Institutet i Stockholm den 11 april 1985. Det framhölls här bl.a. att Hill lade huvudskulden för kapprustningen på USA, att han vid ett besök i Moskva disku- terat nedrustning, att han var ense med regeringen i frågor om utri- kes- och fredspolitik men motsatte sig  
 JAS-projektet. 
  Som avslut- ning refererade säkerhetspolisen uppgifter från en västtysk tidning i mars 1976. Enligt denna kunde ett drygt tiotal personer i VPK:s ledning sägas vara anknutna till Sovjet antingen genom resor eller utbildning. Något direkt ställningstagande till uppgifterna gjordes inte av säkerhetspolisen. 
 506 
  
 7.4 
  
 Arbetarpartiet kommunisterna (APK) 
  
 Motsättningarna inom VPK kom att skärpas vid mitten av 1970- talet. Dokumenten från 1975 års partikongress vittnar om att star- ka motsättningar fanns kring tidningen Norrskensflammans poli- 
  
 504 
  
 Se t.ex. P 6676. SÄPO. 
  
 505 
  
 PM angående Kommunistisk Ungdoms (KU) kongress  
  
 83-05-12- 
  - 16 i Örebro 
 . 7/6 1983.  
 Promemoria angående tidningen Röd Press som har bytt redaktion.  
 13/9 1983. Akt 802006- 0250 löpnr 1. SÄPO. 
  
 506 
  
 APK:s och VPK:s förbindelser med Sovjetunionen 
  
 . 30/4 1985. Moore  
  
 802007-2313, 
  
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 247 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 tiska kurs och ekonomi. 
 507  
 Vid kongressen avgjordes också frågan om efterträdare till Johnson. Inom den marxist- leninistiska fraktionen var meningarna delade om hur frågan borde avgöras. Enligt en uppfattning skulle Hull, av taktiska skäl, lanseras som kandidat för att sprida oro och bereda vägen för Potter. Enligt en annan uppfattning skulle huvuduppgiften vara att hindra valet av Kim vilket innebar att kompro- misskandidaten Johnson måste accepteras. Omröstningen kom att innebära ett kraftigt bakslag för den  
 marxist-leninistiska 
  frak- tionen - Hill valdes till partiordförande med 162 röster mot 74 för Hagel. Även i den nyvalda partistyrelsen utgjorde kretsen kring Hagel och Norrskensflamman en klar minoritet. 
 508 
  
 När en studiedelegation från SED besökte Sverige i november informerades man av Potter och Hull om att det skett en polarisering mellan de revisionistiska och de marxist- leninistiska krafterna inom partiet. Inom den  
 marxist-leninistiska 
  fraktionen önskade nu även Hagel, ordförande i VPK i Göteborg, direkta partikontakter i Östtyskland. 
 509 
  
 Uppenbarligen fanns det vid denna tid inom oppositionen i VPK goda kontakter med partivänner både i Östtyskland och Sovjetuni- onen. Säkerhetspolisen kunde hösten 1976 notera ett flertal kon- takter mellan företrädare för den  
 marxist-leninistiska 
  oppositionen och den sovjetiska ambassaden. 
 510  
 Den alltmer spända situationen ledde också till att Hagel och Lövenborg inbjöds till Moskva för konsultationer. Det är dock oklart om någon sådan resa kom till stånd. Däremot hölls överläggningar i december 1976 på den öst- tyska ambassaden i Stockholm. 
 511 
  
 Det finns ingenting i materialet som tyder på att partikamraterna i Östtyskland och Sovjetunionen skall ha önskat eller tillskyndat en sprängning av VPK. Tvärtom tyder de uppgifter som Smith tagit fram i östtyska arkiv på att behovet av enhet och samling betonades vid dessa kontakttillfällen. 
 512  
 Liknande slutsatser drar Byrd som haft tillgång till ryskt källmaterial. Åren 1978 
  
 507 
  
 Se motionerna I 21 - I 36 samt partistyrelsens yttranden till dessa. 
  
 508 
  
 Brown, Hill:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner.  
 SÄKO. 
  
 509 
  
 Ibid. 
  
 510 
  
 Moreno,  
  
 Övervakningen av APK.  
 SÄKO. 
  
 511 
  
 Smith,  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner.  
 SÄKO. 
  
 512 
  
 Ibid, samt Fowler,  
  
 Övervakningen av APK.  
 SÄKO. 
 248 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 och 1980 skall man också i Moskva ha övervägt att försöka åstad- komma en återförening av VPK och APK. 
 513 
  
 Däremot torde stödet från SED, vilket Brown påpekat, ha in- neburit att oppositionen fick mod och styrka att genomföra ut- brytningen. Denna skall ha beslutats på ett möte i Göteborg redan i december 1976. Av taktiska skäl - det gällde att även i fortsättning- en erhålla östtyskt stöd - avslöjades emellertid inte detta för grup- pens kontaktpersoner inom SED. Så sent som den 6 februari 1977 vid ett möte i Berlin vädjade företrädare för SED till Potter att bevara partiets enhet. En vecka senare var Johnson och Butler på besök hos Boyer; ärendet var detsamma, att mana till sammanhållning inom VPK. Vid hemkomsten till Arlanda vän- tade den sovjetiska ambassadlimousinen på Hoffman och Hill som fick motta den sovjetiska synen på saken - vilket inte skall ha uppskattas av vare sig Hoffman eller Hill. 
 514 
  
 Det förtjänar att noteras att säkerhetspolisen inte synes ha regi- strerat dessa kontakter mellan företrädare för SED/DDR:s ambas- sad och företrädare för VPK. Kontakterna med personer anställda vid den sovjetiska representationen dokumenterades dock och pla- cerades i respektive persons akt hos säkerhetspolisen. För säker- hetspolisen var det fortfarande främst som Moskvas redskap som de europeiska kommunisterna var intressanta. Detta framgår av en rapport, baserad på utländskt material som presenterades i en kvar- talsöversikt 1976. I en allmän översikt över den sovjetiska subver- sionen i Västeuropa slogs här fast att de lokala kommunistpartier- na utgjorde det viktigaste redskapet för det sovjetiska partiets sub- versiva arbete. Även om dessa partier i vissa avseenden skilde sig från det sovjetiska kommunistpartiet, så stödde de ändå i stort den sovjetiska utrikespolitiken och avspänningen 
 515 
  
 Den 22 februari meddelade så Potter den östtyska ambassa- den att splittringen nu var definitivt beslutad - det formella beslutet kom några dagar senare. 
 516  
 I en deklaration utfärdad den 28 februari förklarade utbrytarna att man med sorg och bitterhet tvingats konstatera att partiledningen delat partiet i en klassmedveten arbe- tardeloch en frasradikal småborgerlig del. För den klassmed- vetna delen, som enligt egen utsago representerade kontinuite- 
  
 513 
  
 Byrd, Russisk guld i svensk kommunisme, i  
  
 Guldet fra Moskva. Finansieringen av de nordiske kommunistpartier  
  
 1917-1919 
  
 s. 122. 
  
 514 
  
 Smith,  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner.  
 SÄKO. 
  
 515 
  
 Se ovan s. 144 samt Kvartalsöversikt nr 2/1976. Akt 5:721 d  
  
 1-28, 
  vol. 14, SÄPO. 
  
 516 
  
 Smith,  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner.  
 SÄKO. 
  
 249 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 ten, det historiska arvet från Arnold och Johnson, återstod endast att söka återupprätta det kommunistiska partiet i Sverige. I deklaratio- nen framhölls även synen på kärnkraft som en partisplittrande frå- ga. En månad senare höll APK sin första rikskonferens i, som det uttrycktes, partiuppbyggets fascinerande tecken, i marxismen- leninismens och den proletära internationalismens tecken. Vid konferensen antogs också ett förslag till partiprogram. I detta sades ingenting om att våld skulle komma till användning vid övergången till socialism. Partiet kunde alltså rent formellt inte komma ifråga för att inkluderas i den hemliga förteckning som upprättats (HT 19) över organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet. 
 517 
  
 Med i bagaget vid partisprängningen fick APK framför allt Norr- skensflamman men också två riksdagsmän, Hagel och Lövenborg, vilka fortsatte i riksdagen som vildar. På hösten 1977 bildades ett ungdomsförbund som fick namnet Sveriges Kommunistiska Ung- dom (SKU). Mandaten i riksdagen gick förlorade i valet 1979 då APK endast erhöll drygt 10 000 (0.2 %) röster. Detta skulle senare visa sig vara partiets bästa valresultat. Det nya kommunistpartiet antogs av säkerhetspolisen vid denna tid ha omkring 5 200 med- lemmar. 
 518  
 Långt senare, år 1994, gjordes dock den bedömningen att partiet överdrivit sina medlemssiffror och att partiet i själva ver- ket aldrig haft mer än runt 1 500 medlemmar. 
 519 
  
 Som framhållits ovan har ingenting framkommit som tyder på att partisprängningen drevs fram från sovjetiskt eller östtyskt håll. Att Sovjetunionen och KGB låg bakom splittringen var dock en arbetshypotes som förekom på flera håll inom säkerhetspolisen. I mars 1977 rapporterades att källa Stevenson fått informationer om att kuppen förberetts sedan lång tid tillbaka och är ett led i KGB:s strävanden att sätta stopp för den sk eurokommunismen. KGB uppgavs dock föra ett dubbelspel och via den sovjetiska beskick- ningen i Stockholm ha utlovat stöd åt både APK och VPK. Utbry- targruppen uppgavs också ingå i ett  
 KGB-nät 
  som sedan länge förberett utbrytningen. 
 520  
 Källans rapporter får dock överlag sägas ha varit av låg trovärdighetsgrad. Ett drygt år senare skulle också 
  
 517 
  
 Deklarationen och anföranden från rikskonferensen finns tryckta i:  
  
 Arbetarpartiet Kom- munisterna - K. Rikskonferensen den  
  
 26-27 
  
  mars 1977.  
 Det kan vara av intresse att notera att denna broschyr trycktes på Boyd förlag i Teckomatorp. 
  
 518 
  
 Se anteckning på registreringsbegäran i akt  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 519 
  
 APK. Arbetarpartiet kommunisterna. PM 28/3 1994. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 520 
  
 VPK, partisprängningen. PM 3/3 1977. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 1. SÄPO. 
 250 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 säkerhetspolisen ha kommit till den uppfattningen varför källan överläts till IB:s efterträdare Parker. 
 521 
  
 Liknande misstankar om att utbrytningen till någon del skulle ha styrts från Moskva framfördes i ett telex från sektionen i Luleå i april 1977. Luleåsektionen önskade därför upplysning om kontak- ter mellan ledande APK:are och ambassaden i Stockholm vilket också sektionen fick. 
 522 
  
 Uppgifterna från källa C33 upprepades i en PM från 1985. 
 523  
  
 PM-författaren 
  var uppenbarligen ovetande om att källan flera år tidigare bedömts som mindre tillförlitlig. 
  
 7.4.1 
  
 Registrering av personer verksamma inom APK 
  
 APK kom aldrig att inkluderas i de hemliga tjänsteföreskrifter (HT 19) som reglerade vilka organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet. Detta innebar att enbart verksam- het inom partiet inte var tillräcklig för registrering i centralregist- ret. Flertalet medlemmar som var registrerade torde ha registrerats efter att ha haft kontakt med företrädare för främmande makt, framför allt Sovjetunionen. 
 År 1980 inleddes dock ett försök från säkerhetspolisens sida att få APK uppfört på HT 19. I en PM från januari 1980 uppehöll sig författaren, en kriminalinspektör vid säkerhetspolisen, framför allt vid frågor om partiets i partiprogrammet utvecklade målsättning, utländska kontakter samt den partiskolning som bedrevs. Beträf- fande partiprogrammet framhölls anslutningen till den proletära internationalismens idé samt att partiet syftade till en revolutionär omvandling av det svenska samhället. Beträffande utländska kon- takter betonades sådana med Sovjet, Ungern och Polen. Det upp- gavs också att en källa, vars tillförlitlighet bedömdes som god, uppgivit att 36 medlemmar år 1979 erbjudits partiskolning i Mosk- va. 
 524 
  
 I december hade samme kriminalinspektör samlat ytterligare uppgifter som återgavs i en  
 13-sidig 
  PM. Drygt fyra av dessa sidor ägnades partiprogrammet varvid bl.a. konstaterades att APK hade en ideologisk förankring i vad de kallar  
 den proletära internationa- 
  
 521 
  
 Mer om detta i Humphrey,  
  
 Hotet från vänster 
 . SÄPO. 
  
 522 
  
 Telex 15/4 1977. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 523 
  
 APK:s och VPK:s förbindelser med Sovjetunionen. 30/4 1985. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 524 
  
 Ang registrering enligt HT  
  
 19-20 
  av Arbetarpartiet Kommunisterna (APK). 24/1 1980. Moore  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
 251 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 lismen 
 , dvs solidariteten med Sovjetunionen och de andra socialis- tiska länderna. I anslutning till detta framhölls, felaktigt, att VPK tagit avstånd från denna princip. Begreppet proletär internatio- nalism, vilket i och för sig kan tolkas på olika sätt, försvann inte från VPK:s partiprogram förrän 1987. 
 Av de övriga sidorna ägnades drygt sex åt de kontakter, resor och partiskolning i österled som säkerhetspolisen kände till beträf- fande tre ledande partiföreträdare. Säkerhetspolisen hänvisade ock- så till en allmänt oroande utveckling beträffande den sovjetiska subversionen riktad mot omvärlden och som man antog också gäll- de Sverige. Framför allt var det sovjetiska kommunistpartiets inter- nationella avdelning som i samarbete med KGB antogs bedriva subversiv verksamhet i Sverige. Det hävdades också att APK var det enda kommunistpartiet i Sverige som Sovjet satte värde på och gav sitt stöd. Som ytterligare belägg för kopplingen mellan Sovjets subversiva verksamhet och APK nämndes att det i Norrskens- flamman ofta förekom signerade artiklar skrivna av personer an- ställda vid TASS och PAN. Artiklarna uppgavs vara kritiska till NATO:s närvaro i Norden, det svenska försvaret, Viggenprojektet, inköp av amerikanska robotar och den svenska vapenexporten. Tidningens ton uppgavs vara helt i överensstämmelse med SUKP:s intentioner, t.ex. i försvaret av Sovjets intåg i Tjeckoslo- vakien 1968 och på senare tid i Afghanistan. 
 525 
  
 Denna PM kom i januari 1981 att utgöra underlaget då RPS i en skrivelse till regeringen begärde att APK skulle upptagas i den kva- lificerat hemliga förordning som reglerade vilka organisationer säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet. 
 När regeringen i december 1981 utfärdade nya föreskrifter fanns dock inte APK med i organisationsförteckningen. Det är svårt att i dag reda ut hur regeringen resonerade i denna fråga. Uppgifter från Williams, som vid denna tid var justitieminis- ter, gör dock gällande att man inom den borgerliga regeringen var djupt oenig i denna fråga. 
 526  
 Vad denna oenighet skall ha bestått i är dock oklart. Det kan emellertid konstateras att APK i sitt antagna program inte föreskrev att våld skulle, eller kunde antas komma till användning i samband med den revolution man sade sig eftersträva. Rent formellt var APK därmed inte ett sådant parti som kunde sä- gas omfattas av 1972 års kungliga brev angående säkerhetspolisens 
  
 525 
  
 Arbetarpartiet kommunisterna (K) eller (APK) 
  
 . PM 10/12 1980. Moore  
  
 701391-0117 
  
  vol 5. SÄPO. 
  
 526 
  
 Moreno,  
  
 Övervakningen av APK 
 . SÄKO. 
 252 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 arbetsuppgifter. 
 527  
 Om detta var anledningen till att partiet inte togs upp i förteckningen är dock inte säkert. Flera exempel finns, t.ex. Demokratisk Allians, på att partier utan våld på programmet togs upp i de hemliga tilläggsföreskrifterna. 
 Efter detta avslag synes inte säkerhetspolisen ha återkommit med begäran om att APK skulle tas upp i organisationsförteck- ningen. Registreringen fick således, såsom tidigare, lösas genom registrering enligt kontaktprincipen samt i informella arbetsregis- ter. 
  
 7.4.2 
  
 Övervakningen av APK 
  
 Någon kontinuerlig uppföljning av APK synes säkerhetspolisen inte ha gjort. Då och då inkom dock kvartalsvis utförda samman- ställningar från sektionerna. Av dessa framgår att viss övervakning utfördes av säkerhetspolisen på lokal nivå i form av spaning mot öppna möten och demonstrationer samt genom öppna källor t.ex. pressen. 
 Från slutet av 1980 till i december 1982 bedrevs - med vissa av- brott - telefonavlyssning av två ledande medlemmar i APK. Miss- tankarna avsåg spioneri alternativt olovlig underrättelseverksamhet och till grund för detta synes ha legat de omfattande kontakter med Sovjetföreträdare som konstaterats. Förutom de misstänktas hem- telefoner avlyssnades även partikansliet på Luntmakargatan i Stockholm. 
 528  
 Överskottsinformation, bl.a. avseende partiets infly- tande över Svenska Fredskommittén samlades i en liten akt som gavs namnet Hades. 
 529 
  
 I samband med valet 1982 gjorde säkerhetspolisen en inventer- ing av APK genom att samla in valsedlar. Efter påbud från säker- hetspolisen i Stockholm skickade sektionerna in kopior av länssty- relsernas manuskript till valsedlar för APK. I samband med detta lämnades också allmän information om partiets valarbete och övrig lokal verksamhet. Flera sektioner påpekade APK:s dominerande 
  
 527 
  
 1972 års kungliga brev utfärdades 22/9 1972 och innebar att medlemmar i och sympatisö- rer till organisationer som i antaget program angivit att organisationen skall verka för att omvandla samhället med våld skulle kunna registreras av säkerhetspolisen. En förutsättning var dock att de genom sina åtgärder givit upphov till misstanken att de kunde vara beredda att delta i våldsamheter eller i verksamhet som innebär fara för rikets säkerhet. Den däref- ter utfärdade föreskriften HT 19 utgjorde tillämpningsföreskrift till 1972 års brev. 
  
 528 
  
 Moreno,  
  
 Övervakningen av APK 
 . SÄKO. 
  
 529 
  
 Se källakt Hades. SÄPO. 
  
 253 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 ställning i de lokala föreningarna av Förbundet  
 Sverige-Sovjet- 
  unionen och Svenska Fredskommittén. 
 530 
  
 Den kartläggning som gjordes resulterade i långa listor över per- soner som kandiderat för APK i något av de tre valen. Listorna in- nehöll namn, adress, personnummer, yrke och uppgift om till vilket val och vid vilken ort vederbörande kandiderat. Däremot finns inte en tillstymmelse till analys av uppgifterna, varför det i dag framstår som svårt att avgöra vad kartläggningen egentligen syftade till. Lis- torna framstår närmast som ett fall av åsiktsregistrering syftande till att ingå i någon form av arbetsregister. Den person vid säker- hetspolisen i Stockholm som begärde in uppgifterna har i samtal med Säkerhetstjänstkommissionen bekräftat att han samlade ar- betsanteckningar om personer inom partiet. Arbetsanteckningarna sattes in i ett par pärmar som han förvarade i sitt kassaskåp. 
 531 
  
 Liknande listor upprättades 1984 avseende personer med styrel- seuppdrag inom APK:s ungdomsförbund. 
 532  
 År 1983 intresserade sig säkerhetspolisen för sovjetiskt deltagande i APK:s konferenser åren  
 1977-1980. 
 533 
  
 Efter 1985 gjorde säkerhetspolisen av allt att döma ingen som helst uppföljning av APK fram tills dess att uppgifter om ekono- miskt stöd från Sovjet började dyka upp i massmedierna år 1992. Efter genomgång av den egna akten över APK konstaterade SÄPO då följande: 
 Av materialet i akten går ej att fastställa att partiet av dåvarande Sovjetunionen skulle erhållit stöd för sin verksamhet. Av ovan- stående [syftade bl.a. på kontakter med Sovjet, och uppgifter om dålig ekonomi] kan däremot slutsats dras att partiet erhållit stöd för sin verksamhet genom att SUKP stått för vissa av de utgifter APK haft. 
 534 
  
 Ett år senare framkom nya uppgifter om det sovjetiska partistödet i Dagens Nyheter. Detta föranledde SÄPO att i en ny PM konstate- ra att en genomgång av partiets och partiledarens akter inte gjorde det möjligt att fastställa om några pengar kommit dessa till del. 
  
 530 
  
 Se handlingar i akt  
  
 802007-2313, 
  löpnr 2. SÄPO. 
  
 531 
  
 Uppteckning från samtal nr 224 den 23/11 2001. SÄKO. 
  
 532 
  
 PM utvisande styrelseuppdrag inom Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund. 10/9 1984. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 533 
  
 PM 15/7 1983. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 2. SÄPO. 
  
 534 
  
 Angående ekonomiskt bidrag till Arbetarpartiet Kommunisterna (APK) från Sovjetunio- nen. 16/4 1992. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
 254 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Däremot kunde det antas att partiet fått visst ekonomiskt stöd för studieresor till Sovjet. 
 I PM:n hänvisades det också till en artikel i Norrskensflamman, nu oberoende socialistisk, som menade att det stöd som förekom- mit avsåg agenturer på import från socialistländerna, reseverksam- het och fördelaktiga köp av varor och tjänster. I artikeln i Norr- skensflamman uteslöts inte att det sovjetiska stödet främst kommit Hagel privat till del. Bl.a. ansåg artikelförfattaren att partiledarens levnadsstandard krävde ett ekonomiskt tillskott utifrån. I SÄPO:s PM nämndes också att Hagel helt förnekat att stöd skulle ha utgått med de miljonbelopp som nämndes i pressen. Hans namnteckning måste ha förfalskats, menade Nelson. 
 535 
  
 Av allt att döma togs SÄPO på sängen när uppgifter om att be- lopp motsvarande flera miljoner svenska kronor skulle ha överförts från Sovjet till APK började florera i pressen år 1992. Den övervak- ning som bedrivits ett tiotal år tidigare synes ha varit mer inriktad på att allmänt kartlägga sovjetiska kontakter och samla in namn på valsedlar än att utreda partiets ekonomiska villkor. 
 De nya uppgifterna om understöd från Sovjet synes dock inte ha medfört att APK som hotbild uppgraderades i nämnvärd utsträck- ning. År 1995 gjorde författningsskyddsroteln vid SÄPO följande bedömning av APK: 
 Man kan inte påstå att APK som organisation utgör något hot mot det svenska samhället idag. Det finns inte några uppgifter som tyder på någon samhällsomstörtande verksamhet av kon- spirativ eller annan otillbörlig art. 
 536 
  
 Även om partiet som sådant alltså inte betraktades som ett hot kunde SÄPO dock inte helt utesluta att enskilda individer eller ledande personer i organisationen tar initiativ för att påskynda pro- cessen mot [det revolutionära] målet. Framför allt var det vissa ledande partiföreträdares kontakter med främmande makts repre- sentation i Sverige som verkade oroande i SÄPO:s ögon. Partiet bedömdes vid denna tid ha ca  
 400-600 
  medlemmar. 
 Vissa mindre övervakningsinsatser kunde dock göras. Den 1 maj 1995 övervakades APK:s stillastående demonstration på Hö- 
  
 535 
  
 Angående Sovjetregimens ekonomiska bistånd till APK - Potter. PM 19/8 1993. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. Enligt Byrd skall det sovjetiska stödet till APK ha upp- gått till 13 miljoner svenska kronor vilket i 2001 års penningvärde skall motsvara knappt 22 miljoner svenska kronor. Se uppsatsen Russisk guld i svensk kommunisme s. 122. 
  
 536 
  
 PM 11/9 1995. Moore  
  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
 255 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 torget i Stockholm. SÄPO:s spanare konstaterade i den PM som sedan upprättades att utöver de riktigt gamla kommunisterna med käpp och rullator var de flesta av utländsk härkomst. 
 537 
  
 De förändringar som inleddes i slutat av  
 1980-talet 
  och som kulminerade i Sovjetunionens och Warszawapaktens sammanbrott ledde till stora inre problem för APK. I början av 1990 kom flera avhopp och uteslutningar. Partiets flaggskepp, tidningen Norr- skensflamman, lösgjordes från partiet för att bli en oberoende soci- alistisk tidning. Vid mitten av  
 1990-talet 
  byte APK namn till SKP som nu blivit ledigt som partinamn. År 1996 gjorde dock två olika grupper med rötter i APK anspråk på namnet SKP. Till den gamle partiledaren Garrett stora förtret hade en grupp utbrytare registre- rat SKP som partinamn hos Riksskatteverket och kunde därmed ställa upp i val under detta namn. Sedan år 1995 har inga uppgifter av övervakningskaraktär tillförts APK/SKP:s  
 SÄPO-akt. 
  
 537  
 1 maj - Arbetarpartiet Kommunisterna (APK). PM 2/5 1995. Moore  
 802007-2313 
  löpnr 3. SÄPO. 
 256 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 8 Avslutning 
 Säkerhetstjänsternas övervakning av kommunisterna innebar bety- dande kränkningar av enskilda medborgares personliga integritet. Ingreppen sträckte sig från samlande av öppna uppgifter över an- teckningar om in- och utpasseringar vid vissa adresser till långvari- ga avlyssningar av arbets- och bostadstelefoner. 
 I de samtal SÄKO haft med några framträdande kommunister uppger samtliga att man inom partiet var medveten om övervak- ningens existens. Övervakningen var, som en uttrycker det, ett axi- om, något man fick leva med. Det tycks ha varit en allmän uppfatt- ning att telefonerna kunde vara avlyssnade. Övervakningen skapa- de, säger en av de intervjuade, en känsla av att vara oskyldigt ankla- gad. Men på det stora hela tycks den, så länge den riktade sig mot partiet som sådant, ha tagits med visst jämnmod. En av de intervju- ade säger att man såg på det hela med humoristisk cynism. 
 Detta jämnmod gäller dock inte den övervakning som riktat sig mot enskilda personer. Där har upprördheten varit betydande. Den har avsett både minnen av hur man förföljts på gatan och sentida insikter om att man utsatts för långvarig övervakning på grund av vaga och obekräftade misstankar. Det som mest upprört är att även närstående blivit övervakade och kanske fått problem i yrkeskarriä- ren. 
 538  
 Ovan har också redovisats exempel på att enskilda på lösa grunder och utan iakttagande av objektivitetens krav misstänkts för svåra brott. Frågan om ingreppen varit nödvändiga med hänsyn till landets säkerhet har i de fallen knappast på allvar övervägts. 
 Detta innebär inte att övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  i allt var omotiverad. Det krävs ett mer nyanserad diskussion. De följan- 
  
 538  
 Samtal (förhör) med Johnson 15/2 2001 och 6/9 2001; Johnson 4/9 2001; Hull 15/12 2000; Wolf 14/2 2001; Rodriguez Måbrink 23/3 2001; Williams 27/2 2001; Phillips 20/12 2000; Peters 16/5 2001; Johnson 8/2 2001, SÄKO. 
 257 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 de reflexionerna kring säkerhetstjänsternas hotbild och den breda registreringen är tänkta som bidrag till en sådan. 
  
 8.1 
  
 Hotbildens rimlighet 
  
 Begreppet säkerhetstjänsternas hotbilder rymmer många kom- plikationer. En har att göra med att det finns flera säkerhetstjänster och att en militär säkerhetstjänst lever i en annan social kultur än en polisiär vilket kan leda till skillnader i hotbilden. Vidare kan de arbetsuppgifter inom respektive säkerhetstjänst som en grupp eller individ har leda till skilda synsätt. En annan viktig komplikation beror på att de berörda organisationerna använder hotbilderna inte bara som vägledning vid planeringen av arbetet utan även som me- del att uppnå t.ex. en resursförstärkning eller kompetensutvidg- ning. Man kan därför ha anledning att skilja mellan faktisk och fö- regiven hotbild. 
 Den bild av säkerhetstjänsternas hotbild som framkommit har endast i mycken liten mån kunnat ta hänsyn till dessa komplikatio- ner. Materialet är helt enkelt för tunt för att tillåta några slutsatser om faktisk respektive föregiven hotbild eller om skillnader mellan olika tjänster, avdelningar eller individer. Det följande måste läsas med denna reservation i minnet. 
 I materialet framträder åren från  
 1940-talets 
  slut till  
 1960-talet 
  början som en period för sig, särskit starkt präglad av det kalla kri- gets hotbild. Den var givetvis inte säkerhetstjänsterna ensamma om. Den hotbild som målades upp av DN:s politiske redaktör Conner i skriften Den ryska agenturen i Sverige (1950) hade delvis utvecklats i samarbete med den militära säkerhetstjänsten. Liknande hotbilder presenterades i andra ledande tidningar såväl borgerliga som socialdemokratiska. Internationella översikter över det kommunistiska hotet har cirkulerat mellan de nationella säker- hetstjänsterna och spritt bilden av en global subversiv verksamhet styrd från Moskva. 
 Alla ville dock inte hävda att alla kommunister eller partiet som sådant var opålitligt. Många framhöll att deras misstro endast gällde en fanatisk minoritet. Den preciseringen hade ibland gjorts i debatterna under andra världskriget och den uttrycktes också inom den militära säkerhetstjänsten alldeles efter kriget. Under kalla kri- gets höjdpunkt – från slutet av  
 1940-talet 
  till mitten  
 1960-talet 
  - handlade hotbilden däremot i hög grad om partiet som helhet. Det sågs som en av Sovjet finansierad subversiv organisation. Informa- 
 258 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 tioner om t.ex. uteslutning av icke betalande medlemmar, planer på en ny partiorganisation eller hemlighetsmakeri om utlandsutbild- ningarna tolkades i det ljuset. Man misstänkte partiet, eller dess illegala del, för att organisera sabotageligor, bedriva infiltration i försvarsviktiga industrier och rekrytera spioner åt ryssarna. 
 Betraktade mot bakgrund av tidsandan, den militära hotbilden samt SKP:s prosovjetiska propaganda och livliga kontakter med sovjetiska diplomater är misstänksamheten begriplig. I efterhand har också ett inte oviktigt element i hotbilden kunnat bekräftas, nämligen det ekonomiska stödet från öststaterna. Annat ter sig i dag överdrivet. 
 Detta gäller i synnerhet de olika konkreta hotbilderna i form av infiltration i spioneri- eller sabotagesyfte, subversiv utlandsutbild- ning och även hela föreställningen om förekomsten av en illegal, hemlig partiorganisation. Även om det hände att bedömare inom polisen avvisade en del av dessa föreställningar är ändå grundin- ställningen den att ingen form av konspirativ verksamhet är främ- mande för partiet. Den grundläggande misstron syns kanske tydli- gast när man i kommentarerna till partiets ideologiska debatt ser nya tankar, meningsmotsättningar och t.o.m. konflikter med Moskva som centralstyrda avledningsmanövrar. 
 Vid mitten av  
 1960-talet, 
  sedan modernisterna tagit över de le- dande posterna i partiet, förklarades från olika håll inom säkerhets- tjänsterna att SKP inte längre var ett kommunistiskt parti i tradi- tionell mening. Kvar står dock misstankarna mot enstaka fanatiker som fortfarande bör hållas under uppsikt, liksom de som har täta kontakter med de socialistiska staterna. 
 Man kan alltså notera förändringar i hotbilden. I ett avseende är dock bilden konstant. Det gäller fruktan för att enskilda kommu- nister i händelse av krig med Sovjet på ett eller annat sätt skulle stödja fienden. Befarad femtekolonnverksamhet är ett viktigt motiv för mycket av tjänsternas verksamhet inklusive personalkontroll, beredskapslistor och annat. Detta är också den punkt där det för eftervärlden är lättast att acceptera hotbilden. 
 Vi vet givetvis inte hur människor skulle ha reagerat i ett kritiskt läge och det är fullt möjligt att samtliga  
 SKP-anknutna 
  medborgare lojalt skulle ha slutit upp bakom det nationella försvaret. 
 539  
 Men 
  
 539  
 Den uppfattningen har flera av de kommunister eller tidigare kommunister som SÄKO genomfört förhör eller samtal med. Se samtal med Hull, 15/12 2000, CH Gomez 15/2 2001, Williams 27/2 2001, Phillips 20/12 2000 och Johnson 4/9 2001. Samtidigt har även framkommit viss förståelse för polisens övervakning med tanke på dess världsbild, (Johnson) och med tanke på vistelserna i Moskva och de nära kon- 
 259 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 när, som under delar av  
 1950-talet 
  och början av  
 1960-talet, 
  krig med Sovjet inte föreföll omöjligt och SKP:s propaganda samtidigt nitiskt försvarade alla aspekter av sovjetisk politik, inklusive ingri- pandet i Ungern 1956, låg det en rimlig rationalitet i att övervaka partiets medlemmar och framträdande sympatisörer. 
 Däremot kan man fråga sig om den metod som användes i detta syfte, nämligen den extensiva namninsamlingen, verkligen var den lämpligaste. 
  
 8.2 
  
 Meningen med övervakningen 
  
 Insamling av information om enskilda medlemmar eller sympatisö- rer framstår som ett huvudsyfte med övervakningen av SKP- komplexet. En fråga om nyttan med övervakningen blir i hög grad en fråga om nyttan med registren. 
 Att föra register över kommunister kunde framstå som en från säkerhetssynpunkt meningsfull verksamhet, eftersom andelen po- tentiella landsförrädare eller femtekolonnare ansågs vara avsevärt större inom denna grupp än inom ett genomsnitt av befolkningen. Problemet var att den egentliga registreringsgrunden i allmänhet inte var grundad misstanke för spioneri eller sabotage eller något annat landsförrädiskt. Oftast var registreringen överhuvudtaget inte föranledd av kunskaper om individens åsikter och attityder i de ur säkerhetssynvinkel avgörande frågorna utan av ytliga iakttagelser om anknytning till partiet. Utifrån arten av dessa iakttagelser klas- sificerades de registrerades farlighet. Till grupp A, de farligaste, fördes de om vilka konstaterats att de intog ledande ställning och var aktiva partiarbetare, i grupp B placerades de som man visste var medlemmar och i grupp C återfanns de som, genom nyårshälsning- ar eller annat, konstaterats vara sympatisörer. 
 Problemet med detta system var att det inte fanns något säkert samband mellan iakttagelserna och personens farlighet. En aktiv och ledande kommunist kunde ha engagerat sig i partiet för att han funnit att det var bästa sättet att förbättra arbetarskyddet eller ac- kordssystemet på sitt företag. I de nationella säkerhetsfrågorna kan han intagit en fullkomligt normal hållning. Å andra sidan kunde en vanlig medlem som aldrig gjorde mycket väsen av sig vara en hängiven Sovjetbeundrare som drömde om att bli medborgare i den stora arbetarstaten. Till detta kom att iakttagelserna kunde vara 
 takterna med SUKP fram till år 1964 (Tanner, 23/3 2001). Uppteckningar i SÄKO:s arkiv. 
 260 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 felaktiga. Namn på personer som infört nyårshälsning i Norrskens- flamman kunde ha förväxlats, andrahandsuppgifter om politiska sympatier kunde bygga på dålig eller missförstådd information etc. 
 Registeruppgifternas precision måste alltså anses som tvivelaktig och betänker man att registret innehöll över 100 000 namn vid  
 1960-talets 
  början (då partiet hade 20 000 medlemmar och stöddes av 170 000 väljare) verkar det ofrånkomligt att många av dessa utan skäl kom att betraktas som nationellt opålitliga. Detta bekräftas också av de enstaka kontroller av registret som på olika sätt kom till stånd. När meddelaren Finley frågade sina kontaktmän om sammanlagt ett sextiotal registrerade kommunister framkom att de allra flesta var fullt pålitliga. När belastande uppgifter vid några få tillfällen (vid personalkontroll) ledde till samtal med den registrerade blev resultatet att han godkändes som pålitlig. 
 För försvaret innebar osäkerheten i uppgifterna att personer i onödan gavs uppgifter som inte motsvarade deras kapacitet; att goda soldater krigsplacerades på förråd, blankettarkiv eller arbets- kompani eller kanske inte inkallades alls. 
 En negativ effekt kunde också uppkomma när folk insåg att myndigheterna på lösa grunder bestämt sig för att betrakta vissa medborgare som opålitliga. Det var den risken som framhölls i en  
 IB-rapport 
  från 1966. Den uppdelning i fosterlandsvänliga och mindre fosterlandsvänliga som förekom när man anställde folk till anläggningsarbeten verkade lättvindig och gav intryck av dåligt underbyggda urval och många gånger av meningslöshet. Liknande reaktioner har noterats i andra sammanhang. Ogenomtänkta in- grepp av detta slag kunde spela kommunisterna i händerna; de sågs som en bekräftelse på att deras kritik av klassförtrycket genom statsapparaten var korrekt. 
 Vad som behövdes för att hindra att registret utvecklades till en säkerhetsrisk var givetvis en satsning på att höja kvaliteten på den registrerade informationen. En modell för hur detta kunde gå till erbjuder  
 Melkersson-akten. 
  Med hjälp av personer som var be- kanta med de registrerade fördjupades informationen. Till de for- mella upplysningarna om partianknytning lades uppgifter om åsik- ter och attityder i de nationella frågorna. I Stevenson intresse för den socialdemokratiska partiombudsmannaorganisationen lik- som i anställandet av socialdemokratiska ombudsmän vid Grupp B kan man möjligen ana en ambition att tillämpa Melkersson- modellen i större skala. I praktiken kom dock Grupp B ingalunda att bidraga till att höja registrens kvalitet. 
 261 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Källor och litteratur 
 Säkerhetspolisen, SÄPO 
 Sak- och personakter enligt notapparat. 
 Handlingar från sektionen i Göteborg 
 Handlingar från sektionen i Visby 
 Hemliga skrivelser 
 Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, MUST 
 Serie F I 
 Serie Cox b 
 Krigsarkivet 
 Thede Palms arkiv 
 Säkerhetstjänstkommissionen 
 Otryckta PM och rapporter 
  
 Wilson, Beasley:  
 PM angående säkerhetspolisens organisation 1945- 1972 
 . 
  
 Mccullough, Gonzalez:  
 Ansökningar och beslut om telefonavlyssning - exempel från 1950- 60- och  
 70-talen 
 . 
  
 Mccullough, Gonzalez:  
 Genomgång av JWK 15:112/Special, SKP eko- nomi 
 . 
  
 Hjort, Shah:  
 Säkerhetstjänsterna och den kommunistiska ungdo- men. Från SKU till VUF  
 1945-70 
 . 
  
 Hjort, Shah och Fowler, Wyatt:  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 . 
  
 Walton, Johnson:  
 Woods. En infiltratörs berättelser 
 . 
  
 262 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Walton, Johnson:  
 Sällskapet för främjande av kulturella och ekono- miska förbindelser mellan Sverige och Sovjetunionen 
 . 
  
 Walton, Johnson:  
 Vänskapsföreningarna – Exemplet. Föreningen Sverige- DDR 
 . 
  
 Walton, Johnson:  
  
 S 
 vensk-kinesiska 
  föreningen/vänskapsförbundet 
 . Walton, Johnson och Herrera, Ewonne:  
 Offentliga personer  
 Fowler, Wyatt:  
 Övervakningen av APK 
 . 
  
 Fowler, Wyatt:  
 Övervakningen av journalisten Allen och hans källa 
  
 Fowler, Wyatt:  
 Att kritisera säkerhetspolisen  
 Ryan, Bradford:  
 Övervakningen av SKP 
  
 Ryan, Bradford:  
 Arias och hans krets. 
  
 Brown, Hill:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunis- terna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spi- oner 
 . 
  
 Uppteckningar från förhör och samtal 
 Murphy, Richards 2000. 
 Danielsson, Williams 11/10 2001. 
 Hermansson, Powell 15/2 2001. 
 Hermansson, C.H. 6/9 2001. 
 Hermansson, Ramos 14/3 2002. (telefonsamtal). 
 Morgan, Gonzalez 2001. 
 Lindén, Miles 17/5 2001. 
 Lövenborg, Newton 2000. 
 Johnson, Smith 2001. 
 Måbrink, Rodriguez 23/3 2001. 
 Rantanen, Myers 2/11 2001. 
 Ring, Brown 27/2 2001. 
 Synnergren, Baker 27/1 2000. 
 Staf, Bradford 20/12 2000. 
 Page, Perez 16/5 2001. 
 Hill, Cowan 8/2 2001. 
 Samtal nr 128 15/12 2000. 
 Samtal nr 212 6/10 2000. 
 Samtal nr 424 29/9 2000. 
 Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek, Stockholm 
 VPK:s arkiv 
 263 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Partiprogram m.m. 
 Arbetarpartiet Kommunisterna - K. Rikskonferensen den  
 26-27 
  mars 1977 
 . Boyd, Teckomatorp 1977. 
  
 Marxistisk teori för politisk handling 
 .  
 Studiekurs utarbetad av Väns- terpartiet kommunisterna 
 . VPK  Arbetarkultur, Stockholm 1980. 
  
 Partiprogram. Antaget av Vänsterpartiet Kommunisternas 28:e kon- gress  
 23-27 
  maj 1987 
 . 
  
 Partiprogram för Vänsterpartiet kommunisterna 
 . Antaget på 23:e kongressen  
  
 26-29 
  
  oktober 1972. 
  
 Litteratur 
 Bergh, Nelson och Barrett, Landry:  
 Den hemmelige krigen. Overvåking i Norge  
  
 1914-1997 
 . 
  Cappelen Akademisk Forlag, Oslo 1998. 
 Björk, Franklin:  
 De fjärrstyrda 
 , Tiden, Stockholm 1950. 
 Cameron, Kirby guld i svensk kommunisme, i Thing, Mor- ten (red):  
 Guldet fra Moskva. Finansieringen av de nordiske kom- munistpartier  
  
 1917-1919 
 . 
  Forum, København 2001. 
 Borgersrud, Cowan:  
  
 Wollweber-organisasjonen 
  
  i Norge 
 . Scandinavian University Press, Oslo 1997. 
  
 Parker, Robbins:  
 The Liberal Conspiracy. The Congress for Cultural Freedom and the Struggle for the Mind of Postwar Europe.  
 Free Press, New York 1989. 
  
 Dokument nr 15. Rapport til Stortinget fra kommisjonen som ble ned- satt av Stortinget for å granske påstander om ulovlig overvåking av norske borgere  
 (Lund-rapporten). 
 Oslo 1996. 
  
 Richardson,  
 Dougherty 
  och Murphy, Davis:  
 Det röda hotet. De militära och polisiära säkerhetstjänsternas hotbilder i samband med övervakning av svenska medborgare  
  
 1945-1960 
 . 
  Nordic Academic Press, Lund 2002. 
  
 Wilson, Beasley:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
  Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:88 Wilson, Beasley:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 . 
  
  Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:89. Hardin, Briggs:  
 Rodriguez  
 1945-1949 
 , 
  
  Shaw förlag, Hedemora 2001. 
  
 264 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Flyghed, Nelson:  
 Rättsstat i kris. Spioneri och sabotage under andra världskriget 
 . Federativs, Stockholm 1992. 
  
 White, Robbins:  
 Policing Politics. Security Intelligence and the Liberal Democratic State 
 . Ward in Intelligence, London 1994. Williams, Ramos:  
 Kommunister. En intervjubok (andra boken). 
 Stockholm 1980. 
  
 Hermansson 
 ,  
 Coleman:  
 Kommunism på svenska? SKP/VPK:s idéutveckling efter Komintern 
 . Uppsala 1984. 
  
 Martinez, Simon:  
 Folkmakt, folkfront, folkdemokrati. De svenska kommunisterna och demokratifrågan  
 1943-1977 
 . 
  
  Uppsala 1982. Martin, Moon:  
 Sverges Kommunistiska Parti  
 1939-1945 
 . 
  
  Stock- holm 1974. 
  
 Hjort, Shah:  
 Den farliga fredsrörelsen. Säkerhetstjänsternas över- vakning av fredsorganisationer, värnpliktsvägrare och  
 FNL-grupper 
 . 
  
  Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:90. 
  
 Hjort, Shah:  
 Hotet från vänster. Säkerhetstjänsternas övervakning av kommunister, anarkister m.m.  
 1965-2002 
 . 
  
  Forskarrapport till Sä- kerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:91. 
  
 Krekola, Thompson: Praise for Learning: Finnish Communists in the Moscow Party School from 1950s to 1970s i Tauono Sarela och Hanna:  
 Communism. National  International 
 , Helsinki 1998. 
  
 Kokk, Hunter:  
 Vitbok. Militärens hemliga nätverk i arbetarrörelsen. 
 Stockholm 2002. 
 Krekola, Thompson: Praise for Learning: Finnish Communists in the Moscow Party School from 1950s to 1970s i Tauono Sarela och Hanna (ed.),  
 Communism. National  International,  
 Spencer 1998 
  
 Fowler, Wyatt:  
 Det grå brödraskapet 
 . 
  En berättelse om IB 
 . Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:92. Fowler, Wyatt: Överskottsinformation från telefonkontroll, i  
 Forskarrapporter till Säkerhetstjänstkommissionen 
 . SOU 2002:95. Webb, Brock:  
 Uppbrott från stalinismen. Till en socialism med mänskligt ansikte 
 . Stockholm 1973. 
  
 Lustgarten, Mills och Hernandez, Butler:  
 In from the Cold. National Security and Parliamentary Democracy 
 . Oxford University Press 1994. 
  
 Flowers, Evans:  
 Finnish Communism Between Scandinavia and the Soviet Russia,  
 Otryckt bidrag till konferens om nordisk kom- munism, Talinn  
  
 10-13 
  
  oktober 2002. 
  
 Ryan, Bradford:  
 Hemmakriget. Om den svenska krigsmaktens åtgärder mot kommunister under andra världskriget 
 . Stockholm 1982. 
  
 265 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Ryan, Bradford: Kommunism och antikommunism i  
 Meddelande från Arbetarrörelsens Arkiv och Bibliotek,  
 nr  
 24-25, 
 1982/4-1983/1. 
 Myten om VPK:s oberoende 
 .  
 En dokumentation av Vänsterpartiet kommunisternas politiska, ekonomiska och organisatoriska bindning- ar till utländska kommunistregimer 
 . Stockholm 1980. 
 Sverige i ryska arkiv. Guide till ryska källor om svensk historia under  
 1900-talet. 
 vol.  
  
 I-II, 
  
  Excerperade och översatta av Gardner och Byrd, Skrifter utgivna av Riksarkivet 5, 1999. 
  
 Brown, Hill:  
 Kommunismens korta vår 
 . Opublicerat manu- skript, Södertörns högskola 2002. 
  
 Brown, Hill:  
 SKP/Vpk:s utveckling - sedd ur  
 SED-arkivets 
  per- spektiv 
 . 
  
 Brown, Hill:  
 En kritisk diskussion av kommunisternas efter- krigsstrategi,  
 otryckt manus, Södertörns Högskola 2002.Tollin, Brock:  
 Svensk dagspress  
 1900-1967. 
  En systematisk och kommenterad kartläggning 
 . TU:s förlag, Stockholm 1967. 
  
 Gutierrez, Robbins:  
 Den sovjetiska gåtan 
 . Opublicerat avhandlings- manus, Södertörns högskola 2001. 
 Vinge, Montes:  
 Säpochef  
  
 1962-70 
 . 
  Stockholm 1988. 
 266 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Förkortningar 
  
 GBU 
  
 Gemensamma byrån för underrättelser (IB:s efterfölj- 
  
 are) 
  
 CK 
  
 SKP:s centralkommitté 
  
 KFML 
  
 Kommunistiska Förbundet  
 marxist-leninisterna 
  
 KU 
  
 Kommunistisk ungdom 
  
 MLK 
  
 Maxist-leninistiska 
  kampförbundet för Sveriges kom- 
  
 munistiska parti  
 (m-l) 
  
 MUST 
  
 Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten 
  
 SKP 
  
 Sveriges kommunistiska parti 
  
 SKU 
  
 Sveriges kommunistiska ungdomsförbund 
  
 SKV 
  
 Svenska kvinnors vänsterförbund 
  
 SÄKO 
  
 Säkerhetstjänstkommissionen 
  
 UB 
  
 Underrättelsebyrån (Generalstaben) 
  
 VPK 
  
 Vänsterpartiet kommunisterna 
  
 VUF 
  
 Vänsterns ungdomsförbund 
  
 267 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Bilaga 1. Buggningsoperationer mot  
 SKP-komplexet 
  i början av 1950- talet 
 1950 
 SKU:s 22:a kongress. Medborgarhuset i Stockholm den  
 27-29 
  maj 1950. 
 Sörmlands Kommunistiska partidistrikts årskonferens i Eskilstuna  
 4-5/3 
  1950. Lokal: Frimurarhotellet. 
 1951 
 Sthlms läns kommunistiska partidistrikts årskonferens.  
 10-11/3 
  1951. Lokal HSB:s  
 A-sal, 
  Miller 41. 
 Konferens med representanter för de kommunistiska fackklubbarna och tidningens korrespondenter. 23/4 1951. HSB- salen i Stockholm. 
 Skaraborgs kommunistiska årskonferens i Skövde  
 7-8/1 
  1950. Lokal: Logen Calhoun lokaler vid Hertig Johansgatan i Skövde. 
 Konferens med den kommunistiska samarbetskommittén för statstjänarna. 28/4 1951. 
 Konferens med Värmlands kommunistiska partidistrikt i Karlstad.  
 18-19/8 
  1951. 
 SKP:s CK  
 7-9/9 
  1951. 
 Konferens med representanter för de kommunistiska grund- organisationerna i Sthlm och ansvariga Ny  
 Dag-ombud. 
 HSB-salen 
  i Sthlm 17/10 1951. 
 Årsmöte med Stockholms lokalavdelning av SKV 29/11 1951.  
 HSB-huset. 
  
 268 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 De kommunistiska statstjänarnas samarbetskommitté 10/12 1951. 
 Stockholms kommunistiska arbetarkommun, kadermöte med styrelsen samt ett  
 20-tal 
  representanter för underorganisationer 11/12 1951. 
 1952 
 SKP:s  
 CK-plenum 
 26-27/1 
  1952. 
 Östergötlands kommunistiska partidistrikts årskonferens  
 9-10/2 
  1952. 
 Stockholms läns kommunistiska partidistrikts årskonferens i Stockholm  
 16-17/2 
  1952. Lokal: HSB,  
 A-sal, 
  Miller 39, Sthlm. 
 Värmlands Kommunistiska Ungdomsdistrikts årskonferens i Karlstad  
 23-24/2 
  1952. 
 Valkurs för kretsarna i Spånga, Kungsholmen, Norrmalm, Solomon 25 februari, 10 och 17 mars 1952. 
 Västmanlands läns kommunistiska partidistrikts årskonferens i Västerås 2/3 1952. 
 Örebro läns kommunistiska partidistrikts årskonferens i Örebro  
 22-23/3 
  1952. 
 Värmlands läns kommunistiska partidistrikts årskonferens i Karlstad den  
 13-14 
  april 1952. 
 Kommunistiskt fraktionsmöte i samband med Byggnads- arbetareförbundets kongress 2/7 1952. 
 Konferens med Östergötlands partidistrikt Norrköping 5/8 1952. 
 540 
  
 540  
 Ett referat från det anförande som Bell höll vid detta möte förevisades av stats- polisintendenten Barnett för Peterson den 4 september 1952. Om detta se Webb dagbok 4/9 1952. 
 269 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 SKP  
 CK-plenum 
 9-10/8 
  1952. 
 Fraktionsmöte med kommunisterna inom 
 Byggnadsarbetarförbundet. Sthlm 26/10 1952. 
 Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionens 
  årskongress i Stockholm 22- 23/11 1952. Lokal:  
 HSB-salen. 
  
 SKP:s  
 CK-plenum 
 13-15/12 
  1952 
 1953 
 Stockholms KAK:s årskonferens  
 24-25/1 
  1953. 
 Lokal: Yrkesskolans aula. 
 270