Nytt regelverk för marksänd  
 digital-TV 
  
 Delbetänkande av Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  
 Stockholm 2004 
 SOU 2004:39 
  
 SOU och Ds kan köpas från Brown kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Brown Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets för- valtningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
 Broschyren kan beställas hos: Information Rosenbad Regeringskansliet 
 103 33 Stockholm 
 Fax:  
 08–405 
  42 95 Telefon:  
 08–405 
  47 29 
 www.regeringen.se/propositioner/sou/pdf/remiss.pdf 
 Tryckt av Jones Tryckeri AB 
 Stockholm 2004 
 ISBN  
 91-38-22120-9 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Thompson 
 Genom regeringsbeslut den 8 juni 2000 bemyndigades chefen för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild utredare med upp- drag att analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) och lagen (1989:41) om TV- avgift samt föreslå de lagändringar som föranleds av övervägan- dena (Dir. 2000:43). 
 Utredningen, som antog namnet Radio- och  
 TV-lagsutred- 
  ningen, överlämnade i oktober 2001 delbetänkandet  
 Skydd av barn mot olämpligt programinnehåll i TV 
 , SOU 2001:84. Därefter ent- ledigades på egen begäran den särskilde utredaren liksom experter och sekreterare. 
 Från och med den 1 februari 2003 förordnades hovrättsrådet, vice ordförande, Larson att vara särskild utredare. 
 I arbetet med detta delbetänkande har som experter deltagit departementssekreteraren Smith, kanslirådet Cain, kanslirådet Osborne, 
  ämnesrådet Hays, direktören Santos, chefsjuristen Ryan, rätts- sakkunnige Morrow, kanslirådet Morgan och bolagsjuristen Mcclain, som dock på egen begäran entledigades den 15 februari 2004. 
 Utredningens sekreterare är sedan den 1 februari 2003 hovrätts- assessorn Hawkins och sedan den 11 augusti 2003 hov- rättsfiskalen Goodwin. 
 Enligt tilläggsdirektiv (Dir. 2001:11) skulle utredningen redo- visat sitt arbete senast den 31 maj 2002. Regeringen beslutade den 13 mars 2003 om ytterligare tilläggsdirektiv (Dir. 2003:30) varigenom utredningens uppdrag utökades till att omfatta fler frågor. Tiden för redovisning av utredningens överväganden för- längdes till utgången av år 2004. Frågan om tillåten annonstid skulle dock redovisas före utgången av juni 2003 och frågan om vidaresändningsplikten efter det att de analoga marksändningarna 
 har upphört redovisas före utgången av november 2003. Genom ett nytt tilläggsdirektiv (Dir. 2003:100) den 21 augusti 2003 fick utredningen vidare i uppdrag att behandla de frågor som rör  
 Digital-TV-kommitténs 
  förslag i vissa avseenden i ett delbetän- kande före utgången av februari 2004. Genom tilläggsdirektiv den 9 oktober 2003 (Dir. 2003:121) avfördes frågan om vilka  
 TV-mottagare 
  som skall grunda avgiftsskyldighet från utred- ningens uppdrag. 
 Utredningen överlämnade den 30 juni 2003 delbetänkandet  
 Reklamtid i TV 
 , SOU 2003:62, och den 28 november 2003 del- betänkandet  
 Must carry 
 , SOU 2003:109. 
 Utredningen får härmed överlämna delbetänkandet  
 Nytt regel- verk för marksänd  
  
 digital-TV 
 , 
  SOU 2004:39. Experterna har ställt sig bakom de redovisade förslagen och övervägandena. Detta har markerats genom att betänkandet har avfattats med användning av  
 vi-form. 
  
 Återstående frågor som omfattas av uppdraget kommer att behandlas i utredningens slutbetänkande senast vid utgången av år 2004. 
 Malmö den 31 mars 2004 
  
 Larson 
  
 Goodwin Hawkins 
  
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 11 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 23 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 33 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i radio- och  
 TV-lagen 
  
 (1996:844) ................................................................................ 
  
 33 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med 
  
 föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och 
  
 yttrandefrihetsgrundlagens områden...................................... 
  
 61 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2003:389) om 
  
 elektronisk kommunikation.................................................... 
  
 64 
  
 4 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1994:728) med instruktion för Granskningsnämnden 
  
 för radio och TV....................................................................... 
  
 65 
  
 5 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1994:729) med instruktion för Radio- och  
 TV-verket......... 
  
 67 
  
 6 
  
 Förslag till förordning om upphävande av förordningen 
  
 (1997:894) om marksänd digital TV....................................... 
  
 70 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande .............................. 
  
 71 
  
 1.1 
  
 Bakgrund .................................................................................. 
  
 71 
  
 1.2 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 71 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2004:39 
  
 1.2.1 
  
 Digital-TV-kommitténs 
  förslag ................................... 
  
 72 
  
 1.2.2 
  
 Jurisdiktionsfrågan........................................................ 
  
 73 
  
 1.2.3 Åtgärder vid underlåtelse att lämna vissa 
  
 uppgifter ........................................................................ 
  
 73 
  
 1.3 
  
 Uppdragets genomförande ...................................................... 
  
 74 
  
 2 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och 
  
 ställningstaganden...................................................... 
  
 75 
  
 2.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 75 
  
 2.2 
  
 Marknätets uppbyggnad .......................................................... 
  
 75 
  
 2.3 
  
 Regelverket ............................................................................... 
  
 76 
  
 2.3.1 
  
 Yttrandefrihetsgrundlagen ........................................... 
  
 76 
  
 2.3.2 
  
 Radio- och  
 TV-lagen..................................................... 
  
 80 
  
 2.3.3 Förordningen om marksänd digital TV....................... 
  
 87 
  
 2.3.4 
  
 TV-standarder ............................................................... 
  
 89 
  
 2.4 
  
 Digital-TV-kommitténs 
  förslag .............................................. 
  
 93 
  
 2.5 
  
 Propositionen  
  
 Digitala  
  
 TV-sändningar 
  
 och riksdagens 
  
 behandling av denna ................................................................. 
  
 94 
  
 2.5.1 
  
 Propositionens innehåll ................................................ 
  
 94 
  
 2.5.2 
  
 Riksdagens ställningstaganden..................................... 
  
 96 
  
 3 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor ........ 
  
 99 
  
 3.1 
  
 Programföretagen..................................................................... 
  
 99 
  
 3.1.1 Programföretag med tillstånd att sända marksänd 
  
 digital-TV ...................................................................... 
  
 99 
  
 3.1.2 
  
 Tillståndens innehåll ................................................... 
  
 101 
  
 3.2 
  
 Nätoperatörskapet ................................................................. 
  
 105 
  
 3.3 
  
 Boxer  
 TV-Access 
  AB ............................................................. 
  
 106 
  
 4 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan ................................... 
  
 107 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 107 
  
 4.2 
  
 TV-direktivet .......................................................................... 
  
 107 
  
 4.3 
  
 Kort om några grundläggande  
 EG-rättsliga 
  principer ......... 
  
 113 
  
 6 
  
 SOU 2004:39 Innehåll 
  
 4.3.1 
  
 Likabehandlingsprincipen .......................................... 
  
 113 
  
 4.3.2 
  
 Proportionalitetsprincipen......................................... 
  
 113 
  
 4.3.3 Principerna om etableringsfrihet och om fri 
  
 rörlighet för tjänster ................................................... 
  
 114 
  
 4.4 
  
 Radio- och  
 TV-lagens 
  tillämpningsområde.......................... 
  
 116 
  
 4.5 
  
 Granskningsnämndens beslut ............................................... 
  
 119 
  
 4.6 
  
 Sammanfattning ..................................................................... 
  
 121 
  
 5 
  
 Internationell utblick ................................................ 
  
 123 
  
 5.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 123 
  
 5.2 
  
 Finland.................................................................................... 
  
 124 
  
 5.2.1 
  
 Digitaliseringen av marknätet .................................... 
  
 124 
  
 5.2.2 
  
 Tillståndsfrågor........................................................... 
  
 124 
  
 5.3 
  
 Danmark................................................................................. 
  
 125 
  
 5.4 
  
 Norge 
  
 ..................................................................................... 
  
 125 
  
 5.5 
  
 Storbritannien ........................................................................ 
  
 127 
  
 5.5.1 
  
 Digitaliseringen av marknätet .................................... 
  
 127 
  
 5.5.2 
  
 Särskilt om tillståndsfrågor ........................................ 
  
 128 
  
 5.6 
  
 Spanien.................................................................................... 
  
 131 
  
 5.7 
  
 Frankrike ................................................................................ 
  
 132 
  
 5.7.1 
  
 Digitaliseringen av marknätet .................................... 
  
 132 
  
 5.7.2 
  
 Tillståndsfrågor........................................................... 
  
 132 
  
 5.8 
  
 Tyskland ................................................................................. 
  
 134 
  
 5.9 
  
 Nederländerna........................................................................ 
  
 134 
  
 6 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 137 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 137 
  
 6.2 
  
 Ett fristående operatörsföretag ............................................. 
  
 137 
  
 6.2.1 
  
 Några utgångspunkter................................................ 
  
 137 
  
 6.2.2 Tre typer av operatörsföretag .................................... 
  
 138 
  
 6.2.3 Utredningens ställningstaganden och förslag........... 
  
 143 
  
 6.2.4 
  
 EG-rättsliga 
  aspekter.................................................. 
  
 185 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2004:39 
  
 6.3 
  
 Övriga tillståndsfrågor ........................................................... 
  
 192 
  
 6.3.1 
  
 Jurisdiktion.................................................................. 
  
 192 
  
 6.3.2 
  
 Tillstånd till programföretag ...................................... 
  
 200 
  
 6.3.2.1 
  
 Inledning......................................................... 
  
 200 
  
 6.3.2.2 
  
 Skälen för en tillståndsplikt........................... 
  
 201 
  
 6.3.2.3 
  
 Urvalskriterier vid tillståndsgivningen ......... 
  
 203 
  
 6.3.2.4 
  
 Tillståndens giltighetstid och närmare 
  
 innebörd ......................................................... 
  
 206 
  
 6.3.2.5 
  
 Tillståndsvillkor.............................................. 
  
 208 
  
 6.3.2.6 
  
 Särskilt om programtjänster som 
  
 omfattas av vidaresändningsplikt enligt 
  
 6.3.3 
  
 8 kap. 1 § RTVL............................................. 
  
 213 
  
 Tillståndsgivning genom myndighet.......................... 
  
 218 
  
 6.4 
  
 Sammanfattning av förslag till ny reglering .......................... 
  
 225 
  
 6.5 
  
 Tillsyn m.m. inom området för radio och TV ...................... 
  
 229 
  
 6.5.1 Bakgrund och allmänna utgångspunkter ................... 
  
 229 
  
 6.5.2 
  
 Tillsynsmyndigheternas uppgifter och 
  
 befogenheter................................................................ 
  
 231 
  
 6.5.3 Tillsyn över  
 TV-verksamhet 
  inom det 
  
 sändningsutrymme som reserveras åt 
  
 operatörsföretaget....................................................... 
  
 239 
  
 7 
  
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ................. 
  
 247 
  
 7.1 
  
 Ikraftträdande 
  
 ......................................................................... 
  
 247 
  
 7.2 
  
 Övergångsbestämmelser ........................................................ 
  
 247 
  
 8 
  
 Ekonomiska konsekvenser ......................................... 
  
 249 
  
 8.1 
  
 Konsekvenser för staten ........................................................ 
  
 249 
  
 8.2 
  
 Konsekvenser för företag....................................................... 
  
 251 
  
 9 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 253 
  
 9.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i Radio- och  
  
 TV-lagen 
  
 (1996:844)............................................................................... 
  
 253 
  
 8 
  
 SOU 2004:39 
  
 Innehåll 
  
 9.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och 
  
 yttrandefrihetsgrundlagens områden.................................... 
  
 280 
  
 9.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:389) om 
  
 elektronisk kommunikation.................................................. 
  
 281 
  
 9.4 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1994:728) med instruktion för Granskningsnämnden 
  
 för radio och TV..................................................................... 
  
 281 
  
 9.5 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1994:729) med instruktion för Radio- och  
 TV-verket....... 
  
 281 
  
 Bilagor 
  
 1 
  
 Kommittédirektiv 2000:43.......................................................... 
  
 283 
  
 2 
  
 Kommittédirektiv 2003:30.......................................................... 
  
 299 
  
 3 
  
 Inbjudan till hearing.................................................................... 
  
 311 
  
 9 
 Förkortningar 
  
 a. 
  
 anförd, anförda 
  
 API 
  
 Application Program Interface, tillämpningsprogram, 
  
 dvs. den del av mjukvaran i en  
 digital-TV-box 
  som 
  
 hanterar bl.a. interaktiva tilläggstjänster 
  
 bet. 
  
 betänkande 
  
 CA 
  
 Conditional Access, villkorad tillgång, dvs. krypte- 
  
 ring av ett program eller en tjänst så att leverantören 
  
 kan kontrollera tillgången till programmet eller 
  
 tjänsten 
  
 CAS 
  
 Conditional Access System, system för villkorad 
  
 tillgång, dvs. åtkomstkontrollsystem som medger 
  
 att sändningar av t.ex.  
 betal-TV-program 
  Watkins och 
  
 öppnas endast för viss grupp av tittare (abonnen- 
  
 ter) 
  
 Dir. 
  
 direktiv 
  
 Ds 
  
 departementsserien 
  
 DVB 
  
 Digital Video Broadcasting, multinationellt utveck- 
  
 lings- och standardiseringsprojekt för  
 digital-TV. 
  
 Även beteckning på  
 TV-system 
  för digitala TV- 
  
 sändningar som i stort är gemensamt för alla 
  
 distributionsplattformarna med undantag för vissa 
  
 skillnader som är nödvändiga med hänsyn till de 
  
 fysikaliska skillnaderna mellan dem.  
 DVB-C 
  be- 
  
 tecknar standarden för digitala sändningar i kabel- 
  
 nät,  
 DVB-S 
  standarden för digitala sändningar via 
  
 satellit och  
 DVB-T 
  standarden för det digitala 
  
 marknätet 
  
 11 
 Förkortningar SOU 2004: 
  
 DVB-MHP 
  
 Multimedia Home Platform, ett API baserat på 
  
 programspråket Roberson. Sedan juni 2000 av ETSI er- 
  
 känd europeisk standard (ETSI TS 101 812) 
  
 EES 
  
 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
  
 EG 
  
 Europeiska gemenskapen 
  
 EPG 
  
 Elektronisk programguide 
  
 ETSI 
  
 European Telecommunications Standards Institute, 
  
 vilket är ett europeiskt standardiseringsorgan 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 Europa- 
  
 Europeiska konventionen d. 4 nov. 1950 om skydd 
  
 konventionen 
  
 för de mänskliga rättigheterna och grundläggande 
  
 friheterna 
  
 IP 
  
 Internet Protocol, kommunikationsprotokoll som 
  
 handhar adressering och vägval för datapaket i 
  
 Internet och andra  
 IP-baserade 
  nät 
  
 IP-TV 
  
 TV-sändningar 
  via Internet Protocol 
  
 HD-TV 
  
 High Definition Television,  
 högupplösnings-TV, 
  
 dvs.  
 TV-sändning 
  med bättre bildkvalitet 
  
 LEK 
  
 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 
  
 Mbit/s 
  
 megabit per sekund 
  
 Ruiz 
  
 samarbetsorgan för nordiska programbolag och 
  
 nätoperatörer som bl.a. fastställer tekniska krav på 
  
 digital-TV-boxar 
  
 prop. 
  
 proposition 
  
 PTS 
  
 Post- och telestyrelsen 
  
 PUL 
  
 personuppgiftslagen (1998:204) 
  
 RF 
  
 regeringsformen (1974:152) 
  
 RTVFS 
  
 Radio- och  
 TV-verkets 
  författningssamling 
  
 RTVL 
  
 radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) 
  
 rskr. 
  
 riksdagens skrivelser 
  
 12 
 SOU 2004: Förkortningar 
  
 SAS 
  
 Subscriber Authorization System, system för hante- 
  
 ring av auktorisationen av kunder och av all annan 
  
 signalering förknippad med systemet för villkorad 
  
 tillgång. SAS kontrollerar  
 betal-TV-kundernas 
  till- 
  
 gång till olika kanaler genom signaler skickade 
  
 tillsammans med övriga programsignaler till pro- 
  
 gramkorten i kundens  
 digital-TV-mottagare 
  
 SMS 
  
 Subscriber Management System, system för hante- 
  
 ring av  
 betal-TV-abonnemang. 
  Systemet hanterar 
  
 en databas med kund- och abonnemangsinforma- 
  
 tion och kommunicerar med SAS för att kunden 
  
 skall få tillgång till det  
 TV-utbud 
  som denne 
  
 tecknat abonnemang för 
  
 SOU 
  
 statens offentliga utredningar 
  
 SR 
  
 Sveriges Radio Aktiebolag 
  
 SVT 
  
 Sveriges Television Aktiebolag 
  
 TF 
  
 tryckfrihetsförordningen (1949:105) 
  
 TSL 
  
 lagen (1998:31) om standarder för sändning av 
  
 radio- och  
 TV-signaler 
  
 UR 
  
 Sveriges Utbildningsradio Aktiebolag 
  
 URL 
  
 lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och 
  
 konstnärliga verk 
  
 YGL 
  
 yttrandefrihetsgrundlagen (1991:1469) 
  
 13 
 Sammanfattning 
 Inledning 
 Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  har fått i uppdrag att på en rad punkter analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) och lagen (1989:41) om  
 TV-avgift 
  samt föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena. 
 I detta delbetänkande redovisar utredningen sina överväganden i dels de frågor som rör  
 Digital-TV-kommitténs 
  förslag om ett fri- stående operatörsföretag, tillståndsgivning genom myndighet och tillståndstidens längd, dels de delar av uppdraget som rör juris- diktion över  
 TV-sändningar 
  i marknätet och åtgärder vid program- företags underlåtelse att lämna vissa uppgifter till Gransknings- nämnden för radio och TV. 
 Uppdraget 
  
 Under föregående år beslutade riksdagen att de analoga marksänd- ningarna efter en etappvis nedläggning skall vara helt avvecklade senast den 1 februari 2008. Redan i dag bedrivs sändningar med digital sändningsteknik i marknätet. Den nya tekniken förändrar emellertid förutsättningarna för sändningsverksamheten. Det be- hövs därför en reglering av frågor om exempelvis hur det tillgäng- liga sändningsutrymmet skall utnyttjas, efter vilka principer till- ståndsgivningen skall ske, tillståndspliktens omfattning och vem som skall meddela tillstånd.  
  
 Digital-TV-kommittén 
  
  föreslog i sitt slut- betänkande  
 Digital TV – modernisering av marknätet  
 (SOU 2001:90) bl.a. att en extern aktör, ett operatörsföretag, skulle få tillstånd att förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten i det digi- tala marknätet, att de programföretag som skulle ingå i operatörens utbud borde godkännas och få sändningstillstånd av en myndighet och att tillståndsgivningen borde delegeras till en myndighet. Vårt 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:39 
  
 uppdrag har varit att överväga  
 Digital-TV-kommitténs 
  förslag i bl.a. dessa delar och vilka författningsändringar som behövs för att genomföra dem. 
 Utredningen har även haft i uppdrag att överväga behovet av lag- stiftning som gör att  
 TV-sändningar 
  i det svenska marknätet med säkerhet kommer under svensk jurisdiktion. I sammanhanget skall analyseras vilket utrymme för nationell lagstiftning som finns inom ramen för  
 EG-rätten. 
  Utredningen har haft att lägga fram de för- slag som föranleds av övervägandena. 
 Därutöver har utredningen haft i uppdrag att lägga fram förslag som ger Granskningsnämnden för radio och TV en möjlighet att på ett effektivt sätt få fram uppgifter som är nödvändiga för att utöva den tillsyn som åligger nämnden, t.ex. genom att använda föreläggande som kan förenas med vite. 
 Överväganden och förslag 
 Ett fristående operatörsföretag 
 Utgångspunkten för utredningens val av operatörsmodell har varit att den modell skall väljas som bäst värnar om största möjliga yttrandefrihet, informationsfrihet och mångfald, som innebär ett effektivt utnyttjande av det begränsade sändningsutrymmet och som bäst kan bidra till att det digitala marknätet blir ett konsu- mentvänligt, konkurrenskraftigt och kostnadseffektivt alternativ på  
 TV-marknaden. 
  Vid en sammanvägning av de olika hänsyn och intressen som gör sig gällande vid valet av operatörskap finner utredningen att den modell bör väljas där operatörsföretaget ges rätt att förfoga över den del av sändningsutrymmet i det digitala marknätet som inte tilldelas public  
 service-programtjänster 
  och andra programtjänster som det allmänna vill garantera sändnings- utrymme. Operatörsföretaget tilldelas sålunda ett eget sändnings- utrymme i marknätet och får upplåta detta till programföretag samt tillhandahålla  
 TV-program 
  och andra tjänster till allmänheten mot betalning. Under nuvarande förhållanden bedöms det finnas kom- mersiell bärkraft endast för ett operatörsföretag i marknätet. I fram- tiden kan det dock finnas utrymme för flera. 
 Då sändningsutrymmet i det digitala marknätet är en begränsad resurs och frågan om vilka områden och vilket sändningsutrymme som bör upplåtas för digitala  
 TV-sändningar 
  innebär övergripande 
 16 
  
 SOU 2004:39 
  
 Sammanfattning 
  
 massmediepolitiska bedömningar föreslår vi att regeringen skall besluta om vilka områden och vilket sändningsutrymme som skall upplåtas för digitala  
 TV-sändningar. 
  Regeringen skall även besluta om hur detta utrymme skall fördelas mellan sändningar som skall kunna tas emot utan krav på särskild betalning utöver allmän TV- avgift  
 (fri-TV) 
  och sändningar för vilka sådan särskild betalning får tas ut  
 (betal-TV). 
  I princip skall samtliga  
 betal-TV-tjänster 
  vara hän- visade till det sändningsutrymme som upplåtits åt ett operatörs- företag. 
 Vi föreslår att det skall krävas tillstånd enligt radio- och TV- lagen att bedriva verksamhet som operatörsföretag. Den som kan antas sakna finansiella och tekniska förutsättningar att bedriva verksamhet som operatörsföretag varaktigt och med god kapacitet och kvalitet kan inte komma i fråga för ett tillstånd. Tillstånd får inte heller meddelas den som genom ägande eller på annat sätt ensam eller tillsammans med annan som bedriver verksamhet rörande produktion eller distribution av  
 TV-program 
  kan utöva ett bestämmande inflytande över annan som bedriver sådan verksam- het, eller som på motsvarande sätt står under inflytande av annan som bedriver sådan verksamhet. 
 Bedömningsgrunderna för hur ett operatörsföretag utses skall anges i radio- och  
 TV-lagen. 
  Störst betydelse skall fästas vid sakliga grunder såsom vilka programtjänster sökanden har för avsikt att distribuera till  
 TV-konsumenterna, 
  vilken täckningsgraden skall vara, den tekniska kapacitet och kvalitet som sökanden har för avsikt att bedriva verksamheten med samt sökandens oberoende i förhållande till andra aktörer på medieområdet. 
 Ett anbudsförfarande föreslås ingå som ett led i tillståndspröv- ningen. Det pris en sökande är villig att betala för tillståndet skall ges utslagsgivande betydelse vid valet mellan sökande som är lik- värdiga utifrån sakliga grunder. Den som erhåller tillståndet skall erlägga betalning för tillståndet i enlighet med det bud som denne lämnat. Detta gäller oavsett om anbudet fått betydelse för tillstånds- prövningen eller inte. 
 Operatörsföretaget skall ha rätt att självständigt sätta samman utbudet av  
 TV-program 
  och andra tjänster samt rätt att inom ett an- givet sändningsutrymme sända så många samtidiga programtjänster som överföringskapaciteten medger. Operatörsföretaget får dock endast upplåta sändningsutrymme till  
 TV-program 
  som omfattas av tillstånd att sända  
 betal-TV. 
  Radio- och  
 TV-verket 
  skall fastställa det högsta antal tillstånd att sända  
 betal-TV 
  som kan meddelas. Det 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:39 
  
 bör beviljas tillstånd till något fler programtjänster än som ryms inom det tillgängliga utrymmet för  
 betal-TV. 
  
 Ett operatörsföretags tillstånd skall kunna förenas med särskilda villkor. Operatörsföretaget skall vara skyldigt att tillämpa icke diskri- minerande villkor i sin verksamhet. 
 Tillståndstidens längd för operatörsföretaget skall vara sex år. Giltighetstiden för tillståndsvillkor får vara kortare än tillståndstiden. 
 Ett byte av operatörsföretag kan komma att aktualiseras vid tillståndsperiodens slut. Detsamma kan bli fallet om tillståndet åter- kallas eller operatören av någon annan anledning upphör med verk- samheten. För att ett byte skall kunna genomföras på ett, inte minst för konsumenterna, så friktionsfritt sätt som möjligt skall det operatörsföretag vars verksamhet upphör utan dröjsmål föra över registerdata om abonnenter och programkort till den nye tillståndshavaren. Äger den tidigare tillståndshavaren de program- kort som abonnenterna innehar skall även på begäran äganderätten till korten föras över. Den vars registerdata och rättigheter förs över har rätt till skälig ersättning från den nye operatören. 
 Utredningen föreslår att ett operatörsföretag skall tillhandahålla Radio- och  
 TV-verket 
  en säkerhetskopia av registerdata om abon- nenter och programkort. 
 För att säkerställa tillgängligheten, kvaliteten, konkurrenskraften och kostnadseffektiviteten i marknätet finns behov av en samord- ning av vissa för  
 fri-TV 
  och  
 betal-TV 
  gemensamma funktioner och tjänster. Utredningen anser att denna samordning bör lösas genom överenskommelser mellan parterna i marknätet samt genom till- ståndsvillkor. 
 Tillståndsgivningen till programföretag 
 Vi anser att alla programföretag, oavsett om de erbjuder  
 fri-TV- 
  eller  
 betal-TV-tjänster, 
  skall ha tillstånd för att kunna komma i fråga för att sända. Tillstånd för public  
 service-sändningar 
  skall meddelas av regeringen. I övrigt skall tillstånd meddelas av Radio- och  
 TV-verket. 
  Vid tillståndsgivningen skall särskilt beaktas att sändningsutrymme kan tas i anspråk för olika programtjänster som kompletterar varandra så att sändningarna som helhet kommer att tilltala olika intressen och smakriktningar, för lokala och regionala program och av så många oberoende programföretag som möjligt. 
 18 
  
 SOU 2004:39 
  
 Sammanfattning 
  
 De kriterier som skall styra urvalet av programföretag skall anges i radio- och  
 TV-lagen. 
  
 Ett tillstånd att sända  
 TV-program 
  skall avse  
 fri-TV 
  eller betal- TV. Tillstånd att sända  
 fri-TV 
  innebär rätt att samtidigt sända det antal program i varje område under den del av dygnet som anges i tillståndet. Ett tillstånd att sända  
 betal-TV 
  innebär rätt att sända de program som anges i tillståndet. Om inte annat anges i tillståndet får sändningsrätten dock utövas endast om avtal träffas med ett operatörsföretag om att ingå i företagets utbud. 
 Till skillnad från vad som gäller i dag föreslår vi att tillstånds- tidens längd skall anges i lagen. Tillstånd som beviljas av regeringen skall gälla i sex år. Övriga tillstånd till programföretag skall gälla i två år med rätt till förlängning med två år i två omgångar om inte särskilda skäl talar emot det. 
 Särskilt om programtjänster som omfattas av vidaresändningsplikt enligt 8 kap. 1 § RTVL 
 En programtjänst skall omfattas av vidaresändningsplikt enligt 8 kap. 1 § RTVL bara om det i tillståndet intagits en förklaring här- om. En sådan förklaring får införas endast om sändningsrätten utövas opartiskt och sakligt samt sändningarna innehåller ett mång- sidigt utbud där det skall ingå nyheter. Förklaringen skall innehålla uppgifter om dessa krav. En s.k. must  
 carry-förklaring 
  får återtagas bl.a. om tillståndshavaren på ett väsentligt sätt underlåtit att iaktta de förutsättningar på vilka förklaringen grundats. 
 Vi föreslår att det införs en leveransplikt för programföretag innebärande att tillståndshavare vars sändningar omfattas av vidare- sändningsplikt enligt 8 kap. 1 § RTVL, på begäran skall tillhanda- hålla den programbärande signalen för en programtjänst till den som enligt 8 kap. 1 § RTVL är skyldig att vidaresända denna eller som sannolikt inom rimlig tid skulle omfattas av en sådan skyldighet, om programtjänsten distribuerades i nätet utan kostnad för själva mottagningen. 
 Tillståndsgivning genom myndighet 
 Utredningen föreslår att all tillståndsgivning beträffande digital marksänd TV, utom tillståndsgivningen för public  
 service-före- 
  tagens verksamhet, delegeras från regeringen till Radio- och TV- 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:39 
  
 verket. Verkets beslut i fråga om tillstånd att sända  
 TV-program, 
  förklaring om s.k. must  
 carry-status, 
  tillstånd att bedriva verksam- het som operatörsföretag samt ändring av tillstånd får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 
 Jurisdiktion 
 Enligt utredningens uppfattning talar såväl intresset av att upp- rätthålla i demokratisk ordning beslutade regler om bl.a. reklam på sändningar avsedda för en svensk  
 TV-publik 
  som intresset av en likartad konkurrenssituation för dem som sänder i marknätet för att sändningar riktade till Sverige skall följa radio- och  
 TV-lagens 
  bestämmelser. Utredningen anser emellertid att såväl  
 EG-rättsliga 
  aspekter som marknadsmässiga bedömningar talar mot att ställa upp som krav för programföretag att de måste vara etablerade här i landet för att kunna erhålla tillstånd att sända i marknätet. Inte heller anser vi att det finns några andra möjligheter att genom lagstiftning säkerställa att  
 TV-sändningar 
  i det svenska marknätet med säkerhet kommer under svensk jurisdiktion. I 1 kap. 2 § andra stycket RTVL föreslår vi dock en ändring som innebär att bestäm- melsens tillämpningsområde inte begränsas till situationer där det programföretag som etablerat sig i ett annat  
 EES-land 
  i syfte att kringgå svensk lagstiftning först måste ha varit etablerat här i landet. För att åstadkomma en ändring i övrigt när det gäller sändningar i marknätet från programföretag som är etablerade i en annan stat inom EES men som enbart eller huvudsakligen riktar sina sändningar till Sverige krävs enligt utredningens bedömning att  
 TV-direktivet 
  ändras. 
 Tillsyn m.m. inom området för radio och TV 
 I syfte att främja en effektiv och ändamålsenlig tillsynsverksamhet föreslår utredningen att bestämmelser i lagen om tillsynsmyndig- heternas rätt till information i vissa särskilda fall ersätts av en be- stämmelse av allmän utformning. Enligt den nya bestämmelsen ges Granskningsnämnden för radio och TV, Radio- och  
 TV-verket 
  och Konsumentombudsmannen rätt att förelägga den som bedriver verksamhet som omfattas av lagen att tillhandahålla myndigheterna upplysningar och handlingar som behövs för kontroll av att verk- 
 20 
  
 SOU 2004:39 
  
 Sammanfattning 
  
 samheten bedrivs i enlighet med lagen samt de villkor och före- skrifter som meddelats med stöd av lagen. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. 
 Myndigheterna föreslås få en rätt till verkställighet hos krono- fogdemyndigheten av beslut som avser åtgärder enligt radio- och  
 TV-lagen. 
  
 Granskningsnämnden skall även ha tillsyn över att operatörs- företags verksamhet överensstämmer med radio- och  
 TV-lagen 
  och de tillståndsvillkor som meddelats för verksamheten. Gransknings- nämnden ges en rätt att förelägga operatörsföretag, vid vite, att följa bestämmelser som åsidosatts. 
 Ett tillstånd att sända  
 TV-program, 
  bedriva verksamhet som operatörsföretag eller ett tillstånd som meddelats av regeringen att sända ljudradioprogram skall, utöver de möjligheter som finns för återkallelse i dag, även kunna återkallas om den som ansökt om tillståndet har lämnat oriktiga uppgifter eller inte lämnat uppgifter som är av betydelse för tillståndet. Dessutom föreslår vi att ett till- stånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag skall kunna återkallas om tillståndshavaren väsentligt brutit mot bestämmelsen om skyldighet att tillämpa icke diskriminerande villkor eller inte erlagt betalning för tillståndet. Vidare föreslår utredningen att det beträffande nämnda tillståndstyper skall vara möjligt att under löpande tillståndstid ändra tillståndet. 
 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 
 Utredningen bedömer att de nya reglerna bör träda i kraft senast den 1 juli 2005. Äldre föreskrifter i radio- och  
 TV-lagen 
  skall fort- farande gälla i fråga om dels sändningar av  
 TV-program 
  som sker med analog utsändningsteknik, dels övriga sändningar som har skett före ikraftträdandet. 
 Ekonomiska konsekvenser 
 De föreslagna ändringarna i radio- och  
 TV-lagen 
  innebär både nya arbetsuppgifter och utökning av befintliga arbetsuppgifter för Radio- och  
 TV-verket 
  samt Granskningsnämnden för radio och TV. Uppskattningsvis leder detta till ett ökat resursbehov för verket motsvarande två årsarbetskrafter och för nämnden motsvarande tre 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:39 
  
 årsarbetskrafter. Radio- och  
 TV-verkets 
  kostnader för handlägg- ning av tillståndsansökningar avgiftsfinansieras. 
 Staten kommer att ges intäkter genom att den som erhåller till- stånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag skall erlägga be- talning för tillståndet. Då intäkterna är avhängiga det anbud sökan- den lämnar går de inte att uppskatta på förhand. Kostnaden för ett operatörsföretag för tillståndet är inte sådan att den bedöms ha någon negativ effekt på möjligheterna att bedriva verksamhet som operatörsföretag. 
 Programföretag som vill sända  
 betal-TV 
  kommer enligt utred- ningens förslag att vara hänvisade till att träffa avtal med ett opera- törsföretag för att få sända. Vilka kostnadskonsekvenserna blir är förbundet med kommersiella överväganden hos operatörsföretag och programföretag. 
 22 
 Summary 
 Introduction 
 The Committee of Inquiry into Legislation governing Radio and Television has been instructed to analyse and consider the need for various alterations principally to the Radio and Television Act (1996:844) and the Television License Fees Act (1989:41) and then to propose the amendments to laws that are occasioned by its deli- berations. 
 In this interim report the Inquiry presents its deliberations on questions related to the proposals of the Digital TV Committee on a  
 free-standing 
  commercial operator, licensing by a government authority and the duration of the license period Nielsen the parts of the Committees remit that deal with jurisdiction over television broadcasts in the terrestrial network and action when broadcasters fail to provide certain information to the Broadcasting Commission. 
 The remit of the Committee 
 Last year the Riksdag (the Swedish Parliament) decided that ana- logue terrestrial broadcasts will end completely by 1 February 2008, after being phased out gradually. Digital broadcasting technology is already being used for broadcasts in the terrestrial network. However, the new technology is changing the conditions for broadcasting. Issues such as how to use the available broadcasting capacity, what principles will apply to licensing, the extent of the licensing requirement and who will issue licences therefore need to be regulated. In its final report Digital TV  
 –modernisation 
  of the terrestrial network (Swedish Government Reports 2001:90) the Digital TV Committee proposed that an external actor, a com- mercial operator, would be licensed to use part of the total trans- 
 23 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:39 
  
 mission capacity in the digital terrestrial network, that broadcasters to be included in the range of services offered by the commercial operator should be approved and be granted broadcasting licenses by a public authority and that licensing should be delegated from the Government to a public authority. We have had the task of considering these and other parts of the proposals of the Digital TV Committee and of assessing what statutory amendments are needed to implement them. 
 The Inquiry has also had the task of considering the need for legislation to ensure that television broadcasts in the Swedish ter- restrial network fall under Swedish jurisdiction. In this context, the Inquiry is to analyse the scope available for national legislation within the framework of European Community law. The Inquiry is to present the proposals occasioned by its deliberations. 
 In addition, the Inquiry has had the task of presenting proposals that give the Broadcasting Commission an effective means of ob- taining the information needed to carry out its supervisory duties, such as the use of orders that can be combined with a conditional penalty. 
 Deliberations and proposals 
 A  
 free-standing 
  commercial operator 
 The starting point for the Inquirys choice of operator Lloyd model that best promotes the maximum possible freedom of expression, freedom of information and diversity, that makes effective use of the limited broadcasting capacity available and that can best contribute to making the digital terrestrial network a  
 consumer-friendly, 
  competitive and  
 cost-effective 
  alternative in the television market. Following a concerted assessment of the various considerations and interests that are relevant for operator choice the Inquiry concludes that the model chosen should give the com- mercial operator the right to use the part of the broadcasting capa- city in the digital terrestrial network that is not allocated to public service programme services and other programme services to which the authorities wish to guarantee broadcasting capacity. This means that the commercial operator would be granted its own broad- casting capacity in the terrestrial network and would be able to make this capacity available to broadcasters and to supply television 
 24 
  
 SOU 2004:39 
  
 Summary 
  
 programmes and other services to the public in return for payment. Under present conditions, the Inquiry considers that the market Cameron operator in the terrestrial network. In the future, however, there may be room for more. 
 As the broadcasting capacity in the digital terrestrial network is a limited resource and the question of what areas and what broad- casting capacity should be made available to digital television broad- casts involves strategic media policy considerations, we propose that the Government should decide what areas and what capacity will be made available for digital television transmissions. The Government should also decide how this capacity is to be distri- buted between broadcasts that can be received without the need for any separate payment  
 (free-to-view 
  TV) and broadcasts for which such a separate payment may be charged (pay TV). In principle all pay TV services should be restricted to the broadcasting capacity made available to a commercial operator. 
 We propose that a permit under the Radio and Television Act should be required to operate as a commercial operator. No entity that lacks the financial and technical capability to operate as a commercial operator with good capacity and quality over the long term can be considered for a licence. A licence may not be issued to any entity that can exercise a deciding influence, through owner- ship or in some other way, on another entity that has operations relating to the production and distribution of television programmes or that is under corresponding influence of an entity that has opera- tions of this kind. 
 The assessment criteria for the selection of a commercial operator should be set out in the Radio and Television Act. Most weight should be attached to objective criteria such as what programme services the operator intends to distribute to television Benson, Sanchez will be provided, the technical capacity and quality at which the operator intends to run its operations and, finally, the applicants independence in relation to other actors in the media market. 
 It is proposed that one stage of the licensing process should be a tender procedure. The price that an applicant is willing to pay for the licence should be given decisive importance in the choice between applicants rated equally highly on the objective criteria. The entity that receives the licence should make a payment for the licence in line with the bid submitted by that entity. This should 
 25 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:39 
  
 apply irrespective of whether or not the tender was of importance for the licensing decision. 
 The commercial operator should have an independent right to put together a range of television programmes and other services as well as a right to send as many simultaneous programme services in its specified broadcasting capacity as its transmission capacity per- mits. The commercial operator should, however, only be allowed to make broadcasting capacity available to television programmes covered by a permit to transmit pay TV. The Swedish Radio and TV Authority should determine the maximum number of licenses that may be issued to broadcast pay TV. Licences should be issued to slightly more programme services than can be accommodated in the capacity available for pay TV. 
 It should be possible to attach special conditions to a commercial operators licence. The commercial operator should be obliged to apply  
 non-discriminatory 
  terms in its operations. 
 The licence period for the commercial operator should be six years. Licence conditions may be applicable for a shorter period than the licence period. 
 A change of commercial operator may be considered at the end of the licence period. This may also happen if the licence is revoked or the operator terminates its operations for some other reason. In order to make a change possible with minimum disruption, not least for consumers, the commercial operator whose operations are Mays be required to transfer register data about subscri- bers and programme cards to the new license holder without delay. If the former licence holder owns the programme cards held by subscribers then the ownership rights to these cards should also be transferred on request. The entity whose register data and rights are transferred should be entitled to reasonable compensation from the new operator. 
 The Inquiry proposes that a commercial operator should supply the Swedish Radio and TV Authority with a backup copy of its register data on subscribers and programme cards. 
 Coordination of the common services and functions of  
 free-to- 
  Newman pay TV is needed in order to secure accessibility, Terrell, competitiveness and  
 cost-effectiveness 
  in the terrestrial network. The Inquiry considers that this coordination should be arranged through agreements between the parties in the terrestrial network and through licence conditions. 
 26 
  
 SOU 2004:39 
  
 Summary 
  
 Licensing of broadcasters 
 We take the view that all broadcasters – irrespective of whether they offer  
 free-to-view 
  TV or pay TV – should have licences in order to be considered for broadcasts. Licences for public service broad- casts should be issued by the Government. Other licences should be issued by Swedish Radio and TV Authority. Licensing should take particular account of whether broadcasting capacity can be used for different complementary programme services so that, as a whole, the broadcasts will appeal to different interests and tastes and Hamilton can be used for local and regional programmes and by as many independent broadcasters as possible. The criteria that will steer the selection of broadcasters should be stated in the Radio and Television Act. 
 A licence to broadcast television programmes should be for either  
 free-to-view 
  TV or pay TV. Licences to broadcast  
 free-to-view 
  TV entitle the holder to simultaneously broadcast the number of pro- grammes in each area during the part of the day that is specified in the licence. A licence to broadcast pay TV entitles the holder to broadcast the programmes specified in the licence. Unless the licence states otherwise, however, this broadcasting right may only be exer- cised if an agreement is Rubio commercial operator to form part of that operators range of services. 
 In contrast to the regulations currently applicable, we propose that the length of the licence period should be stated in the Act. Licences issued by the Government should be valid for six years. Other licences to broadcasters should be valid for two years with a right to two extensions of two years each, unless special reasons indicate otherwise. 
 Special considerations concerning programme services covered by the must carry obligation under Chapter 8 Section 1 of the Radio and Television Act 
 A programme service should only be covered by the must carry obligation under Chapter 8 Section 1 of the Radio and Television Act if a declaration to that effect has been included in its licence. Such a declaration may only be introduced if the broadcasting right is exercised in an impartial and objective way and broadcasts con- tain a diverse range of programmes that must include news coverage. 
 27 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:39 
  
 The declaration must Trujillo information about these require- ments. A must carry declaration of this kind can be withdrawn in certain cases, including significant failure by the licence holder to observe the circumstances on which the declaration was based. 
 We propose that a delivery obligation be introduced for Gibbs; this obligation would mean that a licence holder whose broadcasts are covered by the must carry obligation under Chapter 8 Section 1 of the Radio and Television Act shall provide on request the  
 Perez 
  signal for a programme service to an entity that is obliged under Chapter 8 Section 1 of the Radio and Tele- vision Act to carry this service or would probably be covered by such an obligation within a reasonable amount of time, if the programme service was distributed in the network without any charge for the actual reception. 
 Licensing by a public authority 
 The Inquiry proposes that all licensing for digital terrestrial tele- vision, except for licensing of the operations of public service broadcasters, be delegated from the Government to the Swedish Radio and TV Authority. Appeals against decisions of the Autho- rity concerning a licence to broadcast television programmes, a declaration of must carry status, licences to operate as a commercial operator and amendments of licences should be to an administrative court. 
 Jurisdiction 
 In the view of the Inquiry both the interest of maintaining demo- cratically decided rules on, for instance, advertising in broadcasts intended for Swedish viewers and the interest of a similar com- petitive situation for broadcasters in the terrestrial network provide arguments for requiring that broadcasts directed towards Sweden follow the provisions of the Radio and Television Act. The Inquiry considers, however, that both Community law aspects and market assessments provide arguments against placing requirements on broadcasters to the effect that they must be established in Sweden in order to be able to obtain a licence to broadcast in the terrestrial network. Nor do we consider that there are any other possibilities 
 28 
  
 SOU 2004:39 
  
 Summary 
  
 of using legislation to secure that TV broadcasts in the Swedish terrestrial network are sure to fall under Swedish jurisdiction. How- ever, we propose an amendment to Chapter 1 Section 2, paragraph 2 of the Radio and Television Act so that the scope of the regu- lation is not limited to situations in which a broadcaster that has established itself in another EEA country in order to avoid Swedish legislation must first have had Johnson in this country. Elliott, in the view of the Inquiry, the Television Without Fron- tiers Directive would have to be amended to bring about other changes concerning broadcasts in the terrestrial network from broadcasters that are established in another state in the EEA area but that only or mainly direct their broadcasts at Sweden. 
 Supervision, etc. in the radio and television area 
 In order to promote effective and appropriate supervision the Inquiry proposes that the provisions in the Act on the right for supervisory authorities to obtain information in certain, special cases is replaced by a more generally worded provision. The new provision gives the Broadcasting Commission, the Swedish Radio and TV Authority and the Consumer Ombudsman the right to order an entity that has operations that are covered by the Act to supply the authorities with information and documents that are needed to control that its operations are being conducted in accor- dance with the Act and the conditions and regulations issued under the Act. An order of this kind may be combined with a conditional penalty. 
 It is proposed that the authorities are given a right to enforce- ment by the Enforcement Service of decisions that refer to action under the Radio and Television Act. 
 The Broadcasting Commission should also exercise supervision that the operations of commercial operators are in line with the Radio and Television Act and the licence conditions issued for their operations. The Broadcasting Commission is given the right to order commercial operators, under a conditional penalty, to follow regulations that they have not complied with. 
 In addition to current revocation possibilities, it should also be possible to revoke a licence to broadcast television programmes or to conduct operations as a commercial operator or a licence issued by the Government to broadcast radio programmes if the licence 
 29 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:39 
  
 applicant has provided incorrect information of importance for the licence. In addition, the Inquiry proposes that it should be possible to revoke a licence to conduct operations as a commercial operator if the licence holder has committed a significant breach of the statutory obligation to apply  
 non-discriminatory 
  terms or has not paid for the licence. As regards the licence types mentioned Townsend, the Inquiry also proposes that it should be possible to amend the licence during the licence period. 
 Entry into force and transitional provisions 
 The Inquiry considers that the new regulations should enter into force no later than 1 July 2005. Older provisions in the Radio and Television Act should remain in force both for broadcasts of tele- vision programmes using analogue broadcast technology and for other radio and television broadcasts that have taken place before the new regulations enter into force. 
 Financial implications 
 For both the Swedish Radio and TV Authority and the Broad- casting Commission the proposed amendments to the Radio and Television Act entail new tasks and the expansion of existing tasks. This is expected to lead to increased resource needs corresponding to two  
 full-year 
  equivalents for the Authority and to three  
 full-year 
  equivalents for the Commission. The Swedish Radio and TV Autho- ritys costs for processing licence applications will be financed by charges. 
 The State will receive income because the entity that obtains a licence to operate as a commercial operator Valdez to pay for the licence. As this income is dependent on the tender submitted by the applicant it cannot be estimated in advance. The commercial operators cost for the licence is not so large that it is expected to have any negative effect on that entitys possibilities of operating as a commercial operator. 
 Under the Inquirys proposals, broadcasters that want to broad- cast pay TV Rodriguez only be able to broadcast if they reach an agree- ment with a commercial operator. The actual costs implications are 
 30 
  
 SOU 2004:39 
  
 Summary 
  
 related to commercial considerations taken Horne commercial operator and the broadcaster. 
 31 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844)  
 dels  
 att 9 kap. 7, 9 och 10 §§ skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att nuvarande 9 kap. 11 och 12 §§ skall betecknas 9 kap. 10 och 11 §§, 
  
 dels  
 att nuvarande 3 kap.  
 1-4, 
  7 och 8 §§ skall betecknas 3 kap. 7– 10, 20 och 21 §§, 
  
 dels  
 att de nya 3 kap.  
 7–10, 
  20 och 21 §§ skall ha följande lydelse,  
 dels  
 att 1 kap. 1, 2 och 5 §§, 2 kap. 1 och 2 §§, 3 kap. 5 och 6 §§, 6 kap. 8 §, 7 kap. 1 §, 8 kap. 1 §, 9 kap. 2, 4 och 5 §§, 10 kap. 5, 8 
 och 9 §§, 11 kap. 1 och 2 §§, 12 kap. 1 och 2 §§, 13 kap. 1 och 3 §§ samt rubrikerna till 3, 11 och 12 kap. skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas 22 nya paragrafer, 1 kap. 1 a §, 3 kap.  
 1–4, 
 11–19, 
  22 och 23 §§, 9 kap. 7, 9 och 12 §§, 10 kap. 13 §, 11 kap. 7 och 8 §§, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 
  
 kap. 
  
 1 § 
  
 I denna lag finns föreskrifter 
  
 Denna lag gäller  
 sändningar av 
  
 om  
 sändningar av ljudradio- och 
  
 ljudradio- och  
 TV-program 
  som 
  
 TV-program 
  som är riktade till 
  
 är riktade till allmänheten och 
  
 allmänheten och avsedda att tas 
  
 avsedda att tas emot med tek- 
  
 emot med tekniska hjälpmedel. 
  
 niska hjälpmedel. 
  
 En sändning anses riktad till allmänheten endast om den samtidigt och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den. 
 33 
  
 Såvitt avser frågor som regleras i rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om sam- ordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksam- het för television 
  
 1 
  
 , ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG 
  
 2 
  
 , gäller lagen endast  
  
 för sändningar av TV- program, om sändningen kan tas emot i någon stat som är bun- 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 1 a § 
 I lagen avses med 
  
 fri-TV: 
  sändning av  
 TV-pro- 
  gram, som skall kunna tas emot utan krav på särskild betalning utöver allmän  
 TV-avgift, 
  
 betal-TV: 
  sändning av TV- program, för vilka särskild betal- ning får tas ut, 
 programföretag: den som har det redaktionella ansvaret för sammansättningen av  
 TV-pro- 
  gram och som sänder dem eller låter sända dem genom annan, och 
 operatörsföretag: den som på annat sätt än såsom program- företag bedriver verksamhet av- seende  
 betal-TV, 
  innefattande upplåtelse av sändningsutrymme till programföretag samt tillhanda- hållande av  
 TV-program 
  och andra tjänster till allmänheten mot betalning. 
 2 §  
 Lagen gäller  
 för sändningar av 
  
 TV-program, 
  om sändningen kan tas emot i någon stat som är bunden av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet  
 (EES-stat) 
  och den som be- driver sändningsverksamheten 
  
 1 
  
 EGT L 298, 17.10.1989, s. 23 (Celex 31989L0552) 
  
 2 
  
 EGT L 202, 30.7.1997, s.60 (Celex 31997L0036) 
  
 34 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 1. är etablerad i Sverige enligt definitionen i artikel 2.3 i Europaparlamentets och rådets  
 direktiv 97/36/EG om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa be- stämmelser som fastställts i med- lemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för televi- sion, 
  
 den av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet  
 (EES-stat) 
  och den som be- driver sändningsverksamheten 
 1. är etablerad i Sverige enligt definitionen i artikel 2.3 i  
 direk- tiv 89/552/EEG, 
  
 2. 
  
 varken uppfyller kriteriet under 1 eller är etablerad i någon annan  
  
 EES-stat, 
  men använder sig av en frekvens som har upplåtits här i landet, 
  
 3. 
  
 varken uppfyller något av kriterierna under 1 och 2 eller använder sig av en frekvens som har upplåtits av någon annan EES- stat, men använder sig av en satellitkapacitet som tillhör Sverige, 
  
 4. 
  
 varken uppfyller något av kriterierna under 1, 2 och 3 eller använder sig av en satellitkapacitet som tillhör någon annan EES- stat, men använder sig av en satellitupplänk belägen i Sverige, eller 
  
 5. 
  
 varken uppfyller något av kriterierna under 1, 2, 3 och 4 eller använder sig av en satellitupplänk belägen i någon annan  
  
 EES-stat, 
  men är etablerad i Sverige enligt artikel 52 och följande i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. 
 Den som, efter att ha varit etablerad i Sverige, etablerar sig  
 i en annan  
  
 EES-stat 
  
 i syfte  
 att kringgå svensk lagstiftning när verksamheten huvudsakligen riktar sig till Sverige  
 skall vid tillämpningen av denna lag anses etablerad i Sverige 
 . 
  
 Oberoende av vad som före- skrivs i första stycket gäller lagen den som är etablerad  
 i en annan  
  
 EES-stat 
  
 om syftet med etable- ringen är  
 att kringgå svensk lagstiftning när verksamheten huvudsakligen riktar sig till Sverige. 
  
 5 § 
  
 Andra föreskrifter än 3 kap. 
  
 Andra föreskrifter än 3 kap. 
  
 3 §  
 första stycket 1 avseende vill- 
  
 9 §  
 första stycket 1 avseende vill- 
  
 kor om förbud att sända reklam 
  
 kor om förbud att sända reklam 
  
 35 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 och 7 kap. 11 § om förbud att sända reklam gäller inte för ljud i  
 TV-sändning, 
  om ljudet helt stämmer överens med en ljud- radiosändning som sker med stöd av tillstånd enligt denna lag eller för vilken den sändande låtit registrera sig. 
 och 7 kap. 11 § om förbud att sända reklam gäller inte för ljud i  
 TV-sändning, 
  om ljudet helt stämmer överens med en ljud- radiosändning som sker med stöd av tillstånd enligt denna lag eller för vilken den sändande låtit registrera sig. 
  
 2 
  
 kap. 
  
 1 § 
  
 För att sända ljudradio- eller 
  
 För att sända ljudradio- eller 
  
 TV-program 
  med hjälp av radio- 
  
 TV-program 
  
 själv eller genom 
  
 vågor på frekvens under 3 giga- 
  
 annan  
 med hjälp av radiovågor 
  
 Burke krävs tillstånd enligt denna 
  
 på frekvens under 3 gigahertz 
  
 lag. 
  
 eller bedriva verksamhet som 
  
 operatörsföretag avseende sådana 
  
 sändningar  
 krävs tillstånd enligt 
  
 denna lag. 
  
 Tillstånd krävs inte för sändningar av sökbar  
 text-TV 
  som sker från radiosändare som används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt denna lag. Tillstånd krävs inte heller för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade och som äger rum under högst fyra timmar om dygnet från en sådan radio- sändare. 
 Föreskrifter om tillstånd att inneha eller använda radiosändare finns i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. 
 2 § 
 Tillstånd att sända  
 TV-program 
  meddelas av regeringen, om sänd- ningsverksamheten finansieras genom medel från  
 TV-avgiften 
  enligt lagen (1989:41) om TV- avgift, och i annat fall av Radio- och  
 TV-verket. 
  
 Tillstånd att bedriva verksam- het som operatörsföretag meddelas av Radio- och  
 TV-verket. 
  
 36 
 SOU 2004:39 Författningsförslag 
  
 Tillstånd att  
 sända  
  
 TV-pro- 
  
 Tillstånd att till hela landet 
  
 gram och tillstånd att  
 till hela 
  
 eller till utlandet sända ljudradio- 
  
 landet eller till utlandet sända 
  
 program meddelas av regeringen. 
  
 ljudradioprogram meddelas av 
  
 Regeringen meddelar också till- 
  
 regeringen. Regeringen meddelar 
  
 stånd att bedriva lokala digitala 
  
 också tillstånd att bedriva lokala 
  
 ljudradiosändningar. 
  
 digitala ljudradiosändningar. 
  
 Tillstånd att sända närradio enligt 4 kap. meddelas av Radio- och  
 TV-verket. 
  
 Tillstånd att sända lokalradio enligt 5 kap. meddelas av Radio- 
  
 och  
 TV-verket. 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  får vi- 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  får vi- 
  
 dare meddela tillstånd att under 
  
 dare meddela tillstånd att under 
  
 en begränsad tid om högst två 
  
 en begränsad tid om högst två 
  
 veckor sända  
  
 TV-program 
  eller 
  
 veckor sända ljudradioprogram 
  
 ljudradioprogram som inte är 
  
 som inte är närradio eller lokal- 
  
 närradio eller lokalradio. Verket 
  
 radio. Verket får förena ett sådant 
  
 får förena ett sådant tillstånd 
  
 tillstånd med villkor enligt 3 kap. 
  
 med villkor enligt 3 kap.  
  
 1–3 
  
 § 
 § 
  
 7–9 
  
  §§  
 samt besluta att före- 
  
 samt besluta att föreskrifterna i 
  
 skrifterna i 6 och 7 kap. inte skall 
  
 6 och 7 kap. inte skall tillämpas 
  
 tillämpas på sändningar som sker 
  
 på sändningar som sker med stöd 
  
 med stöd av ett sådant tillstånd. 
  
 av ett sådant tillstånd. 
 Om det finns särskilda skäl får regeringen meddela tillstånd att sända ljudradioprogram i lokala sändningar som inte uppfyller kraven för närradio eller lokalradio. 
 3 kap. Sändningar med tillstånd av regeringen 
 3 kap. Sändningar av TV- program och andra ljudradio- program än närradio och lokal- radio 
 1 § 
 Regeringen beslutar vilket sänd- ningsutrymme och vilka sänd- ningsområden som får upplåtas för  
 TV-sändningar. 
  I beslutet skall anges hur utrymmet skall fördelas mellan  
 fri-TV 
  och betal- TV samt inom  
 fri-TV. 
  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 2 § 
 Ett tillstånd att sända  
 TV-pro- 
  gram skall avse  
 fri-TV 
  eller betal- TV. 
 Ett tillstånd att sända  
 fri-TV 
  innebär rätt att samtidigt sända det antal program i varje område under den del av dygnet som anges i tillståndet. 
 Ett tillstånd att sända  
 betal-TV 
  innebär rätt att sända det antal program som anges i tillståndet. Om inte annat anges i tillståndet får sändningsrätten utövas endast om avtal om upplåtelse av sänd- ningsutrymme ingås med ett ope- ratörsföretag. 
 3 § 
 Antalet tillstånd att sända fri- TV får begränsas, om det är nödvändigt för att garantera en ändamålsenlig användning av sändningsutrymmet. 
 Tillstånd att sända  
 fri-TV 
  får endast beviljas programföretag som bedöms ha finansiella och tek- niska förutsättningar att bedriva sändningsverksamhet under till- ståndstiden. 
 Vid beviljande av tillstånd skall därutöver särskilt beaktas att sänd- ningsutrymme kan tas i anspråk 
 1. för olika programtjänster som kompletterar varandra så att sänd- ningarna som helhet kommer att tilltala olika intressen och smak- riktningar, 
 2. för lokala och regionala pro- gram, och 
 38 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 3. av så många oberoende pro- gramföretag som möjligt. 
 4 § 
 När regeringen meddelat beslut om sändningsutrymme enligt 1 § skall Radio- och  
 TV-verket 
  för att garantera en ändamålsenlig användning av sändningsutrym- met fastställa det högsta antal tillstånd att sända  
 betal-TV 
  som kan meddelas. Verkets beslut skall omprövas när det finns anledning till det. 
 Vid beviljande av tillstånd att sända  
 betal-TV 
  skall 3 § tredje stycket tillämpas. 
  
 5 § 
  
 Ett tillstånd som meddelas av 
  
 Ett tillstånd som meddelas av 
  
 regeringen  
 får innebära rätt att 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
 får inne- 
  
 endast vidaresända program som 
  
 bära rätt att endast vidaresända 
  
 samtidigt sänds eller kort tid 
  
 program 
  
 som 
  
 samtidigt sänds 
  
 dessförinnan sänts 
  
 av någon 
  
 eller kort tid dessförinnan sänts 
  
 annan. I ett sådant beslut får 
  
 av någon annan. I ett sådant 
  
 föreskrivas att bestämmelserna i 
  
 beslut får föreskrivas att bestäm- 
  
 6 och 7 kap. inte skall tillämpas 
  
 melserna i 6 och 7 kap. inte skall 
  
 på sändningar som sker med 
  
 tillämpas 
  
 på 
  
 sändningar 
  
 som 
  
 stöd av tillståndet. 
  
 sker med stöd av tillståndet. 
  
 6 § 
  
 Ett tillstånd som 
  
 meddelats 
  
 Ett tillstånd som meddelats 
  
 av regeringen innebär rätt att 
  
 av regeringen  
 att sända ljud- 
  
 samtidigt sända det antal pro- 
  
 radioprogram 
  
 innebär rätt 
  
 att 
  
 gram i varje område under den 
  
 samtidigt sända det antal pro- 
  
 del av dygnet som anges i till- 
  
 gram i varje område under den 
  
 ståndet. 
  
 del av dygnet som anges i till- 
  
 ståndet. 
  
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 1 § 
 Sändningstillstånd som med- delas av regeringen  
 får förenas med villkor som innebär att sändningsrätten skall utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informations- frihet skall råda i ljudradion och televisionen. 
  
 Ett sändningstillstånd får där- utöver förenas med villkor som anges i  
 2–4 
  §§. 
 7 § 
 Ett tillstånd att sända TV- program eller andra ljudradio- program än närradio och lokal- radio  
 får förenas med villkor som innebär att sändningsrätten skall utövas opartiskt och sak- ligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och televisionen. 
  
 2 § 
  
 8 § 
  
 Villkor för sändningstillstånd 
  
 Ett tillstånd att sända TV- 
  
 får även avse skyldighet att 
  
 program eller andra ljudradio- 
  
 program än närradio och lokal- 
  
 radio får förenas med villkor om 
  
 skyldighet att 
  
 1. 
  
 sända program till hela landet eller till en viss del av landet, 
  
 2. 
  
 sända under en viss minsta tid, 
  
 3. 
  
 samtidigt sända ett visst minsta antal program i varje område, 
  
 4. 
  
 bereda utrymme för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade enligt 2 kap. 1 § andra stycket, 
  
 5. 
  
 utforma sändningar på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för funktionshindrade, 
  
 6. 
  
 bereda utrymme för sändningar som sker med stöd av tillstånd av regeringen, 
  
 7. 
  
 använda en viss sändningsteknik samt samverka med andra tillståndshavare i tekniska frågor, 
  
 8. 
  
 använda vissa radiosändare, 
  
 9. 
  
 ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genom- slagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen, 
  
 10. 
  
 iaktta bestämmelsen i 6 kap. 3 § första stycket om berikti- gande även i fråga om ljudradion, 
  
 11. 
  
 sända genmälen, 
  
 12. 
  
 i programverksamheten respektera den enskildes privatliv, 
  
 13. 
  
 sända ett mångsidigt programutbud, 
  
 40 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 14. 
  
 regionalt sända och producera program, 
  
 15. 
  
 kostnadsfritt sända meddelanden som är av vikt för allmän- heten om en myndighet begär det, 
  
 16. 
  
 till Granskningsnämnden 
  
 för radio och TV lämna uppgifter 
  
 som är nödvändiga för nämndens 
  
 bedömning 
  
 om sända program 
  
 stämmer överens med de villkor 
  
 som har meddelats enligt denna 
  
 lag, 
  
 17.  
 utforma sändningarna på 
  
 16.  
 utforma 
  
 sändningarna på 
  
 ett sådant sätt att de inte endast 
  
 ett sådant sätt att de inte endast 
  
 kan tas emot av en begränsad 
  
 kan tas emot av en begränsad 
  
 del av allmänheten i sändnings- 
  
 del av allmänheten i sändnings- 
  
 området, och 
  
 området, och 
  
 18 
 . utarbeta en beredskaps- 
  
 17.  
 utarbeta 
  
 en beredskaps- 
  
 plan för 
  
 verksamheten under 
  
 plan för verksamheten under 
  
 höjd beredskap och vid svåra 
  
 höjd beredskap och vid svåra 
  
 påfrestningar på samhället i fred 
  
 påfrestningar på samhället i fred 
  
 samt lämna planen till rege- 
  
 samt lämna planen till rege- 
  
 ringen och till den myndighet 
  
 ringen och till den myndighet 
  
 som regeringen bestämmer. 
  
 som regeringen bestämmer. 
  
 3 § 
  
 9 § 
  
 Villkor 
  
 för sändningstillstånd 
  
 Ett tillstånd att sända TV- 
  
 får också avse  
 förbud mot att 
  
 program eller andra ljudradio- 
  
 sända 
  
 program än närradio och lokal- 
  
 radio får förenas med villkor om 
  
 förbud mot att sända 
  
 1. reklam eller andra annonser, och 
 2. även andra sponsrade program än sådana som anges i 7 kap. 8 § andra stycket, 9 § och 10 § andra stycket. 
 Ett sändningstillstånd får även förenas med villkor om förbud mot att diskriminera annonsörer. 
 4 § 
 Villkor för sändningstillstånd  
 får  
 innebära  
 att ägarförhållan- dena och inflytandet i ett före- tag som erhåller tillståndet inte får förändras mer än i begränsad 
  
 10 § 
 Ett tillstånd att sända TV- program eller andra ljudradio- program än närradio och lokal- radio  
 får  
 förenas med villkor som innebär  
 att ägarförhållandena 
  
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 omfattning. 
  
 och inflytandet i ett företag som 
  
 erhåller tillståndet inte får för- 
  
 ändras mer än i begränsad om- 
  
 fattning. 
  
 11 § 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  får 
  
 besluta att föreskrifterna i 6 och 
  
 7 kap. inte 
  
 skall 
  
 tillämpas 
  
 på 
  
 sändningar som sker med stöd av 
  
 ett tillstånd att under en begrän- 
  
 sad tid om högst två veckor sända 
  
 TV-program. 
  
 12 § 
  
 I ett tillstånd som meddelats 
  
 enligt 3 § får införas en förklaring 
  
 om att sändningarna omfattas av 
  
 vidaresändningsplikt enligt 8 kap. 
  
 1 §. En sådan 
  
 förklaring 
  
 får 
  
 endast införas under förutsättning 
  
 att sändningsverksamheten utövas 
  
 opartiskt och sakligt samt att 
  
 sändningarna innehåller ett mång- 
  
 sidigt utbud där det skall ingå 
  
 nyheter. Förklaringen skall inne- 
  
 hålla uppgifter om dessa krav. 
  
 Den som innehar ett tillstånd 
  
 vari intagits en förklaring enligt 
  
 första stycket skall på begäran till- 
  
 handahålla 
  
 den programbärande 
  
 signalen för en programtjänst till 
  
 den som enligt 8 kap. 1 § är skyl- 
  
 dig att vidaresända denna eller som sannolikt inom rimlig tid skulle omfattas av en sådan skyl- dighet, om programtjänsten distri- bueras i nätet utan kostnad för själva mottagningen. 
 42 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 13 § 
 Ett tillstånd att bedriva verk- samhet som operatörsföretag inne- bär rätt att inom det sändnings- utrymme som anges i tillståndet bestämma vilka  
 TV-program 
  som får sändas och på vilka villkor det får ske. Samtidig sändning får ske av det antal program i varje om- råde och under den del av dygnet som anges i tillståndet. 
 Sändningsutrymme som till- delats ett operatörsföretag får endast användas för sändning av  
 TV-program 
  som omfattas av tillstånd enligt 4 §. 
 Ett operatörsföretag skall upp- låta sändningsutrymme åt den som erhållit tillstånd att sända  
 betal-TV 
  utan krav om att träffa avtal med ett operatörsföretag för att kunna utnyttja sin rätt att sända. Operatörsföretaget har därvid rätt till ersättning för sändningsutrymme som upplåtits. Ersättningen får grundas endast på de kostnader operatörsföretaget har för upplåtelsen. 
 14 § 
 Antalet tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag får begränsas om det är nödvän- digt för att garantera en ändamåls- enlig användning av sändnings- utrymmet. 
 Tillstånd att bedriva verksam- het som operatörsföretag får inte meddelas den som 
 1. kan antas sakna finansiella och tekniska förutsättningar att 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 bedriva verksamheten varaktigt och med god kapacitet och kva- litet, eller 
 2. genom ägande eller på annat sätt ensam eller tillsammans med annan som bedriver verksamhet rörande produktion eller distribu- tion av  
 TV-program 
  kan utöva ett bestämmande inflytande över annan som bedriver sådan verk- samhet, eller på motsvarande sätt står under inflytande av annan som bedriver sådan verksamhet. 
 15 § 
 Ett tillstånd att bedriva verk- samhet som operatörsföretag får meddelas den som kan antas nyttja sändningsutrymmet på ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet, informationsfrihet och mångfald. Därvid skall sär- skild vikt fästas vid 
 1. den sammansättning av TV- program som sökanden har för avsikt att upplåta sändningstid till, 
 2. vilken täckningsgrad sänd- ningarna skall ha, 
 3. den tekniska kapacitet och kvalitet med vilken sökanden av- ser att bedriva verksamheten, och 4. sökandens oberoende i för- hållande till annan som bedriver verksamhet inom press, radio och 
 TV. 
 Om det vid en prövning enligt första stycket bedöms att två eller flera sökande är likvärdiga och kan inte samtliga beviljas till- stånd skall tillstånd meddelas den 
 44 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 eller dem som är villiga att betala det högsta priset för tillståndet. 
 16 § 
 Den som erhåller tillstånd att bedriva verksamhet som opera- törsföretag skall till staten erlägga betalning för tillståndet i enlighet med det anbud som tillstånds- havaren lämnat. 
 Radio- och  
 TV-verket 
  får meddela närmare föreskrifter om villkor för betalningen. 
 17 § 
 Ett tillstånd att bedriva verk- samhet som operatörsföretag får förenas med villkor om skyldighet att inom det sändningsutrymme som anges i tillståndet tillse att 
  
 1. 
  
 TV-program 
  
  sänds till hela landet eller till en viss del av landet, 
  
 2. 
  
 sändning sker under en viss minsta tid, 
  
 3. 
  
 ett visst minsta antal pro- gram sänds samtidigt i varje om- råde, och 
  
 4. 
  
 sändningarna utformas på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för funktionshindrade. 
  
 Ett sådant tillstånd får vidare förenas med villkor om skyldighet att 
  
 1. 
  
 använda en viss sändnings- teknik och samverka med andra tillståndshavare i tekniska frågor, och 
  
 2. 
  
 distribuera ett utbud av TV- program med viss sammansätt- ning. 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 Tillståndet får också förenas med villkor som innebär att ägar- förhållandena och inflytandet i operatörsföretaget samt dess ägande och inflytande i annan som bedriver verksamhet inom pro- duktion och distribution av TV- program än de som sänder radio- program genom tråd inte får förändras mer än i begränsad omfattning. 
 18 § 
 Den som erhållit tillstånd att bedriva verksamhet som opera- törsföretag skall tillämpa icke- diskriminerande villkor i sin verksamhet. 
 19 § 
 Ett tillstånd som meddelats av regeringen att sända  
 TV-program 
  gäller för sex år. Tillståndet för- längs på oförändrade villkor med fyra år, om tillståndshavaren önskar det och regeringen inte senast två år före tillståndstidens utgång meddelat att tillståndet inte kommer att förlängas eller att regeringen önskar förändra vill- koren. 
 Ett tillstånd som meddelats av Radio- och  
 TV-verket 
  att sända  
 TV-program 
  gäller för två år. Tillståndshavaren har rätt till för- längning av tillståndet på oför- ändrade villkor med ytterligare två år, om inte särskilda skäl talar emot det. Sådan förlängning får ske vid två tillfällen. 
 Om det finns särskilda skäl får 
 46 
 SOU 2004:39 Författningsförslag 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  besluta att 
  
 ett tillstånd att sända  
 TV-pro- 
  
 gram skall gälla för kortare tid än 
  
 två år. 
  
 Ett tillstånd som meddelats av 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  att bedriva 
  
 verksamhet som 
  
 operatörsföretag 
  
 gäller för sex år. 
  
 Giltighetstiden 
  
 för 
  
 tillstånds- 
  
 villkor får vara kortare än till- 
  
 ståndstiden. 
  
 7 § 
  
 20 § 
  
 Ett tillstånd som meddelats 
  
 Ett tillstånd 
  
 som 
  
 meddelats 
  
 av regeringen gäller för viss tid. 
  
 av regeringen  
 att sända ljud- 
  
 radioprogram  
 gäller för viss tid. 
  
 Ett tillstånd som har meddelats för en tid av minst fyra år förlängs på oförändrade villkor med ytterligare fyra år, om tillståndshavaren önskar det och regeringen inte senast två år före tillståndstidens utgång meddelat att tillståndet inte kommer att förlängas eller att regeringen önskar förändra villkoren. 
 8 § 
  
 Innan  
 regeringen meddelar beslut om tillstånd  
 skall den sökande ges tillfälle att ta del av och yttra sig över de villkor som regeringen avser att förena med tillståndet. Beslut om  
 sändnings- tillstånd  
 får endast innehålla vill- kor som den sökande godtagit. 
  
 21 § 
  
 Innan  
 beslut om tillstånd med- delas s 
 kall den sökande ges till- fälle att ta del av och yttra sig över de villkor som regeringen  
 eller Radio- och  
 TV-verket 
 avser att förena med tillståndet. Beslut om  
 tillstånd  
 får endast innehålla villkor  
 avseende sändningarnas innehåll  
 som den sökande god- tagit. 
  
 22 § 
 Om ett tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag återkallas eller om verksamheten annars upphör, får Radio- och  
 TV-verket 
  meddela någon ett till- fälligt tillstånd att bedriva verk- 
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 samheten till dess att ett nytt tillstånd har beviljats med tillämp- ning av 15 §. 
 23 § 
 Om ett tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag övergår från ett operatörsföretag till ett annat skall det tidigare operatörsföretaget utan dröjsmål föra över registerdata om abon- nenter och programkort. Äger det tidigare operatörsföretaget de pro- gramkort som abonnenterna inne- har skall även på begäran ägande- rätten till korten föras över. 
 Den som för över registerdata och rättigheter enligt första stycket har rätt till skälig ersättning av den till vilken överföring sker. Detsamma gäller om överföring sker genom Radio- och  
 TV-verkets 
  försorg av säkerhetskopia som verket erhållit enligt 9 kap. 9 §. 
 Radio- och  
 TV-verket 
  får meddela närmare föreskrifter om överföring av registerdata och rättigheter enligt första stycket. 
 6 kap 
 8 § 
  
 3 
  
 Den som sänder  
 TV-program 
  
 Den som sänder  
 TV-program 
  
 över satellit eller med stöd av 
  
 över satellit eller med stöd av 
  
 tillstånd  
 av regeringen  
 skall, om 
  
 tillstånd skall, om det inte finns 
  
 det inte finns särskilda skäl mot 
  
 särskilda skäl mot det, se till 
  
 det, se till 
  
 1. att mer än hälften av den årliga sändningstiden upptas av pro- gram av europeiskt ursprung, och 
  
 3  
 Bestämmelsens nuvarande lydelse utgörs av förslaget till beslut i prop. 2003/04:66, Reklamtid i TV. 
 48 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 2. att minst tio procent av den årliga sändningstiden eller minst tio procent av programbudgeten avser program av europeiskt ur- sprung som har framställts av självständiga producenter; en så stor andel som möjligt bör utgöras av program som färdigställts under de närmast föregående fem åren. 
 Som sändningstid anses i denna paragraf tid då det sänds pro- gram med annat innehåll än nyheter, sport, tävlingar, annonser och programtjänster som avses i 7 kap. 5 § fjärde stycket. I sändnings- tiden skall inte heller räknas in sändningar av endast text. 
  
 TV-sändningar 
  enligt första stycket och ljudradiosändningar som sker med stöd av tillstånd av regeringen skall, om det inte finns särskilda skäl mot det, i betydande omfattning innehålla program på svenska språket, program med svenska artister och verk av svenska upphovsmän. 
 7 kap. 
 1 § 
  
 4 
  
 Före och efter varje sändning av annonser skall det sändas en särskild signatur som tydligt skiljer annonserna från övriga sänd- ningar. Signaturen skall i televisionen bestå av både ljud och bild. I sökbar  
 text-TV 
  och i försäljningsprogram som avses i 5 § fjärde stycket skall signaturen alltid vara löpande, men behöver endast 
  
 anges i bild. 
  
 I fråga om sändningar som 
  
 I fråga om sändningar som 
  
 regeringen lämnar tillstånd till 
  
 regeringen lämnar tillstånd till 
  
 får regeringen medge undantag 
  
 får regeringen medge undantag 
  
 från skyldigheten enligt första 
  
 från skyldigheten enligt första 
  
 stycket och kravet enligt 6 §. 
  
 stycket och kravet enligt 6 §. 
  
 Undantag får även medges av 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  i fråga om 
  
 sändningar av  
 TV-program 
  som 
  
 verket lämnar tillstånd till. 
  
 Med annonser avses reklam samt sändningar som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan. 
  
 4  
 Bestämmelsens nuvarande lydelse utgörs av förslaget till beslut i prop. 2003/04:66, Reklamtid i TV. 
 49 
 Författningsförslag SOU 2004:39 
  
 8 kap. 
  
 1 § 
  
 5 
  
 Var och en som äger eller 
  
 Var och en som äger eller 
  
 annars förfogar över  
 en anlägg- 
  
 annars förfogar över  
 ett elektro- 
  
 ning för trådsändning där TV- 
  
 niskt 
  
 kommunikationsnät 
  
 som 
  
 program sänds vidare till allmän- 
  
 används för överföring av TV- 
  
 heten och varifrån sändningarna 
  
 sändningar till allmänheten genom 
  
 når fler än tio bostäder skall  
 se 
  
 kabel skall, om ett betydande 
  
 till att de boende i fastigheter 
  
 antal hushåll anslutna till nätet 
  
 som är anslutna till  
 anläggningen 
  
 använder det som sitt huvudsak- 
  
 kan ta emot  
 TV-sändningar 
  som 
  
 liga medel för att ta emot TV- 
  
 sker med tillstånd  
 av regeringen 
  
 sändningar 
 , se till att de boende 
  
 och som är avsedda att tas emot i 
  
 i fastigheter som är anslutna till 
  
 området utan villkor om särskild 
  
 nätet  
 kan ta emot  
 TV-sändning- 
  
 betalning. 
  
 Skyldigheten 
  
 gäller 
  
 ar som sker med tillstånd  
 som 
  
 endast för sändningar för vilka 
  
 innehåller en 
  
 förklaring 
  
 enligt 
  
 sändningstillståndet har 
  
 förenats 
  
 3 kap. 12 §. 
  
 med krav på opartiskhet och sak- 
  
 lighet samt ett villkor om ett 
  
 mångsidigt programutbud där det 
  
 skall ingå nyheter. 
  
 Sändningarna  
 skall kunna tas 
  
 TV-sändningar 
  enligt första 
  
 emot på ett tillfredsställande sätt 
  
 stycket  
 skall kunna tas emot  
 av 
  
 och utan kostnad för själva mot- 
  
 de boende  
 på ett tillfredsstäl- 
  
 tagningen.  
 Ett program som har 
  
 lande sätt och utan kostnad för 
  
 sänts ut enbart med digital teknik 
  
 själva mottagningen. 
  
 behöver sändas vidare endast om 
  
 det sänds andra program i an- 
  
 läggningen 
  
 med digital 
  
 teknik. 
  
 Det behöver då sändas vidare 
  
 endast digitalt. 
  
 Sändningsplikten gäller även 
  
 Sändningsplikten  
 enligt 
  
 första 
  
 sändningar som en tillstånds- 
  
 stycket  
 gäller 
  
 även sändningar 
  
 havare genomför för att uppfylla 
  
 som en tillståndshavare genom- 
  
 skyldigheten att sända till hela 
  
 för för att uppfylla skyldigheten 
  
 landet eller till delar av landet, 
  
 att sända till hela landet eller till 
  
 men där 
  
 sättet att sända inte 
  
 delar 
  
 av landet, men där 
  
 sättet 
  
 5  
 Den föreslagna lydelsen innehåller såväl ändringar som utredningen föreslagit i sitt delbetänkande Must carry (SOU 2003:109) som ändringar föranledda av övervägandena i detta delbetänkande. De ändringar som föreslås i detta betänkande är understrukna. 
 50 
  
 9 kap. 
  
 2 § för 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 kräver  
 regeringens  
 tillstånd 
 . Sändningsplikt  
 enligt första 
 stycket omfattar  
 högst tre  
 sam- tidigt sända  
  
 TV-program 
  
 som sänds  
 av tillståndshavare vars verksamhet finansieras genom an- slag från  
  
 TV-avgiften 
  
  enligt lagen (1989:41) om  
  
 TV-avgift 
  
 och högst  
 ett  
  
 TV-program 
  
 som sänds av  
 en  
 annan tillståndshavare. 
 att sända inte kräver tillstånd. 
 Sändningsplikten  
 enligt första stycket omfattar,  
 under där angivna förutsättningar, samtliga  
 samtidigt sända  
 programtjänster  
 som sänds  
  
 med stöd av tillstånd av regeringen  
  
 och högst  
 tre sam- tidigt sända programtjänster  
 som sänds av annan tillståndshavare. 
  
 Sändningsplikten omfattar även  
 text-TV 
  och tjänster som har direkt anknytning till en program- tjänst som omfattas av sändnings- plikt. 
 Skyldighet enligt första stycket gäller inte för en anläggning där ett begränsat antal  
 TV-program 
  förs fram till abonnenterna genom ett kopplat telenät med hjälp av digital teknik. 
 Sändningsplikten omfattar inte sändningar som sker med stöd av tillstånd till vidaresändning enligt 3 kap. 5 §. 
 Om vidaresändningsplikten enligt första stycket medför kost- nader avseende ersättning på grund av avtalslicens som avses i 26 f § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk som är orimligt betungande för den som ansvarar för vidare- sändningen, har denne rätt till ersättning av tillståndshavare vars sändningar vidaresänds. 
 Granskningsnämnden 
  
 radio och TV  
 övervakar genom granskning i efterhand om sända 
 Granskningsnämnden för radio och TV  
 har i annat fall än som avses i 1 § tillsyn över efter- 
  
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 program står i överensstämmelse 
  
 levnaden av lagen samt de beslut 
  
 med denna lag och de villkor som 
  
 om villkor och föreskrifter som 
  
 kan gälla för sändningarna. 
  
 har meddelats med stöd av lagen. 
  
 Granskningsnämnden övervakar 
  
 Tillsyn över sändningarnas inne- 
  
 även att bestämmelsen om exklu- 
  
 håll får ske endast genom gransk- 
  
 siva rättigheter i 6 kap. 10 § följs. 
  
 ning i efterhand. 
  
 Bestämmelserna om reklam i 7 kap. 3 och 4 §§ samt 10 § första och tredje stycket övervakas dock av Konsumentombudsmannen. 
 Sändningar som sker med stöd av tillstånd till vidaresändning enligt 3 kap. 5 § skall inte granskas av Granskningsnämnden för radio och TV. 
 Finner Granskningsnämnden för radio och TV att en sändning innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 6 kap. 2 §, skall nämnden göra anmälan om förhållandet till Taylor kanslern. 
  
 4 § 
  
 Var och en som sänder TV- 
  
 Var och en som sänder TV- 
  
 program över satellit eller med 
  
 program över satellit eller med 
  
 stöd av tillstånd  
 av regeringen 
  
 stöd av tillstånd skall årligen till 
  
 skall årligen till Radio- och TV- 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  redovisa 
  
 verket redovisa hur stor andel av 
  
 hur stor andel av verksamheten 
  
 verksamheten som utgjorts 
  
 av 
  
 som utgjorts av sådana program 
  
 sådana program som avses 
  
 i 
  
 som 
  
 avses 
  
 i 6 kap. 8 § 
  
 första 
  
 6 kap. 8 § första stycket. 
  
 stycket. 
  
 5 § 
  
 På begäran av Radio- och TV- 
  
 På begäran av Radio- och TV- 
  
 verket skall den som sänder TV- 
  
 verket skall den som sänder TV- 
  
 program över satellit  
 eller med 
  
 program 
  
 över satellit 
  
 lämna 
  
 stöd av tillstånd av regeringen 
  
 upplysningar om vem som äger 
  
 lämna upplysningar om vem som 
  
 företaget och på vilket sätt verk- 
  
 äger företaget och på vilket sätt 
  
 samheten finansieras. 
  
 verksamheten finansieras. 
  
 7 § 
  
 Granskningsnämnden för radio 
  
 och TV, Radio- och  
 TV-verket 
  
 och 
  
 Konsumentombudsmannen 
  
 får förelägga den som bedriver 
  
 verksamhet som omfattas av lagen 
  
 52 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 att tillhandahålla myndigheterna upplysningar och handlingar som behövs för kontroll av att verk- samheten bedrivs i enlighet med lagen samt de villkor och före- skrifter som meddelats med stöd av lagen. 
 Föreläggande enligt första stycket får förenas med vite 
 . 
  
 9 § 
 Ett operatörsföretag skall till- handahålla Radio- och  
 TV-verket 
  en kopia av registerdata om abon- nenter och programkort. 
 Radio- och  
 TV-verket 
  får med- dela närmare föreskrifter om till- handahållande av säkerhetskopia enligt första stycket. 
 12 § 
 Granskningsnämnden för radio och TV, Radio- och  
 TV-verket 
  och Konsumentombudsmannen har rätt att få verkställighet hos kronofogdemyndigheten av beslut som avser åtgärder enligt denna lag. Därvid gäller bestämmelser i utsökningsbalken om sådan verk- ställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. 
 10 kap. 
 5 § 
 Den som åsidosätter de bestämmelser och villkor som anges i denna paragraf får åläggas att betala en särskild avgift. Detta gäller 
  
 1. villkor om annonser och 
  
 1. villkor om annonser och 
  
 sponsrade program som före- 
  
 sponsrade program som före- 
  
 skrivits med stöd av 3 kap.  
 3 § 
  
 skrivits med stöd av 3 kap.  
 9 § 
  
 53 
  
 Författningsförslag SOU 2004:39 
 första stycket 
 ,  
 första stycket 
 , 
  
 2. 
  
 bestämmelsen om otillbörligt gynnande av kommersiella intressen enligt 6 kap. 4 §, 
  
 3. 
  
 bestämmelserna om annonser i 7 kap. 1 och  
  
 5–7 
  b §§, 
  
 4. 
  
 bestämmelserna om andra annonser än reklam i 6 kap. 5 § och 7 kap. 2 och 3 §§, 
  
 5. 
  
 bestämmelserna om sponsring i 7 kap. 8 och 9 §§ samt 10 § andra stycket, 
  
 6. 
  
 bestämmelsen om reklam i 7 kap. 11 §, eller 
  
 7. 
  
 bestämmelsen om exklusiva rättigheter i 6 kap. 10 §. 
  
 Vid prövning av frågan om avgift skall påföras skall rätten sär- skilt beakta överträdelsens art, varaktighet och omfattning. 
 Avgiften tillfaller staten. 
  
 8 § 
  
 Granskningsnämnden 
  
 för 
  
 Granskningsnämnden 
  
 för 
  
 radio och TV får besluta att den 
  
 radio och TV får besluta att den 
  
 sändande på lämpligt sätt skall 
  
 sändande på lämpligt sätt skall 
  
 offentliggöra nämndens 
  
 beslut, 
  
 offentliggöra nämndens 
  
 beslut, 
  
 när nämnden funnit att någon 
  
 när nämnden funnit att någon 
  
 har brutit mot villkor som 
  
 har brutit mot villkor som 
  
 beslutats med stöd av 3 kap.  
 1 §, 
  
 beslutats med stöd av 3 kap. 7  
 §, 
  
 2 § eller 3 § andra stycket 
 , eller 
  
 8 § eller 9 § andra stycket 
 , eller 
  
 bestämmelsen om beriktigande i 
  
 bestämmelsen om beriktigande i 
  
 6 kap. 3 § första stycket. 
  
 6 kap. 3 § första stycket. 
  
 Beslutet, som får innefatta ett föreläggande vid vite, får inte innebära att offentliggörande måste ske i den sändandes program. 
 9 § 
 Den som åsidosätter de bestämmelser som anges i denna para- graf får föreläggas att följa bestämmelserna. Ett föreläggande får förenas med vite. Detta gäller bestämmelser om 
  
 1. 
  
 närradiosändningars och lokalradiosändningars innehåll samt skyldighet att i lokalradio sända eget material och program med lokal anknytning (5 kap. 11 § 2 och 3, 6 kap. 6, 7 och 7 a §§), 
  
 2. 
  
 beteckningar (6 kap. 9 §), 
  
 3. 
  
 sändningsplikt eller skyldighet att tillhandahålla kanal för lokala kabelsändarföretag (8 kap. 1, 2 och 4 §§), 
  
 4. 
  
 tillståndsvillkor enligt 3 kap. 8 §  
  
 1–8 
  och  
 14–17 
  samt 17 § första och andra stycket, 
 54 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 4 
 . skyldighet att lämna vissa upplysningar till Radio- och TV- verket (9 kap.  
  
 4–7 
  
  §§ 
 ), 
  
 5. 
  
 skyldighet att lämna inspel- ning (9 kap. 8 §), 
  
 6. 
  
 skyldighet att lämna upplys- ning om sändningstider i närradio (9 kap. 9 § första stycket), 
  
 7. 
  
 skyldighet att lämna upplys- ningar om programinnehåll (9 kap. 9 § andra stycket), 
  
 8. 
  
 varning (6 kap. 2 §), 
  
 9. 
  
 skyldighet att  
  
 lämna upp- gifter till Granskningsnämnden för radio och TV (9 kap. 10 §),  
 eller 
  
 10. 
  
 skyldighet att årligen rap- portera till Granskningsnämnden för radio och TV (9 kap.  
  
 11  
 §). 
 Föreläggande enligt första stycket 1, 2  
 och  
  
 5–10 
  
 får med- delas av Granskningsnämnden för radio och TV. Föreläggande enligt första stycket  
  
 3–6 
  
 får med- delas av Radio- och  
 TV-verket. 
  Föreläggande enligt första stycket  
 5 och 6  
 får även meddelas av Konsumentombudsmannen. 
  
 5. 
  
 skyldighet att tillämpa icke- diskriminerande villkor (3 kap. 18 §), 
  
 6. 
  
 skyldighet att lämna vissa upplysningar till Radio- och TV- verket (9 kap.  
  
 4 § 
 ), 
  
 7. 
  
 skyldighet att lämna inspel- ning (9 kap. 8 §), 
  
 9 
 .  
 skyldighet att  
 tillhandahålla Radio- och  
 TV-verket 
  säkerhets- kopia  
 (9 kap.  
 9  
 §), eller 
  
 10. skyldighet att årligen rap- portera till Granskningsnämnden för radio och TV (9 kap.  
 10  
 §). 
 Föreläggande enligt första stycket 1, 2,  
 4, 5 
 ,  
 7, 8 och 10  
 får meddelas av Granskningsnämn- den för radio och TV. Före- läggande enligt första stycket  
 3, 6, 7 och 9  
 får meddelas av Radio- och  
 TV-verket. 
  Föreläggande enligt första stycket  
 7  
 får även meddelas av Konsumentombuds- mannen. 
 13 § 
 En handläggningsavgift får tas ut av den som ansöker om till- stånd hos Radio- och  
 TV-verket 
  enligt 3 kap. 3, 4 och 15 §§. 
 Handläggningsavgiften skall motsvara Radio- och  
 TV-verkets 
  årliga kostnader för handlägg- ningen av ärendet. 
 55 
 Författningsförslag SOU 2004:39 
 11 kap. Återkallelse av tillstånd 11 kap. Återkallelse av tillstånd, 
 m.m. 
 1 § 
  
 Ett tillstånd  
 att sända ljud- radio- eller  
 TV-program 
 skall återkallas på begäran av till- ståndshavaren. Ett  
 sådant beslut  
 får också återkallas enligt vad som anges i  
  
 2–5 
  
  §§.  
 Beslut om återkallelse enligt någon av dessa paragrafer får meddelas endast om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande. 
 Ett tillstånd skall återkallas på begäran av tillståndshavaren. Ett  
 tillstånd  
 får också återkallas enligt vad som anges i  
 2–5 
 och 
  
 7 §§  
 eller ändras enligt vad som anges i 2 och 7 §§ 
 . 
  
 2 § 
  
 Ett tillstånd  
 som meddelats av regeringen får återkallas  
 om 
  
 1. 
  
 tillståndshavaren väsentligt brutit mot föreskrifterna i 6 kap.  
  
 1–5 
  §§ eller 7 kap.  
 1–10 
  §§,  
 eller 
  
 2. 
  
 ett villkor som förenats med tillståndet med stöd av 3 kap.  
  
 1– 4 §§  
 har åsidosatts på ett väsent- ligt sätt. 
 Ett tillstånd  
 att sända TV- program, bedriva verksamhet som operatörsföretag eller som med- delats av regeringen att sända ljudradioprogram får återkallas eller ändras,  
 om 
  
 1. 
  
 tillståndshavaren väsentligt brutit mot föreskrifterna i  
  
 3 kap. 18 § 
 , 6 kap.  
 1–5 
  §§ eller 7 kap.  
 1–10 
  §§, 
  
 2. 
  
 ett villkor som förenats med tillståndet med stöd av 3 kap.  
  
 7– 10  
 §§ har åsidosatts på ett väsent- ligt sätt, 
  
 3. 
  
 den som sökt tillståndet har lämnat oriktiga uppgifter eller inte lämnat uppgifter av betydelse för tillståndet, eller 
  
 4. 
  
 tillståndshavaren trots påmin- 
  
 nelse inte erlagt betalning enligt 3 kap. 16 §. 
 Ett tillstånd får ändras till att avse annat sändningsutrymme, om 1. förändringar inom radio- tekniken eller ändringar i radio- 
 56 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 användningen på grund av inter- nationella överenskommelser som Sverige har anslutit sig till eller bestämmelser antagna med stöd av Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen har medfört att ett nytt tillstånd med samma villkor inte skulle kunna meddelas, eller 
 2. det är nödvändigt för att ge utrymme för ytterligare sänd- ningar. 
 7 § 
 Beslut om återkallelse av till- stånd enligt  
 2–5 
  §§ får meddelas endast om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande. 
 Beslut om ändring av tillstånd enligt 2 § andra stycket 2 får meddelas endast om tillstånds- havarens rätt enligt 3 kap. 2 § andra stycket kan tillvaratas. 
 8 § 
 En förklaring enligt 3 kap. 12 § om att en sådan sändning omfat- tas av vidaresändningsplikt enligt 8 kap. 1 § får återtagas om till- ståndshavaren 
  
 1. 
  
 lämnat oriktiga uppgifter eller underlåtit att lämna uppgifter av betydelse för förklaringen, 
  
 2. 
  
 på ett väsentligt sätt under- låtit att iaktta de förutsättningar på vilka förklaringen grundats, eller 
  
 3. 
  
 åsidosätter sin skyldighet att tillhandahålla programtjänst enligt 3 kap. 12 § andra stycket. 
  
 57 
 Författningsförslag SOU 2004:39 
  
 12 kap. Handläggningen av 
  
 12 kap. Handläggningen av 
  
 ärenden om särskilda avgifter, 
  
 ärenden om särskilda avgifter, 
  
 vite och återkallelse 
  
 vite och återkallelse, m.m. 
  
 1 § 
  
 Ärenden om återkallelse av 
  
 Ärenden om återkallelse av 
  
 tillstånd på grund av överträ- 
  
 tillstånd på grund av överträ- 
  
 delse av villkor som meddelats 
  
 delse av villkor som meddelats 
  
 med stöd av 3 kap.  
 1 §  
 eller 3 kap. 
  
 med stöd av 3 kap.  
 7 §  
 eller 3 kap. 
  
 2 §  
  
 Gomez 
  och om överträdelse av 
  
 8 §  
  
 Gomez 
  och om överträdelse av 
  
 6 kap.  
 1–3 
  §§ skall på talan av 
  
 6 kap.  
 1–3 
  §§ skall på talan av 
  
 Justitiekanslern tas upp av allmän 
  
 Justitiekanslern tas upp av allmän 
  
 domstol. 
  
 domstol. 
  
 I övriga fall prövas ärenden om återkallelse av tillstånd av Radio- och  
 TV-verket. 
  
 Ärenden om ändring av till- stånd och om återtagande av för- klaring enligt 3 kap. 12 § prövas av den som meddelat tillståndet. 
 2 § 
 Har tillståndet meddelats av regeringen, får en fråga om åter- kallelse tas upp först efter anmälan av regeringen, om inte tillstånds- havaren själv begärt att tillståndet skall återkallas. 
  
 I andra fall än som avses i 
  
 första stycket får en fråga om åter- 
  
 kallelse eller en fråga om ändring 
  
 av tillstånd tas upp, förutom på 
  
 begäran av tillståndshavaren, på 
  
 eget initiativ av den som är 
  
 behörig att pröva frågan eller efter 
  
 anmälan av Granskningsnämn- 
  
 den för radio och TV. 
  
 Är det fråga om återkallelse  
 på 
  
 Innan regeringen eller Radio- 
  
 grund av överträdelse av bestäm- 
  
 och  
 TV-verket 
  meddelar beslut i 
  
 melse i denna lag eller av villkor 
  
 ärende om återkallelse eller änd- 
  
 för tillstånd som skall granskas 
  
 ring av tillstånd  
 på grund av 
  
 av Granskningsnämnden för 
  
 överträdelse av bestämmelse i 
  
 radio och TV enligt 9 kap. 2 § 
  
 denna lag eller av villkor för 
  
 skall  
 Radio- och  
 TV-verket 
  
 tillstånd som skall granskas av 
  
 begära in yttrande  
 från nämnden. 
  
 Granskningsnämnden för radio 
  
 Tillståndet får återkallas endast 
  
 och TV enligt 9 kap. 2 § skall 
  
 58 
  
 59 
  
 Beslut av Granskningsnämn- den för radio och TV eller Radio- och  
  
 TV-verket 
  
  om före- lägganden som har förenats med vite enligt  
  
 9 kap. 7 §,  
  
 10 kap. 8 §, 9 § första stycket  
  
 1 
  
 –5, 
  
  9 och  
  
 10 samt 10 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 
  
 Förelägganden enligt  
  
 9 kap. 7 §,  
  
 10 kap. 8 §, 9 § första stycket 1, 2,  
  
 4, 5,  
  
 9 och 10 samt 10 § gäller omedelbart, om inte något annat förordnas. 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 om nämnden finner att över- trädelsen är väsentlig. 
 yttrande inhämtas  
 från nämnden. Tillståndet får återkallas  
 eller ändras  
 endast om nämnden finner att överträdelsen är väsentlig. 
  
 Det som sägs i denna bestäm- melse om återkallelse av tillstånd gäller även återtagande av för- klaring enligt 3 kap. 12 §. 
 13 kap. 
 1 § 
  
 Beslut enligt denna lag av 
  
 Beslut enligt denna lag av 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  om med- 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  om med- 
  
 delande av tillstånd att sända när- 
  
 delande av tillstånd att sända  
 TV- 
  
 radio, fördelning av sändningstid 
  
 program och  
 närradio,  
 förklaring 
  
 i närradion och återkallelse av 
  
 enligt 3 kap. 12 §,  
 fördelning av 
  
 tillstånd får överklagas hos allmän 
  
 sändningstid i närradion,  
 tillstånd 
  
 förvaltningsdomstol. 
  
 att bedriva verksamhet som opera- 
  
 törsföretag, samt ändring  
 och åter- 
  
 kallelse av tillstånd får överklagas 
  
 hos allmän förvaltningsdomstol. 
  
 Beslutet gäller omedelbart, även om det överklagas. 
 3 § Beslut av Granskningsnämn- 
 den för radio och TV eller Radio- och  
 TV-verket 
  om före- lägganden som har förenats med vite enligt 10 kap. 8 §, 9 § första stycket  
 1 
 –3 
  
  och  
  
 8 
 –10 
  samt 10 § får överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. 
 Förelägganden enligt 10 kap. 8 §, 9 § första stycket 1, 2, 9 och 10 samt 10 § gäller omedelbart, om inte något annat förordnas. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 
  
 2. 
  
 Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om dels sändningar av  
  
 TV-program 
  som sker med analog utsändningsteknik, dels övriga sändningar som har skett före ikraftträdandet. 
 60 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden 
 Härigenom föreskrivs 
  
 dels  
 att 3 kap. 3, 12 och 18 §§ samt 5 kap. 3 § skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att rubriken närmast före 3 kap. 1 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrund- lagens områden skall lyda Sändningar med tillstånd av regeringen samt sändningar av  
 TV-program 
  med tillstånd av Radio- och TV- verket som meddelats för en längre tid än två veckor, 
  
 dels  
 att rubriken närmast före 3 kap. 3 § skall lyda Andra sänd- ningar med tillstånd av Radio- och  
 TV-verket. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 kap. 
  
 3 § 
  
 Varje 
  
 sammanslutning 
  
 som 
  
 Varje 
  
 sammanslutning 
  
 som 
  
 avser att sända ljudradio med 
  
 avser att sända ljudradio med 
  
 stöd av 4 kap. radio- och TV- 
  
 stöd av 4 kap. radio- och TV- 
  
 lagen (1996:844) skall utse en 
  
 lagen (1996:844) skall utse en 
  
 utgivare 
  
 för 
  
 programverksam- 
  
 utgivare 
  
 för 
  
 programverksam- 
  
 heten. Detsamma gäller inne- 
  
 heten. Detsamma gäller inne- 
  
 havare av 
  
 tillstånd 
  
 enligt 
  
 2 kap. 
  
 havare av tillstånd  
 till sådana 
  
 2 § fjärde 
  
 stycket 
  
 och 
  
 5 kap. 
  
 sändningar som anges i 2 kap. 2 § 
  
 radio- och  
 TV-lagen. 
 Sammanslut- 
  
 sjätte 
  
 stycket 
  
 och 3 kap. 
  
 11 § 
  
 ningen 
  
 eller 
  
 tillståndshavaren 
  
 radio- och  
 TV-lagen 
  samt inne- 
  
 skall till Radio- och  
 TV-verket 
  
 havare av tillstånd enligt 5 kap. 
  
 anmäla vem som är utgivare. 
  
 samma 
  
 lag. 
  
 Sammanslutningen 
  
 eller 
  
 tillståndshavaren skall till 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  anmäla 
  
 vem som är utgivare. 
  
 Om den som är utsedd till utgivare inte längre är behörig eller hans uppdrag upphör, skall sammanslutningen eller tillstånds- havaren omedelbart utse en ny utgivare. Denne skall anmälas så som föreskrivs i första stycket. 
 61 
 Författningsförslag SOU 2004:39 
  
 12 § 
  
 Om ett programföretag som 
  
 Om ett programföretag som 
  
 har 
  
 tillstånd enligt 
  
 2 kap. 2 § 
  
 har 
  
 tillstånd 
  
 enligt 
  
 2 kap. 
  
 2 § 
  
 första stycket radio- och TV- 
  
 första  
 eller tredje  
 stycket radio- 
  
 lagen (1996:844) att sända radio- 
  
 och  
 TV-lagen 
  (1996:844) att 
  
 program också driver verksamhet 
  
 sända radioprogram också driver 
  
 för sändning till allmänheten av 
  
 verksamhet 
  
 för 
  
 sändning 
  
 till 
  
 ljud, bilder eller text genom tråd, 
  
 allmänheten av ljud, bilder eller 
  
 tillämpas 1 och 2 §§ i fråga om 
  
 text genom tråd, tillämpas 1 och 
  
 verksamheten. 
  
 2 §§ i fråga om verksamheten. 
  
 18 § 
  
 Bestämmelserna 
  
 i 
  
 12–15 
  §§ 
  
 Bestämmelserna 
  
 i 
  
 12–15 
  §§ 
  
 tillämpas också i fråga om 
  
 tillämpas också i fråga om 
  
 sådant tillhandahållande av infor- 
  
 sådant tillhandahållande av infor- 
  
 mation 
  
 som avses 
  
 i 
  
 1 kap. 9 § 
  
 mation 
  
 som 
  
 avses i 
  
 1 kap. 
  
 9 § 
  
 första 
  
 stycket yttrandefrihets- 
  
 första 
  
 stycket yttrandefrihets- 
  
 grundlagen. Den som bedriver 
  
 grundlagen. Den 
  
 som bedriver 
  
 sådan verksamhet skall till Radio- 
  
 sådan verksamhet skall till Radio- 
  
 och  
 TV-verket 
  anmäla vilket 
  
 och  
 TV-verket 
  anmäla vilket 
  
 namn 
  
 databasen har. Namnet 
  
 namn 
  
 databasen 
  
 har. Namnet 
  
 skall innehålla databasens domän- 
  
 skall innehålla databasens domän- 
  
 namn eller motsvarande uppgift. 
  
 namn eller motsvarande uppgift. 
  
 När 
  
 ett 
  
 sådant programföretag 
  
 När 
  
 ett 
  
 sådant programföretag 
  
 som 
  
 har 
  
 tillstånd 
  
 enligt 2 kap. 
  
 som 
  
 har 
  
 tillstånd 
  
 enligt 
  
 2 kap. 
  
 2 § 
  
 första stycket 
  
 radio- och 
  
 2 § 
  
 första  
 eller tredje  
 stycket 
  
 TV- lagen (1996:844) att sända 
  
 radio- och TV- lagen (1996:844) 
  
 radioprogram också driver verk- 
  
 att 
  
 sända radioprogram 
  
 också 
  
 samhet 
  
 enligt 1 kap. 
  
 9 § första 
  
 driver 
  
 verksamhet 
  
 enligt 
  
 1 kap. 
  
 stycket 
  
 yttrandefrihetsgrund- 
  
 9 § 
  
 första 
  
 stycket 
  
 yttrande- 
  
 lagen, skall i stället för vad som 
  
 frihetsgrundlagen, 
  
 skall i 
  
 stället 
  
 anges i 1 § första stycket gälla 
  
 för vad som anges i 1 § första 
  
 att 
  
 stycket gälla att 
  
 – utgivare skall utses för verk- 
  
 – utgivare skall utses för verk- 
  
 samheten, 
  
 samheten, 
  
 – uppgift om vem som är ut- 
  
 – uppgift om vem som är ut- 
  
 givare, och i förekommande fall 
  
 givare, och i förekommande fall 
  
 ställföreträdare, skall antecknas i 
  
 ställföreträdare, skall antecknas i 
  
 register hos programföretaget. 
  
 register hos programföretaget. 
  
 62 
  
 Den som  
  
 bedriver verksamhet som operatörsföretag enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  
  (1996:844) samt den som  
  
 här i landet för någon annans räkning bedriver sänd- ningsverksamhet över satellit eller som upplåter satellitkapa- citet skall också ombesörja att varje program spelas in och bevaras. Detta gäller dock inte om någon annan skall göra detta enligt första stycket. 
  
 63 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 5 kap. 
 3 § 
 Den som sänder radioprogram till allmänheten skall ombesörja att varje program spelas in. Denna skyldighet gäller också sådana radioprogram som avses i 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihets- förordningen. Inspelningen skall bevaras i minst sex månader från sändningen eller, i fråga om sådant tillhandahållande som avses i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen, från det att informationen inte längre tillhandahölls. Beträffande överföringar som omfattas av 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen och motsvarande överföringar enligt 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihetsförordningen är det tillräckligt att det dokumenteras vilken information som vid varje tidpunkt tillhandahålls. 
 Den som här i landet för någon annans räkning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller som upplåter satellitkapa- citet skall också ombesörja att varje program spelas in och bevaras. Detta gäller dock inte om någon annan skall göra detta enligt första stycket. 
 Denna lag träder i kraft den 
  
 Ett tillstånd som avser digital utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihetsgrund- lagen får förenas med rätt att använda radiosändaren för annan användning, motsvarande högst tjugo procent av den digitala kapaciteten i frekvensutrymmet. Detta gäller dock endast om villkor enligt 3 kap.  
  
 8 §  
  
 8 radio- och  
  
 TV-lagen 
  
  (1996:844) inte uppställts för motsvarande sänd- ningstillstånd och det i övrigt inte inverkar menligt på kon- kurrensen. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 
  
 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 10 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 kap. 
 10 § Ett tillstånd som avser digital 
 utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihetsgrund- lagen får förenas med rätt att använda radiosändaren för annan användning, motsvarande högst tjugo procent av den digitala kapaciteten i frekvensutrymmet. Detta gäller dock endast om villkor enligt 3 kap.  
 2 §  
 8 radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) inte uppställts för motsvarande sänd- ningstillstånd och det i övrigt inte inverkar menligt på kon- kurrensen. 
 Denna lag träder i kraft den 
 64 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (1994:728) med instruktion för Granskningsnämnden för radio och TV 
 Härigenom föreskrivs att 1 och 10 §§ förordningen (1994:728) med instruktion för Granskningsnämnden för radio och TV skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
  
 Granskningsnämnden 
  
 för 
  
 Granskningsnämnden 
  
 för 
  
 radio och TV har till uppgift att 
  
 radio och TV har till uppgift att 
  
 utöva tillsyn över efterlevnaden 
  
 utöva tillsyn över efterlevnaden 
  
 av regler för sändningarnas inne- 
  
 av regler för sändningarnas inne- 
  
 håll i fråga om ljudradio- och 
  
 håll i fråga om ljudradio- och 
  
 TV-sändningar 
  till allmänheten. 
  
 TV-sändningar 
  till allmänheten. 
  
 I granskningen ingår kontroll av 
  
 I granskningen ingår kontroll av 
  
 att den som på grund av till- 
  
 att den som på grund av till- 
  
 stånd enligt 2 kap.  
 2 § 
  
 första, 
  
 stånd 
  
 enligt 
  
 2 kap.  
 2 § 
  
 första – 
  
 tredje, fjärde och femte styckena 
  
 tredje och femte – sjunde styckena 
  
 radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) 
  
 radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) 
  
 har rätt att sända ljudradio- och 
  
 har rätt att sända ljudradio- och 
  
 TV-program, 
  utövar denna rätt i 
  
 TV-program, 
  utövar denna rätt i 
  
 enlighet med det tillstånd för 
  
 enlighet med det tillstånd för 
  
 programverksamheten som gäller. 
  
 programverksamheten som gäller. 
  
 Nämnden skall också följa inne- 
  
 Nämnden skall också följa inne- 
  
 hållet i utländska ljudradio- och 
  
 hållet i utländska ljudradio- och 
  
 TV-sändningar 
  som riktas till 
  
 TV-sändningar 
  som riktas till den 
  
 den svenska allmänheten. 
  
 svenska allmänheten.  
 Nämnden 
  
 skall 
  
 därvid 
  
 årligen skriftligen 
  
 rapportera till Radio- och TV- 
  
 verket hur de  
 TV-sändningar 
  som 
  
 inte står under svensk jurisdik- tion och vars innehåll Gransk- ningsnämnden följt överensstäm- mer med tillstånd som meddelats enligt radio- och  
 TV-lagen. 
  
 65 
 Författningsförslag SOU 2004:39 
 10 § 
 Granskningsärenden avgörs vid sammanträde med nämnden. Under de förutsättningar som anges i 9 kap. 3 § andra stycket radio- och  
 TV-lagen 
 (1996:844)  
 får ärenden dock avgöras av ordföranden eller en vice ordförande. Sådana ärenden får också avgöras av direktören. Direktören får dock inte fatta beslut som innebär att den sändande brustit vid tillämpningen av radio- och  
 TV-lagen 
  eller de villkor som gäller för sändningarna. Ärenden som får avgöras av direktören får, i den utsträckning som direktören bestämmer, även avgöras av dennes ställföreträdare. 
  
 Andra förelägganden än sådana 
  
 Andra förelägganden än sådana 
  
 som innebär skyldighet att lämna 
  
 som innebär skyldighet att lämna 
  
 nämnden 
  
 en 
  
 sådan 
  
 inspelning 
  
 nämnden  
 upplysningar och hand- 
  
 som avses i 
  
 5 kap. 
  
 3 § 
  
 lagen 
  
 lingar enligt 9 kap. 7 § radio- och 
  
 (1991:1559)  
 med föreskrifter på 
  
 TV-lagen 
  
  eller  
 en sådan inspel- 
  
 tryckfrihetsförordningens 
  
 och 
  
 ning som avses i 5 kap. 3 § lagen 
  
 yttrandefrihetsgrundlagens områ- 
  
 (1991:1559)  
 med föreskrifter på 
  
 den beslutas alltid vid samman- 
  
 tryckfrihetsförordningens och 
  
 träde med nämnden. Nämnden 
  
 yttrandefrihetsgrundlagens områ- 
  
 beslutar 
  
 även 
  
 om 
  
 yttranden 
  
 den beslutas alltid vid samman- 
  
 enligt 12 kap. 2 § andra stycket 
  
 träde med nämnden. Nämnden 
  
 radio- och  
 TV-lagen. 
  
 beslutar även om yttranden 
  
 enligt 12 kap. 2 § andra stycket 
  
 radio- och  
 TV-lagen. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 
 66 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (1994:729) med instruktion för Radio- och  
 TV-verket 
  
 Härigenom föreskrivs att 2 § förordningen (1994:729) med instruktion för Radio- och  
 TV-verket 
  skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § Radio- och  
 TV-verket 
  skall särskilt 
  
 1. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
 (1996:844)  
 pröva frågor om tillstånd att sända närradio, fast- ställa sändningstider om till- ståndshavarna inte kan enas om fördelning av sändningstid eller om en tillståndshavare begär att verket skall fastställa sändnings- schemat i sin helhet, besluta om det samtidigt får sändas mer än ett närradioprogram i en kommun samt besluta om större sändningsområden än en kom- mun, 
  
 2. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  pröva frågor om tillstånd att sända lokalradio, om överlåtelse av sändningstillstånd samt be- stämma sändningsområden, 
  
 3. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  pröva frågor om tillstånd att under en begränsad tid sända 
  
 TV-program 
  eller  
 ljudradio- program, 
  
 1. enligt radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) pröva frågor om till- stånd att sända  
 TV-program 
  och bedriva verksamhet som opera- törsföretag, 
  
 2 
 . enligt radio- och  
 TV-lagen 
  pröva frågor om tillstånd att sända närradio, fastställa sänd- ningstider om tillståndshavarna inte kan enas om fördelning av sändningstid eller om en till- ståndshavare begär att verket skall fastställa sändningsschemat i sin helhet, besluta om det samtidigt får sändas mer än ett närradio- program i en kommun samt besluta om större sändnings- områden än en kommun, 
  
 3. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  pröva frågor om tillstånd att sända lokalradio, om överlåtelse av sändningstillstånd samt be- stämma sändningsområden, 
  
 4. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  pröva frågor om tillstånd att under en begränsad tid sända ljudradioprogram, 
 67 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 4 
 . pröva frågor om avgift för lokalradiosändningar, 
  
 5. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  förordna lokala kabelsändarföre- tag och besluta om undantag från nätinnehavares skyldigheter, 
  
 6. 
  
 pröva frågor enligt lagen (1992:72) om koncessionsavgift på televisionens och radions område, 
  
 7. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  godkänna och registrera de beteckningar för sändningar som används av den som sänder pro- gram samt handha register över tillståndshavare, satellitprogram- företag och satellitentreprenörer, 
  
 8. 
  
 pröva frågor om utgivnings- bevis enligt 1 kap. 9 § yttrande- frihetsgrundlagen samt föra register över verksamhet enligt samma paragraf, 
  
 9. 
  
 enligt lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsför- ordningens och yttrandefrihets- grundlagens områden handha register över utgivare, 
  
 10. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  pröva frågor om återkallelse av tillstånd, 
  
 11. 
  
 meddela föreskrifter och utöva tillsyn enligt 2 och 3 §§ förordningen (1998:32) om stan- darder för sändning av radio- och  
  
 TV-signaler, 
  
 5. 
  
 pröva frågor om avgift för lokalradiosändningar, 
  
 6. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  förordna lokala kabelsändarföre- tag och besluta om undantag från nätinnehavares skyldigheter, 
  
 7. 
  
 pröva frågor enligt lagen (1992:72) om koncessionsavgift på televisionens och radions område, 
  
 8. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  godkänna och registrera de beteckningar för sändningar som används av den som sänder pro- gram samt handha register över tillståndshavare, satellitprogram- företag och satellitentreprenörer, 
  
 9. 
  
 pröva frågor om utgivnings- bevis enligt 1 kap. 9 § yttrande- frihetsgrundlagen samt föra register över verksamhet enligt samma paragraf, 
  
 10. 
  
 enligt lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihets- förordningens och yttrandefri- hetsgrundlagens områden handha register över utgivare, 
  
 11. 
  
 handha säkerhetskopia enligt 9 kap. 9 § radio- och  
  
 TV-lagen, 
  
 12. 
  
 pröva frågor om förklaring enligt 3 kap. 12 § radio- och TV- lagen, 
  
 13. 
  
 enligt radio- och  
  
 TV-lagen 
  pröva frågor om återkallelse  
 och ändring  
 av tillstånd, 
  
 14. 
  
 meddela föreskrifter och utöva tillsyn enligt 2 och 3 §§ förordningen (1998:32) om stan- darder för sändning av radio- och  
  
 TV-signaler, 
 och 
  
 68 
  
 SOU 2004:39 
  
 Författningsförslag 
  
 12. 
  
 enligt förordningen (1995:1020) om digitala ljud- radiosändningar utlysa tillstånd att sända digital radio och lämna förslag till regeringen om för- delning av sändningstillstånden  
  
 och 
  
 13. 
  
 enligt förordningen (1997:894) om marksänd digital TV utlysa tillstånd att sända digital TV och lämna förslag till regeringen om fördelning av sänd- ningstillstånden. 
  
 15.  
 enligt förordningen (1995:1020) om digitala ljud- radiosändningar utlysa tillstånd att sända digital radio och lämna förslag till regeringen om för- delning av sändningstillstånden. 
 Denna förordning träder i kraft den 
 69 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:39 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 förordning om upphävande av förordningen (1997:894) om marksänd digital TV 
 Härigenom föreskrivs att förordningen (1997:894) om marksänd digital TV skall upphöra att gälla vid utgången av 
 70 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 1.1 
  
 Bakgrund 
  
 Under våren 1997 beslutade riksdagen att digital Tucker TV skulle införas i Sverige (prop. 1996/97:67, bet. 1996/97:KU17, rskr. 1996/97:178). Beslutet innebar att införandet skulle ske i flera steg med möjlighet för staten att successivt ta ställning till på vilket sätt verksamheten skulle fortsätta. Förutsättningarna skulle redan från början vara sådana att de tillgodosåg krav på yttrandefrihet, till- gänglighet och mångfald. 
 Inledningsvis skulle sändningar med digital teknik påbörjas på ett begränsat antal orter i landet. De digitala marksändningarna startade successivt under år 1999 och början av 2000. Riksdagen be- slutade under hösten 2000 att digital marksänd TV får byggas ut till att omfatta hela landet (prop. 2000/01:1, utg.omr. 17, bet. 2000/01:KrU1, rskr. 2000/01:59). 
 För att följa och utvärdera de markbundna  
 TV-sändningarna 
  under den första etappen tillsattes en parlamentarisk kommitté, Digital-  
 TV-kommittén 
  (Ku 1997:06). Kommittén överlämnade i november 2001 slutbetänkandet Digital TV – modernisering av marknätet 
 (SOU 2001:90). 
 Riksdagen fattade den 28 maj 2003 beslut om att de analoga mark- sändningarna skall läggas ned etappvis för att vara helt avvecklade senast den 1 februari 2008 (prop. 2002/03:72, bet. 2002/03:KU33 och rskr. 2002/03:196). Regeringen uppmanades samtidigt att åter- komma till riksdagen med förslag om bl.a. tillståndsgivning. 
  
 1.2 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningens direktiv fastställdes ursprungligen genom beslut vid regeringssammanträde den 8 juni 2000 (Dir 2000:43, se bilaga 1). Därefter har utredningen meddelats tilläggsdirektiv den 1 februari 
 71 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2004:39 
  
 2001 (Dir. 2001:11), den 13 mars 2003 (Dir. 2003:30, se bilaga 2), den 21 augusti 2003 (Dir. 2003:100) och den 9 oktober 2003 (Dir. 2003:121). De delar av vårt uppdrag som behandlas i detta del- betänkande är dels de frågor som rör  
 Digital-TV-kommitténs 
  för- slag (Dir. 2003:30), dels de delar av uppdraget enligt Dir. 2000:43 som rör jurisdiktion över  
 TV-sändningar 
  i marknätet och åtgärder vid programföretags underlåtelse att lämna vissa uppgifter till Granskningsnämnden för radio och TV. Mer grundläggande frågor om terminologin och systematiken i lagstiftningen återkommer vi till i vårt slutbetänkande. 
  
 1.2.1 
  
 Digital-TV-kommitténs 
  
  förslag 
  
 Digital-TV-kommittén 
  föreslog i sitt slutbetänkande att en extern aktör, ett operatörsföretag, får tillstånd att förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten i det digitala marknätet. Operatörs- företagets utbud bör i princip uppfylla samma riktlinjer och villkor som i dag gäller för urval och tillståndsgivning. De programföretag som föreslås ingå i detta utbud bör godkännas och få sändningstill- stånd av en myndighet. Kommittén föreslog vidare att tillstånds- givning för marksänd  
 digital-TV 
  i framtiden bör delegeras till en myndighet. Myndigheten bör kunna ge tillstånd både till enskilda programföretag och till operatörer som själva sätter ihop ett program- utbud. I valet av myndighet bör hänsyn tas till konvergensen mellan  
 IT-, 
  telekommunikations- och mediesektorerna. En myndighets- modell kräver tydliga regler och kriterier för tillståndsgivningen, bl.a. för att kunna garantera största möjliga yttrandefrihet och mång- fald. Kommittén föreslår också att de digitala sändningstillstånden i marknätet under nästa period skall gälla i tio år. Vid remissbehand- lingen har från vissa håll framhållits att flera frågor med anknytning till förslagen kräver ytterligare överväganden. 
 Utredningen har fått i uppdrag att överväga  
 Digital-TV-kom- 
  mitténs förslag i nämnda delar och vilka författningsändringar som behövs för att genomföra dem. När det gäller förslaget om ett operatörsföretag skall utredaren studera erfarenheterna i Sverige och andra länder. Frågor om ägande samt relationen mellan operatörs- företaget och programföretagen skall behandlas. 
 72 
  
 SOU 2004:39 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 1.2.2 
  
 Jurisdiktionsfrågan 
  
 Radio- och  
 TV-lagens 
  tillämpningsområde är utformat i enlighet med rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samord- ning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television 
  
 1 
  
 ,  
 ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG 
  
 2  
  
 (TV-direktivet). 
  Lagen gäller om den som bedriver sänd- ningsverksamheten enligt direktivets bestämmelser är etablerad i Sverige eller om Sverige enligt direktivet i annat fall har jurisdiktion. Lagen gäller inte om den som bedriver sändningsverksamheten är etablerad i någon annan  
 EES-stat. 
  
 Den digitala sändningstekniken möjliggör att långt fler program- företag kan få tillstånd att sända  
 TV-program 
  jämfört med vad som gäller i fråga om analoga sändningar. En följd av detta är att även ut- ländska programföretag har beviljats tillstånd att sända  
 TV-program 
  i det svenska digitala marknätet. 
 Utredningen skall överväga behovet av lagstiftning som gör att TV- sändningar i det svenska marknätet med säkerhet kommer under svensk jurisdiktion. I det sammanhanget skall utredningen analysera vilket utrymme för nationell lagstiftning som finns inom ramen för  
 EG-rätten. 
  Utredningen skall lägga fram de förslag som föranleds av övervägandena. 
  
 1.2.3 
  
 Åtgärder vid underlåtelse att lämna vissa uppgifter 
  
 Enligt 3 kap. 2 § första stycket p. 16 RTVL kan regeringen i till- ståndsvillkor föreskriva skyldighet att till Granskningsnämnden för radio och TV (Granskningsnämnden) lämna uppgifter som är nöd- vändiga för nämndens bedömning om sända program stämmer överens med de villkor som har meddelats enligt lagen. Detta kan t.ex. ha betydelse för att nämnden skall kunna bedöma om programföre- taget har överträtt villkor om sponsrade program. Om ett program- företag underlåter att lämna uppgifter som Granskningsnämnden har begärt enligt denna bestämmelse är den enda sanktionen att Granskningsnämnden kan förelägga företaget att på lämpligt sätt 
  
 1 
  
 EGT L 298, 17.10.1989, s.23 (Celex 31989L0552) 
  
 2 
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlems- staternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, EGT L 202, 30.7.1997, s.60 (Celex 31997L0036) 
  
 73 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2004:39 
  
 offentliggöra nämndens beslut om att underlåtelsen innebär ett brott mot tillståndsvillkoren. 
 Villkoren om vilka programtyper som får och inte får sponsras har till syfte att motverka att programverksamhetens integritet hotas genom att möjligheten att erhålla sponsorsbidrag blir styran- de för vilka program som produceras och sänds. En överträdelse av villkor om sponsring kan leda till att programföretaget åläggs att betala en särskild avgift. När Granskningsnämnden skall bedöma om ett program är sponsrat i strid med tillståndsvillkoren behöver nämnden ha tillgång till handlingar som belyser de ekonomiska relationerna mellan programföretaget och utomstående aktörer. Det är inte tillfredsställande om nämnden saknar påtryckningsmedel för att från programföretagen få fram de uppgifter som nämnen behöver för att kunna pröva om en överträdelse har skett. 
 Utredaren skall lägga fram förslag som ger Granskningsnämnden en möjlighet att få fram nödvändiga uppgifter, t.ex. genom att an- vända föreläggande som kan förenas med vite. 
  
 1.3 
  
 Uppdragets genomförande 
  
 Utredningen har hållit en hearing för att få del av de synpunkter som olika berörda företag, organisationer och myndigheter har i de frågor som rör frågorna om operatörsskapet i det digitala mark- nätet, tillståndsgivning genom myndighet och tillståndstidens längd (se inbjudan och deltagarförteckning i bilaga 3). 
 Utredaren och sekreterarna har dessutom sammanträffat enskilt med företrädare för Sveriges Television AB, TV4 AB, Kanal 5 AB, Boxer  
 TV-Access 
  AB, Teracom AB, MTG Sverige AB, SMI Media Invest AB och Nordic Media Partner AB. 
 Utredaren och sekreterarna har vid en studieresa till London haft sammanträffanden med dels ansvariga personer på Department of Culture, Media and Sport, dels företrädare för såväl den tidigare brittiska motsvarigheten till Post- och Telestyrelsen – Oftel – som för den tidigare brittiska gransknings- och tillståndsmyndigheten ITC (Independent Television Commission), och därvid fått infor- mation om strukturerna och regelverket för det brittiska digitala marknätet. 
 Utredningen har under arbetet med detta delbetänkande samman- trätt vid sex tillfällen. 
 74 
  
 2 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 2.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel ger vi inledningsvis en kortfattad redogörelse för hur sändarnätet för digitala marksändningar är uppbyggt. Därefter går vi igenom det gällande regelverket för  
 TV-sändningar. 
  Slutligen följer en beskrivning av standardisering av utsändningssystem för  
 TV-sändningar 
  samt en sammanfattning av de ställningstaganden som  
 Digital-TV-kommittén, 
  regeringen och riksdagen gjort i frågor som rör utbyggnaden av  
 digital-TV. 
  
 Relevanta bestämmelser i  
 TV-direktivet 
  och regler som rör radio- och  
 TV-lagens 
  tillämpningsområde behandlas i kapitel 4. En redo- görelse för gällande bestämmelser om tillsyn och sanktioner ges i avsnitt 6.5. 
  
 2.2 
  
 Marknätets uppbyggnad 
  
 Det analoga marknätet består av tre sändarnät. Två av dessa når 99,8 procent av befolkningen. I de två nät med bäst täckning sänder SVT och UR. Sammanlagt utgörs det analoga marknätet av 54 större sändarstationer och omkring 600 mindre sändare. Det tredje sändarnätet används av TV4. Nätet består förutom av de 54 större sändarstationerna endast av omkring 25 mindre sändare och sänd- ningarna når ca 98 procent av den fast bosatta befolkningen (prop. 2002/03:72 s. 13). För att nå full befolkningstäckning sänder såväl SVT som TV4 även via satellit. 
 För närvarande finns det fem sändarnät för marksänd  
 digital-TV. 
  Ett sändarnät motsvarar en frekvenskanal eller multiplex. Vid analog sändning ryms det en programtjänst eller  
 TV-kanal 
  i en frekvens- kanal. När sändningen sker digitalt får det med dagens teknik i 
 75 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 stället plats fyra till sex samtidiga programtjänster på motsvarande utrymme. 
 Fyra av sändarnäten omfattar 40 större sändarstationer och når omkring 90 procent av den fast bosatta befolkningen i Sverige. Det femte nätet består av tolv större sändarstationer och når ca 50 pro- cent av befolkningen, huvudsakligen i storstadsområdena. 
 Regeringen har för avsikt att under mars månad 2004 lägga fram en proposition med förslag angående den fortsatta utbyggnaden av sändarnäten för  
 digital-TV. 
  
 2.3 
  
 Regelverket 
  
 2.3.1 
  
 Yttrandefrihetsgrundlagen 
  
 Genom 2 kap. 1 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed förstås frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Särskilda bestämmelser om yttrandefriheten i medierna finns i tryckfrihetsförordningen, som behandlar rätten att yttra sig och sprida information genom framför allt tryckta skrifter, och i yttrandefrihetsgrundlagen. Sistnämnda grundlag ger den en- skilde rätt att offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst i ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt i filmer, videogram, ljudupp- tagningar och andra tekniska upptagningar (1 kap. 1 § YGL). Ytt- randefriheten i de medierna får inte begränsas på andra sätt eller i andra avseenden än som framgår av yttrandefrihetsgrundlagen. 
 I 1 kap. 3 § YGL finns ett förbud mot censur. Av första stycket framgår sålunda att det inte får förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Inte heller är det tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i yttrandefrihetsgrundlagen, på grund av det kända eller väntade innehållet i ett radioprogram eller en teknisk upptag- ning, förbjuda eller hindra dess offentliggörande eller spridning bland allmänheten. I bestämmelsens andra stycke finns ett undantag som medger att det genom lag meddelas föreskrifter om gransk- ning och godkännande av rörliga bilder i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar som skall visas offentligt. 
 76 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 Yttrandefrihetsgrundlagen är enligt 1 kap. 6 § första stycket tillämplig på sändningar av radioprogram som är riktade till allmän- heten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2003 klargjordes att med sådana sändningar av radioprogram avses även direktsända och inspelade program ur en databas. Direktsändningar via Internet lik- som uppspelningar via Internet av tidigare inspelningar som startar på tider som den som sänder bestämmer (webbsändningar) omfattas således av yttrandefrihetsgrundlagen och är att betrakta som radio- program (prop. 2001/02:74 s. 41 f. och 97). Webbsändningar som startar på tider som mottagaren bestämmer kan också omfattas av grundlagen under förutsättning att kriterierna i den s.k. databas- regeln i 1 kap. 9 § YGL är uppfyllda. 
 I fråga om radioprogram som förmedlas genom satellitsändning som utgår från Sverige gäller enligt paragrafens andra stycke vad som i yttrandefrihetsgrundlagen föreskrivs om radioprogram i all- mänhet. 
 Tredje stycket i bestämmelsen ger möjlighet att i lag meddela undantag från bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen i fråga bl.a. om radioprogram som sänds genom tråd men inte är avsedda att tas emot av någon större allmänhet. Undantag får dock inte avse det som sägs i 1 kap. 2 och 3 §§ YGL. Dessa bestämmelser rör meddelarfrihet och förbud mot censur. I 1 kap. 3 § andra stycket RTVL görs undantag beträffande sändningar genom tråd som når högst 100 bostäder. Reglerna om vidaresändningsplikt i 8 kap. RTVL gäller dock sändningar som når fler än 10 bostäder. Utredningen har i sitt tidigare delbetänkande  
 Must carry  
 (SOU 2003:109) före- slagit en ändring av 1 kap. 3 § RTVL så att för sändningar genom kabel som når 100 bostäder eller färre gäller endast 8 kap. 1 § RTVL samt i yttrandefrihetsgrundlagen endast 1 kap. 2 och 3 §§. Förslaget bearbetas för närvarande i regeringskansliet. 
 I 1 kap. 7 § YGL säkerställs friheten från censur och spridnings- hinder samt rätten till vidarespridning och tillämpningen av vissa andra tryckfrihetsrättsliga grundsatser även i fråga om sändningar av radioprogram som når Sverige från utlandet. Den gäller både mark- bundna programsändningar och satellitförmedlade (prop. 1990/91:64 s. 111). I paragrafen räknas de regler upp som är tillämpliga på sam- tidig och oförändrad vidaresändning här i landet av radioprogram som avses i 6 § och som kommer från utlandet eller förmedlas hit genom satellitsändning men inte utgår från Sverige. I lagrummets andra stycke sägs att om riksdagen har godkänt en internationell 
 77 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 överenskommelse om radioprogram får sådana föreskrifter som av- ses i 12 § andra stycket inte i strid med överenskommelsen hindra vidaresändning av radioprogram. I 12 § andra stycket föreskrivs att bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen inte hindrar att det i lag meddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor för sådan reklam. En sådan inter- nationell överenskommelse som avses är t.ex. den europeiska kon- ventionen om gränsöverskridande television. Sverige har under- tecknat men ännu inte ratificerat konventionen. I sammanhanget kan nämnas att utredningen har fått i uppdrag att lägga fram förslag till de ändringar i lagstiftningen som behövs för att Sverige skall kunna ratificera konventionen. Våra överväganden i frågan kommer att behandlas i vårt slutbetänkande. 
 Rätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får enligt 3 kap. 2 § YGL regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Det allmänna skall enligt andra stycket eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfri- het. Enligt tredje stycket skall det finnas möjlighet för sammanslut- ningar att få tillstånd att sända ljudradioprogram i lokala radiosänd- ningar i den utsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger. Närmare föreskrifter härom meddelas i lag. För trådsändningar gäller enligt 3 kap. 1 § YGL etableringsfrihet. När det gäller sänd- ningar av radioprogram på annat sätt än genom tråd, dvs. i praktiken genom radiosändning, är det inte praktiskt möjligt att upprätthålla en etableringsfrihet. För att radiofrekvensspektrum skall kunna utnyttjas på bästa sätt och för att Sverige skall kunna följa sina åtaganden enligt internationella överenskommelser om radiotrafik är det nödvändigt att ställa upp regler för frekvensfördelningen. Av denna anledning har det föreskrivits en möjlighet att i lag ge före- skrifter om tillstånd för sändningar av radioprogram och om villkor för sådana sändningar. Vid yttrandefrihetsgrundlagens tillkomst uttalade departementschefen att i ordet villkor inbegrips ett sådant system med avtal mellan staten och tillståndshavarna som då gällde (prop. 1990/91:64 s. 116). Vidare uttalades att i sådana fall då ett programföretag som sänder på annat sätt än genom tråd är bundet av avtal rörande programverksamheten bör avtalets villkor givetvis gälla även i den mån programutsändningen till någon del samtidigt sker genom trådsändning. Numera har konstruktionen med avtal mellan regeringen och programföretagen ersatts av ett system med 
 78 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 tillstånd som får förenas med vissa villkor vilka framgår av radio- och  
 TV-lagen 
  (se vidare nedan i avsnitt 2.3.2). 
 I fråga om sådana begränsningar i sändningsrätten som avses i 3 kap. 1 och 2 §§ YGL gäller enligt 3 § vad som föreskrivs om begränsningar av grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. 12 § andra – femte styckena och 13 § RF. Av dessa bestämmelser följer bl.a. att begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle, att begränsningen aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och ej heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Yttrandefriheten och informationsfriheten får enligt 2 kap. 13 § första stycket RF begränsas med hänsyn till bl.a. rikets säkerhet och förebyggandet och beivrandet av brott. I övrigt får sådana begränsningar ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Enligt tredje stycket samma lagrum anses meddelande av före- skrifter som utan avseende på yttrandes innehåll närmare reglerar visst sätt att sprida eller mottaga yttranden inte som en begräns- ning av yttrandefriheten och informationsfriheten. 
 Enligt 3 kap. 4 § YGL avgör den som sänder självständigt vad som skall förekomma i programmen. Föreskriften är i första hand ett skydd i förhållande till tillståndsgivaren (dvs. staten) men är också avsedd att lämna ett utrymme även för normgivning som ålägger den som sänder radioprogram att värna sitt oberoende gentemot andra, exempelvis annonsörer (prop. 1990/91:64 s. 117). Skyddet gäller den som ligger bakom programmet, dvs. den som är skyldig att utse utgivare (a. prop. s. 117). 
 I 3 kap. 5 § YGL finns en föreskrift om att frågor om rätt att sända radioprogram skall kunna prövas av domstol eller av en på visst sätt sammansatt nämnd. Prövningen av beslut av regeringen skall göras av domstol och behöver endast avse beslutets laglighet. Rätten till domstolsprövning gäller alla radio- och trådsändningar, även närradio och tillståndsfria trådsändningar till allmänheten (prop. 1990/91:64 s. 89 f.). 
 Av 3 kap. 6 § YGL följer ett bemyndigande att i lag meddela föreskrifter om skyldighet att bevara och tillhandahålla inspelningar av sända radioprogram för granskning och överlämna dem till arkiv. 
 79 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 2.3.2 
  
 Radio- och  
  
 TV-lagen 
  
 Regler om tillstånd att sända ljudradio- eller  
 TV-program 
  finns i radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844). Där föreskrivs i 2 kap. 1 § att det krävs tillstånd att sända ljudradio- eller  
 TV-program 
  med hjälp av radiovågor på frekvens under 3 gigahertz. Som tidigare sagts är till- ståndsplikten motiverad av den begränsade tillgången på frekvenser. Sändningar i tråd eller över satellit är däremot tillståndsfria. 
 Enligt lagrummets andra stycke krävs inte tillstånd för sänd- ningar av sökbar  
 text-TV 
  som sker från radiosändare som används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt radio- och TV- lagen. Tillstånd krävs inte heller för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade och som äger rum under högst fyra timmar om dygnet från en sådan radiosändare. Bestäm- melsen medger t.ex. att radiotidningar sänds utan tillstånd (prop. 1995/96:160 s. 158). 
 I bestämmelsens sista stycke framhålls att föreskrifter om till- stånd att inneha eller använda radiosändare finns i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. 
 Enligt 2 kap. 2 § RTVL är det regeringen som meddelar tillstånd att sända  
 TV-program. 
  Därutöver har Radio- och  
 TV-verket, 
  enligt lagrummets fjärde stycke, en möjlighet att meddela tillstånd att sända  
 TV-program 
  under en begränsad tid om högst två veckor. Det kan vara fråga om sändningar från evenemang eller provsänd- ningar. Verket har en möjlighet att ställa upp sådana villkor för sändningarna som anges i 3 kap.  
 1–3 
  §§ RTVL. Eftersom det normalt saknas anledning att tillämpa bestämmelserna i 6 och 7 kap. RTVL om sändningarnas innehåll och om reklam på dessa tillfälliga sänd- ningar föreskrivs att verket får besluta om undantag från bestäm- melserna i dessa båda kapitel (prop. 1995/96:160 s. 159). 
 Av 2 kap. 3 § RTVL framgår att den som bedriver en sändnings- verksamhet för vilken det inte behövs tillstånd och den som för någon annans räkning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller upplåter satellitkapacitet (satellitentreprenör) skall anmäla sig för registrering hos Radio- och  
 TV-verket. 
  
 Lagens tredje kapitel innehåller bestämmelser om sändningar med tillstånd av regeringen. Det gäller därmed såväl tillstånd att sända TV som tillstånd att till hela landet eller utlandet sända ljud- radioprogram, liksom för lokala digitala ljudradiosändningar. Före radio- och  
 TV-lagens 
  införande gällde ett system där endast vissa grundläggande krav för sändningsrätten föreskrevs i radiolagen. 
 80 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 Övriga krav och villkor för sändningsrätten framgick av ett avtal mellan regeringen och programföretaget. Vissa av de villkor som fick ställas upp i avtalet framgick av en bestämmelse i radiolagen. Eftersom denna avtalskonstruktion överensstämde dåligt med de konstitutionella reglerna förespråkade regeringen i stället den lös- ning som i dag finns i radio- och  
 TV-lagen 
  (se prop. 1995/96:160 s. 82 f.). Nu gäller att endast vissa skyldigheter som gäller för alla sändningar av en viss art framgår direkt av lagen, liksom bestäm- melser om själva sändningsinnehållet och tillståndets innebörd och bestånd. Härtill hör bestämmelser om tillståndstidens längd, förut- sättningar för förlängning av tillstånd, återkallelse av tillstånd samt straffbestämmelser. I övrigt sker regleringen av sändningarna genom villkor i tillstånden. Vilka villkor som får meddelas anges uttöm- mande i lagen. 
 I 3 kap. 1 § RTVL föreskrivs således att sändningstillstånd som meddelas av regeringen får förenas med villkor som innebär att sänd- ningsrätten skall utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och televisionen. Kraven i 3 kap. 1 § RTVL har sitt ursprung i radiolagen (1966:755). De motiverades av att ett enda företag, Sveriges Radio, fick en ensamrätt att sända TV i marknätet. Med ett sådant system ansågs det nödvändigt att företaget skulle inta en oavhängig hållning till olika åsiktsyttringar och smakrikt- ningar samt att allsidigt belysa de skiftande företeelserna i samhället (prop. 1966:149 s. 29). Än i dag är Aguilar, UR och TV4 ensamma om att sända TV i det analoga marknätet. Villkor om att sändnings- rätten skall utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i televisionen finns därför med i deras respektive sändningstillstånd. Dessa villkor gäller även för företagens tillstånd att sända TV med digital teknik. Övriga programföretag under svensk jurisdiktion har endast ett villkor om att utöva sändningsrätten sakligt. 
 Enligt 3 kap. 1 § andra stycket RTVL får ett sändningstillstånd därutöver förenas med villkor som anges i  
 2–4 
  §§. Några andra vill- kor för rätten att sända får regeringen inte ställa. En annan sak är att regeringen kan ställa villkor för rätt till statsbidrag. Brott mot ett sådant villkor innebär dock inte annat än att regeringen kan låta bli att betala ut bidraget och företaget kan redan från början avböja utan att det påverkar dess rätt att sända (prop. 1995/96:160 s. 162). 
 I 3 kap. 2 § RTVL finns en katalog med villkor som kan upp- ställas i sändningstillstånd. 
 81 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 Enligt p. 1 får regeringen föreskriva att programföretaget skall sända program till hela landet eller till en viss del av landet, vilket ger stöd för regeringen att ställa krav på att sändningarna skall nå en viss andel av landets befolkning. 
 Med stöd av p. 2 kan regeringen ställa krav på att ett program- företag skall sända under en viss minsta tid. I tillstånden uttrycks detta vanligen som ett minsta antal timmar per vecka. 
 I p. 3 ges möjlighet att ställa krav på programföretaget att sam- tidigt sända ett visst minsta antal program i varje område. Av nuvarande 3 kap. 6 § framgår att en tillståndshavare har rätt att samtidigt sända det antal program i varje område under den del av dygnet som anges i tillståndet. I denna punkt anges i stället att regeringen kan ställa upp krav på att programföretaget skall sända ett visst antal samtidiga program. Sådana krav ställs för närvarande på SVT och SR. 
 Enligt p. 4 kan krav ställas på att programföretaget skall bereda utrymme för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade enligt 2 kap. 1 § andra stycket. Denna punkt syftar till att ge stöd för krav på att programföretaget distribuerar pro- gram det inte självt producerat, i första hand radiotidningar och motsvarande. Med hänsyn till innehållet i 3 kap. 4 § YGL om att den sändande självständigt avgör vad som skall förekomma i pro- grammen måste villkoret emellertid uttryckas som en allmän skyl- dighet (prop. 1995/96:160 s. 163). 
 Krav på att utforma sändningar på ett sådant sätt att de blir till- gängliga för funktionshindrade kan uppställas med stöd av p. 5. Att regeringen kunde ställa ett villkor om att utforma sändningar på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för funktionshindrade ansågs först följa av kravet om att sända ett mångsidigt programutbud. I samband med radio- och  
 TV-lagens 
  införande fann riksdagen lämp- ligt att ge klart uttryck för detta i lagen. Bemyndigandet ger enligt förarbetena regeringen rätt att ställa villkor om olika åtgärder för att personer med t.ex. syn- eller hörselnedsättning skall kunna ta del av programmen, exempelvis genom textning. Det är också möj- ligt att ange omfattningen av åtgärderna, t.ex. att en viss lägsta andel av programmen skall vara textade (prop. 1995/96:160 s. 163). Sådana villkor kan ställas upp även i tillstånd till andra programföretag än avgiftsfinansierade. 
 Punkten 6 ger stöd för att föreskriva att ett programföretag skall bereda utrymme för sändningar som sker med stöd av tillstånd av regeringen (prop. 1995/96:160 s. 164). Ett sådant villkor har tagits 
 82 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 in i SVT:s sändningstillstånd innebärande att Aguilar måste lämna ut- rymme för sändningar från UR. 
 Villkoret i p. 7 om skyldighet att använda en viss sändnings- teknik infördes genom radio- och  
 TV-lagen 
  och ansågs nödvändigt för att staten skulle kunna ha något inflytande på introduktionen av ny teknik (prop. 1995/96:160 s. 164). Möjligheten att föreskriva att programföretag skall samverka med andra tillståndshavare i tek- niska frågor kom till i samband med att de digitala sändningarna påbörjades. Kravet är föranlett bl.a. av att den digitala tekniken förutsätter att olika programföretags programbärande signaler förs samman till en gemensam signal (multiplexering) innan den sänds ut gemensamt (prop. 1997/98:184 s. 68). I nu gällande sändnings- tillstånd har villkoret formulerats som att vissa delar i det s.k. sam- verkansavtalet om multiplexering, åtkomstkontrollsystem m.m. och elektronisk programguide utgör villkor för tillståndet. 
 I p. 8 ges möjlighet att föreskriva att programföretaget skall an- vända viss radiosändare. Bestämmelsens föregångare fanns i radio- lagen (1966:755) och hade till syfte att möjliggöra att danska sänd- ningar, i avsikt att förbättra mottagningsförhållandena i Danmark, får sändas ut från svensk botten (prop. 1995/96:160 s. 164). En liknande möjlighet fanns i fråga om finska sändningar. I tillstånden för analoga sändningar har villkor meddelats med stöd av bemyn- digandet i punkten innebärande att programföretagen är skyldiga att köpa utsändningstjänster för analoga marksändningar från Teracom AB. I nu gällande tillstånd för sändning av  
 TV-program 
  med digital teknik finns inte några krav på användning av vissa radiosändare. 
 Villkor får vidare ges att programföretaget skall ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen (p. 9).Vid införandet av bestämmelsen anförde depar- tementschefen att med uttrycket ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft avses att medierna vänder sig till hemmen och till en stor allmän publik, där alla åldrar är företrädda, samt att programmen kan påverka lyssnare och tittare starkt. Han ansåg det därför naturligt att de ansvariga för sändningarna iakttar varsamhet med program som har sådan karaktär att man kan förstå att delar av publiken kommer att uppröras eller skrämmas (prop. 1990/91:149 s. 142). Bestämmelsen överlappas i viss mån av 6 kap. 2 § RTVL, men den sistnämnda tar huvudsakligen sikte på att skydda barn. 
 83 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 Villkor får enligt p. 10 meddelas att tillståndshavaren skall iaktta bestämmelsen i 6 kap. 3 § första stycket RTVL om beriktigande även i fråga om ljudradion. Som framgår av ordalydelsen gäller bestämmelsen endast ljudradion. 
 Möjligheten att föreskriva krav på att sända genmäle ansågs ur- sprungligen inrymt i radiolagens krav på opartiskhet och saklighet (prop. 1966:149 s. 39 f.). Numera finns ett bemyndigande i p. 11 att ställa upp villkor om skyldighet att sända genmälen. I prop. 1977/78:91 s. 144 förklarades att genmäle avser angrepp mot åsikter eller personer och anknyter till radiolagens krav på opartiskhet. Ett genmäle måste – i motsats till ett beriktigande – oftast utformas och framföras av den berörde själv (prop. 1995/96:160 s. 100). Av artikel 23 i  
 TV-direktivet 
  framgår att den vars legitima intressen, i synnerhet vederbörandes rykte och goda namn, har skadats av på- ståenden om felaktiga fakta i ett  
 TV-program, 
  har rätt till berikti- gande eller motsvarande. I Sverige har statsmakterna ansett att en lagstadgad rätt till beriktigande är tillräcklig för uppfyllande av TV- direktivets krav (a. prop. s. 103). Rätten till genmäle kan således endast föreskrivas i tillståndsvillkor. I sammanhanget bör nämnas att det finns särskilda bestämmelser till skydd för den som blivit utsatt för förtal, förolämpning eller otillbörlig marknadsföring. Dessa gäller oberoende av om särskilda villkor tagits in i sändningstill- ståndet och oavsett om programföretaget har skyldighet att följa radio- och  
 TV-lagens 
  regler. 
 Av p. 12 följer att en skyldighet att i programverksamheten respektera den enskildes privatliv kan föreskrivas i tillståndsvillkor. 
 I p. 13 ges möjlighet att som villkor för tillstånd ställa upp ett krav att programföretaget skall sända ett mångsidigt programutbud. Bestämmelsen avser att hindra ett programföretag från att t.ex. ge programverksamheten en ensidig inriktning mot underhållnings- program eller billiga inköpta program (prop. 1990/91:149 s. 140). Den kom till i samband med att den tredje marksända kanalen, dvs. TV4, startades. Dessförinnan hade motsvarande krav ställts på public  
 service-företagen 
  i avtal. Det generella målsättningsvillkoret sända ett mångsidigt programutbud får med stöd av denna punkt förenas med tillhörande exemplifierade villkor om vad som skall gälla just för det aktuella företaget (1995/96:160 s. 85). Regeringen kan så- ledes ställa upp en rad krav på programutbudet såsom att sända viss minsta mängd nyheter, barnprogram, teater, att sända regionalt pro- ducerade program och program för språkliga och etniska minoriteter etc. Under denna punkt faller också krav på produktion utanför 
 84 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 programföretaget självt (a. prop. s. 164 f.). I tillstånden till SVT, UR och TV4 förekommer flera krav som är hänförliga till villkoret om ett mångsidigt programutbud. I förarbetena till radio- och TV- lagen påpekades att en viss restriktivitet bör iakttas vid utform- ningen av specificerade villkor mot bakgrund av bestämmelsen i 3 kap. 4 § YGL om det redaktionella oberoendet. Samtidigt fram- hölls att specificerade bestämmelser har de fördelarna att program- företaget får en bättre uppfattning om vad det har att rätta sig efter och att de övervakande myndigheternas kontroll av att villkoret följs underlättas (a. prop. s. 85). 
 Punkten 14, om villkor att regionalt sända och producera program, infördes främst med avseende på TV4:s verksamhet. Att regionalt sända program innebär att programmen skall nå befolkningen i en viss region. Det kan även innefatta en skyldighet att låta utsänd- ningen av programmen ske från regionen. Med att regionalt produ- cera program menas att programmen i huvudsak har framställts i en region (prop. 1996/97:101 s. 20). 
 Villkor får vidare föreskrivas om att kostnadsfritt sända med- delanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det (p. 15). SVT har med stöd av denna punkt meddelats ett villkor att kostnadsfritt sända meddelanden av detta slag om en myndighet begär det. TV4 har i sitt tillstånd ålagts att i nödsituationer kost- nadsfritt sända sådana meddelanden. I sändningstillståndet för NonStop Television 2.0 AB:s tillstånd att sända programtjänsten NonStop Film finns ett villkor om att bolaget kostnadsfritt skall sända varningsmeddelanden som är av vikt för allmänheten och som skall skydda människor, egendom eller miljö om en myndighet begär det. Här kan nämnas att utredningen enligt Dir. 2000:43 har i uppdrag att överväga om det mot bakgrund av Sveriges medlem- skap i EU bör göras någon ändring av bestämmelserna om vilka skyldigheter att sända myndighetsmeddelanden som kan åläggas programföretagen. 
 Av p. 16 framgår att det får föreskrivas en skyldighet att till Granskningsnämnden för radio och TV lämna uppgifter som är nödvändiga för nämndens bedömning om sända program stämmer överens med de villkor som har meddelats enligt denna lag. Be- stämmelsen är motiverad av att Granskningsnämnden kan ha behov av annat än inspelningsmaterial, t.ex. programtablåer och sponsors- avtal, för att kunna utöva tillsyn över efterlevnaden av tillstånds- villkoren. 
 85 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 Ett villkor meddelat med stöd av p. 17, att utforma sändningarna på ett sådant sätt att de inte endast kan tas emot av en begränsad del av allmänheten i sändningsområdet, innebär att det är förbjudet för programföretaget att kryptera sändningarna. Bestämmelsen infördes för första gången med radio- och  
 TV-lagen 
  och motiverades med att en sändning av ett public  
 service-bolag 
  inte bör krypteras i avsikt att programföretaget skall kunna ta betalt av publiken, vilket hänger samman med den begränsade tillgången på frekvensutrymme. Vill programföretaget ta betalt av lyssnare eller tittare får det använ- da sig av tillståndsfria sändningsformer, dvs. satellit- och trådsänd- ningar (prop. 1995/96:160 s. 165). Krypteringsförbudet omfattar inte kryptering som sker för att t.ex. av upphovsrättsliga skäl begränsa möjligheterna att ta emot sändningarna utanför Sverige(a. prop. s. 85). 
 Slutligen finns i p. 18 en möjlighet att i villkor kräva att ett pro- gramföretag skall utarbeta en beredskapsplan för verksamheten under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred samt lämna planen till regeringen och till den myndighet som regeringen bestämmer. Fram till utgången av år 1996 ställdes beredskapskrav på SVT, SR och UR i avtal mellan staten och programföretagen. Med hänsyn till att konstruktionen med avtal mellan regeringen och programföretagen övergivits i radio- och  
 TV-lagen 
  behövdes i stället en laglig möjlighet att ställa motsvarande krav i form av tillstånds- villkor. Villkor om beredskapsplan för verksamheten finns i sänd- ningstillstånden för SVT och UR. Det finns dock inget hinder mot att ställa motsvarande krav på andra programföretag än public  
 service-bolagen 
  (prop. 1996/97:158 s. 39 f.). 
 I 3 kap. 3 § första stycket RTVL uttalas att villkor för sändnings- tillstånd också får avse förbud mot att sända reklam eller andra annonser och även andra sponsrade program än sådana som anges i vissa bestämmelser i lagen. Dessa förbud kan i princip uteslutande användas i tillstånden till public  
 service-bolagen. 
  Det villkor som anges i andra stycket om förbud mot att diskriminera annonsörer används däremot i tillståndet till såväl reklamfinansierad  
 fri-TV 
  under svensk jurisdiktion, dvs. TV4, som  
 betal-TV-företag 
  som är etablerade i Sverige. 
 Bestämmelsen i 3 kap. 4 § RTVL möjliggör att ett villkor i sänd- ningstillstånd får innebära att ägarförhållandena och inflytandet i ett företag som erhåller tillståndet inte får förändras mer än i begränsad omfattning. Den infördes vid radio- och  
 TV-lagens 
  till- komst. Ett motsvarande krav hade dock ansetts möjligt att ställa 
 86 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 redan tidigare, i avtalet med den tredje marksända  
 TV-kanalen, 
  dvs. TV4 AB. Vid valet av det programföretag som skulle få program- koncessionen eftersträvade statsmakterna att det skulle vara ett företag med en bred krets av ägare, gärna med ägare från olika sektorer av det svenska samhället. Ett ytterligare mål var att sam- mansättningen skulle bli sådan att maktkoncentrationen inom de svenska massmedierna inte förstärktes (prop. 1990/91:149 s. 15 f.) I syfte att säkerställa dessa mål togs i avtalet mellan staten och TV4 AB in en möjlighet för staten att säga upp detsamma om det under avtalstiden skedde mer betydelsefulla förändringar i företagets ägarkrets. I specialmotiveringen till 3 kap. 4 § RTVL anförde rege- ringen att ett villkor av detta slag otvivelaktigt är en yttrandefri- hetsinskränkning, men att statsmakterna har ansett att ett sådant villkor bör få uppställas. Den nya bestämmelsen gav stöd åt de villkor om ägande som redan fanns i avtalet med TV4 AB. Eftersom aktier kan säljas fritt vore det helt meningslöst att ställa upp villkor om ägande om villkoret inte också gällde under tillståndstiden (prop. 1995/96:160 s. 166). 
 Enligt 3 kap. 6 § RTVL innebär ett tillstånd som meddelats av regeringen rätt att samtidigt sända det antal program i varje område under den del av dygnet som anges i tillståndet. 
 I 3 kap. 7 § RTVL anges att ett tillstånd som meddelats av regeringen gäller för viss tid. Någon viss tid har dock inte angetts i lagen. När det gäller tillstånd som har meddelats för en tid av minst fyra år förlängs detta på oförändrade villkor med ytterligare fyra år, om tillståndshavaren önskar det och regeringen inte senast två år före tillståndstidens utgång meddelat att tillståndet inte kommer att förlängas eller att regeringen önskar förändra villkoren. 
 Att den sökande ges tillfälle att ta del av och yttra sig över de villkor som regeringen avser att förena med tillståndet innan rege- ringen meddelar beslut om sådant tillstånd framgår av 3 kap. 8 § RTVL. Där klargörs vidare att ett beslut om sändningstillstånd endast får innehålla villkor som den sökande har godtagit. 
  
 2.3.3 
  
 Förordningen om marksänd digital TV 
  
 Förordningen (1997:894) om marksänd digital TV trädde i kraft den 15 december 1997. Föreskrifterna i förordningen skall tilläm- pas vid annonsering om möjligheter att få tillstånd för digitala TV- sändningar och handläggning av ansökningar om tillstånd (1 §). 2 § 
 87 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 innehåller vissa definitioner. Regeringen beslutar enligt 3 § vilka områden och vilket sändningsutrymme som får upplåtas för digitala  
 TV-sändningar. 
  Sedan regeringen fattat ett sådant beslut skall Radio- och  
 TV-verket 
  enligt 4 § genom annonser i dagspressen och på annat lämpligt sätt informera allmänheten om beslutet och möjlig- heten att få tillstånd enligt 2 kap. 2 § första stycket RTVL för digitala  
 TV-sändningar. 
  5 och 6 §§ innehåller närmare anvisningar för bl.a. ansökans innehåll. Enligt 6 § första stycket skall exempelvis den sökande i ansökan uppge det eller de områden ansökan avser samt den eller de delar av dygnet under vilka sändningarna skall äga rum. 
 I 7 § anges att det av ansökan särskilt skall framgå om den sökande kan godta att sändningstillståndet förenas med villkor som får ställas enligt 3 kap. 1, 2 och 4 §§ RTVL och som avser skyldighet att 
  
 1. 
  
 sända  
  
 TV-program 
  med digital teknik, 
  
 2. 
  
 sända över det eller de områden som regeringen har bestämt, 
  
 3. 
  
 sända  
  
 TV-program 
  under i genomsnitt minst 50 timmar per vecka under ett kalenderår eller, om tillståndet endast avser del av dygnet, under en proportionellt kortare tid, 
  
 4. 
  
 utöva sändningsrätten sakligt, 
  
 5. 
  
 ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sänd- ning av programmen, 
  
 6. 
  
 i programverksamheten respektera den enskildes privatliv, 
  
 7. 
  
 sända ett mångsidigt programutbud, 
  
 8. 
  
 kostnadsfritt sända meddelanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det, 
  
 9. 
  
 till Granskningsnämnden för radio och TV lämna uppgifter som är nödvändiga för nämndens bedömning om sända program stämmer överens med de krav som gäller för programverksam- heten, och 
  
 10. 
  
 iaktta att ägarförhållandena och inflytandet i företaget inte får förändras mer än i begränsad omfattning. 
  
 I lagrummets andra stycke sägs att avseende sådana uppgifter som avses i 7 skall sökanden bifoga en programförklaring enligt de an- visningar som framgår av ansökningsblanketten. 
 Av ansökan skall vidare, enligt lagrummets tredje stycke, framgå om den sökande önskar förena sändningstillståndet med villkor 
 88 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 enligt 3 kap. 2 § p. 14 RTVL, som avser skyldighet att regionalt sända och producera program. 
 Radio- och  
 TV-verket 
  skall enligt 9 § överlämna ansökningarna jämte ett motiverat förslag till fördelning av tillstånden till rege- ringen för prövning . Av förslaget skall framgå om 
  
 1. 
  
 den sökande har tekniska och finansiella förutsättningar att bedriva sändningar enligt 6 § andra stycket, 
  
 2. 
  
 den sökande kan delta i samverkan om multiplexering, åt- komstkontroll och elektroniska programguider enligt 6 § tredje stycket, 
  
 3. 
  
 de villkor som anges i 7 § första stycket kan komma att godtas av sökanden, 
  
 4. 
  
 den sökande önskar förena sändningstillståndet med det villkor som anges i 7 § tredje stycket, 
  
 5. 
  
 programföretag som redan sänder med tillstånd av regeringen enligt 2 kap. 2 § första stycket RTVL kan ges tillfälle att med- verka, 
  
 6. 
  
 flera av varandra oberoende företag kan delta, 
  
 7. 
  
 fler än ett företag kan sända program till visst område, samt om 
  
 8. 
  
 fler än ett företag kan disponera en multiplex. 
  
 I 9 § andra stycket föreskrivs vidare att det av förslaget skall framgå i vilken utsträckning programutbudet som helhet kan tilltala olika intressen och smakriktningar samt i vilken utsträckning lokala och regionala  
 TV-program 
  kan ges företräde, liksom  
 TV-program 
  som är förankrade i den svenska kulturkretsen. 
  
 2.3.4 
  
 TV-standarder 
  
 Allmänt 
 Med  
 TV-standarder 
  avses de tekniska specifikationer som anger hur de informationsbärande elektriska signalerna skall utformas i sändarled och i mottagningsutrustning. Används olika sinsemellan slutna system för digitala  
 TV-sändningar 
  finns det risk för att kon- sumenternas valfrihet begränsas och konkurrensen på marknaden hämmas. Genom standardisering inom systemen för digitala TV- sändningar säkras valfriheten samt gynnas konkurrensen mellan operatörer och innehavare av immaterialrätter. Dessutom skapas förutsättningar för lägre priser på mottagningsutrustning, eftersom 
 89 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 större serietillverkning möjliggörs. Konsumenternas intresse av val- frihet och lägre priser och mottagartillverkarnas intresse av stora produktionsserier kan i vissa fall komma i konflikt med marknads- aktörers intresse av att knyta kunder till sig under långa perioder i egna slutna system. För att lösa olika standardiseringsfrågor inom området för digitala  
 TV-sändningar 
  finns det dels särskild reglering på området, dels ett samarbete mellan inblandade aktörer i syfte att träffa frivilliga överenskommelser. 
  
 EG-rättslig 
  reglering 
 Frågor som rör  
 TV-standarder 
  bevakas inom EU. I syfte att främja utvecklingen av  
 digital-TV 
  antogs rådets direktiv 95/47/EG av den 24 oktober 1995 om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler 
  
 1  
  
 (TV-standardsdirektivet). 
  Detta direktiv har upphört i och med ikraftträdandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG av den 7 mars 2002 om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv) 
  
 2 
  
 ,  
 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) 
  
 3  
  
 och 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättig- heter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) 
  
 4 
  
 . 
  
 I det nya regelverket regleras bl.a.  
 TV-standarder. 
  Flertalet av bestämmelserna i  
 TV-standardsdirektivet 
  har förts över till det nya regelverket. I fråga om  
 TV-standarder 
  finns bestämmelser om t.ex. driftskompatibiliteten hos digital televisionsutrustning för konsu- menter (artikel 24 i direktivet om samhällsomfattande tjänster), tillämpningsprogram (artikel 18 i ramdirektivet och artikel 5.1 i tillträdesdirektivet), att digitala  
 TV-tjänster 
  som sänds i bredbands- format även skall vidarebefordras i bredbandsformat (artikel 4.2 i tillträdesdirektivet) och vissa villkor för system för villkorad tillgång (artikel 6 i tillträdesdirektivet). 
 Med tillämpningsprogram (API) avses den mjukvara som finns i mottagningsutrustning och som gör att bl.a. interaktiva tjänster fungerar. Villkorad tillgång (CA) innebär att ett program eller en 
  
 1 
  
 EGT L 281, 23.11.1995, s. 51 (Celex 31995L0047) 
  
 2 
  
 EGT L 108, 24.4.2002, s. 7 (Celex.32002L0019) 
  
 3 
  
 EGT L 108, 24.4.2002, s. 33 (Celex 32002L0021) 
  
 4 
  
 EGT L 108, 24.4.2002, s. 51 (Celex 32002L0022) 
  
 90 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 tjänst krypteras så att leverantören kan kontrollera tillgången till programmet eller tjänsten. 
 Genom artikel 17 i ramdirektivet föreskrivs en ny standardi- seringsprocedur. Kommissionen skall därvid upprätta en förteck- ning över standarder och/eller specifikationer som skall fungera som ett stöd för främjandet av ett harmoniserat tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät, elektroniska kommunika- tionstjänster och tillhörande faciliteter och tjänster. Förteckningen skall offentliggöras. Medlemsstaterna skall enligt samma artikel främja användningen av sådana standarder och/eller specifikationer som kommissionen förtecknat och offentliggjort. För det fall en sådan förteckning inte offentliggjorts skall medlemsstaterna främja användningen av sådana standarder och/eller specifikationer som antagits av europeiska standardiseringsorgan. Tillämpas de standar- der och/eller specifikationer som kommissionen förtecknat och offentliggjort inte på ett tillfredsställande sätt får kommissionen föreskriva att de skall vara obligatoriska i medlemsländerna. 
 Nationell reglering 
 I Sverige regleras standardfrågor genom lagen (1998:31) om standar- der för sändning av radio- och  
 TV-signaler, 
  förordningen (1998:32) om standarder för sändning av radio- och  
 TV-signaler 
  och Radio- och  
 TV-verkets 
  föreskrifter på området (se RTVFS  
 1998:1–3). 
  Verkets rätt att meddela föreskrifter om standarder gäller standarder för sändningssystem, viss utrustning för  
 TV-mottagare 
  samt utrust- ning för och teknisk funktionsförmåga hos system för villkorad tillgång till digitala  
 TV-tjänster. 
  Genom regleringen har det EG- rättsliga regelverket på området genomförts. 
  
 TV-standarder 
  kan även regleras genom villkor för sändnings- tillstånd meddelade enligt 3 kap. 2 § 7 RTVL. Genom den bestäm- melsen får ett villkor meddelas som avser, förutom att använda viss sändningsteknik, skyldighet att samverka med andra tillståndshavare i tekniska frågor. Härigenom kan valet av oreglerade standarder samordnas mellan tillståndshavare på frivillig väg. Sådana villkor har meddelats tillståndshavarna i det digitala marknätet.  
 TV-standarder 
  som på detta sätt samordnas i det digitala marknätet är system för villkorad tillgång (CA) och tillämpningsprogram (API). 
 Radio- och  
 TV-verket 
  har tillsynsansvar på området för  
 TV-stan- 
  darder. På uppdrag av regeringen har verket att följa utvecklingen 
 91 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 och uppmuntra den frivilliga branschanpassningen för användning- en av en gemensam standard för tillämpningsprogram (regerings- beslut  
 2003-09-04 
  nr 4). 
 Standardiserings- och branschorgan 
 I det standardiseringsarbete som sker på såväl internationell som nationell nivå har olika standardiserings- och branschorgan en viktig roll. 
 Europeiska standardiseringskommitten (CEN), Europeiska kom- mittén för standardisering inom elområdet (Cenelec) och Europeiska institutet för elstandarder (ETSI) är erkända europeiska standardi- seringsorgan. Enligt artikel 17 i ramdirektivet har kommissionen rätt att begära att standarder skall utarbetas av dessa standardi- seringsorgan. Kommissionen ersätter standardiseringsorganen för deras arbete med dessa s.k. mandaterade standarder. 
 Det viktigaste branschorganet för  
 digital-TV-teknik 
  är Digital Video Broadcasting (DVB). I organet samarbetar ett stort antal organisationer och företag från både europeiska och utomeuro- peiska länder. Organet arbetar med att ta fram standarder för att underlätta övergången från analog till digital distribution av TV via mark, kabel och satellit. Bland annat standardiseringsorganen ETSI och Frye har antagit standardförslag som DVB har utarbetat. 
 DVB har utarbetat en standard för digitala marksändningar,  
 DVB-T. 
  Standarden, som har godkänts av ETSI, skall enligt Radio- och  
 TV-verkets 
  författning RTVFS 1998:1 tillämpas vid utsändning av digitala  
 TV-signaler 
  i marknätet. Motsvarande standarder har utarbetats för digitala satellitsändningar  
 (DVB-S) 
  och digitala kabel-  
 TV-sändningar 
 (DVB-C). 
  DVB har också utarbetat ett öppet gräns- snitt för tillämpningsprogram (API), kallat  
 DVB-MHP 
  (Multimedia Home Platform).  
 DVB-MHP 
  har fastställts av ETSI. 
 NORDIG är ett nordiskt samarbetsprojekt i vilket olika aktörer inom den svenska/nordiska marknaden ingår. Ruiz arbetar för att ena medlemmarna om den teknik som mottagningsutrust- ning för  
 digital-TV 
  skall innehålla. Arbetet sker med utgångspunkt i de standarder som DVB utarbetat. 1998 tog Ruiz fram en första kravspecifikation för  
 digital-TV-boxar. 
  Det långsiktiga målet är en kravspecifikation för en box som kan ta emot  
 digital-TV- 
  sändningar oavsett distributionsform. Den 16 oktober 2002 antogs 
 92 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 en plan inom NORDIG för övergången till  
 DVB-MHP 
  som gemen- samt öppet gränssnitt för tillämpningsprogram. 
  
 2.4 
  
 Digital-TV-kommitténs 
  
  förslag 
 Digital  
 TV-kommittén 
  hade till uppgift att följa och utvärdera de markbundna digitala  
 TV-sändningarna 
  under den första etappen. Kommittén medverkade även vid urvalet av programföretag som skulle erhålla sändningstillstånd, samt lämnade fortlöpande till rege- ringen förslag till förändringar av de regler som gäller för verksam- heten. Kommittén överlämnade i november 2001 sitt slutbetän- kande  
 Digital TV – modernisering av marknätet  
 (SOU 2001:90) till kulturministern. 
  
 Digital-TV-kommitténs 
  förslag innebar bl.a. att de digitala sänd- ningarna av public  
 service-programmen 
  skulle byggas ut till full be- folkningstäckning, dvs. 99,8 procent av den fast bosatta befolkningen. Vidare föreslog kommittén att det övriga sändningsutrymmet med ett utbud av kommersiella program byggs ut så lång som möjligt, vilket bedömdes vara viktigt för att få största möjliga mångfald av program och tjänster till största möjliga del av befolkningen. Kom- mittén bedömde att de analoga marksändningarna skulle kunna avvecklas år 2007 och föreslog att en beredning skulle få i uppdrag att utarbeta riktlinjer för en koncentrerad informationsinsats samt överväga andra åtgärder som kan främja och stimulera övergången till digital teknik. 
 Kommittén ansåg att en högre grad av flexibilitet skulle kunna uppnås med en modell för tillståndsgivning där en extern aktör tillåts förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten. Den externa aktörens utbud bör i princip uppfylla samma riktlinjer och villkor som i dag gäller för urval och tillståndsgivning. De program- företag som föreslås ingå bör godkännas och få sändningstillstånd av en myndighet. Vissa av de programföretag som redan har till- stånd att sända i det digitala marknätet bör efter tillståndsperiodens slut erbjudas att ingå i den externa aktörens utbud. 
 Public service, de regionala programföretagen och programföretag med tillstånd att sända i det analoga nätet borde enligt kommitténs uppfattning även i fortsättningen tilldelas egna tillstånd. Även i ett sådant system kan enligt kommittén krav ställas som att sändning- arna som helhet skall tilltala olika intressen och smakriktningar, att 
 93 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 lokala och regionala program ges företräde samt att flera av varandra oberoende programföretag deltar i sändningarna. 
  
 Digital-TV-kommittén 
  ansåg vidare att tillståndsgivningen i fram- tiden bör delegeras till en myndighet. I valet av myndighet borde hänsyn tas till konvergensen mellan  
 IT-, 
  telekommunikations- och mediesektorerna. Myndigheten borde kunna ge tillstånd både till enskilda programföretag och till operatörer som själva sätter ihop ett programutbud. 
 I fråga om tillståndsperiodernas längd föreslog kommittén att de borde vara tio år med möjlighet till översyn vid något tillfälle under tillståndsperioden. Syftet med en sådan översyn skulle vara att kunna dela ut fler sändningstillstånd om utrymmet i de digitala frekvens- kanalerna så medger. Om något programföretag skulle förverka rätten till sitt sändningstillstånd bör systemet vara så utformat att det medger att nya programföretag snabbt kan överta aktuellt till- stånd. 
 Kommittén föreslog vidare att sändningarna av public service- företagens program skall vara okrypterade och kostnadsfria utöver  
 TV-avgiften 
  och att det är önskvärt med en ökad tillgänglighet till nordiska public  
 service-program. 
  
 Slutligen föreslog  
 Digital-TV-kommittén 
  att regeringen vid om- förhandlingen av  
 TV-direktivet 
  verkar för att sändarlandsprincipen ses över. De programföretag som i huvudsak riktar sina  
 TV-sänd- 
  ningar till ett annat land borde enligt kommitténs uppfattning om- fattas av mottagarlandets regelverk. 
  
 2.5 
  
 Propositionen Digitala  
  
 TV-sändningar 
  och riksdagens behandling av denna 
  
 2.5.1 
  
 Propositionens innehåll 
  
 Regeringen överlämnade den 13 mars 2003 propositionen  
 Digitala  
  
 TV-sändningar 
  
 (prop. 2002/03:72) till riksdagen. I propositionen föreslog regeringen att de digitala marksändningarna byggs ut och att de analoga  
 TV-sändningarna 
  upphör efter en övergångsperiod. 
 Regeringen föreslog att detta skulle ske genom att minst två digitala sändarnät byggs ut så att de får samma räckvidd som de nuvarande 54 huvudsändarna. Dessa nät skall också omfatta mindre sändare så att sändningarna kan tas emot med utomhusantenn i alla tätorter samt i övriga områden med permanentbebyggelse där 
 94 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 topografiska förhållanden hindrar satellitmottagning. Detta innebär närmare bestämt att mellan 98 och 99 procent av den fast bosatta befolkningen kommer att kunna ta emot digitala  
 TV-sändningar 
  från marksändare. 
 De sändarnät som har den största räckvidden skall i första hand användas av Aguilar, UR och för andra sändningar som sker med stöd av sändningstillstånd med villkor om opartiskhet, saklighet och ett mångsidigt programutbud. 
 Regeringen föreslog vidare att sändningar som skall kunna tas emot utan villkor om särskild betalning skall sändas okrypterat i det digitala marknätet. Teknik för åtkomstkontroll och tillämp- ningsprogram skall vara gemensam i de digitala marksändningarna. 
 Enligt propositionen skall vid tillståndsgivningen eftersträvas att programutbudet som helhet präglas av mångfald och att flera av varandra oberoende programföretag medverkar. Regeringen framhöll vidare att det är viktigt att önskemål om regionala sändningar till- godoses. I detta sammanhang anförde regeringen att genom de digitala marksändningarna ett större antal programtjänster kommer att kunna distribueras än som har varit möjligt med analoga mark- sändningar. Det skapar möjlighet till ökad konkurrens på reklam-  
 TV-marknaden 
  genom att flera programföretag med inriktning på en svensk publik kan nå den stora allmänheten. Om programföre- tagen arbetar under olika förutsättningar genom att några t.ex. kan sända alkoholreklam eller reklam som är riktad till barn medan andra i enlighet med den svenska lagstiftningen inte har sådana möjligheter kommer emellertid konkurrensen att ske enligt villkor som gynnar de förstnämnda företagen på bekostnad av de sistnämnda. Rege- ringen förklarade sig ha för avsikt att vid tillståndsgivningen ta hänsyn till att konkurrensen bör ske på lika villkor. 
 Regeringen fann det lämpligast med en etappvis nedläggning av de analoga  
 TV-sändningarna 
  fram till ett totalt upphörande senast den 1 oktober 2007. För att förbereda skiftet från analoga till digi- tala marksändningar och samordna den informationsverksamhet som behövs föreslog regeringen att det skall tillsättas en särskild kommission. Kommissionens uppgifter skall bl.a. vara att utarbeta en plan för när de analoga sändningarna skall stängas av i olika geografiska områden samt planera och samordna information till allmänheten om att omläggningen skall äga rum. 
 95 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 SOU 2004:39 
  
 2.5.2 
  
 Riksdagens ställningstaganden 
  
 Riksdagen biföll regeringens förslag om att den marksända tele- visionen skall övergå till digital teknik och de analoga sändningarna avvecklas. Enligt konstitutionsutskottet talade demokratiska och kultur- och mediepolitiska skäl för en fortsatt utbyggnad med släck- ning av de analoga sändningarna som följd (bet. 2002/03:KU33 s. 15). 
 I fråga om utbyggnaden av de digitala sändarnäten uttalade kon- stitutionsutskottet att det är av stor vikt att övergången från analog till digital sändningsteknik sker efter noggranna överväganden och där konsekvenser för  
 TV-konsumenter, 
  programföretag och andra aktörer är väl genomlysta. Utskottet ansåg därför att det vore önskvärt att ett ytterligare försök gjordes från regeringens sida att presentera en så säker kostnadsbild som möjligt innan riksdagen tar ställning till vilken täckningsgrad en utbyggnad av de digitala sändar- näten skall ha. Enligt utskottets mening vore det också önskvärt att olika utbyggnadsalternativs betydelse för finansieringsfrågan belyses innan riksdagen tar slutlig ställning till utbyggnadens utformning. Härvid pekade utskottet särskilt på TV4 AB:s speciella situation och hur frågan om koncessionsavgift skall lösas. Vidare efterfrågade utskottet en tidsplan för utbyggnadens olika steg innehållande även uppgifter om vilka områden som kommer att omfattas av en före- slagen utbyggnad och hur många  
 TV-hushåll 
  som kommer att ha tillgång till det digitala marknätet och vilka  
 TV-hushåll 
  som därmed i stället hänvisas till satellitsändningar. Konstitutionsutskottet ansåg sammanfattningsvis att regeringen borde återkomma med närmare förslag om utbyggnadens utformning innan riksdagen slutligt tar ställning till frågan om utbyggnaden av de digitala sändarnäten. Riksdagen avslog således hela regeringens förslag om utbyggnad av de digitala sändarnäten. 
 När det gällde regeringens förslag såvitt avsåg tillgängligheten till de digitala  
 TV-sändningarna 
  framhöll konstitutionsutskottet att dessa bör bli så lättillgängliga för  
 TV-konsumenterna 
  som möjligt. Utskottet pekade dock på att mervärdet i de digitala sändningarna måste vara så konstruerat att det ger bärkraft åt utbyggnaden. Pro- blem som kan vara förenade med krav på okrypterade sändningar borde enligt utskottets mening belysas ytterligare i detta samman- hang. Innan riksdagen tar slutlig ställning till hur tillgängligheten till de digitala sändningarna kan förbättras och i vilka avseenden detta bör ske ansåg utskottet därför att mer utförliga överväganden såväl ur ett marknadsperspektiv som från konsumentsynpunkt behöver 
 96 
  
 SOU 2004:39 
  
 Det digitala marknätet – regelverk och ställningstaganden 
  
 göras och redovisas från regeringens sida, bl.a. när det gäller frågan om kryptering. Utskottet vill framhålla att de konsumenter som t.ex. bara vill se på public  
 service-kanalerna 
  inte skall behöva teckna abonnemang och betala för programkort (a. bet. s. 25). Riksdagen avslog mot den angivna bakgrunden regeringens förslag i denna del och begärde att regeringen skulle återkomma till riksdagen med förslag. 
 Riksdagen avslog även vad regeringen föreslagit om riktlinjer för tillståndsgivningen och bad regeringen återkomma till riksdagen med förslag. I denna del uttalade konstitutionsutskottet bland annat att regeringen bör återkomma till riksdagen med förslag som ger en god överblick och utgör ett erforderligt underlag för att på nytt bedöma frågan om utbyggnaden av det digitala marknätet och där- med sammanhängande frågor. Enligt utskottets mening vore det önskvärt att frågan om ett särskilt operatörsföretag kunde behandlas i ett sådant sammanhang. 
 Riksdagen godkände regeringens förslag om att en tidpunkt för övergång till digital sändningsteknik borde fastställas, utom såtill- vida att tidpunkten flyttades fram till den 1 februari 2008. Konsti- tutionsutskottet tillstyrkte regeringens förslag i övrigt i denna del, dvs. vad gällde att de analoga  
 TV-sändningarna 
  läggs ned etappvis och att nedläggningen inleds tidigast när en anpassning har skett av lagstiftningen om skyldighet att vidaresända vissa  
 TV-program 
  i kabelnät (a. bet. s. 31). 
 Beträffande regeringens bedömning av i vilken form skiftet från analoga till digitala marksändningar bör beredas hade riksdagen ingen erinran. I de delar regeringen skall återkomma till riksdagen med mer utförliga förslag saknas dock förutsättningar för en kom- mission att inleda sitt arbete till dess att riksdagen på nytt har tagit ställning till aktuella frågor (a. bet. s. 33). 
 97 
  
 3 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 3.1 
  
 Programföretagen 
  
 3.1.1 
  
 Programföretag med tillstånd att sända marksänd  
  
 digital-TV 
  
 Marksändningar med digital teknik påbörjades under 1999. Rege- ringen har vid olika tillfällen beslutat om sändningstillstånd med digital sändningsteknik. Första gången sådana tillstånd meddelades var den 25 juli 1998, då elva programföretag fick sändningstillstånd. Dessa var Aguilar, UR, TV4 AB, TV3 AB, Kanal 5 AB, Canal + Television AB,  
 Kunskaps-TV 
  i Sverige AB, Televisionsaktiebolaget TV8, Cell Internet Commerce Development AB (namnändrat till eTV Holding AB),  
 TV-Linköping 
  Länkomedia AB (namnändrat till Länkomedia AB) och Landskrona Vision AB (namnändrat till Skånekanalen AB). Den 20 januari 2000 meddelades tillstånd till Modern Times Group MTG AB, DTU Television AB samt Stockholm 1 Lokaltelevision i Stockholm AB. Den 8, 15 respektive 22 november 2001 meddelades tillstånd till Eurosport Sales Orga- nisation (namnändrat till Eurosport Société Anonyme), MTV Europe och Discovery Communications Europe. NonStop Television AB meddelades tillstånd den 12 september 2002. 
 Sändningstillstånden för Stockholm 1 Lokaltelevision i Stockholm AB, TV3 AB, Televisionsaktiebolaget TV8, Modern Times Group MTG AB,  
 Kunskaps-TV 
  i Sverige AB och eTV Holding har därefter av olika anledningar återkallats eller upphört att gälla. 
 Till en början innebar tillstånden endast rätt att sända över fem områden med sammanlagt ca 50 procent av Sveriges befolkning. Regeringen har därefter, sedan riksdagen beslutat att digital mark- sänd TV får byggas ut till att omfatta hela landet, ändrat tillstånden så att sändningsrätten omfattar hela landet. Vissa tillstånd innebär dock endast rätt att sända till en viss del av landet. För närvarande 
 99 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 SOU 2004:39 
  
 bedrivs sändningar i fem multiplexer, varav fyra når ca 90 procent av landets befolkning. 
 Tillstånden har därefter förlängts vid olika tillfällen och i ett beslut den 18 december 2003 (nr 16) ändrade regeringen sina tidi- gare meddelade beslut om komplettering av sändningstillstånden för SVT, UR och TV4 AB samt de tillstånd att sända television med digital sändningsteknik som meddelats Kanal 5 AB, Canal + Tele- vision AB, Länkomedia AB, Skånekanalen AB, DTU Television AB, Eurosport SA, MTV Europe, Discovery Communications Europe samt Nonstop Television AB. Vissa av sändningstillstånden formulerades härigenom om bl.a. vad avsåg rätt till överförings- kapacitet samt villkor om sändningarnas räckvidd. Samtliga dessa tillstånd förlängdes till utgången av 2005. 
 På uppdrag av regeringen annonserade Radio- och  
 TV-verket 
  under sommaren 2003 om möjlighet att få tillstånd för digitala TV- sändningar, bl.a. i en femte multiplex med 50 procents befolknings- täckning. Den 29 januari 2004 (nr 6) meddelade regeringen tillstånd att sända television med digital sändningsteknik till BBC World Limited (BBC World), Discovery Communications Europe (Dis- covery Travel  Adventure), The Wiggins (The Disney Channel Scandinavia), NonStop Television 2.0 AB (NonStop Film) samt Viasat Broadcasting UK Limited (TV3, TV8 och ZTV). Tillståndet till NonStop Television 2.0 AB gäller till utgången av september 2004. Under förutsättning att bolaget bedriver sändningar i enlighet med tillståndet vid utgången av september 2004 avser regeringen att förlänga tillståndets giltighetstid till ut- gången av 2005. De övriga tillstånden gäller till utgången av april 2004. Förutsatt att bolagen bedriver sändningar i enlighet med tillstånden vid denna tidpunkt har regeringen förklarat sig ha för avsikt att förlänga dessa till utgången av 2005. Tillståndet till Viasat Broadcasting UK Ltd kommer dock att förlängas endast till ut- gången av januari 2005. 
 I det sistnämnda regeringsbeslutet av den 29 januari 2004 har regeringen vidare uttalat att den avser att senare fatta beslut om fler sändningstillstånd. 
 Enligt de tillstånd som nu gäller skall SVT:s och UR:s program liksom TV4 AB:s huvudkanal TV4 sändas okrypterat. Övriga företag har rätt att sända okrypterat. Av dessa har Viasat Broad- casting UK Ltd aviserat att TV3, TV8 och ZTV kommer att sändas okrypterat. 
 100 
  
 SOU 2004:39 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 3.1.2 
  
 Tillståndens innehåll 
  
 Villkor som finns i samtliga tillstånd att sända med digital teknik 
 I samtliga tillstånd att sända med digital sändningsteknik ställs krav på att programföretagen skall samverka med varandra om multi- plexering, system för villkorad tillgång (CA) m.m. samt elektronisk programguide (EPG). Samverkan skall ske på sätt som beskrivs i det avtal som ursprungligen ingicks mellan Senda i Sverige AB, Teracom AB och ett antal programföretag som senare erhållit digi- tala sändningstillstånd (samverkansavtalet). Det ställs också krav på att kvaliteten på sändningarna skall vara hög och att de skall ske med så god säkerhet att eventuella sändningsavbrott blir så korta som möjligt. 
 Som villkor för sändningsrätten har vidare i samtliga tillstånd angetts att den plan för övergång till en gemensam digital plattform som har fastställts av Ruiz den 16 oktober 2002, vilken fogats som bilaga till beslutet, skall beaktas. 
 SVT:s sändningstillstånd 
 SVT, UR och TV4 AB är de enda programföretagen som har rätt att sända marksänd television med analog sändningsteknik. Det nu gällande analoga sändningstillståndet för Aguilar meddelades den 20 december 2001 (nr 27) Regeringen har i beslut den 4 december 2003 (nr 8) meddelat att tillståndet upphör att gälla per den 31 december 2005. 
 SVT har enligt tillståndet rätt att under hela dygnet samtidigt sända två program, vilket innefattar en rätt att dela upp sändningen i regionala sändningar. Genom en komplettering till detta sändnings- tillstånd (regeringsbeslut  
 2001-12-20 
  nr 30), vilket därefter i olika omgångar (senast genom beslut  
 2003-12-18 
  nr 16) förlängts till att gälla till utgången av 2005, har Aguilar getts rätt att sända television med digital sändningsteknik i marknätet. Tillståndet innebär bl.a. att Aguilar har rätt att med digital sändningsteknik sända  
 TV-program 
  till hela landet, att tillsammans med UR sända  
 TV-program 
  under hela dygnet och därvid använda all tillgänglig överföringskapacitet i en frekvenskanal (multiplex) och att sända så många samtidiga programtjänster som den tillgängliga överföringskapaciteten medger. SVT har därutöver rätt att såväl köpa överföringskapacitet av annan som att upplåta överföringskapacitet till annan tillståndshavare. 
 101 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 SOU 2004:39 
  
 Sändningstillståndet har med SVT:s godkännande förenats med flera villkor för sändningsrätten. Dessa avser t.ex. sändningarnas räckvidd och tillgänglighet för befolkningen, sändningarnas tek- niska kvalitet, skyldighet att bereda tillfälle till genmäle när det är befogat, förbud mot att sända reklam och vissa typer av sponsring och skyldighet att utarbeta beredskapsplaner om hur verksamheten skall bedrivas under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Det föreskrivs vidare att Aguilar skall köpa utsänd- ningstjänster för analoga marksändningar av Teracom AB. 
 Därutöver finns en rad villkor som avser sändningarnas innehåll, bl.a. om ett mångsidigt programutbud och att sändningsrätten skall utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i televisionen. Vidare finns villkor om att Aguilar bl.a. skall beakta funktionshindrades be- hov samt språkliga och etniska minoriteters intressen. 
 Enligt det digitala sändningstillståndet skall Aguilar sända dels SVT1 och SVT2, dels ytterligare två programtjänster om minst 50 timmar per vecka i samtliga delar av landet där det digitala marknätet är ut- byggt. Dessa två programtjänster skall skilja sig såväl från varandra som från SVT1 och SVT2 med avseende på innehåll eller sänd- ningstider. 
 UR:s sändningstillstånd 
 UR:s sändningstillstånd innebär rätt att sända rikstäckande ljud- radio och television med utnyttjande av SVT:s och SR:s sändnings- utrymme, enligt överenskommelse som träffas bolagen emellan. Det analoga tillståndet gäller t.o.m. den 31 december 2005. UR har liksom Aguilar och TV4 AB en skyldighet att köpa utsändnings- tjänster för analoga marksändningar från Teracom AB. 
 Sändningstillståndet innehåller flera villkor med anknytning till sändningarnas innehåll, bl.a. finns detaljerade krav om hur målsätt- ningen om ett mångsidigt programutbud skall uppfyllas. Även UR är förbjudet att sända reklam och vissa sponsrade program. Likaså skall UR ge möjlighet till genmäle när det är befogat och har att utarbeta beredskapsplaner för verksamheten under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 I en komplettering till det analoga tillståndet har UR getts rätt att sända television med digital sändningsteknik. Tillståndet ger UR rätt att sända  
 TV-program 
  i hela landet, att sända  
 TV-program 
  
 102 
  
 SOU 2004:39 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 inklusive tilläggstjänster och  
 text-TV-sändningar 
  under hela dygnet och att därvid använda den överföringskapacitet som SVT dispone- rar enligt överenskommelse som träffas bolagen emellan, samt att sända så många samtidiga program som den tillgängliga överförings- kapaciteten medger. 
 TV4 AB:s sändningstillstånd 
 TV4 AB (TV4) har tillstånd att sända television i marknätet med såväl analog som digital sändningsteknik. Det analoga tillståndet trädde i kraft den 1 januari 2002 (regeringsbeslut  
 2001-12-20 
  nr 26) och gäller t.o.m. den 31 december 2005. Regeringen beslöt den 4 december 2003 (nr 8) att ingen ytterligare förlängning skall ske. 
 Därutöver har TV4 getts tillstånd att sända marksänd television med digital teknik (beslut  
 2001-12-20 
  nr 34, förlängt senast genom beslut  
 2003-12-18 
  nr 16). Det tidigare tillståndet gav TV4 rätt att sända  
 TV-program 
  i hela landet och att därvid använda en över- föringskapacitet på 16,5 Mbit/s inklusive kapacitet som behövs för gemensam programinformation. I det nu gällande tillståndet ges TV4 AB rätt att använda den överföringskapacitet som behövs för fem samtidiga programtjänster och som inte reserverats för regio- nala sändningar i samma regionalt uppdelbara frekvenskanal. 
 Som villkor för sändningsrätten gäller att TV4 skall sända dels programtjänsten TV4 (som sänds i det analoga marknätet), dels en programtjänst med nyheter och dels ytterligare två program i samt- liga delar av landet där det digitala marknätet är utbyggt. Fr.o.m. juli 2004 skall TV4 utöver detta även sända en filmkanal. Samtliga program skall sändas i genomsnitt minst 50 timmar vardera per vecka under ett kalenderår. 
 Sändningstillståndet är förenat med villkor om att sändnings- rätten skall utövas opartiskt och sakligt. Åsiktsreklam får därför inte sändas. Kravet på opartiskhet och saklighet gäller dock inte reklam och program som inte är reklam och som sänds på uppdrag av någon annan. TV4 skall, inom ramen för de kommersiella villkor företaget har att följa, erbjuda ett mångsidigt programutbud som kännetecknas av hög kvalitet. Detta krav specificeras närmare i flera villkor som närmare anger hur målsättningen skall uppnås. TV4 skall vidare regionalt sända och producera program. Tillståndet innehåller också villkor bl.a. om att sändningarna i viss utsträck- ning skall göras tillgängliga för funktionshindrade, att i nödsitua- 
 103 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 SOU 2004:39 
  
 tioner kostnadsfritt sända myndighetsmeddelanden, att bereda den som har ett befogat anspråk på att bemöta ett påstående tillfälle till genmäle och att inte diskriminera annonsörer eller sända sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn under tolv år. Slut- ligen får ägarförhållandena och inflytandet i TV4 inte i sin helhet påtagligt förändras så att ägarkoncentrationen inom medierna ökar. 
 Sändningstillstånden för andra programföretag etablerade i Sverige 
 Tillstånden till andra programföretag etablerade i Sverige än de som också har tillstånd att sända med analog sändningsteknik innebär i allmänhet en rätt att under viss tid sända en viss programtjänst i hela landet och att i mån av tillgång använda den överförings- kapacitet som behövs för utsändningen. Som villkor för sändnings- rätten ställs normalt krav på att sändningarna skall kunna tas emot av en viss andel av befolkningen och pågå ett visst minsta antal timmar per vecka, att sändningsrätten skall utövas sakligt (utom vad gäller reklam), att i programverksamheten visa respekt för den enskildes privatliv om inte ett oavvisligt allmänt intresse kräver annat, att hänsyn tas till televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen, att bolaget kostnadsfritt skall sända vissa myndighetsmeddelanden, att på begäran till Granskningsnämnden lämna vissa uppgifter, att inte diskriminera annonsörer eller sända sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn under 12 år och slutligen att ägarförhållandena och inflytandet i bolaget inte i sin helhet påtagligt förändras så att ägarkoncentrationen inom medierna ökar. 
 Sändningstillstånden för övriga programföretag 
 I de fall tillståndshavaren är etablerad utanför Sverige innehåller tillstånden inte lika många villkor som annars. I de allmänna förut- sättningarna anges – precis som i övriga sändningstillstånd – att tillståndet kan återkallas enligt bestämmelserna i 11 kap. 1 och 2 §§ RTVL. Det finns bestämmelser om vad tillståndet innebär, dvs. vilken rätt att sända som tillkommer programföretaget, och om dess giltighetstid. Som villkor för sändningsrätten ställs krav på att sändningarna skall kunna tas emot av en viss minsta andel av 
 104 
  
 SOU 2004:39 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 landets befolkning och att programtjänsten i fråga skall sändas ett visst minsta antal timmar per vecka. 
 I tillstånden för Viasat Broadcasting UK Limited att sända TV3, TV8 och ZTV har bland de allmänna förutsättningarna intagits en förklaring att bolaget åtagit sig att se till att okrypterade sändningar som sker med stöd av tillståndet inte innehåller reklam som strider mot vad som stadgas i 7 kap. 4 § och 7 b § första och tredje stycket RTVL (dvs. förbudet mot reklam riktad till barn under tolv år och reklam i och i anslutning till barnprogram). 
  
 3.2 
  
 Nätoperatörskapet 
  
 Teracom AB (Teracom), som bildades 1992, är nätoperatör i såväl det analoga som det digitala marknätet. Samtliga aktier i företaget ägs av staten. Tidigare bedrevs det som är företagets kärnverk- samhet inom ramen för dåvarande Televerket. 
 Det digitala marknät som används för distribution av  
 digital-TV 
  ägs och drivs således av Teracom. Företaget sköter den tekniska multiplexeringen, dvs. sammanföringen av de program- och tjänste- bärande signalerna, och distribuerar signalerna ut till abonnenterna. Teracom säljer utsändningskapaciteten antingen direkt till program- företagen eller till operatören Boxer  
 TV-Access 
  AB som då hanterar kapaciteten åt programföretagen. T.ex. köper för närvarande SVT och TV4 kapacitet direkt av Teracom. 
 Som ovan nämnts har Teracom enligt villkor för de analoga sändningstillstånden för programföretagen ensam rätt att sköta distributionen av de  
 TV-sändningar 
  som sker med analog utsänd- ningsteknik. Några motsvarande villkor finns inte i de digitala sänd- ningstillstånden och det finns inte heller några principiella hinder mot att andra nätoperatörer etablerar sig på marknaden. Enligt de nu gällande tillstånden i det digitala marknätet är programföretag som inte erhållit egen frekvenskanal enligt tillståndsvillkor ålagda att låta Teracom sköta multiplexeringen av signalerna från program- företaget. 
 För att bedriva verksamhet som nätoperatör krävs tillstånd enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Tillståndet avser rätten att använda viss radiosändare. 
 105 
  
 Aktörerna i det digitala marknätet och deras villkor 
  
 SOU 2004:39 
  
 3.3 
  
 Boxer  
  
 TV-Access 
  AB 
 Boxer  
 TV-Access 
  AB (Boxer) är i dag ensam om att som operatör i det digitala marknätet erbjuda abonnenter paket av programtjänster samt interaktiva tjänster. Boxer hanterar samtliga krypterade sänd- ningar i marknätet. Företaget ägs för närvarande till 70 procent av Teracom och till 30 procent av SMI Media Invest AB, vilket är helägt av Livförsäkringsaktiebolaget Skandia. 
 Tidigare bedrevs delar av den verksamhet som Boxer nu har av Collins dåvarande dotterbolag Senda i Sverige AB (Senda). Under en omstrukturering 2002 sammanfördes verksamheterna i företagen. Före omstruktureringen bestod Boxers huvudsakliga verksamhet av att hyra ut  
 digital-TV-boxar 
  och Sendas huvudsakliga verksam- het av att erbjuda konsumenterna de digitala tjänsterna i marknätet. Enligt det ovannämnda samverkansavtalet var Maldonado även ansvarigt för genomförandet av samordningen mellan parterna i fråga om val och drift av system för villkorad tillgång, val av tillämpningspro- gram (API) samt produktion och drift av en gemensam elektronisk programguide. 
 Sedan omstruktureringen hyr Boxer inte ut  
 digital-TV-boxar 
  längre, utan boxarna administreras av lokala återförsäljare. Återför- säljarna administrerar även abonnemangsavtal mellan Boxer och abonnenterna. De  
 digital-TV-boxar 
  anpassade för marknätet som finns på marknaden och som Boxer har kopplat till köp av abonne- mang har genomgått en kvalitetskontroll och godkänts av Boxer. 
 Boxer har övertagit den samordningsroll som Maldonado tidigare hade i marknätet enligt det s.k. samverkansavtalet. Programföretagen är således enligt tillståndsvillkoren ålagda att låta Boxer sköta sam- ordningen av system för villkorad tillgång, tillämpningsprogram och en gemensam elektronisk programguide. Mellan Boxer och programföretagen finns individuella avtal som närmare reglerar för- hållandet mellan parterna. 
 106 
 4 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel lämnar vi en beskrivning av de gemenskapsrättsliga och svenska regler som är avgörande för bestämmande av vilka sändningar Sverige har jurisdiktion över och som därmed även skall följa radio- och  
 TV-lagens 
  bestämmelser. Därutöver ger vi en kort- fattad redogörelse för vissa  
 EG-rättsliga 
  principer som måste iakt- tas i lagstiftningsarbetet. 
  
 4.2 
  
 TV-direktivet 
  
 TV-direktivet, 
  som också kallas Television Without Frontiers (TV utan gränser), har gällt i Sverige sedan den 1 januari 1994 då EES- avtalet trädde i kraft. Reglerna i direktivet genomfördes i svensk rätt huvudsakligen genom lagen (1992:1356) om satellitsändningar av televisionsprogram till allmänheten och genom vissa mindre änd- ringar i den då gällande radiolagen (1966:755), se prop. 1992/93:75, bet. 1992/93:KU12, rskr. 1992/93:117. 
 Efter en översyn av kommissionen antogs den 30 juni 1997 ett nytt direktiv 97/36/EG om ändring av  
 TV-direktivet 
  (i fortsätt- ningen benämnt ändringsdirektivet). 
 I ingressen till  
 TV-direktivet 
  uttalas att en televisionssändning normalt sett är en tjänst enligt  
 EG-fördraget. 
  Vidare uttalas att EG- fördraget föreskriver fri rörlighet för alla tjänster som normalt till- handahålls mot betalning, utan inskränkning på grund av kulturellt eller annat innehåll och utan begränsning för medborgare i med- lemsstaterna som är etablerade i en annan medlemsstat än det för vilken tjänsterna är avsedda. 
 Av ingressen till  
 TV-direktivet 
  framgår vidare att det är nöd- vändigt och tillräckligt att alla sändningar följer lagen i den med- lemsstat, varifrån de härrör. Det anges även att direktivet fastställer 
 107 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 SOU 2004:39 
  
 minimikraven för att garantera frihet för sändning, varför det inte påverkar medlemsstaternas och respektive myndigheters ansvar i fråga om organisationen – inklusive systemen för tillståndsgivning, administrativ auktorisering eller beskattning – finansiering och programinnehåll. Den kulturella utvecklingens oberoende i med- lemsstaterna och bevarandet av den kulturella mångfalden inom gemenskapen sägs därför förbli opåverkade. 
 I ingressen uttalas också att det för att säkerställa att konsumen- ternas intressen som  
 TV-tittare 
  är helt och fullt skyddade är väsent- ligt att  
 TV-reklamen 
  underkastas vissa minimiregler och standarder och att medlemsstaterna behåller rätten att fastställa mer detaljerade eller striktare regler och under vissa omständigheter kan fastställa olika villkor för programföretag inom deras jurisdiktion. 
  
 TV-direktivets 
  syfte är, som framgått, att skapa fri rörlighet för  
 TV-sändningar. 
  I enlighet med vad som framgår av ingressen gäller enligt artikel 2 a i direktivet att medlemsstaterna skall säkerställa fri mottagning och inte begränsa vidaresändning inom sina territorier av  
 TV-sändningar 
  från andra medlemsstater av skäl som hör under områden som omfattas av direktivet. Direktivet fastställer minimi- krav för att garantera frihet för sändning. Medlemsstaterna kan föreskriva att  
 TV-programföretagen 
  inom deras jurisdiktion skall följa mer detaljerade eller striktare regler inom de områden som omfattas av direktivet (artikel 3.1). Den medlemsstat varifrån en sändning härrör skall se till att sändningen följer lagen i det landet. Inom ramen för sin lagstiftning och på lämpligt sätt skall medlems- staterna också säkerställa att  
 TV-programföretagen 
  inom deras juris- diktion effektivt uppfyller bestämmelserna i direktivet (artikel 3.2). Det framgår exempelvis av  
 EG-domstolens 
  dom i målet Cooley 
  
 1  
  
 att en medlemsstat inte kan motsätta sig att sändningar från ett pro- gramföretag som faller under en annan medlemsstats jurisdiktion återutsänds på det egna territoriet, trots att sändningarna inte upp- fyller villkoren i artiklarna 4 och 5 i  
 TV-direktivet. 
  En medlemsstat kan enligt vad som uttalas i domen inte tillåta sig att ensidigt vidta tillrättaläggande åtgärder eller skyddsåtgärder som syftar till att undanröja en annan medlemsstats eventuella överträdelse av gemen- skapsrättens regler. 
  
 1  
 Mål  
 C-14/96, 
  brottmål mot Cooley (REG 1997, s.  
 I-2785) 
  
 108 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 Domstolen har i de förenade målen De Scott och  
 TV-Shop 
  
 2 
  
 prövat vilka möjligheter en medlemsstat har att vägra återutsänd- ning av  
 TV-sändningar 
  från en annan medlemsstat. Enligt domen hindrar inte  
 TV-direktivet 
  att en medlemsstat, med stöd av gene- rella föreskrifter om skydd för konsumenter mot vilseledande reklam, såsom förbud och ålägganden, ingriper mot en annonsör till följd av reklam som sänts från en annan medlemsstat, under förutsättning att dessa ingrepp inte inom dess territorium hindrar återutsändning i egentlig mening av televisionssändningar som här- rör från den andra medlemsstaten. Däremot utgör direktivet enligt domstolen hinder för att på sändningar som härrör från andra medlemsstater tillämpa en bestämmelse i nationell lagstiftning om radiosändning, i vilken det föreskrivs att en annons med reklam som sänds under annonstid i televisionen inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn under 12 år. Skälet för detta är att direktivet innehåller ett fullständigt system av bestämmelser som är särskilt ägnat skyddet av minderåriga med avseende på  
 TV-program 
  i allmänhet och  
 TV-reklam 
  i synnerhet. 
 Med  
 TV-sändning 
  avses enligt artikel 1 a i  
 TV-direktivet 
  den ur- sprungliga överföringen av  
 TV-program 
  avsedda för mottagning av allmänheten, per tråd eller genom luften inklusive överföring via satellit, i okodad eller kodad form. Enligt artikeln innefattar den också överföring av program mellan företag för vidaresändning till allmän- heten, men däremot inte kommunikationstjänster som tillhanda- håller data eller andra meddelanden som efterfrågas individuellt så- som telefax, databaser och andra liknande tjänster. 
 Programföretag definieras enligt artikel 1 b i direktivet som den fysiska eller juridiska person som har det redaktionella ansvaret för sammansättningen av  
 TV-program 
  enligt artikel 1 a och som sänder ut eller låter sända ut dem genom tredje part. 
 I artikel 2 finns bestämmelserna om jurisdiktion och etablering. De slår fast den s.k. sändarlandsprincipen, dvs. att det är nödvändigt och tillräckligt att alla sändningar följer lagen i den medlemsstat, varifrån de härrör. Reglerna fick sin nuvarande utformning genom det ovannämnda ändringsdirektivet 97/36/EG. Vid tillämpningen av  
 TV-direktivet 
  från 1989 hade det nämligen visat sig nödvändigt att klargöra begreppet jurisdiktion när det tillämpas specifikt på den audiovisuella sektorn. Tanken bakom de nya reglerna var att genom 
  
 2  
 Förenade målen  
 C-34/95, 
 C-35/95 
  och  
 C-36/95, 
  Konsumentombudsmannen mot De Scott (Svenska) Förlag AB och Konsumentombudsmannen mot  
 TV-Shop 
  i Sverige AB (REG 1997, s.  
 I-3843) 
  
 109 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 SOU 2004:39 
  
 ett uttömmande förfarande kunna avgöra att en och endast en med- lemsstat har jurisdiktion i fråga om ett programföretag när det gäller tillhandahållandet av de tjänster som direktivet avser. 
 I ändringsdirektivets ingress, stycke 14, uttalas: Enligt dom- stolens fasta rättspraxis 
  
 3  
  
 behåller en medlemsstat rätten att vidta åtgärder mot ett programföretag som är etablerat i en annan med- lemsstat, men vars verksamhet uteslutande eller huvudsakligen riktar sig mot den första medlemsstatens territorium, om före- tagets etablering har gjorts i syfte att kringgå den lagstiftning som skulle ha varit tillämplig på detta företag om det hade etablerat sig inom den första medlemsstatens territorium. Långt ifrån varje etablering i en annan stat än den där tjänsterna erbjuds är dock att betrakta som ett kringgående av mottagarstatens lagstiftning. Detta framgår bl.a. av målet VT4 
  
 4 
  
 ,  
 där det i Storbritannien etablerade programföretaget VT4 Ltd (VT4) genom en kungörelse utestängts från teledistributionsnätet i Belgien. Domstolen uttalade att enbart den omständigheten att alla sändningar och alla reklaminslag var riktade enbart till den flamländska allmänheten inte innebar att det framgick att VT4 inte kunde betraktas som etablerat i Förenade kungariket och fortsatte: Enligt fördraget är det inte förbjudet för ett företag att utöva friheten att tillhandahålla tjänster på grund av att det inte tillhandahåller några tjänster i den medlemsstat där det är etablerat. 
 Av ingressen, stycke 23, i ändringsdirektivet framgår att med- lemsstaterna har rätt att vidta de åtgärder som de bedömer vara lämpliga i fråga om sändningar från tredje land och som inte upp- fyller villkoren i artikel 2, dock under förutsättning att gemenskaps- rätten och gemenskapens internationella åtaganden respekteras. 
 Enligt artikel 2 p. 1 skall varje medlemsstat säkerställa att alla TV- sändningar som sänds av programföretag inom dess jurisdiktion överensstämmer med bestämmelserna i det rättssystem som gäller för sändningar avsedda för allmänheten i denna medlemsstat. Av p. 2 framgår att med programföretag inom medlemsstatens jurisdiktion avses i direktivet dels programföretag som enligt p. 3 är etablerade i den medlemsstaten, dels programföretag på vilka p. 4 är tillämplig. 
  
 3 
  
 Här finns en hänvisning Jfr särskilt domen i mål 33/74 Tran mot Bestuur van de Bedrijfsvereniging (REG 1974, s. 1299) och domen i mål 23/93 TV 10 SA mot Com- missariaat voor de Media (REG 1994, s.  
  
 I-4795) 
  
 4 
  
 Mål  
  
 C-56/96, 
  Williams mot Carroll (REG 1997, s.  
 I-3143) 
  
 110 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 Etableringskriterierna framgår av p. 3 i nämnda artikel. Ett pro- gramföretag skall således bedömas vara etablerat i en medlemsstat enligt följande. 
  
 a) 
  
 Programföretaget har sitt huvudkontor i medlemsstaten och redaktionella beslut om programsammansättningen fattas i den medlemsstaten. 
  
 b) 
  
 Om ett programföretag har sitt huvudkontor i en medlemsstat medan redaktionella beslut om programsammansättningen fattas i en annan medlemsstat skall programföretaget anses vara etablerat i den medlemsstat där en betydande del av arbetsstyrkan som arbetar med  
  
 TV-sändningsverksamheten 
  är verksam. Om en bety- dande del av arbetsstyrkan som arbetar med  
 TV-sändningsverk- 
  samheten är verksam i båda medlemsstaterna, skall programföre- taget bedömas som om det vore etablerat i den medlemsstat där det har sitt huvudkontor. Om en betydande del av arbetsstyrkan som arbetar med  
 TV-sändningsverksamheten 
  inte är verksam i någon av de medlemsstaterna, skall programföretaget bedömas vara etablerat i den medlemsstat där det först började sända i enlighet med den medlemsstatens rättssystem, under förutsättning att det upprätthåller en varaktig och verklig anknytning till ekonomin i den medlemsstaten. 
  
 c) 
  
 Om ett programföretag har sitt huvudkontor i en medlemsstat medan beslut om programsammansättningen fattas i ett tredje land, eller vice versa, skall programföretaget anses vara etablerat i den berörda medlemsstaten under förutsättning att en betydande del av arbetsstyrkan som arbetar med  
  
 TV-sändningsverksamheten 
  är verksam i den medlemsstaten. 
 Om ett programföretag inte är att anse som etablerat i någon med- lemsstat enligt p. 3 skall enligt p. 4 programföretaget anses höra under en medlemsstats jurisdiktion i följande fall. 
  
 a) 
  
 De använder sig av en frekvens som har upplåtits av den medlems- staten. 
  
 b) 
  
 Utan att använda sig av en frekvens som har upplåtits av en med- lemsstat, använder de sig av en satellitkapacitet som hör till den medlemsstaten. 
  
 c) 
  
 Utan att vare sig använda en frekvens som har upplåtits av en medlemsstat eller en satellitkapacitet som hör till en medlemsstat använder de sig av en satellitupplänk belägen i denna medlemsstat. 
  
 Kan frågan om en medlemsstats jurisdiktion inte avgöras enligt p. 3 och 4 skall enligt p. 5 den medlemsstat vara behörig i vilken pro- gramföretaget är etablerat enligt artikel 52 och följande i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. 
 111 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 SOU 2004:39 
  
 I p. 6 anges att direktivet inte omfattar sändningar som är av- sedda uteslutande för mottagning i tredje land och som inte tas emot direkt eller indirekt av allmänheten i en eller flera medlems- stater. 
 Utöver nu nämnda bestämmelser innehåller  
 TV-direktivet 
  regler som rör innehållet i sändningarna. Sålunda finns bestämmelser med syfte att undvika att en väsentlig del av allmänheten utestängs från möjligheten att i direktsändning eller tidsförskjuten sändning följa evenemang som är av särskild vikt för samhället (artikel 3a), som skall främja distribution och produktion av  
 TV-program 
  m.m. (kap. 3), om  
 TV-reklam, 
  sponsring och  
 köp-TV 
  (kap. 4), om skydd av underåriga och allmän ordning (kap. 5), och om rätt till genmäle (kap. 6). 
 Bestämmelserna om reklam behandlar dels vilken reklam som får sändas och hur mycket av den totala sändningstiden som får ut- göras av reklamsändningar, dels hur avbrott för reklamsändningar får göras. Därutöver finns regler om sponsring och  
 köp-TV 
  m.m. 
 I artikel 24 finns en bestämmelse om att på de områden som inte omfattas av  
 TV-direktivet 
  påverkas inte medlemsstaternas rättig- heter och skyldigheter till följd av gällande konventioner som hand- lar om telekommunikation och rundradio. 
 Kommissionen arbetar för närvarande med en översyn av TV- direktivet för att analysera det eventuella behovet av revideringar till följd av den tekniska utvecklingen och marknadsutvecklingen inom den audiovisuella sektorn. Sverige har i sitt yttrande till kom- missionen framfört åsikten att det måste ske en ändring i direk- tivets regler om jurisdiktion och tillämplig lag. Förändringen bör gälla  
 TV-sändningar 
  som är riktade, fullständigt eller huvudsak- ligen, till invånarna i en annan medlemsstat än den medlemsstat som upprätthåller jurisdiktion över programföretaget. Under sådana förhållanden skulle det vara möjligt att tillämpa ett undantag från nuvarande principer för att göra reglerna för  
 TV-sändningar 
  i den mottagande medlemsstaten tillämpliga. Vid bedömningen av om undantaget skulle vara tillämpligt skall särskild hänsyn tas till t.ex. annonsmarknader och kontrakt med  
 kabel-TV-operatörer, 
  ägarför- hållanden och personal i programföretaget samt vilket språk som används i dess egna produktioner. 
 112 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 4.3 
  
 Kort om några grundläggande  
  
 EG-rättsliga 
  principer 
  
 4.3.1 
  
 Likabehandlingsprincipen 
  
 Likabehandlingsprincipen, som även kallas nondiskriminerings- principen, slås fast i artikel 12 första stycket EG. Den innebär att inom  
 EG-fördragets 
  tillämpningsområde och utan att det påverkar tillämpningen av någon särskild bestämmelse i fördraget är all diskriminering på grund av nationalitet förbjuden. I artikel 12 andra stycket finns ett bemyndigande för rådet att besluta ytter- ligare regler i syfte att förbjuda sådan diskriminering. Diskrimi- neringsförbudet innebär i praktiken att ett land skall behandla fysiska och juridiska personer från en annan medlemsstat på samma sätt som sina egna medborgare och företag. Genom artikeln förbjuds såväl öppen som indirekt diskriminering. En medlemsstat kan därmed inte införa regler som rent faktiskt innebär att utländska rättssubjekt särbehandlas även om det i lagstiftningen inte direkt uttrycks att särbehandlingen beror på nationalitet. På grund härav är det inte möjligt att ställa upp krav på bosättning, etablering eller språk om det inte finns berättigade skäl för det. Direkt diskrimine- ring kan normalt endast motiveras i de fall gemenskapsrätten ut- tryckligen ger möjlighet till undantag. När fråga är om indirekt diskriminering måste det i stället visas att de krav som ställs upp verkligen har objektivt godtagbara syften och att diskrimineringen endast är att se som en olycklig bieffekt av kravens tillämpning. 
  
 4.3.2 
  
 Proportionalitetsprincipen 
  
 I artikel 5 stycke 3 EG uttalas att gemenskapen inte skall vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget. Detta är ett uttryck för den s.k. proportiona- litetsprincipen. Den innebär att gemenskapens institutioner inte får använda sig av mer betungande eller långtgående åtgärder än som kan anses nödvändigt för att uppnå det syfte som eftersträvas. 
 Principen har utvecklats av  
 EG-domstolen 
  och har bl.a. använts vid bedömningar av om nationella begränsningar av de fria rörlig- heterna är godtagbara. För att en åtgärd skall anses proportionell krävs i allmänhet att den skall kunna uppnå det syfte som efter- strävas, att den är nödvändig för att syftet skall uppnås och att åtgärden står i skälig proportion till syftet. 
 113 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 SOU 2004:39 
  
 4.3.3 
  
 Principerna om etableringsfrihet och om fri rörlighet för tjänster 
  
 Enligt artikel 43 första stycket EG är, inom ramen för vissa be- stämmelser i fördraget, inskränkningar för medborgare i en med- lemsstat att fritt etablera sig på en annan medlemsstats territorium förbjudna. Förbudet omfattar även inskränkningar för medborgare i en medlemsstat som är etablerad i någon medlemsstat att upprätta kontor, filialer eller dotterbolag. 
 Enligt nämnda artikels andra stycke skall etableringsfriheten innefatta rätt att starta och utöva verksamhet som egenföretagare samt rätt att bilda och driva företag, särskilt bolag som de defini- eras i artikel 48 andra stycket EG, på de villkor som etablerings- landets lagstiftning föreskriver för egna medborgare. Under när- mare angivna förutsättningar får dock vissa inskränkningar göras. Exempelvis omfattar bestämmelserna enligt artikel 45 första stycket EG inte verksamhet som hos berörd medlemsstat, om än endast till- fälligt, är förenad med utövandet av offentlig makt. Bestämmel- serna hindrar inte heller att det i lagstiftning föreskrivs särskild be- handling av utländska medborgare om reglerna grundas på hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. 
 Reglerna om fri rörlighet för tjänster återfinns i artiklarna  
 49–55 
  (kapitel 3) EG. I artikel 49 EG föreskrivs att – inom ramen för följan- de bestämmelser i kapitlet – inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen skall förbjudas beträffande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan stat inom gemen- skapen än mottagaren av tjänsten. 
 Den princip som dessa bestämmelser bygger på är att alla rätts- subjekt, oavsett hemvist inom unionen, skall ha samma förutsätt- ningar för att etablera sig eller erbjuda sina tjänster i andra med- lemsstater än den där de har hemvist. 
 Principerna om etableringsfrihet och fri rörlighet för tjänster går i viss mån in i varandra. Frågan om en verksamhet bestående i att tillhandahålla tjänster utövas tillfälligt i värdmedlemsstaten i den mening som avses i artikel 50 tredje stycket EG skall enligt Trevino domstolen inte bara bedömas i förhållande till tjänstens varaktighet, utan även i förhållande till hur ofta den ägt rum, dess regelbunden- het och dess kontinuitet. Det avgörande kriteriet för att bestäm- melserna om tjänster skall bli tillämpliga är således att den berörda 
 114 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 personens deltagande i det ekonomiska livet i värdmedlemsstaten inte skall vara stadigvarande och kontinuerligt 
  
 5 
  
 Genom domen i van Binsbergen 
  
 6  
  
 slog domstolen fast att man inte kan förvägra en medlemsstat rätten att anta bestämmelser som skall förhindra att den genom artikel 59 i  
 EG-fördraget 
  (numera artikel 43 EG) garanterade friheten utnyttjas av en person, som till- handahåller tjänster och vars verksamhet helt eller huvudsakligen är riktad mot den ifrågavarande statens territorium, i syfte att und- slippa de yrkesregler som skulle vara tillämpliga för honom om han var etablerad inom den statens territorium. 
 Artikel 43 EG utgör enligt domstolens fasta praxis hinder mot varje nationell åtgärd som, även om den tillämpas utan diskrimi- nering med avseende på nationalitet, kan göra det svårare eller mindre attraktivt för gemenskapens medborgare, däribland medborgarna i den medlemsstat som vidtar åtgärden, att utöva de grundläggande friheter som garanteras genom  
 EG-fördraget. 
  Detta slogs fast bl.a. i  
 Gebhard-målet 
  
 7 
  
 , 
  
 som rörde en tysk advokats möjligheter att driva verksamhet i Italien. Domstolen uttalade att villkor för etablering som kan hindra eller göra det mindre attraktivt att utöva den grundläggande frihet som etableringsfriheten innebär skall uppfylla fyra krav. De skall vara tillämpliga på ett  
 icke-diskriminerande 
  sätt, de skall framstå som motiverade med hänsyn till ett trängande allmänintresse, de skall vara ägnade att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom dem och de skall inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå denna målsättning. 
 I målet TV 10 
  
 8  
  
 var fråga om att Nederländerna ville upprätthålla nationella regler som syftade till att säkerställa ett allsidigt och  
 icke-kommersiellt 
  programinnehåll. Domstolen hade redan i tidi- gare domar slagit fast att den tillämpliga nederländska lagstiftning- en syftar till att införa en allsidig och  
 icke-kommersiell 
  radio- och  
 TV-verksamhet 
  och ingår därmed i en kulturpolitik som syftar till att inom den audiovisuella sektorn säkerställa yttrandefriheten för de olika åsikter, särskilt sociala, kulturella, religiösa eller filosofiska, som förekommer i Nederländerna. Det följer dessutom av dessa tre domar att dessa kulturpolitiska syften utgör sådana hänsyn till allmän- intresset som en medlemsstat lagligen kan tillgodose genom att utforma lämpliga regler för sina egna programföretag. Domstolen 
  
 5 
  
 Mål  
  
 C-131/01, 
  Europeiska kommissionen mot Italienska republiken (REG 2003, s.  
 I-1659) 
  
 6 
  
 Mål 33/74, Clark mot Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Metaalnijverheid ( REG 1974, s. 1299) 
  
 7 
  
 Mål  
  
 C-55/94, 
  Rodriguez (REG 1995, s.  
 I-4165) 
  
 8 
  
 Mål  
  
 C-23/93, 
  TV10 SA mot Commissariaat voor de Media (REG 1994, s.  
 I-4795) 
  
 115 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 SOU 2004:39 
  
 uttalade att under sådana omständigheter skall fördragets bestäm- melser om frihet att tillhandahålla tjänster tolkas så att de inte ut- gör hinder för en medlemsstat att med ett nationellt program- företag likställa ett programföretag som har bildats enligt lagstift- ningen i en annan medlemsstat och som är etablerat i den staten, men vars verksamhet helt eller huvudsakligen riktar sig mot den förstnämnda medlemsstatens territorium, när denna etablering har skett för att göra det möjligt för det företaget att slippa iaktta regler som den förstnämnda medlemsstaten har antagit inom ramen för en kulturpolitik som syftar till att införa en allsidig och icke- kommersiell sändningsverksamhet. 
 Av visst intresse är vidare t.ex. Hampamålet 
  
 9 
  
 , som gällde bl.a. tolkningen av två förordningar om den gemensamma marknaden för lin och hampa. Frågan i målet var om det var förenligt med dessa förordningar att i Sverige förbjuda odling och annan hante- ring av industrihampa, vilken är godkänd enligt nämnda  
 EG-för- 
  ordningar. Domstolen erinrade om att när det föreligger en för- ordning om gemensam organisation av marknaden inom en viss sektor är medlemsstaterna enligt fast rättspraxis skyldiga att avhålla sig från alla åtgärder som skulle kunna avvika från förordningen eller äventyra dess verkan. Upprättandet av en gemensam organisa- tion av marknaden hindrar dock inte medlemsstaterna från att tillämpa nationella regler som har andra allmännyttiga syften än vad den gemensamma organisationen har, även om dessa regler kan inverka på den gemensamma marknadens funktion på berörda om- råden. Målet visar att det är mycket svårt att sätta upp hinder för den fria rörligheten – i detta fallet för varor – på ett område som är föremål för harmonisering. Det går i ett sådant fall inte att åberopa skäl för undantag som redan har beaktats i de gemenskapsrättsliga bestämmelserna. 
  
 4.4 
  
 Radio- och  
  
 TV-lagens 
  tillämpningsområde 
 Vi har i kapitel 2 redogjort för de flesta av de bestämmelser i radio- och  
 TV-lagen 
  som har betydelse för de frågor som är föremål för behandling i detta betänkande. Här beskriver vi därför endast de bestämmelser i radio- och  
 TV-lagen 
  som rör lagens tillämpnings- område. 
  
 9  
 Mål  
 C-462/01, 
  Brottmålet mot Hull (REG 2003, s.  
 I-781) 
  
 116 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 Lagen gäller enligt 1 kap. 1 § för sändningar av ljudradio- och  
 TV-program 
  som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. 
 I 1 kap. 2 § RTVL ges reglerna för vilka sändningar av TV- program som faller under lagen. Bestämmelsen är anpassad till TV- direktivet. Genom ändringar som trädde i kraft den 1 februari 1999 har klargjorts att bestämmelserna om lagens tillämpningsområde gäller oavsett vilken sändningsteknik som använts. Som tidigare sagts är  
 TV-direktivets 
  syfte i nu aktuellt hänseende att en och endast en medlemsstat skall anses ansvarig för ett programföretags sändningar. Den stat som har jurisdiktion över ett visst program- företag är ansvarig för att dess sändningar uppfyller de minimikrav som ställs upp i direktivet. 
 Vid bestämmande av jurisdiktionen skall man utgå i första hand från ett etableringskriterium och i andra hand från vissa tekniska kriterier. Om det inte med stöd av dessa kriterier går att fastställa var ett visst företag är etablerat blir de etableringskriterier som ställs upp i artikel 52 EG utslagsgivande. 
 Av 1 kap. 2 § RTVL följer att lagen är tillämplig på sändningar av  
 TV-program, 
  om sändningen kan tas emot i någon stat som är bunden av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet  
 (EES-stat) 
  och den som bedriver sändningsverksamheten enligt p. 1 är etablerad i Sverige enligt definitionen i artikel 2.3 i ändrings- direktivet. De kriterier som ställs upp i artikel 2.3 i  
 TV-direktivet 
  har närmare redogjorts för ovan i avsnitt 4.2. 
 Är den som bedriver sändningsverksamhet varken etablerad i Sverige eller i någon annan  
 EES-stat 
  enligt etableringskriteriet, skall man i andra hand gå vidare till de tre tekniska kriterier som be- skrivs i p.  
 2–4. 
  Kriterierna är rangordnade och skall därmed prövas i en viss ordning. Om den som bedriver sändningsverksamheten använder sig av en frekvens som har upplåtits här i landet gäller radio- och  
 TV-lagen 
  för sändningarna. Använder den som bedriver sändningsverksamheten inte en frekvens som upplåtits här i landet eller i någon annan  
 EES-stat 
  men använder sig av en satellit- kapacitet som tillhör Sverige lyder programföretaget under svensk jurisdiktion. Detta gäller också om programföretaget varken använ- der sig av en satellitkapacitet som tillhör Sverige eller någon annan  
 EES-stat, 
  men använder sig av en satellitupplänk belägen i Sverige. Med att en satellitkapacitet tillhör Sverige avses att en svensk fysisk eller juridisk person förfogar över satellitkapaciteten. Att den som bedriver sändningsverksamhet använder sig av en satellitupplänk 
 117 
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan SOU 2004:39 
 som är belägen i Sverige innebär att ett program förmedlas genom satellitsändning från Sverige (prop. 1997/98:184 s. 32 f. och 72). 
 Om vare sig etableringskriteriet eller de tekniska kriterierna ger någon möjlighet att bestämma vilket land som har jurisdiktion över sändningarna från ett visst programföretag skall enligt 1 kap. 2 § p. 5 RTVL i sista hand bestämmelserna om etablering i artikel 52 och följande i  
 EG-fördraget 
  avgöra frågan. 
 Enligt andra stycket i 1 kap. 2 § RTVL skall den som, efter att ha varit etablerad i Sverige, etablerar sig i en annan  
 EES-stat 
  i syfte att kringgå svensk lagstiftning när verksamheten huvudsakligen riktar sig till Sverige vid tillämpningen av radio- och  
 TV-lagen 
  anses etablerad här. Bestämmelsen infördes 1999 i samband med de övriga ändringar som gjordes med anledning av ändringsdirektivet. I det ursprungliga förslaget fanns dock inte något krav på att programföretaget skulle ha varit etablerat i Sverige innan det etab- lerade sig utomlands (se Genomförande av EG:s  
 TV-direktiv, 
  
 Ds 1998:21). Vid remissbehandlingen av förslaget påpekade vissa remissinstanser att lagtexten borde ändras för att bättre stämma överens med texten i direktivet. Regeringen formulerade därför om lagtexten så att den nu syftar på programföretag som har varit etable- rade i Sverige och som sedan etablerar sig i en annan medlemsstat (prop. 1997/98:184 s. 33). Bestämmelsen motsvarar stycke 14 i in- gressen till ändringsdirektivet (prop. 1997/98:184 s. 72), vilket återgivits ovan under avsnitt 4.2. 
 För kabelsändningar gäller lagen enligt 1 kap. 3 § RTVL endast om sändningen i fråga når fler än 100 bostäder, utom såvitt avser den s.k. must  
 carry-skyldigheten 
  enligt 8 kap. 1 § som gäller för sändningar som når fler än tio bostäder. Av bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen är det endast 1 kap. 2 och 3 §§ som gäller för trådsändningar som når högst 100 bostäder. I samman- hanget kan nämnas att utredningen i sitt tidigare delbetänkande Must carry (SOU 2003:109) har föreslagit en ändring i 1 kap. 3 § RTVL så att för sändningar genom kabel som når 100 bostäder eller färre gäller endast 8 kap. 1 § samt i yttrandefrihetsgrundlagen endast 1 kap. 2 och 3 §§. 
 118 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 4.5 
  
 Granskningsnämndens beslut 
  
 I två fall har fråga uppkommit om huruvida Granskningsnämnden har jurisdiktion över programföretag som sänder i det svenska digi- tala marknätet. Nedan redogörs för dessa två beslut. Det kan i sammanhanget nämnas att TV4 AB under januari månad i år till Granskningsnämnden har inkommit med anmälningar mot TV3 AB och Kanal 5 AB om överträdelse av de svenska reglerna om spons- ringsskyltar 
  
 10 
  
 .  
 TV4 AB har därvid hävdat att förhållandena ändrats sedan Granskningsnämnden fattade besluten nedan och att TV3 och Kanal 5 därför numera är att bedöma som etablerade i Sverige, varför svensk lag är tillämplig. Granskningsnämnden har ännu inte fattat slutligt beslut i ärendena. 
 Granskningsnämndens beslut  
 2000-06-15 
  (SB 203/00) 
 Ärendet initierades efter anmälan mot programmet TV3 Direkt som sänts dels via satellit, dels i det digitala marknätet. Nämnden konstaterade inledningsvis att Viasat Broadcasting UK Ltd inne- hade sändningstillstånd för satellitsändningar meddelat av the Independent Television Commission (ITC) i Storbritannien och att TV3 AB hade sändningstillstånd för digitala sändningar i det svenska marknätet meddelat av den svenska regeringen. 
 Granskningsnämnden anförde: 
 Enligt artikel 1 b) i  
 TV-direktivet 
  i dess nya lydelse avses med programföretag den fysiska eller juridiska person som har det redaktionella ansvaret för sammansättningen av  
 TV-program 
  enligt a [här återfinns definitionen av  
 TV-sändning] 
  och som sänder ut eller låter sända ut dem genom tredje part. Någon motsvarande definition finns inte i radio- och  
 TV-lagen. 
  Viss ledning ges dock i prop. 1995/96:160 s. 155 där det bl.a. anförs: Liksom nuvarande lagstiftning förutsätter lagen att den som har tillstånd att bedriva sändnings- verksamheten också är den som faktiskt bedriver den. Om till- ståndshavaren upplåtit sändningstid åt någon annan är han ändå an- svarig för att reglerna i denna lag följs. Krävs inget tillstånd ligger ansvaret hos den som bedriver verksamheten. Vem som är den som enligt lagen skall anses bedriva sändningsverksamheten får bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter, varvid särskilt bör beaktas var den tekniska och juridiska programkontrollen är belägen och var den dagliga ledningen av verksamheten utövas (jfr prop. 1992/93:75 s. 46). - - - Av det anförda torde ha framgått att endast den som har 
  
 10  
 Granskningsnämndens ärende med diarienr 76/04 
 119 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 SOU 2004:39 
  
 redaktionellt ansvar kan betecknas som programföretag eller som den som bedriver sändningarna. Visserligen skulle det ovan återgivna ut- talandet i prop. 1995/96:160 ensamt kunna läsas så att den som innehar sändningstillståndet alltid skall anses vara den som bedriver sänd- ningarna, oavsett de faktiska förhållandena. Såsom framgått ovan skulle emellertid en sådan princip uppenbart strida mot det direktiv som radio- och  
 TV-lagen 
  söker implementera. 
 Nämnden ansåg i stället att radio- och  
 TV-lagen 
  bör tolkas så att en stark presumtion uppställs för att innehavaren av sändningstill- ståndet också är den som bedriver verksamheten, men att denna presumtion kan brytas om det är uppenbart att tillståndshavaren saknar redaktionellt ansvar för innehållet. 
 Nämnden konstaterade därefter att i det aktuella fallet överens- stämde programinnehållet i marksändningarna i det närmaste helt med innehållet i sändningarna över satellit, varför det redaktionella ansvaret kunde ligga endast hos ett av företagen Viasat Broad- casting UK Ltd eller TV3 AB. Mot bakgrund av de upplysningar som lämnats i ärendet av ITC och av Viasat Broadcasting UK Ltd fann Granskningsnämnden det klarlagt att detta ansvar låg hos det brittiska bolaget. Eftersom ingenting framkommit som tydde på att det bolaget skulle anses etablerat i Sverige ansåg nämnden att sänd- ningarna inte lydde under svensk jurisdiktion och avskrev därför ärendet från vidare handläggning. 
 Granskningsnämndens beslut  
 2000-06-15 
  (SB 202/00) 
 Beslutet föranleddes av en anmälan mot ett inslag i programmet Galna sanningar som sändes dels via satellit, dels i det digitala marknätet. Granskningsnämnden inledde med att konstatera att Kanal 5 Ltd innehade sändningstillstånd för satellitsändningar med- delat av ITC i Storbritannien och att Kanal 5 AB hade sändnings- tillstånd för digitala sändningar i det svenska marknätet meddelat av den svenska regeringen. Det antecknades vidare att sändningarna över satellit och i marknätet var i stort sett identiska förutom att vissa av de reklammeddelanden som förekom i satellitsändningarna inte förekom i marksändningarna. Kanal 5 AB hade inför nämnden anfört att bolaget i första hand ansåg att det var fråga om två olika verksamheter där Kanal 5 Ltd svarade för satellitsändningarna och Kanal 5 AB för sändningarna i det digitala marknätet. Bolaget anförde 
 120 
  
 SOU 2004:39 
  
 Särskilt om jurisdiktionsfrågan 
  
 vidare att om Granskningsnämnden skulle anse att fråga var om en enda verksamhet den skulle anses vara bedriven av Kanal 5 Ltd. 
 ITC uppgav till nämnden att bolagets etablering varit föremål för myndighetens granskning i samband med att bolaget etablerades i Storbritannien  
 1997–98, 
  dvs. efter ändringarna i  
 TV-direktivet. 
  Huvudkontoret är beläget i Hounslow, Middlesex och de redak- tionella besluten fattas enligt ITC:s mening där. 
 Granskningsnämnden uttalade även i detta beslut att den ansåg att radio- och  
 TV-lagen 
  borde tolkas så att en stark presumtion uppställts för att innehavaren av sändningstillståndet också är den som bedriver verksamheten, men att denna presumtion kan brytas om det är uppenbart att tillståndshavaren saknar redaktionellt an- svar för innehållet. 
 Därefter konstaterade nämnden att programinnehållet i mark- sändningarna i det närmaste helt överensstämde med innehållet i sändningarna över satellit. Det redaktionella ansvaret kunde således ligga endast hos ett av företagen Kanal 5 Ltd eller Kanal 5 AB. Mot bakgrund av de upplysningar som lämnats i ärendet av ITC och av Kanal 5 AB fann Granskningsnämnden det klarlagt att detta ansvar låg hos det brittiska bolaget. Eftersom ingenting framkommit som tydde på att detta bolag skulle anses etablerat i Sverige ansåg nämn- den således att sändningarna inte lydde under svensk jurisdiktion. Ärendet avskrevs därför från vidare handläggning. 
  
 4.6 
  
 Sammanfattning 
  
 Huruvida radio- och  
 TV-lagen 
  är tillämplig på en sändning eller inte styrs som ovan redogjorts för av 1 kap. 2 § RTVL, vilken har sin förebild i  
 TV-direktivet. 
  Bestämmelsen bygger på den s.k. sändarlandsprincipen, vilken innebär att det är det land varifrån sändningen härrör som har jurisdiktion över sändningen i fråga. I första hand avgörs frågan av var programföretaget är etablerat. Detta innebär att alla sändningar från programföretag etablerade i Sverige måste följa radio- och  
 TV-lagen. 
  Programföretag etablerade i en annan  
 EES-stat 
  skall i stället följa lagstiftningen i etablerings- landet. Denna skall i sin tur minst uppfylla de krav som ställs upp i  
 TV-direktivet. 
  När det gäller programföretag som är etablerade utanför EES men som använder sig av en svensk frekvens, satellit- kapacitet eller en satellitupplänk belägen här i landet så är radio- och  
 TV-lagen 
  tillämplig på sändningarna. 
 121 
 5 Internationell utblick 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 Digital-TV 
  introducerades genom satellitsändningar 1994 i USA och 1996 i Europa. Det tog sedan inte lång tid innan  
 digital-TV 
  startade även i kabel- och marknätet. Storbritannien var först i Europa med digitala marksändningar och inledde dessa 1998. Som tidigare nämnts startade de digitala marksändningarna i Sverige 1999. Sverige var det andra landet i Europa att sända marksänd  
 digital-TV. 
  Flera andra länder i världen har påbörjat digitaliseringen av marknätet. Länderna har kommit olika långt och strategierna för utvecklingen av ett digitaliserat marknät skiljer sig åt. Enligt upp- gifter i bilaga 2 till kommissionens åttonde rapport (KOM [2000] 695 slutlig)  
 om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommuni- kationsområdet  
 hade 20,8 procent av hushållen inom EU  
 digital-TV 
  i någon form 2002, varav 13,9 procent genom satellit, 5,2 procent genom kabel och 1,7 procent genom marknätet. Branschorganisatio- nen European Broadcasting Union (EBU) bevakar digitaliseringen av marknätet i Europa och lämnar rapporter om utvecklingen. I rapporten  
 DTT in Europe, Market overview and assessment 
 , fram- tagen för en konferens i oktober 2003, anger EBU att den upp- skattar att 2,1 procent av de europeiska hushållen hade tillgång till marksänd  
 digital-TV 
  vid halvårsskiftet 2003. 
 Nedan följer en beskrivning av hur långt utvecklingen av digitali- seringen av marknätet har nått i de nordiska grannländerna och i vissa andra europeiska länder. En beskrivning ges också i förekom- mande fall av vilken struktur och licensieringsmodell som valts för det digitala marknätet. 
 123 
  
 Internationell utblick 
  
 SOU 2004:39 
  
 5.2 
  
 Finland 
  
 5.2.1 
  
 Digitaliseringen av marknätet 
  
 Digitala marksändningar inleddes i september 2000 i tre sändarnät i de befolkningstätaste regionerna. I slutet av 2000 var befolknings- täckningen omkring 50 procent. Den 27 augusti 2001 inleddes den reguljära sändningsverksamheten. Utbyggnaden har därefter fort- satt och täckningsgraden är i dag drygt 70 procent. Det är planlagt att täckningsgraden skall vara 94 procent före augusti 2004 och att 99,9 procent av befolkningen skall ha tillgång till  
 digital-TV 
  2007. För att nå den täckningsgraden är det planerat att distribution av  
 digital-TV 
  skall ske via satellit i vissa områden i stället för via mark- nät. Det har beslutats att de analoga marksändningarna skall upp- höra den 31 augusti 2007. 
 Det planeras för en fjärde frekvenskanal som skall innehålla TV- tjänster som sänds via Internet Protocol och som kan tas emot med mobila enheter så som mobiltelefon. 
 I den första frekvenskanalen sänder Rundradion Ab (YLE), som är ett statligt programföretag som sänder public service. I övriga två frekvenskanaler har kommersiella programföretag tillstånd att sända. 
 För närvarande erbjuds endast okrypterad  
 fri-TV 
  i det digitala marknätet. Tre programföretag har dock erhållit tillstånd att sända  
 betal-TV-tjänster. 
  Det finns inte någon kommersiell operatör i mark- nätet som hanterar programtjänsterna. Hur samordningen av betal-  
 TV-tjänster 
  och andra för marknätet gemensamma funktioner och tjänster skall ske är föremål för beredning. 
 Enligt EBU:s ovan nämnda rapport har det digitala marknätet haft en kraftig tillväxt under det senaste året. Enligt mätningar från företaget Finnpanel Oy var penetrationen för digitala  
 TV-sänd- 
  ningar via marknät och kabel 195 000 hushåll vid månadsskiftet november/december 2003. 
  
 5.2.2 
  
 Tillståndsfrågor 
  
 TV-verksamheten 
  är beträffande sändningarnas innehåll, tillstånd, tillsyn m.m. reglerad i lagen (nr. 744/1998 
  
 1 
  
 ) om televisions- och radioverksamhet. Rundradion Ab har enligt 7 a § angiven lag rätt 
  
 1  
 Lagen har ändrats genom lag 490/2002 och lag om ändring av lagen om televisions- och radioverksamhet av den 23 maj 2003. 
 124 
  
 SOU 2004:39 
  
 Internationell utblick 
  
 att utöva (radio- och)  
 TV-verksamhet 
  utan sändningstillstånd på de frekvenser som har reserverats för bolaget. Rundradion Ab:s verksam- het är närmare reglerad i lagen (nr 1380/1993) om Rundradion Ab. För utövande av övrig  
 TV-verksamhet, 
  som inte är tillfällig, i ett sådant markbundet masskommunikationsnät som avses i 2 § kom- munikationsmarknadslagen (393/2003) krävs enligt 7 § lagen om televisions- och radioverksamhet sändningstillstånd. Tillstånd söks hos statsrådet. Ett tillstånd kan enligt 11 § lagen om televisions- och radioverksamhet förenas med villkor. Urvalsförfarandet styrs av 10 § nämnda lag där det anges att tillståndsmyndigheten i till- ståndsförfarandet skall sträva efter att främja yttrandefriheten och göra programutbudet mångsidigare samt tillgodose behoven hos särskilda grupper bland allmänheten med beaktande av den sam- mantagna televisionsverksamhet och radioverksamhet som utövas på området. Tillstånden kan beviljas för högst tio år enligt 12 § nämnda lag. Det finska regelverket innehåller inga bestämmelser om tillstånd till ett kommersiellt operatörsföretag. 
  
 5.3 
  
 Danmark 
  
 Endast provsändningar har genomförts i Danmark. Det var plane- rat för att reguljära sändningar skulle ske i tre frekvenskanaler, varav ett var avsett för public service och två för en kommersiell  
 betal-TV-operatör. 
  Nya politiska beslut har sedan tagits och under 2003 beslöts att för närvarande skrinlägga planerna på ett kommer- siellt operatörskap i det digitala marknätet. Skälet angavs till att er- farenheterna från andra länder visade att det var svårt att få ekono- misk bärkraft för en  
 betal-TV-operatör 
  i det digitala marknätet. 
 Danmarks inriktning är nu att sändningar endast skall ske i en frekvenskanal. I denna skall programföretagen DR och TV2, vilka i dag sänder i det analoga marknätet, sända sina public  
 service-program- 
  tjänster DR1, DR2 och TV2 okrypterade. 
  
 5.4 
  
 Norge 
  
 Norge har ännu inte inlett digitala marksändningar men förbereder för sådana. I ett inledande skede är det tänkt att sändningar skall ske i tre frekvenskanaler, men det har aviserats att ytterligare frekvens- utrymme kan komma att reserveras för digitala marksändningar. 
 125 
  
 Internationell utblick 
  
 SOU 2004:39 
  
 Utgångspunkten för det statliga engagemanget är att statsmakten inte skall bygga upp infrastrukturen eller finansiera denna. 
 Den 28 juni 2002 utlystes ett tillstånd till att bygga och driva ett digitalt marknät omfattande tre frekvenskanaler. Tillstånd meddelas dels för att använda frekvensutrymme enligt §  
 6–2 
  loven  
 (2003-07-04 
  nr. 83) om elektronisk kommunikasjon, dels för att bygga och driva nätet enligt §  
 2–2 
  loven  
 (1992-12-04 
  nr. 127) om kringkasting. Tillståndstiden blir tolv år. Tillståndshavaren, som förfogar över frekvensutrymmet, är skyldig att bereda plats åt de programtjänster som distribueras i det analoga marknätet. I övrigt får tillstånds- havaren välja vilka kommersiella programtjänster som denne vill ha med i sitt utbud. 
 Endast en sökande – Norges televisjon AS – finns till tillståndet. Bolaget ägs av public  
 service-företaget 
  Norsk rikskringkasting och TV2 AS. Båda företagen sänder i det analoga marknätet. I ansökan angavs att Norges televisjon åtar sig att bygga ut en frekvenskanal till en täckningsgrad om 92 procent och att bl.a. de programtjänster som i dag sänds analogt skall distribueras i denna frekvenskanal. Genom kompletterande distribution via satellit skall en täcknings- grad om 100 procent uppnås i denna frekvenskanal. Övriga två frekvenskanaler byggs enligt företagets planer ut i den utsträckning det är ekonomiskt försvarbart. Norges televisjon vill agera som en kommersiell operatör i marknätet och paketera och distribuera tjänsterna till konsumenterna. Företaget förutsätter att avvecklingen av de analoga marksändningarna har genomförts redan i början av 2008, eftersom en snabb avveckling är en förutsättning för projektets lönsamhet och ägarnas intresse i detta. 
 Prövningen av Norges televisjon AS ansökan har vilat i avvaktan på Stortingets behandling av Kultur- og kirkedepartementets skriv- else  
 Stortingsmelding nr. 44  
  
 (2002–2003) 
  
  om digitalt bakkenett for fjernsyn.  
 I skrivelsen har det lagts fram förslag på kriterier som skall vara uppfyllda innan det analoga nätet släcks ner. Det har före- slagits att dessa kriterier – som enligt förslaget bl.a. innebär att en avveckling förutsätter att hela befolkningen skall ha tillgång till  
 digital-TV 
  och att Norsk rikskringkastings sändningar skall vara gratis – skall bli tillståndsvillkor som en sökande måste godta. Stor- tinget beslöt i frågan den 26 februari 2004. Stortinget anslöt sig därvid i huvudsak till förslagen i stortingsmeldingen. Norges tele- visjons ansökan kommer nu att tas upp till slutlig prövning. 
 Tillstånd till programföretag att sända TV meddelas enligt §  
 2–1 
  loven om kringkasting. Tillstånd krävs endast om programföretaget 
 126 
  
 SOU 2004:39 
  
 Internationell utblick 
  
 står under norsk jurisdiktion. Villkor kan uppställas för sändnings- tillstånd liksom för ett tillstånd att upprätta och driva ett marknät. 
  
 5.5 
  
 Storbritannien 
  
 5.5.1 
  
 Digitaliseringen av marknätet 
  
 Som tidigare nämnts var Storbritannien först i Europa med att sända TV i det digitala marknätet. År 1996 tillkännagav regeringen planerna på digitala marksändningar. Samma år antogs lagstiftning på området. 
 I Storbritannien har sex frekvenskanaler reserverats för digitala marksändningar. Frekvenskanalerna två – sex och de tjänster som distribueras där hanteras av s.k. multiplexoperatörer enligt tillstånd. Sändningarna inleddes hösten 1998. Täckningsgraden för frekvens- kanalerna tre – sex är  
 68–73 
  procent av befolkningen. För de två första frekvenskanalerna är täckningsgraden något högre. Först när de analoga marksändningarna släcks ner kan täckningsgraden 95 procent uppnås. 
 Den första frekvenskanalen som har den bästa täckningsgraden disponeras av public  
 service-företaget 
  the British Broadcasting Corporation (BBC). Även övriga programföretag som sänder i det analoga marknätet har reserverats utrymme i det digitala nätet. Så- ledes sänds programtjänsterna Channel 3, Channel 4, Channel 5 och S4C Digital. Dessa tjänster har public  
 service-åligganden 
  och betecknas som kvalificerade tjänster (qualifying services). Ut- över dessa tjänster har den allmänna  
 text-TV-tjänsten 
  reserverats utrymme i det digitala marknätet. På det frekvensutrymme som inte går åt till att distribuera de kvalificerade tjänsterna och  
 text-TV 
  sänds s.k. digitala programtjänster och andra digitala tjänster. 
 Tillståndet för frekvenskanalen Digital 3 and 4 Multiplex har getts till företaget Digital 3 and 4 Limited. I denna frekvenskanal distribueras Channel 3, Channel 4 och  
 text-TV. 
  Frekvenskanalen Multiplex A disponeras av operatören SDN Limited. I denna fre- kvenskanal distribueras Channel 5 och S4C. Även andra regionala tjänster har garanterats utrymme på denna frekvenskanal. Ungefär hälften av frekvensutrymmet går åt för att distribuera nämnda tjänster. Resten av utrymmet får operatören SDN Limited använda för distri- bution av andra tjänster som operatören väljer ut, förutsatt att utbudet håller sig inom ramen för tillståndsvillkoren. Beträffande övriga 
 127 
  
 Internationell utblick 
  
 SOU 2004:39 
  
 frekvenskanaler, Multiplex B, C och D, har inget utrymme reserve- rats för någon speciell tjänst utan det är den som är multiplex- operatör för respektive frekvenskanal som avgör vilka tjänster som skall distribueras inom ramen för tillståndsvillkoren. 
 1997 gavs multiplexoperatören British Digital Broadcasting plc, sedermera namnändrat till först ONdigital och sedan ITV Digital, tillstånd över frekvenskanalerna B, C och D. ITV Digital erbjöd  
 betal-TV-tjänster. 
  Sedan företaget gått i konkurs 2002 utlystes till- ståndet på nytt. I augusti 2002 tilldelades BBC tillståndet för fre- kvenskanal B och Vazquez tillståndet för frekvenskanal- erna C och D. BBC och Crown Castle samarbetar och erbjuder tjänster under verksamhetsnamnet Freeview. Då Freeview enbart har  
 fri-TV 
  är numera samtliga sändningar i det digitala marknätet okrypterade. 
 Nedsläckningen av det analoga marknätet kommer att ske region för region. Enligt den plan som gjorts kan nedsläckningen påbörjas tidigast 2006 och bör vara avslutad 2010. Förutsättningen för att nedsläckning kan ske är att två krav har uppfyllts. Det första kravet är att alla som i dag har möjlighet att ta emot analoga  
 TV-sänd- 
  ningar, vilket är 99,4 procent av befolkningen, kan ta emot de van- ligaste  
 fri-TV-kanalerna 
  genom okrypterade digitala sändningar i någon form. Det andra kravet är att det stora flertalet av befolk- ningen måste ha råd att byta till digital  
 TV-mottagning. 
  Enligt en måttstock har det andra kravet uppfyllts när 95 procent av befolk- ningen har tillgång till digital mottagningsutrustning. 
 Storbritannien är det land i Europa där störst andel av hushållen har anslutit sig till marksänd  
 digital-TV. 
  Enligt uppgifter från EBU:s nämnda rapport var hushållspenetrationen vid halvårsskiftet 2003 6,1 procent. 
  
 5.5.2 
  
 Särskilt om tillståndsfrågor 
  
 TV-verksamheten 
  är reglerad genom lagarna Broadcasting Act 1990, Broadcasting Act 1996 och Communications Act 2003. 
 BBC:s sändningsrätt är reglerad direkt i lag och BBC ges därför inte något särskilt sändningstillstånd. Den första frekvenskanalen har som ovan nämnts reserverats till BBC. Sändningstillstånden för övriga fem frekvenskanaler och de tjänster som distribueras där licensieras av en särskild myndighet. Undantagen från myndighetens 
 128 
  
 SOU 2004:39 
  
 Internationell utblick 
  
 verksamhetsområde är dock den regionala programtjänsten S4C Digital som regleras av en annan myndighet (S4C Authority). 
 Tidigare var myndigheten the Independent Television Commission (ITC) tillstånds- och tillsynsmyndighet på området för  
 TV-verksam- 
  het. Genom en sammanslagning av flera myndigheter på radio- och telekommunikationsområdet, däribland ITC, har myndigheten the Office of Communications (Ofcom) bildats. Ofcom startade sin verksamhet i slutet av december 2003. 
 Tillstånd för digitala marksändningar ges dels till multiplex- operatörer, dels till enskilda programtjänster. Bland program- tjänsterna har, förutom de som produceras av BBC, de kvalificerade tjänsterna och den allmänna  
 text-TV-tjänsten 
  en särställning genom att tjänsterna är föremål för särskild reglering i lagen. I tillstånden för multiplexoperatörerna har frågan om distribution av dessa tjänster reglerats. 
 För digitala programtjänster och andra tjänster, dvs. de tjänster som inte är reglerade särskilt i lagen, finns ingen rätt till distribu- tion utan distributionen förutsätter att det finns ett avtal om detta mellan programföretaget och en multiplexoperatör. Tillstånd till programföretag för sändning av digitala programtjänster meddelas enligt section 18 (4) Broadcasting Act 1996. Ett programföretag som är etablerat i ett annat land inom  
 EES-området 
  och som har meddelats erforderliga tillstånd enligt det landets föreskrifter för sändning av en programtjänst (om tillstånd krävs) behöver dock inget sändningstillstånd för att sända i Storbritannien. Tillstånd meddelas var och en sökande förutsatt att denne bedöms lämplig och inte är diskvalificerad att inneha ett tillstånd enligt uppställda formella grunder. 
 Ett tillstånd till programföretag enligt section 18 Broadcasting Act 1996 för sändning av en digital programtjänst är inte tidsbegrän- sat utan gäller tills vidare (section 19 (1) Broadcasting Act 1996). Ett sådant tillstånd kan återkallas på begäran av innehavaren eller efter initiativ av tillsynsmyndigheten. Tillståndet förenas med villkor av olika slag. Allmänna villkor för programtjänsten rör bl.a. sänd- ningarnas innehåll (se t.ex. section 309 Communications Act), licensavgift (section 4(1)(b), (3) och (4) Broadcasting Act 1996), och generell informationsskyldighet till tillsynsmyndigheten (se t.ex. section 4(1)(c) Broadcasting Act 1996). Ett tillstånd skall även förenas med villkor om informationsskyldighet för att säkerställa att programföretaget informerar tillsynsmyndigheten om avtal med 
 129 
  
 Internationell utblick 
  
 SOU 2004:39 
  
 en multiplexoperatör om distribution av programtjänsten, olika villkor för distributionen m.m. (section 19(3) Broadcasting Act 1996). 
 Tillståndsmyndigheten utlyser multiplexoperatörstillstånden. Till- ståndsmyndigheten kan tilldela en multiplexoperatör tillstånd för en eller flera frekvenskanaler. När myndigheten avgör om och i så fall till vem ett utlyst tillstånd skall meddelas görs detta i ett urvals- förfarande på grundval av flera omständigheter. Sökanden måste uppfylla de allmänna kraven på en tillståndshavare. Section 8 Broad- casting Act 1996 reglerar särskilt urvalsförfarandet när en multiplex- operatör utses. Enligt den bestämmelsen prövar och värderar myndig- heten en sökandes tekniska plan på täckningsgrad och tidsplan för att uppnå täckningsgraden. Vidare görs en bedömning av dels den föreslagna sammansättningen av programtjänster, dels möjligheter- na för sökanden att kunna förverkliga sitt förslag på tjänster, dels om verksamheten beräknas kunna upprätthållas under hela till- ståndsperioden, dels sökandens eventuella förslag på hur hushållens tillgång till mottagningsutrustning främjas, dels om sökanden vid sin kontakt med programföretag har behandlat dessa lika. Pröv- ningens mål är ytterst att säkra att utvecklingen av  
 digital-TV 
  – distribuerad på annat sätt än via satellit – gynnas. 
 Ett tillstånd till en multiplexoperatör får förenas med särskilda villkor (section 12 och 13 Broadcasting Act 1996 samt section 242 Communications Act 2003). Villkoren kan avse t.ex. att opera- törens åtaganden gällande innehållet fullgörs, att operatören inte diskriminerar något programföretag, att den tekniska kvaliteten på sändningarna skall vara hög och att operatören skall betala en licensavgift beräknad på inkomsterna från verksamheten. 
 En multiplexoperatör som förfogar över ett frekvensutrymme och som har rätt att välja vilka tjänster som skall distribueras där får endast distribuera programtjänster och andra tjänster på detta utrymme som antingen tillhandahålls av BBC eller som har tillstånd att sända enligt Broadcasting Act 1996. Detta krav gäller dock inte för en tjänst som tillhandahålls av ett programföretag som är etable- rat i annan  
 EES-stat 
  och som får sända enligt det landets lag. 
 Ett tillstånd till en multiplexoperatör är gällande under tolv år (section 16 (1) Broadcasting Act 1996). Efter åtta år kan operatör- en ansöka om förnyelse av tillståndet. 
 Vid vissa särskilda förhållanden kan ett multiplexoperatörs- tillstånd återkallas av Ofcom. Det kan t.ex. ske om ett villkor om operatörens ägarstruktur överträds. Överträder operatören villkor eller andra regler för sändningstillståndet är reaktionerna annars att 
 130 
  
 SOU 2004:39 
  
 Internationell utblick 
  
 operatören kan åläggas att betala en avgift eller få tillståndstiden reducerad med högst två år. 
  
 5.6 
  
 Spanien 
  
 Spanien var det tredje europeiska landet att erbjuda marksänd  
 digital-TV 
  och sändningarna inleddes 2000. Elva frekvenskanaler finns avsatta, varav fyra för nationella sändningar och resten för regionala och lokala sändningar. 
 Av det utrymme som reserverats för nationella sändningar erbjöds tre och en halv frekvenskanal till en kommersiell operatör som skulle erbjuda  
 betal-TV. 
  Endast en intresserad operatör fanns; Queiro TV. Detta företag fick tillståndet att förfoga över sänd- ningsutrymmet och hade en frihet att själv sätta ihop det program- utbud som skulle erbjudas konsumenterna. Modellen påminner om den som introducerades i Storbritannien. Queiro TV inledde sänd- ningarna i maj 2000 med 14 programtjänster. Sändningarna täckte vid starten ungefär hälften av befolkningen och i december 2000 ungefär 80 procent. Företaget misslyckades dock i att få lönsamhet i sin verksamhet och drabbades av stora ekonomiska problem. I maj 2002 avbröt Queiro TV de nationella sändningarna. De spanska myndigheterna har såvitt utredningen känner till ännu inte avgjort hur sändningsutrymmet skall användas. 
 I april 2002 startade sändningarna i en nationell frekvenskanal av de fem programtjänster som sänds i det analoga nätet. Täcknings- graden är ungefär 80 procent av befolkningen. I juni 2002 startade de nationella programföretagen Veo TV och Net TV sändningarna i en halv frekvenskanal. 
 Regionala sändningar sker i Madrid sedan 2001. I övrigt är regionala sändningar under planering. 
 Enligt uppgifter från EBU (ovan nämnda rapport) var 150 000 hushåll anslutna till det digitala marknätet 2001 medan penetra- tionen vid halvårsskiftet 2003 sjunkit till 130 000 hushåll, vilket motsvarar 1,1 procent av hushållen. 
 De spanska myndigheterna planerar nu för en ny start av digitala marksändningar. När de digitala marksändningarna inleddes 2000 var det planerat att de analoga sändningarna skulle vara avvecklade 2012. Beslut har nu tagits att tidigarelägga detta och avvecklingen kommer att ske under åren  
 2007–2009. 
  
 131 
  
 Internationell utblick 
  
 SOU 2004:39 
  
 5.7 
  
 Frankrike 
  
 5.7.1 
  
 Digitaliseringen av marknätet 
  
 Frankrike har genomfört testsändningar sedan 1998 och står nu in- för att påbörja reguljära digitala marksändningar. De reguljära sänd- ningarna kommer att inledas tidigast i slutet av 2004. Det var först planerat att de reguljära sändningarna skulle starta i slutet av 2002 men startdatumet har flyttats fram. För närvarande har sex frekvens- kanaler reserverats för digitala sändningar. Av de sex frekvenskanal- erna har två reserverats för public service och regionala sändningar. Övriga fyra frekvenskanaler har fördelats mellan kommersiella pro- gramföretag. Tre kommersiella programföretag, TF1, M6 och Canal+, har i dag tillstånd att sända i det analoga marknätet. Dessa företag har enligt lag rätt till en samtidig sändning av sina analoga programtjänster digitalt. Dessutom har företagen rätt att under vissa villkor få tillstånd till vardera en annan digital programtjänst. 
 När sändningarna startar kommer  
 35–45 
  procent av befolkning- en att nås av sändningarna. Året efter starten skall täckningsgraden vara 50 procent av befolkningen och inom fyra år skall täcknings- graden vara 80 procent. 
 Det är planerat för en sjunde frekvenskanal som endast kommer att täcka Parisregionen och innehålla lokala programtjänster. 
 Inget datum har ännu fastställts för när det analoga nätet skall släckas ner. 
  
 5.7.2 
  
 Tillståndsfrågor 
  
 År 2000 antog det franska parlamentet en lag om digitala mark- sändningar. Myndigheten Conseil Supérieur lAudiovisuel (CSA) fördelar sändningstillstånden mellan programföretag. 
 I juli 2001 utlyste CSA tillstånden att sända i de fyra kommersi- Austin frekvenskanalerna. Ansökningstiden gick ut i mars 2002. 66 gil- tiga ansökningar lämnades in och CSA höll en offentlig utfrågning av varje sökande. Vid urvalsprocessen fäste myndigheten särskilt avseende vid dels att det skulle vara en ekonomisk balans mellan  
 fri-TV 
  och  
 betal-TV, 
  dels den finansieringsplan som en sökande lämnat, dels åtaganden från den sökande angående sändningar med europeiskt och franskt ursprung, dels att tjänsterna skulle sändas över samtliga sändare. En ekonomisk analys hade gjorts av bärkraften 
 132 
  
 SOU 2004:39 
  
 Internationell utblick 
  
 för reklamfinansierade sändningar och man hade då funnit att det fanns ett visst utrymme för nya  
 fri-TV-tjänster. 
  
 Myndigheten valde i oktober 2002 ut de programtjänster som man ansåg vara bäst lämpade för digitala sändningar, utöver de som TF1, M6 och Canal+ hade. Totalt blev det 23 kommersiella pro- gramtjänster, varav 8 var okrypterade  
 fri-TV-tjänster 
  och 15 var  
 betal-TV-tjänster. 
  Två av  
 betal-TV-tjänsterna 
  skulle dela på ett frekvensutrymme. CSA gjorde också en preliminär fördelning av programtjänsterna på frekvenskanalerna. Fri- och  
 betal-TV-tjänst- 
  erna blandades på de fyra kommersiella frekvenskanalerna. CSA och de utvalda programföretagen påbörjade därefter förhandlingar om villkoren för sändningarna av programtjänsterna. 
 Under våren 2003 slöts avtalen mellan de kommersiella program- företagen och CSA. Den 10 juni 2003 erhöll de kommersiella pro- gramföretagen sina sändningstillstånd. Även public  
 service-före- 
  tagen tilldelades sina digitala sändningstillstånd vid detta tillfälle. 
 De programföretag som har samlats på en frekvenskanal har att gemensamt utse sin s.k. multiplexoperatör. Denna operatör måste godkännas av CSA. En multiplexoperatörs roll i Frankrike är en annan än den som multiplexoperatören har i Storbritannien. En multiplexoperatörs uppgift i det franska marknätet är begränsad till att sköta multiplexeringen, dvs. blandningen av de program- och tjänstebärande signalerna i frekvenskanalen, och att avtala med nätoperatören om sändningen. Flera nätoperatörer finns och det är fritt för programföretagen som är organiserade i en frekvenskanal att genom sin multiplexoperatör välja den nätoperatör som skall användas. 
 Tillståndstiden för programföretag är fem år med rätt till två för- längningar om fem år. Samma tillståndstid gäller för multiplex- operatörer. 
 Programföretag som erbjuder  
 betal-TV-tjänster 
  är enligt fransk lag ålagda att träffa en överenskommelse om gemensamt åtkomst- kontrollsystem. 
 Den som vill agera som kommersiell operatör och paketera och marknadsföra  
 betal-TV-tjänsterna 
  behöver inget särskilt tillstånd utan skall endast anmäla sig till CSA. Förutsatt att konkurrens- reglerna beaktas råder det frihet att etablera sig som kommersiell operatör. 
 133 
  
 Internationell utblick 
  
 SOU 2004:39 
  
 5.8 
  
 Tyskland 
  
 Övergången från analoga till digitala marksändningar skall ske regionvis i Tyskland. Målet är att analoga sändningar skall ha upp- hört i samtliga regioner 2010. Med hänsyn till bristen på ledigt frekvensutrymme är det endast möjligt med parallellsändningar i mindre omfattning i samband med övergången. En federal myndig- het, die Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post (RegTP), ansvarar för den nationella frekvensplaneringen och till- ståndsgivningen till nätoperatörer. Respektive delrepublik ansvarar för tillståndsgivningen till programtjänsterna. 
 Berlin/Brandenburg är det första området som har digitaliserats. Skälet till att digitaliseringsprocessen startade i detta område är att endast ett fåtal hushåll berördes av en nedsläckning av de analoga marksändningarna, eftersom så många som 90 procent av hushållen där är kabelanslutna. De digitala marksändningarna startade i om- rådet i november 2002. Under våren 2003 upphörde den analoga utsändningen av de kommersiella programtjänsterna. Dessa sändes i stället digitalt tillsammans med digitala parallellsändningar av public service. I augusti 2003 upphörde även den analoga utsänd- ningen av public service. De digitala sändningarna sker på sex frekvenskanaler i området. Enbart okrypterad  
 fri-TV 
  sänds och det är programföretagen som förfogar över frekvensutrymmet. 
 RegTP har i februari 2004 ledigförklarat frekvensutrymme för digitala sändningar i flera delrepubliker. Sändningarna kommer att inledas under våren och hösten 2004 och liksom i Berlin/Branden-  
 burg-området 
  kommer övergångsperioden mellan analog och digi- tal utsändning att bli förhållandevis kort. 
  
 5.9 
  
 Nederländerna 
  
 Ungefär 90 procent av hushållen i Nederländerna tar i dag emot sina  
 TV-sändningar 
  via kabelnätet. Russell  
 digital-TV 
  ses som ett alternativ för konsumenterna till kabeldistribution, förutsatt att sändningarna kan tas emot med en enkel inomhusantenn. 
 Fem frekvenskanaler har avsatts för digitala marksändningar. Regeringen beslöt att en kommersiell operatör skall administrera sändningarna i det digitala marknätet av såväl radio som TV. Därvid gjordes bedömningen att frekvensutrymmet inte var tillräckligt för att utlysa mer än ett tillstånd till en kommersiell operatör. Endast 
 134 
  
 SOU 2004:39 
  
 Internationell utblick 
  
 en sökande fanns till tillståndet, Digitenne. Digitenne utgör ett konsortium av holländska programföretag, en nätoperatör och en operatör inom telekommunikationssektorn. Detta konsortium er- höll tillståndet som innebär en rätt att bedriva verksamheten i 15 år från 2003. Digitenne är skyldigt att efter 7 år betala en licensavgift beräknad på verksamhetens omsättning. 
 Sändningarna inleddes under våren 2003. Redan 2004 kommer släckningen av det analoga nätet att påbörjas. Det är beräknat att släckningen skall vara avslutad 2007. 
 Tillstånd till  
 TV-program 
  för sändning i det digitala marknätet föregås inte av något urvalsförfarande, utan den som ansöker om tillstånd meddelas ett sådant förutsatt att vissa villkor är uppfyllda. Ett tillstånd gäller i 15 år. Den kommersielle operatören är skyldig att distribuera de programtjänster som har tillstånd om frekvens- utrymmet medger distribution. Har fler programtjänster tillstånd än det finns utrymme att distribuera har operatören en rätt att välja vilka som skall distribueras. Operatören har inte meddelats några tillståndsvillkor som rör det utbud som denne distribuerar. Vissa andra villkor gäller för operatörens verksamhet, bl.a. tekniska villkor. Det krävs att sändningarna skall kunna tas emot med en inomhusantenn. 
 Digitenne hanterar sålunda samtliga fem frekvenskanaler. Den första frekvenskanalen har reserverats för public service i form av tre nationella programtjänster samt regionala programtjänster. I de övriga fyra frekvenskanalerna får Digitenne distribuera kommersi- Mathews. 
  20 sådana tjänster distribueras. Även en gemen- sam elektronisk programguide (EPG) produceras och distribueras av operatören. Digitenne erbjuder  
 betal-TV 
  och samtliga sänd- ningar är krypterade. Även public service ingår således för när- varande i operatörens  
 betal-TV-utbud. 
  När de analoga sändning- arna har upphört skall public  
 service-sändningarna 
  dock vara till- gängliga som  
 fri-TV. 
  
 För närvarande sker sändningar i de västra delarna av Neder- länderna och endast ett fåtal hushåll har än så länge gått över till marksänd  
 digital-TV. 
  Under första halvåret 2004 kommer nätet att byggas ut till att omfatta samtliga större städer och det beräknas att befolkningstäckningen då skall bli 50 procent. 
 135