14 
  
 Etniska grupper i Sverige 
  
 – en bakgrund 
 Brandkatastrofen drabbade många familjer med icke svensk bakgrund. Utredningen har i uppdrag att se hur informationen till dem har fung- erat. Det finns därför anledning att beskriva de icke svenska etniska gruppernas situation i dagens Sverige. Mycket kortfattat redovisas i detta kapitel också en socialpsykologisk aspekt och slutsatser som har inne- börd för de etniska gruppernas informationssituation. 
  
 14.1 
  
 Arbetskraft och flyktingar 
  
 Många sekler tillbaka präglades Sverige av folkomflyttningar men från  
 1800-talet 
  och fram till  
 1930-talet 
  var Sverige ett utvandrarland: mer än en miljon människor utvandrade främst till Amerika. Under  
 1900-talets 
  första decennier blev Sverige ett befolkningsmässigt mycket homogent land. Ytterst få människor, främst samer och finnar, hade en annan et- nisk bakgrund än helsvensk. 
 Under andra världskriget kom ca 200.000 flyktingar till Sverige i allt väsentligt från Norden. De därpå följande decennierna expanderade den svenska industrin och rekryterade särskilt under  
 1960-talet 
  arbetare från Finland och Sydeuropa. Från  
 1970-talet 
  har invandringen till Sverige haft två former: dels flyktinger, dels anhöriga till tidigare flyktingar och arbetskraftsinvandrare. 
 Den i jämförelse med övriga Europa generösa flyktingpolitiken har lett till att Sverige från att ha varit ett extremt homogent land fram till mitten av detta sekel nu har blivit etniskt mycket blandat. Det finns enligt forskaren Willis under  
 1900-talet 
  bara två länder i väst- världen som har haft en högre andel utlandsfödda – USA och Argentina i början av seklet. I Sverige fanns 1999 971.000 utrikes födda, ca 11 % av befolkningen. Ytterligare 777.000 människor har utländsk bakgrund, d v s  
 –minst 
  en förälder född i utlandet. 1999 var andelen invånare med utländsk bakgrund 19.9 % och beräknas till 24 % år 2010 enligt Svenska Kommunförbundet. 
 Ett för Sverige specifikt förhållande är det stora antalet nationaliteter bland de inflyttade. Gamla invandrarländer såsom England och Neder- länderna har några stora minoriteter medan Sverige möjligen med un- 
 149 
  
 Etniska grupper i Sverige – en bakgrund 
  
 SOU 1999:68 
  
 dantag för finnarna inte har några sådana vilket framgår av nedanstå- ende tabell. 
 Tabell 1. De tio största etniska grupperna i Sverige  
 1998-12-31 
  
 Land 
  
 Antal utrikes födda 
  
 Finland 
  
 198 912 
  
 Jugoslavien 
  
 70 891 
  
 Iran 
  
 50 264 
  
 Bosnien-Hercegovina 
  
 49 976 
  
 Norge 
  
 42 099 
  
 Polen 
  
 39 727 
  
 Danmark 
  
 38 222 
  
 Irak 
  
 37 881 
  
 Tyskland 
  
 36 685 
  
 Turkiet 
  
 30 977 
  
 Andelen etniska grupper varierar mellan olika delar av Sverige. De största andelarna finns i Stockholms län med ca 30 % och i storstäderna Stock- holm, Göteborg och Malmö. Den invandrade befolkningen har en an- nan sammansättning än majoritetsbefolkningen; fler barn och fler vuxna i lägre åldrar, väsentligt färre i högre åldrar. Utvecklingen går dock mot en utjämning. I åldersgruppen över 65 år var andelen med utländsk härkomst 8 % 1996 men beräknas uppgå till 13,3 % år 2010. 
 Under  
 1990-talets 
  första del var andelen flyktingar som fick tillstånd att stanna högt. Bl a fick bortåt 90.000 människor från det forna Jugosla- vien permanenta uppehållstillstånd. Under de senaste åren har flykting- politiken harmonierats med EU och inneburit att väsentligt färre fått asyl. Vissa grupper av flyktingar som just nu Kosovalbaner erhåller tillfälliga uppehållstillstånd. 
 För en större del av invandringen står nu i stället anhöriga. 1998 erhöll 21.598 anhöriga och 8.193 flyktingar permanenta uppehållstill- stånd. Härutöver sker en viss, delvis tillfällig invandring. 1998 gavs up- pehållstillstånd åt 5.735 personer från EU, 2.665 gäststuderande och 804 adopterade samt 363 av arbetsmarknadsskäl. 
  
 14.2 
  
 De etniska gruppernas situation i samhället 
  
 De etniska gruppernas situation har kraftigt försämrats under senare år särskilt innevarande decennium. Under  
 1970-talet 
  var sysselsättnings- frekvensen och inkomsterna inom gruppen som helhet högre än bland svenskar generellt. Den negativa utvecklingen inom ekonomi och ar- betsmarknad har slagit särskilt hårt mot de etniska grupperna. Den stora flyktinginvandringen under början av  
 1990-talet 
  sammanföll med ned- 
 150 
  
 SOU 1999:68 
  
 Etniska grupper i Sverige – en bakgrund 
  
 gången på arbetsmarknaden och har inneburit att nästan alla nyanlända står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Boendesegregationen har också tilltagit kraftigt under de senaste åren. 
  
 Arbetslösheten  
 bland  
 icke-svenska 
  grupper har de senaste decen- nierna legat ungefär dubbelt så hög som för etniska svenskar. De senaste åren med allmänt stigande arbetslöshet har dock situationen särskilt förvärrats för den nya etniska grupperna. Bland utomnordiska grupper var arbetslösheten under första halvåret 1998 28,3 %, bland utomeuro- peiska över 50 %. Nedanstående tabell hämtad från Svenska Kommun- förbundets integrationsberednings slutrapport Fördel Mångfald visar att sysselsättningsfrekvensen är lägre och arbetslösheten är högre ju längre det geografiska och sociala avståndet är till det svenska samhället. 
 Tabell 2. Medborgarskap och sysselsättning första halvåret 1998 
  
 Svenska medborgare 
  
 Utländska medborgare 
  
 Infödda 
  
 naturaliserade 
  
 utanför Norden 
  
 nordiska 
  
 Befolkningen i tusental 
  
 4 765,0 
  
 494,0 
  
 252,0 
  
 120,0 
  
 Andel i arbetskraften % 
  
 77,7 
  
 67,0 
  
 52,0 
  
 70,0 
  
 Sysselsättningsgrad % 
  
 73,2 
  
 59,1 
  
 37,3 
  
 63,6 
  
 Arbetslöshet % 
  
 5,7 
  
 11,8 
  
 28,3 
  
 9,3 
  
 I jämförelse med andra stora invandrarländer är arbetslösheten mycket hög. I USA var arbetslösheten bland iranska medborgare 1996 4,9% mot drygt 50 % i Sverige. Motsvarande skillnad finns också bland chilenska invandrare. Jämförelsen kan inte göras fullt ut eftersom vissa av invand- rarna till USA måste ha arbetstillstånd före inresan. Bland somalier är arbetslösheten i Sverige utomordentligt hög, ca 90 %. I England ligger deras arbetslöshet bara något högre än genomsnittet. Somalier söker sig därför från Sverige till England. 
 Det finns ett samband mellan boende och den negativa utvecklingen. Bland boende i Tensta, en invandrartät stadsdel i Stockholm, sjönk t ex förvärvsintensiteten från 1990 till 1995 bland irakier från 51 % till 13 %, bland personer från f d Jugoslavien från 63 % till 19 % och bland soma- lier från 43 % till 5 %. I sammanhanget är det värt att notera att utbildnings- nivåer inte spelar någon större roll för sysselsättning inom grupperna. Irakier och iranier har en utbildningsnivå över det genomsnittliga i Sverige särskilt på akademisk nivå men inte heller de högutbildade får arbeten. 
 Också  
 förtidspensioneringarna  
 är väsentligt fler bland  
 icke-svenska 
  etniska grupper. De förtidspensioneras också i tidigare åldrar. 
  
 Boendet  
 blir alltmer segregerat framförallt i storstäderna. Nedanstå- ende tabell redovisar boendet i några olika stadsdelar i Göteborg. 
 151 
  
 Etniska grupper i Sverige – en bakgrund 
  
 SOU 1999:68 
  
 Tabell 3 
  
 Befolkningen i Göteborgs stadsdelar  
 1998-12-31 
  
 Stadsdel 
  
 Samtliga invånare 
  
 Utländsk bakgrund 
  
 % 
  
 Bergsjön 
  
 12.854 
  
 7.242 
  
 56 
  
 Lärjedalen 
  
 21.392 
  
 11.609 
  
 54 
  
 Bennett 
  
 19.216 
  
 9.763 
  
 51 
  
 Biskopsgården 
  
 24.666 
  
 11.028 
  
 45 
  
 Kortedala 
  
 25.559 
  
 8.472 
  
 33 
  
 Älvsborg 
  
 18.468 
  
 1 501 
  
 8 
  
 Askim 
  
 21.292 
  
 1.873 
  
 8 
  
 Torslanda 
  
 17.134 
  
 1.372 
  
 8 
  
 Styrsö 
  
 4.434 
  
 173 
  
 4 
  
 I vissa av Göteborgs stadsdelar har mer än 50 % av invånarna utländsk bakgrund mot ca 30 % i början av  
 1990-talet. 
  Utvecklingen innebär en successivt allt snabbare utflyttning av helsvenska familjer och nyinflyttning av nya etniska grupper. I Hjällbo – en del av Lärjedalen – har 80 % utländsk bakgrund. Här liksom i t ex Bergsjön är mer än hälften av hushållen beroende av  
 socialbidrag 
 . Merparten av de flyktingar och an- dra nyanlända som kom i början av  
 1990-talet 
  har alltjämt socialbidrag som sin huvudsakliga försörjningskälla. Generellt är också de etniska gruppernas inkomster väsentligt lägre än svenskarnas och deras hälsa sämre. 
 Den ökade segregeringen märks kanske mest i  
 skolan 
 . I de invand- rartäta områdena utgör barn med  
 icke-svensk 
  bakgrund 70 – 95 %. I Bergsgårdsskolan i Hjällbo finns knappast något barn med helsvensk bakgrund. Jämförbara betyg är genomgående lägre i dessa skolor. Många elever klarar inte miniminivån i svenska. 
  
 Kriminaliteten  
 är högre bland de nya etniska grupperna även sedan hänsyn tagits till åldersindelning. Särskilt påtagligt är det i ungdomsgruppe- rna i åldrarna under 18 år. Antalet omhändertagande inom socialtjänsten i Göteborg var t ex mer än dubbelt så hög bland ungdomar med ut- ländsk bakgrund jämfört med hela populationen i åldrarna 10 till 15 år. 
  
 Delaktigheten i samhället  
 är relativt lägre än bland majoritets- befolkningen. Valdeltagandet bland utländska medborgare som av röst- berättigade till kommunalvalen har sjunkit från 60 % 1976 – det första år de fick rösta – till 40 % 1994 och 31 % 1998. De etniska gruppernas representation i olika poltitiska församlingar ligger väsentligt lägre än deras andel av befolkningen. 
 En eventuell  
 diskriminering  
 är svårare att beskriva i procenttal och siffror. Attitydundersökningar visar dock att majoriteten av människorna i ickesvenska etniska grupper upplever sig som diskriminerade på ar- betsmarknaden, i boendet och i det offentliga livet t ex på restauranger. 
 152 
  
 SOU 1999:68 
  
 Etniska grupper i Sverige – en bakgrund 
  
 Forskning bl a från Göteborg visar på att en reell diskriminering tilläm- pas av många bostadsföretag. 
 De attitydundersökningar som gjorts av svenskarnas inställning till invandrare och invandring visar att mellan 30 och 40 % i alla undersök- ningar har en uttalat negativ inställning. 
  
 14.3 
  
 En socialpsykologisk aspekt 
  
 De människor med utomeuropeisk bakgrund som kommit till Sverige har genomsnittligt högre utbildning än svenskar (Gruppen med låg ut- bildning är dock också relativt större). De har ofta varit politiskt aktiva och engagerade i samhället – en vanlig anledning till att de tvingats fly. De har varit utsatta för förföljelse från hemlandets myndigheter vilket kan avspegla sig också i synen på svenska myndigheter. Många har haft höga förväntningar på det svenska samhället. Dessa har sällan infriats. Majoritetsbefolkningen har inte efterfrågat dem och inte sett dem som individer utan som kategorin flykting eller iranier. Det har lett till en stundtals intensiv känsla av frustration och utestängdhet. (Se t ex Ryan: Iranier möter Sverige). 
 Många av dem som flyttat till Sverige var inte påtagligt religiöst aktiva i sina hemländer. Här har de framförallt inom de muslimska grupperna, utvecklat relativt stor religiös aktivitet. Det gäller exempelvis turkar och somalier. Det kan bedömas vara ett led i en strategi för att bevara sin självkänsla i en fientlig eller negativ miljö. Den kan också innebära ett avståndstagande från majoritetssamhället och dess värderingar. Informa- tion och bedömningar hämtas då också från religiösa ledare, t ex imamer. 
 Bland de nya etniska grupperna pågår nästan alltid en diskussion om man skall stanna i Sverige eller återvända till hemlandet. I grupperna finns det åtskilliga som främst har sina blickar riktade mot hemlandet och därför inte engagerar sig i det svenska samhället. 
 Vissa relativt nyanlända grupper bor och lever mycket isolerat från samhället i övrigt. De arbetar inte och har få kontakter med svenskar. Umgänge med svenska familjer är mycket ovanligt. Den svenska som flertalet lär sig via  
 SFI-undervisning 
  (Svenska för invandrare) tenderar att blekna. Deras förutsättningar och intresse blir därmed allt mindre av att ta del av svenska massmedier och myndigheters information. 
 Många av de nya etniska grupperna kommer från länder där mass- medier i mer eller mindre utsträckning är styrda av staten. Det innebär dels att det då finns ett rationellt misstroende mot nyhetsförmedlingen, dels att man ofta tror att massmedierna i Sverige också låter sig styras av myndigheterna. Framförallt första generationen invandrare bevarar sitt hemspråk. En del äldre har inte förmått lära sig svenska tillräckligt bra 
 153 
  
 Etniska grupper i Sverige – en bakgrund 
  
 SOU 1999:68 
  
 för att kunna ta till sig dagspress och annan information på svenska. De är därför beroende av att få den på det egna språket. 
  
 14.4 
  
 Informationens förutsättningar 
  
 Slutsatserna av det ovanstående är att utvecklingen bland de  
 icke-svenska 
  etniska grupperna har varit mycket negativ särskilt under  
 1990-talet. 
  De socioekonomiska klyftorna mellan invånare med helsvensk och annan etnisk bakgrund har vuxit kraftigt. Stora grupper särskilt bland dem som invandrade under  
 1990-talet 
  kan förväntas fortsätta att stå utanför arbets- livet och ha socialbidrag som försörjningskälla. Därmed ökar ett redan tidigare påtagligt utanförskap. Tydligt demonstrerades det i ett kraftigt minskat valdeltagande bland utländska medborgare i kommunalvalet 1998. En påtaglig diskriminering och en negativ attityd bland stora delar av majoritetsbefolkningen accentuerar problemen. 
 Tillgången till nyanserad samhällsinformation är liten och har mins- kat hos många av de nya etniska grupperna. 
 Segregationen och diskrimineringen har tillsammans med ouppfyllda förväntningar lett till att grupper av nyanlända, särskilt från länder utan- för Europa, är negativt inställda till det svenska samhället och särskilt till företrädare för myndigheter och etablissemanget dit ofta massmedia räk- nas. 
 Sammantaget innebär de beskrivna förhållandena och utvecklings- tendenserna att stora delar av de  
 icke-svenska 
  etniska grupperna har språkliga, ekonomiska och psykologiska svårigheter att få tillgång till och tillgodogöra sig nyhetsförmedling från svenska massmedier och in- formation från myndigheter. Problemen ökar och uppvägs inte av den informationen som ges av t ex närradio och  
 lokal-TV. 
  
 Misstron mot budskap från både myndigheter och de etablerade svenska massmedier är således stor. Utanförståendet och segregationen innebär att det finns en grogrund för att många skall ta till sig rykten och okritiskt anamma utsagor från källor som uppfattas vara utanför etablis- semanget. En kaotisk situation som den vid branden förstärker sådana tendenser. 
 154 
 15 Medieinnehav och medievanor 
 En viktig uppgift för utredningen har varit att belysa vilka informations- kanaler som utnyttjas av människor med en icke svenskspråkig bak- grund. I detta kapitel redovisas en jämförande studie av medieinnehav och medievanor hos tre olika grupper: (1) personer som är uppväxta i Sverige, (2) personer som är uppväxta utomlands och (3) personer som är uppväxta i Sverige, och där minst en av föräldrarna är uppvuxen utomlands. Den andra och tredje gruppen motsvarar det som brukar kallas första respektive andra generationens invandrare. 
 Som ett komplement till de statistiska undersökningar redovisas korta utdrag ur tio mer djupgående och längre intervjuer som utredningen låtit utföra om medievanor hos göteborgare med invandrarbakgrund. 
  
 15.1 
  
 Undersökningen 
  
 Resultaten bygger på två årliga frågeundersökningar som genomförs av  
 SOM-institutet 
  vid Göteborgs universitet. Den ena är en riksrepresentativ studie och den andra en studie av befolkningen i Västsverige. Båda undersökningarna genomfördes i form av postenkäter under hösten 1998 med ett urval på 2800 respektive 2900 personer. Inom ramen för den västsvenska studien kan även göteborgarnas medieinnehav och medi- evanor analyseras. Undersökningarna redovisas i sin helhet i bilaga 6. 
 Svarsfrekvensen var relativt hög: ca 70 procent respektive 65 pro- cent. Bortfallet bland invandrare är dock p g a språksvårigheter betydligt större. Alla slutsatser måste därför tolkas med försiktighet. Som jämfö- relse används även en undersökning från 1996 genomförd i den invand- rartäta stadsdelen Angered i Göteborg, som särskilt fokuserar på hur personer med invandrarbakgrund väljer mellan olika medier. I denna undersökning fanns det möjlighet att få hjälp med översättning av frå- gorna. Det var dock få som utnyttjade möjligheten. I stället föreföll det som om den första generationens invandrare fick hjälp av sina barn att fylla i frågeformuläret. Det är därför troligt att så också var fallet med de två större undersökningarna från 1998. 
 155 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 SOU 1999:68 
  
 Hernandez ÄR  
 40  
 ÅR OCH ÄR SPECIALLÄRARE 
 . Kom till Sverige från Iran 1988 . Viktigaste nyhetskällorna för Mouna är TV1, kanal 2 och TV4. Både nyhetsprogrammen och samhällsdebatt är intressant, tycker hon.  
 Text-tv 
  använder hon ganska flitigt och hon ser Västnytt när hon har tid. Det är alltid konkurrens om tv:n hemma, så Mouna kan inte räkna med att alltid få se det hon helst vill. 
 Möjligheterna att se tv från andra länder är starkt begränsad, eftersom det fastighetsbolag familjen hyr hos inte tillåter parabolantenner. 
 Ibland lyssnar hon på de persiska nyheterna i SR, men de sänds på så udda tider att hon sällan har möjlighet. Andra radioprogram lyssnar hon inte på. 
 Tidigare prenumererade familjen växelvis på GP och Arbetet Nyhe- terna. Det blev emellertid för dyrt, nu lånar mannen hem dagstidningar från jobbet när han kommer åt, och de läser även Mouna. Eftersom hon har gångavstånd till jobbet, har hon inte tillgång till Metro. 
 För information från Iran använder sig familjen främst av nyhetstidskriften Kayhan som trycks i London. Tidigare prenumererade man på månads- tidningen Vaughan från Teheran, men den har stoppats av regimen. Landsmän som varit på besök i hemlandet är viktiga informationskällor, men de är inte så många. De flesta är ju flyktingar och har inte möjlighet att resa tillbaka. 
  
 15.2 
  
 Medieinnehav hos personer med och utan invandrar- bakgrund 
  
 Hushållen i Sverige har en omfattande uppsättning av medieutrustningar i sina hem. I stort sett alla har TV, telefon, video och  
 text-TV. 
  Stora grupper har dessutom  
 CD-spelare 
  och mobiltelefon, liksom de allra flesta hushållen har en dagstidningsprenumeration. En jämförelse mellan per- soner med och utan invandrarbakgrund redovisas i tabell 15.1. 
 Tabell 15.1 Medieinnehav efter uppväxtland (procent) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Tidningspren 
  
 75 
  
 43 
  
 63 
  
 TV-apparat 
  
 98 
  
 94 
  
 98 
  
 Text-TV 
  
 80 
  
 79 
  
 78 
  
 Robles 
  
 42 
  
 52 
  
 54 
  
 Hushållsparabol 
  
 21 
  
 25 
  
 23 
  
 Persondator 
  
 55 
  
 45 
  
 67 
  
 Internet 
  
 37 
  
 25 
  
 39 
  
 Mobiltelefon 
  
 66 
  
 56 
  
 77 
  
 Antal svar 
  
 2 950 
  
 250 
  
 220 
  
 Källa:  
  
 Riks-SOM 
  1998 
 156 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 Den första generationens invandrare har överlag tillgång till färre medier i sina hem än de som inte har invandrarbakgrund. Men skillnaden är inte särskilt stor. Den största skillnaden gäller, föga överraskande, tillgången till en dagstidning. Hela 75 procent av svenskarna (utan invandrar- bakgrund) bor i hushåll som prenumererar på morgontidning. Bland första generationens invandrare motsvarande siffra 43 procent och bland andra generationen 63 procent. 
 Tillgång till  
 kabel-TV 
  och tillgång till hushållsparabol är dock högre hos personer med invandrarbakgrund. Men här finns det betydande skill- nader mellan första och andra generationens invandrare. I flertalet fall kan skillnaderna förklaras av att den senare gruppen är yngre. Exempel- vis är persondatortillgång och internetanslutning – liksom tillgången till  
 CD-spelare, 
  video och mobiltelefon – högre bland andra generationens invandrare än bland svenskar utan invandrarbakgrund. Om vi jämför andra generationens invandrare med motsvarande åldersgrupp bland svenskar visar det sig att svenskar utan invandrarbakgrund i ännu högre grad har tillgång till persondator och internet. Men det finns inte någon skillnad i fråga om  
 CD-spelare, 
  video och mobiltelefon. 
 En intressant iakttagelse är att andelen med tillgång till hushållspara- bol är högre i första generationens invandrare (25 procent) än bland dem utan invandrarbakgrund. Med tanke på att de flesta utan invandrar- bakgrund som har hushållsparabol dessutom bor i villa kan det vara rimligt att jämföra hushållsparabolinnehav bland dem som bor i flerfa- miljshus. En sådan jämförelse visar att andelen med hushållsparabol är nästa dubbelt så stor bland dem som har invandrarbakgrund. 
 15.2.1 Medieinnehav i Göteborg 
 Invandrarnas mediesituation i Göteborg både liknar och skiljer sig från övriga Sverige. Det framgår vid en jämförelse av resultaten i tabell 15.1 och tabell 15.2. Likheten med övriga Sverige är att de utan invandrarbak- grund överlag har en mer omfattande medieutrustning än de personer som har invandrarbakgrund. Skillnaden är att invandrargrupperna i Göte- borg ligger på en lägre nivå än vad de med invandrarbakgrund generellt gör. Det gäller tillgång till samtliga typer av medier med undantag för hushållsparabol. 
 Skillnaden mellan personer utan invandrarbakgrund och första generationens invandrare är t ex större i Göteborg i fråga om tidnings- prenumeration, mobiltelefon och tillgång till persondator i hushållet. Detta gäller emellertid inte den andra generationens invandrare: Hos dem är medietillgången något högre i Göteborg än i övriga Sverige. 
 157 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 SOU 1999:68 
  
 Tabell 15.2 Medieinnehav bland göteborgare efter uppväxtland (procent) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Tidningspren 
  
 75 
  
 47 
  
 58 
  
 TV-apparat 
  
 95 
  
 86 
  
 92 
  
 Text-TV 
  
 71 
  
 72 
  
 74 
  
 Robles 
  
 59 
  
 55 
  
 67 
  
 Hushållsparabol 
  
 12 
  
 20 
  
 14 
  
 Persondataor 
  
 58 
  
 41 
  
 70 
  
 Internet 
  
 36 
  
 20 
  
 51 
  
 Mobiltelefon 
  
 58 
  
 47 
  
 68 
  
 Antal svar ca 
  
 650 
  
 100 
  
 90 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
 Det är svårt att ange orsakerna till skillnaden mellan Göteborg och öv- riga landet. En tänkbar förklaring är att invandrarna i Göteborg har varit kortare tid i Sverige. En annan att de invandrare som bor i Göteborg har en annan bakgrund. Det är många fler invandrare i Göteborg som kom- mer från länder utanför Norden än vad det är i Sverige som helhet. 
  
 F 
 AROUK  
 48  
 ÅR FRÅN  
 B 
 ANJA  
 L 
 UKA ÄR FÖRTJUST I SVENSK TV 
 . Den är demokratisk säger 
  
 han, och berättar livfullt hur han sett statsministern komma in och slå sig ned tillsammans med vanliga enkla människor i fyrans  
 morgon-tv-soffa. 
  
 – Alla möjliga människor med olika åldrar och yrken får vara med i svensk tv. Det är bra. 
 Dessutom anser Farouk att svensk tv är sanningsenlig och realistisk i sin nyhetsrapportering. Och pedagogisk! Även om man inte är jättebra på språket, är det lätt att följa med och förstå hur sammanhangen beskrivs. 
 Farouk har parabol och följer alla tänkbara  
 tv-stationer. 
  – Alla visar olika bilder av vad som sker, säger han. Det är viktigt att jämföra och analy- sera. 
 Mosaik i SVT ser han också, det är ett av de bästa programmen. De bosniska program som tidigare producerades i Öppna kanalen i Göteborg var han inte så förtjust i. – Visst, all information är bra. Men det var inte professionellt gjort. De korta nyheterna var bra, men reportage blir mono- tona om de inte är välgjorda. 
 Nyheterna för människor från  
 ex-jugoslavien 
  i P2 lyssnade makarna på dagligen de första åren. Nu blir det mer sällan. Nyheter på svenska försöker man höra ibland, men det blir för svårt. Farouk måste se ansiktet på den som talar för att kunna förstå svenskan. 
  
 15.3 
  
 Medievanor hos personer med och utan invandrarbakgrund 
  
 Den största skillnaden mellan personer utan och med invandrarbakgrund finns som förväntat när det gäller dagstidningsläsning. Det framgår av 
 158 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 det resultat som redovisas i tabell 15.3, men med två viktiga modifieringar. För det första är skillnaden mellan personer utan och med invandrar- bakgrund lägre när det gäller läsning av morgonpress än den var för hushållsprenumeration (se tabell 16.1). För det andra gäller skillnaden just morgonpress. Någon skillnad i kvällstidningsläsning finns inte. 
 Tabell 15.3 Medievanor efter uppväxtland (procent) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Morgonpress 5 d/v 
  
 77 
  
 58 
  
 68 
  
 Kvällspress 3 d/v 
  
 25 
  
 24 
  
 27 
  
 P4 3 d/v 
  
 46 
  
 34 
  
 20 
  
 P1 3 d/v 
  
 45 
  
 28 
  
 35 
  
 Privatradio 3 d/v 
  
 19 
  
 12 
  
 15 
  
 Närradio 3 d/v 
  
 8 
  
 9 
  
 9 
  
 Rapport 3 d/v 
  
 42 
  
 50 
  
 25 
  
 Aktuellt 3 d/v 
  
 39 
  
 48 
  
 27 
  
 Nyheterna 3 d/v 
  
 29 
  
 36 
  
 27 
  
 SVT/reg 3 d/v 
  
 34 
  
 34 
  
 16 
  
 TV4/lokal 3 d/v 
  
 18 
  
 23 
  
 8 
  
 Läst bok 1 d/v 
  
 31 
  
 34 
  
 31 
  
 Antal svar ca 
  
 2 950 
  
 250 
  
 220 
  
 Källa:  
  
 Riks-SOM 
  1998 
 Skillnaden mellan svenskar utan invandrarbakgrund och första generation- ens invandrare har när det gäller regelbunden morgontidningsläsning nästan halverats i jämförelse med hushållsprenumeration. Räckvidden är också förhållandevis stor i denna grupp (58 procent). Ännu mer överras- kande är möjligen de höga andelarna för andra generationens invand- rare. Dessa ligger på samma nivå som – eller t o m något över – svenskar i samma åldersgrupper. Att siffrorna i den andra generationen ligger så pass mycket högre är sannolikt ett uttryck för både bättre språkkunska- per och socialisation till svenska medievanor. 
  
 H 
 ASTI 
 , 17  
 ÅR 
 ,  
 VAR INGEN FLITIG NYHETSKONSUMENT TIDIGARE 
 . Men hon har tittat allt- 
  
 mer i tidningar och nyhetssäningar i TV. När någon av föräldrarna varit hemma och slagit på de persiska nyheterna i P2 har hon lyssnat på dem, men inte själv sökt sig fram till sändningarna. 
 – Det är som om världen har börjat öppnas de senaste åren, säger hon. Det hör väl ihop med att man håller på att bli vuxen. 
 Hastis familj prenumererar på GP eller Arbetet periodvis, när de får något förmånserbjudande. Just nu har de ingen prenumeration. Däremot tar Hasti varje morgon Metro på bussen till skolan och hinner läsa det vikti- gaste. 
 159 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 SOU 1999:68 
  
 Även om kvällspressläsningen ligger jämförelsevis högt hos dem med invandrarbakgrund är den ändå mindre regelbunden än morgontidnings- läsningen. Möjligen kunde man tänkt sig att kvällspressen skulle ha ett mera lättillgängligt innehåll än morgontidningen och därför skulle bli mera läst. Det är dock troligt att behovet av lokal orientering hos perso- ner med invandrarbakgrund på samma sätt som hos svenskar utan invand- rarbakgrund ändå är det avgörande. 
 Bland personer utan invandrarbakgrund är P4 den klart domine- rande radiokanalen. Detta innebär att P4 också blir den stora nyhets- kanalen både för lokalnyheter och Ekonyheter. Lyssnandet på lokal- nyheter är något mera frekvent än på Ekonyheter. Samma mönster finns hos de med invandrarbakgrund, men på något lägre nivå. När det gäller den privata lokalradion finns det ingen skillnad, medan närradion ligger högre i invandrargruppen: 10 procent hos utländska medborgare och 5 procent bland svenska medborgare. Hos den andra generationens in- vandrare är dock närradiointresset lika lågt som bland svenskar utan invandrarbakgrund i samma åldersgrupper. 
  
 D 
 ET VAR  
 1994  
 SOM  
 D 
 RAGAN 
 , 15  
 ÅR 
 ,  
 KOM TILL  
 S 
 VERIGE FRÅN  
 Walsh 
 . Nu bor han i 
  
 Hjällbo tillsammans med mamma, pappa, storebror, farmor och mormor. Bosnien tänker han aldrig på, säger han. Han har ju nästan aldrig varit där. Fast mammas faster bor i Bosnien och nästan alla klasskompisarna kommer därifrån. 
 Nyheterna i TV4 och TV3 ser Dragan varje dag. Han lyssnar också på Power Hit Radio 104,8 Mgh. Del 2 i GP läser han varje dag i skolbiblioteket, inte för sportens skull utan för nyheterna om politik och sånt. Metro läser han två eller tre gånger i veckan. 
 Hemma har familjen parabol och Dragan ser på tyska program och ibland nyheter på bosniska, men aldrig på serbiska program. 
 Den första generationens invandrare tittar i jämförelse med svenskar oväntat mycket på alla slag av  
 TV-nyhetssändningar. 
  Resultatet är svår- förklarat. Möjligen är det en följd av att det nationella genomsnittet för första generationens invandrare innehåller förhållandevis fler nordbor men detta förklarar ändå inte varför man ser nyheter  
 oftare  
 än svenskar. Att andra generationens invandrare tittar mindre på SVT:s nyhetspro- gram Rapport och Aktuellt och relativt mer på TV4:s Nyheterna är däre- mot förväntat med tanke på deras lägre ålder. 
 15.3.1 Medievanor i Göteborg 
 Mediesituationen i Göteborg skiljer sig inte på något avgörande sätt från det nationella genomsnittet i Sverige. Undantaget är gratistidningen Metro, som bara finns i Stockholm (sedan 1995) och Göteborg, där den startade 1998. 
 160 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 När det gäller skillnader i dagstidningsläsning avviker Göteborg från övriga Sverige. Skillnaden i morgontidningsläsning mellan personer utan invandrarbakgrund och med invandrarbakgrund är större. 72 procent av svenska medborgare läser en morgontidning minst fyra dagar i veckan, medan motsvarande siffra för utländska medborgare är 48 procent. De senare läser däremot relativt sett oftare kvällstidningar. En trolig förkla- ring till att Göteborg skiljer sig från övriga Sverige är att invandrargrupperna i Göteborg dels är mindre etablerad än riksgenomsnittet, dels att det finns en lokal kvällstidning i Göteborg. 
 Men det kan finnas ytterligare en förklaring – gratistidningen Metro. Om Metro definieras som morgontidning krymper skillnaden mellan personer utan invandrarbakgrund och invandrargruppernas morgon- tidningsläsning dramatiskt. Bland första och andra generationens invand- rare i Göteborg är, som framgår av tabell 16.4, Metros räckvidd (minst två dagar per vecka) över 48 respektive 44 procent. Motsvarande siffra för göteborgare utan invandrarbakgrund är 28 procent. Det är uppenbart att Metro inte bara är de yngres och kollektivtrafikresenärernas tidning utan också invandrarnas tidning. 
 Tabell 15.4 Medievanor bland göteborgare efter uppväxtland (procent) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Morgonpress 2 d/v 
  
 84 
  
 66 
  
 73 
  
 Metro 2 d/v 
  
 28 
  
 48 
  
 44 
  
 Kvällspress 2 d/v 
  
 29 
  
 32 
  
 29 
  
 Lokalradio/P4 2 d/v 
  
 46 
  
 48 
  
 28 
  
 Ekot/P1 3 d/v 
  
 37 
  
 19 
  
 26 
  
 Rapport 3 d/v 
  
 65 
  
 62 
  
 45 
  
 Aktuellt 3 d/v 
  
 53 
  
 52 
  
 47 
  
 Nyheterna 3 d/v 
  
 63 
  
 54 
  
 41 
  
 SVT-Väst 
  3 d/v 
  
 52 
  
 45 
  
 28 
  
 TV 4 Göteborg 3 d/v 
  
 24 
  
 24 
  
 18 
  
 Lokal  
 kabel-TV 
  3 d/v 
  
 1 
  
 11 
  
 0 
  
 Lokal närradio 2 d/v 
  
 5 
  
 7 
  
 2 
  
 Internet 1 d/v 
  
 40 
  
 23 
  
 57 
  
 Antal svar ca 
  
 650 
  
 100 
  
 90 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
 På samma sätt som i Sverige i stort har närradion en förhållandevis stor spridning bland göteborgare med invandrarbakgrund. I Göteborg är det regelbundna närradiolyssnandet nästan dubbelt så högt bland utländska medborgare som bland svenska medborgare. 
 Även när vi analyserar radiolyssnandet efter svarspersonernas upp- växt återkommer samma tendenser. Hos första generationens invandrare 
 161 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 SOU 1999:68 
  
 ligger  
 P4-lyssnandet 
  i stort sett på samma nivå som bland personer upp- vuxna i Sverige. Hos andra generationens invandrare ligger det dess- utom lågt. Här är det åldersfaktorn som slår igenom. Svenskar utan invand- rarbakgrund och i samma ålder lyssnar lika lite på P4. I Göteborg är det främst första generationens invandrare som lyssnar regelbundet på när- radio. Lyssnandet i den andra generationen ligger betydligt lägre och i stort sett på samma nivå som för åldersgruppen generellt. 
  
 22- 
 ÅRIGE 
  
 S 
 AIDS MEDIEMENY ÄR OMFATTANDE 
 : Metro varje dag, DN:s  
 inrikes-, 
  utri- kes- och ekonomisidor läser han på biblioteket. GP varje dag, föräldrarna prenumererar. GPs lokaltidning i Angered läser han självklart. 
  
 Text-tv 
  följer han dagligen, också här med tonvikt på politik, samhälle och ekonomi. I TV4 ser han allmänna nyheter och nyheter om ekonomi. I Jenkins ser han dagligen Aktuellt, ofta  
 morgon-tv 
  och samhällsprogram så ofta han hinner. 
 Said är en av de få invandrare som verkligen tagit till sig Sveriges Ra- dio. Ekot, Studio Ett och P1 över huvud taget följer han regelbundet. 
 Internationellt är det tv från BBC och CNN som dominerar. Han lyssnar även till BBC:s somaliska sändningar. 
 Tittande på  
 TV-nyheter 
  i Göteborg har i stort sett samma karaktär som ett riksgenomsnitt. De publikstarka programmen är Rapport, Aktuellt och SVT:s regionala nyheter Västnytt, medan Nyheterna i TV4 ligger något lägre. Bland göteborgarna med invandrarbakgrund är tendensen likar- tad, men i jämförelse med det nationella genomsnittet har framför allt Nyheterna en högre andel tittare. 
 I Göteborg finns även Öppna kanalen, som sänder program produ- cerade av invandrarföreningar (se kapitel 17). Öppna kanalen har knap- past någon publik bland göteborgare utan invandrarbakgrund. Även om hänsyn måste tas till att utbudet är mycket begränsat är det endast en procent som anger att de ser på Öppna Kanalen någon gång, dvs I detta fall mindre än någon gång per vecka. 
 Bland de göteborgare som är födda utomlands och som har svarat på postenkäten är däremot andelen så hög som 11 procent. Och detta torde snarast vara en underskattning, eftersom det är sannolikt att Öppna Kanalen når fler i den grupp som p g a språksvårigheter inte svarar på en postenkät. Den andra generationens invandrare ligger på ungefär samma mycket låga nivå som göteborgare i allmänhet. 
  
 15.4 
  
 Samhällsinformation i Angered 
  
 Angered är en förort till Göteborg där ungefär hälften av innevånarna har invandrarbakgrund och ungefär en femtedel är utländska medbor- gare. En mycket stor andel av invånarna betraktar sig själva som arbetare 
 162 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 – ungefär 70 procent av de svarande uppger att de anser sig tillhöra en arbetarfamilj jämfört med ungefär 35 procent för Göteborg i sin helhet. 
  
 S 
 ANDA ELLER HENNES MAN BANDADE DE FÖRSTA ÅREN  
 särskilt viktiga nyhetssekvenser 
  
 från Bosnien och tittade på dem, om och om igen. Bilderna av hur bron i Mostar sprängs (och hela Europa förlorar ett viktigt stycke kulturarv) har spelats upp hundratals gånger. 
 Liksom många andra bosnier är Sanda kritisk till Sveriges Radios nyhe- ter på serbokroatiska/bosniska/makedonska. 
 – Det är serbiska, säger hon. Oavsett vad dom säger är det serbiska dom sänder. Det lyssnar vi inte på. 
 Familjen har ingen parabol, vilket annars enligt Sanda nästan är regel i bosniska hem. Hon bläddrar i GP eller Metro när hon får syn på dem i någon väntsal eller på bussen. Hon frågar vänner, eller ber mannen ta reda på saker. Hon tycker att hon har en tillfredsställande bild av svenska förhål- landen. Det är när hon behöver komplettera med exakta regler som hon måste få tag på broschyrer eller tala direkt med någon tjänsteman. 
 Som framgår av tabell 15.5 spelar massmedierna för angeredsborna en mycket viktig roll som informationskälla om det svenska samhället. Anderson och TV är de alternativ som de allra flesta anger, men tidningar anges också som vanliga informationskällor. Det kan synas något märkligt ef- tersom angeredsbor inte i så stor utsträckning regelbundet läser en mor- gontidning. 
 Tabell 15.5 Informationskällor om samhället i göteborgsförorten Angered efter uppväxtl- and (procentandel som anser att de vanligen får del av information från res- pektive källa) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 Informationskälla 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Svensk radio/TV 
  
 96 
  
 89 
  
 85 
  
 Lokala dagstidningar 
  
 87 
  
 78 
  
 85 
  
 Andra dagstidningar 
  
 69 
  
 73 
  
 85 
  
 Utländska tidningar/radio/TV 
  
 12 
  
 48 
  
 23 
  
 Familj, släkt, vänner 
  
 67 
  
 67 
  
 80 
  
 Arbetskamrater 
  
 62 
  
 48 
  
 66 
  
 Informationsblad, anslagstavla 
  
 33 
  
 30 
  
 44 
  
 Föreningar 
  
 23 
  
 14 
  
 33 
  
 Källa:  
  
 Kom-SOM,Angered 
  1996 
 Det finns flera tänkbara förklaringar till att svenska tidningar ändå upp- ges som vanliga källor för samhällsinformation. En förklaring är natur- ligtvis att man inte med nödvändighet behöver läsa tidningen så regel- bundet som fyra gånger i veckan för att få information om samhället. Tidningen kan vara en viktig informationskälla även om den läses mer sällan. En annan förklaring till att så många anger dagstidningar är troli- 
 163 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 SOU 1999:68 
  
 gen att angeredsborna i begreppet lokal dagstidning också räknar in  
 Göteborgs-Postens 
  förortstidning GP Angered som delas ut till samtliga hushåll en gång i veckan. 
  
 S 
 OM DEN SAMHÄLLSINTRESSERADE GÖTEBORGARE HAN ÄR ÄR  
 A 
 BRAHAM  
 prenumerant på 
  
 GP, läser Metro så ofta han kommer åt och köper eller läser DN och SvD då och då. I tv ser han Aktuellt kl 18 , Rapport och  
 morgon-TV. 
  Tidigare lyss- nade han alltid på P1 på morgnarna, men har som student fått senare vanor och missar de tidiga radionyheterna. 
 Allt om Göteborgssamhället och allt om samhällsfrågor, politik, debatt och utrikesrapportering intresserar honom. 
 – Och så all sport och såpor, tillägger han. 
 De turkiska sändningarna i P2 lyssnar han inte på. 
 – De är för kortfattade och ger ingenting som jag inte får via svenskspråkiga medier. 
 Eftersom många assyrier förstår turkiska har de många turkiskspråkiga satellitsända  
 tv-program 
  att välja bland. Både de som produceras i Turkiet och i olika västeuropeiska länder. 
 De äldre assyrierna ser mycket på turkisk och arabisk TV, sällan på svenska program. Det innebär att de lever kvar i det gamla och är mycket okunniga om det samhälle de nu lever i. 
 För angeredsborna är familj, släkt och vänner också en viktig källa för att få reda på vad som händer i samhället. Detta gäller alldeles särskilt den andra generationens invandrare. I denna grupp spelar det sociala kontakt- nätet en stor roll. Föreningar, informationsblad och anslagstavlor är ex- empel på andra samhällsinformationskällor som i högre utsträckning anges av andra generationens invandrare än av andra. 
 Utländska medier, tidningar, radio och TV, anges som informations- källa framför allt av den första generationens invandrare . Att mer uttöm- mande ta del av vad som händer i det land som man kommit ifrån går i stort sett inte att göra utan att ta del av medier från just det landet. 
  
 15.5 
  
 Angeredsbornas förtroende för olika medier 
  
 Befolkningen i Sverige som helhet hyser rent generellt ett stort förtro- ende för svenska massmedier. Det gäller också angeredsborna, men på en lägre nivå än vad som gäller allmänt för Sveriges och Göteborgs befolkning. 
 Störst förtroende har angeredsborna för den lokala gratistidningen GP Angered, den lokala morgontidningen  
 Göteborgs-Posten 
  och SVT2:s regionala  
 TV-nyheter. 
  I det avseendet finns det ingen skillnad mellan angeredsbor och göteborgarna i allmänhet.  
 Göteborgs-Posten 
  och de regionala  
 TV-nyheterna 
  Västnytt åtnjuter även störst förtroende hos gö- teborgarna som helhet. 
 164 
  
 SOU 1999:68 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 När det gäller  
 Göteborgs-Posten 
  och Västnytt finns det inte heller någon skillnad I företroende mellan första och andra generationens in- vandrare. Den första generationens invandrare anser dock att rapporte- ringen i GP Angered är något mindre tillförlitlig än vad andra generationens invandrare gör. Trots detta är GP Angered det medium som också de som är uppväxta utomlands anser vara mest tillförlitligt. 
 Varför förtroendet för medier generellt sett är något lägre i Angered än i Göteborg kan diskuteras. En förklaring kan vara att den bild som ges av Angered i nyhetsmedierna under lång tid varit negativ och där- med uppfattas den av angeredsbor inte heller som trovärdig. En tidning som GP Angered har däremot ett Angeredsperspektiv i sin rapportering och uppfattas därför som det mest tillförlitliga och trovärdiga mediet. 
  
 15.6 
  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 En första slutsats som kan dras av de genomförda undersökningarna är att det, inte helt överraskande, finns klara skillnader i medietillgång och medievanor mellan personer som är uppväxta i Sverige, personer som är uppväxta utomlands och personer som är uppväxta i Sverige, med minst en förälder född utomlands. För personer med invandrarbakgrund handlar valet av medier inte bara om vad de vill ta del av i medierna utan det är också en fråga om fråga om identitet. Invandrargruppernas splittrade medievanor är ett uttryck för hur de balanserar mellan två olika kulturer. I medievanorna ingår både hemlandets eller det egna språkområdets medier och de svenska medierna. Hos den första generationens invand- rare finns det en viss övervikt för de förra, hos den andra generationens invandrare en klar övervikt för de senare. 
 Det allmänna intrycket är att tillgången till olika massmedier är god hos den del av den svenska befolkningen som har invandrarbakgrund, inte minst hos andra generationens invandrare. Där är skillnaderna för- hållandevis små jämfört med den övriga svenska befolkningen. Med brand- katastrofen som bakgrund är det emellertid två skillnader i medietillgång som har särskild relevans. 
 För det  
 första  
 finns det nyhetsmedium, som för den svenska befolk- ningen i sin helhet är den viktigaste lokala informationskällan – den lokala morgontidningen – i klart mindre utsträckning i invandrarhushåll. Andelen är troligen ännu lägre i verkligheten, eftersom postenkätmetoden innebär ett större bortfall bland dem som inte har en svenskspråkig bak- grund. 
 För det  
 andra  
 är skillnaderna mellan personer med invandrarbakgrund och den övriga svenska befolkningen minst när det gäller tillgång till medier som till största delen används för nöje och underhållning, t ex  
 satellit-TV, 
  video, veckotidningar och kvällspress. Det är dock troligt att 
 165 
  
 Medieinnehav och medievanor 
  
 SOU 1999:68 
  
 den höga andelen invandrarhushåll med parabol beror på att man vill ta del av satellitkanaler på sitt eget språk och då inte enbart för underhåll- ning och förströelse utan också för att följa med vad som händer i hem- landet. I vilken utsträckning satellitkanalerna används för underhållning respektive samhällsinformation finns det emellertid ingen forskning om. 
  
 Smith KÖR MED HÄLSOKOST OCH GÅR PÅ GYM ETT PAR GÅNGER I VECKAN 
 . Det är inga 
  
 problem med slöjan. 
 Någon radio har Marian aldrig haft, men hon ser  
 TV4-nyheterna 
  på morgonen innan hon går till jobbet eller skolan. På kvällen ser hon också nyheterna på TV4 och ibland något samhällsprogram, om det inte är för sent. Såpor är hon också road av. 
 Marian har bara ettan, tvåan och fyran att välja mellan. Det finns ingen  
 kabel-tv 
  i hennes hus. Parabol har hon aldrig funderat på att skaffa. De somaliska  
 tv-programmen 
  kan hon alltså inte heller se hemma, men alla somaliska vänner kommenterar dem, så hon vet ändå vad de handlar om. - För många av mina landsmän betyder tv bara de somaliska programmen, säger hon. 
 Förr prenumererade Marian på GP, men hon tröttnade. Nu läser hon Metro varje dag och är mycket förtjust i den. 
  
 – 
  
 Egentligen var GP en för stor tidning. Man läste aldrig allt, och den tog så mycket plats. 
  
 Både i tidningar och i tv väljer Marian alltid det lokala materialet först: 
  
 – 
  
 Göteborg, Sverige, utomlands – så läser jag alltid, säger hon. 
  
 – 
  
 Fast allra först läser jag insändarna! 
  
 När det gäller medieanvändning kan det konstateras att personer med invandrarbakgrund tar del av svenska nyhetsmedier i mindre utsträck- ning än den övriga svenska befolkningen. Resultatet är knappast över- raskande. Andra medievanor från ursprungsländerna och språksvårighe- ter skapar trösklar inför de svenskspråkiga medierna. Tröskeln är särskilt hög för dagstidningsläsning, undantaget gratistidningen Metro. 
 Det finns dock inte något som tyder på att det generellt sett skulle finnas något ointresse för svenska nyheter eller nyheter om Sverige. Tvärtom tyder de relativt höga siffrorna för  
 TV-nyhetsprogram, 
  för lokal morgonpress och för P4 på ett behov och en vilja att orientera sig i det svenska samhället. Det stora genomslaget för Metro bland invandrare i Göteborg och Stockholm är ett annat exempel på det stora informations- intresset. 
 166 
 16 Etniska medier i Sverige 
 En viktig uppgift för utredningen är enligt direktiven att undersöka arbetsförhållandena för de massmedier som särskilt vänder sig till in- vandrare. Mot denna bakgrund som kartläggningen av medier som vän- der sig till olika etniska grupper på deras ursprungsspråk skall ses. 
 Utredningen koncentrerar sig på etermedier och då främst på närra- dio och  
 lokal-TV 
  som etniska grupper själva driver. Det finns också ett antal tidningar och t ex föreningstidskrifter på de etniska gruppernas språk. De utkommer dock relativt sällan och har sannolikt inte spelat någon stor roll i den direkta nyhetsförmedlingen kring brandkatastrofen. Ett undantag är den statliga stiftelsen Invandrartidningen. Vid tiden för brandkatastrofen utgav den dock bara en veckotidning På lätt svenska, som gav stort utrymme åt branden. De tidigare under år 1998 utgivna editionerna på serbiska/kroatiska/bosniska, spanska, polska, persiska, arabiska och engelska upphörde att utges under året och den finska editionen övergick i privat ägo. Stiftelsen har nu avvecklats och även På lätt svenska drivs privat under namnet Sesam. 
 De etermedier som sänder på andra språk än svenska är Sveriges Radios minspråksredaktion för nationella sändningar och lokalradion samt närradio och  
 lokal-TV. 
  Utredningen har gjort en särskild studie av närradio och  
 lokal-TV 
  i Göteborg som har de sannolikt i Sverige mest utvecklade formerna för sändningar och som av naturliga skäl var mest engagerade i brandkatastrofen. Närradio och  
 lokal-TV 
  i övriga Sverige behandlas endast översiktligt. Detta kapitel ägnas i huvudsak denna stu- die. Kartläggningen presenteras i sin helhet i bilaga 3. 
  
 16.1 
  
 Svenska etermedier 
  
 Sveriges Radio har i avtal med staten givits ansvar för att sända s k viktiga meddelanden från myndigheter vid katastrofsituationer. 
 SR har inrättat minspråkredaktioner på nio språk: Serbiska/kroatiska/ bosniska (SKB), turkiska, persiska, polska, grekiska, spanska, albanska, arabiska och assyriska/syrianska. Sändningarna sker i P4. Man sänder på vardera språket  
 10-20 
  minuter varje eller varannan vardag och något längre tider på lördag. Efter branden fick man utökad programtid och sände långa pass under fredag och lördag. Ett problem var att få ut information om extrasändningarna. Det skedde bl a via Ekot. 
 167 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokalradion sänder också i P4. Radio Göteborg sänder på fem språk: SKB, makedonska, spanska, somaliska och finska. Vid branden insåg man att många av de drabbade hade icke svensk bakgrund. På fredags- natten sändes därför nyheten på SKB och makedonska 03.20, på span- ska 04.30, på somaliska 05.20 och senare på finska och även kurdiska (kurmandji). Senare sände man på alla språken en gång i timmen, gjorde ett uppehåll mitt på dagen och återkom mellan 14 och 17 med kontinu- erliga ca två minuter långa telegramläsningar på de olika språken. 
 För sändningarna fick man hjälp av tolkar från kommunens tolk- central. Man rapporterade till åtta länders radiostationer. 
  
 16.2 
  
 Etniska gruppers medier i Göteborg 
  
 Utredningen har undersökt dels arbetsförhållanden inom etniska medier, dels vad man sände i anslutning till brandkatastrofen. En lista från fritidsförvaltningen i Göteborg, Öppna Kanalen och radio- och TV- verket i Sverige upptog sammanlagt 43 radiogrupper och 13  
 TV-grupper 
  som tillskrevs och kontaktades per telefon. Svar inkom från 19 radio- grupper och tio  
 TV-grupper. 
  Av de senare är det åtta som är aktiva. Utredningen bedömer att de var de grupper som hade sändningar under den aktuella tiden. Uppgifter inhämtades via personliga intervjuer med ledning av ett frågeformulär. De intervjuade var producenter, ansvarig utgivare och/eller programledare. 
 16.2.1 Lokal närradio 
 Språk 
 Av de 19 radiogrupperna sänder åtta på persiska och tre på spanska. Övriga språk är somaliska, tigrinja (Eritrea), kurdiska, arabiska, azerbajdjanska, finska, kroatiska och makedonska. 16 av grupperna är delar av föreningars verksamhet medan tre enbart är radioföreningar. 
 Medarbetare och resurser 
 Radiogrupperna har vanligen åtta till tio frivilliga medarbetare, några har fler än tjugo medan några blott har en medarbetare. Flertalet har ungdo- mar bland sina medarbetare, både kvinnor och män. 
 Endast en av grupperna har egen studio och sändningsutrustning. De övriga hyr av de närradioföreningar som finns i Göteborg centralt, Angered, Partille och Mölndal. De flesta grupperna har svårigheter att finansiera verksamheten. De är beroende av bidrag från sina föreningar. Vissa får bidrag från Göteborgs invandrarförvaltning. Andra inkomstkäl- lor är sponsorer, gåvor, reklam, studiecirklar (ABF), avgifter för gratulationer och lokaluthyrning. Flera uppger att de tvingats minska 
 168 
  
 SOU 1999:68 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 sina sändningstider p g a brist på pengar. Många enskilda medlemmar betalar kostnader ur egen ficka. På sikt hotar det verksamheten. 
 Nästan alla grupper uppger att de har ekonomiska problem. De sak- nar studio och utrustning men också utbildade och kunniga personer som gått igenom grundkurs i radioverksamhet. Man tycker det är svårt att kräva ideella insatser av medlemmar och saknar stöd från myndighe- ter, som man också menar inte bryr sig om denna verksamhet. Två radio- grupper uppger dock att de inte har vare sig ekonomiska eller utrustningsmässiga problem med att driva sin verksamhet. 
 Sändningstider 
 Sändningstiderna varierar mellan grupperna; några sänder sju timmar om dagen hela veckan, några runt tio timmar per vecka, de flesta två till tre timmar per vecka och en bara en halvtimme i veckan. 
 Syfte och innehåll 
 Grupperna har ofta samma syfte med sin verksamhet: De vill ge sam- hällsinformation både om Sverige och hemlandet på det egna språket. Generellt gäller att de vill bevara den egna kulturen och sprida den till det svenska samhället, man vill påverka landsmän att engagera sig i det svenska samhället genom att bl a behandla integrations- och demokrati- frågor. Man vill också bygga broar mellan invandrare och svenskar ge- nom utbyte av kulturverksamhet. 
 Syftet genomförs bl a genom debatter om olika ämnen, intervjuer och reportage. Tyngdpunkten ligger på nyheter, ungdoms- och barnpro- gram, familjeprogram och underhållning. Andra vanliga inslag handlar om föreningens verksamhet och kulturutbud. Många sänder speciella program om sociala och hälsofrågor, upplysning om lagar och regler i Sverige, särskilt sådant som rör invandring. Musik och teater är också vanligt. 
 Målgrupp 
 Målgrupperna är de etniska grupper som talar det aktuella språket. Stor- leken varierar efter språkgruppens storlek. Radiogrupper som sänder på persiska når 10.000 till 20.000, andra mellan fyra och fem tusen och den minsta knappt ett tusen. Målgrupperna begränsas också till området i Göteborg för de som sänder i FM 88.00 MHz och 90.2 MHz. Det finns dock grupper som sänder på 103.1 MHz och106.3 MHz för att nå lyss- nare utanför Göteborg. 
 Samarbete 
 Radiogrupperna samarbetar sällan med några svenska myndigheter, en- dast fyra har något samarbete. Tre grupper uppger att de har tillfälliga kontakter med svenska organisationer. Grupperna bedömde det som 
 169 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 SOU 1999:68 
  
 angeläget att ha samarbete med svenska media men endast en  
 –Somali 
  Radio – hade utvecklat ett sådant samarbete. Några av radiogrupperna samarbetade sinsemellan. 
 Förslag till förbättringar 
 Drygt hälften anser att ett statligt eller kommunalt stöd är avgörande för att de skall kunna driva en bra verksamhet. Några anser att myndighe- terna borde finansiera verksamheten, några att etablerade radiokanaler borde anställa deras personal. Om man fick ökat stöd skulle man kunna avlöna dem som gör mer krävande arbetsinsatser och helgarbetande. Man vill också ha mer utbildning och förstärka ledarskapet. Andra för- slag är att söka ekonomiskt stöd hos företag och fonder, att minska sändningsavgifterna och att bilda en invandrarmediagrupp. 
 16.2.2 Radiosändningar om brandkatastrofen 
 Sändningar, innehåll 
 Dagen efter branden sände fyra radiostationer, några på dagen och några på kvällen. På lördagen sände sex och på söndagen fem radiogrupper. Veckan efteråt sände samtliga på sina reguljära tider. 
 Dessa sändningar inriktades på brandkatastrofen. Man sände främst samtal och diskussioner i studio med människor som varit med på brand- platsen, anhöriga landsmän och representanter för krisgrupper och in- bjudna svenska gäster. Bland dem fanns präster, poliser, brandmän, lä- kare, psykologer etc. Man sände också intervjuer från brandplatsen, di- rekta telefonsamtal, reportage från sjukhus och begravningar. Några höll en tyst minut för offren. En radiostation sände ingenting om branden eftersom de bedömde att deras lyssnare inte hade några språkproblem utan fick information via reguljära kanaler. 
 Källor, kontakter 
 Informationskällorna varierar från grupp till grupp. De flesta ansåg sig ha svårt att få adekvat information. Angivna källor till information om branden är STV 1 och 2, TV4, textTV, lokalradio P4 och P3, GP, Arbetet och Metro samt internet. Vidare nämns folk på brandplatsen, bl a vän- ner, anhöriga och ungdomar som var med på festen. 
 Några få radiogrupper fick information från polis, räddningstjänst och sjukhusen. Två grupper kontaktades av och fick information av po- lisen. Två andra kontaktade själva polisen för att få information men fick ingen respons. Övriga 15 grupper hade inga kontakter med vare sig polis eller andra berörda myndigheter. 
 Radiogrupperna hade få kontakter med svenska medier. Fyra hade kontakt med P2´s och P4´s redaktioner på sina hemspråk. Radio Make- doniska kontaktades av P2, P4, Radio Sweden, GP, GT och Expressen. 
 170 
  
 SOU 1999:68 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 Fem radiogrupper hade kontakter med utländska medier. Radio Byrd rapporterade till medier i Portugal, Spanien, Chile, Uru- guay och BBC på spanska. Radio 18 Abril fick kontakt med spanska BBC och en norsk kanal. Makedoniska radion rapporterade till BBC, AP´s korrespondent i Stockholm, TV och radio i Makedonien samt till Ser- bien, Bulgarien och Finland. MaHaVaShama radio (persiska) rapporte- rade till franska internationella radion och radio Los Angeles. Radio Iran rapporterade till radio Israel, Voice of America samt till en finsk tidning och en norsk radiokanal. 
 Problem 
 Under den aktuella tiden upplevde radiogrupperna många problem. De saknade kunskaper och erfarenheter hur man hanterar en sådan kata- strof. En radiogrupp sa: Vi själva var i chocktillstånd och visste inte vart vi skulle vända oss för att få information. Endast två grupper blev in- bjudna till presskonferenser och informationsmöten om brandkatastrofen. Man saknade information och litade inte på den man fick därför att den varierade från källa till källa, bl a mellan polis och räddningstjänst. 
 Många ringde under direktsändningarna och frågade efter brand- orsaken och andra ting som det var svårt att svara på. 
 16.2.3 Lokal  
 kabel-TV 
  
 Språk 
 Tre av  
 TV-grupperna 
  är somalisktalande, två arabisktalande och övriga representerar bosniska, kurdiska, persiska, eritreanska och spanska. Åtta av grupperna är delar av föreningar, tre fristående  
 TV-föreningar. 
  
 Medarbetare och resurser 
 En av grupperna har egen studio och sändningsutrustning, ytterligare en har en liten studio för att filma och en  
 S-VHS 
  kamera medan övriga saknar såväl studio som utrustning. Fyra grupper har f n  
 ALU-anställda. 
  Antalet frivilliga medarbetare varierar mellan  
 20-30 
  och fem till sex. 
 Fem  
 TV-grupper 
  deltar i  
 TV-projektet 
  på Blå Stället som finansieras av kommunen. De grupperna betalar inget för den direkta  
 TV-verksam- 
  het under projekttiden men har kostnader för bl a transporter, telefon och inköp av material. Personalen har fått en  
 40-timmars 
  kurs i teknik och redaktionellt arbete. 
 Att producera  
 TV-program 
  är dyrt och tar lång tid. Det tar ofta två till tre dagar för att producera en timmes program. Några grupper klarar själva att betala sändningsavgifterna som utgår med 700 kr per timme. Produktionen kräver studio, kamera, redigeringsutrustning och  
 S-VHS- 
  kassetter av hög kvalitet m m. För att täcka dessa kostnader måste grup- perna ha inkomster från föreningarna (medlemsavgifter), lokalverksamhet, 
 171 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 SOU 1999:68 
  
 gåvor och sponsorer. De flesta föreningarna får ett litet bidrag från Göte- borgs invandrarförvaltning och några från reklam och studiecirklar. Flera grupper har upphört med sin verksamhet därför att intäkterna inte täckt kostnaderna. 
 De flesta grupperna upplever problem med att driva sin verksamhet. Problemen är främst bristande ekonomiska resurser, brist på utrustning, material och studio men även på utbildning och personlig kompetens. Brist på tid är också ett påtagligt problem med tanke på att de flesta jobbar på sin fritid. Man är också besviken över att svenska myndigheter och medier inte ser grupperna som en resurs. 
 Sändningar 
 Av de elva grupperna sänder fem en timme i veckan och två en halv timme. Tre sänder f n inte. Sändningarna sker via föreningen Öppna Kanalen som är en distributionskanal. 
 Syfte och innehåll 
 Huvudmålet för  
 TV-grupperna 
  är likartat; det är att ge samhällsinformation om Sverige och hemlandet på ursprungsspråket. Man vill värna och ut- veckla den egna kulturen, främja integration och demokrati. Också programinnehållet har likheter. De flesta gör reportage och dokumentärer om livet i Sveriget t ex om jobb och arbetslöshet. Man sänder debatter och intervjuer om t ex invandrarfrågor, hemspråk, kultur och litteratur. Andra programpunkter är nyheter,  
 familj-, 
  barn- och ungdomsprogram, underhållning och musik. 
 Målgrupp 
 Målgruppen är främst etniskt språkliga grupper. De varierar med grup- pens storlek. Högsta tittarsiffror uppges till 20.000, några har 5.000 – 10.000 och som minst uppges 1.500 – 2.000. Möjligheten att se Öppna Kanalen, som förutsätter tillgång till kabelTV, finns hos ca 200.000 hus- håll i Göteborg. 
 Samarbete 
 Samarbetspartners är främst fritidsförvaltningen och invandrarförvaltningen i Göteborg. Endast en grupp har kontakter med andra myndigheter. Man har heller inget samarbete med svenska medier. Öppna Kanalen samar- betar dock med STV och TV4. Några av  
 TV-grupperna 
  samarbetar med varandra. 
 Förslag till förbättringar 
 För att lösa de ekonomiska problemen föreslår man att  
 TV-grupperna 
  får bidrag från staten eller kommunen. Andra förslag är att integrera de etniska gruppernas media i de etablerade medier, att bilda en minoritets- 
 172 
  
 SOU 1999:68 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 mediaorganisation, att anställa personal, att stödja föreningar och att ge sändningarna möjlighet att bli rikstäckande. Att förbättra myndigheter- nas kunskap och attityd till etniska medier är också väsentligt. 
 16.2.4  
 TV-sändningar 
  om brandkatastrofen 
 Sändningar, innehåll 
 Ingen  
 TV-grupp 
  sände i direkt anslutning till branden under fredag, lör- dag eller söndag. Under veckan efter branden sände fyra av grupperna medan övriga inte hade någon fast sändningstid eller var passiva. Efter initiativ från en av grupperna kom en diskussion igång med kommunen centralt och Öppna Kanalen som ledde fram till att sju TV- grupper gjorde var sitt program på eget språk. Kommunen gav bidrag till Öppna Kana- len och ca tre veckor efter branden sändes två timmars sändningar på bosniska, somaliska, arabiska, kurdiska, persiska, eritreanska och span- ska. Programmen innehöll studiodiskussioner dit folk kunde ringa in frågor, intervjuer, reportage från bl a begravningar, inslag från TV4 samt en beskrivning av brandens förlopp. Grupperna hade bjudit in anhöriga och ungdomar samt olika experter och representanter för myndigheter, t ex polis, räddningstjänst, politiker, psykolog, läkare och socialarbetare. Några hade endast bjudit in landsmän t ex imam eller präst, personer ur krisgrupper, anhöriga och ungdomar. 
 Källor, kontakter 
 Huvudkällorna var dels svenska medier – TV, radio och press – dels personer som varit med på brandplatsen eller medverkat i krisgrupper samt ungdomar som varit med på festen. 
 Endast  
 Somali-media 
  hade några kontakter med myndigheter och då med polis, räddningstjänst, sjukhus och svenska kyrkan. Tre grupper hade kontakt med svenska medier, två med TV4 och en med STV. Arab- iska  
 TV-center 
  kontaktade TV för att göra ett program men fick svaret att de inte hade någon maskin för textning eller översättning. 
 En somalisk  
 TV-grupp 
  hade kontakter med  
 BBC-Somalia 
  i London, en  
 lokalTV-kanal 
  i Minnesota och en lokal radio- och  
 TV-kanal 
  i Finland. 
 Problem 
 Nästan alla  
 TV-grupperna 
  vittnar om svårigheter framförallt att få infor- mation. De fick inga inbjudningar till presskonferenser eller informations- möten. Tittarna fick vänta fyra – fem dagar på att få sändningar på eget språk. Några hindrades av myndigheter från att göra egna reportage. Som journalister fick många ta på sig uppgiften att agera som krisgrupp men saknade kunskap och erfarenhet att göra det. Öppna Kanalen hade problem med studion och utrustningen på Blå Stället. Studion var inte förberedd på en sådan verksamhet. 
 173 
  
 Etniska medier i Sverige 
  
 SOU 1999:68 
  
 16.3 
  
 Etniska gruppers medier i övriga Sverige 
  
 Lokal TV 
 Det finns f n 30  
 icke-kommersiella 
  s k lokala kabelsändarföretag i Sverige. Riksförbundet Öppna Kanalen omfattar organisationer i Stockholm, Gö- teborg, Malmö, Jönköping, Lund, Skövde och Västerås som tillsammans kan nå ca 900.000 hushåll. 
 Utöver i Göteborg sänder etniska grupper endast i Stockholm och Västerås. Stockholm har elva registrerade grupper och i Västerås sänder två grupper. 
 Utredningen har intervjuat sex grupper av dessa grupper. De redovi- sar samma problem som i Göteborg: svag ekonomi, brist på utrustning och avsaknad av kontakter med myndigheter och etablerade massme- dier. De har också samma mål; att sprida samhällsinformation om Sverige och hemlandet, att utveckla den egna kulturen och främja integration. 
 Närradio 
 Utredningen har studerat förhållandena i Stockholm och Malmö. I Stock- holm har närradiogrupperna organiserat sig i sju geografiska föreningar. Inom dessa verkar 30 till 40 etniska närradiogrupper. I Malmö finns 18 grupper. En rundringning utredningen gjort visar att verksamheten och problemen i stort är de samma som i Göteborg. 
 174 
  
 17 
  
 De etniska gruppernas informations- situation – sammanfattande slutsatser 
  
 17.1 
  
 Segregation och information 
  
 Människor med  
 icke-svensk 
  etnisk bakgrund är ingen enhetlig grupp. Tvärtom är de långt heterogenare än svenskar. Deras medieval varierar, deras uppfattningar om myndigheter skiljer sig åt, deras bedömning om vad som är viktig information skiftar. Varje uttalande om etniska grupper i Sverige innebär därför grova generaliseringar. 
 Några fakta är dock ovedersägliga. Stora grupper bland några av de etniska grupper som kommit från länder utanför Europa lever segregerat och har få kontakter med svenskar. Deras försörjning kommer i huvud- sak från socialbidrag vilket innebär att deras ekonomiska resurser är små. De bor således för sig själva, står utanför arbetslivet och deltar föga i gemensamma samhällsaktiviteter. Klyftorna till det etablerade svenska samhället och dess värderingar är stora. Många söker sig till religiösa och andra gemensamma aktiviteter som fjärmar dem från det svenska sam- hället. Självfallet har detta betydelse för gruppernas mottaglighet för in- formation. Många är negativa till det officiella svenska samhället och de budskap som kommer därifrån. Också massmedierna uppfattas ibland som myndigheternas megafoner. 
 Att förbättra dessa gruppers informationssituation förutsätter föränd- ringar av deras samhällsvillkor. Det kräver ett långsiktigt systematiskt integrationsarbete som innebär grundläggande förändringar av arbets- marknad, boendestruktur och utbildningssystem samt en genomgripande attitydförändring hos delar av majoritetsbefolkningen. En minskning av klyftorna förutsätter att myndigheter och etniska grupper kan mötas på någorlunda jämnlik nivå. Det kan som ett exempel ske genom att stat och kommuner accepterar och stödjer de religiösa samfund och etniska föreningar och organisationer som de etniska grupperna samlats inom samt gemensamt med dem utvecklar planer och aktiviteter. 
  
 17.2 
  
 Informationsvanor och behov 
  
 Redovisningen av de etniska gruppernas medieanvändning visar att de i avsevärt mindre utsträckning än majoritetsbefolkningen läser morgon- tidningar. Metro har dock snabbt blivit en mycket läst tidning i Stock- 
 175 
  
 De etniska gruppernas informationssituation 
  
 SOU 1999:68 
  
 holm och Göteborg. Den svenska typen av morgontidningar är ovanlig i några av de etniska gruppernas hemländer.  
 Hemlands-TV, 
 kabel-TV, 
  närradio och  
 lokal-TV 
  är relativt viktigare för dem än för helsvenskar. I några grupper är den muntliga kontakten den kanske viktigaste informationskällan. Medievanorna skiftar dock avsevärt mellan grupperna. Noterbart är att andragenerationens vanor närmar sig de helsvenska. 
 I sammanhanget är det viktigt att konstatera att  
 SOM-undersökningen 
  i stor utsträckning inte når de människor som inte kan kommunicera på svenska. Den gruppen har ökat på  
 1990-talet 
  och kan med stigande ålder hos gruppen – när den inlärda svenskan bleknar bort – förväntas öka än mer i antal. 
 För att nå alla grupper måste en nyanserad satsning ske på olika medier. Det ligger utanför utredningens ram att lämna rekommendatio- ner till kommersiella medier. Utredningen kan dock konstatera att den relativt låga frekvensen morgontidningsläsare borde göra dem till en intressant målgrupp för dessa tidningar.  
 Göteborgs-Posten 
  har också gjort en tydlig satsning den senaste tiden på de etniska grupperna. 
 Statens Integrationsverk har utrett statliga organs information till nyanlända på olika språk. Endast 17 av 76 undersökta myndigheter ger sådan information. En slutsats som dras i integrationsverkets utredning är att: Endast ett fåtal statliga myndigheter tar idag sitt ansvar för sam- hällsinformation till  
 alla  
 i befolkningen. Det är mycket få som tar hänsyn till den individuella tillgängligheten. Som framgått i kapitel 16 avveckla- des den statliga stiftelsen Invandrartidningen 1998 och de olika språk- tidningarna lades ned. Den finska utkommer privat och i annan form medan På lätt svenska övergått i privat ägo och utges under namnet Sesam. 
 Statlig information på de etniska gruppernas modersmål har således minskat samtidigt som behovet ökat. I det riksdagsbeslut som hade sin grund i invandrarpolitiska kommitténs betänkande Sverige framtiden och mångfalden sägs att alla invånare i Sverige skall vara delaktiga och känna medansvar i samhällslivet oavsett etnisk, kulturell och social bak- grund. Delaktighet och medansvar förutsätter att man känner till sam- hället och förmår ta del av dess yttringar och aktiviteter. I sin tur förutsät- ter det att man får begriplig information, d v s på det egna språket. I riksdagsbeslutet sägs också att alla statliga och kommunala myndigheter har ansvar för att samhällsinformation når alla i befolkningen. En slutsats utredningen drar är att varken de statliga eller de kommunala myndighe- terna lever upp till sitt ansvar. Mot den bakgrunden är det angeläget att regeringen åter betonar att varje myndighet har skyldighet att utforma sin information så att den når alla i befolkningen. 
 176 
  
 SOU 1999:68 
  
 De etniska gruppernas informationssituation 
  
 17.3 
  
 Etniska medier 
  
 Sveriges television sände under branden endast på svenska. Sveriges Radio sände via riksradions minredaktioner och lokalradion nyheter på ett antal språk. Sändningarna kom i gång snabbt och var relativt omfat- tande. Problemet är att de sannolikt avlyssnades av relativt få eftersom P4 är en mycket litet använd kanal bland icke svenska etniska grupper. 
 Utredningen konstaterar att det finns ett stort informationsbehov bland icke svensktalande som är otillfredsställt. Det är angeläget att Jenkins och SR överväger hur de kan utveckla former för sändningar på andra språk som når de aktuella grupperna. 
 De specifika etniska medier som utredningen särskilt studerat är när- radio och  
 lokal-TV 
  via distributionskanalen Öppna Kanalen. Under bran- den sände framförallt närradio frekvent medan  
 lokal-TV 
  saknade materi- ella och tekniska resurser att då fungera som ett nyhetsmedium. Tre veckor efter branden sände de aktuella  
 TV-grupperna 
  med stöd av Göte- borgs kommun vardera två timmar om brandkatastrofen. 
 Som framgått av undersökningen av nyhetsrapporteringen i kapitel 5 gav närradion en engagerad bild av branden och dess effekter och lät många drabbade komma till tals. Någon vidarebefordrade obekräftade rykten och tog ställning mot myndigheterna utan närmare faktaunder- lag. Det allt övervägande flertalet närradiogrupper svarade för en an- svarsfull och saklig nyhetsförmedling och analys. Många skiftande åsik- ter och påståenden om branden och dess orsak kom fram under sänd- ningarna men yttrades främst av inringande och deltagare i studiodebatter. 
 Närradio och  
 lokal-TV 
  har en relativt stor grupp av sina etniska lands- män som lyssnare/tittare. Av dem uppfattas de ofta som våra medier. Den egna närradion eller  
 TV-kanalen 
  blir ett identifikationsobjekt. De medierna har således en betydande potentiell roll att spela i nyhets- förmedlingen till de etniska grupperna, särskilt till de människor som inte kan ta till sig svenska medier. Just dessa kan bedömas titta och lyssna speciellt mycket på  
 lokal-TV 
  och närradio. Att framställa massme- dier på det egna språket i det nya landet är också en del i en integra- tionsprocess. 
 177 
 Del VI Överväganden, förslag och 
 rekommendationer 
 179 
  
 18 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 Brandkatastrofen är den svåraste i Sverige i modern tid. 63 unga männis- kor dog. Att den väckt sorg, vrede och starka känslor är naturligt. 
 Många av de omkomna barnens föräldrar har flytt eller flyttat till Sverige för att få ett bättre liv. Här har de ofta mötts av likgiltighet och brist på respekt för vilka de är. Tragedin har hos dem utlöst en bitterhet inte bara över att deras barn gått bort utan också över ett samhälle som inte ser dem. 
 Orsaken till branden är ännu okänd. Med grund i en räddningsleda- res uttalanden under brandnatten spred massmedierna efter branden uppgifter om att den var anlagd. Det dementerades snabbt. De insatser som polis och räddningstjänst gjorde ifrågasattes. Påståenden återgavs om att ungdomarnas etniska bakgrund kunde påverkat t ex larmet. 
 Utredningen har uppdraget att bl a undersöka hur informationen kring branden fungerat till de närmast berörda med icke svenskspråkig bakgrund. För att svara på det måste man se den situation som många av dem befinner sig i. 
 Klyftorna mellan etniska grupper och majoritetsbefolkningen är stora och har ökat påtagligt under de senaste åren. Det tar sig ofta uttryck i misstro och negativ inställning till myndigheter. Brandkatastrofen och uppmärksamheten kring den har haft effekten att klyftorna lyfts fram i ljuset. Med undantag för missgrepp av polisen, räddningsledarens utta- lande att branden troligen var anlagd och ogrundade uttalanden av åkla- garen har enligt utredningen inte myndigheternas agerande bidragit till att fördjupa klyftorna. Snarare har den starka medkänslan med de drab- bade som visats av hela samhället verkat i motsatt riktning. Bl a statsministerns och andra statsråds besök i Göteborg blev symboler för det engagemang som svenskar av alla ursprung känt. 
  
 18.1 
  
 Informationen 
  
 18.1.1 Massmedierna 
 En av utredningens huvuduppgifter har varit att kartlägga nyhets- rapporteringen om branden och dess följder. Journalister och fotografer kom till brandplatsen strax efter räddningstjänsten och polisen. Vid två- 
 181 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 tiden sändes de första inslagen i TV och riksradion. Som enda morgon- tidning hade GP nyheten om branden. Kvällstidningarna ägnade den stort utrymme särskilt i bild. TV och radio kom att dominera nyhets- rapporteringen. På lördagen som var helgdag kom dock GP, Arbetet Nyheterna och kvällstidningarna ut med extrautgåvor. Utredningens slut- sats är att i det stora hela tillgodosåg massmedierna väl allmänhetens behov av fakta. 
 Brandkatastrofen blev en världsnyhet. Den fick stor initial uppmärk- samhet men försvann snabbt från nyhetsrapporteringen utom i Norden. 
 Det har i debatten kring katastrofen hävdats att massmedierna gav rykten och spekulationer stort utrymme, särskilt de internationella och de som sände på icke svenska språk i Sverige. Utredningens kartlägg- ning ger inte belägg härför. Uppgifter om att branden eventuellt var anlagd förekommer i nästan alla medier men nästan alltid med hänvis- ning till räddningsledarens uttalanden. Polisens uppgift att man inte vet orsaken nämns också ofta. Utredningens slutsats är att relativt lite speku- lationer förekommer. 
 Myndighetsrepresentanter har kritiserat televisionen, särskilt TV2, för att ha intervjuat upprörda ungdomar strax efter branden och låtit dem uttala att polis och brandmän inget gjorde utom att hindra dem från att rädda kamrater. I intervjuerna förekommer samma ungdomar flera gånger och de uttrycker mycket kritiska åsikter. Reportrarna ställer få följdfrågor vilket också gäller intervjuerna med räddningsledaren. Utredningen kon- staterar att det är väsentligt och naturligt att intervjua ögonvittnen men att det också är viktigt att journalister och fotografer är medvetna om att chock kan förändra människors personlighet och omdöme. 
 I debatten har också hävdats att massmedierna etnifierade bran- den. Utredningen anser det naturligt att medierna rapporterade om de drabbades etniska bakgrund. Det innebar att ungdomar som betraktar sig som svenskar kom att kategoriseras som invandrare. Rapporteringen saknade i det avseendet ibland önskvärda nyanser men gav generellt en positiv och saklig bild av ungdomarna. 
 18.1.2 Myndigheter och frivilliga organisationer 
 Berörda myndigheter prioriterade att ge massmedierna den information dessa efterfrågade och att underlätta deras arbete. Myndigheterna kan bedömas ha lyckats väl med det. Enligt utredningens åsikt borde högre prioritet ha givits åt att ge de av katastrofen närmast berörda så snabb och tydlig information som möjligt. Självfallet tog myndigheterna ansvar också för den informationen men de problem som anhöriga omvittnar visar på ett behov av att pröva om de nuvarande formerna för bl a identifiering och information kan förbättras. Hänsyn måste bl a tas till de 
 182 
  
 SOU 1999:68 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 nya etniska grupperna och att t ex anhöriga snabbast får veta om att en katastrof inträffat. 
 Utredningen har granskat om etnisk särbehandling förekommit från myndigheternas sida. Inga konkreta exempel har framkommit. På den punkten synes myndigheterna ha varit medvetna om den etniska mång- falden hos de drabbade. Slutsatsen är att särbehandling på etnisk grund inte har förekommit. 
 Bemötandet av drabbade på sjukhus och hos kommunala stödorgan har i allmänhet varit inkännande och respektfullt. Polis och räddnings- tjänst var inte beredda dels på en så svår olycka, dels på så många förtvivlade och desperata ungdomar på brandplatsen. Polisen fick svårt att utföra sina tilldelade arbetsuppgifter och samtidigt hantera ungdo- marna och deras känslor. En slutsats blir att det är angeläget att särskilt polisen analyserar erfarenheterna från branden och överväger hur man skall kunna förena sina traditionella uppgifter med ett bra psykologiskt bemötande av främst ungdomar. 
 Inte heller delar av sjukvården och polisen var beredda på att så många människor så snabbt kom till sjukhusen. Mottagandet kom igång snabbt men problem uppstod på Sahlgrenska sjukhuset p g a många improviserade förändringar etc. Motsvarande problem beskrivs inte från andra sjukhus. På Östra sjukhuset var man relativt van vid att stora grup- per av anhöriga besöker skadade och organiserade ett mottagande som tillgodosåg deras behov. 
 Omvittnade problem i det individuella bemötandet torde kunna hän- föras till stress och därmed sammanhängande brist på flexibilitet. Det pekar på behovet hos ledningen att känna sin personal så väl att man i krislägen kan sätta in dem som är särskilt duktiga på att arbeta flexibelt och empatiskt med människor i affekt och chock. 
 Kommunens beslut att samtliga anhöriga till omkomna skulle kon- taktas var värdefullt. Själva kontakterna har i allmänhet präglats av res- pekt och empati. Enligt utredningen är det nu angeläget att fortsätta kontakterna i olika flexibla former så att också de som är isolerade eller tidigare har avvisat kontakter nås. Alla berörda ungdomar – skadade, anförvanter och vänner – bör erbjudas stödsamtal och bearbetning. 
 Försäkringskassan sände efter ca en vecka brev till föräldrar med besked att barnbidrag och bostadsbidrag upphört eller sänkts därför att deras barn dött. Det uppfattades av dem med rätta som okänsligt. Utred- ningen rekommenderar försäkringskassan att se över formerna för hur sådana beslut meddelas. Det finns dock främst anledning att ansvarig myndighet överväger tidsgränsen när bidrag skall upphöra eller sänkas. 
 183 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 18.1.3 Planera för Sveriges faktiska befolkningsstruktur 
 Många av de drabbade hade en  
 icke-svensk 
  etnisk bakgrund. Även om de var fler än i en normalpopulation speglar det den etniska situationen i Göteborg och Sverige. Brandkatastrofen kan därför sägas ha visat hur Sverige ser ut i dag; att invånarna består av ett stort antal olika grupper med skilda sociala, kulturella och religiösa föreställningar och sedvanor. 
 Mycket av planeringen och myndighetsutövningen i Sverige tar sin utgångspunkt i en befolkningsmässig och språklig homogenitet som inte längre är relevant. Många ledande politiker och tjänstemän i stat och kommuner har inte insett att Sveriges befolkning radikalt har förändrats de senaste decennierna särskilt i storstäderna och att det borde vara en självklar utgångspunkt för all planering. Man ser fortfarande de nya grup- perna som en invandrings- eller flyktingfråga, d v s diskuterar vilka som skall få eller inte få stanna i Sverige och hur flyktingmottagande skall ordnas. 
 Göteborgs kommun hade endast måttlig kännedom om och få kon- takter med de skilda etniska grupperna. Varken i kommunledningen eller hos polisen hade man en planering för den etniska mångfalden i kommunen och kunde därför inte snabbt nå ut med en information som kunde mildrat misstro och ryktesspridning. Kunskapen och kontakterna fanns hos invandrarnämnden och några tjänstemän vid fritidsförvaltningen. De kom att spela en viktig roll både som initiativtagare till kontakter med representanter för olika etniska grupper och organisationer och för att genomföra sådana då kommunledningen insåg behovet av dem. De gav också polisen och länsstyrelsen hjälp med motsvarande kontakter. 
 Utredningen anser det viktigt att myndigheterna har en beredskap för att snabbt nå fram med information till alla grupper av invånare. En slutsats är att när en kommuns befolkning är så etniskt blandad som den är i Göteborg bör kommunen inom sin ledningsfunktion ha kunskap om och direkta kontaktvägar till de etniska grupperna, deras föreningsliv och trossamfund så att kontakter med företrädare för dem kan upprättas lika snabbt som med andra betydelsefulla organ i samhället. 
 De etniska gruppernas egna organisationer spelade en betydelsefull roll i information och stöd till drabbade. De upprättade liksom några andra frivilliga organisationer t ex kyrkliga, egna krisgrupper och stöd- centraler. De tog också initiativ till kontakter med myndigheter och kom därigenom att förmedla angelägen information. Enskilda representanter sökte påverka ungdomar att förstå och acceptera myndigheternas, t ex polisens, agerande. I det sammanhanget finns det anledning att beakta att i en del etniska grupper vänder sig människorna hellre till sina före- trädare och ledare med frågor som svenskar i allmänhet ställer till myn- digheter. 
 184 
  
 SOU 1999:68 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 18.2 
  
 Misstron 
  
 En bakgrund till utredningen är enligt direktiven den misstro som riktats mot myndigheterna. Är den berättigad, d v s har den konkret grund, eller speglar den mer bakomliggande sociala förhållanden och psykolo- giska reaktioner på en obegriplig olycka? Utredningen har särskilt gran- skat fem punkter där stark kritik riktats mot myndigheter. 
  
 1. 
  
 Larmningen. Utredningens slutsats är att inga språksvårigheter förelåg vid inlarmningen. Påståenden om motsatsen saknar grund. Trots hög ljudnivå i bakgrunden framgår adressangivelsen tydligt. Det dröjde en avsevärd tid innan samtalet ledde till utlarmning. Det finns dock ingen- ting som tyder på att samtalet inte togs på allvar. Sedan larmet gått sker uttryckning utan dröjsmål. 
  
 2. 
  
 Räddningsinsatsen. Definitionsmässigt innebär en katastrof att förut- sättningar att rädda människor saknas. Vid branden rådde brist på både personal och räddningsutrustning. Det är utredningens bedömning att när olyckans relativa omfattning blev känd sändes såväl personal som material i möjlig utsträckning till brandplatsen. Fler ambulanser hade inte vid den tidpunkt de hade kunnat tas i anspråk betytt snabbare trans- porter av skadade; de var då redan sända i väg med andra transportme- del. Inte heller hade mer personal från räddningstjänsten, t ex fler rökdy- kare, kunnat förändra räddningsarbetet. 
  
 Polisens uppgift på brandplatsen var att upprätthålla ordning och hjälpa räddningspersonalen. Brandbefälet på platsen begärde att ungdo- marna skulle hindras från att gå in i trapphuset (för att hjälpa till med räddningsarbetet). Mot den bakgrunden anser inte utredningen att det finns grund för påståendena att polisen i sin tjänsteutövning skulle ha hindrat ungdomar så att räddningsinsatsen blev lidande eller uppträtt passivt. Polisens svårigheter att hantera ungdomarnas känslor kan moti- vera en intern diskussion hur man möter stora grupper av t ex ungdomar i oväntade krissituationer. 
  
 3. 
  
 Identifiering och underrättelser till anhöriga. Som konstaterats upp- stod problem när så många människor samlades på Sahlgrenska sjukhu- set för att få besked om sina närmaste. Improviserade lösningar måste sökas. Anhöriga anser genomgående att väntetiden på besked var out- härdligt och onödigt lång. Polisen anser att identifieringsarbetet gick rekordsnabbt. Mot bakgrund av de rutiner och regler som polisen har antagit finns det inte anledning till kritik. Polismyndighetens behov och önskan att följa upparbetade arbetsrutiner och samhällets och lagens krav på sekretess och säkerhet vägde tyngre än föräldrarnas önskan att få besked om sina barn. 
  
 Att ge anhöriga till omkomna besked så snart det överhuvudtaget är möjligt måste ha högst prioritet. Många av dem upplevde att de fick 
 185 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 sväva mycket länge i en utomordentligt påfrestande ovisshet. Den fråga som måste ställas är om det är oundvikligt. 
 Den synnerligen onormala situation som brandkatastrofen innebar bör föranleda en bedömning om de former och rutiner för identifiering som normalt används behöver förändras. Att göra förändringar i ett så pressat läge som rådde är svårt och kan medföra andra problem. Det överordnade syftet att ge de anhöriga snabba besked motiverar att alla tillgängliga resurser sattes in på att finna de former som i det uppkomna läget gav det snabbaste resultatet. Konkreta identifieringsuppgifter fanns och anhöriga kunde nås snabbt. Antalet rum för identifiering var en flaskhals. Det borde dock inte ha varit ett större problem att inrätta ytter- ligare. De svårt brända omkomna var relativt få och det borde tidigt ha framstått att särskilda tekniska analyser var behövliga. 
 Utredningen finner det inte uteslutet att en omprövning av formerna för identifieringen och en omfördelning av resurser hade kunnat med- föra en snabbare identifiering utan att sekretess och en värdig hantering av de döda eftersatts. Mot bakgrund främst av den starka kritik som av anhöriga riktat mot identifieringsarbetet är det angeläget att polis- myndigheten överväger om rutinerna för arbetet är ändamålsenliga vid katastrofsituationer. 
  
 4. 
  
 Swanson. Polisen gjorde en felbedömning när de hävdade att det inte kunde finnas någon kropp i brandlokalen. När kroppen återfanns gavs först felaktiga uppgifter till anhöriga och massmedier. Utredningens slutsats är att det finns grund för den kritik som riktats mot polisen för dess agerande i detta fall. Den polistalesman som på presskonferensen redogjorde för vad som fanns kvar av kroppen hade ingen grund för sina påståenden i polisens eget utredningsmaterial. 
  
 5. 
  
 Förundersökningen och uppgifter om ungdomarna. Det ligger utanför utredningens uppgift att bedöma hur förundersökningen bedrivs, om den tar för lång tid och varför den inte kan redovisa orsaken till branden. Kritik har riktats mot åklagaren för att delge arrangörerna misstanke om brott innan den egentliga orsaken till branden klarlagts. Lagen stadgar att sådan misstanke skall delges när det på goda grunder kan antas att ett brott förövats. Tidpunkten kan diskuteras men hade sannolikt också kritiserats om delgivandet hade skett tidigare. 
  
 Uppgifter har cirkulerat i massmedier och bland myndighets- representanter utredningen varit i kontakt med om hasch- och alkohol- missbruk bland ungdomarna och en relativt frekvent kriminalitet. Åkla- garen har kommenterat uppgifterna i intervjuer i massmedier. Han har också nämnt att ungdomarna ofta ljuger i förhören och antytt att det skulle vara kulturellt betingat. 
 Utredningen har tagit del av rättsmedicinska protokoll över de om- komna samt uppgifter om dem i rikspolisens register. Två av de om- 
 186 
  
 SOU 1999:68 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 komna hade spår av hasch som sannolikt rökts under det senaste dygnet och tre hade noterbara mängder av alkohol. Ingen av de sextio ungdo- mar som uppnått straffbar ålder återfanns i rikspolisregistret. Det mesta tyder på att det som framförts bl a av myndighetsrepresentanter om fes- ten inte haft någon grund. Varje jämförelse leder till slutsatsen att det var nykter fest. Det finns vidare inga som helst vetenskapliga belägg för att någon kultur i världen tillämpar lögn som en accepterad del av dess yttringar. Utredningens slutsats är att uttalandena såsom de återgivits i massmedier ökat misstron mot svenska myndigheter i allmänhet och mot polis och åklagare i synnerhet. 
 Det är framförallt räddningsledarens uttalande om att mycket tydde på att branden var anlagd och en polisrepresentants uttalanden om Kennedy kropp som bidragit till att misstro spridits. I ett så labilt och känsloladdat läge som i Göteborg efter branden kunde de ha fått konse- kvenser i form av bråk och etniska konflikter. Den slutsats utredningen drar är att de ansvariga myndigheterna bör tillämpa en informations- policy som innebär att den information som lämnas är opartisk och byg- ger på kända fakta. När myndigheter inte erkänner missgrepp och söker bortförklara fakta får det ofta en motsatt verkan än den avsedda. 
  
 18.3 
  
 Etniska gruppers informationssituation i Sverige 
  
 De etniska grupperna i Sverige representerar fler än 120 ursprungsländer från alla delar av världen. De är långt heterogenare än infödda svenskar. Deras behov av och uppfattning om information varierar därför kraftigt. 
 Generellt har den etniska segregationen ökat i Sverige under 1990- talet. Arbetslösheten är mångfalt högre bland etniska grupper utanför Norden än bland etniska svenskar. Grupperna har små ekonomiska re- surser. Alltfler koncentreras till förorter till de tre storstäderna från vilka etniska svenskar och mer etablerade invandrare flyttar ut. Kontakter med svenskar och svenska språket blir färre både i arbetslivet och i boende- områdena. De grupper som befinner sig i denna situation påverkas på flera sätt. De färre direktkontakterna med svenskar och med normala samhällsföreteelser minskar den faktiska informationen. Avståndet och utanförskapet till samhället och dess representanter utgör en grogrund för misstro och negativ inställning till myndigheter. Tilltron till egna or- ganisationer, även grupper med politiska och religiösa ytterlighetsåsikter, tenderar att öka. 
 Den allmänna slutsats som kan dras av det är att dessa etniska grup- pers villkor måste förbättras så att klyftorna mellan dem och majoritets- befolkningen minskar i stället för att som i dag öka. Det är inte utred- ningens uppgift att utveckla hur det skall gå till. Det finns dock anled- ning att betona att de förslag och rekommendationer utredningen lägger 
 187 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 för att alls ha någon effekt för de aktuella grupperna förutsätter att ut- vecklingen går i riktning mot en minskad segregation. Det är därför angeläget att utredningen överlämnas till de olika statliga organ som har ansvar inte bara för information till etniska grupper utan för den all- männa samhällsutvecklingen. 
 Medievanorna och medieanvändningen bland de etniska grupperna som beskrivits ovan visar att de skiljer sig från svenskars. Antalet som läser morgontidningar är avsevärt lägre, användningen av närradio och kabelTV är större. Gruppen som inte kan ta till sig kvalificerad informa- tion på svenska har med ökad flyktinginvandring under  
 1990-talet 
  stigit och kan förväntas öka med stigande ålder inom grupperna. 
 Behovet av information på de etniska gruppernas modersmål har ökat under senare år och kan förväntas fortsätta att öka. Samtidigt har den statliga informationen på icke svenska språk minskat påtagligt, bl a genom nedläggningen av språkeditionerna av Invandrartidningen under 1998. Mot den bakgrunden är det angeläget att regeringen och berörda myndigheter, särskilt integrationsverket, vidtar åtgärder för att förbättra informationen till de invånare som inte behärskar svenska. 
 Av public serviceföretagen sände endast radion på andra språk än svenska. Sändningarna utökades efter branden både i riksradion och lokalt. Utredningen bedömer det som tveksamt om Jenkins levde upp till avtalet med staten och beaktade de språkliga och etniska minoriteternas behov. Deras behov av information på icke svenska språk motiverar att överläggningar tas upp med public serviceföretagen. 
 Utredningen har studerat etniska mediers förekomst och verksamhet i Sverige. De omfattar främst närradio och lokalTV inom Öppna Kana- len. Dessa arbetar helt på ideella villkor och har mycket små resurser. De är i huvudsak okända bland myndigheter och även etablerade massme- dier. Samtidigt lyssnar och tittar många ur deras språkgrupper ofta och engagerat på dem. 
 Som framgått av utredningens studie av de etniska medierna har de integration som ett mål. De vill skildra både Sverige och sitt ursprungs- land. Utredningen delar synsättet att bevarandet av den egna kulturen ger människor en identitet som utgör grunden för både personlig ut- veckling och ett självvalt engagemang i det nya värdlandet. De etniska mediernas sändningar på icke svenska språk står därför inte i motsätt- ning till utan ger förutsättningar för en integration i det svenska samhället. 
 Utredningen anser att de etniska medierna utgör en outnyttjad till- gång för information till framförallt de som har svårigheter att ta till sig kvalificerad information på svenska. De borde med relativt måttligt kost- nadskrävande tillskott kunna utvecklas till betydelsefulla informations- medier särskilt i de tre storstäderna. 
 188 
  
 SOU 1999:68 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 18.4 
  
 Förslag och rekommendationer 
  
 Generell politik 
 Den kartläggning som utredningen gjort av myndigheternas information visar att den inte så snabbt som önskvärt nådde ut till olika berörda etniska grupper. Kommunens ledning hade t ex inte en så djupgående kunskap och kännedom om grupperna och deras företrädare att kontak- ter kunde etableras omgående. Generellt finns en brist på insikt hur Sverige ser ut; att 20 procent av dess invånare har utländsk bakgrund. Alltför många ser fortfarande de etniska frågorna som flyktings- och invandringsproblem. I stället borde politiken utgå från en realistisk bild av Sveriges faktiska befolkning och då handla om hur de etniska grup- perna integreras i vårt gemensamma samhälle. 
  
 Utredningen rekommenderar myndigheterna att fördjupa sina kun- skaper om den etniska struktur som befolkningen har i deras an- svarsområde, analysera vad den innebär för verksamheten samt ta tillvara den kompetens som finns inom förvaltningar och de etniska grupperna. 
  
 I informationsansvaret vid bl a katastrofer ingår att tillgodose alla invånares behov också skilda etniska, religiösa och språkliga grupper. Utredningen visar att snabba och upparbetade kontaktvägar saknades till dem och bedömer att det särskilt för kommuners ledningar är angeläget att skapa sådana. Utredningen är medveten om att tillskapande av särskilda kontakt- vägar mellan den politiska ledningen och vissa grupper i samhället kan uppfattas gå på tvärs mot traditionella demokratiska representationsformer. Dessa fungerar dock dåligt för att få de nya grupperna delaktiga i sam- hällslivet. Det finns behov av att både inhämta från och ge information till de etniska grupper som tenderar att hamna utanför samhälls- gemenskapen. Särskilda ansträngningar är därför motiverade för att finna former som innebär att gruppernas önskemål och behov når fram till politiska beslutsfattare och att de kan föra en dialog med gruppernas företrädare. Enligt utredningens uppfattning kommer det att ha en lång- siktigt positiv verkan på gruppernas samhällsengagemang och demokra- tiska delaktighet. 
  
 Utredningen föreslår att aktuella politiska organ och myndigheter organiserar samråds- och kontaktformer med företrädare för etniska grupper. Den kunskap som finns i t ex kommuner bör systematiseras och finnas tillgänglig för bl a kommunledningen. 
  
 Som framkommit i utredningen är den etniska segregationen en källa till kommunikationsproblem. Att bryta den negativa utvecklingen för de etniska grupperna och minska klyftorna till majoritetsbefolkningen torde vara den kanske viktigaste frågan för Sveriges framtid. Regeringen har 
 189 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 för särskilda åtgärder i storstäderna avsatt närmare två miljarder kronor under en treårsperiod med start 1999 och tillsatt en storstadsdelegation för att förverkliga politiken genom bl a lokala utvecklingsavtal. Utred- ningen vill betona att förbättrade villkor för de etniska grupperna är en förutsättning för en välfungerande information och samverkan mellan dem och samhället i övrigt. 
  
 Utredningen föreslår att storstadsdelegationen och de tre storstäderna i förhandlingarna tar hänsyn till de brister i demokratisk samverkan med och information till de etniska grupperna som kan hänföras till segregation och en negativ socioekonomisk utveckling och avdelar medel för att bl a förverkliga de ovan framförda förslagen. 
  
 Myndigheter och förvaltningar 
 Utredningen har enligt direktiven bl a uppgiften att belysa möjligheterna för människor med icke svenskspråkig bakgrund att få information om branden och dess följder. Den kartläggning utredningen gjort visar att vissa av de drabbade i relativt liten utsträckning har nåtts av myndighe- ternas information och inte heller i samma mån som andra tagit till sig massmediernas budskap. Utredningen anser att det föreligger ett sam- band mellan å ena sidan denna informationsbrist och den misstro som framkommit och å andra sidan ökande segregation och utanförstående bland vissa etniska grupper. 
 För att bryta den negativa utvecklingen och den faktiska segregatio- nen krävs omfattande generella och långsiktiga integrationsåtgärder. Det ligger utanför utredningens förutsättningar att närmare beskriva sådana åtgärder men det bör betonas att de är helt avgörande för utvecklingen av det svenska samhället. Kvarstår den etniska segregationen och diskri- mineringen har de förslag som lämnas här endast marginell betydelse. Hur segregationen skall brytas är en mångfasetterad och komplicerad fråga. Det kräver en strategi med insatser på olika sikt. Svenska Kommun- förbundets integrationsberedning har i sin slutrapport Fördel Mångfald utvecklat en nationell strategi för ökad integration. Den kan utgöra en grund för ett konkret integrationsarbete förslagsvis utformat i samarbete mellan integrationsverket och Svenska Kommunförbundet. 
  
 Utredningen föreslår att betänkandet överlämnas till integrationsverket för att beaktas i dess verksamhet, till Svenska Kommunförbundet och demokratiutredningen samt till de myndigheter som har ansvar för integration av etniska grupper i Sverige. 
  
 Utredningen konstaterar att det finns stora behov av information på modersmål hos dem som inte behärskar svenska men även bland många vars svenska inte räcker för en mer nyanserad kommunikation. Behoven har ökat under  
 1990-talet 
  p g a stor invandring men också därför att den 
 190 
  
 SOU 1999:68 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 inlärda svenskan tenderar att blekna hos äldre och de många som står utanför arbets- och samhällsliv och därför inte använder språket. Samti- digt har informationen på icke svenska språk minskat, särskilt genom nedläggningen av Invandrartidningens språkeditioner. 
 Enligt utredningen är det angeläget att förbättra och skapa nya for- mer för information på icke svenska språk. Det är värt att betona att det inte finns någon motsättning mellan en sådan satsning och strävan att de nya grupperna lär sig svenska bra. En allmänt höjd informationsnivå leder till ökat samhällsintresse och därmed till behov av information också på svenska. 
 Varje myndighet har ett eget ansvar för att de invånare de betjänar får adekvat information om dess verksamhet också på andra språk än svenska. En undersökning som gjorts av integrationsverket visar enligt utredningen att alla myndigheter inte tar sitt ansvar härför. Samtidigt är det rationellt att viss information och t ex översättningar samordnas på nationell nivå. Integrationsverkets ansvar härför bör enligt utredningen förstärkas. Ver- ket bör också utveckla sitt arbete med att bli en kunskapsbank för myn- digheter. I arbetet med att samordna information är det angeläget att pröva olika elektroniska informationsformer, t ex ljudband och internettidningar. 
  
 Utredningen föreslår att regeringen tydliggör myndigheternas skyl- dighet att informera alla invånare även på andra språk än svenska samt ger integrationsverket i uppdrag att analysera behoven och for- merna för att möta dem och framlägga förslag till en förbättrad statlig information på icke svenska språk. 
  
 De uttalanden av representanter för polismyndigheten, åklagarmyndig- heten och räddningstjänsten som utredningen särskilt har uppehållit sig vid har underblåst misstron hos olika grupper av medborgare. Uttalan- White var inte grundade på sakuppgifter eller kunde uppfattas som parts- inlagor. 
  
 Utredningen rekommenderar berörda myndigheter att se över sin informationspolicy. Talesmän bör endast opartiskt förmedla sakligt underbyggda uppgifter. 
  
 Vid intervjuer med anhöriga till omkomna har stark kritik riktats mot att de bara en vecka efter att deras barn dött får ett formellt besked från försäkringskassan att barnbidrag och bostadsbidrag upphört eller sänkts. 
  
 Utredningen föreslår att socialdepartementet prövar om den tidsgräns som tillämpas när bidrag skall upphöra eller sänkas är rimlig i förhål- lande till den situation som anhöriga befinner sig i när de t ex förlo- rat ett barn. Utredningen rekommenderar också försäkringskassan att se över formerna för hur besked lämnas om att bidrag upphört 
  
 191 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 eller sänkts då barn dött så att beskeden inte uppfattas som stötande av de berörda. 
 Frivilliga organisationer 
 Utredningens kartläggning visar att de frivilliga organisationerna spelade en viktig roll både i stöd och information till de drabbade. Såväl etniska föreningar som trossamfund bildade krisgrupper, gav tröst och stöd i sorgearbete och förmedlade budskap och information från myndigheter. Också de närradio- och  
 lokal-TVgrupper 
  som utredningen särskilt stude- rat är oftast delar av föreningar. Ett utvecklat samarbete mellan förening- arna och trossamfunden och myndigheterna hade sannolikt medfört att de kunnat informera tidigare och mer detaljerat om branden, dess bak- grund och om stöd- och hjälpinsatser från samhället. 
 Mot den bakgrunden anser utredningen att det är angeläget att insat- ser görs för att förstärka de etniska gruppernas deltagande i samhällsli- vet och att utveckla samverkan mellan dem och samhällets övriga aktö- rer. Ett mer omfattande och flexibelt bidragssystem bör eftersträvas. De etniska gruppernas föreningsliv har olika syften, bl a att bryta isolering, att ge trygghet i en ny och okänd omvärld, att värna om hemlandets kultur etc. Det finns en risk i att vissa föreningar och trossamfund är ensidigt inriktade på det forna hemlandet och därför stänger ute det nya samhället. Ett utvecklat stöd till de etniska grupperna bör därför utfor- mas så att de integrativa syftena gynnas. Det nuvarande stödet till nations- föreningar bör t ex kompletteras med stödformer till mångnationella för- eningar och trossamfund samt målinriktade organisationer utan traditio- nell föreningskaraktär. 
  
 Utredningen rekommenderar att statliga, regionala och kommunala myndigheter med ansvar för stöd till organisationer förstärker stödet till de etniska gruppernas organisationer och därvid lägger särskild vikt vid verksamheter som syftar till integration i vid mening. Medel härför föreslås avdelas ur den särskilda storstadssatsningen. 
  
 De etniska gruppernas medier – närradio och lokal kabelTV – har som utredningens kartläggning visat haft stor betydelse för informationen till både personer som inte behärskar svenska och de som söker informa- tion i en lättförståelig kontext. 
 Dessa medier är i huvudsak okända för myndigheter och även eta- blerade massmedier. De hade med något undantag inga kontakter med myndigheter efter branden och fick ingen information av dem. Däremot hade några relativt omfattande samarbete med internationella medier. 
 Som framgått av utredningens studie har de etniska medierna mycket små resurser och drivs helt ideellt. Om de fick tekniska och ekonomiska förutsättningar att verka kontinuerligt skulle de enligt utredningens me- 
 192 
  
 SOU 1999:68 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 ning kunna bli en väsentlig tillgång i informationen till icke svensk- talande. Själva framställningen av information i det nya landet på det egna språket verkar integrativt och identitetsskapande. Också den frekventa debatten som förs i dessa medier inom de aktuella etniska grupperna är ett led i en demokratisk samhällsutveckling. 
 Utredningen förordar därför en satsning på närradio och lokal kabel- TV på icke svenska språk. En sådan satsning kan förslagsvis innefatta en organisatorisk uppbyggnad av sändningsfunktioner i de tre storstadsom- rådena samt någon form av bidrag till de enskilda grupperna. En utred- ning bör göras hur satsningen konkret skall ske. I den kan övervägas vilka tekniska och ekonomiska resurser som bör ställas till förfogande och uppmärksamma  
 digital-TV´ns 
  möjligheter till långtgående målgrupp- sanpassning och låga sändningskostnader. I satsningen bör ingå att an- ordna utbildningar. De bör anordnas av existerande utbildningsanordnare, främst universitet och högskolor i de tre storstäderna. 
  
 Utredningen föreslår att kulturdepartementet får i uppdrag att utreda formerna för stöd till närradio och lokal kabelTV som sänder på icke svenska språk. Uppdraget bör ha som utgångspunkt att goda tek- niska och ekonomiska förutsättningar skapas för sändningar i första hand i de tre storstadsområdena. Utredningen föreslår också att be- hövliga utbildningar anordnas. Behövliga resurser föreslås avdelas ur anslaget för storstadssatsningar. 
  
 Medierna 
 Utredningens allmänna slutsats när det gäller de reguljära medierna är att deras information varit nyanserad och saklig. Även om inte massme- dierna har etnifierat branden så kom vissa inslag att mer betona be- rörda ungdomars och anhörigas utländska bakgrund än att de var göte- borgare. Enligt utredningen sammanfaller det med en vanlig tendens att oftare beskriva personer som invandrare eller flyktingar än som invånare i Sverige och Göteborg. 
 Utredningen har inte som uppdrag att ge rekommendationer till massmedierna. Samråd har dock hållits med företrädare för massmedi- erna genom en brevförfrågan. Mot den allmänna bakgrunden med ökad segregation och den konstaterade misstron hos vissa etniska grupper är det angeläget att poängtera värdet av att journalister och massmediere- presentanter är medvetna om segregationsproblemen. Den brist på in- sikt i hur Sveriges befolkning faktiskt förändrats och tendensen att be- handla integrationsfrågor som invandrings- eller flyktingfrågor gäller också massmedierna. 
 Utredningens kartläggning visar att TV inte sände på icke svenska språk. Radion sände i P4. Public serviceföretagen har genom avtal med staten åtagit sig att beakta språkliga och etniska minoriteters behov. 
 193 
  
 Överväganden, förslag och rekommendationer 
  
 SOU 1999:68 
  
 Utredningen föreslår att kulturdepartementet tar upp överläggningar med företagen i syfte att åstadkomma en bredare och mer omfat- tande programverksamhet på icke svenska språk. 
  
 194 
 Bilagor 
 Bilaga 1 Kommittédirektiv 
 Bilaga 2 Utredningens möten, intervjuer, material m.m. 
 Bilaga 3 Nyhetsförmedlingen – tabellbilaga 
 Bilaga 4  
 Alem Zemo:  
 Kartläggning av medier som särskilt vänder sig till invandrare 
  
 Bilaga 5  
 Ryan och Webster:  
 Denya svenskarna möter svenska massmedier 
  
 Bilaga 6  
 Rivera:  
 Forskningsöversikt: Kommunikations- problem i samband med katastrofer och allvarliga sam- hällsstörningar 
 195 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
 Nyhetsförmedlingen till vissa särskilt drabbade i samband med brandkatastrofen i Göteborg 
 Dir. 
 1998:103 
 Beslut vid regeringssammanträde den 9 november 1998 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Den brand som inträffade natten till den 30 oktober 1998 under en fest i en föreningslokal i Göteborg och som hittills har krävt 63 ungdomars liv är den svåraste brandkatastrofen i Sverige i modern tid. De flesta dödade och skadade har invandrarbakgrund. 
 En särskild utredare får i uppdrag att undersöka hur nyhets- förmedlingen och informationen om branden har fungerat för de av de närmast berörda som har en icke svenskspråkig bakgrund. Utredaren skall kartlägga hur information om branden och dess följder har förmedlats genom massmedier och andra informations- kanaler. 
 Utredaren skall också kartlägga vilka informationsmedier som utnyttjas av människor med en icke svenskspråkig bakgrund och belysa möjligheterna för olika sådana grupper att få information om händelserna. Därvid skall situationen för människor med olika språklig bakgrund belysas. En fråga som skall undersökas är hur arbetsförhållandena har varit för de massmedier som särskilt vän- der sig till invandrare, t.ex. vissa närradiosändningar och pro- gram i lokal  
 kabel-TV, 
  liksom för internationella medier, främst sådana som är verksamma i länder från vilka många av dem som särskilt drabbats av katastrofen ursprungligen kommer. I sam- manhanget skall särskilt möjligheten att få information från myn- digheterna uppmärksammas. Utredaren bör lägga fram de för- slag eller rekommendationer som kartläggningen ger anledning till. Uppdraget skall redovisas senast den 31 maj 1999. 
 Bakgrund 
 Natten till den 30 oktober 1998 inträffade en våldsam brand un- der en fest i Makedoniska föreningens lokaler i Backa på Hi- singen i Göteborg. Hittills har 63 människor omkommit vid bran- 
 197 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:68 
  
 den eller avlidit av skador som de ådrog sig då. Många fördes till sjukhus med svåra eller lättare skador. De döda och skadade är ungdomar, de flesta med invandrarbakgrund. 
 En så omfattande brandkatastrof har inte tidigare ägt rum i Sverige i modem tid. Branden har varit en skakande upplevelse for alla som på något sätt har varit nära berörda av det som hände, men också for alla som i massmedierna har följt rap- porteringen om olyckan. 
 Branden har gett anledning till omfattande diskussioner. De gäller givetvis i hög grad sådant som hur räddningsarbetet och polisutredningen har skötts och hur säkerheten vid offentliga tillställningar kan förbättras. Händelserna har emellertid också aktualiserat samhällsfrågor i vidare mening, t.ex. hur ungdomars behov tillgodoses och hur förhållandet ser ut mellan stora grup- per av människor invandrarbakgrund och det övriga svenska samhället. Debatten speglar till en del behovet hos människor i sorg och förtvivlan att rikta anklagelser mot någon som kan be- traktas som ytterst ansvarig för att ett barn, ett syskon eller en kamrat har dött en onödig och oförskylld död. Men den är också uttryck för misstro mot myndigheterna. 
 Efter en svår olycka som denna är det nödvändigt att myndig- heter, liksom andra som har ansvar, kritiskt granskas för sitt sätt att uppfylla detta ansvar. Polisens utredningsarbete syftar till att klarlägga hur branden har uppstått och om någon har begått fel eller försummelser i samband med branden. Ansvariga myndig- heter kommer att analysera brandförloppet och räddningsarbetet för att dra slutsatser om hur säkerhetsbestämmelser och rutiner bör utvecklas. 
 Det finns farhågor för att debatten om händelserna i samband med branden öppnar eller fördjupar en klyfta mellan vissa grup- per av människor med invandrarbakgrund och samhället i övrigt. Denna risk framstår som större om olika grupper i betydande omfattning använder sig av skilda informationskanaler. Det finns därför anledning att undersöka hur nyhetsförmedlingen och in- formationen om branden har fungerat för de närmast berörda grupperna av människor med icke svenskspråkig bakgrund. Ett syfte med undersökningen är att den skall ge kunskaper som skall kunna användas fair att förbättra myndigheternas informationsberedskap inför framtida allvarliga olyckor. 
 Uppdraget bör anförtros åt en särskild utredare. 
 Uppdraget 
 Den särskilde utredaren skall kartlägga hur information om bran- den och dess följder har förmedlats genom massmedier och an- 
 198 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 1 
  
 dra informationskanaler. Utredaren skall också kartlägga vilka informationsmedier som utnyttjas av människor med en icke svenskspråkig bakgrund och belysa möjligheterna för olika så- dana grupper att få information om händelserna. Därvid skall situationen för människor med olika språklig bakgrund belysas. 
 En fråga som skall undersökas är hur arbetsförhållanden har varit för de massmedier som särskilt vänder sig till invandrare, t.ex. vissa närradiosändningar och program i lokal kabel- TV, liksom för internationella medier, främst sådana som är verk- samma i länder från vilka många av dem som särskilt drabbats av katastrofen ursprungligen kommer. I sammanhanget skall sär- skilt möjligheten att få information från myndigheterna uppmärk- sammas. Därvid skall givetvis det grundlagsfästa meddelarskyddet respekteras. 
 Utredaren bör lägga fram de förslag eller rekommendationer som kartläggningen ger anledning till. Om förslagen eller rekom- mendationerna leder till ökade kostnader skall utredaren föreslå och redovisa en finansiering av dessa. Om förslagen eller rekom- mendationerna berör statliga myndigheter skall utredaren i första hand föreslå en omprioritering inom nuvarande resurser. 
 Utredaren skall ta del av de studier och utredningar som har gjorts i samband med tidigare allvarliga händelser i Sverige. Utreda- ren skall samråda med de myndigheter, organisationer, företag och branschorgan som är berörda, däribland med Styrelsen för psykologiskt försvar som genomför ett forskningsprojekt kring händelsen, och med Länsstyrelsen i Västra Götalandslän, som har i uppdrag att bl.a. samordna informationen till anhöriga till omkomna och skadade samt andra drabbade i samband med branden och att skapa ett forum för diskussion mellan dessa och myndigheter. Ett fortlöpande samråd med företrädare för de sär- skilt drabbade som berörs av utredarens uppdrag är särskilt an- geläget. Det är i sammanhanget viktigt att framhålla att den sär- skilde utredarens uppdrag inte påverkar de uppgifter som olika myndigheter har inom sina respektive ansvarsområden. 
 Redovisning av uppdraget 
 Uppdraget skall redovisas senast den 31 maj 1999. 
 (Kulturdepartementet) 
 199 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:68 
  
 200 
 Bilaga 2 
 Utredningens möten, intervjuer, material m.m. 
 1 Samråd och intervjuer 
  
 1.1 
  
 Samråd 
  
 1.1.1 
  
 Drabbade 
  
 Anhöriga till omkomna, 990412 
 Ungdomar från Angeredsgymnasiet, 990413 
  
 1.1.2 
  
 Frivilligorganisationer, 990408 
  
 1.1.3 
  
 Myndigheter 
  
 Länstyrelsen, räddningstjänsten och sjukvården, 990331 
 Polis- och åklagarmyndigheter, 990408 
 Göteborgs kommun centralt, 990413 
 Göteborgs stadsdelsnämnder, 990329 
  
 1.1.4 
  
 Etniska media och öppna kanalen, 990507 
  
 1.2 
  
 Intervjuer 
  
 1.2.1 
  
 Drabbade 
  
 BOA:s styrelse (Brandofferanhöriga), 990210 
 Ett antal anhöriga ur föräldragruppen, 990303 
 Ungdomsgrupp från Angeredsgymnasiet, 990308 
 Ungdomsgrupp från Angeredsgymnasiet, 990309 
 Föräldrar till skadade ungdomar, 990330 
 Kennedy familj, 990406 
  
 1.2.2 
  
 Frivilligorganisationer 
  
 Abdi Rashid Mohammed 
 , imam vid islamiska förbundet, Göteborg  
 Taha Abdu Abdalla 
 , ordförande i islamiska Sunnicentret  
 Abdukadir Hussein Aden 
 , ledare för somaliska krisgruppen  
 Melton 
 , kyrkoherde i Angered 
  
 Williams 
 , ordförande i islamiska informations föreningen 
  
 Strickland 
 , iransk krisgrupp, ledare för minnesstunden i Scandinavium 
 1.2.3 Informationsanvändning bland etniska grupper Tio djupintervjuer 
 201 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:68 
  
 1.2.4 
  
 Myndigheter 
  
 James 
 , sjukhuspräst 
  
 Castaneda 
 , chefsöverläkare Sahlgrenska universitetssjukhuset  
 Andrews Zöger 
 , psykiatriker 
  
 Williams 
 , bitr. informationsdirektör, Sahlgrenska universitetssjukhuset  
 Taylor 
 , informationsdirektör Sahlgrenska universitetssjukhuset 
  
 Allen 
 , ledningsläkare, Sahlgrenska universitetssjukhuset  
 Coleman 
 , chefspsykolog, Sahlgrenska universitetssjukhuset  
 Lopez 
 , poliskommisarie, insatschef vid branden 
  
 Dennis 
 , informationschef vid polisen i Göteborg 
  
 Vasquez  
 och  
  
 Payne 
 , driftsledare och driftschef vid SOS Alarm, Göteborg 
  
 Wilson, informationschef vid räddningstjänsten, Göteborg 
  
 Roberts 
 , räddningschef, räddningstjänsten Göteborg/Mölndal/Kungsbacka (stor Göteborg from 990101) 
  
 Hahn, brandingenjör, räddningstjänsten, Göteborg  
 Aguirre 
 , chef för räddningstjänstens HÄFA – grupp  
 Lee 
 , rektor, Angereds gymnasieum 
  
 Nelson 
 , chef för barn- och ungdomsenheten samt katastrofsamordnare, stadsdelsförvaltningen Centrum 
  
 Webster 
 , 
  stadsdelschef, stadsdelsförvaltningen Backa  
 Smith 
 , informationssekreterare, stadsdelsförvaltningen Backa  
 Deleon 
 , planeringssekerterare, stadsdelsförvaltningen Backa 
  
 Daugherty 
 , Chef för individ- och familjeenheten, stadsdelsförvaltningen Lärj- edalen 
  
 Hammond 
 , stadsdelschef, stadsdelsförvaltningen Lärjedalen 
  
 Perez 
 , ekonomichef (under branden tf stadsdelschef), stadsdels- förvaltningen Frölunda 
  
 Moore 
 , Kultur- och utbildningschef, stadsdelsförvaltningen Bennett  
 Brooks 
 , chef för socialtjänsten, stadsdelsdelsförvaltningen Bennett  
 Barnes 
 , informationsansvarig, stadsdelsförvaltningen Bennett  
 Holt, 
  chef för krisjourer, stadsdelsförvaltningen Linnéstaden  
 Costa 
 , chef för cityenheten 
  
 Piotr Kizskiel  
 och  
 Gentry 
 , Göteborgs fritidsförvaltning  
 Williams 
 , Göteborgs invandrarförvaltning 
 Wallace  
 och  
  
 Henderson, länstyrelsen Västra Götaland 
  
 Schwartz 
 , Göteborgs tolkcentral  
 Carter 
 , stadsdirektör, Göteborgs kommun 
  
 Serrano 
 , informationsdirektör, Göteborgs kommun/stadskansliet 
  
 1.2.5 
  
 Etniska Medier 
  
 TV 
 Ali Naderi  
 och  
 Allen 
 ,  
  
 NET-TV, 
  
  persiska 
  
 Jones 
 ,  
 SAHAN-TV, 
  somaliska 
  
 Ako Sharit 
 ,  
 AMEZ-TV, 
  kurdiska 
 Galvan 
 ,  
  
 SOMALI-TV 
  
 Kais Kasim 
 , Arabisktalande  
 TV-center 
  (ATC) 
  
 Jorge Plada 
 ,  
 CEIN-TV, 
  spanska 
 202 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 2 
  
 Ali Kar Shedane 
 ,  
  
 SOMALI-MEDIA 
  
 Tahir Esmael 
 ,  
 SHERHERADZE-TV, 
  Middel East  
 TV-center 
  
 Menassie-Joseph 
 , 
 FNAN-ERITRIANSK 
  TV 
  
 Williams,  
 BOSNISKA-TV 
  
 Wade, ÖPPNA KANALEN 
  
 Radio 
  
 Ritta Naamanka 
 , Martinez, finska  
 Nasser Husseini 
 , SHAHRAVAND, persiska  
 Ali Resa Afsudi 
 , XERION, persiska  
 Farhad Farman 
 , RADIO PEJK, persiska  
 Mansur Tahrani 
 , RADIO AVA, persiska 
 Ahmed Salih Tabari 
 , RADIO IRAN  
 Mahvars Ebrahimi 
 , RADIO IRANIAN 
  
 Mohammed Jaafari 
 , RADIO MEHR, persiska 
  
 Villanueva Daneshi 
 , Wallace, MA HA VA SHOMA, persiska  
 Hemen Maoruf 
 , RADIO KURDISKA 
  
 Gebriela Lazanja 
 , RADIO KROATISKA 
  
 César Rspinoza 
 , RADIO PANAMERICA, spanska  
 Smith 
 , RADIO AZERBAJDZJANSKA  
  
 Menassie-Joseph 
 , 
  ERITRIANSK RADIO 
  
 Seed Villanueva  
 och  
 Jackson 
 , PONT LAND, somaliska 
 Mulugeta  
 Ross, 
  
  RADIO ETIOPIER 
  
 Ivica Celikovic 
 , DEN MAKEDONISKA RÖSTEN  
 Watts, RADIO 19DE ABRIL, spanska  
 Patrisia Boudon 
 , STUDIO UNO, spanska 
 Dessutom har intervjuer gjorts med 17 representanter för  
 TV-grupper, 
  Öppna kanalen och  
 närradio-grupper 
  i övriga Sverige. 
 2 Material 
  
 2.1 
  
 Pressmaterial 
  
 Aftonbladet 
 Arbetet Nyheterna 
 Borås Tidning 
 Dagens Nyheter 
 Dalademokraten 
 Expressen 
 Göteborgs Posten 
 Göteborgs Tidningen 
 Hallands Nyheter 
 Jönköpings Posten 
 Kristianstadbladet 
 Metro, Göteborg 
 Norrländska Socialdemokraten 
 Svenska Dagbladet 
 Sydsvenska Dagbladet 
 Tidningarnas Telegrambyrå 
 203 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:68 
  
 2.2 
  
 Etermedier 
  
 SVT 2 
 SVT 1 
 TV4  
 TV4-Göteborg 
 Text-TV 
  
 Icke svenskspråkig  
 lokal-tv 
  P1 
 Sveriges Radios Minspråk, P6 P4, Radio Göteborg 
 Icke svenskspråkig närradio 
 Vidare har utredningen studerat matrial om nyhetsförmedlingen utomlands som sammanställts av UD i respektive land. Även förekomsten av material och dis- kussion på internet har studerats. 
 3 Dokumentation 
  
 Brevsvar från anhöriga, föreningar och trossamfund. 
  
 Räddningstjänsten: Branden i Makedoniska Föreningens lokaler på Herkules- gatan i Göteborg den  
  
 29-30 
  oktober 1998 – En sammanställning av fakta och intryck från personal som deltagit. Rapport  
 1998-11-25 
  
 Invandrarförvaltningen/fritidsförvaltningen: PM med anledning av brand- katastrofen – etnisk struktur, 981112. 
  
 Stadskansliet: Utvärdering av katastofsamordnings i Göteborgs stad organi- sation och arbetssätt vid brandkatastrofen den 30 oktober 1998, 990126. 
  
 Göteborgs kommun: Sammanfattning av rapporter från polisen, SOS Alarm, räddningstjänsten, sjukvården och Göteborgs kommun (kommunens hemsida). 
  
 SDN Lärjedalen: Kalendarium efter brandkatastrofen, (Washington 981211). 
  
 SDN Gunnared: Krisarbetet i Gunnared 30 oktober – 8 november. 
  
 SDN Backa: Beredskapsplan för fredtida kriser och katastrofer samt handlings- plan, 981219. 
  
 Västra Götalandsregionen Beredsakpsenheten: Rapport om brandkatastofen på Hisingen, hösten 1998, januari 1999. 
  
 Länstyrelelsen i Västra Götalandslän: Dagbok ang. branden i Göteborg 30/11. 
  
 Göteborgs stad Bergsjön: Krisdagbok 30 okt. – 8 nov. 1998 – Upprättad med anlening av brandkatastrofen. 
  
 Göteborgs stad Lundby: Rapport om kris och katastrofarbetet vid brando- lyckan på Herkulesgatan den 29  
  
 -30 
  okt. 1998. 
  
 Länstyrelsen Västra Götaland: Protokoll från arbetsmöte kring informations- samordning till brandskadedrabbade, 981110 
  
 204 
  
 Nyhetsförmedlingen – tabellbilaga 
  
 Bilaga 3 
  
 Tabell 1 Nyhetsbevakningen av brandkatastrofen i Göteborg – undersökta nyhetsmediers bevakning under de första fem dygnen (30/10 – 3/11 1998) 
  
 Antal 
  
 Totalt 
  
 artiklar/ 
  
 Antal 
  
 utrymme i 
  
 Procentandel 
  
 Summa 
  
 inslag 
  
 bilder 
  
 helsid/tim 
  
 text 
  
 rubrik 
  
 bild 
  
 procent 
  
 Lokalpress 
  
 Göteborgs-Posten 
  (GP) 
  
 90 
  
 57 
  
 25 
  
 33 
  
 14 
  
 53 
  
 100 
  
 Arbetet Nyheterna (Arb) 
  
 125 
  
 60 
  
 15 
  
 36 
  
 14 
  
 50 
  
 100 
  
 Göteborgs-(tidningen 
  (GT) 
  
 76 
  
 110 
  
 34 
  
 20 
  
 17 
  
 64 
  
 100 
  
 Metro, Gbg (Met) 
  
 66 
  
 13 
  
 8 
  
 42 
  
 27 
  
 31 
  
 100 
  
 Kvällspress 
  
 Aftonbladet (AB) 
  
 96 
  
 91 
  
 31 
  
 26 
  
 19 
  
 55 
  
 100 
  
 Expressen (Ex) 
  
 63 
  
 88 
  
 30 
  
 19 
  
 67 
  
 61 
  
 100 
  
 Storstadsmorgonpress 
  
 Svenska Dagbladet (SvD) 
  
 51 
  
 15 
  
 7 
  
 55 
  
 15 
  
 30 
  
 100 
  
 Dagens Nyheter (DN) 
  
 64 
  
 25 
  
 12 
  
 41 
  
 17 
  
 42 
  
 100 
  
 Sydsvenska Dagbladet (SDS) 
  
 54 
  
 17 
  
 8 
  
 49 
  
 13 
  
 38 
  
 100 
  
 Lokaltidningar 
  
 Borås Tidning (BT) 
  
 32 
  
 22 
  
 6 
  
 35 
  
 14 
  
 51 
  
 100 
  
 Hallands Nyheter (HN) 
  
 9 
  
 5 
  
 2 
  
 55 
  
 14 
  
 31 
  
 100 
  
 Norrländska Soc dem (NSD) 
  
 11 
  
 7 
  
 2 
  
 37 
  
 15 
  
 48 
  
 100 
  
 Kristianstadsbladet (Kbl) 
  
 17 
  
 11 
  
 3 
  
 37 
  
 15 
  
 48 
  
 100 
  
 Dala-Demokraten 
  (DD) 
  
 17 
  
 11 
  
 2 
  
 46 
  
 17 
  
 37 
  
 100 
  
 Jönköpings-Posten 
  (JP) 
  
 14 
  
 5 
  
 2 
  
 40 
  
 18 
  
 42 
  
 100 
  
 Nyhetsbyråer/Text-TV 
  
 TT 
  
 165 
  
 – 
  
 8 
  
 SVT-text 
  
 59 
  
 – 
  
 2 
  
 Nationell TV 
  
 Aktuellt/SVT1 (Akt) 
  
 ca 1 tim 
  
 Rapport/SVT2 (Rap) 
  
 ca 7 tim 
  
 Nyheterna /TV4 (Nyh) 
  
 ca 9 tim 
  
 Lokal TV 
  
 SVT2 Göteborg (Västnytt) 
  
 ca 2,5 tim 
  
 TRV4 Göteborg (TV4 Gbg) 
  
 ca 4,5 tim 
  
 Nationell radio 
  
 Eko-redaktionen/P1 
  (Eko) 
  
 ca 6 tim 
  
 Radio Göteborg (Västeko) 
  
 ca 6 tim 
  
 Kommentar:  
 De sändningstider som anges i tabellen för radio och TV rör sig om uppskattningar eftersom det i en del fall inte gått att få fram inspelningar av programmen. Antal nyhetsinslag i radio och TV har inte angivits i tabellen pga att det i bl a extrasändningarna under natten har varit svårt att säkert identifiera inslagsgränser.En mycket grov uppskattning av antalet nyhetsinslag (telegram och reportage) är: Aktuellt ca 30, Rapport ca 200, Nyheterna ca 200,Västnytt ca 70, TV4 Göteborg ca 90, Ekot ca 250 och Västekot ca 200. 
 Helsidor = fullformatsidor, det innebär t ex att tidningar i tabloidformat (t ex kvällspress) har nästan dubbelt så många sidor . Landsortspress = lokaltidningar = LT 
 205 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:68 
  
 Tabell 2 Enskild nyhetsmediers uppmärksamhet av brandkatastrofens olika faser (procent) 
  
 SVT- 
  
 Väst- TV4 
  
 Väst 
  
 GP 
  
 Arb 
  
 Met 
  
 GT 
  
 AB 
  
 Ex 
  
 SvD 
  
 DN 
  
 SDS 
  
 LT 
  
 TT 
  
 text James Rap Nyh Eko 
  
 nytt Gbg Eko 
  
 Branden 
  
 11 
  
 13 
  
 20 
  
 14 
  
 18 
  
 17 
  
 14 
  
 11 
  
 16 
  
 18 
  
 21 
  
 27 
  
 34 
  
 39 
  
 32 
  
 32 
  
 35 
  
 25 
  
 42 
  
 Räddningen 
  
 4 
  
 4 
  
 7 
  
 11 
  
 11 
  
 13 
  
 7 
  
 6 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 13 
  
 4 
  
 5 
  
 10 
  
 11 
  
 7 
  
 11 
  
 12 
  
 Omhänder- 
  
 tagande 
  
 14 
  
 20 
  
 14 
  
 10 
  
 9 
  
 7 
  
 13 
  
 13 
  
 13 
  
 13 
  
 14 
  
 11 
  
 10 
  
 13 
  
 16 
  
 11 
  
 14 
  
 12 
  
 15 
  
 Underrättelse 
  
 6 
  
 4 
  
 6 
  
 7 
  
 5 
  
 8 
  
 5 
  
 5 
  
 7 
  
 3 
  
 7 
  
 8 
  
 10 
  
 5 
  
 5 
  
 10 
  
 4 
  
 9 
  
 12 
  
 Sorg 
  
 26 
  
 23 
  
 23 
  
 24 
  
 19 
  
 20 
  
 17 
  
 24 
  
 26 
  
 25 
  
 18 
  
 15 
  
 21 
  
 20 
  
 11 
  
 10 
  
 26 
  
 10 
  
 12 
  
 Utredningen 
  
 3 
  
 3 
  
 6 
  
 3 
  
 3 
  
 4 
  
 7 
  
 4 
  
 4 
  
 8 
  
 8 
  
 5 
  
 5 
  
 4 
  
 4 
  
 6 
  
 6 
  
 3 
  
 4 
  
 Samhällsdebatt 
  
 6 
  
 4 
  
 4 
  
 3 
  
 4 
  
 3 
  
 6 
  
 10 
  
 11 
  
 10 
  
 4 
  
 5 
  
 10 
  
 6 
  
 4 
  
 5 
  
 2 
  
 5 
  
 0 
  
 Annat 
  
 30 
  
 29 
  
 20 
  
 31 
  
 31 
  
 31 
  
 31 
  
 27 
  
 18 
  
 18 
  
 23 
  
 16 
  
 6 
  
 8 
  
 18 
  
 15 
  
 6 
  
 25 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 N= antal inne- 
  
 hållsbitar 
  
 809 
  
 655 
  
 244 
  
 694 
  
 701 
  
 547 
  
 380 
  
 388 
  
 362 
  
 – 
  
 871 
  
 222 
  
 230 
  
 10591 373 
  
 1372 
  
 458 
  
 7231 391 
  
 Tabell 3 Skillnader i vinkling mellanolika nyhetsmedier när det gäller upp- märksamheten av branden, räddningen respektive sorgen (procent) 
  
 Branden 
  
 Räddningen 
  
 Sorgen 
  
 Fem lägsta 
  
 Fem högsta 
  
 Fem lägsta 
  
 Fem högsta 
  
 Fem lägsta 
  
 Fem högsta 
  
 Radio Gbg 62 
  
 Arbetet 
  
 8 
  
 Ex 
  
 13 
  
 SDS 
  
 0 
  
 Västnytt 
  
 43 
  
 TV4 Gbg 
  
 7 
  
 TV4 Gbg 
  
 48 
  
 GP 
  
 9 
  
 AB 
  
 13 
  
 GP 
  
 1 
  
 SDS 
  
 39 
  
 Nyh TV4 
  
 8 
  
 Ekot P1 
  
 47 
  
 Metro 
  
 13 
  
 GT 
  
 11 
  
 DN 
  
 3 
  
 GP 
  
 38 
  
 Radio Gbg 11 
  
 Nyh TV4 
  
 40 
  
 DN 
  
 13 
  
 SvD 
  
 8 
  
 Metro 
  
 3 
  
 Metro 
  
 38 
  
 Ekot 
  
 18 
  
 Rapport 
  
 40 
  
 SvD 
  
 14 
  
 Ekot 
  
 7 
  
 Arbetet 
  
 3 
  
 James 
  
 36 
  
 SvD 
  
 18 
  
 Kommenar:  
 Resultatet avser vilket huvudinnehåll som artikel, rubrik och ingress (eller motsvarande för radio/TV) är inriktat på. 
 Tabell 4 Skillnader i vinkling mellan olika nyhetsmedier när det gäller bild- materialet (procent) 
  
 GP 
  
 Arb Metro 
  
 GT 
  
 AB 
  
 Ex 
  
 SvD 
  
 DN 
  
 SDS 
  
 Branden 
  
 5 
  
 7 
  
 0 
  
 10 
  
 11 
  
 15 
  
 20 
  
 24 
  
 6 
  
 Räddningen 
  
 9 
  
 3 
  
 15 
  
 16 
  
 29 
  
 14 
  
 0 
  
 8 
  
 12 
  
 Omhändertagandet 
  
 9 
  
 23 
  
 15 
  
 13 
  
 9 
  
 14 
  
 20 
  
 12 
  
 6 
  
 Sorgen 
  
 49 
  
 45 
  
 46 
  
 35 
  
 26 
  
 26 
  
 47 
  
 40 
  
 47 
  
 Annat 
  
 28 
  
 22 
  
 24 
  
 26 
  
 25 
  
 31 
  
 13 
  
 16 
  
 29 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 n= antal bilder 
  
 57 
  
 60 
  
 13 
  
 110 
  
 91 
  
 88 
  
 15 
  
 25 
  
 17 
  
 Kommentar:  
 Resultatet avser i vilken kontext eller sammanhang bilden är tagen. 
 206 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 3 
  
 Tabell 5 Enskilda nyhetsmediers uppmärksamhet av olika aktörer under brandkatastrofen (procent) 
  
 SVT- 
  
 Väst- TV4 
  
 Väst 
  
 GP 
  
 Arb 
  
 Met 
  
 GT 
  
 AB 
  
 Ex 
  
 SvD 
  
 DN 
  
 SDS 
  
 LT 
  
 TT 
  
 text 
  
 James 
  
 Rap Nyh 
  
 Eko 
  
 nytt Gbg Eko 
  
 Festdeltagare 
  
 6 
  
 7 
  
 3 
  
 18 
  
 22 
  
 26 
  
 3 
  
 7 
  
 7 
  
 2 
  
 2 
  
 3 
  
 6 
  
 8 
  
 13 
  
 14 
  
 9 
  
 9 
  
 13 
  
 Ungdomar 
  
 7 
  
 3 
  
 2 
  
 6 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 3 
  
 13 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 5 
  
 8 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 Anhöriga 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 11 
  
 7 
  
 13 
  
 0 
  
 6 
  
 7 
  
 5 
  
 2 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 Ögonvittnen 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 3 
  
 4 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 8 
  
 1 
  
 5 
  
 3 
  
 2 
  
 Polis/åklagare 
  
 9 
  
 11 
  
 27 
  
 8 
  
 12 
  
 11 
  
 10 
  
 14 
  
 13 
  
 15 
  
 26 
  
 27 
  
 33 
  
 20 
  
 13 
  
 26 
  
 20 
  
 18 
  
 18 
  
 Räddningstjänst 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 10 
  
 7 
  
 10 
  
 7 
  
 8 
  
 5 
  
 16 
  
 11 
  
 17 
  
 5 
  
 15 
  
 12 
  
 21 
  
 10 
  
 12 
  
 22 
  
 Sjukvård 
  
 4 
  
 6 
  
 4 
  
 4 
  
 3 
  
 4 
  
 7 
  
 4 
  
 5 
  
 4 
  
 7 
  
 3 
  
 2 
  
 4 
  
 7 
  
 2 
  
 3 
  
 9 
  
 12 
  
 Kommunala 
  
 mynd/politiker 
  
 12 
  
 20 
  
 12 
  
 9 
  
 4 
  
 6 
  
 21 
  
 14 
  
 9 
  
 20 
  
 16 
  
 13 
  
 10 
  
 7 
  
 8 
  
 14 
  
 13 
  
 18 
  
 20 
  
 Statliga 
  
 mynd/politiker 
  
 13 
  
 12 
  
 16 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 15 
  
 7 
  
 6 
  
 2 
  
 16 
  
 12 
  
 8 
  
 12 
  
 13 
  
 7 
  
 11 
  
 7 
  
 5 
  
 Religiösa 
  
 företrädare 
  
 6 
  
 8 
  
 5 
  
 3 
  
 4 
  
 3 
  
 6 
  
 8 
  
 5 
  
 7 
  
 3 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 6 
  
 3 
  
 7 
  
 4 
  
 4 
  
 Religiösa 
  
 företrädare:inv 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 6 
  
 2 
  
 1 
  
 3 
  
 0 
  
 1 
  
 7 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 Förenings- 
  
 företrädare 
  
 4 
  
 3 
  
 4 
  
 3 
  
 1 
  
 4 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 2 
  
 5 
  
 3 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 5 
  
 1 
  
 1 
  
 Förenings- 
  
 företrädare: inv 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 6 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 Allmänheten 
  
 5 
  
 3 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 4 
  
 4 
  
 3 
  
 1 
  
 5 
  
 2 
  
 3 
  
 8 
  
 3 
  
 3 
  
 2 
  
 7 
  
 2 
  
 1 
  
 Experter 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 4 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 9 
  
 13 
  
 8 
  
 6 
  
 9 
  
 1 
  
 Annan 
  
 20 
  
 18 
  
 17 
  
 16 
  
 26 
  
 7 
  
 16 
  
 12 
  
 27 
  
 13 
  
 9 
  
 8 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 n=antal 
  
 aktörs utsagor 
  
 673 
  
 475 
  
 171 
  
 556 
  
 534 
  
 427 
  
 241 
  
 257 
  
 268 
  
 396 
  
 598 
  
 126 
  
 202 
  
 888 
  
 915 
  
 926 
  
 400 
  
 474 
  
 744 
  
 Tabell 6 Nyhetsmediernas uppmärksamhet av olika aktörer under brand- katastrofen 
  
 Lokal 
  
 Storstads- 
  
 Lokal- 
  
 morgon- 
  
 morgon- 
  
 Kvälls- 
  
 tidningar 
  
 Lokal 
  
 Nationell 
  
 press 
  
 press 
  
 press 
  
 (LT) 
  
 radio/TV 
  
 radio/TV 
  
 Polis, räddningstjänst, sjukvård 
  
 25 
  
 24 
  
 24 
  
 35 
  
 41 
  
 40 
  
 Festdeltagare/ungdomar 
  
 13 
  
 12 
  
 28 
  
 4 
  
 12 
  
 14 
  
 Lokala myndigheter/politiker 
  
 13 
  
 15 
  
 5 
  
 20 
  
 17 
  
 10 
  
 Nationella myndigheter, politiker 
  
 11 
  
 9 
  
 4 
  
 2 
  
 8 
  
 10 
  
 Föreningar,kyrkliga samfund 
  
 9 
  
 8 
  
 6 
  
 11 
  
 7 
  
 6 
  
 Invandrarföreningar,samfund 
  
 2 
  
 5 
  
 1 
  
 4 
  
 1 
  
 3 
  
 Andra aktörer 
  
 27 
  
 27 
  
 32 
  
 24 
  
 14 
  
 17 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 207 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1999:68 
  
 Tabell 7 Skillnader i vinkling mellan olika nyhetsmedier när det gäller upp- märksamheten av festdeltagare/ungdomar respektive polis/rädd- ningstjänst/sjukvård som nyhetsaktörer under brandkatastrofen (pro- cent) 
  
 Festdeltagare/ungdomar 
  
 Polis/räddningstjänst/sjukvård 
  
 Fem högsta 
  
 Fem lägsta 
  
 Fem högsta 
  
 Fem lägsta 
  
 Ex 
  
 34% 
  
 Metro 
  
 0% 
  
 Radio Gbg 
  
 50% 
  
 GT 
  
 14% 
  
 AB 
  
 26% 
  
 Nyheterna 
  
 1% 
  
 TV4 Gbg 
  
 48% 
  
 AB 
  
 17% 
  
 GT 
  
 25% 
  
 TT 
  
 2% 
  
 Ekot 
  
 45% 
  
 Ex 
  
 20% 
  
 Ekot 
  
 20% 
  
 SvD 
  
 6% 
  
 SVT-text 
  
 45% 
  
 Arb 
  
 20% 
  
 Rapport 
  
 15% 
  
 Arb 
  
 6% 
  
 TT 
  
 45% 
  
 GP 
  
 20% 
  
 Kommentar:  
 Resultatet avser vilken huvudaktör som artikel, rubrik och ingress (eller motsvarande för radio/TV) är inriktad på. 
 208 
 Bilaga 4 
 Kartläggning av medier som särskilt vänder sig till invandrare 
 Alem Zemo 
 Innehåll 
 Bilaga 4a Lokal  
 kabel-TV 
  
 Bilaga 4b Lokala närradiostationer 
 Bilaga 4c Programverksamhet under branden i lokal kabel  
 –TV 
  (Göteborg) Bilaga 4d Programverksamhet under branden i närradio (Göteborg) 
 209 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Bilaga 4 a. Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvar från invandrar- medier i Göteborg 
 211 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvar från invandrarmedier i Göteborg 
 212 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvar från invandrarmedier i Göteborg 
 213 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvar från invandrarmedier i Göteborg 
 214 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Stockholm 
 215 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvaren från invandrar medier i Stockholm 
 216 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokal  
 Robles: 
  sammanställning av intervjusvaren från Öppna kanalen i Sverige 
 217 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 b. Lokal närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Göteborg 
 218 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokala närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Göteborg 
 219 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokala närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Göteborg 
 220 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokala närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Göteborg 
 221 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokala närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Göteborg 
 222 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokala närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Göteborg 
 223 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Lokal närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Stockholm 
 224 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Lokal närradio stationer: sammanställning av intervjusvaren från invandrarmedier i Malmö 
 225 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 c. Programverksamheten under branden: Närradiostationer: kabel-  
 TV-stationer 
  
 226 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Programverksamheten under branden: Närradiostationer:  
 kabel-TV- 
  stationer 
 227 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer:  
 kabel-TV- 
  stationer 
 228 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer:  
 kabel-TV-stationer 
  
 229 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 d. Programverksamheten under branden: närradiostationer 
 230 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer 
 231 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer 
 232 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer 
 233 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer 
 234 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 4 
  
 Programverksamheten under branden: närradiostationer 
 235 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 1999:68 
  
 236 
 Bilaga 5 
 Ryan och Webster 
 Göteborgs universitet 
 Institutionen för journalistik och masskommunikation (JMG) 
 De nya svenskarna möter svenska massmedier 
 Det svenska mediesystemet är i många avseenden unikt. Ett särskilt ut- märkande drag är dagspressens starka ställning. I ett internationellt per- spektiv är det bara Norge, Finland och Sverige som har en dagspress som når i stort sett alla grupper av medborgare. Ett annat viktigt drag är den starka public serviceverksamheten inom både radio och TV. Ett tredje drag är att massmedier överlag spelar en central roll för informations- spridning i förhållande till personliga kontakter. I Sverige är också till- tron till medier – men undantag för kvällspress – genomgående hög. 
 1 
  
 De som kommit till Sverige som invandrare eller flyktingar har inte sällan sin bakgrund i helt andra mediesystem. I exempelvis det forna Jugoslavien, i Turkiet eller i Somalia saknas i stort sett lokala dagstid- ningar med någon spridning att tala om; om större dagstidningar finns är de vanligen lösnummerförsålda och av tabloidtyp. Radion och televisio- nen består ibland av statliga propagandakanaler eller är organ för stri- dande gruppers politiska budskap. Konsekvensen är att man saknar läs- vanor för dagspress, liksom man inte heller har den positiva grundin- ställning till radions och televisionens nyheter som är vanlig hos svenskar. 
 Den centrala frågan är då vad som händer när en invandrare med bakgrund i ett annat mediesystem plötsligt blir beroende vad som sägs i dagspress, radio och TV. Brandkatastrofen på Hisingen i Göteborg var en sådan situation. 
 Syfte och uppläggning 
 Vårt uppdrag har inte varit att direkt svara på frågan om hur invandrare förhöll sig till medier i anslutning till brandkatastrofen, utan istället att försöka ge en bild av förutsättningarna. Vårt syfte är att beskriva till- gången till medier och medievanor i allmänhet hos invandrare. Frågan gäller både hur de större svenska medierna och kanalerna används och vilken betydelse utländska kanaler kan ha. Utgångspunkten har varit att 
 237 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 belysa medietillgång och medieanvändning både på nationell nivå och i Västsverige liksom i Göteborgs kommun. 
 Underlaget 
 Underlaget kommer från de årliga frågeundersökningar som genomförs av  
 SOM-institutet 
  vid Göteborgs universitet i samverkan med bland an- nat forskningsprogrammet Dagspresskollegiet vid Institutionen för jour- nalistik och masskommunikation, Göteborgs universitet. Den ena är den riksrepresentativa studien  
 Riks-SOM, 
  den andra den västsvenska Väst- SOM. Båda undersökningarna genomfördes i form av postenkäter under hösten 1998 – huvuddelen av datainsamlingen skedde under oktober och november – med ett urval på 2800 respektive 2900 personer boende i Västsverige.  
 Väst-SOM 
  omfattar Göteborgs kommun med krans- kommuner. 
 Svarsfrekvensen var relativt hög: närmare 70 procent i  
 Riks-SOM 
  och drygt 60 procent i  
 Väst-SOM. 
  Bortfallet bland invandrare är dock på grund av språksvårigheter betydligt större. Alla slutsatser måste därför tolkas med försiktighet. Som jämförelse används även en undersökning från 1996, genomförd i den invandrartäta stadsdelen Angered i Göteborg, som särskilt fokuserar på hur invandrare väljer mellan olika medier. 
 Disponering 
 Föreliggande PM har två huvuddelar. Den första belyser medietillgången. Där redovisas tillgången till olika medier i hushållet, särskilt teknisk medieut- rustning av olika slag, och invandrarhushåll jämförs med svenskars hus- håll. I den andra delen görs en översikt av medievanorna – dagstidnings- läsning, radiolyssnande och  
 TV-tittande 
  – för invandrare och svenskar. 
 I varje del presenteras både uppgifter för Sverige som helhet, för Västsverige och för Göteborgs kommun. Allra först skall dock ges några allmänna uppgifter om de undersökta grupperna. 
 Invandrare och svenskar i  
 SOM-undersökningarna 
  
 I beskrivningarna av medietillgång och medievanor har utgångspunkten varit att jämföra svenskar och invandrare. Definitionen av den senare gruppen rymmer dock flera komplikationer, som har konsekvenser för analysen av undersökningsdata. I våra studier har vi utgått från två olika definitioner. Den ena bygger på medborgarskap – svensk medborgare eller ej – den andra på platsen för uppväxten. I den senare har vi skiljt på personer uppvuxna i Sverige med föräldrar uppvuxna i Sverige, vilket i det följande är detsamma som svenskar, personer uppvuxna i annat land, vilket är detsamma som första generationens invandrare, och per- 
 238 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 soner uppvuxna i Sverige men med minst en förälder uppvuxen utom- lands, alltså andra generationens invandrare. 
 När det gäller definitionen som bygger på  
 medborgarskap  
 visar sig att undersökningsdata något underskattar andelen utländska medbor- gare. Endast cirka fem procent av svarspersonerna uppger sig inte vara svenska medborgare. Det låga antalet svarspersoner i gruppen (cirka 150) gör också svaren något osäkra. 
 Definitionen som bygger på platsen för  
 uppväxten  
 torde ge ett något bättre underlag. En översikt finns i tabell 1. Av alla svenskar i den natio- nella undersökningen är andelen som själva har vuxit upp utomlands eller har föräldrar som har vuxit upp utomands knappt 15 procent. I Göteborgs kommun är andelen första och andra generationens invand- rare nästan 25 procent. Både nationellt och i Göteborgs kommun utgör första och andra generationens invandrare likstora grupper. 
 En ytterligare komplikation är att invandrargruppen är mycket hete- rogen. Cirka 30 procent av första generationens invandrare i Sverige som helhet kommer från Norden, drygt 40 procent från övriga Europa och knappt 30 procent från övriga världen. Fördelningen inom första generationens invandrare är nästan exakt densamma i Västsverige. Bland andra generationens invandrare är bilden ännu mera splittrad, vilket inte gör det meningsfullt att analysera ursprungsland. 
 Tabell 1 Befolkningens struktur, nationellt och i Göteborgs kommun 
  
 Uppvuxen i 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Befolkningsstruktur 
  
 Nationellt 
  
 Göteborg 
  
 Nationellt 
  
 Göteborg Nationellt 
  
 Göteborg 
  
 Kön: 
  
 Män 
  
 49 
  
 46 
  
 48 
  
 45 
  
 50 
  
 34 
  
 Kvinnor 
  
 51 
  
 54 
  
 52 
  
 55 
  
 50 
  
 66 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Ålder: 
  
 15-29 
  år 
  
 21 
  
 23 
  
 14 
  
 24 
  
 40 
  
 50 
  
 30-49 
  år 
  
 34 
  
 36 
  
 47 
  
 37 
  
 46 
  
 41 
  
 50-64 
  år 
  
 26 
  
 23 
  
 27 
  
 31 
  
 12 
  
 4 
  
 65-79 
  år 
  
 18 
  
 18 
  
 13 
  
 8 
  
 3 
  
 4 
  
 99 
  
 100 
  
 101 
  
 100 
  
 101 
  
 99 
  
 Utbildning: 
  
 Låg utbildning 
  
 51 
  
 39 
  
 33 
  
 43 
  
 33 
  
 25 
  
 Medelhög utbildning 22 
  
 22 
  
 31 
  
 31 
  
 35 
  
 37 
  
 Hög utbildning 
  
 27 
  
 39 
  
 36 
  
 26 
  
 33 
  
 39 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 101 
  
 101 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 2 935 
  
 653 
  
 250 
  
 103 
  
 221 
  
 90 
  
 Procent av 
  
 befolkningen 
  
 86 
  
 77 
  
 7 
  
 12 
  
 6 
  
 11 
  
 Kommentar:  
 Procenttalen på den nedersta raden anger fördelningen över uppväxtplats för Sverige som helhet och för Göteborgs kommun. 
 239 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 I jämförelse med svenskar med föräldrar uppvuxna i Sverige är första generationens invandrare särskilt överrepresenterad i åldersgruppen 30- 49 år, andra generationen inte oväntat i åldersgruppen  
 15-29 
  år. Invand- rargruppen som helhet har en högre utbildningsnivå än genomsnittet för svenskarna. Det är dock troligt att detta delvis kan vara en undersöknings- effekt: högutbildade bland invandrare är mer benägna att svara på un- dersökningar än lågutbildade. 
 Första generationens invandrare i Göteborg är något yngre än ge- nomsnittet för Sverige. Detsamma gäller andra generationens invand- rare; i Göteborgs kommun är hälften av dessa under 30 år, i jämförelse med 40 procent för Sverige som helhet. 
 Eftersom ålder är en viktig faktor bakom många medievanor är det viktigt att ha gruppernas åldersstruktur som en bakgrund i tolkningar av olika resultat. Analyser av olika fritidsvanor visar exempelvis att den andra generationens invandrare har i stort sett samma profil som svenska ungdomar i samma ålder. 
 Metodsynpunkter 
 Det måste framhållas att ingen av de två definitionerna av invandrare är helt perfekt. Detta bidrar till att det i vissa analyser kan förekomma till synes motsägelsefulla svarsmönster då medborgarskap jämförs med uppväxtplats. Vi har dock i vår redovisning så långt som möjligt försökt att väva samman resultaten till en helhetsbild. 
 Metodmässigt finns dessutom anledning att understryka att en un- dersökning av detta slag – en postenkät med frågor på svenska 
 2  
 – till stor del utesluter de invandrare som inte behärskar svenska och inte har möjlighet att få hjälp med översättning. Detta bidrar till en överrepresen- tation för dem som behärskar svenskan, vilket i sin tur innebär att det i resultaten finns en överskattning av användningen av svenska medier. 
 Medietillgång 
 Frågan är då hur de invandrare som bosatt sig i Sverige har tagit till sig de svenska medierna. Vilken är deras medietillgång i förhållande till svenskarna – och finns det några skillnader mellan första och andra generationens invandrare? Tillgången till medier är en förutsättning för användning av dem, även om några likhetstecken inte kan sättas mellan innehav och användning. 
 Sverige 
 Hushållen i Sverige har numera en omfattande medieutrustning i vid mening. I stort sett alla har TV, telefon, video och  
 text-TV. 
  Stora grupper 
 240 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 har dessutom  
 CD-spelare 
  och mobiltelefon, liksom de allra flesta hus- hållen har en dagstidningsprenumeration. En jämförande översikt mel- lan svenskar och invandrare finns i tabell 2. 
 De som i undersökningen uppgivit sig vara utländska medborgare har överlag lägre medietäthet i sina hushåll än svenska medborgare, men skillnaden är inte särskilt stor. Den största differensen framträder föga överraskande för dagstidningar: cirka 75 procent av svenskarna bor i hushåll med morgontidningsprenumeration, bland utländska medbor- gare boende i Sverige är motsvarande siffra drygt 40 procent. Också persondatorinnehav och internetanslutning är något lägre bland icke- svenskar. 
  
 Kabel-TV-tillgången 
  är klart högre bland utländska medborgare än bland svenska. Ifråga om video,  
 CD-spelare 
  och hushållsparabol finns det ingen större skillnad. 
 Tabell 2 Medieinnehav efter medborgarskap och uppväxtplats, Sverige, 1998 (procent) 
  
 Medie- 
  
 Svensk 
  
 Ej svensk 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 uppvuxen 
  
 innehav 
  
 medborg 
  
 medborg 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 TV 
  
 98 
  
 91 
  
 98 
  
 94 
  
 98 
  
 Robles 
  
 43 
  
 56 
  
 42 
  
 52 
  
 54 
  
 Parabolantenn 
  
 21 
  
 22 
  
 21 
  
 25 
  
 23 
  
 Text-TV 
  
 79 
  
 75 
  
 80 
  
 79 
  
 78 
  
 Video 
  
 79 
  
 78 
  
 79 
  
 78 
  
 90 
  
 Persondator 
  
 55 
  
 44 
  
 55 
  
 45 
  
 67 
  
 Internet 
  
 36 
  
 24 
  
 37 
  
 25 
  
 39 
  
 Morgontidningspren. 73 
  
 42 
  
 75 
  
 43 
  
 63 
  
 Mobiltelefon 
  
 65 
  
 58 
  
 66 
  
 56 
  
 77 
  
 Fax 
  
 18 
  
 12 
  
 17 
  
 18 
  
 31 
  
 CD-spelare 
  
 76 
  
 72 
  
 76 
  
 70 
  
 93 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 3 370 
  
 150 
  
 2 950 
  
 250 
  
 220 
  
 Källa:  
  
 Riks-SOM 
  1998 
 När vi gör motsvarande analys efter uppväxt återkommer i huvudsak samma mönster, till exempel att dagstidningsprenumerationerna är färre och  
 kabel-TV-tillgången 
  är högre i invandrargruppen. Samtidigt visar sig betydande skillnader mellan första och andra generationens invandrare, vilka i flertalet fall har sin bakgrund i att den senare gruppen är yngre. Exempelvis är persondatortillgång och internetanslutning – liksom till- gången till  
 CD-spelare, 
  video och mobiltelefon – högre bland andra generationens invandrare än bland svenskarna. Om vi jämför andra generationens invandrare med motsvarande åldersgrupp bland svenskar, visar sig att svenskarna i ännu högre grad har tillgång till persondator och Internet, men att det inte finns någon skillnad i fråga om  
 CD-spe- 
  lare, video och mobiltelefon. 
 241 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 En intressant iakttagelse är att andelen med tillgång till hushållspara- bol är högre i första generationens invandrare (25%) än bland svenskar (21%). Med tanke på att de flesta svenskar med hushållsparabol dess- utom bor i villa kan det vara rimligt att jämföra hushållsparabolinnehav bland svenskar och invandrare i flerfamiljshus. I en sådan jämförelse visar sig att andelen med hushållsparabol är nästa dubbelt så stor i invand- rargruppen. 
 Västsverige och Göteborg 
 Jämförelsen mellan svenska och utländska medborgare i Västsverige både liknar och skiljer sig från genomsnittet för Sverige (tabell 3a). Likheten är att svenskarna överlag har en mer omfattande medieutrustning än in- vandrarna, skillnaden är att invandrarna i Västsverige generellt sett ligger lägre än invandrarna i Sverige som helhet. De utländska medborgarna i Västsverige förefaller klart mindre mediestarka. De ligger klart lägre på alla medier med undantag för hushållsparabol och, något oväntat, fax. Om vi begränsar jämförelsen till endast Göteborgs kommun (tabell 3b) blir den lägre utrustningsnivån ännu tydligare. 
 Tabell 3a Medieinnehav efter medborgarskap och uppväxtplats,Västsverige, 1998 (procent) 
  
 Förälder 
  
 Medie- 
  
 Svensk 
  
 Ej svensk 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 uppvuxen 
  
 innehav 
  
 medborg 
  
 medborg 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 TV 
  
 96 
  
 86 
  
 96 
  
 89 
  
 94 
  
 Robles 
  
 48 
  
 42 
  
 46 
  
 49 
  
 59 
  
 Parabolantenn 
  
 20 
  
 24 
  
 19 
  
 23 
  
 21 
  
 Text-TV 
  
 75 
  
 62 
  
 76 
  
 74 
  
 76 
  
 Video 
  
 80 
  
 68 
  
 80 
  
 72 
  
 88 
  
 Persondator 
  
 58 
  
 45 
  
 59 
  
 44 
  
 71 
  
 Internet (alla) 
  
 37 
  
 27 
  
 37 
  
 23 
  
 49 
  
 Internet (bland dator- 
  
 innehavare) 
  
 62 
  
 43 
  
 62 
  
 38 
  
 80 
  
 Morgontidningspren. 74 
  
 46 
  
 76 
  
 53 
  
 60 
  
 Pren. på GP 
  
 67 
  
 41 
  
 68 
  
 48 
  
 55 
  
 Mobiltelefon 
  
 63 
  
 47 
  
 64 
  
 45 
  
 75 
  
 Fax 
  
 18 
  
 21 
  
 18 
  
 21 
  
 24 
  
 CD-spelare 
  
 81 
  
 62 
  
 81 
  
 62 
  
 92 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 1 515 
  
 100 
  
 1 235 
  
 150 
  
 135 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
 242 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 Tabell 3b Medieinnehav efter medborgarskap och uppväxtplats, Göteborgs kommun, 1998 (procent) 
  
 Förälder 
  
 Medie- 
  
 Svensk 
  
 Ej svensk 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 uppvuxen 
  
 innehav 
  
 medborg 
  
 medborg 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 TV 
  
 95 
  
 82 
  
 95 
  
 86 
  
 92 
  
 Robles 
  
 60 
  
 45 
  
 59 
  
 55 
  
 67 
  
 Parabolantenn 
  
 13 
  
 22 
  
 12 
  
 20 
  
 14 
  
 Text-TV 
  
 71 
  
 59 
  
 71 
  
 72 
  
 74 
  
 Video 
  
 75 
  
 63 
  
 75 
  
 70 
  
 87 
  
 Persondator 
  
 57 
  
 41 
  
 58 
  
 41 
  
 70 
  
 Internet (alla) 
  
 36 
  
 21 
  
 36 
  
 20 
  
 51 
  
 Internet (bland dator- 
  
 innehavare) 
  
 60 
  
 34 
  
 60 
  
 34 
  
 79 
  
 Morgontidningspren. 72 
  
 38 
  
 75 
  
 47 
  
 58 
  
 Pren. på GP 
  
 66 
  
 36 
  
 68 
  
 44 
  
 53 
  
 Mobiltelefon 
  
 57 
  
 48 
  
 58 
  
 47 
  
 68 
  
 Fax 
  
 17 
  
 21 
  
 17 
  
 19 
  
 23 
  
 CD-spelare 
  
 79 
  
 62 
  
 81 
  
 59 
  
 89 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 830 
  
 70 
  
 650 
  
 100 
  
 90 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
 Samma mönster återkommer, om än inte lika tydligt, då vi analyserar medieinnehavet efter uppväxt. Skillnaden mellan svenskarna och första generationens invandrare är till exempel klart större i Västsverige i fråga om tidningsprenumeration, mobiltelefon och persondatortillgång i hus- hållet. Det visar sig emellertid att detta inte gäller den andra generation- ens invandrare; i denna grupp är medieutrustningen på samma nivå i Västsverige som i Sverige som helhet. Samtidigt är det överlag samma åldersberoende skillnader mellan första och andra generationens invand- rare i Västsverige. 
 Det är svårt att ange orsakerna till skillnaden mellan Göteborg och övriga landet. En tänkbar förklaring är att invandrarna i Västsverige, och då särskilt i Göteborg, har varit kortare tid i Sverige. Ett tecken på detta är att de är något yngre. En annan förklaring kan vara att de invandrare som bor i Göteborg har en annan bakgrund. Detta indikeras av att det är fler invandrare i Västsverige som kommer från länder utanför Norden än vad det är i Sverige som helhet. 
 Slutsatser 
 Även om det finns klara skillnader mellan svenskar och invandrare i fråga om medietillgång är ändå det allmänna intrycket att tillgången i invandrargruppen också är mycket god, inte minst bland andra generation- ens invandrare, där skillnaderna i förhållande till svenskarna är förhål- landevis liten. 
 243 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 Om vi mot bakgrund av brandkatastrofen väljer att ta vår utgångs- punkt i mediers roll för informationsinhämtande finns det två iakttagel- ser att göra. 
 Den första iakttagelsen är att det medium som för svenskar är ett av de viktigaste för lokal information – de lokala morgontidningen – finns i klart mindre utsträckning i invandrarhushåll. Andelen invandrare som har en morgontidningsprenumeration är troligen ännu lägre i verklighe- ten, eftersom en postenkät sannolikt överskattar tryckta medier något. 
 Den andra iakttagelsen är att de medier där skillnaderna i fråga om tillgång är som minst mellan svenskar och invandrare, är medier som vanligen används som nöje och underhållning, till exempel  
 satellit-TV 
  och video. Detta gäller dock bland svenskar. Det är troligt att den höga andelen för hushållsparabol i invandrarfamiljer snarare kan bero på att man vill följa satellitkanaler på sitt eget språk. 
 Medievanor 
 Att man har – eller inte har – tillgång till medier är en viktig, men inte avgörande, faktor bakom regelbundenheten i medievanorna. Det hand- lar även om typen av medium. Bland svenskar gäller å ena sidan att innehav av  
 Scottoch hushållsparaboler har lett till en större använd- ning av satellitkanaler, å andra sida att nedgången i hushållsprenumeration för morgontidningar nästan inte alls påverkar tidningsläsningen, efter- som man kan ha tillgång till tidningen på annan plats, till exempel på arbetsplatsen eller i skolan. 
 I Sverige läser eller tittar idag cirka 80 procent av allmänheten i nå- gon slags dagstidning regelbundet. Med regelbundet menas då minst fem dagar per vecka. Procentandelen har fallit något sedan slutet av  
 1980-talet. 
  Däremot ligger den regelbundna morgontidningsläsningen förhållandevis stabilt på 75 procent. Nedgångarna har framför allt gällt kvällspress. Exponeringen för TV en genomsnittlig dag ligger på cirka 85 procent och har ökat svagt sedan  
 1990-talets 
  början, bland annat som en följd av TV4, men också av satellitkanalerna. Radions räckvidd ligger på drygt 80 procent, men det finns stora skillnader mellan de enskilda ka- nalerna. Störst publik har sedan mitten av  
 1990-talet 
  Sveriges Radios P4- kanal med cirka 40 procent regelbundna lyssnare. 
 Sverige 
 När vi jämför svenska och utländska medborgare i Sverige, är det mot bakgrund av vad som framkommit i fråga om medieinnehav förväntat att den största skillnaden skall finnas ifråga om dagstidningsläsningen. Detta bekräftas delvis i tabell 4 – men med två viktiga modifieringar. För det första är skillnaden ifråga om morgonpress mellan svenskar och invand- 
 244 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 rare lägre när det gäller läsning än den var för hushållsprenumeration. För det andra gäller skillnaden just morgonpress, medan det för kvällstidningsläsning inte finns någon skillnad 
 3 
 . 
 När vi analyserar  
 dagstidningsläsningen  
 mot bakgrund av uppväxt är mönstret detsamma. Differensen mellan svenskar och första generation- ens invandrare har i fråga om regelbunden morgontidningsläsning näs- tan halverats i jämförelse med hushållsprenumeration. Räckvidden är också förhållandevis stor i den undersökta invandrargruppen (58%). Ännu mer överraskande är möjligen den relativt höga andelen läsare bland andra generationens invandrare. Dessa ligger på samma nivå som – eller till och med något över – svenskar i samma åldersgrupper. Att siffrorna för andra generationens invandrare ligger så pass mycket högre, är san- nolikt ett uttryck både för bättre språkkunskaper och socialisation till svenska medievanor. 
 Tabell 4 Medieanvändning efter medborgarskap och uppväxtplats, Sverige, 1998 (procent) 
  
 Förälder 
  
 Medie- 
  
 Svensk 
  
 Ej svensk 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 uppvuxen 
  
 användning 
  
 medborg 
  
 medborg 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Morgonpress: 
  
 Minst 1 dag/vecka 
  
 87 
  
 73 
  
 89 
  
 73 
  
 84 
  
 Minst 5 dagar/vecka 
  
 79 
  
 62 
  
 77 
  
 58 
  
 68 
  
 Kvällspress: 
  
 Minst 1 dag/vecka 
  
 53 
  
 51 
  
 53 
  
 48 
  
 56 
  
 Minst 3 dagar/vecka 
  
 26 
  
 25 
  
 25 
  
 24 
  
 27 
  
 Radionyheter: 
  
 P4 lokalt >3 d/v 
  
 44 
  
 36 
  
 46 
  
 34 
  
 20 
  
 Ekot i riksradion >3 d/v 
  
 43 
  
 29 
  
 45 
  
 28 
  
 35 
  
 Närradio >3 d/v 
  
 8 
  
 11 
  
 8 
  
 9 
  
 9 
  
 Privat lokalradio >3 d/v 
  
 19 
  
 18 
  
 19 
  
 12 
  
 15 
  
 TV-nyheter: 
  
 Rapport >3 d/v 
  
 42 
  
 40 
  
 42 
  
 50 
  
 25 
  
 Aktuellt >3 d/v 
  
 39 
  
 36 
  
 39 
  
 48 
  
 27 
  
 Nyheterna >3 d/v 
  
 29 
  
 32 
  
 29 
  
 36 
  
 27 
  
 SVT regionalt >3 d/v 
  
 33 
  
 29 
  
 34 
  
 34 
  
 16 
  
 TV4 lokalt >3 d/v 
  
 18 
  
 23 
  
 18 
  
 23 
  
 8 
  
 Övriga medier: 
  
 Internet >1 d/v 
  
 34 
  
 26 
  
 34 
  
 24 
  
 48 
  
 Veckotidning >1 d/v 
  
 36 
  
 42 
  
 37 
  
 40 
  
 34 
  
 Bok >1 d/v 
  
 31 
  
 29 
  
 31 
  
 34 
  
 31 
  
 Hyr videofilm >1 g/mån 
  
 20 
  
 31 
  
 19 
  
 22 
  
 39 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 3 370 
  
 150 
  
 2 950 
  
 250 
  
 220 
  
 Källa:  
  
 Riks-SOM 
  1998 
 245 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 Även om kvällspressläsningen ligger jämförelsevis högt i invandrargruppen är den ändå mindre regelbunden än morgontidningsläsningen. Möjligen kunde man tänkt sig att kvällspressen skulle ha ett mera lättillgängligt innehåll än morgontidningen och därför skulle bli mera läst. Det är dock troligt att behovet av lokal orientering hos invandrare på samma sätt som hos svenskar ändå är det avgörande. 
 I  
 radio  
 är P4 bland svenskarna den dominerande kanalen. Detta innebär att denna också blir den stora nyhetskanalen både för lokal- nyheter och Ekonyheter. Samma mönster finns i invandrargruppen, men på något lägre nivå, och med en större skillnad mellan lokala nyheter i P4, som ligger högre, och Ekonyheter i riksradion. När det gäller den privata lokalradion finns det ingen skillnad, medan närradion ligger hö- gre i invandrargruppen. Särskilt om kravet för regelbundenhet höjs, till minst 5 dagar i veckan (ej visat i tabell), visar det sig att utländska med- borgare lyssnar mer på närradio än svenska: 10 procent bland utländska medborgare, 5 procent bland svenska. 
 Närradion är således den enda radiokanalen där invandrargruppen ligger något högre. Å andra sidan försvinner skillnaderna om vi utgår från uppväxtplats, möjligen beroende av att denna rymmer fler nordiska och nordeuropeiska invandrare. Bland andra generationens invandrare är närradiointresset lika lågt som bland svenskar i samma åldersgrupper. 
 Mönstren är inte lika tydliga när vi analyserar radiolyssnandet efter uppväxt, men de går i samma riktning. Yngre människors begränsade intresse för lokalnyheter i P4 slår igenom i andra generationens invand- rare. Något överraskande är samtidigt att denna grupp har ett relativt lågt intresse för privat lokalradio. 
  
 TV-nyheterna 
  
 domineras bland svenskar av Rapport. Rapport, lik- som Sveriges Televisions regionalnyheter, har dock främst en äldre pu- blik, medan TV4s Nyheterna attraherar de yngre. När vi jämför efter medborgarskap visar sig det förväntade mönstret bland svenskarna. De utländska medborgarna har ett nyhetstittande som anmärkningsvärt nära överensstämmer med det svenska, med undantag för att de i större ut- sträckning tittar på nyheter i TV4. 
 När vi istället studerar nyhetstittandet efter svarspersonernas upp- växt, visar sig den första generationens invandrare i jämförelse med svenskar ha oväntat höga tittarsiffror för alla nyhetsprogram i TV – utom de regionala i SVT. Resultatet är svårförklarat. Möjligen är det en följd av att det nationella genomsnittet för första generationens invandrare inne- håller förhållandevis fler nordbor, men detta förklarar ändå inte varför man ser nyheter  
 i större utsträckning  
 än svenskar. Att andra generation- ens invandrare ser mindre av SVTs  
 TV-nyheter 
  är däremot förväntat med tanke på deras lägre ålder. Detsamma gäller deras relativt omfattande tittande på TV4s Nyheterna. 
 246 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 Internetanvändningen  
 skiljer sig inte oväntat mellan svenskar och invandrare, men differensen är mindre än vad som kunde förmodas med hänsyn till exempelvis dagstidningsläsningen – 34 procent bland svenska och 26 procent bland utländska medborgare använder Internet minst någon gång i veckan. Detta tyder på att användningen delvis kan vara riktad mot ickesvenska sajter. 
 När vi klassificerar svarspersonerna efter uppväxt visar sig att det i andra generationens invandrare finns en mycket hög andel Internetanvändare (48%), klart högre än genomsnittet för svenskar (34%) men något lägre än svenskar i samma åldersgrupper. Andra studier visar också på att det överlag finns mindre av sociala skillnader bland yngre internetanvändare. 
 Ifråga om övriga medier, läser utländska medborgare veckotidningar i något större utsträckning än svenskar, liksom de i större utsträckning hyr videofilmer regelbundet. Vad gäller veckotidningar är det framför allt de som är uppväxta utomlands som tar del av dessa i större utsträckning än svenskar, medan det ifråga om att hyra videofilm framför allt är andra generationens invandrare som gör detta mer än svenskar. Också här torde emellertid åldersfaktorn spela in; andra generationens invandrare är en ung grupp. 
 Västsverige och Göteborg 
 Den västsvenska mediesituationen skiljer sig inte på något avgörande sätt från det nationella genomsnittet i Sverige. Undantaget är gratis- tidningen Metro, som bara finns i Stockholm (sedan 1995) och Knight borg, där den startade 1998. 
 När det gäller skillnader i  
 dagstidningsläsning  
 mellan svenska och utländska medborgare avviker Västsverige klart från ett nationellt ge- nomsnitt (tabell 5a). I förhållande till Sverige i stort är skillnaden i fråga om morgontidningsläsning större i Västsverige – i själva verket är det lika stor differens i fråga om regelbunden morgontidningsläsning som för prenumeration: 72 procent av svenskarna läser en morgontidning minst fyra dagar i veckan, 48 procent av de utländska medborgarna. Däremot läser de senare relativt sett oftare kvällstidningar, 38 procent läser minst två gånger i veckan i jämförelse med svenskarnas 31 procent. En trolig förklaring till dessa avvikelser är invandrargruppen i Göteborg dels är mindre etablerad än riksgenomsnittet, dels att det finns en lokal kvälls- tidning i Göteborg. 
 Men det finns ytterligare en förklaring – gratistidningen Metro. Om Metro definieras som morgontidning krymper skillnaden mellan svenskars och invandrares morgontidningsläsning dramatiskt – från 24 till 11 procentenheter för läsning minst fyra dagar per vecka. Bland de utländ- ska medborgarna är Metros räckvidd (minst två dagar per vecka) över 40 
 247 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 procent.  
 Göteborgs-Posten 
  når visserligen fler, men skillnaden i räck- vidd mellan tidningarna är inte särskilt stor. 
 Tabell 5a Medieanvändning efter medborgarskap och uppväxtplats, Väst- sverige, 1998 (procent) 
  
 Förälder 
  
 Medie- 
  
 Svensk 
  
 Ej svensk 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 uppvuxen 
  
 användning 
  
 medborg 
  
 medborg 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Morgonpress*: 
  
 Minst 2 dagar/v 
  
 82 
  
 (88) 
  
 61 
  
 (79) 
  
 83 
  
 (88) 
  
 71 
  
 (84) 
  
 69 
  
 (80) 
  
 Minst 4 dagar/v 
  
 72 
  
 (78) 
  
 48 
  
 (67) 
  
 74 
  
 (79) 
  
 58 
  
 (72) 
  
 58 
  
 (66) 
  
 GP >4 dagar/v 
  
 68 
  
 43 
  
 70 
  
 51 
  
 55 
  
 Metro >2 dagar/v 
  
 23 
  
 41 
  
 21 
  
 36 
  
 35 
  
 Kvällspress: 
  
 Minst 2 dag/v 
  
 31 
  
 38 
  
 30 
  
 33 
  
 31 
  
 Minst 4 dagar/v 
  
 13 
  
 14 
  
 13 
  
 13 
  
 10 
  
 Radionyheter: 
  
 Ekot i riksradion >3 d/v 36 
  
 22 
  
 38 
  
 21 
  
 29 
  
 Privat lokalradio >3 d/v 14 
  
 10 
  
 14 
  
 9 
  
 19 
  
 Närradio 2 d/v 
  
 5 
  
 7 
  
 5 
  
 7 
  
 4 
  
 P4 lokalt >2 d/v 
  
 34 
  
 33 
  
 36 
  
 34 
  
 16 
  
 TV-nyheter: 
  
 Rapport >3 d/v 
  
 63 
  
 56 
  
 63 
  
 67 
  
 49 
  
 Aktuellt >3 d/v 
  
 62 
  
 50 
  
 64 
  
 56 
  
 47 
  
 Nyheterna >3 d/v 
  
 52 
  
 51 
  
 52 
  
 53 
  
 41 
  
 SVT regionalt >3 d/v 
  
 36 
  
 28 
  
 38 
  
 36 
  
 16 
  
 TV4 lokalt >3 d/v 
  
 13 
  
 9 
  
 14 
  
 13 
  
 7 
  
 Öppna kanalen 
  
 >3 d/v** 
  
 0 
  
 (1) 
  
 3 
  
 (10) 
  
 0 
  
 (0) 
  
 3 
  
 (9) 
  
 1 
  
 (1) 
  
 Övriga medier: 
  
 Internet >1 d/v 
  
 39 
  
 27 
  
 38 
  
 24 
  
 57 
  
 Veckotidning >1 d/v 
  
 27 
  
 27 
  
 27 
  
 31 
  
 22 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 1 516 
  
 100 
  
 1 235 
  
 151 
  
 135 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
  
 * 
  
 Siffrorna inom parentes är inklusive Metro 
  
 ** 
  
 Siffrorna inom parentes >1 d/v 
  
 Kommentar:  
 P4 lokalt innefattar kanalen som helhet, inte enbart nyhetssändningar. 
 Inom Göteborgs kommun (tabell 5b) är bilden i stort densamma som i Västsverige. Inom kommunen är dock skillnaderna mellan svenskarnas och invandrarnas morgontidningsläsning något större, även när Metro inkluderas. Metros räckvid bland de utländska medborgarna i Göteborgs kommun är dock dryga 50 procent. 
 En analys efter uppväxt ger samma bild. Morgontidningsläsningen (58% minst fyra dagar i veckan) är något svagare och kvällstidnings- läsningen (33% minst två dagar i veckan) något starkare bland första 
 248 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 generationens invandrare i Västsverige (tabell 5a), i jämförelse med mot- svarande grupp i landet som helhet. Metro står stark i bland både första och andra generationens invandrare – med 36 respektive 35 procent, i jämförelse med 21 procent bland svenskarna. Om vi begränsar oss till Göteborgs kommun (tabell 5b) så är andelarna 48, 44 respektive 28 procent. Det är således uppenbart att Metro inte bara är de yngres och kollektivtrafikresenärernas tidning utan också invandrarnas tidning. 
 Tabell 5b Medieanvändning efter medborgarskap och uppväxtplats, Göte- borgs kommun, 1998 (procent) 
  
 Medie- 
  
 Svensk 
  
 Ej svensk 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 uppvuxen 
  
 användning 
  
 medborg 
  
 medborg 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Morgonpress*: 
  
 Minst 2 dag/vecka 
  
 83 (91) 
  
 56 
  
 (81) 
  
 84 
  
 (91) 
  
 66 
  
 (84) 
  
 73 
  
 (86) 
  
 Minst 4 dagar/vecka 
  
 73 (81) 
  
 42 (67) 
  
 75 
  
 (82) 
  
 53 
  
 (73) 
  
 59 
  
 (72) 
  
 GP >4 dagar/vecka 
  
 67 
  
 37 
  
 70 
  
 45 
  
 56 
  
 Metro >2 dagar/vecka 31 
  
 52 
  
 28 
  
 48 
  
 44 
  
 Kvällspress: 
  
 Minst 2 dag/vecka 
  
 30 
  
 38 
  
 29 
  
 32 
  
 29 
  
 Minst 4 dagar/vecka 
  
 12 
  
 14 
  
 12 
  
 12 
  
 9 
  
 Radionyheter: 
  
 Ekot i riksradion >3 d/v 34 
  
 18 
  
 37 
  
 19 
  
 26 
  
 Privat lokalradio >3 d/v 14 
  
 11 
  
 14 
  
 11 
  
 19 
  
 Närradio >2 d/v 
  
 4 
  
 7 
  
 5 
  
 7 
  
 2 
  
 P4 lokalt >2 d/v 
  
 44 
  
 40 
  
 46 
  
 48 
  
 28 
  
 TV-nyheter: 
  
 Rapport >3 d/v 
  
 63 
  
 54 
  
 65 
  
 62 
  
 45 
  
 Aktuellt >3 d/v 
  
 62 
  
 51 
  
 63 
  
 54 
  
 47 
  
 Nyheterna >3 d/v 
  
 52 
  
 51 
  
 53 
  
 52 
  
 41 
  
 SVT regionalt >3 d/v 
  
 50 
  
 34 
  
 52 
  
 45 
  
 28 
  
 TV4 lokalt >3 d/v 
  
 24 
  
 23 
  
 24 
  
 24 
  
 18 
  
 Öppna kanalen 
  
 >3 d/v** 
  
 0 
  
 (1) 
  
 3 
  
 (12) 
  
 0 
  
 (1) 
  
 2 
  
 (11) 
  
 0 
  
 (0) 
  
 Övriga medier: 
  
 Internet >1 d/v 
  
 41 
  
 21 
  
 40 
  
 23 
  
 57 
  
 Veckotidn. >1 d/v 
  
 25 
  
 25 
  
 26 
  
 29 
  
 22 
  
 Antal svar (cirka) 
  
 830 
  
 70 
  
 650 
  
 100 
  
 90 
  
 Källa:  
  
 Väst-SOM 
  1998 
  
 * 
  
 Siffrorna inom parentes är inklusive Metro 
  
 ** 
  
 Siffrorna inom parentes >1 d/v 
  
 Kommentar:  
 P4 lokalt innefattar kanalen som helhet, inte enbart nyhetssändningar. 
  
 Radiolyssnandet  
 i Västsverige (tabell 5a) domineras av Sveriges radios Ekonyheter samtidigt som Goodman står något svagare i Västsverige jämfört med ett nationellt genomsnitt. Det gäller både svenskar och utländska 
 249 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 medborgarna i regionen. Tendensen är densamma inom Göteborgs kom- mun (tabell 5b). I  
 Väst-SOM 
  ställdes ingen fråga om lyssnande på nyhe- ter i P4, utan istället om nyhetslyssnande på privat lokalradio, och det regelbundna lyssnandet på dessa kanalers nyheter ligger naturligt nog lägre än för de nationella Ekonyheterna. Ser vi däremot till P4 som  
 kanal 
  
 – alltså inte specifikt nyhetsprogram, även om mycket av innehållet har nyhetskaraktär – är det P4 som dominerar både i regionen och i Göte- borgs kommun. De utländska medborgarna följer mönstret: högre lyss- nande för P4 och mer omfattande lyssnande i Göteborgs kommun. I jämförelse med ett riksgenomsnitt är det mindre skillnad mellan svenska och utländska medborgares  
 P4-lyssnande 
  i Göteborg. 
 På samma sätt som i Sverige i stort har närradion en förhållandevis större spridning bland utländska medborgare i Västsverige. Även om andelarna är ytterst låga pekar de tydligt i sådan riktning, särskilt då svenska (2% minst fyra gånger per vecka) och utländska medborgare jämförs (5%). I Göteborgs kommun bortfaller dock skillnaderna. 
 Även när vi analyserar radiolyssnandet efter svarspersonernas upp- växt, istället för medborgarskap, återkommer samma tendenser. Ekony- heterna i riksradion är de nyheter som har störst andel lyssnare. Andra generationens invandrare skiljer emellertid ut sig ifråga om lyssnande på nyheter i privat lokalradio – precis som svenskar i motsvarande ålders- grupp lyssnar de mycket på de kanaler som huvudsakligen innehåller musik. Det gäller både Västsverige och Göteborgs kommun. Bland för- sta generationens invandrare ligger  
 P4-lyssnandet 
  på i stort sett samma nivå som bland personer uppvuxna i Sverige; bland andra generationens invandrare ligger det lågt. Ånyo är det åldersfaktorn som slår igenom; unga svenskar lyssnar lika lite på P4. 
 I Västsverige (tabell 5a) är det främst första generationens invandrare som lyssnar något oftare på närradio, och detsamma gäller i Göteborgs kommun (tabell 5b). Andra generationen invandrare saknar helt närradio- intresse, ligger betydligt lägre och i stort sett på samma nivå som svenskar i samma åldersgrupper, framför allt i Göteborgs kommun. 
  
 TV-tittandet 
  
 på nyheter i Göteborg har i stort sett samma karaktär som ett riksgenomsnitt. De publikstarka programmen är Rapport, Aktu- ellt och SVT:s regionala nyheter Västnytt, medan Nyheterna i TV4 ligger något lägre. Bland utländska medborgare är tendensen likartad, men i jämförelse med det nationella genomsnittet har framför allt Nyheterna en högre andel tittare i Västsverige (tabell 5a). Tendensen är exakt den- samma i Göteborgs kommun (tabell 5b). 
 I Göteborgs kommun finns även Öppna kanalen, som över kabel bland annat sänder program producerade av invandrarorganisationer avsedda för den egna gruppen. Bland svenska medborgare har Öppna kanalen knappast någon publik; endast någon procent av dem som har 
 250 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 tillgång till den ser den någon gång i veckan. Bland de utländska med- borgare som har svarat i undersökningen är motsvarande andel 15 pro- cent. Detta torde snarast vara en underskattning, eftersom det är sanno- likt att denna kanal når fler i den grupp som på grund av språkproblem inte svarar på en postenkät. 
 Om vi analyserar Öppna kanalens publik efter svarspersonernas uppväxt visar sig denna attraherar främst första generationens invand- rare (12%), medan andra generationens ligger i stort på samma nivå som svenskarna (0%). 
 Vi har också för Västsverige och Göteborg sökt belysa  
 internet- användningen  
 bland svenskar och invandrare. Inte oväntat är denna högre bland svenska än bland utländska medborgare. Det intressanta är emellertid att den är klart högre bland andra generationens invandrare (57% minst en gång i veckan) än bland genomsnittet för svenskar (40%). Siffrorna gäller både Västsverige och Göteborgs kommun. Jämför vi med svenskar i samma ålder som andra generationens invandrare, visar sig dock svenskarna ha en något högre internetanvändning än andra generationens invandrare, men skillnaderna är inte stora. 
 Slutsatser 
 Huvudtendensen är att invandrargruppen, oavsett hur den definieras, använder svenska nyhetsmedier i mindre utsträckning än svenskar. Re- sultatet är knappast överraskande. Andra medievanor från hemländerna, språkproblem och liknande skapar trösklar inför de svenska medierna. Tröskeln är särskilt hög för dagstidningsläsning, undantaget gratistidningen Metro. 
 Däremot finns det inte något belägg för att det skulle finnas något ointresse för svenska nyheter – eller nyheter från Sverige. Tvärtom tyder de relativt höga siffrorna för lokal morgonpress och för radionyheter på en vilja att orientera sig i det nya samhället. Det stora genomslaget för Metro bland invandrare i Västsverige och Göteborg är ett annat bra ex- empel på informationsintresset. Resultaten pekar dessutom på att intres- set för den lokala informationen, precis som hos svenskar, är större på mindre orter. 
 Ett annat intressant mönster är att den andra generationens invand- rare uppvisar betydande likheter i medievanor med svenskar i samma ålder. Likheter tyder på att man är på väg att växa in i det nya samhällets mediesystem. Hur detta inväxande kommer att utvecklas är dock svår- bedömt, eftersom det är först i åldersgruppen 30 till 40 år som det går att urskilja om det traditionella svenska mediesystemet anammats eller ej. 
 251 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 En studie i Angered 1996 
 Angered är en förort till Göteborg som skiljer ut sig dels genom sin stora andel invånare med annat ursprung än det svenska – cirka 50 procent av angeredsborna har utländsk bakgrund och cirka 20 procent är fortfa- rande utländska medborgare, jämfört med cirka sju procent i Göteborg som helhet – dels genom den stora del av invånarna som anser sig tillhöra arbetarfamiljer. Ungefär 70 procent av de svarande uppger att de tillhör arbetarfamilj, att jämföra mot cirka 35 procent i Göteborgs kom- mun som helhet. 
 Hösten 1996 genomförde forskningsprogrammet Dagspresskollegiet i samverkan med  
 Göteborgs-Posten 
  och  
 SOM-institutet 
  en frågeunder- sökning i Angered. Undersökningen hade som ett av flera teman att belysa medievanorna i området. 
 Dagstidningsläsning 
 Tidningsläsningen i Angered skiljer sig en del gentemot hur det ser ut både i Göteborgs kommun och Sverige som helhet, precis som befolkningssammansättningen gör det. De totala siffrorna för läsning av en morgontidning är betydligt lägre – knappa 50 procent i Angered mot dryga 70 procent i övriga Göteborg. 
 Tabell 6 Tidningsläsning och prenumeration i Angered efter uppväxtplats, 1996 (procent) 
  
 Läsning och 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 prenumeration 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Prenumeration 
  
 69 
  
 42 
  
 45 
  
 Läser morgontidning >4 d/v 
  
 72 
  
 40 
  
 54 
  
 Läser GT >4 d/v 
  
 12 
  
 10 
  
 18 
  
 Läser GP Angered varje vecka 
  
 63 
  
 47 
  
 56 
  
 Antal svarande 
  
 288 
  
 185 
  
 93 
  
 Källa:  
  
 SpearsAngered 1996 
 Två av de viktigaste skillnaderna mellan Angered och övriga undersökta områden är klasstillhörighet och den stora andelen invandrare, vilket också torde vara två av de viktigaste förklaringarna till tidningsläsnings- mönstret. Ser vi till de skillnader som finns mellan människor med olika uppväxt blir bilden klart differentierad. 
 De som är uppväxta i Sverige ligger – både ifråga om prenumeration och läsning – nästan på samma nivå som göteborgare generellt. De nya svenskarna uppvisar en något annorlunda bild. Andra generationens invandrare tar del av de svenska tidningarna i högre utsträckning än de som är uppväxta utomlands. Ifråga om att prenumerera på en morgon- 
 252 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 tidning är skillnaden inte stor, men läsningen skiljer ut sig något mer; nästan hälften av andra generationens invandrare läser en morgontid- ning minst fyra dagar i veckan. 
 Kvällstidningen ser ut att vara något viktigare för de nya svenskarna än för de gamla. Andra generationens invandrare läser GT i förhållande- vis stor utsträckning – nästan var femte läser den lokala kvällstidningen minst fyra dagar i veckan, vilket är en relativt hög siffra. En förklaring är ålders- och klassammansättningen hos andra generationens invandrare. 
 Det är emellertid inte bara uppväxtförhållanden som spelar roll vad gäller förhållningssättet till tidningarna, utan också en mängd andra fak- torer spelar in. Exempelvis är skillnaderna i tidningsläsning mellan män och kvinnor större i Angered än i Göteborg som helhet. En tänkbar förklaring till detta är att kvinnor och män från vissa samhällen lever relativt olikartade liv; man deltar inte i samhällslivet på samma sätt och då blir också tidningen som informationskälla använd på olika sätt. 
 Sedan undersökningen genomfördes i Angered 1996 har situationen dock ändrats kraftigt. Hösten 1998 hade gratistidningen Metro drygt 30 procent regelbundna läsare i Angered, samtidigt som  
 Göteborgs-Postens 
  räckvidd också ökat något. 
 Informationsval 
 Förutom tidningar finns det andra möjligheter att ta del av information om samhället. Svarspersonerna i Angeredsstudien fick ta ställning till ett antal sådana kanaler (tabell 7). 
 Tabell 7 Andel som anger att de vanligen får information om samhället från olika källor efter uppväxtplats, Angered, 1996 (procent) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 Källor 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 Svensk radio/TV 
  
 96 
  
 89 
  
 85 
  
 Lokala dagstidningar 
  
 87 
  
 78 
  
 85 
  
 Svenska dagstidningar i övrigt 
  
 69 
  
 73 
  
 85 
  
 Familj, släkt, vänner 
  
 67 
  
 67 
  
 80 
  
 Arbetskamrater 
  
 62 
  
 48 
  
 66 
  
 Informationsblad, anslagstavla 
  
 33 
  
 30 
  
 44 
  
 Föreningar 
  
 23 
  
 14 
  
 33 
  
 Utländska tidningar/radio/TV 
  
 12 
  
 48 
  
 23 
  
 Antal svarande 
  
 288 
  
 185 
  
 93 
  
 Källa:  
  
 SpearsAngered 1996 
 Massmedierna spelar ofta en avgörande viktig roll för människors möj- ligheter att få information om samhället; radio och TV är de alternativ som de allra flesta anger, vilket är två relativt lättillgängliga medier. Att 
 253 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 också tidningar är så vanliga källor kan synas vara en paradox eftersom man i Angered inte i så stor utsträckning läser en morgontidning. Det finns flera tänkbara förklaringar till att svenska tidningar ändå är så van- liga som källor för samhällsinformation: 
 En förklaring är naturligtvis att man inte med nödvändighet behöver läsa tidningen så ofta som  
 fyra  
 dagar i veckan för att få information om samhället; tidningen kan vara en viktig informationskälla även om den läses mer sällan. En annan förklaring till att så många anger dagstid- ningar, skulle kunna vara att angeredsborna i begreppet lokala dagstid- ningar också räknar in exempelvis GP Angered. Genom den får man de verkligt lokala nyheterna om det samhälle vari man lever. 
 Människor i ens omgivning – familj, släkt, vänner samt arbetskamrater 
 – är också en viktig källa för att få reda på vad som händer i samhället. Detta gäller alldeles särskilt dem som är andra generationens invandrare; det sociala kontaktnätet spelar en stor roll. Föreningar, informationsblad samt anslagstavlor är ytterligare källor som i högre utsträckning anges av andra generationens invandrare än av andra. 
 Utländska medier – tidningar, radio och TV – anges som informa- tionskälla framför allt av dem som inte är uppväxta i Sverige. Att ta del av vad som händer i det gamla samhället går i stort sett inte att göra utan att ta del av medier från just det landet. Å andra sidan är det då knappast information om det  
 svenska  
 samhället som dessa människor tar del av via denna kanal. 
 Förtroende för olika medier 
 En stor del av den svenska befolkningen har ett relativt stort förtroende för medierna. Det gäller också i Angered, men i lägre utsträckning än för göteborgare eller svenskar generellt. 
 Tabell 8 Förtroendet för medier efter uppväxtplats, Angered, 1996 (procent) 
  
 Uppvuxen 
  
 Uppvuxen 
  
 Förälder uppvuxen 
  
 Medium 
  
 i Sverige 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 GP Angered 
  
 91 
  
 82 
  
 93 
  
 TV4 lokalt 
  
 86 
  
 81 
  
 85 
  
 Västnytt 
  
 85 
  
 80 
  
 83 
  
 Göteborgs-Posten 
  
 82 
  
 76 
  
 84 
  
 P4 lokalt 
  
 82 
  
 66 
  
 83 
  
 Närradio 
  
 79 
  
 62 
  
 70 
  
 Arbetet 
  
 70 
  
 57 
  
 67 
  
 P2 
  
 62 
  
 44 
  
 54 
  
 GT 
  
 57 
  
 54 
  
 62 
  
 City 107 
  
 51 
  
 46 
  
 68 
  
 Antal svarande 
  
 288 
  
 185 
  
 93 
  
 Källa:  
  
 SpearsAngered 1996 
 254 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 5 
  
 Störst förtroende har angeredsborna för den lokala gratistidningen GP Angered, den lokala morgontidningen  
 Göteborgs-Posten 
  och de regio- nala  
 TV-nyheterna 
  i SVT och TV4. Också bland göteborgarna i övrigt är det  
 Göteborgs-Posten 
  och de regionala  
 TV-nyheterna 
  Västnytt som åt- njuter störst förtroende. Ifråga om de båda sistnämnda medierna finns heller inga skillnader mellan dem som är födda i Sverige, andra generation- ens invandrare och dem som är födda utomlands. Ifråga om GP Angered däremot, kan noteras att de som är uppväxta utomlands i något mindre utsträckning anser att rapporteringen är tillförlitlig, i jämförelse med dem som är uppväxta i Sverige eller är andra generationens invandrare. Trots detta, är GP Angered det medium som också de som är uppväxta utom- lands anser vara mest tillförlitligt. 
 Varför förtroendet för medierna generellt är något mindre i Angered än i Göteborg, är en fråga man kan ställa sig. Ett tänkbart svar på den frågan skulle kunna vara att den rapportering som ges om Angered, är negativ – vilket också de flesta svarspersonerna anser – och därmed blir den heller inte trovärdig. En tidning som GP Angered har Angereds- perspektivet i sin rapportering – och blir därmed det mest trovärdiga mediet. 
 Sammanfattande slutsatser 
 Sammanfattningsvis kan man säga att analyserna av medietillgång och medievanor bland svenskar och invandrare ger ett värdefullt perspektiv vad gäller människor som inte kommer från Sverige, alternativt är andra generationens invandrare. De flesta kvantitativa studier har aldrig någon möjlighet att ens studera invandrarna som en grupp – även om det också förstås hade varit önskvärt att kunna visa heterogeniteten  
 inom  
 gruppen invandrare – eftersom dessa i varje sådan studie blir för få. 
 Vi kan konstatera att medievanorna ser annorlunda ut i invandrar- gruppen i jämförelse med svenskar. Generellt är medietillgång och medie- användning något mindre. Men detta hindrar inte att medierna är även för invandrargruppen är en av de viktigaste källorna för information om vad som händer i det svenska samhället. 
 Vilken roll medierna spelar – eller  
 kan  
 spela – för människor med utländsk härkomst i ett samhälle som det svenska är en intressant fråga att fortsätta fundera över. Är det till exempel möjligt att betrakta medi- erna som en viktig beståndsdel för integration i ett nytt samhälle? Är det till och med så att det är just genom användningen av svenska medier som man definierar sig som svensk? 
 Sådan frågor är centrala då medieanvändningen betraktas i ett de- mokratiskt perspektiv. För att kunna delta i samhällslivet som helhet är det viktigt att kunna använda det språk som finns i det nya landet – 
 255 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 1999:68 
  
 vilket man tar till sig genom att bland annat använda medier. Detta är särskilt viktigt i fråga om dagstidningar genom att dessa av tradition har en nyckelroll i det svensk politiska samtalet och därmed fungerar som en viktig beståndsdel i den svenska demokratin. 
 Men medieanvändning är inte bara en fråga om demokrati, utan också ett band till den egna kulturen eller traditionen. För invandrare med många kontakter till sitt gamla hemland är det givetvis av stor vikt att kunna hålla sig orienterad om vad som händer där. Vi har redan av den höga andelen hushållsparaboler i invandrargruppen fått stöd för antagandet att tittandet på det egna hemlandets TV är något viktigt. Från en tidigare  
 SOM-undersökning 
  (1995) vet vi dessutom att utländska medborgare regelbundet köper utländska tidningar och tidskrifter regel- bundet: närmare hälften köper då och då utländska dagstidningar, drygt två tredjedelar utländska tidskrifter. Också i lokalsamhället finns kanaler på det egna språket som har relativt många användare; i Göteborg är det främst den så kallade Öppna kanalen. 
 Vilket medium man väljer att ta del är inte bara en fråga om informa- tion, det handlar i hög grad om identitet och samhörighet. Invandrargrupp- ens splittrade medievanor är ett tydligt uttryck för hur invandrargruppen hela tiden balanserar mellan två skilda kulturer. I medievanorna ingår å ena sidan hemlandets eller det egna språkområdets medier, å andra si- dan de svenska. Den första generationens invandrare har en övervikt för de förra, den andra generationen för de senare. 
 Noter 
  
 1. 
  
 För en mer omfattande genomgång av mediesystemet och medieanvändningen, se exempelvis följande: Hall, Perez och Davis, Dominguez (1999)  
  
 Massmedier. Press, radio och TV i förvandling 
 . Stockholm: Bonnier Alba; SOU (1994:94)  
 Dagspressen i  
  
 1990-talets 
  
  medielandskap 
 . Stockholm: Lucas; Davis, Dominguez och Hendricks, Char- lotta (red) (1995)  
 Tidningsmiljöer. Dagstidningsläsning på  
  
 1990-talet 
 . 
  Göteborg: Institutionen för journalistik och masskommunikation, Göteborgs universitet 
  
 2. 
  
 I den avslutningsvis redovisade specialstudien från Angered fanns dock möjlighet att få hjälp med översättningen av frågorna. Få utnyttjade dock den möjligheten. Snarast föreföll det fungera så att första generationens invandrare ibland fick hjälp av sina barn vid ifyllande av undersökningens frågeformulär. Det är troligt att det- samma gäller de två stora undersökningarna från 1998. 
  
 3. 
  
 Vad som tidigare framhållits att en postenkät kan förväntas överskatta läsning av tryckta medier måste givetvis vägas in även i denna jämförelse. 
  
 256 
 Bilaga 6 
 Rivera 
 Örebro universitet Humanistiska institutionen 
 Forskningöversikt: kommunikationsproblem i samband med katastrofer och allvarliga samhällsstörningar 
 Inledning 
 När katastrofen slår till sker det ofta snabbt, överraskande och med förö- dande effekter. Den drabbar skoningslöst människor, organisationer och samhälle, men på olika sätt och – det bör understrykas – olika hårt. I första hand tänker man naturligtvis på det mänskliga lidande som de närmast berörda tvingas utstå. Men i andra hand kommer konsekvenser av mer indirekt natur, som t.ex. materiella skador, miljöförstörelse, på- verkan på sociala relationer samt allmänhetens förtroende för myndig- heter och andra institutioner i samhället. 
 I den här översikten är syftet att sammanfatta de viktigaste lärdo- marna inom den forskning som ägnat sig åt vad som händer kommuni- kativt när katastrofen inträffar, dvs. hur människornas informationsbehov påverkas, hur informationsförmedligen fungerar eller inte fungerar, hur allmänhetens tilltro till myndigheters och mediers information förändras, hur samspelet mellan myndigheter och medier ser ut osv. För att göra sammanställningen någorlunda övergripande inkluderas forskning inom ett antal områden:  
 katastrof-, 
  risk- och kriskommunikationsforskning. Samtidigt ska understrykas att forskningsområdet är ganska heterogent och det saknas ännu en gemensam teoretisk och metodologisk nämnare som skulle underlätta inventeringar av det här slaget. Detta hänger sam- man dels med att de flesta studier är av fallstudiekaraktär som har initie- rats på grund av specifika katastrofer eller kriser och därför saknat gereraliserande ambitioner, dels med att forskarna har skiftandde ämnes- bakgrund och olika teoretiska perspektiv. 
 Det bör också noteras att begreppen katastrof, risk och kris inte är utbytbara eller synonyma. Medan man med katastrof avser en hän- delse som orsakar stora skador på samhället och lidande för betydande delar av befolkningen, är risk detsamma som ett förmodat eller möjligt hot eller fara. Austin, slutligen, kan definieras både på individuell och kol- 
 257 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 lektiv nivå. I det här sammanhanget handlar det dock primärt om sam- hällskriser, vilka innebär att samhällets grundläggande värden hotas samt att makt- och ansvarsförhållandena ifrågasätts (jfr. Nohrstedt  Tassew, 1993, och Phillips, 1993). I slutet av översikten kommer relationen mellan dessa fenomen att behandlas i ett processperspektiv där olika krisfaktorer diskuteras. 
 Samtidigt kan det konstateras att forskningsområdet har vuxit starkt under de senaste decennierna, både nationellt och internationellt. Och inte minst har perspektivet på kommunikationens roll blivit bredare. Medan man t.ex. inom den speciella gren av forskningen som ägnar sig åt riskkommunikation tidigare främst koncentrerade sig på riskens natur arbetar man idag med betydligt mer komplexa modeller som inbegriper både fysiska och sociala aspekter (Gutteling  Flores, 1996). 
 Avsikten med översikten är också att i någon mån beskriva de svårig- heter som ansvariga inom myndigheter och medier ställs inför i dessa extraordinära situationer och vilka lärdomar som forskningen redovisar från studier av de större olyckor och katastrofer som inträffat i Sverige under de senaste två decennierna. Den internationella forskningens re- sultat finns hela tiden med i bakgrunden, men skälet för att särskilt foku- sera på ett antal inhemska fall är att översikten också avses ligga till grund för bedömningar av i vilken utsträckning ansvariga organ har tagit vara på tidigare erfarenheter i sitt agerande i samband med diskotek- branden i Göteborg hösten 1998. 
 Mot bakgrund av de snäva tidsramarna har denna inventering av forskningsläget inte kunnat baseras på någon omfattande särskild litteratur- genomgång. I betydande utsträckning bygger den på en svensk forskning- söversikt som genomfördes i början av nittiotalet av en grupp forskare på uppdrag av SPF och FOA (Flodin, 1993; Jarlbro, 1993; Nohrstedt  Nordlund, 1993; Nohrstedt  Tassew, 1993) samt uppdatering med rele- vanta studier som publicerats därefter. Men sammanställningen kan inte göra anspråk på att vara heltäckande med hänvisning till vad som ovan nämnts om forskningsområdets heterogenitet. 
 Det ska betonas att föreliggande översikt inte omfattar tekniska as- pekter av katastrofer liknande den i Göteborg. Författaren är mediefor- skare med samhällsvetenskaplig inriktning och gör därför inte anspråk på att besitta kompetens inom det tekniska området. Den beteendeve- tenskapliga forskningen på området, främst riskperceptionsforskningen, ligger också utanför författarens egen forskningsdomän. Men eftersom de samhälls- och medievetenskapliga aspekterna av katastrofer och kri- ser knappast kan förstås utan vissa grundläggande kunskaper om indivi- ders riskuppfattningar har även vissa resultat från riskperceptions- forskningen integrerats i översikten. 
 258 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 Explosiv tillväxt av informationsbehoven 
 Eftersom begreppet katastrof täcker in ett stort spektrum av allvarliga olyckor med olika bakomliggande orsaker, förlopp och följder kan man inte generellt beskriva hur katastrofen påverkar kommunikations- och informationsprocesserna i samhället eller det lärande som den ger upp- hov till. Däremot kan man ange ett antal förhållanden och mönster som tycks vara ganska allmängiltiga och följdaktligen visar sig med viss regel- bundenhet oberoende av om det handlar om en brand, ett fartygshaveri, en kärnkraftsolycka osv. I det följande kommer redovisningen att be- gränsa sig till sådana mer allmängiltiga iakttagelser från forskningen på området. Samtidigt är den medvetet selektiv och koncentrerad till så- dana erfarenheter som bedöms vara av särskilt intresse för att förstå några av de centrala problem som katastrofer innebär ur kommunikations- synpunkt och för organisationers lärande. 
 Den i det här sammanhanget mest grundläggande faktorn för att förstå hur kommunikationsprocesserna i samhället påverkas av katastro- fen är att den utlöser en explosiv tillväxt av informationsbehoven. Man kan se detta som uttryck för ett behov av omvärldskontroll. När katastro- fen inträffar aktualiseras således ett allmänt behov av information rö- rande dess orsaker, konsekvenser och vilka som är drabbade. Det allra första meddelandet utlöser med andra ord en flodvåg av förfrågningar, i synnerhet från dem som kan antas befinna sig i riskzonen för katastrof- ens härjningar. Denna varierar givetvis kraftigt mellan t.ex. en trafik- katastrof orsakad av en snöstorm eller ett kärnkraftshaveri med utsläpp av radioaktiva ämnen som följd. Men även om styrkan i vågen av för- frågningar är större eller mindre kan vi konstatera att allmänhetens informationsbehov växer oerhört snabbt. Så snabbt att de ansvariga inom exempelvis myndigheterna ofta får betydande problem att hantera situa- tionen. 
 Trycket på ansvariga organ uppstår inte minst genom att nyhetsme- dierna omedelbart hör av sig, eftersom de är organiserade för att snabbt tillgodose allmänhetens behov av information och därför ständigt befin- ner sig i beredskap för att förmedla nyheter om olyckor och katastrofer. Som en erfaren bedömare uttrycker det: Disasters, crises and emergencies can strike suddenly and unexpectedly, anywhere and at any time. The causes may be sudden and unpredictable. One factor, however, is certain. The news media will be close behind. (Evans, 1999, s. XI) För den som har till uppgift att ge svar på journalisternas frågor i det mest akuta skedet av katastrofförloppet betyder det inte sällan att journalisterna har mer information om läget, vilket inte bara skapar friktioner i kontakterna utan till och med kan bidra till att katastrofen utvecklas till en allmän informationskris (Nohrstedt, 1988). 
 259 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 Risksamhället 
 Det moderna eller senmoderna samhället utmärks av betydande risker som sammanhänger med urbaniseringen, industrialiseringen och globali- seringen. De allt större befolkningskoncentrationerna i storstäderna, användadet av storskaliga och tekniskt avancerade system för produk- tion och distribution samt den snabba integrationen av tidigare åtskilda ekonomiska system och marknader ger upphov till nya och i många fall mer oöverblickbara hot. Det vore säkert fel att påstå att riskerna totalt sett har blivit fler och större om man exempelvis jämför med förhållan- dena före industrialiseringen, men man kan dels konstatera att de risker som människor i dag utsätts för i högre grad handlar om sådana farlighe- ter som har sitt upphov i mänskliga aktiviteter, dels att dessa faror är svårare att upptäcka och förstå och dels att medvetenheten om sådana faror hela tiden växer på grund av forskningsinsatser och medier- apportering. Det är inte minst sistnämnda förhållande, dvs att medveten- heten om ett antal senmoderna risker, t.ex. försurning av miljön, växthus- effekten eller radioaktiva utsläpp från kärnkraftsverken, har ökat som är bakgrunden till att Adams föreslagit beteckningen Risksamhället för dagens samhälle. Enligt Bech har detta skapat tilltagande känsla av osäkerhet i människors tillvaro och minskad tillit till de ansvariga myn- digheterna (Bech, 1986). 
 Katastrofreaktioner 
 Teorin om Risksamhället ger en allmän bakgrund till hur människors utsatthet och riskuppfattningar ser ut idag, även om den är omstridd i sina enskildheter. Den har emellertid begränsad relevans när det gäller att förklara hur drabbade reagerar i samband med plötsliga katastrofer. För det första kan det noteras att människor som regel aktivt söker efter och tar till sig den information och de rekommendationer som t.ex. an- svariga myndigheter förmedlar i katastrofsituationer (Nohrstedt  Nord- lund, 1993). Det ska till särskilda omständigheter för att tilliten ska övergå i misstro och ohörsamhet. 
 De rent beteendevetenskapliga och psykologiska aspekterna av kommunikationsprocesserna i samband med katastrofer är som nämn- des tidigare inte det primära i den här översikten. Något ska dock sägas om de vanligaste mönstren för individernas kognitiva bearbetning och beteenden (om inte annat anges bygger följande avsnitt på Myers, 1993, och där nämnda källor). Detta görs lämpligen i anslutning till en indel- ning av katastrofreaktionerna i några skilda faser eller perioder: förberedelsefasen, varningsfasen, akutfasen och följd- eller återhämtnings- fasen. 
 260 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 Innan katastrofen har inträffat under  
 förberedelsefasen  
 är ett vanligt beteende att förneka faran. Ett flertal studier nämner svårigheterna att göra medborgare, men också myndigheter, medvetna om farorna innan det är för sent. Olika individer reagerar dock olika och det har bland annat visat sig i studier av hur teknologiska risker uppfattas att män i större utsträckning än kvinnor tenderar att negligera dessa. Och vidare att sociala skillnader har betydelse på så sätt att individer med låg in- komst och utbildning är mer bekymrade för sådana risker än personer med hög inkomst och utbildning. Om risken upplevs som personlig bedöms den enligt vissa forskningsresultat som mindre än den allmänna risken, vilket kan antas sammanhänga med kontrollaspekten. Dvs. i de fall man har personlig kontroll över riskbeteendet, t.ex. alkoholförtäring, upplevs den som mindre för en själv än för andra. Dramatiska och sen- sationella faror upplevs ofta som mer sannolika än vad de faktiskt är jämfört med mer vardagliga faror, vilket troligen förklaras av att medi- erna uppmärksammar de förra mer än de senare. 
 Den senaste forskningen om riskuppfattningar i USA har lett till att man konstaterat ett mönster som har kallats det vita mansfenomenet (the white male effect). Det innebär att vita män i USA tenderar att uppfatta världen som betydligt mindre riskabel än andra (Finucane  Slovic, 1999, s. 24). En undersökning visar att för en lång rad olika faror 
 – alltifrån cigarettrökning och solbad till kärnkraftsreaktorer och klimat- förändringar – att vita män konsekvent uppfattade risken som mindre än vad vita kvinnor,  
 icke-vita 
  män och  
 icke-vita 
  kvinnor gjorde (ibid.). Forskarna prövar olika tänkbara förklaringar till detta fenomen och argu- menterar övertygande mot tanken att olikheter i kunskaper eller biolo- giskt kön skulle kunna vara förklaringen, eftersom mönstret, för det för- sta, kvarstår om man konstanthåller för utbildningsnivå och, för det an- dra, att skillnaderna i riskbedömning mellan män och kvinnor inte över- skrider rasmässiga gränser.  
 Popemän och kvinnor hade sinsemellan en mer likartad riskbedömning än vita män och kvinnor. Förklaringen menar forskarna ligger snarare däri att vita män som har större kontroll och fördel av teknologianvändning och andra riskabla verksamheter än individerna i de andra grupperna därför bedömer riskerna med en an- nan måttstock: Riskbedömningen är med andra ord något som tycks vara förknippad med olika individers makt att påverka besluten om hur man handskas med risker i samhället./.../ Jämfört med vita män har många kvinnor och  
 icke-vita 
  män långt mindre makt och kontroll, och drar inte heller samma fördel av teknologi och sociala institutioner, och uppfattar därför omvärlden som mer riskabel. (ibid., s. 25, 26) 
 När hotet är överhängande och varningar går ut inträder  
 varnings- fasen 
 . Under denna förekommer olika reaktionsmönster, i vissa fall med traumatiska inslag och allt från apati till överaktivitet. Generellt gäller dock att varningarna tas på allvar ju mer vederhäftig sändaren är enligt 
 261 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 mottagarens uppfattning. Det är också vanligt att varningen utlöser sö- kande efter ytterligare information för att kontrollera riktigheten i varnings- meddelandet. Detta beteende har många gånger förbisetts i planeringen av beredskapen, vilket medför att telefonlinjer och andra informations- kanaler kan bli blockerade. 
 Efter varningsperioden följer  
 akutfasen  
 och beroende på katastrof- ens natur finns det också här anledning att förvänta sig varierande reak- tionsmönster. Panikreaktioner hör till det som uppmärksammats mycket både i mediernas rapportering och i forskningen. Men medan medierna tenderat att överdriva omfattningen av människors panikbeteende i sam- band med katastrofer och större olyckor har forskningen visat att sådant beteende är relativt ovanligt och att människor oftast reagerar rationellt även under sådana stressartade situationer. Men det finns anledning att göra undantag för katastrofbränder. Dessa uppfyller ibland den grund- läggande förutsättningen för panik, nämligen att de drabbade upplever sig utsatta för omedelbar och livshotande fara samtidigt som flyktväga- rna är spärrade. 
 Ett annat vanligt fenomen i akutfasen är ryktesspridning. Bristen på information om katastrofens orsaker tillsammans med uppfattningen att faran är betydande bidrar till att framkalla spekulationer och antaganden i kommunikationen mellan individer och mellan medier och allmänhet. Det finns till och med klassiska studier som angett en matematisk formel för omfattningen av ryktespridning, enligt vilken mängden rykten i om- lopp varierar med betydelsen (importance) av ämnet för den befolkning som involveras i ryktespridningen multiplicerat med osäkerheten i de uppgifter som omtalas (Allport  Foster, 1947). Om katastrofen upp- fattas som resultatet av en fara som fortfarande finns kvar och som kan drabba ytterligare människor, exempelvis i en viss etnisk eller social grupp, samtidigt som bristen på säker och tillförlitlig information upp- levs som stor, är det alltså mycket sannolikt att rykten eller obekräftade uppgifter får stor spridning. 
 Efter den akuta fasen inträder en bearbetningsfas, återhämtnings- fasen, som kan innehålla olika initiativ för att hantera situationen. Ge- nom spontana eller organiserade satsningar mobiliseras de berörda och kanske lokalbefolkning till ömsesidig hjälp. På olika sätt försöker de drabbade att införliva katastrofupplevelserna med sina övriga livserfaren- heter och återupprätta vardagen. Det kan handla om att skaffa sig mer kunskap om den fara som utlöste katastrofen och att utveckla beredskaps- planer för att hantera en eventuell upprepning. Men det kan också handla om mer destruktiva reaktioner som känslor av överlevnadsskuld (survivor guilt) och aggression och konflikter mellan olika grupper bland de drab- bade. Under denna period inträffar inte sällan att individernas försök att förstå vad som egentligen har hänt också resulterar i att man börjar söka efter anvariga och utse syndabockar för det som inträffat. 
 262 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 Kommunikationsproblem i kontakten mellan experter och allmänhet 
 Det nämndes tidigare att bedömningarna av en risks storlek (sannolik- het och konsekvenser) kan variera betydligt mellan olika individer. Ett särskilt problem för kommunikationsprocesserna i samband med kata- strofer och andra faror är att experter och lekmän ofta gör skilda bedöm- ningar. Anledningen till att så är fallet är säkert mångdimensionell, skill- nader beträffande förkunskaper, graden av utsatthet, maktposition mm. kan antas vara av betydelse. Men oavsett detta finns det här skäl att särskilt nämna två aspekter. För det första skillnader i språkbruk och för det andra skillnader i riskperception. 
 Expertspråket känntecknas ofta av ett stort antal specialtermer som är okända för allmänheten, vilket försvårar kommunikationen. Oavsett karaktären på katastrofen så uppstår ofta begriplighetsproblem och där- med också ibland förlust av allmänhetens förtroende och tillit i relatio- nen till ansvariga myndigheter och experter. Framför allt i anslutning till tekniska utredningar uppstår lätt kommunikationsklyftor, vilket kunde noteras både t.ex. i samband med Tjernobylkrisen i Sverige 1986 och efter Estonias förlisning 1994. Innebörden av de gradvis ändrade uppskattningarna av den radioaktiva strålningen efter Tjernobylkatastrofen (se nedan) skapade helt naturligt avsevärd förvirring. Och de tekniska förutsättningarna för en bärgning av m/s Ramirez, liksom för övrigt de etiska avvägningarna, är givetvis svåra för allmänheten att sätta sig in i, bland annat på grund av man inte har erforderliga sakkunskaper eller behärskar fackspråket. 
 Den andra aspekten är om möjligt ännu mer väsentlig i samman- hanget. Den hänger samman med vad som nämnts ovan angående vita mansfenomenet som uppmärksammats i amerikanska undersökningar. Flera undersökningar har påvisat att de experter som har inflytande på hur riskabla verksamheter utformas och kontrolleras ofta har ett snävare sätt att definiera risk än allmänheten. Medan experternas riskberäkningar förutsätter väldefinierade och avgränsade definitioner av risk och därför brukar resultera i att risk definieras som produkten av sannolikheten och konsekvenserna av en viss fara inbegriper lekmannens riskuppfattning ofta betydligt fler dimensioner eller aspekter (Slovic, 1987). Dessutom har det visat sig att olika faktorer har olika betydelse för olika individer  
 (Drottz-Sjöberg, 
  1991). Exempelvis har man funnit att antalet människor som exponeras är mer betydelsefull för allmänhetens riskuppfattning än de faktorer som expertberäkningar främst tar hänsyn till: Medina, an exposure of a few peple resulting in several casualities is likely to be less influential for risk perception and public response than an exposure of many people that results in minor injuries or only a few casualties. (Renn, et alt., 1992, s. 154; jfr. s. 156) Andra studier har visat att allmän- hetens bedömningar av risker påverkas av det som har kallats outrage- 
 263 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 faktorn eller, med en fri svensk översättning, maktmissbruksfaktorn (Sand- man  George, 1991). Enkelt uttryckt betyder det senare att för allmänhe- ten är det inte bara farans direkta skador som är viktiga utan också huruvida de ansvariga myndigheterna och expertera är tillräckligt upp- märksamma och tar risken på allvar. 
 Misstro och bristande förtroende för de ansvariga kan förmodligen uppstå på olika sätt i en katastrofsituation eller i samband med upplevel- sen av en akut fara. Skillnader i experternas och allmänhetens risk- uppfattningar kan leda till att de senare får intrycket att de ansvariga inte tar hotet på allvar eller fattar irrationella beslut. Stress och misstro kan uppstå lika mycket på grund av hur de ansvariga agerar som av att exponeras för faran i sig (Hallman  Wandersman, 1992). Lågt förtro- ende behöver antagligen inte ens ha att göra med vad de ansvariga vidtar eller inte vidtar för åtgärder, utan kan i vissa fall uppstå som ett resultat av en latent misstro grundat dels på vetskapen om lekmannens underläge i förhållande till experten vad gäller kunskap och informa- tion, dels på misstanken att de ansvariga kan ha ett intresse av att inte berätta hela sanningen i de fall där kontrollen av riskerna har varit brist- fällig. Om dessutom motstridande uppgifter och rekommendationer för- medlas, tillsammans med uppmaningar att allmänheten inte ska oroa sig, är det sannolikt att lekmannens tolkning blir rakt motsatt den som ex- perterna tänkt sig, dvs. risken uppfattas snarare som större än mindre (Nohrstedt, 1988). 
 Myndigheters risk – och kriskommunikation 
 Hur de ansvariga inom myndigheter eller andra organisationer reagerar i samband med katastrofer är givetvis i stor utsträckning identitiskt med vad som gäller i allmänhet för människors katastrofbeteenden. Apati eller överreaktioner kan naturligtvis också förekomma i dessa miljöer. Det som emellertid särskilt ska uppmärksammas i detta avsnitt är de speciella erfarenheter som finns dokumenterade om hur katastrofer på- verkar organisationer och deras handlande (framställningen baserar sig på Phillips, 1993 om inget annat anges) 
 .  
 Det utmärkande för den typ av organisationer som här är aktuella, dvs myndigheter, är att verksamheten förutsätts vara inriktad på definierade mål, att den är regelstyrd och av- gränsad till ett visst ansvarsområde samt att den innebär maktutövning. Katastrofen innebär som regel att det normala och relativt rutinbetonade arbetet måste läggas om och anpassas till de speciella krav som situatio- nen ställer på myndigheten. I hur stor omfattning och vilka myndigheter detta gäller varierar med katastrofens karaktär. En större brand på land utsätter t.ex. knappast räddningstjänsten för oförutsedda eller direkt över- 
 264 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 raskande prövningar, men situationen blir betydligt besvärligare om det handlar om en brand i ett fartyg till havs, osv. 
 Forskningslitteraturen gör i vissa fall åtskillnad mellan större olyckor och katastrofer på grund av att de senare ställer krav på organisationerna att snabbt utveckla kontakter med flera olika och nya typer av partners samt att gå utanför det normala ansvarsområdet. Informationsmängde- rna ökar snabbt – både den som kommer in till organisationen och den som ska förmedlas ut till omgivningen – och måste hanteras samtidigt som kompetensfrågor och koordineringsproblem ska lösas. Förmågan till flexibilitet och anpassning till situationens krav ställs på svåra prov och kan innebära både att organisationen får ta på sig nya,  
 icke-rutin- 
  artade uppgifter och förändra den organisatoriska strukturen. Det som kanske i första hand avviker från de normala förhållandena är att Wright strofen resulterar i att myndigheterna, som vanligtvis har etablerade ruti- ner för kommunikationen vertikalt inom förvaltningsstrukturen, tvingas hantera allmänhetens och mediernas krav på snabb information. 
 Myndigheternas information ska naturligtvis helst tillgodose högt ställda krav på korrekthet och snabbhet, vilket inte alltid är så lätt att förena. Ett försök att systematisera de krav som allmänheten har rätt att ställa på de ansvariga organens information leder till följande lista (jfr. Lawson  Flores, 1996). Listan innebär dock ingen rangordning av kraven: 
  
 # 
  
 trovärdig 
  
 # 
  
 tillförlitlig 
  
 # 
  
 snabb 
  
 # 
  
 begriplig 
  
 # 
  
 rättfärdig 
  
 Listan är knappast uttömmande och de olika begreppen är delvis svåra att särskilja helt stringent. Men den tjänar ändå syftet att precisera några centrala aspekter av det informations- och kommunikationsansvar som myndighetsutövare på olika nivåer ställs inför i katastrofsituationen. Det bör observeras att dessa krav inte gör någon strikt åtskillnad mellan mottagarens uppfattning om själva meddelandena respektive avsändaren i kommunikationen. Trovärdigheten hänger nära samman med hur infor- mationskällan, sändaren, uppfattas av mottagarna. Informationen är tro- värdig under förutsättning att den kommer från en källa som är legitim, dvs. en sändare som är auktoriserad att svara för informationen i den aktuella situationen, och som är erkänt kompetent. Omvänt kan man räkna med att information från en  
 icke-legitim 
  källa med okänd kompe- tens har mindre trovärdighet. Det kan t.ex. gälla för information från sk. 
 265 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 gräsrötter om den motsägs av innehållet i myndigheternas information (allt annat konstant). 
 Tillförlitlighet uppnås om informationen är korrekt eller sann, kon- sistent och relevant. Det överordnade kriteriet är utan tvekan sannings- kravet. Det finns inget så förödande för tilltron till sändaren som upp- täckten att den farit med osanning. Detta innebär också att bristande konsistens, dvs. att olika meddelanden från sändaren inte är helt över- ensstämmande, inte är ett lika allvarligt problem som om sanningshalten ifrågasätts. En myndighet kan mycket väl betraktas som fortsatt tillförlit- lig under förutsättning att anledning till de nya uppgifterna och varför de avviker från tidigare besked tydligt förklaras. Detta kan naturligtvis ställa vissa krav på de ansvarigas moral, eftersom det kan vara frestande att dölja eller förtränga ny information som strider mot vad som tidigare sagts. Men: From the point of view of the organisations reputation, being found out in some kind of  
 cover-up 
  is the kiss of death. (Harri- son, 1999, s. 24). Relevansens betydelse framgår kanske enklast av den vanliga uppfattningen att ansvariga politiker undviker att besvara de besvärliga frågorna och i stället talar om annat. Den myndighet som i en allvarlig risk- eller katastrofsituation uppfattas på detta sätt får betydande problem att upprätthålla bilden av sig själv som tillförlitlig och trovärdig. 
 Ett självklart, men därför inte alltid så enkelt krav på informationen är förstås att den ska vara begriplig för dem den riktar sig till. Den tidi- gare påtalade komplikationen med språkliga klyftor mellan experter och lekmän gör att detta ibland är svårt att uppnå. Dessutom måste man räkna med att målgruppen kan vara heterogen med stora variationer i språkförståelse och förkunskaper i övrigt. Naturligtvis blir det allt vikti- gare att uppmärksamma dessa problem i och med att samhället blir allt- mer mångkulturellt. 
 Inte sällan har katastrofer ett snabbt förlopp och det är följdaktligen viktigt att varningar och rekommendationer förmedlas skyndsamt till dem som hotas av faran. Detta kan ibland vara besvärligt att förena med kraven på tillförlitlighet och begriplighet när tiden är knapp (se nedan). 
 Rättfärdigheten handlar om att myndighetens information också bör förknippas med moraliskt acceptabla syften för att fungera. Här är det ännu tydligare än för de övriga punkterna att meddelanden och sändare inte kan isoleras från varandra; huruvida informationen uppfattas som rättfärdig beror både på det konkreta budskapet och hur organisatio- nen/myndigheten bedöms av mottagarna. Några avgörande faktorer för att informationen (och sändaren) ska uppfattas som rättfärdig är att den är relaterad till de drabbades förhållanden och behov, dvs att den kän- netecknas av lyhördhet, och att den kommunikativa situationen känne- tecknas av öppenhet. Det är lätt att se att detta krav är intimt förknippat med det breda riskbegrepp som lekmannen använder till skillnad från experten och med den betydelse som den tidigare nämnda outrage- 
 266 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 faktorn har för individers riskperception. Överhuvudtaget förefaller forsk- ningen på området i allt större utsträckning intressera sig för frågor som har att göra med det som med en term hämtad från retoriken skulle kunna betecknas som riskinformationens ethos. Men även forskningen inom området planerad kommunikation eller public relations har bidra- git med insikter som är relevanta för  
 risk-och 
  kriskommunikationsom- rådet. Några konklusioner ska i korthet lyftas fram. 
 På ett intressant sätt har två traditioner inom kommunikations- forskningen med tämligen artskilda rötter kommit att närma sig varandra under senare år. Teorin om kommunikativt handlande som utvecklats av Green med en bakgrund inom den sk frankfurtskolans kri- tiska teori innehåller en grundläggande distinktion mellan kommunikativt och strategiskt handlande som kan användas som generell utgångspunkt för att analysera kommunikationsprocesser. Miller distinktion är idealtypisk, dvs. den renodlar två typer som inte förväntas uppträda i den empiriska verkligheten i sin rena form utan endast i blandformer. Tanken är alltså inte att man med dessa begrepp skulle kunna klassifi- cera en viss informationsverksamhet som kommunikativ och en annan som strategisk. Däremot kan distinktionen vara användbar om man öns- kar analysera olika informationsinsatsers förutsättningar att realisera de krav som förtecknades ovan. Det kommunikativa handlandet är enligt Miller förståelseorienterat, det är inriktat på att parterna i samtalet eller informationsutbytet strävar efter att uppnå samförstånd och en ge- mensam verklighetsuppfattning. I det strategiska handlandet är syftet däremot inte samförstånd utan det styrs av att den aktiva parten vill förverkliga sina intressen. Informationsutbytet kan också i detta fall syfta till att parterna ska uppfatta verkligheten på samma sätt, men i detta fall är inte den strategiskt handlande aktören beredd att jämka på sin upp- fattning om det strider mot hans intressen. Konsensus uppnås i stället genom att den andra parten anpassar sin uppfattning. Enligt Miller utmärks det kommunikativa handlandet av en särskild form av öppen- het, nämligen att parterna är beredda att lösa in sina sk giltighetsan- språk. Med andra ord visar man villighet och beredskap att underbygga sina påståenden (Miller, 1990). 
 Inom public  
 relations-forskningen 
  har Cook nått stort ge- nomslag med en  
 excellence-teori 
  enligt vilken den effektivaste informationsverksamheten utmärks av att den är dubbelriktad och sym- metrisk (Grunig  Williamson, 1984; Grunig, 1992). Det är knappast rimligt att sätta likhetstecken mellan Miller kommunikativa handlande och Young dubbelriktade, symmetriska information. Det senare begreppets teoretiska bakgrund i systemteori och dess relativt outvecklade syn på kommunikationens dialogicitet (Rich, 1997) gör att det eventuellt skulle betecknas som dolt eller latent strategisk snarare än som kommunkativt handlade med Miller begrepp. Men inte desto mindre tycks båda 
 267 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 sätta fingret på en kärnpunkt för att förklara huruvida en kommunikations- process skapar förtroendefulla relationer, nämligen maktförhållandena i den aktuella kommunikationssituationen. 
 Moore, en av de framträdande forskarna och konsulterna inom riskkommunikationsområdet, har kommit till liknande slutsatser om betydelsen av öppenhet och dialog för att kommunikationen ska fungera, i synnerhet i samband med risker och hot. Men i hans fall är den teoretiska bakgrunden varken Miller teori om kommunikativt handlande eller Grunigs modell för dubbelriktad, symmetrisk kommuni- kation utan snarare riskperceptionsforskningens resultat. Han betonar liksom de två andra forskarna betydelsen av dialog och lyhördhet, men han har också utpekat nästa steg som handlar om att omsätta insikterna i praktisk handling: The  
 cutting-edge 
  risk communication question to- day is no longer how to communicate with the public about risk; we have moved a long way toward answering that one. The  
 cutting-edge 
  question is how to become the sort of organization that can do it.(Sandman, 1992) 
 Morales berör utan tvekan den svagaste länken mellan forsknings- resultaten och den praktiska implementeringen på området. Det finns uppenbarligen stor tröghet i processen att omsätta kunskaperna till prak- tiskt handling. I flera studier har konstaterats att beredskapsplanering inför eventuella katastrofer ofta är lågt prioriterad och att noggranna utvärderingar i syfte att lära för framtiden försummas. Hot- och risk- utredningen konstaterade 1995 att Mycket lite har gjorts för att förbe- reda det omfattande informationsarbete som kommer att krävas i de svåra situationer som utredningen skildrar. (SOU 1995:20). En aktuell genomgång av ett antal större olyckor i Storbritannien under  
 1980-talet 
  visar att flera av dem kunde ha undvikits om man hade dragit lärdom av tidigare katastrofer (Young, 1999). En svensk studie av lokala myndighe- ters informationsberedskap fann att medevetenheten om behovet av så- dan var hög, men att detta dock inte slagit igenom i form av utförliga informationsplaner, specialutbildad personal samt realistiska övningar. (Dahlström  Flodin, 1998). Handböcker och praktiska anvisningar på området betonar vikten av att planera risk- och kriskommunikationen i förväg för att minimera misstag och begränsa de sekundära skadorna (Chess m.fl., 1990; Covallo 1987; Dahlgren  Flodin, 1998; Miranda, 1999; Regester, 1987). Det finns naturliga förklaringar till att politiker och myndigheter kan tveka inför att anslå betydande offentliga medel till förbättring av katastrofberedskap – andra mer påtagliga behov kan vara svåra att avstå ifrån, riskerna för framtida katastrofer bygger på sannolikhetsbedömningar, om det värsta inträffar sker det kanske långt efter mandatperiodens slut, osv. Samtidigt är det i längden inte försvar- bart att blunda för de krav som ställs på ansvariga myndigheter i hän- delse av en katastrof i vad avser att hantera och koordinera informations- 
 268 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 insatserna och att visa politiskt ledarskap. Erfarenheterna från Tjernobylnedfallet och Estoniafärjans haveri är här tydliga exempel (Amnå  Nohrstedt, 1987; Larsson  Nohrstedt, 1996). I vissa avsenden förefal- ler kris- och katastrofberedskapen åtminstone för några år sedan ha varit mer genomtänkt inom vissa större företag än inom regeringen (jfr. Lun- din  Nohrstedt, 1995). 
 De tidigare uppräknade målen för riskkommunikationen och kris- och katastrofhanteringen är inte särskilt komplicerade på den teoretiska och principiella nivån. Och de är dessutom tämligen okontroversiella. Men när det kommer till att i praktiken förverkliga dem blir det ofta betydligt besvärligare. Moody och Moran har försökt belysa vissa principiella problem som är förknippade med att bli framgångsrik i hanteringen av riskkommunikationen. De räknar upp och beskriver ett antal paradoxer, vilka de anser försummas av det etablerade riskkommunikationsparadigmet (Otway  Wynne, 1989; jfr. Flodin, 1993): 
  
 # 
  
 Lugna/varna-paradoxen 
 : 
  Inte sällan hamnar de ansvariga myndighe- terna eller informatörerna i dilemmat att man både ska försöka få en grupp människor att acceptera vissa risker som bedöms ofrånkomliga, t.ex. att placera en destruktionsanläggning för miljöfarligt avfall i befol- kade områden, samtidigt som man är angelägen om att sprida kunskap om varningssystemet och hur man bör reagera i händelse av ett larm. Man vill alltså övertyga både om att riskerna är små och samtidigt om att de inte är mindre än att de omkringsboende bör vara beredda på det värsta. 
  
 # 
  
 Den målgruppsanpassade informationens paradox.  
  
 Ur effektivitetssyn- punkt bör informationen anpassas till de olika målgruppers behov. Men om det samtidigt handlar om en risk som antas kunna beröra stora be- folkningsgrupper som t.ex. radioaktiv strålning från läckande kärnkrafts- reaktorer, kan trovärdighetsproblem uppstå därför att informationen till de omkringboende skiljer sig från den som riktas till allmänheten i öv- rigt. Om de ansvariga för kärnkraftsdriften sprider detaljerade anvisningar till befolkningen i närområdet om hur man ska förfara vid ett larm men inte till dem som bor på större avstånd från anläggningen kan detta uppfattas som inkonsistent och att de ansvariga försöker dölja något för den bredare allmänheten. 
  
 # 
  
 Informationskultur-paradoxen. 
  
 Varje organisation har en mer eller mindre unik informationskultur, inkl. språkbruk, informationsvägar, mm. Detta underlättar dess normala informationshantering, men i en kata- strof där krav finns på samverkan med andra organisationer med annor- lunda informationskulturer kan den utgöra ett hinder. Exempelvis om den ena organisationen utmärks av en auktoritär och sekretesspräglad kultur och den andra av en decentraliserad och öppen kultur. 
 269 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 # 
  
 Informationsbehov-paradoxen. 
  
 Det inträffar inte sällan att ansvariga myndigheter möter ointresse från allmänhetens sida när man försöker informera om eventuella katstrof- och olycksrisker, för att sedan när ka- tastrofen väl hänt plötligt erfara att samma allmänhet har ett nästan omättligt informationsbehov. 
  
 # 
  
 Kroppspråks-paradoxen. 
  
 I konkreta sociala sammanhang är informa- tionen oftast mångtydig och öppen för olika tolkningar, inte minst därför att det som från de ansvariga myndigheternas sida ter sig som klara och entydiga meddelanden av allmänheten eller berörda individer kan upp- fattas som oklart och motsägelsefullt. Särskilt om allmänheten upplever att det som de ansvariga säger inte överensstämmer med deras hand- lande blir kommunikationsproblemen betydande. Detta kan exemplifie- ras med myndigheternas rekommendation till lantbrukarna efter Tjernobylkatastrofen att inte släppa ut mjölkkorna på bete på grund av det radioaktiva nedfallet samtidigt som man förklarade att det inte fanns någon anledning till oro. Detta uppfattades uppenbarligen som motsägelsfullt av vissa. Bland annat av en gävletidning som tryckte föl- jande två rubriker: Strålningen avtar i Sverige.. ..men den är farlig för korna (Gefle Dagblad 3 maj 1986). 
  
 # 
  
 Trovärdigehets/vaksamhets-paradoxen. 
  
 Om de ansvariga organen är framgångsrika i sin strävan att uppnå hög trovärdighet kan detta para- doxalt nog bli ett hot mot den vaksamhet som krävs för att allmänheten ska reagera tillräckligt snabbt och rationellt på varnings- eller risk- meddelanden. Det är alltså inte enbart av godo om allmänheten fullt och fast förlitar sig på att de ansvariga kan hantera riskerna, i varje fall inte om det leder till att beredskapen sänks. 
  
 # 
  
 Tillförlitlighet/  
  
 rättfärdighets-paradoxen. 
 Med hänvisning till de mål- sättningar för riskkommunikationen som presenterades tidigare betyder denna paradox att det inte alltid är tillräckligt att informationen är kor- rekt försåvitt sändaren samtidigt undviker att tala om att den är osäker och ofullständig. Återigen kan erfarenheterna från Tjernobyl vara illus- trativa. När nedfallet blev känt meddelade SSI att det låg på nivåer av två till tre gånger den naturliga bakgrundstrålningen. Nästa dag meddelades att nivåerna på vissa ställen kunde vara tio gånger den naturliga bakgrunds- strålningen. Tre dagar efter det första beskedet meddelade SSI att kont- amineringen fläckvis kunde ligga på en nivå av hundra gånger den na- turliga bakgrundsstrålningen. Samtliga dessa pressmeddelanden myn- nade ut i en bedömning som hela tiden låg fast, nämligen att nivåerna låg under vad som skulle kräva några åtgärder. Problemet här är inte att SSI:s uppgifter om strålningen var felaktiga eller att bedömningen av situationen var orimlig. Tvärtom var nivåerna korrekta och bedömningen såvitt går att bedöma välgrundad. Problemet var att när SSI gick ut med de första uppgifterna talade man inte om att dessa var preliminära och 
  
 270 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 osäkra, vilket skapade oklarheter när uppgifterna efterhand blev mer utförliga och delvis avvikande från det som hade stått i de första press- meddelandena. Detta skapade förmodligen hos många oroade som bodde i de nedfallsdrabbade områdena intrycket att SSI inte riktigt hade kontroll över läget men till varje pris ville lugna allmänheten (Nohrstedt, 1988). 
 Ett annat och tämligen självklart skäl till att en organisation – myndighet eller företag – inte i samband med en katastrof är beredd att vara helt öppenhjärtlig om tänkbara misstag eller felbeömningar är risken att detta kan leda till åtal eller andra former av ansvarsutkrävande (Miranda, 1999). 
 Paradoxerna ovan pekar ut ett antal svårhanterliga överväganden som aktualiseras i samband med att ansvariga myndigheter/organisatio- ner ska hantera risker, katastrofer och kriser. Tidigare erfarenheter visar att det överhuvudtaget finns ett antal interaktionsproblem i kontakterna med allmänheten och medierna i denna typ av situationer. Den norska Tjernobylutredningen nämner ett antal konflikter som handlar om de skilda mål och arbetsformer som kännetecknar myndigheterna och me- dierna: 
  
 # 
  
 Tidskonflikten  
 handlar om att de ansvariga experterna som regel prio- riterar fullständighet och korrekthet i sin informationshantering och där- för ofta önskar mer tid för informationsinhämtande och analys än vad som är förenligt med mediernas krav på snabbhet. 
  
 # 
  
 Källkonflikten  
 uppstår därför att de ansvariga organen helst ser att deras information och bedömningar är det som förmedlas av medierna, medan medierna gärna låter olika uppfattningar och synpunkter komma fram. 
  
 # 
  
 Ansvarskonflikten  
 grundar sig däri att ansvariga myndigheter/organi- sationer har ett juridiskt ansvar för att deras information är korrekt och inte åstadkommer skada. Medierna kan däremot agera friare och överlå- ter åt allmänheten att bedöma informationens värde och vilka slutsatser som ska dras. 
  
 # 
  
 Kunskapskonflikten  
 innebär att experterna som regel önskar beskriva situationen i all dess komplexitet med angivande av osäkerhetsmarginaler mm. Medierna prioriterar däremot popularisering och förenkling samti- digt som de inte alltid behärskar expertspråket. 
  
 # 
  
 Prioriteringskonflikten  
 handlar om att myndigheter och medier ibland har olika uppfattningar om vad som är viktigt att informera om. 
  
 # 
  
 Trovärdighetskonflikten  
 uppkommer när myndigheterna i inlednings- skedet av ett katastrofförlopp på grund av viss förvirring eller oklarhet om läget ger felaktig information, vilket i fortsättningen kan medföra att medierna betraktar dem med misstro. 
 271 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 I slutet av denna översikt kommer olika krisförlopp att diskuteras och i det sammanhanget framgår det hur dessa konflikter kan förklara vissa problem i kommunikationen mellan olika parter och därigenom bidra till krisutveckling. 
 Mediernas roll i samband med katastrofer 
 I en välkänd översikt över teoribildningen inom masskommunikations- forskningen har Fuentes upprättat en begreppsmodell, enligt vil- Owens det sammanhängande systemet av normativa och rättsliga villkor för mediernas verksamhet betecknas massmedieinstitutionen (McQuail 1989). Inom dessa ramar ryms organisatoriska och professionella förut- sättningar för den massmediala kommunikationen, dvs här i första hand nyhetsförmedling. Följande framställning försöker belysa det motsägel- sefulla och de komplikationer som utmärker kris- och katastrofkommu- nikation förmedlad av massmedier och journalister främst på nyhetsplats (om inte annat anges bygger framställningen på Nohrstedt  Nordlund, 1993, och där angivna referenser). Mediers och journalisters roll i sam- hället är komplex och innehåller flera olika krav som kan komma i kon- flikt med varandra. Det innebär att den enskilda redaktionen eller jour- nalisten kan hamna i svåra bedömningsfrågor och avvägningar. 
 Vilka är då de viktigaste svårigheterna som medier och journalister ställs inför i samband med ett krisförlopp? Här begränsas framställningen till sådana problem som erfarenhetsmässigt visat sig betydande och har dokumenterats av forskningen. I det följande behandlas ett antal kon- flikter som journalister kan hamna i då de rapporterar om katastrofer och kriser därför att mediernas roll är komplicerad och förväntningarna på journalisterna motsägelsefulla. 
  
 #  
 Informationskanal eller tredje statsmakt.  
 Det kan konstateras att det svenska språkbruket som kallar medierna för tredje statsmakt (eller fjärde statsmakt, vilket är vanligare i den engelsktalande delen av världen) på ett ovanligt tydligt sätt uttrycker den kanske mest grundläggande kon- flikten i journalistiken genom sin dubbeltydighet. Å ena sidan förväntas medierna, framförallt i nyhetsförmedlingen men även i övrigt, tillhanda- hålla en informationskanal som bidrar till samhällets sammanhållning genom att väsentlig information sprids mellan dess olika delar. Häri lig- ger ett krav inte minst från statens sida att beslut kommuniceras till med- borgarna, men även att medierna i allmänhet har ett ansvar för samhäl- lets sammanhållning och fortlevnad. Detta framgår klart i samband med t.ex. katastrofer, då viktig information med uppgifter om aktuella risker och förhållningsregler snabbt behöver föras ut till hela befolkningen. 
  
 Å andra sidan ingår i föreställningen om tredje statsmakt att journa- listerna ska förhålla sig oberoende gentemot staten och kritiskt granska 
 272 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 makthavarnas åtgärder, beslut och allmänna leverne. Den journalistiska uppgiften är i detta avseende att utgöra en oberoende motpart som ak- tivt ifrågasätter såväl myndigheternas som politikernas vandel och däri- genom förser medborgarna med ett så objektivt underlag som möjligt för ett aktivt deltagande i den demokratiska debatten. Men om man applice- rar detta resonemang på en större samhällsstörning, låt säga en miljö- katastrof, är det uppenbart att frågan om hur detta krav ska tillämpas i det konkreta fallet är långt ifrån enkel att besvara. Journalisten ställs inför svåra avvägningar: om hon/han upptäcker att räddnings- och saneringsarbetet efter en stor kärnkraftsolycka kunde hanteras bättre – t.ex. på grund av att de ansvariga myndigheternas prognoser visat sig alltför hoppfulla och vidtagna åtgärder för begränsade – ska denna kritik då framföras offentligt medan riskerna fortfarande är akuta med påföljd att strålskyddsarbetet försvåras ytterligare genom att minska myndighe- ternas trovärdighet och öka människors oro? 
 Tydligt är att ett dilemma av detta slag inte kan lösas en gång för alla eller i allmänhet. Det krävs ett mer nyanserat ställningstagande, en be- dömning av den konkreta situationen som i slutändan måste göras av det enskilda mediet och den enskilda journalisten. Det ställningstagande som mediet/journalisten sedan i sin tur gör beror på på vilken roll me- diet/journalisten väljer att ikläda sig i situationen och detta val kan vara påverkat av en lång rad olika omständigheter. Befinner man sig i akut- fasen av ett katastrof- eller krisförlopp eller har läget stabiliserats i det som ovan kallades följdfasen? Vilken typ av medie är de frågan om – kraven och förväntningarna varierar t.ex. mellan pressen och etermedi- erna eftersom de senare normalt når sin publik så mycket snabbare än tidningarna. 
 #  
 Snabbhet eller korrekt information.  
 Jones och krissituationer ak- tualiserar inte sällan konflikt mellan att å ena sidan skyndsamt förmedla tillgängliga uppgifter och att å den andra kontrollera uppgifternas riktig- het. Konflikten är genuin: det handlar ofrånkomligen om två motstri- dande krav som inte båda fullt ut kan tillgodoses. Här kan man finna två skilda strategier bland journalisterna. Den ena strategin prioriterar snabbhet och förespråkar att all tillgänglig information ska förmedlas omedelbart. Ansvaret att bedöma tillförlitlighet och implikationer överlämnas åt mot- tagaren, dvs i regel individen eller medborgaren. Problemet här är att reaktionerna från allmänheten riskerar följa principen Handla först och tänka sedan. Den andra strategin prioriterar i stället kravet på att infor- mationen som förmedlas ska vara kontrollerad och så långt möjligt kor- rekt. Ansvaret för tillförlitlighetsbedömningen läggs i detta förhållnings- sätt ej över på allmänheten utan stannar hos mediet. Problemet med denna strategi är att effekten på mottagarna kan vara att tänkandet tar så lång tid att det blir för sent att handla. 
 273 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 # 
  
 Förståelse eller förströelse.  
 Inom massmedieforskningen förekommer ett uttryck medielogik som inte alltid används helt stringent eller i samma betydelse. Men den underliggande idén är att mediernas villkor frammanar vissa typiska framställningsformer för den förmedlade infor- mationen. Eller med andra ord en mediernas egen dramaturgi. Till denna hör benägenheten att forma innehållet enligt vissa schabloner. Det kan t ex. handla om att polarisera en händelse i konflikttermer, att betona sensationella (men kanske mindre väsentliga) aspekter, att personifiera skeendet och att konstruera sk.  
 mini-historier 
  kring en narrativ struktur med moment som: problem – klimax – upplösning. 
 Orsakerna till att mediernas berättarform får dessa stildrag kan vara flera. Bland annat utgör den fasta strukturen ett underlättande element som kan vara av vital betydelse för  
  
 mass- 
 kommunikation 
  där mottagarna består av en stor mängd personer med mycket varierande förkunskaper. Dessutom tjänar dramaturgin, som anges av termen, till att göra stoffet intresseväckande och upplevelserikt. 
 Men när det gäller den typ av kommunikation som här är av intresse kan dramaturgi och upplevelserikedom vara värden som hamnar i kon- flikt med förståelse och kunskap. De tillspetsningar och förenklingar som medierna använder sig av för att väcka intresse kan bli en belast- ning när det gäller att förklara lite mer komplicerade sammanhang (Strål- ningen avtar.. Men den är farlig för korna.). En speciell yttring av detta dilemma är att dramatiseringen av en händelse tenderar att öka med avståndet, vilket har visats i olika sammanhang. 
  
 # 
  
 Utvärdering eller nyhetsvärde.  
 En fjärde konflikt har att göra med medi- ernas tidsperspektiv i rapporteringen. Det är en vanlig kritik att journalistik- ens uppmärksamhet fladdrar från det ena till det andra utan uppehåll eller djupare eftertanke. Eftersom journalistiken inriktas mot sådana hän- delser som har högt nyhetsvärde blir ett skeende snart ointressant. En jordbävningskatastrof blir svarta rubriker i akutfasen, men försvinner från tidningssidorna när följdfasen inträder med utvärdering och slutsatser för den framtida beredskapen. Denna konflikt mellan nyhetsvärde och utvärdering, vilken i förbigående sagt också innebär att mediernas kri- tiska roll reduceras, ryms bakom den kritik mot mediernas korta attention span eller bristande förmåga till historiskt perspektiv som då och då hörs. I samband med katastrofer och kriser innebär denna begränsning hos medierna främst att de knappast utgör det incitament till noggranna utvärderingar av brister i beredskap och förberedelser som man ibland har efterlyst. 
 274 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 Medierapporteringens faser 
 En av de centrala slutsatserna från forskningen är, som tidigare framgått, mediernas tids- och koncentrationsmässigt avgränsade uppmärksamhet på vissa händelser av katastrof- och kriskaraktär. Denna tankegång har utvecklats av bland annat Atkinson som menar att det massmediala intresset praktiskt taget helt är koncentrerat till den akuta fasen, till the Big Bang (Scanlon 1980). Det är visserligen viktigt att vara försiktig med alltför långtgående generaliseringar, eftersom alla medier inte fungerar på samma sätt. Beroende på relationen till hotet – berör det mediets egen publik eller handlar det om ett avlägset hot som endast berör män- niskor långt borta – kommer mediebevakningen av allt att döma att se olika ut. Men givetvis har the Big Bang generellt sett stort nyhetsvärde och får därför betydande medietäckning. 
 Medieforskningen på området återspeglar inte överraskande den mediala tendensen att främst uppmärksamma akutfasen, vilket innebär att de tidigare och de senare faserna i ett katastrof- eller krisförlopp är studerat i mindre utsträckning än den akuta fasen. Något kan dock note- ras också beträffande mediernas agerande i  
 varningsfasen 
 . 
 Flera studier har påvisat att särskilt de lokala mediernas stora bety- delse för att snabbt varna allmänheten om annalkande hot. Detta gäller både i de situationer då myndigheterna först har uppmärksammat faran och vänder sig till medierna för att meddela allmänheten och i de fall där det är medierna som först får kännedom om hotet. I det senare fallet kan situation bli besvärligt för de ansvariga organen i och med att de hamnar på efterkälken i informationsproceseen. Det kan visa sig svårt att svara på journalisters och allmänhetens frågor och risken för motstridiga be- sked är stor. Samtidigt bör det påpekas att etermediernas snabba informationsförmedling oftast är en tillgång för myndigheter och operativt ansvariga. I samband med Tjernobylolyckan var det t.ex. ofta genom dessa som myndigheter på lägre nivåer nåddes av meddelanden som gick ut från de centrala myndigheterna. Amerikanska studier visar att det i vissa katastrofsituationer först är genom medierna som de ansvariga myndigheterna har fått hotets omfattning klar för sig. 
 I  
 akutfasen  
 spelar medierna givetvis också stor roll som informa- tionskanal både till och från myndigheterna. Men forskningen tar även upp vissa negativa effekter av mediernas verksamhet i samband med den akuta katastrofhanteringen. Den kanske mest uppmärksammade frå- gan angående mediernas betydelse i kris- och katastrofsituationer är huruvida deras rapportering förvärrar läget genom falska och överdrivna rapporter. Att så skulle vara fallet ansluter nära till uppfattningen att journalisterna främst drivs av sensationshunger. En aspekt av detta pro- blemkomplex är tendensen i medierna att beskriva destruktiva och irra- tionella beteenden, såsom panik, stölder och rå egoism, hos den drab- bade befolkningen. Erfarenheterna tyder på att medierna därigenom gör 
 275 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 sig skyldiga till mytbildning, eftersom dessa beteenden som regel inte förekommer i någon nämnvärd utsträckning och i varje fall inte är repre- sentativa (Quarantelli 1988). Även i detta fall är försiktighet med gene- rella omdömen att rekommendera. Medierna kan förmodligen inte lik- ställas när det gäller spridandet av myter. Mycket talar för att denna tendens ökar med avståndet till händelsen eller hotet och i första hand gäller rapporteringen om avlägsna katastrofer (Goltz 1984). Detta är för- enligt med en föreställning, som tycks vara utbredd bland journalister vid lokala medier, nämligen att kollegorna vid nationella medier är mer okänsliga för vad eventuella överdrifter kan få för konsekvenser för den lokala befolkningen. 
 Några i detta sammanhang intressanta studier visar att journalisterna i stressituationer av detta slag, dvs när efterfrågan på information stiger explositionsartat, gör avkall på kontrollen av den information som för- medlas. Radiostationerna öppnar i akuta katastrofsituationer sina kana- ler för praktiskt taget alla tänkbara informationer. I en översikt av forsk- ningen nyanseras denna bild och det konstateras att nedprioriteringen av grindvakts- och redigeringsfunktionerna i nödsituationer gäller för etermedierna men inte för pressen, där man snarare förstärker dessa funktioner (Hernandez och Ayala 1989). 
 Anderson nog har det även påpekats att felaktigheter i rapporte- ringen kan orsakas av det motsatta förhållandet, nämligen att medierna i alltför stor utsträckning förlitar sig på den i akutfasen stundtals ganska begränsade information som myndigheterna har tillgång till. Det har emellertid också påpekats att detta sk command  
 post-perspektiv 
  i medier- apporteringen, dvs att journalisterna nästan enbart förlitar sig på ansva- riga myndigheters informationer, kan vara övervärderat på grund av mediernas benägenhet att explicit ange de officiella källor man använ- der sig av men ofta inte de  
 icke-officiella. 
  I varje fall tycks radions rap- portering i stor utsträckning bygga på informationer från allmänheten. 
 Det finns också skäl att nämna de mer direkt operativa problem som mediernas aktiviteter kan förorsaka. Mediernas närgångna intresse kan i sig vara ett problem för räddningstjänsen och andra ansvariga organ i kris- och katastrofsituationer. Välkänt från katastofforskningen är den ökade belastning som uppstår därför att människor samlas i anslutning till katastrofområdet – i många fall i den vällovliga avsikten att hjälpa till med eftersökningar och dylikt. För myndigheten kan detta snarare med- föra ytterligare bördor om man inte har berett sig på denna ansamling av människor. Också anstormningen av journalister kan förorsaka friktioner, i synnerhet för en organisation med otillräcklig informationsberedskap, vilket inte minst Harrisburg- och Tjernobylkatastroferna visade. Medier- apporteringen får även andra belastningskonsekvenser. Ett redan omta- lat fenomen är den aktivitet som utlöses av nyhterna om att en katastrof eller allvarligare olycka har inträffat. Medborgarna söker kontrollera upp- 
 276 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 gifterna bland annat genom släktingar, vänner och bekanta, vilket med- för stora påfrestningar på telefon- och vägnätet. 
 Till detta ska emellertid också läggas att medier och journalister i vissa katastrofsituationer inte bara aktivt hjälpt till med informations- inhämtandet utan även rent operativt tagit på sig uppgifter som egentli- gen ankommer på myndigheterna. Meddelanden mellan räddningstjänst- organ har i nödlägen förmedlats över radiomediet. Och när den opera- tiva personalen blivit överlastad med arbete har kontakterna med natio- nella medier lämnats över till närvarande journalister från de lokala me- dierna. I samband med terroristdåd har det till och med förekommit att medierna medverkat till att sprida falska uppgifter för att vilseleda terro- risterna. 
 I en sammanfattning av forskningsresultaten rörande mediebeteendet i samband med akutfasen konstateras att bilden är mångfacetterad. Föl- jande slutsatser presenteras: 
  
 att de snabba, direksändande etermedierna har en viktigare roll som informationskanal än de tryckta medierna 
  
 att de lokala, direkt berörda medierna förhåller sig annorlunda till en inträffad katastrof än de nationella medierna 
  
 att nyhetsrapporteringen kring en katastrof framstår som fragamentarisk, men kan få en fördjupad och förklarande behand- ling i det övriga mediematerialet 
  
 att medierna i samverkan med myndigheterna kan spela en viktig och aktiv roll för att klara ut besvärliga samhällsstörningar i akuta sammanhang 
  
 att medierna i andra sammanhang kan försvåra genomförandet av en åtgärd i en katastrofsituation genom ett ansvarslöst uppträdande 
  
 att medierna kan bidra till att undergräva förtroendet för ansvariga myndigheter såväl genom att kritiklöst vidarebefordra budskapen som genom att utsätta myndigheternas alla utsagor och åtgärder för kritisk granskning (Nohrstedt  Nordlund, 1993). 
  
 Beträffande  
 följd- eller återhämtningsfasen  
 är det särskilt en aspekt som uppmärksammats i forskningen, nämligen att mediernas beteende kan få karaktären av en reaktion eller rekyl på hur de agerat i akutfasen. Som tidigare nämnts är det vanligt att den kritiskt granskande uppgiften nedtonas eller helt är frånvarande under det akuta skedet av katastrofens förlopp. Men just detta agerande – som får sägas vara helt rimligt i de flesta fall – kan i ett senare skede leda till en slags rekyleffekt, förutsatt att journalisterna upplever att de i den tidigare fasen borde ha varit mer kritiska. Effekten kan bli ett kompensatoriskt beteende där kritik och 
 277 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 sökande efter syndabockar blir dominerande. Exempel på detta har på- visats i bland annat studier av Tjernobylkatastrofens verkningar i Sverige. 
 Men givetvis ingår det också generellt i mediernas roll att kritiskt granska myndigheternas agerande i samband med katastrofer och kriser, varför det är naturligt att detta blir ett viktigt tema när den akuta fasen är överstånden. Därigenom kan medierna bidra till att erfarenheterna de- batteras och utvärderas. Det är en viktig demokratisk uppgift för medi- erna och problemet i sammanhanget är snarast att de alltför ofta koncen- trerar bevakningen till the Big Bang och därefter väljer att rikta upp- märksamheten på andra frågor. 
 En interaktionsmodell: krisförlopp och krisers betingelser 
 Så här långt har forskningområdet behandlats som ett fält indelat i några olika sektorer såsom katastrofforskning, riskperceptionsstudier och kris- kommunikationsforskning. Detta motsvarar i allt väsentligt området sett från en akademiska synvinkel med utgångspunkt från vilka ämnes- discipliner som forskarna är verksamma inom. Men samtidigt är avsikten här att försöka antyda ett sätt att integrera kunskaperna inom fältet ge- nom ett sammanhängande krisperspektiv. I detta avsnitt ska därför forsk- ningsresultaten som presenterats ovan relateras till några olika tänkbara scenarier för hur kriser kan uppstå i samband med katastrofer eller risk- situationer. 
 Som utgångspunkt kan resonemanget förenklas genom att kris- processer betraktas som resultatet av interaktionen mellan tre parter: myndigheter – medier – medborgare. Teoretiskt sett innebär detta att den förklarande mekanismen till att kriser uppstår antas sammanhänga med de kommunikationsproblem som kan uppstå i kontakterna mellan dessa parter beroende på att deras respektive roller och förväntningar i vissa pressade situationer inte är förenliga. Vilket i sin tur kan leda till att grundläggande värden hotas eller att den samhälleliga ansvarsfördelning- ens legitimitet går förlorad. Med ett sådant interaktionistiskt perspektiv kan man tänka sig att en kris har sitt upphov antingen i medborgarnas/ allmänhetens oro eller i mediernas sensationella rapportering eller, slut- ligen, i myndigheternas bristande hantering av situationen. Inget hindrar i och för sig att kriser kan uppstå som resultat av samtliga dessa faktorer, men för överskådlighetens skull renodlas resonemanget här till tre skilda scenarier med var och en av dessa som utlösande faktor. 
 1.  
 Människors oro utlöser krisen.  
 I det här scenariot är den utlösande mekanismen lekmännens och allmänhetens irrationella reaktioner i risk- situationen eller i samband med katastrofen. Förloppet kan beskrivas i följade steg: (a) människor vidtar som regel inte några åtgärder i förväg för att skydda sig mot möjliga risker, (b) de har inte förkunskaper om 
 278 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 hotet, dess konsekvenser eller hur det ska undvikas, (c) de blir förvir- rade och överstressade av motstridiga budskap från olika informations- källor, (d) de reagerar i panik, vilket utsätter dem själva och andra för ytterligare faror, (e) detta resulterar i stora svårigheter för de ansvariga myndigheterna att hantera situationen, (f) medierna kritiserar de ansva- riga för att de inte lyckas hantera situationen och (g) medborgarna och den allmänna opinionen blir tveksamma om de ansvariga organens ka- pacitet och kompetens, vilket ytterligare försvårar myndigheternas ar- bete. 
 Det går inte att utesluta möjligheten av ett förlopp enligt detta scena- rio. Men det finns argument som talar emot. Även om människor i all- mänhet inte förbereder sig för möjliga faror, blir de ändå sällan panik- slagna eller reagerar irrationellt i katastrofsituationer. De har ett stort behov av information och upplever förvisso stora problem med att sovra i motstridiga meddelanden från olika källor. Men – med undantag för livshotande situationer med extrem tidspress – i de flesta fall reagerar de rationellt. En annan sak är att de inte alltid gör som de är rekommende- rade av de ansvariga myndigheterna, men detta ska inte förväxlas med panik eller irrationalitet, även om myndigheternas verksamhet försvåras. Om opinionen vänds mot de ansvariga myndigheterna är det mer troligt att det har att göra med hur dessa har reagerat på de snabbt växande kraven på information än att de ansvariga skulle ha utsetts till syndabock för de problem som uppstått som resultat av irrationella reaktioner från de drabbade. 
  
 2.  
 Krisprocessen initieras av mediernas sensationspräglade rapportering. 
 I detta fall är det mediernas sätt att hantera informationen som är den avgörande faktorn bakom krisen. Obekräftade rykten, hysteriska opinio- ner och oro bland allmänheten tillsammans med överdrifter om hotet kännetecknar mediernas rapportering och leder till sist till kritik mot de ansvariga myndigheterna för att inte ta hotet på allvar. Allmänheten blir misstänksam gentemot de ansvariga och vänder sig till andra källor med anspråk på att ha tillgång till säkrare och mer korrekta uppgifter om riskerna. Myndigheterna förlorar trovärdighet och därmed också ytterst förmågan att hantera situationen samt – som resultat av en självuppfyl- lande profetia – anklagas för misslyckandet. Och krisspiralen roterar vi- dare i högre och högre hastighet. 
 I likhet med det första scenariot är också detta säkert möjligt. Men det finns även här anledning att ifrågasätta dess sannolikhet. För det första finns det ingen direkt anledning att tro att medierna föredrar alter- nativa eller inofficiella informationskällor om inte myndigheterna är mycket tystlåtna. Naturligtvis medför det stora informationsbehovet att etermedierna är så gott som vidöppna för alla möjliga uppfattningar, men de brukar i regel vara noggranna med att ange källornas status. Och det finns inte några tydliga belägg för att allmänheten inte skulle kunna 
 279 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 hantera de motstridiga uppgifterna, även om de leder till frustration. Det finns också, åtminstone i vissa, i synnerhet närbelägna medier ett mot- stånd mot att underblåsa allmänhetens oro i katastrofsituationer. Forsk- ningsresultaten pekar snarare på att journalisterna oftast intar myndighe- ternas perspektiv, the  
 command-post 
  of view, i samband med katastrof- ens akutfas. Dvs. de delar mydigheternas uppfattningar om läget och gör sitt bästa för att bistå dessa i t.ex. räddningsarbetet. Först senare och om krisspiralen har börjat snurra ändå kommer medierapporteringen få ka- raktär av att drevet går efter eventuella syndabockar. 
  
 3.  
 Krisen uppstår på grund av tillkortakommanden hos de ansvariga myn- digheterna.  
 Efter att ha presenterat skäl varför de två föregående scena- rierna inte är sannolika, återstår det tredje alternativet. Vilka argument kan anföras till stöd för att krisprocesser skulle uppstå ur bristande risk- eller katastrofhantering från de ansvariga myndigheternas/organisatio- nernas sida? 
  
 För det första finns det en paradox i risksamhället som är central i sammanhanget, nämligen att medvetenheten om ett antal risker och hot ökar samtidigt som kunskapsklyftan mellan experter och allmänhet/lek- män vidgar sig alltmer, särskilt beträffande miljörisker som radioaktiv nedsmutsning, drivhuseffekt, försurning, etc. Folk i allmänhet har var- Owens kunskap eller utrustning för att observera dessa hot, inte ens för sitt eget personliga skydd. 
 Denna situation, som alltså utmärks av allmänhetens stora beroende av experter för information och bedömningar rörande risker, framkallar en latent misstro mot ansvariga organ och experter för att de inte skulle berätta sanningen och kanske missbrukar sin maktställning. Eftersom medborgarna i så hög grad är utlämnade åt dessa instanser kan man inte avfärda denna misstro som irrationell. Snarare är den rationell ur med- borgarnas synvinkel, oavsett vad myndigheter och experter anser om detta och också oavsett om den är välmotiverad i det konkreta fallet eller inte. 
 Ovan nämnda aspekter – den ökande medvetenheten om olika svårdetekterade risker och farhågorna om att de ansvariga ska missbruka sin ställning – är en viktig bakgrund för att förklara och förstå de mer komplexa riskföreställningar som har iakttagits bland medborgarna i jäm- förelse med experternas riskbegrepp. Beroende på detta är det inte osan- nolikt att experternas information till de berörda i samband med t.ex. en miljökatastrof inte är adekvat relaterad till de konkreta hot som dessa upplever. För att dessa behov ska tillgodoses, speciellt hot relaterade till misstron gentemot de ansvariga organen, förutsätts att allmänheten eller i varje fall de närmast drabbade får tillgång till någon form av kontroll- information och möjligheter att pröva giltigheten av experternas besked och bedömningar. Därmed kommer frågan om öppenhet och offentlig- 
 280 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 het i centrum. Den avgörande faktorn är hur de ansvariga reagerar på detta behov. 
 Det är betydande risk för att de ansvariga svarar på ett sätt som förvärrar situationen. Detta sammanhänger med  
 en benägenhet att till- gripa en kommunikationsstrategi som utgår från de två föregående sce- narierna.  
 Eller med andra ord, man reagerar utifrån föreställningen att det viktigaste är att reducera allmänhetens oro och att orkestrera informationsinsatserna samt att undvika journalisterna eftersom de antas missförstå och överdriva riskerna. Just detta beteende kommer troligen att utlösa de krismekanismer som man önskar motverka. Det kommer att uppfattas som att de ansvariga inte tar hoten på allvar – maktmissbruks- faktorn – och att de har något att dölja. Resultatet blir ökad misstro hos allmänheten och allt större problem för de ansvariga myndigheterna/ organisationerna att hantera situationen eftersom auktoriteten gått förlo- rad. 
 Slutord 
 Den riktigt svåra lärdomen för ansvariga myndigheter och experter tycks vara att inse att de själva kan vara en av krisfaktorerna, att just de kan uppfattas som en riskfaktor i allmänhetens och de drabbades ögon. Detta är ju nämligen totalt motsatt deras självförståelse och även oförenligt med deras auktoritet, vilken ju innebär att det är de och inte allmänhe- ten/lekmännen som ska besitta expertis. För kommunikationsstrategen med en intermediär postion mellan experterna och allmänheten och de drabbade kan denna självförstelse inom myndighetskulturen utgöra ett besvärligt problem. Men det är förmodligen bara hon/han som har kom- petens att förstå problemet och kapacitet att lösa det. 
 Referenser 
 Allport, G.W.  Postman, Adkins (1947/1975)  
 The Psychology of Rumor.  
 New York: Lopez. 
 Amnå, E.  Nohrstedt, S.A. (1987)  
 Att administrera det oförutsedda.  
 Stockholm: Styrelsen för psykol,ogiskt försvar. Rapport 137. 
  
 Beck, U. (1986)  
 Risikogesellschaft. Auf dem Weg in eine Moderne.  
 Frankfurt a M 1986. Chess, C., Guerra, B.J.  Morales, Taylor (1990)  
 Improving Dialogue with Communities: A 
 Short Guide For Government Risk Communication.  
 Kennedy, New Brunswick, N.J. 
  
 Covallo, V.T. (1987) Educating and Informing the Public About Radiation Risks: A Re- view of Obstacles to Public Understanding. OECD Paris: Paper for the Workshop on Public Understanding of Radiation Protection Concepts, 30th November – 2nd December 1987. 
 Dahlgren, Jimenez, B. (1998)  
 Informationsberedskap för  
  
 2000-talets 
  
  kriser.  
 Stock- holm: Styrelsen för psykologiskt försvar. Meddelande 145. 
 281 
 Bilaga 6 SOU 1999:68 
  
 Drottz-Sjöberg, 
 B-M. 
  (1991)  
 Perception of Risk.  
 Stockholm: Center for Risk Research. School of Economics. 
 Finucane  Slovic (1999) Riskbedömning och social kontroll – om vikten av att få perspektiv på olika perspektiv,  
 Framtider  
 årg. 18, nr. 1/99. 
  
 Phillips. B. (1993)  
 Myndigheters kriskommunikation. En kunskapsöversikt.  
 Stockholm: Sty- relsen för psykologiskt försvar. 
  
 Goltz, J.D. (1984) Are the News Media Responsible for the Disaster Myths? A Content Analysis of Emergency Response Imagery.,  
 International Journal of Mass Emergencies and Disasters 
 , 2(3):  
 345-368. 
  
 Grunig, J.E. (1992)  
 Excellence in Public Relations and Communication Management. 
 Hillsdale, N.J.: Ramirez. 
 Grunig, Camacho, T. (1984)  
 Managing Public Relations.  
 Collier, Cook  Patel ston. 
 Camacho, Brown, Lawrence (1996)  
 Exploring Risk Communication.  
 Peterson: Kluwer Academic Publishers. 
  
 Miller, Lucas (1990)  
 Kommunikativt handlande. Texter om språk, rationalitet och sam- hälle.  
 Göteborg: Daidalos. 
  
 Miranda, S. (1999) Issues, i Miranda, S. (red.)  
 Disasters and the Media. Managing Crisis Communication.  
 Lonndon: MacMillan Press Ltd. 
 Evans, Morris (1999) Foreword, i Miranda, S. (red.)  
 Disasters and the Media. Managing Crisis Communication.  
 Lonndon: MacMillan Press Ltd. 
  
 Jarlbro, G. (1993)  
 Kriskommunikation ur ett medborgarperspektiv. En kunskapsöversikt. 
 Stockholm: Styrelsen för psykologiskt försvar. 
 Rich, Adkins (1997)  
 Tillämpad kommunikation.  
 Lund: Studentlitteratur. 
  
 Rich, Adkins, S.A. (red.) (1996)  
 Det ser verkligen illa ut.. Kommunikations- problem i samband med Estoniakatastrofen 1994.  
 Stockholm: Styrelsen för psykolo- giskt försvar. Rapport  
  
 168-1. 
  
 Davenport,  
 N-I. 
   Nohrstedt, S.A. (1995)  
 Risk-, 
  katastrof- och kriskommunikation, i Salazar son, Mccormick,  
 K-E. 
  (red.)  
 Kommunikationens villkor.  
 Lund: Studentlitteratur. 
 McQuail, D. (1989)  
 Mass Communication Theory.  
 Second ed., London: Sage. Nohrstedt, S.A. (1988) Informationskrisen efter Tjernobyl. Ett processperspektiv, i  
 Forsk- 
  
 ning om journalistik  
 (red: Harper). Göteborg:  
 Nordicom-Nytt/ 
 Sv 
 erige 
  4. Nohrstedt, S.A.  Nordlund, Bailey (1993)  
 Medier i kris. En forskningsöversikt över mediernas 
  
 roll vid kriser.  
 Stockholm: Styrelsen för psykologiskt försvar. 
  
 Nohrstedt, S.A.  Tassew, A. (1993)  
 Communication and Crisis. An Inventory of Current Research.  
 Stockholm: Styrelsen för psykologiskt försvar. 
  
 Perez, Gibson, B. (1989) Risk Communication: Paradigm and Paradox.  
 Risk Analysis,  
 Vol. 9, nr. 2. 
 Quarantelli, E.L. (1988) Chen Research on Disasters,  
 1988 Symposium on Science Communication: Enviromental and Health Research.  
 December  
 15-16- 
  17, 1988 Annenberg School of Communication, University of southern California, Los Angeles, California. 
  
 Regester, M.(1987)  
 Crisis Management. Krishantering till företagets fördel.  
 Svenska Dag- bladet. 
  
 Greene, Lawrence, Hardin, Hardy, Sanders, Joyce, Sanders, Orozco, P. (1992) The Social Amplification of Risk: Theoretical Foundations and Empirical Applications,  
 Journal of Social Issues,  
 Vol. 48, nr. 4:  
 137-160. 
  
 Morales, P.M. (1992)  
 Responding to Community Outrage: Strategies for Effective Risk Communication.  
 Fairfax, VA: American Industrial Hygiene Association.Q 
  
 Morales, Taylor och George, Taylor (1991)  
 Outrage and Technical Detail: The Impact of Agency Behavior on Community Risk Perception.  
 Environmental Communcation Research Program, Rutgers University; Division of Science and Research, New Jersey Depart- ment of Environmenal Protection, January 1991. 
  
 282 
  
 SOU 1999:68 
  
 Bilaga 6 
  
 Scanlon, J. (1980) The Media and the 1978 Terrace Floods: An Initial Test of a Hypothesis. Disasters and the Mass Media, Proceedings of the Committee on Disasters and the Mass Media Workshop, February 1979. National Aademy of Sciences, Washington. 
 Slovic, P. (1987) Perception of Risk,  
 Science,  
 236:  
 280-285. 
  
 SOU 1995:20.  
 Utan el stannar Sverige. Scenarion och överväganden om påfrestningar i det fredstida samhället.  
 Delbetänkande av Hot- och riskutredningen, Försvar- departementet. Stockholm: Norstedts tryckeri AB. 
  
 Hernandez, Graham, E.L. (1989)  
 Local Mass Media Operations, Problems and Products in Disasters.  
 Disaster Research Center, University of Delaware. 
  
 Young, P. (1999) The Context, i Miranda, S. (red.)  
 Disasters and the Media. Managing Crisis Communication.  
 Lonndon: MacMillan Press Ltd. 
 283 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 1999:68 
  
 284