Till statsrådet och chefen för 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Genom beslut den 17 september 1998 bemyndigade regeringen chefen 
  
 för Kommunikationsdepartementet att tillkalla en särskild utredare för 
  
 att klarlägga hur domännamn bör hanteras inom den svenska delen av 
  
 Internet. 
  
 Med stöd av bemyndigandet förordnades den 15 december 1998 
  
 generaldirektören Christensen som utredare. 
  
 Doktoranden vid Lunds universitet, jur. kand. Carpenter 
  
 anställdes den 13 april 1999 som sekreterare i utredningen. Fr.o.m. 
  
 samma dag den 13 april har avdelningschefen Munoz biträtt 
  
 utredningen med sekreterares ställning. 
  
 Som expert i utredningen förordnades den 13 april 1999 departementssekreteraren  
  
 Cervantes, Näringsdepartementet. 
  
 Utredningen har antagit namnet Domännamnsutredningen. 
  
 Härmed överlämnas betänkandet .se? (SOU 2000:30). Utredningsarbetet  
  
 är härmed slutfört. 
  
 Stockholm den 31 mars 2000 
  
 Christensen 
  
 /Ulf Maunsbach 
  
 Munoz 
  
 SOU 2000:30 5 
  
 Innehåll 
  
 Förkortningar ............................................................................................ 9 
  
 Sammanfattning ...................................................................................... 11 
  
 Summary .................................................................................................. 17 
  
 1 Bakgrund och frågeställningar ..................................................... 25 
  
 1.1 Internets utveckling........................................................... 25 
  
 1.2 Hur fungerar kommunikation på Internet? ....................... 27 
  
 1.3 Domännamn och Internetkommunikation......................... 28 
  
 1.4 Olika sätt att dela in toppdomäner .................................... 30 
  
 1.5 Hur fungerar det svenska systemet? ................................. 31 
  
 1.6 Hur fungerar det i andra länder? ....................................... 34 
  
 1.7 Organisationer bakom hanteringen av toppdomäner ........ 36 
  
 1.7.1 Inledande om bestämmandet över toppdomäner .............. 36 
  
 1.7.2 Viktiga aktörer på det internationella planet .................... 36 
  
 1.7.3 Viktiga aktörer på det nationella planet............................ 39 
  
 1.8 Domännamnshantering och myndighetsutövning............. 40 
  
 2 Utredningsuppdraget och den valda arbetsmetoden .................. 43 
  
 2.1 Vad skall utredas?............................................................. 43 
  
 2.2 Arbetsmetod...................................................................... 43 
  
 2.3 Avgränsningar................................................................... 44 
  
 3 Den senaste internationella utvecklingen..................................... 45 
  
 3.1 Utvecklingen inom GAC .................................................. 45 
  
 3.1.1 Ett förslag till formaliserad delegering ............................. 45 
  
 3.1.2 Vad skall avtalen innehålla? ............................................. 46 
  
 3.1.3 Principer för delegering .................................................... 47 
  
 3.1.4 Principer för kommunikation mellan parterna.................. 48 
  
 6 Innehåll SOU 2000:30 
  
 3.2 Utvecklingen i USA.......................................................... 49 
  
 3.3 Utvecklingen inom Europeiska Unionen.......................... 49 
  
 4 Överväganden och förslag avseende regelverket ........................ 51 
  
 4.1 Utgångspunkter................................................................. 51 
  
 4.1.1 Kritik mot regelverket....................................................... 51 
  
 4.1.2 Målen med den svenska domännamnshanteringen........... 51 
  
 4.1.3 Tillgodoses målen i det hittillsvarande systemet? ............ 54 
  
 4.1.4 Uppfylls målen med II-stiftelsens nya regelverk? ............ 56 
  
 4.2 Ingen förprövning men klara och enkla regler.................. 58 
  
 4.3 Behov av övergångsperiod................................................ 60 
  
 4.4 Hur garanteras driftsäkerheten? ........................................ 61 
  
 4.4.1 Driftsäkerhet i domännamnssystemet............................... 61 
  
 4.4.2 Påverkas driftsäkerheten när förprövningen slopas? ........ 63 
  
 4.5 Hur skall känneteckensrättsliga konflikter hanteras? ....... 64 
  
 4.5.1 Konkurrens om samma namn ........................................... 64 
  
 4.5.2 Missbruk ........................................................................... 65 
  
 4.6 Hur tillgodoses konsumentintresset? ................................ 68 
  
 4.7 Andra effekter av slopad förprövning............................... 69 
  
 5 Överväganden och förslag avseende organisationen .................. 73 
  
 5.1 Utgångspunkter................................................................. 73 
  
 5.2 En svensk modell motsvarande den som GAC 
  
 föreslagit ........................................................................... 74 
  
 5.3 Alternativa modeller för domännamnshantering .............. 75 
  
 5.3.1 Staten ansvarar och administrerar..................................... 76 
  
 5.3.2 Staten ansvarar men delegerar .......................................... 76 
  
 5.3.3 Marknadsaktör ansvarar.................................................... 77 
  
 5.4 II-stiftelsen blir uppdragstagare ........................................ 77 
  
 5.5 Förutsättningar för uppdraget ........................................... 80 
  
 5.6 Post- och telestyrelsen blir den myndighet som 
  
 regeringen utser som ansvarig .......................................... 80 
  
 5.7 Hur skall avtalen mellan de olika parterna utformas? ...... 81 
  
 5.8 Ytterligare rekommendationer avseende den 
  
 befintliga organisationen .................................................. 82 
  
 6 Övriga förslag och rekommendationer ........................................ 85 
  
 6.1 Införandet av Secure DNS ................................................ 85 
  
 6.2 Svenska tecken.................................................................. 86 
  
 6.3 Utbildningsinitiativ ........................................................... 86 
  
 6.4 Konsumenter..................................................................... 87 
  
 SOU 2000:30 Innehåll 7 
  
 6.5 Gemensam policy för offentlig verksamhet...................... 87 
  
 6.6 Framväxten av nya domännamnssystem........................... 88 
  
 7 Konsekvenser.................................................................................. 89 
  
 7.1 Kostnadsmässiga konsekvenser........................................ 89 
  
 7.2 Effektivitetsaspekter för stat och kommun ....................... 89 
  
 7.3 Konsekvenser för företag och privatpersoner................... 90 
  
 7.3.1 Företag .............................................................................. 90 
  
 7.3.2 Särskilt om småföretag ..................................................... 90 
  
 7.3.3 Privatpersoner ................................................................... 91 
  
 7.3.4 Särskilt om konsumenter................................................... 91 
  
 8 Implementering .............................................................................. 93 
  
 Bilagor: 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv .......................................................... 95 
  
 Bilaga 2 Domännamnssystemet i Sverige ................................. 101 
  
 Bilaga 3 Domännamnssystemen i Danmark, Finland 
  
 och Norge...................................................................... 109 
  
 Bilaga 4 ICANN och andra internationella organ................... 121 
  
 Bilaga 5 WIPO:s dispythanteringsregler på 
  
 domännamnsområdet.................................................. 135 
  
 Bilaga 6 Domännamnssystemet – en snabbintroduktion........ 143 
  
 Bilaga 7 Stiftelser som organisationsform................................ 167 
  
 Bilaga 8 Enkäter och samtal ...................................................... 181 
  
 Bilaga 9 II-stiftelsens regler för registrering av domännamn 
  
 under toppdomänen .se ............................................. 187 
  
 SOU 2000:30 9 
  
 Förkortningar 
  
 ARPA Advanced Research Projects Agency 
  
 ARPANET Advanced Research Projects Agency Network 
  
 CERN Conseil Européen pour la Recherche Nucléaire 
  
 DARPA Defence Advanced Research Projects Agency 
  
 DNS Domain Name System 
  
 DNSSEC Secure DNS 
  
 DoC Department of Commerce 
  
 DOSA Domännamnssamordning 
  
 EU Europeiska Unionen 
  
 EUnet European UNIX network 
  
 Atkins 
  
 GTLD Generic Top Level Domain 
  
 IANA Internet Assigned Numbers Authority 
  
 ICANN Internet Corporation for Assigned Names and  
  
 Numbers 
  
 ICP-1 Internet Domain Name System Structure and  
  
 Delegation 
  
 II-stiftelsen Stiftelsen Internet Infrastruktur 
  
 IP Internet Protocol 
  
 ISA Invest in Sweden Agency 
  
 ISO International Organization for Standardization 
  
 ISOC-SE Internet Society – Swedish Charter 
  
 KTHNOC Kungliga Tekniska Högskolan Network Operation  
  
 Center 
  
 MIT Massachusetts Institute of Technology 
  
 NIC-SE Network Information Center Sweden 
  
 NNO Nämnden för Omprövning 
  
 NORDUnet Nordic University Networks 
  
 NSI Network Solutions Inc. 
  
 NÖD Nämnden för Överprövning 
  
 PRV Patent- och registreringsverket 
  
 PTS Post- och telestyrelsen 
  
 RAND Research and Development 
  
 RF Regeringsformen 
  
 10 Förkortningar SOU 2000:30 
  
 RFC Request for Comments 
  
 SLD Second Level Domain 
  
 SUNET Swedish University Network 
  
 TCP Transmission Control Protocol 
  
 TLD Top Level Domain 
  
 WIPO World Intellectual Property Organization 
  
 WWW World Wide Webb 
  
 SOU 2000:30 11 
  
 Sammanfattning 
  
 Domännamnsutredningen kan konstatera att den svenska toppdomänen 
  
 .se tekniskt fungerar utmärkt. Det svenska systemet brister dock i 
  
 legitimitet och det saknas insyn från det allmänna. Det finns dessutom 
  
 utbredd kritik mot det privat skapade men i myndighetsliknande former 
  
 tillämpade regelsystemet med förprövning. Detta har medfört att det i 
  
 dag finns fler svenska företag registrerade under andra nationella eller 
  
 generiska toppdomäner, exempelvis .nu och .com, än under den 
  
 svenska toppdomänen .se. 
  
 Utredningen anser att den svenska toppdomänen .se skall vara en 
  
 naturlig hemvist för alla användare som har anknytning till Sverige. 
  
 Domännamnsutredningen föreslår därför att: 
  
  Ett nytt system med klara enkla regler utan förprövning införs. 
  
  Uppdraget att hantera det svenska domännamnssystemet formaliseras  
  
 genom ett avtal mellan regeringen och uppdragstagaren. 
  
  Stiftelsen Internet Infrastruktur (II-stiftelsen) blir uppdragstagare. 
  
  Regeringen utser två ordinarie styrelseledamöter samt en suppleant i 
  
 II-stiftelsens styrelse. 
  
 Utredningens förslag ger .se den önskade legitimiteten och gör det 
  
 möjligt för företag, organisationer och enskilda att snabbt, billigt och 
  
 enkelt registrera gångbara domännamn. Detta kommer att: 
  
  Öka antalet registreringar under .se 
  
  Underlätta för medborgare och konsumenter att söka och få information  
  
 samt att handla på nätet 
  
  Gynna den nya ekonomin och nyetableringen av företag 
  
  Positivt påverka e-handel i Sverige. 
  
 Utgångspunkter (kap. 1-3) 
  
 Ett domännamn är det namn som en allt större del av Sveriges 
  
 befolkning har lärt sig att förknippa med kommunikation på Internet. 
  
 Domännamn är nödvändiga för att kunna nå hemsidor på Internet och 
  
 för att hitta information om produkter, företag och företeelser. Domän 
  
 12 Sammanfattning SOU 2000:30 
  
 namn är dessutom avgörande för utvecklingen av den växande elektroniska  
  
 handeln mellan företag. Det används i samband med e-postkommunikation  
  
 och det används i allt större utsträckning i reklam och 
  
 marknadsföring. På bara några få år har användandet av Internet 
  
 utvecklats till att bli en viktig del av vår vardag, viktigt för vår möjlighet  
  
 att inhämta information om och från myndigheter, organisationer 
  
 och företag, viktigt för att kunna informera allmänhet och konsumenter, 
  
 viktigt för utvecklingen av den elektroniska handeln och den nya 
  
 ekonomin. Ett domännamn består av olika delar och ser som regel ut 
  
 som domännamnet till utredningens hemsida  
 .  
  
 Det sista ledet indikerar att det tillhör den 
  
 svenska toppdomänen .se. 
  
 Domännamnsutredningens främsta uppgift har varit att analysera 
  
 och utreda på vilket sätt domännamn under toppdomänen .se bäst 
  
 hanteras. Det har visat sig att det finns en stor samsyn om att 
  
 hanteringen bör vara utformad på ett sätt som innebär att den svenska 
  
 toppdomänen .se blir en naturlig hemvist för alla som har anknytning 
  
 till Sverige. 
  
 Att de nationella toppdomänerna skall vara en naturlig hemvist för 
  
 alla som har anknytning till det land som toppdomänen hör till är något 
  
 som också stöds av den internationella utvecklingen. Flera av de 
  
 internationella aktörer som har inflytande över domännamnsfrågorna 
  
 har uttalat att nationalstaten bör ha ett inflytande över hanteringen av 
  
 den nationella toppdomänen och att de nationella toppdomänernas 
  
 främsta syfte skall vara att tillgodose användare som har verksamhet 
  
 med anknytning till det aktuella landet. En viktig omständighet som 
  
 hittills underskattats är möjligheten till lösning av tvister i domännamnsfrågor  
  
 i nationell domstol på det egna språket. 
  
 Utredningen lämnar därför förslag som syftar till att möjliggöra för 
  
 aktörer som har verksamhet med anknytning till Sverige att få domännamnsregistreringar  
  
 under den svenska toppdomänen .se på ett snabbt 
  
 och ändamålsenligt sätt. 
  
 Utredningen har kommit fram till att det hittillsvarande systemet 
  
 inte tillgodoser de krav som de flesta är överrens om att man bör ställa 
  
 på en nationell domännamnshantering, nämligen att den skall bli en 
  
 naturlig hemvist för alla som har anknytning till landet som toppdomänen  
  
 tillhör. Anledningen till detta är främst att det regelverk som 
  
 kopplats till den hittillsvarande hanteringen av den svenska toppdomänen  
  
 .se inte möjliggör att målen uppfylls. 
  
 SOU 2000:30 Sammanfattning 13 
  
 Överväganden och förslag avseende regelverket (kap. 4) 
  
 Det finns flera anledningar till att målet, att toppdomänen .se skall bli 
  
 en naturlig hemvist för alla användare som har anknytning till Sverige, 
  
 inte uppfylls i det hittillsvarande systemet. 
  
 Det främsta skälet är att regelverket inskränker användarnas möjlighet  
  
 att få domännamn registrerade. Bland annat krävs det i det svenska 
  
 systemet att man måste vara en registrerad organisation för att kunna 
  
 registrera ett domännamn direkt under toppdomänen .se (exempelvis 
  
 www.ericsson.se). I det svenska systemet erbjuds andra användare än 
  
 registrerade organisationer möjlighet att registrera sina namn under s.k. 
  
 huvuddomäner. (En huvuddomän är den del av domännamnet som 
  
 kommer direkt före toppdomänen. I domännamnet till utredningens 
  
 hemsida är .gov huvuddomän). Det har visat sig att det finns ett 
  
 begränsat intresse bland avnämarna att registrera sina domännamn 
  
 under en huvuddomän. Bland annat bekräftas detta av utvecklingen av 
  
 antalet registrerade domännamn under de länsvisa huvuddomänerna. 
  
 Det stora flertalet vill kunna registrera domännamn direkt under toppdomänen.  
  
 När inte denna möjlighet ges i det svenska systemet vänder 
  
 sig allt fler svenska användare till andra domännamnssystem i världen. 
  
 En majoritet av svenska aktörer finns därför i dag registrerade under 
  
 andra toppdomäner än den svenska. Utredningen har blivit övertygad 
  
 om att regelverket måste ändras från grunden för att denna utveckling 
  
 skall kunna vändas och för att toppdomänen .se skall bli en sådan 
  
 naturlig hemvist för användare med anknytning till Sverige som alla 
  
 vill att den skall vara. 
  
 Utredningen föreslår därför att regelverket för domännamnsregistreringar  
  
 ändras till ett system med klara och enkla regler utan 
  
 förprövning. Genom denna ändring kommer det att bli möjligt för 
  
 aktörer som har anknytning till Sverige att registrera domännamn direkt 
  
 under den svenska toppdomänen .se. 
  
 Förslaget är viktigt av flera skäl, inte minst för att stimulera utvecklingen  
  
 av den elektroniska handeln och den nya ekonomin. Framför allt 
  
 är förslaget och de ändringar det medför en förutsättning för att målet 
  
 med den svenska domännamnshanteringen skall kunna uppfyllas. 
  
 För att övergången till det av utredningen föreslagna systemet skall 
  
 bli smidig bör behovet av att införa övergångsregler övervägas. Som en 
  
 garanti för att de som har registrerade känneteckensrätter får möjlighet 
  
 att använda sina kännetecken som underlag för en domännamnsregistrering  
  
 direkt under toppdomänen .se kan det vara aktuellt att låta 
  
 dessa innehavare, under en övergångsperiod, få registrera domännamn 
  
 innan andra användare utan registrerade rättigheter får denna möjlighet. 
  
 14 Sammanfattning SOU 2000:30 
  
 Överväganden och förslag avseende organisationen (kap. 5) 
  
 När det gäller den organisatoriska uppbyggnaden av det svenska 
  
 systemet upplever flera intressenter att de hittillsvarande organisationerna  
  
 saknar legitimitet. Utgångspunkten för utredningens förslag i 
  
 denna del har därför varit att, mot bakgrund av förordade regelförändringar,  
  
 tillskapa ett legitimt system med stabilitet och kvalitet. 
  
 Det förhållandet att den hittillsvarande hanteringen på flera sätt haft 
  
 en myndighetsliknande karaktär har inte bidragit till legitimiteten. 
  
 Tvärt om har det visat sig att det är de myndighetslika dragen som de 
  
 flesta intressenterna haft invändningar mot. Grunden härtill är att 
  
 regelverket krävt att ansökningarna skall prövas innan en registrering 
  
 beviljas. Vidare kan beslut om avslag omprövas och överprövas inom 
  
 ramen för de befintliga privaträttsliga organisationerna. Dessutom 
  
 stärks upplevelsen av att de hittillsvarande organisationerna är myndighetsliknande  
  
 av att organisationerna själva använder en begreppsbildning  
  
 som de lånat från myndighetsvärlden. De olika privaträttsliga 
  
 organ som sköter prövning och omprövning samt utarbetandet av nya 
  
 regler kallar sig för nämnder (t.ex. Nämnden för överprövning av 
  
 domännamn, NÖD, och Nämnden för domännamnsregler, NDR). 
  
 Intressenter utredningen talat med har vidare påtalat att de uppfattade 
  
 legitimitetsbristerna stärks av det faktum att det varken finns svensk 
  
 lag eller uttryckligt avtal som styrker delegationen till de nuvarande 
  
 organisationerna att hantera den svenska toppdomänen. 
  
 Den nuvarande organisationen av den svenska domännamnshanteringen  
  
 har sin naturliga historiska förklaring. När domännamn 
  
 började registreras vid mitten av 1980-talet fanns ett begränsat intresse 
  
 för domännamnsfrågor. Hanteringen kunde därmed skötas av en 
  
 enskild person som under tio års tid hanterade domännamnsregistreringar  
  
 till allas belåtenhet. Regler utvecklades efterhand som behov 
  
 uppstod. Vid mitten av 1990-talet började intresset för domännamn att 
  
 öka, något som ledde till att hanteringen av domännamn gick in i ett 
  
 nytt skede. Hanteringen togs över av en privaträttslig stiftelse och 
  
 organiserades efter en myndighetsliknande modell. Ett fastare regelverk  
  
 antogs. Det skapade möjligheter för användarna att få avslag på 
  
 ansökningarna omprövade.  
  
 Hanteringen av domännamn har hela tiden anpassats efter de behov 
  
 som funnits och behoven förändras fortlöpande. Användandet av 
  
 domännamn är i dag förknippat med stora kommersiella värden och det 
  
 blir allt viktigare för samhällsorgan, företag och enskilda att få tillgång 
  
 till gångbara domännamn. För att nå de uppställda målen måste därför 
  
 reglerna för registrering av domännamn och organisationen av domän 
  
 SOU 2000:30 Sammanfattning 15 
  
 namnshanteringen anpassas en ytterligare gång. Det är enligt utredningens  
  
 mening dags att inträda i fas tre. 
  
 Utredningens förslag är en naturlig följd av utvecklingen av 
  
 användarnas förändrade behov och de stöds också av utvecklingen 
  
 internationellt. 
  
 Problem som direkt hänger samman med det hittillsvarande 
  
 regelverket försvinner om utredningens förslag rörande bland annat 
  
 slopad förprövning genomförs. Förslagen till regelförändringar innebär 
  
 emellertid inte att samtliga legitimitetsbrister tas om hand. Det har för 
  
 utredningen framhållits att hela organisationen kring domännamnshanteringen  
  
 bör ändras för att alla legitimitetsbrister skall försvinna. 
  
 Mot detta måste ställas det framträdande behovet av att bibehålla den 
  
 tekniska kvaliteten och stabiliteten i domännamnssystemet. För att 
  
 komma till rätta med de kvarstående legitimitetsbristerna förelår 
  
 utredningen i enlighet med internationella intentioner att uppdraget att 
  
 hantera den svenska toppdomänen .se skall formaliseras genom ett 
  
 avtal mellan regeringen och II-stiftelsen. Genom uppdragsavtalet ges 
  
 staten möjlighet till såväl insyn som uppföljning av domännamnshanteringen  
  
 beträffande den nationella toppdomänen .se. 
  
 För att ytterligare öka legitimiteten i hanteringen föreslår utredningen  
  
 att två ordinarie platser och en suppleant i II-stiftelsens styrelse 
  
 upplåts åt representanter som regeringen utser. Härigenom kommer 
  
 förutsättningar att skapas för att kunna stärka konsument- och 
  
 användarintressen i styrelsen. 
  
 Övriga förslag och rekommendationer (kap. 6) 
  
 Ett problem som utredningen gjorts uppmärksam på är att det inte går 
  
 att använda svenska tecken (å, ä och ö) i domännamn. Det finns 
  
 tekniska möjligheter för att göra det, men ännu har ingen gemensam 
  
 internationell standard utarbetats. Utredningen rekommenderar därför 
  
 regeringen, II-stiftelsen och andra inblandade aktörer att aktivt arbeta 
  
 för att en sådan standard utvecklas på det internationella planet. 
  
 Utredningen rekommenderar vidare att regeringen snarast utarbetar 
  
 en gemensam policy för hur man i offentlig verksamhet skall använda 
  
 domännamn. Därigenom kommer medborgarna att få möjlighet att både 
  
 enklare och snabbare söka och finna information. 
  
 Utredningen rekommenderar också att regeringen, II-stiftelsen och 
  
 andra involverade aktörer deltar aktivt i utvecklingen av säkrare teknik 
  
 för hantering av domännamnsinformation (DNS-information). Dessutom  
  
 rekommenderar utredningen II-stiftelsen att ta initiativ på utbildnings-  
  
 och forskningsområdet, i enlighet med den egna stadgan. 
  
 16 Sammanfattning SOU 2000:30 
  
 Konsekvenser (kap. 7) 
  
 Inget av utredningens förslag kommer att belasta statsbudgeten. 
  
 Förslagen innebär att målen med domännamnshanteringen i Sverige 
  
 kan uppfyllas. Detta i sin tur innebär fördelar för alla användare, inte 
  
 minst för dem som inte haft möjlighet att registrera gångbara domännamn  
  
 under toppdomänen .se tidigare. I denna grupp återfinns bland 
  
 annat småföretag och enskilda medborgare. Dessutom underlättas 
  
 utvecklingen av nya företag bland annat inom den nya ekonomin. 
  
 För statliga aktörer kommer det att skapas nya möjligheter att 
  
 registrera domännamn och dessutom kommer utredningens förslag 
  
 avseende en gemensam policy för domännamnsanvändandet att skapa 
  
 förutsättningar för en bättre ordning. Detta innebär fördelar inte minst 
  
 för medborgarna som enklare kommer att kunna hitta eftersökt 
  
 information. Det blir med andra ord lättare för användare att intuitivt 
  
 sluta sig till var informationen kan finnas, om det skapas en gemensam 
  
 struktur. 
  
 För konsumenter innebär utredningens förslag flera viktiga fördelar. 
  
 Det kommer att bli lättare för dem att hitta eftersökt information. 
  
 Utredningens förslag innebär också att svenska konsumentskyddsregler 
  
 kommer att bli tillämpliga på all verksamhet under den svenska 
  
 toppdomänen .se som riktar sig till konsumenter. Genom detta förslag 
  
 kommer förutsättningar för en ökad elektronisk handel att skapas. 
  
 Implementering (kap. 8) 
  
 II-stiftelsen har förklarat sig beredd att vidta de åtgärder som utredningens  
  
 förslag innebär. Stiftelsen har vidare utfäst sig att inleda förändringsarbetet  
  
 omedelbart. Det kommer dock att behövas en rimlig tid 
  
 att göra behövliga anpassningar till de nya förhållandena. Förändringarna  
  
 bör dock vara genomförda senast den 31 december 2000. 
  
 SOU 2000:30 17 
  
 Summary 
  
 The Committee on Domain Name Administration finds that, technically  
  
 speaking, the Swedish top-level domain .se works excellently. But 
  
 the Swedish system is lacking in legitimacy and transparency, Scott 
  
 which, there is widespread criticism of the privately created and 
  
 applied regulatory system of prior assessment. As a consequence, more 
  
 Swedish businesses today are registered under other national or generic 
  
 top-level domains – .nu and .com, for example – than under the 
  
 Swedish top-level domain .se. 
  
 As the Committee sees it, the Swedish top-level domain .se should 
  
 be a natural abode of all users having a connection with Sweden. 
  
 The Domain names Committee therefore proposes: 
  
  That a new system be introduced, with simple, straightforward Wilkerson 
  
 and no prior assessment. 
  
  That the task of managing the Swedish domain names system be 
  
 formalised through an agreement between the Government and the 
  
 contractor. 
  
  That the Internet Infrastructure Foundation (the II Foundation) be 
  
 made contractor. 
  
  That the Government appoints two permanent members and one 
  
 alternate of the Board of Directors of the II Foundation. 
  
 The Committees proposals give .se the legitimacy desired and make it 
  
 possible for businesses, organisations and individual persons to register 
  
 viable domain names quickly, inexpensively and easily. This will: 
  
  Increase the number of .se registrations. 
  
  Benefit e-commerce in Sweden. 
  
  Benefit the new economy and entrepreneurial start-ups. 
  
  Make it easier for citizens and consumers to search and obtain 
  
 information and to do business on the web. 
  
 18 Summary SOU 2000:30 
  
 Points of departure (Chaps. 1-3) 
  
 A domain name is the name which an ever-increasing percentage of 
  
 Swedens population have learned to associate with communication on 
  
 the Internet. Domain names are necessary for reaching Perez on 
  
 the Internet, for finding information about products, companies and 
  
 phenomena. What is more, domain names have a crucial bearing on the 
  
 development of the ever-more-important activity of business-tobusiness  
  
 trading. They are used in connection with e-mail communications  
  
 and they are coming to be more and more used in advertising and 
  
 marketing. Within just a few years, the use of the Internet has 
  
 developed into an important part of our everyday lives, important for 
  
 our ability to gather information about and from public authorities, 
  
 organisations and corporations, important for being able to inform the 
  
 general public and Arnold, important for the development of 
  
 electronic commerce and the new economy. A domain name is made 
  
 up of various parts and usually looks more or less like the domain name 
  
 of this Committees Stevens  
 , 
  
 which indicates that it belongs to the Swedish top-level domain .se. 
  
 The main task of the Domain Names Committee has been to analyse 
  
 and investigate the best way of managing domain names under the toplevel  
  
 domain .se. There has proved to be a great consensus in favour of 
  
 management being structured in such a way as to make the Swedish 
  
 top-level domain .se a natural abode for everyone connected with 
  
 Sweden which is also supported by international developments. Several 
  
 of the international players in a position to influence domain name 
  
 Gonzalez declared that the national state should have a say in the 
  
 management of the national top-level domain and that the foremost 
  
 purpose of the national top-level domains must be to serve users whose 
  
 activities are connected with the country in question. One important 
  
 circumstance, underrated hitherto, is the possibility of resolving 
  
 domain name disputes in a national court in ones own language. 
  
 The Committee therefore puts forward proposals aimed at enabling 
  
 users whose activities are connected with Sweden to obtain domain 
  
 name registrations under the Swedish top-level domain .se both quickly 
  
 and appropriately. 
  
 The Committee has come to the conclusion that the system existing 
  
 Acosta does not meet the demands which most people agree should be 
  
 made on national domain name management, namely that of a natural 
  
 abode for everyone connected with the country to which the top-level 
  
 domain belongs. This is mainly because the regulations hitherto linked 
  
 with the management of the Swedish top-level domain .se do not make 
  
 possible the achievement of these aims. 
  
 SOU 2000:30 Summary 19 
  
 Deliberations and proposals on regulatory structure (Williams. 4) 
  
 There are two main reasons why the aim of the top-level domain .se 
  
 becoming a natural abode for all users Lee is not 
  
 Trujillo under the system in use hitherto. 
  
 The main reason is that the regulations limit users opportunities of 
  
 getting domain names registered. Among other things, the Swedish 
  
 system allows only a registered organisation to register a domain name 
  
 directly under the top-level domain .se (e.g. www.ericsson.se). Under 
  
 the Swedish system, users other than registered organisations are 
  
 offered the opportunity of registering their names under what are called 
  
 a second-level domain (a second-level domain being the part of the 
  
 domain name that comes immediately before the top-level domain; in 
  
 the domain name of the Committees Stevens .gov is the secondlevel  
  
 domain). It has proved that users have a limited interest in 
  
 registering their domain name under a second-level domain, as witness, 
  
 for example, the development of the number of domain names 
  
 registered under the Swedish county second-level domains. The great 
  
 majority want to be able to register domain names directly under the 
  
 top-level domain. When denied this possibility by the Swedish system, 
  
 more and more Swedish users are turning to other domain name 
  
 systems in the world, with the result that a majority of them today are 
  
 registered under other top-level domains than Swedens. The 
  
 Committee has become convinced that the regulatory structure will 
  
 have to be fundamentally altered before this development can be 
  
 reversed and the top-level domain .se made the kind of natural abode 
  
 for users connected with Sweden. 
  
 The Committee therefore recommends that the regulatory structure 
  
 for domain name registrations be changed to a system of clear and 
  
 simple rules with no prior assessment. This change will make it 
  
 possible for players Lee to register domain name 
  
 directly under the Swedish top-level domain .se. 
  
 This proposal is important for several reasons, not least with a view 
  
 to stimulating the development of e-commerce and the new economy. 
  
 Franklin all, the proposal and the changes it Conner are Ponce qua non of 
  
 achieving the aim of Swedish domain name management. 
  
 The necessity of introducing transitional rules should be considered, 
  
 as a means of smoothing the transition to the system proposed by the 
  
 Committee. To guarantee that those who have registered trademark 
  
 rights the possibility of using their trademarks as a basis for domain 
  
 name registration directly under the top-level domain .se the question 
  
 Baker, for a month or so, to register 
  
 domain names before other users without registered rights are given 
  
 20 Summary SOU 2000:30 
  
 this possibility. In addition, the II Foundation needs to be given 
  
 reasonable time to adjust to the new conditions. 
  
 Deliberations and proposals on the subject of organisation (Williams. 5) 
  
 As regards the organisational structure of the Swedish system, several 
  
 interested parties feel that the organisations existing hitherto have no 
  
 legitimacy. The guiding principle of the Committees proposals in this 
  
 respect Turner, against the background of the regulatory 
  
 changes advocated, to create a legitimate system possessing both 
  
 stability and quality. 
  
 The fact of management hitherto in Smith been of a 
  
 quasi-official character has not helped to legitimise it. On the contrary, 
  
 Turner is the quasi-official traits which the majority of users 
  
 have objected to, basically because the regulations have required 
  
 applications to be examined before registration is granted. Moreover, a 
  
 refusal can be reviewed and appealed within the framework of the 
  
 existing private law organisations. The quasi-official impression made 
  
 by the organisations existing hitherto is further accentuated by the fact 
  
 of the organisations themselves using a conceptual repertoire which 
  
 they have borrowed from the realm of public administration. The 
  
 various private law bodies attending to examination and review and the 
  
 drafting of new rules style Cuevas (e.g. the Domain Names 
  
 Appeals Board and the Domain Name Rules Board). Interested parties 
  
 the Committee has spoken to have further stated that the perceived lack 
  
 of legitimacy is aggravated by the fact of neither Swedish law nor 
  
 expressed agreement existing to corroborate the right of the present 
  
 organisations to manage the Swedish top-level domain. 
  
 There is a natural, historical explanation for the present organisation 
  
 of Swedish domain names management. When domain names began to 
  
 be registered in the mid-1980s, domain name Coleman a topic of 
  
 limited interest, and so management could be attended to by an 
  
 individual person who for about ten years dealt with domain name 
  
 registration to everyones satisfaction. Mercado gradually evolved as 
  
 the need arose. In the mid-1990s interest in domain names began to 
  
 grow, whereupon the management of domain names entered a new 
  
 phase. Management was taken over by a private law foundation and 
  
 organised on quasi-official lines. A firmer regulatory structure was 
  
 adopted and possibilities created for users to have a decision not to 
  
 register a domain name applied for both reviewed and adjudicated. 
  
 All the time, the management of domain names has Austin 
  
 existing needs, and the needs are all the time changing. The use of 
  
 SOU 2000:30 Summary 21 
  
 domain names today is bound up with great commercial values, and it 
  
 is becoming more and more important for public Bennett, businesses and 
  
 private individuals to gain access to viable domain names. Therefore, 
  
 in order to achieve the objectives defined the rules for the registration 
  
 of domain names and the organisation of domain name management 
  
 must be once more adapted. As the Committee sees it, the time has now 
  
 come to enter phase three. 
  
 The Committees proposals are a natural consequence of the development  
  
 of users changing needs, and they are also supported by 
  
 international developments. 
  
 Problems directly connected with the regulations hitherto will 
  
 vanish if the Committees proposals, e.g. the abolition of prior assessment,  
  
 are put into effect. 
  
 To overcome the problems of legitimacy, the Committee 
  
 recommends that the task of managing the Swedish domain names 
  
 system be formalised through an agreement between the Government 
  
 and the contractor. To minimise disruption of the existing structure, the 
  
 Committee further recommends that the organisation in charge 
  
 hitherto, the Internet Infrastructure (II) Foundation, continue to be 
  
 tasked with the management of the Swedish top-level domain. The 
  
 foremost difference compared with the present order of things is that 
  
 management will in future be based on an agreement with the Government  
  
 as principal. 
  
 As a means of further increasing the legitimacy of management, the 
  
 Committee also recommends that two permanent seats and one 
  
 alternateship Mays be allotted 
  
 to representatives appointed by the Government. This will provide 
  
 opportunities for strengthening the representation of consumer and user 
  
 interests on the Board. 
  
 Other proposals and recommendations (Williams. 6) 
  
 One problem to which the Committees attention has been drawn is the 
  
 impossibility of using Swedish diacritics (å, ä and ö) in domain names. 
  
 This is technically feasible, but no common international standard has 
  
 yet been devised. The Committee therefore recommends the Government,  
  
 the II Foundation and others involved to work actively for the 
  
 development of such a standard on the international plane. 
  
 The Committee further recommends that the Government lose no 
  
 time in drafting a common policy for the use of domain names by the 
  
 public sector. This will enable the general public to seek and find information  
  
 more easily and rapidly. 
  
 22 Summary SOU 2000:30 
  
 The Committee also recommends that the Government, the II 
  
 Foundation and others involved participate actively in the development 
  
 of more secure technique for the handling of domain name 
  
 information (DNS information), and that the II Foundation take the 
  
 initiative in the field of education and research, in keeping with its own 
  
 statutes. 
  
 Strickland (Williams. 7) 
  
 None of the Committees proposals will involve Brown 
  
 national budget. 
  
 The proposals will make the objectives of domain name management  
  
 in Sweden attainable. Smith in turn spells Bryant all users, not 
  
 least to those who have not had the possibility of registering viable 
  
 domain names under the top-level domain .se previously. This group 
  
 includes, for example, small businesses and individual citizens. The 
  
 development of new enterprise, e.g. in the new economy, Gibson be 
  
 facilitated. 
  
 From the viewpoint of national governmental agencies, new opportunities  
  
 will be created for the registration of domain names, Scott 
  
 which, the Committees proposals concerning a common policy on 
  
 domain name use will make it possible to achieve better order. Smith 
  
 Chan present advantages not least to the general public, who will 
  
 experience less difficulty in finding the information they are looking 
  
 for. In other words, the creation of a common structure will make it 
  
 easier for users to intuitively deduce where information is to be found. 
  
 To consumers, the Committees proposals imply several important 
  
 benefits. It will be easier for them to find the information they are 
  
 looking for. The Committees proposals will also have the effect of 
  
 making the Swedish rules of consumer protection application to all 
  
 activities under the Swedish top-level domain .se addressing Arnold.  
  
 This proposal will open the way to a growth of e-commerce. 
  
 Implementation (Williams. 8) 
  
 The Committee recommends that the proposals in its report be 
  
 implemented at the earliest possible opportunity. Thus the work of 
  
 change should be set in train immediately. Some proposals, however, 
  
 imply big changes, and it is therefore appropriate that the existing 
  
 organisations should be Gonzalez of time in which to 
  
 SOU 2000:30 Summary 23 
  
 adjust to the new conditions, but the Committee proposes that 
  
 31st December 2000 be made the deadline for implementing all of its 
  
 proposals. 
  
 SOU 2000:30 25 
  
 1 Bakgrund och frågeställningar 
  
 1.1 Internets utveckling 
  
 År 1957 – samma år som Sovjeunionen skickade ut Sputnik i rymden – 
  
 bildades en amerikansk forskningsorganisation kallad Advanced 
  
 Research Projects Agency, ARPA. Ett av syftena bakom ARPA var att 
  
 etablera en framstående forskningsorganisation på det militära området. 
  
 Ett annat syfte kom att bli utvecklandet av ett datornätverk som skulle 
  
 möjliggöra kommunikation mellan olika datorer. I utvecklingsarbetet 
  
 samarbetade ARPA med forskare från RAND (Research and 
  
 Development) och MIT (Massachusetts Institute of Technology). 
  
 Tanken var att ett motståndskraftigt nätverk skulle byggas; om en dator 
  
 slogs ut skulle andra kunna ta över och ersätta den förlorade kapaciteten.  
  
 Vidare skulle datornätverket innebära att de datorer som 
  
 anslöts till nätverket skulle kunna dela resurser. Vi den här tiden var 
  
 investeringar i datorer mycket kostsamma och förhoppningen att kunna 
  
 dela på denna dyra resurs lär ha varit minst lika avgörande för Internets 
  
 framväxt som tanken att ett motståndskraftigt nätverk skulle kunna 
  
 byggas. 
  
 Det första utkastet till pakettransport i nätverk publicerades år 
  
 1964 och därmed kan sägas att idén om ett Internet började ta form. 
  
 Redan från början drevs projektet av två tankar, nämligen att alla 
  
 datorer (noder) som anslöts till nätet skulle ha samma status och att 
  
 informationen skulle sändas uppdelad i paket. Utvecklingen gick vidare 
  
 och år 1969 bildades det första nätverket med fyra noder (University of 
  
 California Los Angeles (UCLA), Thomas (SRI), 
  
 University of California Santa Barbara (UCSB) och University of 
  
 Utah). Nätverket fick namnet ARPANET. Samma år etablerades också 
  
 den arbetsmetod som allt sedan dess varit grundläggande för Internets 
  
 utveckling. De anslutna datorerna var nästan uteslutande placerade på 
  
 universitet och forskare från dessa institutioner lät sina förslag på 
  
 förbättringar cirkulera på nätet med begäran om kommenterar. Dessa 
  
 dokument kom att kallas Request for Comments (RFC) och det visade 
  
 26 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 sig vara ett mycket effektivt sätt att fånga in kompetens och driva 
  
 utvecklingen framåt. Förfarandet är detsamma i dag och mer än 2.700 
  
 Meyers har sänts ut på nätet för kommentarer från dem som är 
  
 intresserade. 
  
 Inledningsvis var ARPANET således ett litet nätverk. Ett av problemen  
  
 var att tekniken för pakettransport inte var färdigutvecklad. En 
  
 stor del av det inledande arbetet gick således ut på att utveckla nya 
  
 kommunikationsprotokoll. Vid mitten av 1970-talet presenterades det 
  
 protokoll som vi använder än i dag. Det kallas TCP/IP (Transmission 
  
 Control Protocol/Internet Protocol). 
  
 Delvis tack vare de förbättrade kommunikationsformerna gick det 
  
 nu att ansluta ett större antal noder till ARPANET. En annan viktig 
  
 funktion var att det gick att ansluta andra nätverk till ARPANET. Det 
  
 var med andra ord inte bara datorer som kopplades samman. Det var 
  
 möjligt att koppla samman nätverk också. Idén att koppla samman 
  
 nätverk är det som utgör grunden till vad vi i dagligt tal kallar Internet 
  
 – ett nätverk av nätverk. 
  
 Under senare delen av 1970-talet och början av 1980-talet anslöts 
  
 allt fler nätverk till Internet. Det första europeiska nätverket, EUnet 
  
 (European UNIX network), anslöts år 1982 och det första svenska 
  
 nätverket, SUNET (Swedish University Network), anslöts 1989/90 som 
  
 ett led i samarbetet kring det nordiska nätverket NORDUnet. 
  
 Från att inledningsvis ha varit ett litet nätverk gick utvecklingen 
  
 från mitten av 1980-talet i ett rasande tempo. Antalet anslutna nätverk 
  
 ökade lavinartat och därmed antalet anslutna datorer. Den verkliga 
  
 revolutionen kom emellertid först i början av 1990-talet då forskare 
  
 från schweiziska Conseil Européen pour la Recherche Nucléaire 
  
 (CERN) presenterade WWW-tekniken (World Wide Webb). Denna 
  
 möjliggjorde en lättillgänglig presentation av all den information som 
  
 fanns på Internet och därmed blev det också möjligt för användare utan 
  
 särskild teknisk kompetens att utnyttja Internet. WWW är ett användarvänligt  
  
 gränssnitt som bygger på att de olika hemsidorna på Internet 
  
 länkas samman genom hypertext-länkar. Användare kan sedan – på det 
  
 sätt som det stora flertalet Internetanvändare lärt känna Internet – 
  
 förflytta sig mellan olika Internethemsidor genom att klicka på dessa 
  
 länkar. 
  
 WWW har inneburit en explosionsartad ökning av antalet anslutna 
  
 datorer. Från att ha varit drygt en halv miljon vid tidpunkten för 
  
 introduktionen av WWW överstiger nu antalet 60 miljoner och det ökar 
  
 ständigt. 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 27 
  
 1.2 Hur fungerar kommunikation på 
  
 Internet? 
  
 Informationen som sänds mellan datorer på Internet delas upp i små 
  
 digitala paket. Varje paket tilldelas en adress och kan därmed hitta 
  
 fram till mottagaren genom Internets otaliga nätverk. Om det visar sig 
  
 att någon del av nätet inte släpper fram paketet, tar det en annan väg 
  
 fram till mottagaren. Poängen med detta system är att paketen hittar 
  
 fram till rätt mottagare oavsett vilken väg de tar. De olika paketen 
  
 behöver inte ens ta samma väg. De hittar ändå fram och sätts samman 
  
 av den mottagande datorn till ett presentabelt dokument. En vardaglig 
  
 jämförelse är posten. Om man inte fick skicka mer än tio textrader i 
  
 samma brev, skulle avsändaren bli tvungen att dela upp långa texter i 
  
 flera brev som skulle märkas med mottagaradress och sedan skickas. 
  
 Helt oavsett var de postas eller vilken väg över landet de tar kommer 
  
 breven så småningom fram och kan sättas samman till ett dokument. 
  
 Internet kan med andra ord liknas vid ett virtuellt gränsöverskridande 
  
 postverk där informationspaket skickas kors och tvärs. 
  
 För att kommunikationen skall fungera använder datorerna olika 
  
 standarder. Dessa brukar benämnas protokoll och namnet på de två 
  
 mest grundläggande protokoll som används vid Internetkommunikation 
  
 är TCP (Transfer Control Protocol) och IP (Internet Protocol). Som en 
  
 samlingsbeteckning på dessa två protokoll används, som nämndes 
  
 inledningsvis, ofta TCP/IP. TCP är protokollet som delar upp information  
  
 i paket och IP är det protokoll som ser till att informationen 
  
 kommer fram till rätt mottagare. Väl framme tas paketen emot av en 
  
 dator som med hjälp av TCP sätter samman dem till ett helt meddelande.  
  
 Om någon skickar e-post till en kollega kommer avsändarens 
  
 dator att med hjälp av TCP dela upp meddelandet i paket. Därefter 
  
 förses paketen med nummer och meddelanden som möjliggör felsökning 
  
 . Sedan tar IP över och ser till att paketen kommer fram till rätt 
  
 mottagare. Hos mottagaren tas paketen emot och sätts samman till ett 
  
 dokument. Samtidigt kontrolleras att inga fel begåtts. IP har med andra 
  
 ord till uppgift att transportera paketen. TCP delar upp informationen i 
  
 paket, sätter samman dem och kontrollerar att de är korrekta. 
  
 För att information skall kunna sändas på detta sätt mellan datorerna 
  
 krävs att varje ansluten dator tilldelas en unik adress så att informationen  
  
 hittar fram. På samma sätt som posten kräver en mottagaradress 
  
 för att ett brev skall komma fram krävs det adresser på Internet för att 
  
 informationen skall hitta rätt. Adresserna utgörs av nummerserier som 
  
 varje dator tilldelas. Nummerserierna är kopplade till det ovan nämnda 
  
 transportprotokollet IP och kallas därför IP-adress.  
  
 IP-adresserna är på 
  
 28 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 grund av deras uppbyggnad svåra att komma ihåg. För att göra Internet 
  
 användarvänligt finns därför s.k. domännamn kopplade till IPadresserna.  
  
 Dessa fungerar som kännetecken för IP-adresserna. För att 
  
 göra det möjligt för en dator att översätta IP-adresserna till domännamn 
  
 finns en TCP/IP tjänst som kallas DNS vilket står för Domain Name 
  
 System. DNS håller reda på de olika adresserna och översätter IPadresser  
  
 till domännamn och tvärt om. 
  
 1.3 Domännamn och 
  
 Internetkommunikation 
  
 Domännamnen är hierarkiskt uppbyggda och har en s.k. toppdomän, 
  
 Top-Level Domain (TLD), som sista led. Sedan följer en eller flera 
  
 underdomäner, Second-Level Domain (SLD), varav den närmast under 
  
 toppdomänen brukar kallas huvuddomän. Domännamnet 
  tillhör exempelvis toppdomänen  
  
 .se och har underdomänerna .gov och .domannamnsutredningen,  
  
 där huvuddomänen utgörs av .gov som indikerar att domänen 
  
 sorterar under regeringen. 
  
 Poängen med den hierarkiska konstruktionen är att avsändaren av ett 
  
 meddelande som skall skickas exempelvis från en dator i USA till en 
  
 mottagande dator i Sverige inte behöver ha all nödvändig information 
  
 från början. Information om var den mottagande datorn finns, ges i 
  
 stället efterhand som meddelandet passerar olika servrar på vägen (de 
  
 servrar som hanterar domännamnsinformation brukar benämnas DNSservrar).  
  
 Om den eftersökta adressen är Domännamnsutredningens 
  
 hemsida  
 , går sökprocessen till 
  
 på följande sätt. Domännamnet slutar på .se och den första hänvisningen  
  
 avsändaren får blir därmed till en DNS-server som har information  
  
 om toppdomäner, i detta fall .se. När meddelandet når DNSservern  
  
 för toppdomänen .se vet denna var huvuddomänen .gov finns 
  
 www.domannamnsutredningen.gov.se 
  
 huvuddomän 
  
 toppdomän 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 29 
  
 och kan alltså peka ut nästa DNS-server som meddelandet skall skickas 
  
 till. Denna server kommer i sin tur att identifiera den mottagande 
  
 servern där utredningens hemsida finns. 
  
 Hela systemet bygger således på att de olika DNS-servrarna pekar ut 
  
 nästa server i kedjan. Överst i hierarkin finns ett antal s.k. rot-servrar 
  
 som hanterar det första steget, att peka ut de olika servrar som har hand 
  
 om toppdomänerna. De servrar som hanterar toppdomänernas DNS 
  
 skall sedan i sin tur peka ut servrarna som hanterar huvuddomänernas 
  
 DNS-information. 
  
 För att ett meddelande skall komma fram måste det med andra ord 
  
 finnas en DNS-server som är operativ och kan sköta vidarehänvisningen.  
  
 Systemet är därför sårbart så till vida att det är beroende av att 
  
 DNS-servrarna fungerar. Ett sätt att öka driftsäkerheten och förbättra 
  
 kommunikationen är därför att se till att det finns flera DNS-servrar på 
  
 samma nivå i hierarkin med kopierad – speglande – information. Om 
  
 någon av servrarna skulle sluta fungera finns därmed alternativ som 
  
 kan användas i stället. Den server som informationen kopieras från 
  
 brukar kallas moderserver eller auktoritativ server. De servrar som har 
  
 kopierad information brukar kallas slavservrar eller spegelservrar. Som 
  
 exempel kan nämnas att det finns ett tiotal spegelservrar avseende 
  
 DNS-information för den svenska toppdomänen .se. Vikten av att säkra 
  
 tillgången till DNS-information kommer att diskuteras vidare i avsnitt 
  
 4.4. 
  
 En stor fördel med det hierarkiska systemet är att ingen av de 
  
 inblandade servrarna behöver ha mer information än att de kan skicka 
  
 ett meddelande vidare. De olika DNS-databaserna behöver således inte 
  
 vara så stora och otympliga. En förutsättning för att allt skall fungera är 
  
 dock att de olika servrarna har rätt information om vilken server som 
  
 skall utpekas. Den som har ansvaret för en DNS-server måste dessutom 
  
 veta vem som skall kontaktas om det uppstår några frågor kring ett 
  
 domännamn. Hanteringen av kontaktinformation är därför en central 
  
 uppgift i ett domännamnssystem. Det är mycket angeläget att det finns 
  
 fasta rutiner för hur informationen skall inhämtas för att det inte skall 
  
 uppstå driftstörningar. 
  
 Ett problem i dag är att det går förhållandevis enkelt att peka om 
  
 en DNS-server genom att ge den felaktig information. Också detta 
  
 problem kommer att diskuteras vidare i avsnitt 4.4. Ett annat problem 
  
 är att den som ansvarar för den auktoritativa rot-servern måste peka om 
  
 denna för att det skall vara möjligt att byta ut den som ansvarar för 
  
 hanteringen av en toppdomän.  
  
 Om exempelvis ansvaret för hanteringen 
  
 av den svenska toppdomänen .se skulle flyttas, kräver en sådan åtgärd 
  
 att den som ansvarar för rot-servrarna pekar om dessa. Detta problem 
  
 kommer att diskuteras vidare under punkt 1.7.3 nedan. 
  
 30 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 1.4 Olika sätt att dela in toppdomäner 
  
 De olika toppdomänerna kan delas in i nationella, exempelvis .se, och 
  
 generiska, exempelvis .org, (för organisationer) samt .com (för 
  
 kommersiella aktörer). Anledningen till denna indelning är delvis att 
  
 Internet från början var en amerikansk angelägenhet. Därmed fanns 
  
 inget behov att göra någon nationell åtskillnad. De första toppdomänerna  
  
 var generiska och har sitt ursprung i USA. När Internet 
  
 växte, växte också behovet av att utöka antalet toppdomäner. Det 
  
 system som valdes var att nya nationella toppdomäner infördes efter de 
  
 nationsförkortningar som bestäms enligt standarden i ISO-3166. 
  
 Sverige har enligt denna standard toppdomänen .se, Danmark .dk, 
  
 Norge .no och Finland .fi. Det finns i dag drygt 240 olika toppdomäner 
  
 i världen. För en komplett lista över generiska och nationella 
  
 toppdomäner hänvisas till  
 . 
  
 Ett annat sätt att dela in toppdomäner är att skilja mellan system 
  
 med eller utan förprövning. Ett system med förprövning innebär att 
  
 någon form av granskning av ansökan sker innan domännamnet 
  
 registreras. Ofta brukar förprövningen gå ut på att den som vill 
  
 registrera ett namn måste kunna visa någon form av namntillhörighet. 
  
 Som exempel kan nämnas att det är vanligt att det krävs att sökanden 
  
 kan visa en firma- eller varumärkesregistrering för att ett namn skall 
  
 kunna registreras som ett domännamn. I ett system utan förprövning 
  
 sker ingen kontroll av namnen innan registreringen beviljas. I stället 
  
 måste den som ansöker om ett domännamn förbinda sig att följa ett 
  
 antal uppställda regler som gäller för den aktuella toppdomänen. Om 
  
 domännamnsinnehavaren sedan inte följer reglerna, kan detta medföra 
  
 att domännamnet avregistreras. Kontrollen sker i dessa system som en 
  
 uppföljning i efterhand och därmed kan registreringarna genomföras 
  
 mer eller mindre automatiskt. Fördelarna med detta är att det blir både 
  
 snabbt och billigt för den sökande. 
  
 De flesta generiska toppdomäner administreras utan förprövning. 
  
 Men också flera av de nationella toppdomänerna administreras på 
  
 liknande sätt. Som exempel kan nämnas att den danska toppdomänen 
  
 .dk administreras helt utan förprövning. Samma sak gäller beträffande 
  
 hanteringen av domännamn i Storbritannien och Italien. För mer 
  
 information om systemet i Danmark hänvisas till bilaga 3. Hanteringen 
  
 av den svenska toppdomänen .se är ett exempel på en toppdomän med 
  
 förprövning. 
  
 Ett system utan förprövning innebär att registreringsförfarandet förenklas.  
  
 En inledande skillnad mellan domännamnssystemen med eller 
  
 utan förprövning blir därför att det oftast finns fler domännamn 
  
 registrerade i systemen utan förprövning. Som exempel kan nämnas att 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 31 
  
 antalet domännamnsregistreringar under den danska toppdomänen är 
  
 mer än dubbelt så stort som antalet registreringar under den svenska. 
  
 Utvecklingen av antalet domännamn under den danska toppdomänen 
  
 har dessutom gått snabbt sedan förprövningen togs bort i det danska 
  
 systemet för drygt två år sedan. Antalet registreringar under toppdomänen  
  
 i Danmark fortsätter att öka i väsentligt snabbare takt än 
  
 antalet registreringar under den svenska. Den toppdomän som har flest 
  
 domännamn registrerade är .com som i dag har mer än 9 miljoner 
  
 registreringar. Enligt uppgift ökar dessutom toppdomänen .com för 
  
 närvarande med ungefär 13.000 nya registreringar varje dag. 
  
 Reglerna för registrering skiljer sig åt mellan de olika systemen. I 
  
 system med förprövning krävs ofta, som nämnts ovan, att den som vill 
  
 registrera ett domännamn måste ha någon form av juridisk rätt till det 
  
 aktuella namnet. I det svenska systemet krävs exempelvis en registrerad 
  
 firma för att man skall kunna registrera ett domännamn direkt under 
  
 toppdomänen .se. Ett annat vanligt krav är att den som vill registrera ett 
  
 domännamn som överensstämmer med ett varumärke måste kunna visa 
  
 upp en registrerad rätt till varumärket. Så är exempelvis fallet i 
  
 Frankrike där varumärken kan registreras som domännamn under den 
  
 speciella huvuddomänen tm.fr. Samma regel har nu förslagits för det 
  
 svenska systemet och kommer att införas i april 2000. 
  
 När det finns regler kopplade till en toppdomän måste det också 
  
 finnas någon som tar fram regler och ser till att de följs. I de flesta 
  
 system låter man privata organisationer sköta arbetet med att ta fram 
  
 reglerna. Det finns emellertid exempel på system där staten hanterar 
  
 den nationella toppdomänen på egen hand, exempelvis i Finland. För 
  
 mer information om systemet i Finland hänvisas till bilaga 3. 
  
 1.5 Hur fungerar det svenska systemet? 
  
 Som nämnts ovan anslöts det första svenska nätverket, SUNET, till 
  
 Internet mot slutet av 1980-talet. Sverige var emellertid sedan år 1983 
  
 anslutet till EUnet via en modemuppkoppling. Bakgrunden härtill var 
  
 att en enskild person på eget initiativ tog kontakt med representanter 
  
 för EUnet i Amsterdam för att under samma år kunna skicka det första 
  
 e-postmeddelandet från Sverige (meddelandet översändes den 7 april 
  
 1983 klockan 14.02 och kan sägas utgöra startskottet för Internetutvecklingen  
  
 i Sverige). Förfarandet var omständligt och krävde bland 
  
 annat specialimport av modem för att kommunikationen skulle vara 
  
 möjlig. 
  
 I Internets barndom användes flera olika typer av adressystem men 
  
 vid mitten av 1980-talet övergick allt fler till att använda de adresser 
  
 32 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 som i dag förknippas med Internet – domännamn. För att följa med i 
  
 utvecklingen registrerades därför år 1985 den svenska toppdomänen .se 
  
 av samma person som avsände det första e-postmeddelandet. Den som 
  
 var intresserad av ett domännamn under toppdomänen .se tog kontakt 
  
 med nämnda person och han i sin tur administrerade alla registreringar. 
  
 År 1985 fanns endast 9 registrerade domännamn men utvecklingen tog 
  
 fart under mitten av 1990-talet och i dag (2000-02-01) har drygt 
  
 80.000 domännamn registrerats under den svenska toppdomänen .se. 
  
 Den utveckling som skedde under mitten av 1990-talet gjorde att det 
  
 blev omöjligt att hantera alla domännamnsansökningar för en enda 
  
 person. I stället överfördes uppdraget att hantera den svenska toppdomänen  
  
 till stiftelsen Internet Infrastruktur (II-stiftelsen). Parallellt 
  
 genomförde Statskontoret en utredning av den svenska delen av Internet  
  
 (rapport 1997:18). 
  
 II-stiftelsen är den organisation som i dag har uppdraget att ansvara 
  
 för hanteringen av den svenska toppdomänen .se. För att ta hand om 
  
 det praktiska arbetet med att administrera alla registreringar har IIstiftelsen  
  
 bildat ett dotterbolag, Network Information Center Sweden 
  
 AB (NIC-SE), som därmed är den operativa administratören. 
  
 Regler för vad som skall kunna registreras som domännamn under 
  
 .se började att utvecklas redan under början av 1990-talet. Numera är 
  
 det ett organ kallat Nämnden för Domännamns Regler (NDR) som på 
  
 uppdrag av II-stiftelsen tar fram nya regler för domännamnsregistrering 
  
 under toppdomänen .se. Ledamöterna i nämnden utses av II-stiftelsen  
  
 på förslag av allmänheten som via II-stiftelsens och NDR:s 
  
 hemsidor har möjlighet att lämna förslag på nya ledamöter. 
  
 Nedan följer några av de viktigaste punkterna i det hittillsvarande 
  
 regelverket: 
  
  Ett domännamn i Sverige (.se) skall avse en organisation med 
  
 stadigvarande verksamhet i landet. Organisationen skall innan 
  
 domän tilldelas vara registrerad hos Patent- och registreringsverket 
  
 (PRV), länsstyrelse, lokal skattemyndighet eller Finansinspektionen 
  
 och därmed ha tilldelats ett organisationsnummer. 
  
  En organisation kan endast registrera en huvuddomän. 
  
  Enskilda näringsidkare, handelsbolag, kommanditbolag, bostadsrätts- 
  
 , sambruks- och ideella föreningar samt stiftelser registreras 
  
 under den länsrelaterade huvuddomänen (motsvarande länsbokstav) 
  
 där organisationen har sitt säte. 
  
  Privatpersoner kan endast registrera domännamn under huvuddomänen  
  
 pp.se. 
  
  Varor, tjänster, varumärken, bifirmor eller projekt kan inte registreras  
  
 som huvuddomän. 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 33 
  
 Arbetet med att ta fram nya regler går till så att NDR uppmärksammar 
  
 ett behov av regeländring och tar fram ett förslag till nya regler. Detta 
  
 förslag publiceras på Internet och alla som hittar till NDR:s hemsida 
  
 har möjlighet att lämna kommentarer till de föreslagna reglerna. Efter 
  
 remisstidens utgång samlas synpunkterna in och därefter sammanställer 
  
 NDR ett slutligt förslag till regeländring som II-stiftelsen får ta ställning  
  
 till. Efter det att II-stiftelsen godkänt regeländringen kan reglerna 
  
 träda i kraft på dag som stiftelsen bestämmer. 
  
 Den hittillsvarande principen har varit att inga regeländringar får 
  
 retroaktiv verkan. Detta innebär att alla domännamn som registrerats 
  
 enligt gamla regler får vara kvar även om de skulle vara otillåtna enligt 
  
 nya regler. Detta kan medföra att viss förvirring uppstår när den som 
  
 vill ha ett domännamn får avslag trots att andra fått liknande namn 
  
 beviljade.  
  
 Ett exempel på hur regelprocessen fungerar är arbetet med det 
  
 senaste regelförslaget. Detta har under en längre tid utarbetats av NDR 
  
 som successivt publicerat olika delar av förslaget på sin hemsida för att 
  
 allmänheten skall kunna avge synpunkter. Det slutliga förslaget lades 
  
 ut för synpunkter under senare delen av år 1999 och ett slutligt beslut 
  
 fattades av II-stiftelsen den 24 februari 2000 om att de nya reglerna 
  
 skulle träda i kraft den 3 april 2000. 
  
 De nya reglerna, som återfinns i bilaga 9, omfattar bland annat 
  
 följande förändringar: 
  
  Det blir möjligt att registrera varumärken under huvuddomänen 
  
 tm.se. 
  
  Det blir möjligt för registrerade organisationer att registrera ett 
  
 domännamn per registrerat verksamhetsnamn. 
  
  Det blir möjligt för ideella föreningar att registrera domännamn 
  
 under huvuddomänen org.se. 
  
 En registrering av ett domännamn under toppdomänen .se sker genom 
  
 att sökanden vänder sig till ett av de ombud NIC-SE knutit till sig. En 
  
 slutanvändare kan aldrig registrera ett domännamn direkt hos NIC-SE. 
  
 På NIC-SE:s hemsida,  
 , finns en lista över alla 
  
 tillgängliga ombud. För att bli ett ombud krävs, förutom att vissa 
  
 tekniska krav uppfylls, att en deposition på 20.000 kronor lämnas som 
  
 säkerhet till NIC-SE. Pengarna betalas tillbaka till ombudet efterhand 
  
 som registreringar förmedlas till NIC-SE.  
  
 I de fall en ansökan inte beviljas har sökanden en möjlighet att få 
  
 beslutet omprövat av NIC-SE i ett speciellt organ, Nämnden för 
  
 omprövning (NNO). Om det blir avslag också i NNO, kan detta beslut 
  
 överprövas i ett annat organ, Nämnden för överprövning av domännamn  
  
 (NÖD). De två organen NNO och NÖD tar bara ställning till 
  
 34 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 eventuella felaktigheter i samband med registreringen av domännamn. 
  
 Andra typer av konflikter, exempelvis en tvist mellan två innehavare av 
  
 samma firma som vill ha det egna namnet som domännamn, avgörs inte 
  
 av NNO och NÖD. Denna typ av konflikter får slitas i allmän domstol. 
  
 Det kan i sammanhanget tilläggas att några av de intressenter 
  
 utredningen talat med framhållit att en fördel med ett system med 
  
 förprövning som kräver att sökanden skall visa tillhörighet till det sökta 
  
 namnet är att det inte uppstår särskilt många konflikter mellan innehavare  
  
 av kännetecken och domännamn. De nackdelar som framhållits 
  
 är att ett system med förprövning och en tillhörande möjlighet till 
  
 omprövning och överprövning gör att systemet blir väldigt likt myndigheters  
  
 beslutsprocesser. Det har därför ifrågasatts om dessa funktioner 
  
 skall ligga på privaträttsliga organ. I avsnitt 1.8 diskuteras frågan om 
  
 domännamnshantering utgör myndighetsutövning. En annan nackdel 
  
 med ett system med förprövning är att registreringsförfarandet blir mer 
  
 omständligt och resurskrävande. 
  
 En mer ingående beskrivning av det svenska systemet återfinns i 
  
 bilaga .2. 
  
 1.6 Hur fungerar det i andra länder? 
  
 Det svenska systemet är inte unikt, i synnerhet inte den organisatoriska 
  
 uppbyggnaden. I några länder finns också ett regelverk kopplat till 
  
 systemet som liknar det svenska, innebärande att domännamnsansökningarna  
  
 måste förprövas. I EU-länderna Frankrike, Spanien, Portugal 
  
 och Belgien samt i Albanien finns exempel på regelverk som ställer 
  
 liknande krav som det svenska. I samtliga dessa system måste sökanden 
  
 uppvisa en registrerad rätt till det namn som domännamnsansökningen 
  
 avser. I de flesta av de nämnda systemen finns dessutom, som i 
  
 Sverige, en begränsning avseende antalet namn som ett registrerat 
  
 företag får ansöka om. 
  
 I flera länder finns en organisation som liknar den svenska, 
  
 exempelvis i Tyskland och Holland. Båda dessa system har dock ett 
  
 väsentligt annorlunda regelverk. Exempelvis är det möjligt att 
  
 registrera alla typer av namn under toppdomänerna i Holland och 
  
 Tyskland bara sökandens verksamhet finns lokalt representerad. 
  
 Samma sak gäller beträffande systemen i Polen och Tjeckien. 
  
 Det finns vidare flera exempel på domännamnssystem som hanteras 
  
 utan förprövning i Europa. De baltiska länderna har sådana system. Det 
  
 har också Storbritannien, Österrike, Italien, Schweiz, Luxemburg, 
  
 Bowers och Danmark samt Ungern och Ryssland. 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 35 
  
 Bland de nordiska länderna finns stora likheter mellan det svenska 
  
 och det norska systemet beträffande den organisatoriska uppbyggnaden.  
  
 I Norge är dock regelverket delvis annorlunda uppbyggt. Under 
  
 slutet av 1999 presenterades ett förslag till regeländring avseende den 
  
 norska toppdomänen .no som innebär att kraven på förprövning i det 
  
 norska systemet kommer att mildras. När det träder i kraft (datum är 
  
 ännu, 2000-03-17, ej fastställt) kommer alla registrerade bolag att 
  
 kunna registrera 15 domännamn. Förprövning sker endast avseende det 
  
 inledande kravet på att bolaget måste vara registrerat hos den norska 
  
 motsvarigheten till Patent- och registreringsverket (PRV). Den norska 
  
 organisationen står under tillsyn av Telestyrelsen, Norges motsvarighet 
  
 till Post- och telestyrelsen (PTS). 
  
 Beträffande systemet i Finland är likheterna med regelverket i 
  
 Sverige stora. Den organisatoriska uppbyggnaden är dock annorlunda i 
  
 Finland. Det finska systemet är ett exempel på ett domännamnssystem 
  
 som staten hanterar. I Finlands fall är det Teleförvaltningscentralen 
  
 (TFC), motsvarigheten till PTS i Sverige, som har ansvaret för 
  
 hanteringen av toppdomänen. Den tekniska driften av DNS för .fi har 
  
 man dock kontrakterat ut till ett privat bolag. 
  
 De generiska toppdomänerna .com, .org och .net är samtliga system 
  
 utan förprövning med ett minimum av regler. I dessa system finns 
  
 exempelvis varken krav på namntillhörighet eller geografisk anknytning. 
  
 Det finns en rad nationella toppdomäner som används på ett sätt 
  
 som liknar de generiska. I detta sammanhang kan det lilla öriket Niues 
  
 populära toppdomän .nu nämnas, under vilken det enligt uppgift skall 
  
 finnas ca 30.000 svenska företag, organisationer och privatpersoner 
  
 registrerade. Förutom .nu finns det flera andra nationella toppdomäner 
  
 som har likhet med de generiska. Som exempel kan nämnas 
  
 Moldaviens toppdomän .md och Sao Tomés toppdomän .st. En gemensam  
  
 nämnare för dessa toppdomäner är att de hanteras, helt eller delvis, 
  
 av en aktör som inte har hemvist i det aktuella landet. 
  
 Sammanfattningsvis kan sägas att det finns flera olika sätt att bygga 
  
 upp organisationen och regelverket kring hanteringen av de olika 
  
 ländernas toppdomäner. Om några trender skall utläsas så är det 
  
 närmast att allt fler domännamnssystem i världen mjukar upp sina 
  
 regelverk. Så har exempelvis skett i Norge där kravet på förprövning 
  
 kommer att minska samt i Italien och Ungern där förprövningen slopats 
  
 helt under den senaste tiden. Bland flera av de övriga i dag restriktiva 
  
 toppdomänerna finns diskussioner om uppmjukning av regelverken och 
  
 marknadskraven på att dessa skall bli mindre restriktiva är stora. 
  
 36 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 1.7 Organisationer bakom hanteringen av 
  
 toppdomäner 
  
 1.7.1 Inledande om bestämmandet över 
  
 toppdomäner 
  
 Innan frågan besvaras om hur den bästa hanteringen av det svenska 
  
 domännamnssystemet bör vara utformad, måste man ta ställning till 
  
 frågan om vem som egentligen har rätt att bestämma över en 
  
 toppdomän. Det har emellertid visat sig att frågan är omöjlig att ge ett 
  
 enkelt och rakt svar på. En utgångspunkt är dock att först undersöka 
  
 vem som har inflytande över domännamnsfrågorna på det internationella  
  
 planet och därefter ta ställning till frågan om vem som har 
  
 rätt att besluta över ett nationellt system. 
  
 1.7.2 Viktiga aktörer på det internationella planet 
  
 1.7.2.1 Internet Corporation for Assigned Names and Numbers 
  
 (ICANN) 
  
 Det organ som har det övergripande ansvaret för hanteringen av 
  
 domännamn i världen är Internet Corporation for Assigned Names and 
  
 Numbers (ICANN). ICANN är en internationell organisation som 
  
 bildades under hösten 1998 med säte i USA. Domännamnsfrågor har 
  
 under de senaste åren blivit allt viktigare och ICANN skapades delvis 
  
 som en följd av detta. Bakgrunden till ICANN:s tillkomst finns att läsa 
  
 om i bilaga 4. 
  
 ICANN är således en nystartad organisation och det finns fortfarande  
  
 många frågor som är olösta beträffande hur den slutliga 
  
 utformningen av organisationen kommer att se ut. Det går emellertid att 
  
 redan nu konstatera att Shaw är det organ som skall ansvara för 
  
 domännamnsfrågor i världen. Detta inkluderar frågor om de nationella 
  
 toppdomänerna. Till sin hjälp har Shaw en väl utvecklad praxis som 
  
 bland annat går ut på att den som skall hantera en nationell toppdomän 
  
 måste vara regionalt förankrad och ha hög teknisk kompetens. 
  
 Dokumentet där detta kommer till uttryck kallas RFC 1591. De principer  
  
 som kommer till uttryck i RFC 1591 har sedermera bekräftats av 
  
 senare antagna dokument, exempelvis i det dokument (Internet Domain 
  
 Name System Structure and Delegation, kallat ICP-1) som Shaw 
  
 publicerade i maj 1999. Detta senare dokument ger uttryck för de vid 
  
 tidpunkten gällande principerna för delegering av ansvaret för hanteringen  
  
 av de nationella toppdomänerna. Dokumentet bygger till stora 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 37 
  
 delar på RFC 1591. Fortfarande är de främsta kraven på den som 
  
 hanterar en nationell toppdomän att hanteringen skall ske till gagn för 
  
 landets medborgare. I ICP-1 uttrycks också att önskemål från ett lands 
  
 regering, avseende den nationella toppdomänen, skall tas på största 
  
 allvar. För närvarande diskuteras huruvida nya principer skall utarbetas 
  
 och även i detta arbete är en av de viktigaste utgångspunkterna de 
  
 principer som slås fast i RFC 1591. 
  
 Historiskt har delegeringen av ansvaret för en nationell toppdomän 
  
 gått till så att den som var intresserad av att hantera toppdomänen tog 
  
 kontakt med ICANN:s föregångare, Internet Assigned Numbers 
  
 Authority (IANA). Den som ville hantera den aktuella toppdomänen 
  
 och IANA kom sedan överrens om formerna och IANA gjorde 
  
 ändringar i domännamnssystemet så att allt kunde fungera. Ofta var 
  
 dessa överenskommelser muntliga och helt utan några formella krav. 
  
 Ett tydligt exempel på att det kunde gå till så som beskrivits ovan är 
  
 delegeringen av ansvaret för hanteringen av den svenska toppdomänen. 
  
 Ansvaret delegerades från IANA till en enskild person i Sverige år 
  
 1985 och allt sedan dess har toppdomänen hanterats från Sverige. 
  
 Överenskommelsen var informell och, enligt uppgift, helt utan skriftliga  
  
 avtal. Den svenska toppdomänen hanteras följaktligen, såvitt utredningen  
  
 kunnat utröna, utan att det finns något avtal eller formellt 
  
 bindande dokument som styrker delegationen. 
  
 ICANN har således möjlighet att fatta beslut som rör de nationella 
  
 toppdomänerna, exempelvis frågor som gäller uppdraget att hantera en 
  
 nationell toppdomän. I praktiken är Shaw för närvarande försiktig 
  
 med att ta sådana beslut. En anledning till detta är att världens nationer 
  
 har börjat intressera sig för domännamnsfrågorna. Flera länder har 
  
 framfört synpunkter av innebörd att det är självklart att det är den egna 
  
 staten som har rätt att fatta beslut om vem som skall få hantera den 
  
 nationella toppdomänen. Problemet är att det inte går att bara flytta 
  
 över ansvaret. För att Internet skall fungera måste det nämligen, som 
  
 nämnts inledningsvis, finnas en gemensam struktur. En överflyttning av 
  
 ansvaret för hanteringen förutsätter att ändringar görs i rot-servrarna 
  
 och det är i dag bara Shaw som kan fatta ett sådant beslut. 
  
 Såvitt utredningen har kunnat konstatera framstår det som osannolikt  
  
 att Shaw skulle sätta sig emot om en stat gjorde anspråk på det 
  
 egna landets nationella toppdomän. Säkerligen skulle de behövliga ändringarna  
  
 avseende en nationell toppdomän i rot-serversystemet åtgärdas,  
  
 om en stat begärde det. 
  
 38 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 1.7.2.2 Governmental Advisory Committee (GAC) 
  
 I samband med att ICANN bildades, knöts till organisationen en 
  
 rådgivande kommitté av regeringsrepresentanter (GAC). Kommittén 
  
 har för närvarande representanter från drygt 40 länder. Samtliga länder 
  
 i världen har rätt att delta i GAC:s möten. Kommittén har inte något 
  
 formellt inflytande över ICANN:s beslut. Shaw har hittills varit 
  
 lyhörd för de krav som framställs från GAC. Inom GAC finns flera 
  
 länder som förespråkar ett större nationellt inflytande över de beslut 
  
 som gäller de nationella toppdomänerna. Ett av GAC:s främsta arbeten 
  
 under det inledande skedet har varit att enas om ett förslag till policy 
  
 för delegering av uppdraget att hantera de nationella toppdomänerna. 
  
 (Förslaget presenteras ingående i kapitel 3.) En inte osannolik utveckling  
  
 är därför att Shaw kommer att erkänna staters rätt att fatta beslut 
  
 om det egna landets toppdomäner. Frågan kommer att behandlas under 
  
 ICANN:s möte den 15-16 juli i Yokohama detta år. 
  
 1.7.2.3 USA 
  
 En annan viktig aktör på det globala planet är den amerikanska 
  
 regeringen företrädd av Department of Commerce (DoC). Att USA:s 
  
 regering är en viktig och inflytelserik aktör har sin naturliga förklaring 
  
 i att Internet har sitt ursprung i USA. Redan från begynnelsen var 
  
 amerikanska myndigheter aktivt delaktiga i utvecklingen av Internet 
  
 och intresset finns fortfarande kvar. DoC har dessutom en framträdande 
  
 roll i GAC. 
  
 Ett exempel på initiativ från den amerikanska regeringen är att det 
  
 var denna som initierade arbetet med att bilda ICANN. En av tankarna 
  
 med att bilda Shaw var att den amerikanska regeringens aktiva 
  
 inblandning i Internetadministrationen skulle kunna minskas. I takt 
  
 med att ICANN utvecklas till ett självständigt organ för övergripande 
  
 frågor om domännamnshantering på det globala planet kommer således 
  
 ICANN:s ansvarsområden att utökas. 
  
 De generiska toppdomänerna .com, .net och .org hanteras av 
  
 företget Network Solutions Inc. (NSI) med stöd av ett avtal mellan den 
  
 amerikanska regeringen och företaget. Det kan i sammanhanget nämnas 
  
 att även den nationella amerikanska toppdomänen .us hanteras med 
  
 stöd av ett avtal mellan DoC, NSI och ett universitet i Kalifornien. 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 39 
  
 1.7.2.4 Europeiska Unionen 
  
 EU har hittills varit ganska anonym i den globala domännamnsdebatten 
  
 men intresset har ökat på senare tid. Inom EU hanteras domännamnsfrågor  
  
 av kommissionens Generaldirektorat för informationssamhället, 
  
 tidigare DG XIII. 
  
 Inställningen i kommissionen har varit att frågor som rör de 
  
 nationella toppdomänerna inom gemenskapen skall lösas på det 
  
 nationella planet och inte inom ramen för gemenskapssamarbetet. 
  
 Av intresse för svenskt vidkommande är att flera europeiska domännamnssystem 
  
 , däribland det svenska, anmälts till kommissionen för 
  
 brott mot gemenskapsreglerna. Anledningen är bland annat att de 
  
 anmälda domännamnssystemen inte tillåter medborgare från andra 
  
 medlemsländer att registrera domännamn på samma villkor som det 
  
 egna landets medborgare. Att ha regler som stänger ute andra EUmedborgare  
  
 än medlemsstatens egna skulle kunna innebära ett hinder 
  
 för den fria rörligheten och därmed vara oförenligt med EG-rätten. 
  
 Prövningen är emellertid ännu inte klar. I dagsläget är det oklart hur 
  
 kommissionen kommer att ställa sig till klagomålen.  
  
 En annan fråga som kan få betydelse för domännamnshanteringen i 
  
 Sverige är att EU aktivt arbetar för att det skall införas en ny toppdomän,  
  
 .eu. 
  
 1.7.3 Viktiga aktörer på det nationella planet 
  
 Frågan om vem som har rätten att fatta beslut som rör hanteringen av 
  
 domännamn på det nationella planet är också svår att ge ett entydigt 
  
 svar på. Utredningen har noterat att allt fler stater gör anspråk på sina 
  
 nationella toppdomäner och att stödet för att en stat kan göra så ökar 
  
 kontinuerligt. Som konstaterats ovan framstår det också som sannolikt 
  
 att Shaw skulle acceptera att en stat gör anspråk på den nationella 
  
 toppdomänen. Så har exempelvis redan skett beträffande det lilla öriket 
  
 Pitcairn Islands toppdomän .pn i ett av ICANN/IANA nyligen fattat 
  
 beslut (den 11 februari 2000). Fallet rör re-delegering av hanteringen 
  
 av den aktuella toppdomänen och i beslutet understryks vikten av att en 
  
 nationell toppdomän måste hanteras till gagn för medborgarna i den 
  
 region toppdomänen avser. Fallet var lite speciellt eftersom samtliga 
  
 innevånare på ön gemensamt framställde önskemålet om att ansvaret 
  
 för hanteringen skulle re-delegeras. Detta stöddes vidare av regeringen 
  
 på ön och Storbritannien som administrerar örikets angelägenheter. 
  
 Dessutom var det så att personen som hade ansvaret för hanteringen av 
  
 .pn inte hade gjort några ansträngningar för att förbättra Internet 
  
 40 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 kommunikationerna på ön. Det fanns således flera starka argument för 
  
 en re-delegering. 
  
 Den som faktiskt ansvarar för hanteringen av domännamn i Sverige 
  
 i dag är II-stiftelsen, som övertog ansvaret från den person som 
  
 ursprungligen fick ansvaret för hanteringen av den svenska toppdomänen  
  
 år 1985. Det kan därmed argumenteras för att II-stiftelsen har 
  
 rätt att fatta beslut avseende den svenska toppdomänen. Odiskutabelt är 
  
 åtminstone att stiftelsen i dag har möjlighet att göra det. 
  
 Oavsett vem som kan anses ha rätt att fatta beslut om hanteringen av 
  
 den svenska domänen är det omöjligt att göra några ändringar i rotserversystemet  
  
 utan att ICANN går med på de föreslagna lösningarna. 
  
 Som nämnts inledningsvis är det ICANN som har ansvaret för rotservrarna  
  
 och såsom Internet är konstruerat förutsätter en re-delegering 
  
 av hanteringen av en nationell toppdomän att rot-servrarna pekas om. 
  
 Det är bara Shaw som kan göra detta och med det som utgångspunkt 
  
 kan man således säga att Shaw också har rätt att bestämma över den 
  
 svenska toppdomänen. 
  
 Utredningen har diskuterat denna fråga med flera intressenter, bland 
  
 annat företrädare för DoC. Sammanfattningsvis kan konstateras att det 
  
 inte finns några klara och entydiga regler. Det finns riktlinjer i ovan 
  
 nämnda dokument (RFC 1591) men än så länge har uppdraget att 
  
 hantera de nationella toppdomänerna en helt informell karaktär. DoC 
  
 arbetar för närvarande med att ta fram ett avtal som skall användas för 
  
 att ge stabilitet i relationen mellan ICANN, företrädare för staten och 
  
 företrädare för den som skall hantera den nationella toppdomänen i 
  
 fråga. Tanken med ett sådant avtal är att det skall klarläggas vem som 
  
 egentligen ansvarar för vad, något som för närvarande är oklart. I linje 
  
 med detta har GAC presenterat ett förslag på hur ett sådant avtal kan 
  
 konstrueras. 
  
 Utredningen menar att det, oavsett vilket system man väljer för den 
  
 faktiska hanteringen, är önskvärt att ansvarsförhållandena klarläggs. 
  
 (Denna fråga kommer att behandlas vidare i kapitel 3 och 5.) 
  
 1.8 Domännamnshantering och 
  
 myndighetsutövning 
  
 Enligt regeringsformen (RF) 11:6 får förvaltningsuppgift som innefattar  
  
 myndighetsutövning överlämnas till en stiftelse eller annat 
  
 privaträttsligt organ endast om det finns stöd i lag. Med myndighetsutövning  
  
 avses utövning av befogenhet att bestämma över förmån, 
  
 rättighet, skyldighet eller annat jämförbart förhållande. 
  
 SOU 2000:30 Bakgrund och frågeställningar 41 
  
 Begreppet återkommer i förvaltningslagen och det definieras vidare 
  
 i praxis. Centralt för begreppet myndighetsutövning är att det avser 
  
 beslut eller andra åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter  
  
 gentemot enskilda, såväl fysiska som juridiska personer. 
  
 Det kan i sammanhanget röra sig om både förpliktande och gynnande 
  
 beslut. Karakteristiskt är emellertid att den enskilde befinner sig i 
  
 någon form av beroendeställning och att det i de flesta fall rör sig om 
  
 ett beslut som fattas ensidigt av myndigheten. 
  
 Utanför begreppet faller därmed ärenden som avgörs genom att en 
  
 myndighet träffar avtal med någon enskild. Här skyddas nämligen den 
  
 enskilde genom att denne vid tvist med myndigheten kan få sin sak 
  
 prövad i allmän domstol. 
  
 Konsekvenserna av att en verksamhet är att betrakta som myndighetsutövning  
  
 är, oavsett om det sker i offentlig eller privaträttslig regi, 
  
 bland annat att: 
  
  Förvaltningslagen som regel kommer att bli tillämplig på verksamheten. 
  
  Sekretesslagens regler i 1 kap 8§ som anger att tryckfrihetsförordningens  
  
 regler om allmänhetens rätt att ta del av offentliga 
  
 handlingar blir tillämpliga. Stadgandet gäller nämligen också de 
  
 organ som anges i bilaga till sekretesslagen och som huvudregel 
  
 brukar verksamhet som omfattar myndighetsutövning i privaträttslig 
  
 regi läggas till de organ som finns omnämnda i bilagan. 
  
  Krav på offentlighet kommer att ställas på verksamheten bland 
  
 annat vad gäller diarieföring av inkommande och utgående handlingar. 
  
 Ett domännamnssystem kan utformas på flera sätt. Det nuvarande 
  
 svenska systemet innebär att en privaträttslig stiftelse (II-stiftelsen) 
  
 hanterar den svenska toppdomänen .se. Hanteringen innebär bland 
  
 annat att II-stiftelsen, utifrån ett regelverk som de själva tagit fram, 
  
 beslutar om vem som kan få registrera ett domännamn under toppdomänen  
  
 .se. Hanteringen har sin upprinnelse i en informell kontakt 
  
 mellan II-stiftelsens föregångare och en amerikansk ideell organisation 
  
 i mitten av 1980-talet. 
  
 Flera av de synpunkter Domännamnsutredningen tagit del av har 
  
 gällt frågan om huruvida domännamnshanteringen är att betrakta som 
  
 myndighetsutövning. En första förutsättning för att det skall vara 
  
 myndighetsutövning är att verksamheten utövas med ensamrätt. 
  
 Beträffande registrering av domännamn under toppdomänen .se rör det 
  
 sig tveklöst om en monopolsituation. Ingen annan kan i dag föra in nya 
  
 registreringar i den auktoritativa DNS-servern, utom II-stiftelsen 
  
 genom NIC-SE. Frågan är emellertid om verksamheten är av så exklu 
  
 42 Bakgrund och frågeställningar SOU 2000:30 
  
 siv karaktär att den skall ses som en ensamrätt. Det går att argumentera 
  
 för att det står den som vill få en domännamnsregistrering fritt att 
  
 vända sig till registreringsenheterna för andra toppdomäner. Vidare kan 
  
 det anföras att det inte finns någon rättsverkan av att vara registrerad 
  
 just under .se. 
  
 Det råder ändock ingen tvekan om att den allmänna uppfattningen 
  
 är att den hittillsvarande domännamnshanteringen avseende toppdomänen  
  
 .se är myndighetslik. Synpunkter utredningen tagit del av har 
  
 bl.a. gällt att det borde vara en myndighet och inte en privaträttslig 
  
 organisation som beslutar om de för domännamnsregistreingen avgörande  
  
 reglerna. 
  
 Andra synpunkter har rört förhållandet att den förprövning som sker 
  
 innan en domännamnsregistrering beviljas gör att systemet blir mycket 
  
 likt handläggningen av varumärkesansökningar vid PRV. 
  
 SOU 2000:30 43 
  
 2 Utredningsuppdraget och den valda 
  
 arbetsmetoden 
  
 2.1 Vad skall utredas? 
  
 I direktiven till utredningen sägs att det är angeläget att frågan om hur 
  
 domännamn bör hanteras inom den svenska delen av Internet utreds. 
  
 Direktiven specificerar vidare följande områden som skall kartläggas 
  
 och analyseras: 
  
  kartlägga och utvärdera den nu befintliga organisationen av tilldelning  
  
 och registrering av domännamn med avseende på funktion, 
  
 tillgänglighet och prissättning, insyn och ansvarsfrågor, 
  
  analysera behovet av och undersöka möjligheterna till lösning av 
  
 tvister om tilldelat domännamn, 
  
  utreda statens ansvar med tonvikt på om staten skall utöva tillsyn 
  
 över hanteringen av domännamn och i så fall hur den skall vara utformad, 
  
  lämna de författningsförslag som utredningen ger upphov till samt 
  
  utreda behovet av funktioner för att säkerställa informationskvaliteten  
  
 i domännamnsdatabasen. 
  
 2.2 Arbetsmetod 
  
 Utredningen har valt att arbeta med ett litet sekretariat. Ett viktigt 
  
 inslag i arbetet med utredningen har varit kontakter med experter, 
  
 bransch-sakkunniga, näringsliv, allmänheten, företrädare för samhället 
  
 samt företrädare för de organisationer som hanterar den svenska 
  
 toppdomänen .se för att löpande förankra mål och förslag. 
  
 Utredningen inledde sitt arbete med en mindre enkät till de 
  
 organisationer som, enligt utredningens inledande bedömning, hade ett 
  
 stort intresse för frågor om hanteringen av domännamn i Sverige. 
  
 44 Utredningsuppdraget och den valda arbetsmetoden SOU 2000:30 
  
 Utredningen har därefter genomfört en större enkät till samtliga 
  
 företag som den 1 december år 1999 var ombud till NIC-SE. 
  
 Utredningen har dessutom genomfört en minde enkät till ett urval 
  
 intressenter, främst branschorganisationer och myndigheter. 
  
 Under hela utredningsarbetet har kontakter tagits med myndigheter 
  
 och företag för att diskutera utredningens slutsatser och förankra förslag 
  
 . Bland annat kan nämnas företrädare för de organisationer som 
  
 hanterar det svenska domännamnssystemet, företrädare för PTS och 
  
 PRV samt IT-kommissionen. 
  
 Varumärkeskommittén har kommunicerats särskilt. 
  
 En del i utredningens arbete har varit att ha en aktiv hemsida på 
  
 Internet. Hemsidan har varit aktiv så till vida att det varit möjligt för 
  
 intresserade att via hemsidan inkomma med synpunkter till utredningen.  
  
 De enkäter utredningen gjort har dessutom publicerats på 
  
 hemsidan med uppmaning till alla som varit intresserade att inkomma 
  
 med synpunkter. Vidare har det på hemsidan funnits ett särskilt forum 
  
 där intresserade kunnat framföra och uttrycka sina synpunkter. 
  
 Hemsidan har också utgjort en möjlighet för utredningen att 
  
 publicera material av vikt för att ge intressenter en möjlighet att följa 
  
 arbetet. Dokumentation har publicerats på hemsidan under hela utredningsarbetet. 
  
 Många synpunkter har kommit utredningen till del som en följd av 
  
 den information som publicerats på hemsidan. 
  
 Utredningen har anlitat konsulter på följande områden: 
  
  En teknisk beskrivning av domännamnssystemet (se bilaga 6). 
  
  En djupare analys av stiftelser som organisationsform (se bilaga 7). 
  
 För vidare information om vilka intressenter utredningen haft kontakt 
  
 med se bilaga 8. 
  
 2.3 Avgränsningar 
  
 Utredningen har under arbetets gång uppmärksammat att de problem 
  
 som visat sig centrala för funktionen och hanteringen av den svenska 
  
 toppdomänen .se till stor del hänger samman med frågor om vilka 
  
 regler som skall gälla för domännamnsregistrering. Utredningen har 
  
 därför valt att ta upp och diskutera regelverket i ett särskilt kapitel. 
  
 Utredningen har uppmärksammat att det finns konkurrerande 
  
 toppdomäner med anknytning till Sverige men har valt att koncentrera 
  
 utredningen kring frågor som rör hanteringen av den nationella toppdomänen  
  
 .se. 
  
 SOU 2000:30 45 
  
 3 Den senaste internationella 
  
 utvecklingen 
  
 3.1 Utvecklingen inom GAC 
  
 3.1.1 Ett förslag till formaliserad delegering 
  
 Som nämnts i inledningen har GAC lagt fram ett förslag till hur 
  
 ansvarsförhållandena rörande de nationella toppdomänerna kan 
  
 formaliseras. Förslaget tar sin utgångspunkt i senare års utveckling av 
  
 Internetanvändandet. GAC konstaterar att användandet av Internet 
  
 numera rör allt från kommersiella aktiviteter till utbildning och kommunikation.  
  
 När RFC 1591 presenterades i mars 1994 var användandet 
  
 koncentrerat till universitet och forskningsmiljöer. Den snabba utvecklingen  
  
 har medfört att det i dag finns ett behov av att delegeringen av 
  
 de nationella toppdomänerna sker på ett mer formaliserat sätt. 
  
 De bakomliggande principerna i RFC 1591 gäller emellertid 
  
 fortfarande. Den som skall hantera en nationell toppdomän har till 
  
 uppgift att serva medborgarna i den region man är verksam. Vidare har 
  
 den som har uppdraget att sköta hanteringen ett ansvar mot de 
  
 internationella organisationer som styr utvecklingen av domännamnshanteringen. 
  
 Mot den nu angivna bakgrunden har Donovan tagit fram ett förslag som 
  
 innebär att delegeringen av uppdraget att hantera de nationella toppdomänerna  
  
 ytterst skall vara en fråga för den nationella regeringen eller 
  
 myndighet som regeringen utsett (nedan regeringen). Tanken är att 
  
 stabiliteten skall garanteras genom att regeringen tecknar avtal om 
  
 hanteringen av den nationella toppdomänen med uppdragstagaren. 
  
 Uppdragstagare är i sammanhanget den som regeringen uppdrar 
  
 domännamnshanteringen åt. I det hittillsvarande svenska systemet har 
  
 II-stiftelsen detta uppdrag, ursprungligen efter delegation från IANA. 
  
 Mellan uppdragstagaren och ICANN tecknas också ett avtal som 
  
 garanterar att den nationella toppdomänen hanteras på ett sätt som kan 
  
 46 Den senaste internationella utvecklingen SOU 2000:30 
  
 accepteras av det internationella samfundet. Regeringen skall sedan 
  
 underrätta ICANN om hur förhållandet mellan staten och uppdragstagaren  
  
 är reglerat. 
  
 Sammanfattningsvis tecknas således följande tre avtal: 
  
 Genom denna konstruktion skapas en stabil och legitim grund 
  
 beträffande förhållandet mellan dem som kan anses ansvariga för hur 
  
 den nationella toppdomänen skall hanteras. Avtalskonstruktionen 
  
 innebär att ingen kan ändra i de bakomliggande förhållandena på egen 
  
 hand. 
  
 3.1.2 Vad skall avtalen innehålla? 
  
 3.1.2.1 Uppdragstagarens roll 
  
 I GAC:s förslag specificeras vilka roller de olika avtalsparterna skall 
  
 ha. Uppdragstagaren skall ansvara för att hanteringen av den nationella 
  
 toppdomänen sköts på ett sätt som är till allmänhetens bästa. Allmänheten  
  
 i detta sammanhang är medborgarna i den relevanta regionen. För 
  
 en nationell toppdomän innebär det i princip att uppdragstagaren skall 
  
 hantera den nationella toppdomänen för medborgarnas bästa. Vidare 
  
 skall administrationen och marknadsföringen av den nationella toppdomänen  
  
 skiljas från den regelskapande verksamheten. Uppdragstagaren  
  
 skall dessutom erkänna att regeringen har det övergripande 
  
 ansvaret för den nationella toppdomänen och verka i samförstånd med 
  
 regeringen. 
  
 Uppdragstagaren skall ha sin hemvist i det land som toppdomänen 
  
 avser. Uppdragstagaren skall också vidgå att den nationella toppdomänen  
  
 inte ger upphov till några immateriella rättigheter för uppdragstagaren. 
  
 Regeringen 
  
 ICANN 
  
 Uppdragstagaren 
  
 SOU 2000:30 Den senaste internationella utvecklingen 47 
  
 3.1.2.2 Regeringens roll 
  
 Regeringen skall ha det övergripande ansvaret i den föreslagna 
  
 modellen. Som företrädare för medborgarnas intressen skall regeringen 
  
 se till att hanteringen sköts på ett allmännyttigt sätt. Vidare skall 
  
 regeringen övervaka att hanteringen är icke-diskriminerande, beaktar 
  
 gällande lagar och regler samt respekterar personlig integritet och de 
  
 särskilda skyddsintressen som konsumenter har. Regeringen skall 
  
 vidare se till att uppdragstagaren har en hög servicenivå med rimlig 
  
 prissättning samt att internationella lagar och konventioner följs. 
  
 Regeringen skall också tillförsäkra att hanteringen sker på ett effektivt  
  
 sätt samt att konkurrensen i systemet är god. När uppdragstagaren 
  
 utses skall regeringen beakta att den långsiktiga stabiliteten i domännamnssystemet  
  
 är viktig. Vidare skall en organisation snarare än en 
  
 enskild person utses som uppdragstagare. 
  
 3.1.2.3 ICANN:s roll 
  
 Den internationella organisation som kommer att bli part i avtalet med 
  
 regeringen och uppdragstagaren är Shaw. ICANN har som sin 
  
 främsta funktion att övervaka den tekniska stabiliteten. I detta ligger 
  
 bland annat att administrera rot-serversystemet samt att utveckla regler 
  
 för delegering. Vidare har ICANN en viktig uppgift i att ta fram och 
  
 utveckla tekniska standards för Internetkommunikation. 
  
 3.1.3 Principer för delegering 
  
 En delegering av ansvaret för hanteringen av en nationell toppdomän 
  
 får ske endast i samråd med regeringen. Om det visar sig att uppdragstagaren  
  
 inte sköter sin del av avtalet, kan ansvaret delegeras till en 
  
 annan uppdragstagare. Detta sker efter det att regeringen underrättat 
  
 ICANN om att man önskar att uppdraget att hantera den nationella 
  
 toppdomänen re-delegeras. ICANN skall agera snabbt i enlighet med 
  
 regeringens önskemål. 
  
 För att säkerställa att det skall vara möjligt att snabbt byta uppdragstagare  
  
 i samband med att avtalet om hanteringen av den nationella 
  
 toppdomänen inte följs, skall det alltid finnas en DNS-server med 
  
 speglande information som står utanför uppdragstagarens kontroll. Mer 
  
 om säkerheten i DNS-systemet och vad det innebär att en server har 
  
 speglande information finns i bilaga 6. 
  
 48 Den senaste internationella utvecklingen SOU 2000:30 
  
 Uppdragstagaren i sin tur skall garanteras rättigheter under det lands 
  
 lagar som verksamheten utövas. Vidare skall uppdragstagaren vara 
  
 skyddad mot diskriminering i samband med en delegering. 
  
 3.1.4 Principer för kommunikation mellan parterna 
  
 Regeringen skall förse ICANN med information om hur förhållandet 
  
 mellan staten och uppdragstagaren är reglerat. Vidare skall ICANN 
  
 informeras om hur regeringen skall se till att avtalet med uppdragstagaren  
  
 efterföljs. Vidare skall parterna erkänna ICANN:s rätt att 
  
 tillskapa nya toppdomäner som inte inkräktar på de nationella. 
  
 Avtalet mellan regeringen och uppdragstagaren skall innehålla en 
  
 förbindelse för uppdragstagaren att verka för medborgarnas intressen. 
  
 Vidare skall det också framgå att uppdragstagaren erkänner regeringens 
  
 övergripande ansvar för att den nationella toppdomänen hanteras på ett 
  
 bra sätt. Dessutom skall det framgå att uppdragstagaren är medveten 
  
 om att denne är underkastad nationella lagar och regler som gäller i det 
  
 land toppdomänen hör till. Vidare skall det specificeras hur eventuella 
  
 konflikter skall lösas rörande domännamn som registreras under den 
  
 aktuella toppdomänen. Det skall dessutom framgå att uppdragstagaren 
  
 går med på ett förse regeringen med DNS-information samt att uppdragstagaren  
  
 inte har några immateriella rättigheter till den nationella 
  
 toppdomänen. Det skall också framgå att uppdragstagaren är medveten 
  
 om att hanteringen av den nationella toppdomänen inte är en rättighet 
  
 utan ett allmännyttigt uppdrag. 
  
 ICANN skall gentemot uppdragstagaren se till att en stabil, säker 
  
 tillgång till DNS-information avseende den nationella toppdomänen 
  
 tillhandahålls genom en öppen auktoritativ databas. Vidare skall 
  
 ICANN säkerställa att den information som kommer från den auktoritativa  
  
 databasen är tillförlitlig och att den nationella toppdomänens rotserver  
  
 hanteras på ett stabilt och säkert sätt. ICANN skall också 
  
 regelbundet informera uppdragstagaren om eventuella förändringar 
  
 beträffande ICANN:s kontaktinformation. Uppdragstagaren i sin tur 
  
 skall förse ICANN med information om förändringar av kontaktinformation  
  
 samt garantera att DNS-hanteringen sköts på ett stabilt och 
  
 säkert sätt. Vidare skall uppdragstagaren gentemot ICANN garantera 
  
 en hög säkerhetsnivå med en uttalad plan för hur informationen i DNS 
  
 skall kopieras och skyddas. Planen för hur DNS-informationen skall 
  
 kopieras och skyddas skall godkännas av regeringen. Det skall inte vara 
  
 så att uppdragstagaren ensam har kontroll över den speglade informationen. 
  
 SOU 2000:30 Den senaste internationella utvecklingen 49 
  
 3.2 Utvecklingen i USA 
  
 Som nämndes i inledningen förespråkar den amerikanska regeringen en 
  
 avtalskonstruktion mellan Shaw, nationalstaten och den nationelle 
  
 domännamnshanteraren/uppdragstagaren för hanteringen av domännamn.  
  
 Under de samtal som utredningen fört med företrädare för 
  
 Department of Commerce (DoC), som bereder domännamnsfrågorna 
  
 för den amerikanska regeringen, har det också framkommit att den 
  
 modell som DoC förespråkar till stor del liknar den GAC föreslagit. 
  
 Utredningen gör på goda grunder den bedömningen att ett svenskt 
  
 initiativ redan nu på detta område skulle ligga i linje med den utveckling  
  
 som DoC skulle vilja se. 
  
 Vad beträffar den nationella amerikanska toppdomänen .us så drar 
  
 utredningen efter samtal med företrädare för DoC den slutsatsen att 
  
 DoC inte är nöjt med utvecklingen av denna toppdomän. Problemen 
  
 har sitt ursprung i ett komplicerat regelverk med tillhörande förprövning 
  
 . Regelverket innebär att alla domännamnsregistreringar under .us 
  
 placeras in under huvuddomäner för respektive delstat. På delstatsnivå 
  
 sker sedan ytterligare indelningar beroende på vilken stad den sökande 
  
 är verksam i. Det komplicerade regelverket har medfört att toppdomänen  
  
 .us inte rönt någon större framgång. Såvitt utredningen 
  
 förstått vill DoC ändra på detta. Det förefaller därför inte som osannolikt  
  
 att också uppdraget att hantera den amerikanska toppdomänen .us 
  
 kommer att bli föremål för förändringar. 
  
 3.3 Utvecklingen inom Europeiska Unionen 
  
 EU är ett legalt system som bygger på att medlemsstaterna följer de 
  
 gemensamma regler som antagits. Inställningen inom EU är att beslut 
  
 om de olika medlemsländernas nationella toppdomäner fattas av de 
  
 olika medlemsstaterna själva. Att besluten fattas av medlemsstaterna 
  
 förutsätter givetvis att besluten utformas på ett sätt så att de inte kan 
  
 anses strida mot EG-rätten. Att formalisera ansvarsfördelningen vad 
  
 gäller hanteringen av de nationella toppdomänerna så som GAC föreslagit  
  
 torde dock inte innebära att de strider mot EG-rätten. EU har 
  
 dessutom en observatörspost i GAC och kan därmed sägas vara väl 
  
 medvetna om GAC:s förslag och dess implementering. 
  
 En helt annan sak är regelverkets utformning. Som nämndes inledningsvis  
  
 har en anmälning redan gjorts till kommissionen beträffande 
  
 det hittillsvarande svenska regelverket, där bland annat regeln om att 
  
 det krävs hemvist i Sverige för att en domännamnsregistrering skall 
  
 beviljas, är föremål för prövning. Utan att föregripa kommissionens 
  
 50 Den senaste internationella utvecklingen SOU 2000:30 
  
 bedömning av om detta utgör ett hinder mot den fria rörligheten kan 
  
 utredningen konstatera att det vid utformningen av framtida regelverk 
  
 måste vara självklart att förslagen ställs mot gällande regler och principer  
  
 inom gemenskapen. 
  
 Även om det inte finns några uttryckliga initiativ på domännamnsområdet  
  
 finns det sedan en tid tillbaka en stark vilja inom EU att 
  
 Europa skall minska avståndet till USA när det gäller användning av 
  
 Internet, både vad beträffar användning i samband med elektronisk 
  
 handel och användning i samband med nyetableringar av företag. Detta 
  
 kommer bland annat till uttryck i kommissionens rapport inför EUrådets  
  
 möte i Lissabon den 23-24 mars. Vid utformandet av medlemsstaternas  
  
 nationella domännamnssystem bör därför vikten av att 
  
 stimulera utvecklingen av elektronisk handel och Internetföretagande 
  
 uppmärksammas. Ett system som inte beaktar dessa aspekter riskerar 
  
 att komma i konflikt med dessa strävanden. 
  
 SOU 2000:30 51 
  
 4 Överväganden och förslag 
  
 avseende regelverket 
  
 4.1 Utgångspunkter 
  
 4.1.1 Kritik mot regelverket 
  
 Under arbetet med betänkandet har utredningen haft kontakter med en 
  
 lång rad intressenter. Dessa har i flera fall framfört kritik mot det 
  
 hittillsvarande domännamnssystemet i Sverige. Utredningen har därvid 
  
 uppmärksammat att kritiken främst gällt regelverket och inte organisationen.  
  
 Många intressenter har ifrågasatt varför reglerna utformats på 
  
 ett sådant sätt att de inskränker användarnas möjligheter att registrera 
  
 domännamn. Andra vanligt förekommande synpunkter har varit att den 
  
 befintliga hanteringen liknar myndighetsutövning och att det därmed 
  
 inte borde vara privaträttsliga organisationer som hanterar systemet. 
  
 Som framgår av avsnitt 1.8 gör utredningen den bedömningen att regelverket  
  
 i de flesta fall är anledningen till att hanteringen får myndighetslik  
  
 karaktär. Det är reglerna som gör att ansökningarna måste förprövas 
  
 och förprövningen i sin tur medför att ansökningar kan omprövas och 
  
 överprövas. När begreppet myndighetsutövning analyseras är det i 
  
 första hand momenten av prövning av ansökningar från enskilda som 
  
 gör att hanteringen får drag av myndighetsutövning. 
  
 Utredningen har därför valt att behandla regelverket först före 
  
 behandlingen av frågan om hur den bästa organisatoriska strukturen 
  
 tillskapas. Denna fråga behandlas separat i kapitel 5. 
  
 4.1.2 Målen med den svenska 
  
 domännamnshanteringen 
  
 Sverige har en framträdande roll vad beträffar användande av IT i 
  
 världen. Det finns också en uttalad vilja från Sveriges riksdag och 
  
 52 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 regering att behålla och flytta fram positionerna. I budgetpropositionen 
  
 för år 2000 skriver regeringen att det är statens ansvar när det gäller ITutveckling  
  
 att se till att förutsättningarna för utvecklingen av IT är goda 
  
 och att hinder som försvårar eller försenar utvecklingen avlägsnas. Det 
  
 sägs vidare att den elektroniska handeln skall stimuleras och att regler 
  
 som förhindrar utvecklingen av det digitala samhället skall tas bort. Att 
  
 Sveriges ställning som IT-nation skall stärkas framkommer dessutom 
  
 av bland annat uppdraget till myndigheten Invest in Sweden Agency 
  
 (ISA) att underlätta för utländska företag att etablera sig i Sverige. 
  
 Det slås också fast i direktiven till utredningen att det är ett 
  
 samhällsintresse att hanteringen av domännamn under toppdomänen .se 
  
 fungerar väl. Det går i och för sig att argumentera för att domännamn 
  
 bara är tekniska adresser som egentligen inte har något större värde. I 
  
 några av de synpunkter utredningen tagit del av har detta framförts som 
  
 ett argument för att domännamnshanteringen därmed kan lämnas utan 
  
 någon form av intresse från statens sida. Denna ståndpunkt företräds 
  
 emellertid inte av någon majoritet av dem som utredningen har haft 
  
 tillfälle att samtala med. I stället är de flesta överens om att frågan om 
  
 hur domännamn skall administreras är mycket viktig. Den berör många 
  
 människor, organisationer och företag och spelar en allt viktigare roll 
  
 för möjligheterna att synas på Internet. Det råder således stor enighet 
  
 om att domännamnsfrågan utgör ett stort samhällsintresse och att 
  
 domännamnshanteringen har betydelse för IT-utvecklingen. 
  
 Det står vidare klart att tillgången till domännamn är viktig, kanske 
  
 till och med avgörande, för ett företags möjligheter att bedriva handel 
  
 eller annan verksamhet på Internet. När nya aktörer vill etablera 
  
 verksamhet på Internet är frågan om vilket domännamn som skall 
  
 användas en av de första som måste besvaras innan verksamheten kan 
  
 planeras vidare. Den nya ekonomin kräver nya grepp inte minst på ITområdet.  
  
 För att stimulera företagandet och tillväxten i Sverige är det 
  
 viktigt och angeläget att det finns möjlighet för nya företag att 
  
 registrera domännamn under den nationella toppdomänen .se. 
  
 När det svenska domännamnssystemet skall utvecklas måste därför 
  
 en viktig aspekt vara att se till att detta inte kommer att hindra ITutvecklingen  
  
 och framväxten av den nya ekonomin. Om domännamnssystemet  
  
 kan utformas på ett sätt som driver utvecklingen framåt är det 
  
 givetvis ännu bättre.  
  
 Att Sverige är en framgångsrik IT-nation och att det finns en vilja 
  
 från riksdag och regering att det skall vara så råder det således ingen 
  
 tvekan om. Det bör också stå klart att Sverige som IT-nation bör ha en 
  
 väl fungerande hantering av den nationella toppdomänen samt en 
  
 uppbyggnad av systemet som gör det möjligt att tillgodose alla de 
  
 många faktiska och presumtiva användarna. 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 53 
  
 Det framkommer dessutom ur II-stiftelsens stadgar att också IIstiftelsen  
  
 har detta övergripande mål. I stadgarna anges: 
  
 Att främja en god stabilitet i infrastrukturen för Internet i Sverige samt 
  
 främja forskning, utbildning och undervisning inom data- och telekommunikation 
  
 , särskilt med inriktning på Internet. ... Stiftelsen skall särskilt  
  
 främja utvecklingen av hanteringen av domännamn under toppdomänen  
  
 se och andra nationella domäner avseende Sverige. 
  
 II-stiftelsen har därutöver visionen att toppdomänen .se skall utvecklas 
  
 till en naturlig hemvist för alla användare som har koppling till Sverige. 
  
 Detta framkommer bland annat ur ingressen till II-stiftelsens senaste 
  
 regelförslag, vari uttalas följande : 
  
 Den nationella toppdomänen .se skall vara den naturliga hemvisten för alla 
  
 användare som har koppling till Sverige. Detta skall åstadkommas utan att 
  
 framtida teknisk utveckling eller uppkomsten av nya tjänster äventyras eller 
  
 försvåras. Domänen skall kännetecknas av stabilitet och säkerhet samtidigt 
  
 som administrationen skall vara snabb, flexibel, förutsebar och obyråkratisk. 
  
 Att de nationella toppdomänerna bör ha som övergripande mål att vara 
  
 en naturlig hemvist för alla som har anknytning till landet i fråga är 
  
 något som också finner stöd i GAC-förslaget där det uttryckligen sägs 
  
 att de nationella toppdomänerna skall tillgodose behoven hos användarna  
  
 i den region toppdomänen avser. 
  
 Det är dessutom viktigt för kommunikationen över Internet att det 
  
 finns tillgång till domännamn för alla användare under den svenska 
  
 toppdomänen .se. Demokratiutredningen som nyligen lämnat sitt 
  
 betänkande (SOU 2000:1) pekar på vikten av att göra IT tillgängligt för 
  
 alla. Att göra det möjligt för alla användare i Sverige att få ett 
  
 domännamn under toppdomänen .se skulle kunna sägas vara ett sätt att 
  
 förbättra tillgängligheten. 
  
 Utredningen gör därför bedömningen att det är angeläget att det 
  
 svenska domännamnssystemet utvecklas på ett sådant sätt att den 
  
 svenska toppdomänen .se blir en naturlig hemvist för alla användare 
  
 som har en koppling till Sverige. Som framkommer av det nyss sagda 
  
 är det en bedömning som har en mycket bred förankring. Bland annat 
  
 delas den av en stor majoritet av de intressenter utredningen haft 
  
 kontakt med. 
  
 Det råder med andra ord en stor enighet om vad som skall uppnås. 
  
 Att underlätta verksamhet som har anknytning till Sverige och att skapa 
  
 möjlighet för alla dessa användare att registrera domännamn under den 
  
 svenska toppdomänen .se är målet. Frågan blir därmed om detta kan 
  
 uppnås inom det nuvarande systemet och, om så inte är fallet, vad som 
  
 kan vara lämpligt att göra. 
  
 54 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 4.1.3 Tillgodoses målen i det hittillsvarande 
  
 systemet? 
  
 En lämplig utgångspunkt för att bedöma om behoven hos användare 
  
 som har en koppling till Sverige tillgodoses i det befintliga systemet är 
  
 att undersöka utvecklingen av domännamnsregistreringen. 
  
 I en jämförelse med de nordiska grannländerna har Sverige färre 
  
 registreringar än Danmark men fler än Norge och Finland. Beaktas 
  
 skillnaden med avseende på den svenska ekonomin och antalet 
  
 invånare i landet blir antalet registrerade relativt Danmark anmärkningsvärt. 
  
 Domännamnsregistreringar 
  
 0 
  
 20000 
  
 40000 
  
 60000 
  
 80000 
  
 100000 
  
 120000 
  
 140000 
  
 160000 
  
 Danmark 
  
 (.dk) 
  
 Finland 
  
 (.fi) 
  
 Norge 
  
 (.no) 
  
 Sverige 
  
 (.se) 
  
 Diagrammet visar det 
  
 totala antalet gjorda 
  
 registreringar under 
  
 respektive toppdomän 
  
 fram till och med den 
  
 31/12 1999. 
  
 Domännamnsregistreringar 
  
 0 
  
 10000 
  
 20000 
  
 30000 
  
 40000 
  
 50000 
  
 60000 
  
 70000 
  
 1995 1996 1997 1998 1999 
  
 År 
  
 Antal registreringar per år  
  
 Danmark (.dk) 
  
 Finland (.fi) 
  
 Norge (.no) 
  
 Sverige (.se) 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 55 
  
 Det som kanske är mest oroande är att kurvan över antalet nya 
  
 registreringar per år i .se är nedåtgående medan den i alla de övriga 
  
 länderna är ökande, framför allt i den danska domänen .dk. En naturlig 
  
 fråga är vad detta beror på. En tanke kan vara att efterfrågan redan är 
  
 tillgodosedd i Sverige och att alla som vill redan har domännamn 
  
 registrerade. Så är emellertid inte fallet. Det stora flertalet användare i 
  
 Sverige registrerar i stället sina domännamn under andra toppdomäner 
  
 än den svenska .se. Främst gäller det den generiska toppdomänen .com 
  
 men även den nationella toppdomänen .nu har visat sig mycket populär. 
  
 Att många av de användare som har en naturlig koppling till Sverige 
  
 inte finns under den nationella toppdomänen .se är därför uppenbart. 
  
 När det gäller statistiska uppgifter om antalet domännamnsregistreringar  
  
 i olika toppdomäner har det visat sig svårt att få fram exakta och 
  
 jämförbara siffror. Utredningen har således till stor del fått nöja sig 
  
 med uppskattningar men även vid försiktiga uppskattningar blir resultatet  
  
 slående. Närmare två tredjedelar av alla svenska användare finns 
  
 registrerade under andra toppdomäner än den svenska och andelen 
  
 ökar. Självklart skall inte hanteringen av domännamn ses som en 
  
 tävlan om vilket system som har flest namn registrerade. Uppgifterna är 
  
 emellertid av största betydelse för att avgöra om de ovan redovisade 
  
 målen med hanteringen av den svenska toppdomänen .se uppnås. 
  
 I sammanhanget kan nämnas att toppdomänen .nu på kort tid närmat 
  
 sig den numerär som finns registrerad hos NIC-SE. Enligt vissa 
  
 beräkningar överstiger antalet registreringar under toppdomänen .nu till 
  
 och med antalet under .se, exempelvis enligt beräkningar utförda av 
  
 företaget DomainStats.com där .nu har 80.000 aktiva användare mot 
  
 39.000 för .se. Att dessa uppgifter skiljer sig så dramatiskt från de 
  
 uppgifter som anges i tabellen ovan beror på vilken metod som används 
  
 för att samla in uppgifterna. DomainStats.com utgår i sina undersökningar  
  
 från hur många domännamn som är tekniskt operativa medan 
  
 uppgifterna som redovisats i tabellen visar hur många domännamn som 
  
 faktiskt har registrerats. De stora skillnaderna mellan uppgifterna 
  
 understryker vikten av att vara försiktig med att använda statistiska 
  
 data. Informationen från DomainStats.com är ändå en tydlig indikation 
  
 på utvecklingen i olika domännamnssystem. 
  
 Utredningen gör således den bedömningen att målen med hanteringen  
  
 av den svenska toppdomänen .se inte tillgodoses med det 
  
 befintliga regelverket.  
  
 Det finns ett stort antal användare med koppling 
  
 till Sverige som inte kan registrera domännamnet under .se och därför 
  
 tvingas att välja andra alternativ. 
  
 56 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 4.1.4 Uppfylls målen med II-stiftelsens nya 
  
 regelverk? 
  
 De i avsnitt 1.5 redovisade reglerna, som återges i bilaga 9, för registrering  
  
 av domännamn under toppdomänen .se ställer höga krav på den 
  
 som vill registrera ett domännamn. Dessutom innebär reglerna att 
  
 många användare inte kan registrera domännamn över huvud taget. 
  
 Detta problem har uppmärksammats och sedan mer än ett år tillbaka 
  
 har regelverket varit föremål för en omfattande revidering. Förändringsarbetet  
  
 har resulterat i en ny regeluppsättning, version 2.0, som 
  
 träder i kraft den 3 april detta år. De nya reglerna innebär förändringar 
  
 beträffande möjligheterna för användare att registrera domännamn. 
  
 Bland annat kommer det att bli möjligt att registrera varumärke under 
  
 den särskilda huvuddomänen .tm.se. En annan förändring i det nya 
  
 systemet är att företag får möjlighet att registrera mer än ett namn. 
  
 Enligt de nya reglerna blir det nämligen möjligt att registrera ett namn 
  
 för varje verksamhetsgren att jämföra med den tidigare regeln som 
  
 stadgade ett namn per organisation. 
  
 Reglerna innebär att användarnas möjlighet att registrera domännamn  
  
 under .se ökar. De nya reglerna innebär emellertid en fortsatt 
  
 förprövning, i vissa fall dessutom en utökad förprövning eftersom även 
  
 varumärkesregistreringar måste granskas. Vidare innebär de nya reglerna  
  
 att ett flertal användare kommer att hänvisas till huvuddomäner i 
  
 stället för registreringar direkt under toppdomänen. För en privatperson 
  
 kanske det inte spelar så stor roll hur domännamnet ser ut, men för dem 
  
 som vill bedriva verksamhet på Internet är vikten av ett domännamn 
  
 direkt under toppdomänen uppenbar. De intressenter utredningen har 
  
 frågat svarar tveklöst att det stora flertalet användare väljer andra 
  
 toppdomäner än den svenska, om de inte kan få en registrering direkt 
  
 under toppdomänen. Även om några säkert kommer att acceptera att 
  
 hamna under en huvuddomän är det uppenbart att många fortfarande 
  
 kommer att vända sig till andra toppdomäner än .se – generiska eller 
  
 nationella – för att registrera domännamn med verksamhet som har 
  
 koppling till Sverige. 
  
 Erfarenheter från andra domännamnssystem som också använder sig 
  
 av huvuddomäner visar dessutom att dessa inte brukar bli särdeles 
  
 populära. I Frankrike finns en huvuddomän tm.fr men antalet registreringar  
  
 under denna domän är, enligt vad utredningen erfarit, ytterst 
  
 begränsat. Samma problem återfinns beträffande den amerikanska 
  
 toppdomänen .us som har en lång rad huvuddomäner men ett mycket 
  
 begränsat antal registreringar i förhållande till USA:s folkmängd och 
  
 det utbredda användandet av Internet.  
  
 Vidare visar erfarenheter från de 
  
 befintliga svenska huvuddomänerna, pp.se för privatpersoner och 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 57 
  
 länsdomäner för småföretag och organisationer, att det är svårt att 
  
 locka användare till dessa. 
  
 Det finns i och för sig system med huvuddomäner som visat sig 
  
 fungera, exempelvis det brittiska. I detta system har emellertid huvuddomänerna  
  
 funnits med redan från början och därmed konkurrerar 
  
 användarna inte med dem som finns direkt under toppdomänen. I ett 
  
 system där några kan registrera domännamn direkt under toppdomänen 
  
 blir det mindre attraktivt att finnas under en huvuddomän. Dessutom är 
  
 ett system där det finns domännamn registrerade både under toppdomänen  
  
 och under ett flertal olika huvuddomäner svårt att göra 
  
 begripligt för användarna. En konsument som vill hitta ett utvalt 
  
 företag eller en produkt kan inte utan omfattande kunskap om systemet 
  
 sluta sig till om det eftersökta domännamnet kan finns representerat 
  
 direkt under toppdomänen .se eller under någon av huvuddomänerna. 
  
 Det torde i praktiken vara omöjligt att nu uppfostra de svenska 
  
 användarna och lära dem att komma ihåg de olika huvuddomänerna 
  
 och vilka typer av företeelser som finns representerade under dessa. 
  
 Frågan är om det inte är rimligare att söka anpassa regelverket efter 
  
 användarnas behov i stället för tvärt om. 
  
 Det nya svenska regelverket innebär dessutom ett fortsatt hinder för 
  
 flera viktiga användargrupper. Regeln om varumärken tillåter exempelvis  
  
 bara att registrerade varumärken används som underlag för en 
  
 domännamnsregistrering. Den som har en inarbetad varumärkesrätt 
  
 eller ansökt om varumärkesregistrering men ännu ej erhållit någon kan 
  
 därmed inte få en domännamnsregistrering. Vidare kommer enskilda 
  
 näringsidkare vars firma inte är registrerad hos PRV eller som inte av 
  
 annan svensk myndighet tilldelats ett organisationsnummer även fortsättningsvis  
  
 att få nöja sig med att finnas representerade under huvuddomänen  
  
 för det län där verksamheten har sitt säte. Privatpersoner får 
  
 fortsätta att registrera domännamn under huvuddomänen pp.se och 
  
 ideella föreningar får registrera domännamn under huvuddomänen 
  
 org.se. 
  
 En konsekvens av regelverket blir därmed att många nya småföretagare  
  
 med kreativa idéer inte får någon rimlig möjlighet att registrera 
  
 domännamn för sin företagsverksamhet. För att kunna registrera ett 
  
 domännamn krävs nämligen fortfarande att idéerna omsatts i ett 
  
 registrerat varumärke eller en firma. Med dessa regler är det inte 
  
 uteslutet att en konsekvens blir en högre belastning på PRV när allt fler 
  
 kommer att behöva registrera företag och varumärken.  
  
 Sannolikt kommer  
  
 dessutom de som kan att försöka registrera sina varumärkesidéer 
  
 som firmor för att på så vis få en snabbare handläggning hos PRV. Ett 
  
 sådant system gynnar dem som har råd och möjlighet. Små företag och 
  
 enskilda utan stort kapital men med goda idéer missgynnas därmed. En 
  
 58 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 annan konsekvens av detta är att det kommer att kosta tid och pengar 
  
 för både användarna och PRV. 
  
 Utredningen har också uppmärksammat att ett ökande antal svenska 
  
 myndigheter, folkhögskolor m.fl. registrerar sina domännamn under 
  
 nationella toppdomäner som är öppna för dem och inte under den 
  
 svenska toppdomänen .se. Anledningen är att det strikta regelverk som 
  
 omgärdar .se inte möjliggör en registrering under .se. Härvidlag 
  
 kommer inte det nya regelverket att medföra någon förbättring. 
  
 Sammanfattningsvis kan sägas att II-stiftelsens nya regler innebär en 
  
 utökad möjlighet, framför allt för befintliga företag, att registrera 
  
 domännamn under den svenska toppdomänen .se. Det har också påpekats  
  
 att det kan finnas skäl för att lätta på reglerna successivt eftersom  
  
 det i princip är omöjligt att återinföra restriktioner när de väl har 
  
 tagits bort. Utredningen kan därför förstå varför II-stiftelsen valt att 
  
 skynda långsamt. Det är emellertid redan nu uppenbart att det nya 
  
 regelverket inte kommer att medföra att det uppställda målet uppnås, 
  
 nämligen att den svenska toppdomänen skall bli en naturlig hemvist för 
  
 alla som har en koppling till Sverige. 
  
 4.2 Ingen förprövning men klara och enkla 
  
 regler 
  
 Utredningen har genom samtalen med intressenter samt även vid kontakter  
  
 med företrädare för II-stiftelsen fått klart för sig att den främsta 
  
 anledningen till att det registreras så få domännamn i Sverige är det 
  
 begränsande regelverket som bland annat innebär att alla som vill ha en 
  
 domännamnsregistrering direkt under toppdomänen .se måste uppvisa 
  
 en registrerad firma. I övriga fall hänvisas sökanden till olika huvuddomäner.  
  
 Ett annat problem är att det befintliga regelverket kräver att 
  
 samtliga domännamnsansökningar måste förprövas. 
  
 För att tillskapa ett domännamnssystem som kan tillgodose de 
  
 inledningsvis angivna målen föreslår därför utredningen att reglerna för 
  
 registrering av domännamn under toppdomänen .se ändras från det 
  
 nuvarande systemet till ett system med klara och enkla regler utan 
  
 förprövning. Härigenom stimuleras utvecklingen och det blir möjligt 
  
 för alla användare som har en verksamhet med koppling till Sverige att 
  
 registrera ett domännamn direkt under toppdomänen .se. Samtidigt 
  
 underlättas informationssökningen för medborgare och konsumenter. 
  
 Alla som vill registrera ett domännamn under toppdomänen .se skall 
  
 därmed få möjlighet att gör det i den mån det sökta namnet är ledigt. 
  
 Registreringar skall ske utan att någon förprövning görs. Den som 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 59 
  
 registrerar ett domännamn måste dock acceptera att registreringar 
  
 under den svenska toppdomänen .se görs på vissa noga fastställda 
  
 avtalsvillkor. Dessa villkor skall vara få och enkla men samtidigt 
  
 garantera att de som registrerar domännamn under den svenska toppdomänen  
  
 .se är seriösa och följer de lagar och regler som gäller här i 
  
 landet.  
  
 Utredningen föreslår att det krävs att åtminstone nedanstående 
  
 grundläggande villkor skall finnas med i registreringsavtalet och 
  
 accepteras av den som vill registrera domännamn under den svenska 
  
 toppdomänen .se. 
  
 För att få ett domännamn registrerat under toppdomänen .se skall 
  
 sökanden 
  
  ha hemvist i Sverige eller ha en verksamhet med koppling till 
  
 Sverige, 
  
  acceptera att svenska lagar och regler gäller samt att svenska 
  
 domstolar har behörighet att pröva tvister som har anknytning till 
  
 domännamnet i fråga. 
  
 Kravet på att svenska lagar och regler skall efterföljas bör dessutom 
  
 specificeras på vissa punkter. Den som har ett domännamn registrerat 
  
 under toppdomänen .se skall således vidare 
  
  följa de regler som gäller här i landet beträffande konsumentskydd, 
  
  acceptera att domännamnet inte får utgöra ett intrång i någon annans 
  
 i Sverige giltiga känneteckensrätt, 
  
  förbinda sig att inte använda domännamnet på ett sådant sätt att det 
  
 strider mot svenska regler om pornografi, hets mot folkgrupp, 
  
 diskriminering eller eljest kan uppfattas som uppenbart stötande. 
  
 Därutöver behövs riktlinjer för hur själva domännamnet tekniskt kan 
  
 konstrueras. Det kan vidare vara aktuellt att ett fåtal geografiska 
  
 beteckningar samt viktiga namn reserveras. Dessutom bör vissa namn 
  
 uteslutas från möjligheten att registreras som domännamn på samma 
  
 sätt som vissa bokstavskombinationer uteslutits från möjligheten att bli 
  
 registreringsnummer i bilregistret. 
  
 Det kan också vara lämpligt att införa ett krav på att de som 
  
 registrerar domännamn under toppdomänen .se måste använda namnet. 
  
 Ett användningskrav syftar dels till att förhindra att domännamn 
  
 registreras för att säljas vidare, dels till att garantera att bra namn som 
  
 inte används kan återföras och göras registrerbara på nytt. I flera 
  
 domännamnssystem tillämpas redan regler om användningskrav. I 
  
 Norge krävs exempelvis att ett registrerat domännamn måste användas 
  
 för att registreringen skall få kvarstå. Med användning avses i det 
  
 60 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 norska systemet att domännamnet är tekniskt operativt, dvs. att en 
  
 server svarar då det aktuella domännamnet anropas. 
  
 I det föreslagna systemet är det viktigt att II-stiftelsen snarast 
  
 utarbetar rutiner för att gallra bort domännamn som inte används. 
  
 Utgallring bör ske så snart domännamn som inte används upptäcks, 
  
 efter det att den som ansvarar för domännamnet i fråga fått rimlig tid 
  
 på sig att göra domännamnet operativt. Att det skall gå att kontakta 
  
 användaren på de adresser som denne uppgivit ligger på användarens 
  
 ansvar att se till. Det skall i sammanhanget påpekas att NIC-SE redan 
  
 nu, enligt sina allmänna villkor, har möjlighet att avregistrera ett 
  
 domännamn om kontaktinformationen inte stämmer. Samma sak gäller 
  
 de fall då årsavgiften inte betalas. 
  
 Sammanfattningsvis kan sägas att det här föreslagna systemet där 
  
 sökanden i avtal förbinder sig att följa vissa uppställda klara och enkla 
  
 regler innebär, som alltid i samband med avtalsrelationer, att hävning 
  
 och i detta fall avregistrering kan aktualiseras om avtalet inte efterföljs. 
  
 4.3 Behov av övergångsperiod 
  
 Vid en övergång till det av utredningen förordade systemet utan förprövning  
  
 kan det finnas behov av att överväga att införa övergångsregler. 
  
 För att garantera att de som har registrerade känneteckensrätter får 
  
 möjlighet att använda sina kännetecken som underlag för en domännamnsregistrering  
  
 direkt under toppdomänen .se bör dessa innehavare 
  
 under en övergångsperiod få registrera domännamn, innan andra 
  
 användare utan registrerade rättigheter får denna möjlighet. 
  
 I domännamnssystem utan förprövning kan domännamn överlåtas 
  
 och säljas. Om förprövningen slopas i det svenska systemet kommer 
  
 det därför med stor sannolikhet att registreras namn med särskild 
  
 betydelse för att sedan kunna säljas vidare. Att domännamn kan säljas 
  
 visar på betydelsen av ett bra domännamn och det är ett argument som 
  
 stöder utredningens förslag. 
  
 Några av de intressenter utredningen talat med menar dock att 
  
 handel med domännamn är något som inte enbart är till gagn för 
  
 utvecklingen av Internet. De har därför framfört önskemål om att IIstiftelsen  
  
 själv under en övergångsperiod skulle auktionera ut särskilt 
  
 attraktiva namn av generisk karaktär såsom bil.se, cd.se, mat.se osv. Ett 
  
 sådant förfarande skulle innebära att namnen hamnar hos dem som 
  
 verkligen tänker använda dem för sin verksamhet samtidigt som 
  
 intäkterna skulle komma II-stiftelsen och därmed Internetutvecklingen i 
  
 Sverige till del. Det finns emellertid inga garantier för att ett sådant 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 61 
  
 förfarande skapar rättvisa och dessutom bedömer utredningen att det 
  
 inte kan genomföras utan svårigheter. Utredningen finner dessutom att 
  
 det användningskrav som utredningen föreslår skall finnas i det nya 
  
 systemet kommer att göra det svårare att samla på sig namn. I de fall 
  
 det är uppenbart att en domännamnsregistrering gjorts endast i syfte att 
  
 sälja det vidare och där domännamnet faktiskt inte används kan 
  
 avregistrering således aktualiseras. 
  
 4.4 Hur garanteras driftsäkerheten? 
  
 4.4.1 Driftsäkerhet i domännamnssystemet 
  
 En av de viktigaste frågorna för Internetutvecklingen i Sverige är hur 
  
 en hög driftsäkerhet skall kunna garanteras i det svenska domännamnssystemet.  
  
 Nästan alla intressenter som utredningen varit i kontakt med 
  
 har framhållit detta som en av de viktigaste frågorna och understrukit 
  
 betydelsen av att alla förslag som utredningen lämnar måste beakta 
  
 säkerhetsaspekterna. 
  
 Driftsäkerhet kan diskuteras i flera nivåer och utredningen har valt 
  
 att behandla frågan uppdelad på tre områden, nämligen domännamnshantering 
  
 , tillgång till DNS-information och skydd av DNSinformation. 
  
 Domännamnshantering 
  
 Det befintliga svenska systemet kännetecknas, som redan nämnts, av en 
  
 hög driftsäkerhet i hanteringen. Viktiga faktorer som spelar in när 
  
 driftsäkerheten i hanteringen skall bedömas är att det finns fasta och 
  
 klara rutiner för hur information inhämtas om vilka som är ansvariga 
  
 för ett registrerat domännamn och vilka servrar som skall hålla det 
  
 aktuella domännamnet operativt. Som nämnts i det inledande kapitlet 
  
 är en av förutsättningarna för att DNS-systemet skall fungera att den 
  
 information som finns i systemet är korrekt. När en fråga sänds till en 
  
 DNS-databas så måste informationen i databasen om var den mottagande  
  
 datorn finns vara riktig, annars blir svaret felaktigt oavsett den 
  
 tekniska funktionaliteten. Därför är det mycket viktigt att de som 
  
 registrerar domännamn uppger korrekt information och att det finns 
  
 rutiner för att följa upp ändringar. Om en användare byter operatör, 
  
 måste exempelvis detta anmälas för att ändringarna skall kunna införas 
  
 i DNS-databasen. 
  
 Utredningen gör den bedömningen att NIC-SE har goda rutiner för 
  
 att möta detta behov. Utredningen bedömer vidare att det finns goda 
  
 förutsättningar för en fortsatt hög säkerhet på detta område utan några 
  
 62 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 vidare ändringar och att de befintliga organisationerna har både tekniska  
  
 och personella förutsättningar att klara de krav som det föreslagna  
  
 systemet kommer att ställa. 
  
 Tillgång till DNS-information 
  
 Säkerheten i DNS-systemet är också beroende av hur många speglande 
  
 DNS-databaser det finns. Om DNS-informationen i det svenska 
  
 systemet skulle vara samlad i en databas och bara finnas tillgänglig i en 
  
 server, skulle hela systemet stanna om denna enda dator slutade att 
  
 fungera. För att öka driftsäkerheten är det därför nödvändigt att spegla 
  
 DNS-informationen i andra databaser och på så sätt sprida riskerna för 
  
 att det kan bli driftstopp. Ett system med många spegel-servrar har god 
  
 säkerhet eller annorlunda uttryckt – systemet har hög redundans. 
  
 Dagens svenska system har över tio spegel-servrar på olika ställen i 
  
 Sverige och i övriga världen. Utredningen gör den bedömningen att 
  
 redundansen i det svenska systemet är mycket god. 
  
 Under utredningsarbetets gång har det framkommit synpunkter på 
  
 att det borde finnas ytterligare spegel-servrar och att åtminstone någon 
  
 av dessa borde kontrolleras av staten. Härigenom säkerställs att den 
  
 mycket viktiga information som finns på DNS-servrarna alltid skall 
  
 kunna göras tillgänglig oavsett agerande från de organisationer som 
  
 sköter hanteringen. Som framgår i kapitel 3 är detta en ståndpunkt som 
  
 finner stöd i GAC:s förslag. Frågan kommer att behandlas vidare i 
  
 kapitel 5. 
  
 Skydd av DNS-information 
  
 DNS-systemet är, som nämnts i inledningen, en distribuerad databas 
  
 som är uppbyggd så att var och en kan sköta sin egen del av databasen. 
  
 Denna lokala administration underlättar arbetet att hålla databasen 
  
 uppdaterad. Hittills har det emellertid inte funnits någonting i DNS 
  
 som verifierar vem som har lagt in vilken information. Detta medför att 
  
 det är lätt att ljuga, dvs. lägga in falsk information och t.ex. utge sig 
  
 för att vara någon annan än den man egentligen är. Falsk DNSinformation  
  
 öppnar möjligheter för att stjäla annans information 
  
 (t.ex. e-post och annat) och störa transaktioner (elektronisk handel, 
  
 fakturor m.m.). 
  
 Problemen har uppmärksammats. Det finns nu tekniker för betydligt 
  
 säkrare hantering av DNS-information med hjälp av Secure DNS 
  
 (DNSSEC). 
  
 DNSSEC byggare på att DNS-informationen krypteras och att 
  
 nycklar måste används för att lägga till information i en DNS-server. 
  
 Man använder något som kallas asymmetrisk kryptering och denna 
  
 teknik använder sig av checksummor. Dessa är tal som man får fram 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 63 
  
 genom att applicera en matematisk algoritm på en viss informationsmängd.  
  
 Algoritmen är utformad så att minsta ändring av informationen 
  
 leder till en förändring av checksumman. Om den ärliga DNSservern  
  
 räknar ut checksumman för alla sina poster i DNS och sedan 
  
 krypterar checksummorna en efter en samt bilägger den krypterade 
  
 checksumman till respektive post när den svarar på DNS-frågor, så kan 
  
 frågeställaren beräkna en egen checksumma för DNS-posten och 
  
 jämföra den egna med den medskickade checksumman. Om checksummorna  
  
 är lika, kan man vara säker på att informationen inte har 
  
 förvanskats på vägen och att den verkligen kommer från rätt 
  
 avsändare. 
  
 Utredningen bedömer att arbetet med att skapa förutsättningar för 
  
 den säkra hantering av DNS-information som DNSSEC medför är av 
  
 största vikt. Särskilda rekommendationer avseende DNSSEC återfinns i 
  
 kapitel 6 och grundkoncepten i DNSSEC beskrivs vidare i bilaga 6. 
  
 4.4.2 Påverkas driftsäkerheten när förprövningen 
  
 slopas? 
  
 Under utredningens gång har en lång rad synpunkter framförts 
  
 beträffande frågan om driftsäkerhet i ett system utan förprövning. 
  
 Många har varnat för att skapa stora DNS-databaser, något som kan bli 
  
 en följd av att förprövningen i det svenska systemet slopas. Under 
  
 utredningens inledningsskede påtalades att det skulle vara omöjligt att 
  
 skapa en DNS-databas med bibehållen hög teknisk funktionalitet med 
  
 mer än en miljon domännamn direkt under toppdomänen. Det har 
  
 emellertid visat sig att kapaciteten är väsentligt högre än så. Som 
  
 exempel kan nämnas att den generiska toppdomänen .com har över nio 
  
 miljoner domännamn registrerade direkt under toppdomänen och att 
  
 det fungerar tekniskt bra. Enda egentliga följden av en större databas är 
  
 att överföringstiderna till spegel-servrarna ökar med teknik som 
  
 används i dag. Beträffande DNS-informationen för .com tar för närvarande  
  
 överföringarna ungefär fyra timmar. Risken med en stor databas  
  
 är således att det med dagens teknik tar några timmar innan ett 
  
 registrerat domännamn finns i samtliga spegel-servrar. Mot detta skall 
  
 sällas att det i ett system med förprövning vanligen tar flera veckor för 
  
 att över huvud taget få ett domännamn registrerat. 
  
 En helt annan fråga är hur den som hanterar systemet skall anpassa 
  
 sin verksamhet efter ett väsentligt mycket större antal användare. All 
  
 informationshantering och alla ändringar avseende exempelvis kontaktinformation  
  
 blir mer tidsödande, om antalet domännamn ökar. Problemet  
  
 är emellertid övergående och det handlar uteslutande om att 
  
 64 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 anpassa tekniska och personella resurser efter de nya krav som ett 
  
 system utan förprövning medför. Utredningen gör den bedömningen att 
  
 NIC-SE har goda möjligheter att anpassa sin verksamhet efter de nya 
  
 kraven och ser därmed inte att detta skulle vara ett hinder mot att slopa 
  
 förprövningen. 
  
 4.5 Hur skall känneteckensrättsliga 
  
 konflikter hanteras? 
  
 4.5.1 Konkurrens om samma namn 
  
 Som nämnts inledningsvis bygger domännamnssystemet på att alla som 
  
 använder Internet har en unik adress. Varje domännamn måste med 
  
 andra ord vara unikt. Samtidigt är det är möjligt för olika innehavare att 
  
 registrera varumärken och firmor med samma namn. För varumärken 
  
 gäller exempelvis att dessa kan registreras för olika varugrupper utan 
  
 att det innebär någon risk att produkterna sammanblandas. Varumärket 
  
 WASA finns både som ett kännetecken för försäkringar och knäckebröd,  
  
 varumärket Renault finns för både konjak och fordon etc. Det 
  
 faktum att alla domännamn måste vara unika innebär dock att det bara 
  
 kan finnas ett WASA och ett Renault registrerat som domännamn 
  
 direkt under toppdomänen .se. Problemet finns oberoende av vilket 
  
 domännamnssystem som väljs. 
  
 Den enda möjlighet som finns i dagsläget att permanent komma till 
  
 rätta med den konkurrens som kan finnas mellan olika innehavare av 
  
 samma namn är att tvinga dessa att dela på en hemsida som får det 
  
 eftersökta namnet. Därefter får de olika innehavarna lägga länkar från 
  
 den gemensamma hemsidan till sina respektive sidor. Detta har 
  
 praktiserats på frivillig väg i några fall. Exempelvis har kommunerna 
  
 Habo och Håbo (som måste dela på samma namn på grund av att det nu 
  
 inte går att använda svenska tecken å, ä och ö i domännamn) en delad 
  
 hemsida. Från den gemensamma hemsidan får användarna sedan klicka 
  
 sig vidare till den kommun de vill besöka. Genom denna enkla lösning 
  
 har de två användarna som konkurrerar om samma namn löst problemet 
  
 att det inte går att ha mer än ett identiskt domännamn. Sannolikt innebär  
  
 det inte heller några stora problem för användarna. Det enda som 
  
 krävs är en ytterligare knapptryckning. 
  
 Att Habo och Håbo lyckades lösa sina mellanhavanden innebär 
  
 dock inte att det är troligt att alla som konkurrerar om samma namn på 
  
 den svenska delen av Internet kommer att visa samma beredvillighet. 
  
 För att komma ifrån problemet med namnkonkurrens skulle därmed 
  
 den som ansvarar för hanteringen tvingas införa en regel som kräver att 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 65 
  
 innehavarna av samma namn skall utgå från en gemensam hemsida. 
  
 Idén är egentligen tilltalande men kommer sannolikt att medföra stora 
  
 problem i samband med införandet. Det finns dessutom en rad tekniska 
  
 och administrativa problem som kan bli svåra att lösa om användarna 
  
 inte är överrens. Vidare är det omöjligt att ändra förutsättningarna för 
  
 dem som redan fått domännamn registrerade enligt de gamla reglerna. 
  
 Utredningen gör därför bedömningen att konkurrensen mellan olika 
  
 innehavare av samma kännetecken om identiska domännamn är något 
  
 som inte går att undvika med dagens teknik för Internetkommunikation. 
  
 Detta oavsett vilket regelverk som knyts till den aktuella toppdomänen. 
  
 4.5.2 Missbruk 
  
 Ett system utan förprövning utgår från att användarna enkelt skall 
  
 kunna registrera domännamn. I detta ligger att det inte går ställa några 
  
 krav på att sökanden måste visa upp en registrerad firma eller ett 
  
 registrerat varumärke som skall förprövas för att ett domännamn skall 
  
 beviljas. Det kan därmed bli möjligt för andra än innehavarna att 
  
 registrera exempelvis varumärken. Ett sådant förfarande kan i flera fall 
  
 innebära ett känneteckensrättsligt intrång, något som givetvis inte är 
  
 tillåtet. Flera intressenter som utredningen har talat med har varnat för 
  
 att känneteckensrättsliga konflikter kommer att uppstå om förprövningen  
  
 slopas. Andra har påstått att risken för att det skall uppstå 
  
 känneteckensrättsliga problem i ett system utan förprövning är överdriven. 
  
 För att avgöra hur stor risken kan väntas vara är en naturlig utgångspunkt  
  
 att jämföra med andra system där det inte finns någon förprövning 
  
 . Danmark är ett näraliggande exempel där förprövningen 
  
 slopades för drygt två år sedan. Under den tid som systemet i Danmark 
  
 saknat förprövning har det uppstått en enda känneteckensrättslig 
  
 konflikt som lett till prövning i domstol. Det exempel som brukar 
  
 användas för att belysa att det verkligen finns problem i system utan 
  
 förprövning är antalet konflikter i .com domänen. Under de senaste 
  
 åren har ett hundratal konflikter mellan känneteckensinnehavare och 
  
 innehavare av domännamn som är registrerade under toppdomänen 
  
 .com lett till prövning i domstol. Det måste dock beaktas att det i dag 
  
 finns över 9 miljoner registrerade domännamn under toppdomänen 
  
 .com samt att det amerikanska rättsliga systemet i mycket högre grad 
  
 än det svenska använder sig av domstolsprocesser för att slita tvister.  
  
 Mot bakgrund av dessa erfarenheter är det, överfört på svenska förhållanden,  
  
 rimligt att uppskatta antalet konflikter per år till något 
  
 enstaka fall som går till prövning i domstol. 
  
 66 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 Utredningen gör således bedömningen att det inte kommer att 
  
 uppstå särskilt många känneteckensrättsliga konflikter i det svenska 
  
 systemet när förprövningen slopas. Det skulle med andra ord vara fullt 
  
 möjligt att genomföra ändringen av det svenska systemet utan några 
  
 särskilda regler som tar sikte på känneteckensrättsliga problem. 
  
 Eftersom firmor och varumärken är av mycket stor betydelse för 
  
 innehavarna kan det dock finnas anledning att vidta vissa försiktighetsåtgärder.  
  
 Ett sätt att minska antalet potentiella konflikter är att lätta 
  
 på reglerna lite i taget. Genom att under en övergångsperiod bara tillåta 
  
 att registrerade innehavare av kännetecken får möjlighet att registrera 
  
 domännamn undviker man att andra användare registrerar dessa 
  
 skyddade namn. När så förprövningen slopas har redan de känneteckensinnehavare  
  
 som velat haft möjlighet att registrera sina namn. 
  
 Om ett användningstvång införs i det svenska domännamnssystemet 
  
 är det också något som försvårar för dem som försöker registrera 
  
 domännamn endast i syfte att sälja till innehavare av registrerade 
  
 kännetecken. Dessutom innebär en regel, som tvingar den som ansöker 
  
 om en domännamnsregistrering att acceptera att användandet inte får 
  
 utgöra ett intrång i en i Sverige gällande känneteckensrätt, en markering  
  
 att missbruk inte accepteras. Även om någon skulle välja att bryta 
  
 mot den uppställda regeln och registrera ett domännamn som utgör ett 
  
 intrång i någon annans rätt så kan man med stöd av regeln komma till 
  
 rätta med problemet genom att avregistrera de namn som utgör intrång 
  
 i andras rättigheter. Förfarandet utgör nämligen ett avtalsbrott och kan 
  
 därmed vara grund för avregistrering. Med dessa åtgärder anser 
  
 utredningen att antalet konflikter kommer att hållas på en låg nivå. I de 
  
 fall det ändå kommer att finnas behov av en prövning står de allmänna 
  
 domstolarna till förfogande. Dessa har kompetens härför och ansvarar 
  
 redan för att lösa konflikter i samband med känneteckensintrång. 
  
 Självklart finns den möjligheten även när intrånget begåtts genom 
  
 användning av ett domännamn. 
  
 Under utredningsarbetets gång har det framkommit synpunkter om 
  
 att det skulle vara lämpligt att alla konflikter som innefattar domännamn  
  
 hänskjuts till en och samma domstol, detta för att samla kompetens  
  
 och erfarenhet och därmed bidra till en enhetlig bedömning. 
  
 Utredningen kan dock inte utan ytterligare överväganden föreslå att en 
  
 sådan regel införs.  
  
 Om det visar sig att det blir problem för de allmänna 
  
 domstolarna att hantera de tvister som uppstår i samband med domännamnsanvändning 
  
 , bör emellertid denna möjlighet övervägas. Som skäl 
  
 härför kan anföras att området är komplicerat och att det sannolikt 
  
 kommer att uppstå få tvister. 
  
 Ett annat problem som det finns anledning att uppmärksamma är att 
  
 en process i allmän domstol är både kostsam och tidskrävande. Detta är 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 67 
  
 något som främst missgynnar små aktörer. För att underlätta för dessa 
  
 skulle det därför kunna vara rimligt att bygga upp ett konfliktlösningssystem  
  
 som liknar det som Shaw antagit för de generiska 
  
 toppdomänerna. Systemet tar sikte på domännamnsregistreringar i ond 
  
 tro, där någon registrerat ett domännamn i uppenbart syfte att missgynna  
  
 en känneteckensinnehavare, antingen för att snylta på dennes 
  
 goda anseende eller för att sälja domännamnet. En känneteckensinnehavare  
  
 som anser att domännamnsregistreringen är ett intrång i 
  
 kännetecknet i fråga har möjlighet att ta kontakt med en liten flexibel 
  
 nämnd som snabbt och billigt kan ta ställning till detta. Om nämnden 
  
 kommer fram till att det är så kan den besluta att domännamnsregistreringen  
  
 skall upphävas. Inga andra sanktioner är möjliga. 
  
 Nämnden skall bestå av betrodda personer och parterna har själva 
  
 möjlighet att utse ledamöter. En stor fördel både för effektiviteten och 
  
 kostnaderna är att all korrespondens skall kunna skötas elektroniskt. 
  
 För mer information om det konfliktlösningssystem som ICANN 
  
 använder hänvisas till bilaga 5. 
  
 Systemet tillämpas, som nämnts, beträffande de generiska toppdomänerna.  
  
 Det har emellertid föreslagits att systemet också skall 
  
 kunna användas som mall för konfliktlösning avseende de nationella 
  
 toppdomänerna. Utredningen menar att det är en stor fördel om det 
  
 konfliktlösningssystem som används för den svenska toppdomänen är 
  
 anpassat efter andra system i världen. Det system som ICANN 
  
 använder har förutsättningar att utvecklas till en gemensam standard 
  
 och därmed kan det vara lämpligt att skapa samma möjlighet i Sverige. 
  
 Om det blir aktuellt att införa alternativa konfliktlösningsmöjligheter 
  
 bör därför ICANN:s modell användas som mall. Utredningen gör dock 
  
 den bedömningen att det inte är aktuellt i detta skede. Anledningen 
  
 härtill är främst att risken för konflikter framstår som liten. Dessutom 
  
 är problemet med att skapa alternativa domstolar, exempelvis en 
  
 nämnd för hantering av domännamnsdispyter, att de i många fall upplevs  
  
 som myndigheter av användare som kommer i kontakt med dem. 
  
 Det är dessutom olyckligt om känneteckensrätten skulle bli föremål för 
  
 bedömning i en rad olika organ förutom de allmänna domstolarna. 
  
 Vid de samtal utredningen har haft med Varumärkeskommittén har 
  
 det framkommit att också Varumärkeskommittén framhåller att det är 
  
 angeläget att det kännteckensrättsliga området behandlas enhetligt. En 
  
 enhetlig bedömning skapas bäst genom att så långt som möjligt pröva 
  
 känneteckensrättsliga konflikter i samma ordning.  
  
 Sammanfattningsvis gör utredningen den bedömningen att tvister 
  
 avseende domännamn i största möjliga mån bör hänvisas till de befintliga  
  
 organen för tvistlösning, dvs. de allmänna domstolarna. För att 
  
 minska antalet potentiella konflikter bör II-stiftelsen under en över 
  
 68 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 gångsperiod låta rättighetsinnehavare registrera domännamn direkt 
  
 under toppdomänen .se, innan förprövningen slopas helt. Vidare bör de 
  
 känneteckensrättsliga problemen beaktas i de klara och enkla regler 
  
 som skall gälla för registrering under toppdomänen .se. Om det inte är 
  
 absolut nödvändigt, bör inte alternativa domstolar införas. Visar det 
  
 sig att det ändå finns behov av att skapa sådana möjligheter, får den 
  
 frågan övervägas särskilt. Samma sak gäller beträffande behovet av att 
  
 samla alla konflikter som rör domännamn i en utvald domstol. 
  
 4.6 Hur tillgodoses konsumentintresset? 
  
 Konsumenten har en särskilt skyddsvärd ställning i svensk rättstradition.  
  
 Det är därför angeläget att också den verksamhet som bedrivs 
  
 under ett domännamn som registrerats under den svenska toppdomänen 
  
 .se beaktar konsumentintresset. Konsumenter som handlar på Internet, 
  
 på hemsidor som finns registrerade under .se, skall kunna lita på att de 
  
 då åtnjuter motsvarande skydd som de skulle göra om de handlade i en 
  
 butik eller via postorder. Att det skall vara så garanteras av att alla som 
  
 registrerar domännamn under .se måste acceptera att svenska konsumentregler  
  
 gäller. Om det skulle visa sig att en handlare på Internet 
  
 som bedriver verksamhet under en .se domän inte följer nämnda regler, 
  
 kan konsumenten på samma sätt som beträffande oegentligheter i den 
  
 verkliga världen få rätt; exempelvis genom att kontakta konsumentombudsmannen,  
  
 reklamationsnämnden eller genom att gå till domstol. 
  
 Handel på Internet kan emellertid sägas ställa ytterligare krav på 
  
 säkerhet och skydd. Ett skäl till detta är att elektronisk handel 
  
 fortfarande är ett nytt fenomen och många konsumenter känner 
  
 osäkerhet i samband med handel som bedrivs över Internet. Vidare kan 
  
 det argumenteras för att det är lättare att undandra sig ansvar för den 
  
 handel man bedriver, om försäljningen sker på Internet i stället för från 
  
 ett fast driftställe här i landet. 
  
 Utredningen gör den bedömningen att parterna i samband med 
  
 tvister som rör konsumenthandel i första hand bör förlita sig på de 
  
 instrument som finns för att garantera att konsumentskyddet efterlevs. 
  
 Genom att dessutom kräva att de som registrerar ett domännamn under 
  
 den svenska toppdomänen .se följer svenska regler för konsumentskydd 
  
 markeras att detta är något som är viktigt för dem som skall agera 
  
 under ett domännamn i toppdomänen .se. I de fall domännamnsinnehavaren  
  
 inte följer de villkor som skrivits på skall det resultera i att 
  
 domännamnet avregistreras. 
  
 Genom att avregistrera företag som bryter mot registreringsavtalet 
  
 kommer antalet konflikter med konsumenter att minska. Ett avgörande 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 69 
  
 kriterium vid avregistrering skall vara att domännamnsinnehavaren 
  
 bryter mot registreringsavtalet och därtill inte vidtar rättelse. Det är 
  
 angeläget att frågor om avregistrering handläggs snabbt. 
  
 Utredningen menar sammanfattningsvis att det finns goda förutsättningar  
  
 för att tillgodose konsumentintresset om reglerna ändras i 
  
 enlighet med utredningens förslag. Utgångspunkten är att konsumenter 
  
 har samma skydd som alltid även när inköpen sker via en hemsida som 
  
 sorterar under den svenska toppdomänen .se. Utredningen föreslår 
  
 därutöver att konsumentintresset skall beaktas också i avtalen som 
  
 reglerar domännamnsregistreringarna. Den som bedriver verksamhet på 
  
 en .se domän riskerar därmed avregistrering om hänsyn inte tas till 
  
 konsumenterna. Hotet om avregistrering är i sig återhållande och innebär  
  
 förbättrade möjligheter för den konsumentrelaterade e-handeln. 
  
 Vidare rekommendationer avseende konsumenter finns i kapitel 6. 
  
 4.7 Andra effekter av slopad förprövning 
  
 Det finns ytterligare skäl som talar för ett system utan förprövning. 
  
 Man slipper de problem, som nämnts tidigare, med att den privata aktör 
  
 som hanterar registreringarna får en myndighetsliknande karaktär. Det 
  
 är främst de olika momenten av prövning som skapar dessa drag av 
  
 myndighetsutövning (se avsnitt 1.8). När förprövningen och reglerna 
  
 som styr den tas bort försvinner också till stora delar de drag av 
  
 myndighetsutövning som finns i det nuvarande systemet. Det kan i 
  
 sammanhanget tilläggas att utredningen är tveksam till om det över 
  
 huvud taget är lämpligt att låta privata aktörer sköta hanteringen så som 
  
 systemet är utformat i dag. Genomförandet av de av utredningen 
  
 föreslagna regeländringarna är med andra ord en förutsättning för att 
  
 hanteringen skall kunna fortsätta att ske inom ramen för den privata 
  
 sektorn. Utredningen menar dock att domännamnshanteringen hör 
  
 hemma där. 
  
 Vidare gör ett system utan förprövning att det blir möjligt att bygga 
  
 upp ett registreringssystem där hanteringen kan skötas helt elektroniskt. 
  
 Det ger avsevärda besparingar både i tid och kostnader för de sökande. 
  
 Framför allt gäller detta nystartade företag. En följd av detta är att det 
  
 blir möjligt att ge ombuden vidare befogenheter så att dessa får 
  
 möjlighet att registrera domännamn fullt ut, inte bara ta emot ansökningar  
  
 och vidarebefordra dessa till NIC-SE. 
  
 Det skulle således kunna innebära att ombuden får vidare befogenheter.  
  
 En sådan ändring innebär dock att det kommer att ställas högre 
  
 tekniska krav på ombuden. Utredningen gör dock den bedömningen att 
  
 flera av dagens ombud är väl kvalificerade för uppgiften. Genom att ge 
  
 70 Överväganden och förslag avseende regelverket SOU 2000:30 
  
 ombuden en tydligare roll som registreringskontor kan NIC-SE:s 
  
 uppgifter renodlas till bevakning av den tekniska funktionaliteten. 
  
 Förslaget förutsätter givetvis att II-stiftelsen beaktar att avgifterna som 
  
 NIC-SE tar ut av ombuden anpassas efter de nya förhållandena som det 
  
 ökade antalet domännamnsregistreringar och den minskade administrationen  
  
 innebär. 
  
 För att garantera säkerheten och funktionaliteten i det nya systemet 
  
 kommer avtalen mellan de olika aktörerna att vara centrala. 
  
 Användaren kommer att ta kontakt med ett ombud som under fri 
  
 konkurrens utför registreringar av domännamn under toppdomänen .se. 
  
 I samband med registreringarna måste emellertid sökanden acceptera 
  
 kraven som specificerats i avsnitt 4.2 och som ger II-stiftelsen möjlighet  
  
 att fatta beslut om att avregistrera ett domännamn om användaravtalet  
  
 inte efterlevs. För att garantera att NIC-SE får korrekt kontaktinformation  
  
 om vem som ansvarar för respektive domännamn, måste 
  
 det finnas fasta rutiner som stadgar hur ändringar i dylik information 
  
 skall förmedlas mellan användarna, ombuden och NIC-SE. Vidare 
  
 måste det finnas ett avtal om hur den tekniska driften skall hanteras 
  
 mellan ombuden och NIC-SE. Därutöver bör som ett avtalsvillkor 
  
 skrivas in regler för hur ett avregistreringsärende skall hanteras såväl 
  
 vad avser administrativa som tekniska frågor. Det är också lämpligt att 
  
 NIC-SE:s uppgifter specificeras i en skriven instruktion mellan IIstiftelsen  
  
 och NIC-SE. Eftersom II-stiftelsen hanterar det svenska 
  
 domännamnssystemet utan vinstintresse blir en viktig del av 
  
 instruktionen mellan stiftelsen och NIC-SE hur intäkterna skall 
  
 redovisas. 
  
 Det nya systemet innebär som utredningen ser det fördelar för alla 
  
 parter. Hela registreringsförfarandet blir enklare för användarna som i 
  
 normalfallet bara behöver kontakta ett ombud som automatiskt kommer 
  
 att kunna utföra en domännamnsregistrering. Ombuden slipper, som det 
  
 uttryckts av några ombud utredningen talat med, sitta på två stolar, 
  
 dvs. både vara företrädare för sina kunder samt en första förprövningsinstans  
  
 gentemot NIC-SE. NIC-SE slipper den praktiska administrationen  
  
 av registreringarna som den nuvarande förprövningen 
  
 innebär och kan koncentrera sig på huvuduppdraget att garantera den 
  
 tekniska funktionaliteten. II-stiftelsen får slutligen en tydligare roll som 
  
 uppdragstagare och huvudansvarig för hanteringen Detta kan åstadkommas  
  
 bland annat genom att domännamnsregistreringarna utförs av 
  
 ombuden som är helt fristående från II-stiftelsen. 
  
 Med denna nya rollfördelning kommer den kompetens som finns i 
  
 de befintliga organisationerna bättre till sin rätt. Ombuden som har en 
  
 större kundkontakt och bättre möjligheter att agera marknadsmässigt, 
  
 blir ett tydligt ansikte utåt mot användarna. NIC-SE slipper ägna tid 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende regelverket 71 
  
 och resurser åt förprövning och kan koncentrera sig på att bygga upp 
  
 sin tekniska kompetens. II-stiftelsen i sin tur får en tydligare roll som 
  
 ansvarig för hanteringen. För att lösa denna uppgift finns det kunnande 
  
 inom II-stiftelsens olika organisationsdelar. De olika nämnder som 
  
 inrättats för att administrera det hittillsvarande systemet kan få andra 
  
 roller i det nya. Den kompetens som har byggts upp inom de två 
  
 nämndorganisationerna NDR och NÖD, där en stor del av II-stiftelsens 
  
 kunnande på domännamnsområdet finns samlad, kommer självfallet att 
  
 vara viktig även framdeles, inte minst i samband med att de nya avtalen 
  
 skall arbetas fram. 
  
 SOU 2000:30 73 
  
 5 Överväganden och förslag 
  
 avseende organisationen 
  
 5.1 Utgångspunkter 
  
 Som framgår av föregående kapitel finns det stora möjligheter att göra 
  
 de ändringar som behövs för att det svenska domännamnssystemet skall 
  
 uppfylla målen. Detta kan ske dels genom regeländringar, dels genom 
  
 de organisatoriska förändringar som blir en följd av att förprövningen 
  
 slopas. Det har också, som nämnts, visat sig att det framkommit 
  
 förhållandevis lite kritik mot de agerande organisationerna. Flera 
  
 intressenter har dock påtalat bristen på legitimitet i det hittillsvarande 
  
 systemet. En stor del av legitimitetsbristen har sin förklaring i det 
  
 hittillsvarande regelverket. Att uppdraget att hantera domännamnssystemet  
  
 i Sverige sker helt utan något stöd i lag eller avtal är också en 
  
 del i förklaringen. Att de organisationer som har tagit på sig uppdraget 
  
 att hantera domännamnssystemet i Sverige upplevs som legitima av 
  
 användarna är av största vikt. Förslagen i denna del syftar därför främst 
  
 till att skapa organisatorisk legitimitet åt domännamnssystemet. 
  
 Utredningen har härvid tagit intryck av det förslag rörande delegering 
  
 av ansvaret för hanteringen av de nationella toppdomänerna som Donovan 
  
 har arbetat fram och som har presenterats i kapitel 3. GAC:s förslag är i 
  
 och för sig ännu inte antaget av Shaw, som under det senaste mötet i 
  
 Kairo i mars detta år beslutade att GAC:s förslag skulle diskuteras 
  
 vidare under öppna former och förhoppningsvis vara färdigt för ett 
  
 beslut om antagande vid mötet i Skinner den 15-16 juli i år. 
  
 Det finns en önskan både från det svenska samhällets sida och från 
  
 de ansvariga för de befintliga organisationerna att en legitim grund för 
  
 domännamnshanteringen skapas. II-stiftelsen har exempelvis uttryckt 
  
 att det skulle vara bra om staten tydligare visade sitt intresse och tog ett 
  
 större ansvar för domännamnsfrågorna. Att staten har ett inflytande 
  
 över hanteringen och ett ansvar för att den sköts på ett bra sätt stöds 
  
 också av det faktum att det finns ett brett internationellt samförstånd 
  
 74 Överväganden och förslag avseende organisationen SOU 2000:30 
  
 om att hanteringen av de nationella toppdomänerna skall drivas på ett 
  
 allmännyttigt sätt. Utredningen menar att dessa önskemål kan tillgodoses  
  
 i ett system som bygger på de förslag GAC framfört. 
  
 5.2 En svensk modell motsvarande den som 
  
 GAC föreslagit 
  
 Utredningen föreslår att Sverige inför en avtalsmodell motsvarande den 
  
 som GAC har föreslagit för delegering av ansvaret för de nationella 
  
 toppdomänerna. Argumenten för att skapa denna avtalskonstruktion är 
  
 flera och det finns mycket få skäl mot den. 
  
 Det främsta skälet till att införa den föreslagna avtalskonstruktionen 
  
 är den ovan nämnda uppfattningen bland användarna att den nuvarande 
  
 organisationen har bristande legitimitet. Ett annat skäl är att det i dag 
  
 finns en stark önskan bland världens länder att komma till rätta med 
  
 den otydlighet som gäller beträffande delegeringen av uppdraget att 
  
 hantera de nationella toppdomänerna. Denna önskan har konkretiserats 
  
 i GAC-förslaget. Utredningen är av den uppfattningen att det är önskvärt  
  
 att Sverige agerar i enlighet med de strävanden som finns internationellt  
  
 på ett så globalt område som domännamnshantering. Att 
  
 Sverige såsom en framgångsrik IT-nation dessutom har möjlighet att 
  
 vara ett föregångsland genom att bli ett av de första länderna i världen 
  
 som inför den föreslagna avtalskonstruktionen är något som stärker 
  
 argumenten ytterligare. 
  
 Ett argument som skulle kunna anföras mot att införa den föreslagna 
  
 avtalskonstruktionen är att dagens system har en stark förankring i den 
  
 bakomliggande historiska utvecklingen av Internet. Sverige är ett land 
  
 som, i dessa sammanhang, varit med under lång tid och det har redan 
  
 tidigt både funnits intresse och kompetens att hantera domännamnsfrågor  
  
 här. Från den första registreringen i mitten av 1980-talet fram till 
  
 i dag har i princip utvecklingen drivits av entusiastiska och kompetenta 
  
 personer med visioner om att domännamn är viktigt för utvecklingen av 
  
 Internet. De flesta har dessutom arbetat nästan helt på ideell basis och 
  
 de har gjort en stor insats. En följd av detta är att dagens system är 
  
 utformat helt i enlighet med de krav och riktlinjer som tidigare har 
  
 ställts från Internetsamfundet. Det finns också en rad andra system som 
  
 utformats på liknande sätt som det svenska, exempelvis det i Norge för 
  
 toppdomänen .no. 
  
 De övergripande målen när det nuvarande svenska systemet utformades  
  
 var att en god säkerhet i domännamnssystemet skulle tillförsäkras.  
  
 Den svenska toppdomänen .se kännetecknas också av en 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende organisationen 75 
  
 mycket hög driftsäkerhet och administrationen av en stor teknisk 
  
 kompetens som är ägnad att garantera att driftsäkerheten också skall 
  
 komma att kunna behållas i framtiden. Många av de intressenter som 
  
 utredningen talat med hävdar att varken målen eller kraven har ändrats 
  
 nämnvärt och att det därför inte finns anledning att ändra i den 
  
 befintliga strukturen. 
  
 Utredningen är emellertid av den åsikten att den föreslagna 
  
 avtalsmodellen inte innebär några avgörande ändringar av den befintliga  
  
 organisatoriska strukturen. Det handlar i stället om att ansvarsförhållandena  
  
 klarläggs. Dessutom ser användandet av Internet och 
  
 domännamn väsentligt annorlunda ut i dag än vad det gjorde när uppdraget  
  
 att hantera den svenska toppdomänen .se ursprungligen delegerades.  
  
 Numera omfattar domännamnshanteringen stora kommersiella 
  
 värden för företag och enskilda och det är därför motiverat att staten tar 
  
 ett större ansvar för hanteringen. 
  
 Under utredningens arbete har det också framkommit synpunkter på 
  
 att det är olyckligt att privaträttsliga organisationer beslutar om regler 
  
 som får genomgripande konsekvenser för företag, organisationer och 
  
 enskilda medborgare, exempelvis vem som skall få registrera ett 
  
 domännamn under toppdomänen .se. De som framfört dessa argument 
  
 menar att staten själv borde ha det övergripande ansvaret för hanteringen  
  
 och även ansvaret för den faktiska administrationen. 
  
 Det stora flertalet synpunkter som utredningen tagit del av har 
  
 emellertid varnat för att lägga den praktiska hanteringen av domännamnen  
  
 på en myndighet. Argumenten går till stor del ut på att 
  
 domännamnshantering ställer mycket stora krav på flexibilitet och 
  
 snabbhet. Dessa krav tillgodoses bäst om hanteringen sköts av en 
  
 privaträttslig organisation som har större möjligheter än en myndighet 
  
 att anpassa sig till de snabba förändringar som Internetutvecklingen 
  
 kännetecknas av. 
  
 En annan inte obetydlig invändning mot att låta staten ta över hela 
  
 ansvaret för hanteringen är att det inte finns någon anledning att göra 
  
 så stora förändringar, om det finns ett fungerande system för domännamnshantering  
  
 att utgå från. Flera av de synpunkter som utredningen 
  
 tagit del av pekar i den riktningen. 
  
 5.3 Alternativa modeller för 
  
 domännamnshantering 
  
 Under utredningsarbetet har det framkommit förslag på andra modeller 
  
 än den befintliga. Bland de olika förslag som kommit utredningen till 
  
 76 Överväganden och förslag avseende organisationen SOU 2000:30 
  
 del går det att urskilja tre modeller förutom den befintliga, nämligen att 
  
 staten tar över hela ansvaret för hanteringen, att staten tar över ansvaret 
  
 för hanteringen men delegerar administrationen till en annan aktör samt 
  
 att hela ansvaret för hanteringen läggs på en och samma privata aktör. 
  
 De tre modellerna presenteras nedan. Därefter följer, i nästkommande 
  
 avsnitt, en redogörelse för varför utredningen valt att utgå från att IIstiftelsen  
  
 bör vara kvar som uppdragstagare. 
  
 5.3.1 Staten ansvarar och administrerar 
  
 Denna lösning går ut på att staten tar över ansvaret för toppdomänen 
  
 .se från den nuvarande organisationen, II-stiftelsen. Hela administrationen  
  
 bedrivs i samhällelig regi, exempelvis inom ramen för en 
  
 myndighet. Det finns ett närliggande exempel i Finland. Där har staten 
  
 valt att ta hela ansvaret för administrationen av den finska toppdomänen  
  
 .fi. Rent praktiskt sköts administrationen av den finska 
  
 motsvarigheten till PTS och alla regler som gäller för domännamn i 
  
 Finland stiftas med stöd i lag. För mer information om det finska 
  
 systemet hänvisas till bilaga 3. 
  
 På samma sätt kan man tänka sig att PTS eller PRV skulle ta över 
  
 den praktiska hanteringen av domännamn i Sverige. De nuvarande 
  
 reglerna skulle skrivas om till myndighetsföreskrifter och det 
  
 nuvarande systemet för konfliktlösning skulle ersättas av det system 
  
 våra förvaltningsdomstolar erbjuder. 
  
 5.3.2 Staten ansvarar men delegerar 
  
 Ett annat alternativ är att staten tar över rollen som huvudansvarig men 
  
 att uppdraget att vara registreringsenhet delegeras till en privaträttslig 
  
 organisation som får utföra det praktiska arbetet. Delegationen av 
  
 registreringsenhetsfunktionen skulle i denna modell kunna ske genom 
  
 upphandling. Administrationen kommer således att hanteras med stöd i 
  
 ett avtal mellan staten och den privaträttsliga organisationen. 
  
 Detta sätt att lägga upp hanteringen av domännamn återfinns 
  
 exempelvis i USA där den amerikanska regeringen spelat en aktiv roll 
  
 som huvudansvarig men där den praktiska administrationen sköts av 
  
 privaträttsliga organ med stöd i avtal mellan dessa och regeringen. 
  
 Både den nationella amerikanska toppdomänen .us och de generiska 
  
 toppdomänerna .com, .org samt .net hanteras utifrån en modell som 
  
 liknar den här presenterade. 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende organisationen 77 
  
 5.3.3 Marknadsaktör ansvarar 
  
 Denna modell är den som kan sägas vara mest marknadsanpassad. En 
  
 privat aktör har hela ansvaret och administrerar toppdomänen .se 
  
 utifrån marknadens krav. Det i dag uttalade kravet på att verksamheten 
  
 skall vara icke vinstdrivande faller således. Detta sätt att lösa hanteringen  
  
 av domännamnsfrågor är vanligt förekommande. Exempelvis 
  
 administreras toppdomänen .nu på detta sätt och samma sak gäller för 
  
 vissa andra toppdomäner. 
  
 Det faktum att en toppdomän drivs under marknadsmässiga villkor 
  
 har flera fördelar. Den privata aktören har möjlighet att disponera 
  
 eventuella intäkter för att satsa på teknisk kompetens och utveckling av 
  
 toppdomänen i fråga. Den konkurrens som finns mellan olika toppdomäner  
  
 i världen tvingar dessutom företaget som administrerar en 
  
 toppdomän att vara konkurrenskraftig beträffande priser och service. 
  
 Om det ansvariga företaget inte lever upp till marknadens krav märks 
  
 detta genast genom en minskad tillströmning av ansökningar. Genom 
  
 att låta administrationen utföras utanför marknaden kan utvecklingen 
  
 hämmas. 
  
 5.4 II-stiftelsen blir uppdragstagare 
  
 Samtliga modeller ovan förutsätter mer eller mindre genomgripande 
  
 förändringar av det befintliga systemet. Ansvaret för toppdomänen .se 
  
 måste exempelvis delegeras om i det fall någon av de presenterade 
  
 modellerna skulle bli utredningens förslag. Den internationella utvecklingen  
  
 pekar i och för sig mot att stater i allt större utsträckning tar över 
  
 ansvaret för det egna landets toppdomän. Dessutom finns inget som 
  
 talar för att Shaw skulle motsätta sig en begäran från den svenska 
  
 regeringen om en re-delegering av ansvaret för den nationella toppdomänen  
  
 .se. Utredningen är således av den åsikten att det skulle gå att 
  
 genomföra en överflyttning av ansvaret om den svenska regeringen 
  
 stod för initiativet. 
  
 Detta skulle emellertid kunna bli problematiskt, dels på grund av att 
  
 frågorna om vem som får disponera över en toppdomän är otydligt 
  
 besvarade, dels på grund av att det säkerligen skulle ta tid innan ett nytt 
  
 system rörande de organisatoriska förhållandena får stabilitet och 
  
 stadga i samband med en större förändring av den svenska hanteringen 
  
 av domännamn. Utredningens utgångspunkt har därför varit att alla 
  
 eventuella förslag på genomgripande förändringar av den organisatoriska  
  
 strukturen måste övervägas mycket noga. Dessutom måste det 
  
 78 Överväganden och förslag avseende organisationen SOU 2000:30 
  
 givetvis ställas mot alternativet att använda den befintliga strukturen 
  
 som utgångspunkt och i stället föreslå ändringar inom ramen för denna. 
  
 Något som kan konstateras är att II-stiftelsen har uppdraget att 
  
 hantera toppdomänen .se och att det, mycket tack var NIC-SE, fungerat 
  
 väl inom ramen för de regler som varit gällande. Genom att låta IIstiftelsen  
  
 och därmed NIC-SE kvarstå kan den kompetens som finns 
  
 inom nuvarande organisationer tas tillvara. Ett annat viktigt argument 
  
 är att dagens organisationer under de år de hanterat toppdomänen .se 
  
 knutit viktiga kontakter internationellt men också med andra organisationer  
  
 i Sverige. Stiftelsen har dessutom den fördelen att de står under 
  
 länsstyrelsens tillsyn. Vidare kan tillläggas att stiftelseformen är en 
  
 association som är väl lämpad för ett uppdrag som hanteringen av 
  
 domännamn. Se bilaga 7 för en vidare redogörelse beträffande stiftelser 
  
 som organisationsform. I bilagan diskuteras också II-stiftelsens legitimitet. 
  
 Utredningen ser därför i dagsläget inte några behov av att göra 
  
 större förändringar i den organisatoriska strukturen. För att ge denna 
  
 struktur en starkare legitimitet föreslår utredningen att uppdraget att 
  
 hantera den svenska toppdomänen .se formaliseras i ett avtal som sluts 
  
 av den svenska regeringen eller av en myndighet på uppdrag av 
  
 regeringen. I avtalet bör de villkor tas in som krävs från statens sida för 
  
 en domännamnshantering i samhällsnyttans tjänst. De ytterligare förändringar  
  
 som bör vidtas för att säkerställa legitimitet har inte organisatorisk  
  
 strukturpåverkan. Utredningens slutsats är att II-stiftelsen, mot 
  
 bakgrund av att den redan administrerar .se, får fortsatt förtroende att 
  
 hantera den svenska toppdomänen. 
  
 Legitimiteten kan dock stärkas ytterligare. Utredningen föreslår att 
  
 detta bör ske genom att två ordinarie platser och en suppleant i IIstiftelsens  
  
 styrelse upplåts åt representanter som regeringen utser på 
  
 förslag av exempelvis PTS. Förslaget innebär att II-stiftelsens 
  
 nuvarande stadga måste ändras, något som II-stiftelsen i samtal med 
  
 utredningen har utfäst sig att göra, i enlighet med utredningens förslag. 
  
 När de av regeringen utsedda ledamöterna tar plats i II-stiftelsens 
  
 styrelse kommer legitimiteten att stärkas ytterligare. Dessutom skulle 
  
 det vara lämpligt om stadgan ändrades så att envar styrelseledamot 
  
 skulle kunna utses till ordförande. 
  
 Det har vidare föreslagits att regeringen bör utse en revisor för att 
  
 granska II-stiftelsens verksamhet. Utredningen har övervägt detta förslag  
  
 men mot bakgrund av de förändringar som utredningen föreslagit 
  
 avseende styrelsesammansättningen i stiftelsen bedömer utredningen 
  
 att det inte behövs i dagsläget.  
  
 Vidare talar stadgans tydliga not-forprofit  
  
 inriktning, och det faktum att NIC-SE såsom varande ett 
  
 aktiebolag redan är föremål för revision, för att någon ytterligare 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende organisationen 79 
  
 revision inte behövs. Det förutsätter givetvis att II-stiftelsen, på sina 
  
 hemsidor och i andra delar av verksamheten, visar en öppenhet som 
  
 svarar mot de krav som kan ställas på en stiftelse med ett uttalat mål att 
  
 inte vara vinstdrivande.  
  
 Under utredningsarbetets gång har även andra synpunkter framförts 
  
 beträffande hur legitimiteten kan stärkas. Det har påtalats att en av 
  
 orsakerna till att den befintliga organisationen inte upplevs som legitim 
  
 är att II-stiftelsen själv äger det bolag, NIC-SE, som är registreringsenhet.  
  
 Ett annat sätt att skapa legitimitet skulle därmed kunna vara att 
  
 låta den faktiska hanteringen skötas av ett helt fristående företag. Ett 
  
 sådant förslag skulle innebära att II-stiftelsen måste sälja ut aktierna i 
  
 NIC-SE. Tanken är sedan att uppdraget att vara registreringsenhet 
  
 fortsättningsvis skall upphandlas under fri konkurrens. 
  
 Utredningen vill dock framhålla att den privaträttsliga aktör som 
  
 tecknar avtal med regeringen om hanteringen av den svenska toppdomänen  
  
 .se måste få frihet att bestämma hur administrationen rent 
  
 praktiskt skall skötas. Det har visat sig att åtgärden av II-stiftelsen att 
  
 låta NIC-SE vara ansvarig för den praktiska hanteringen hittills har 
  
 fungerat väl och att NIC-SE utfört sin del av domännamnshanteringen 
  
 på ett förtjänstfullt sätt. 
  
 Om II-stiftelsen skulle bryta mot avtalet med regeringen, exempelvis  
  
 genom att målen med hanteringen inte uppfylls, skulle en redelegering  
  
 av uppdraget att hantera den svenska toppdomänen kunna 
  
 aktualiseras. Ett avtalsbrott har givetvis avtalsrättsliga konsekvenser 
  
 och en konsekvens torde vara en hävning av avtalet och en därtill 
  
 följande re-delegering av uppdraget. Utredningen vill i sammanhanget 
  
 understryka att en del i avtalet med regeringen måste vara att IIstiftelsen  
  
 åtar sig att anpassa prissättningen efter de nya förhållandena. 
  
 Det kan nämnas att när konkurrensen öppnades avseende .comdomänen  
  
 sänkte NSI avgifterna till registreringskontoren från ungefär 
  
 300 till knappt 80 kronor. Detta kan vara en indikation på hur mycket 
  
 avgifterna skulle kunna sänkas i det svenska systemet. 
  
 Utredningen anser sammanfattningsvis att den brist på legitimitet 
  
 som finns till följd av organisationen i dagens system kommer att 
  
 försvinna om uppdraget att hantera den svenska toppdomänen .se 
  
 formaliseras genom ett avtal mellan regeringen och II-stiftelsen. Därtill 
  
 skall läggas utredningens förslag att II-stiftelsen upplåter två ordinarie 
  
 platser och en suppleantplats i II-stiftelsens styrelse åt representanter 
  
 som regeringen utser. 
  
 80 Överväganden och förslag avseende organisationen SOU 2000:30 
  
 5.5 Förutsättningar för uppdraget 
  
 Det hittillsvarande systemet för hanteringen av toppdomänen .se har, 
  
 som framkommer av avsnitt 1.8, organiserats på ett myndighetslikt 
  
 sätt. Såvitt utredningen har förstått har syftet bakom valet av denna 
  
 struktur varit att ge legitimitet år organisationen. Självklart är det inte 
  
 otillåtet att låna organisatoriska idéer från myndighetsvärlden. Det har 
  
 dock visat sig att de myndighetslika dragen snarare har skapat 
  
 förvirring bland användarna än den eftersträvade legitimiteten. De 
  
 myndighetslika dragen kan, förutom legitimitetsproblem, också medföra  
  
 svårigheter i samband med att de ovan beskrivna avtalen skall 
  
 tecknas. Eftersom den nuvarande hanteringen är myndighetslik kan det 
  
 nämligen argumenteras för att det skulle innebära att regeringens avtal 
  
 med II-stiftelsen kommer att innefatta myndighetsutövning, något som 
  
 inte kan upplåtas via avtal utan stöd i lag. 
  
 Enligt den i avsnitt 1.8 anförda definitionen av begreppet myndighetsutövning  
  
 faller ett avtal som sådant utanför begreppet. Ett avtal 
  
 mellan regeringen och II-stiftelsen där parterna deltar i avtalets tillblivelse  
  
 skulle därmed inte vara myndighetsutövning. Ett sådant avtal 
  
 blir dock inte tillåtet om uppdraget som avtalet rör innefattar myndighetsutövning  
  
 i ett senare led. 
  
 En förutsättning för att II-stiftelsen, utan vidare överväganden, skall 
  
 kunna erhålla uppdraget att hantera den svenska toppdomänen .se är att 
  
 de regeländringar som utredningen föreslagit i föregående kapitel 
  
 genomförs. Genom att ändra systemet och ta bort de delar som ger 
  
 hanteringen drag av myndighetsutövning skulle uppdraget att hantera 
  
 det svenska domännamnssystemet kunna ske genom ett avtal mellan 
  
 regeringen och II-stiftelsen. Utredningen gör den bedömningen att det 
  
 främst är regelverket och den till detta kopplade förprövningen som 
  
 utgör problemet. Om förprövningen slopas och regelverket ändras så 
  
 att alla som ansöker om domännamn som huvudregel får möjlighet att 
  
 registrera dessa innefattar hanteringen, enligt utredningens förmenande,  
  
 inte myndighetsutövning. 
  
 5.6 Post- och telestyrelsen blir den 
  
 myndighet som regeringen utser 
  
 som ansvarig 
  
 I GAC:s förslag talas det om avtalsförhållanden där regeringen eller 
  
 den myndighet som regeringen utser skall vara part gentemot uppdragstagaren  
  
 och ICANN. Beträffande ansvaret för hanteringen av den 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende organisationen 81 
  
 svenska toppdomänen .se föreslår utredningen att PTS blir den myndighet  
  
 till vilken regeringen överlåter ansvaret att vara avtalspart. Frågan 
  
 har diskuterats med bland annat PRV och PTS samt med en rad 
  
 intressenter. Argumenten för att PTS skall bli avtalspart är främst att 
  
 domännamnshanteringen är övervägande teknisk till sin natur och den 
  
 kompetens som krävs för att vara avtalspart är bäst representerad på 
  
 PTS. 
  
 Att PTS skulle vara avtalspart betar självfallet inte regeringen dess 
  
 möjlighet att i uppdraget eller på annat sätt ge PTS instruktion om vad 
  
 regeringen anser vara av sådan samhällelig vikt att det bör tas in i 
  
 avtalet med II-stiftelsen som avtalsvillkor. 
  
 5.7 Hur skall avtalen mellan de olika 
  
 parterna utformas? 
  
 Den trepartskonstruktion som det talas om i GAC-förslaget skulle 
  
 således för svenskt vidkommande få följande utseende: 
  
 Det går att urskilja tre avtal i figuren. Ett mellan PTS och II-stiftelsen, 
  
 ett mellan regeringen och ICANN samt ett mellan II-stiftelsen och 
  
 ICANN. De två sistnämnda avtalen är i sammanhanget av underordnad 
  
 betydelse. Båda dessa avtal syftar till att parterna skall informera 
  
 varandra om hur hanteringen av domännamnssystemet skall skötas. 
  
 Avtalet mellan regeringen och ICANN innebär enligt GAC:s förslag 
  
 att regeringen förser ICANN med information om hur förhållandet 
  
 mellan staten och uppdragstagaren är reglerat. Vidare skall ICANN 
  
 informeras om hur regeringen skall se till att avtalet med uppdragsRegeringen/PTS 
  
 ICANN 
  
 II-stiftelsen 
  
 82 Överväganden och förslag avseende organisationen SOU 2000:30 
  
 tagaren efterföljs. Mellan ICANN och II-stiftelsen finns redan en 
  
 förbindelse avseende hanteringen av den svenska toppdomänen .se 
  
 även om den i dagsläget är av informell karaktär. Inom ramen för den 
  
 föreslagna avtalskonstruktionen måste också avtalet mellan Shaw 
  
 och II-stiftelsen formaliseras. 
  
 Av central betydelse för utredningens förslag är avtalet mellan PTS 
  
 och II-stiftelsen. Utredningen rekommenderar att detta avtal utformas i 
  
 linje med de förslag som GAC diskuterar. Det bör således finnas ett 
  
 åliggande för II-stiftelsen att verka för medborgarnas intressen. Härvid 
  
 bör särskilt konsumentintresset beaktas samt det faktum att avregistreringsärenden  
  
 måste behandlas skyndsamt. Vidare skall det framgå av 
  
 avtalet att regeringen har ett övergripande ansvar för att den nationella 
  
 toppdomänen fungerar. En annan viktig punkt är att II-stiftelsen accepterar  
  
 att en spegel-server avseende toppdomänen .se ställs under PTS 
  
 kontroll och således utanför II-stiftelsens inflytande. Dessutom bör det 
  
 finnas en klausul som klargör att hanteringen av toppdomänen .se inte 
  
 utgör en rättighet utan snarast är att se som ett uppdrag i allmännyttans 
  
 tjänst. Utredningen vill också peka på att avtalet bör slutas på viss tid 
  
 som självfallet inte bör vara för kort av hänsyn till stabiliteten i 
  
 systemet. 
  
 5.8 Ytterligare rekommendationer avseende 
  
 den befintliga organisationen 
  
 Under utredningsarbetets gång har det framkommit stark kritik från 
  
 företag och organisationer – men även från allmänhetens sida – 
  
 beträffande de nuvarande organisationernas förmåga att ge adekvat och 
  
 aktuell information. Ett tydligt exempel på informationssvårigheterna 
  
 är att utredningen när inledande kontakter togs under april-maj 1999 
  
 gjorde upptäckten att flera av de olika organisationsdelarna inte riktigt 
  
 visste vad de övriga sysslade med. Problemen har sin förklaring i att 
  
 det handlar om organisationer under uppbyggnad. I uppbyggnadsskeden  
  
 är det svårt att hålla informationen uppdaterad internt men 
  
 också mot allmänheten. En annan förklaring är att mycket av arbetet 
  
 har skötts mer eller mindre ideellt av de deltagande personerna vid 
  
 sidan om deras ordinarie arbetsuppgifter. Det är självklart att det inte är 
  
 en enkel uppgift att sköta informationshanteringen under sådana förhållanden. 
  
 Att bristerna vad beträffar kommunikationen i det befintliga 
  
 systemet enkelt kan förklaras innebär emellertid inte att de kan fortgå. 
  
 Domännamnshanteringen är av ett stort samhällsintresse och det är 
  
 SOU 2000:30 Överväganden och förslag avseende organisationen 83 
  
 därmed av utomordentlig vikt att de organisationer som sköter hanteringen  
  
 är vaksamma och medvetna om de krav som ställs beträffande 
  
 information utåt mot allmänheten men även inåt mot de egna 
  
 organisationsdelarna. Som exempel på brister kan bland annat nämnas 
  
 de olika organisationernas hemsidor som i flera fall har visat sig dåligt 
  
 uppdaterade. Detta har påpekats från flera av de intressenter som 
  
 utredningen talat med och det gör att förtroendet för dem som utför 
  
 domännamnshanteringen minskar. Sannolikt är detta ytterligare en 
  
 förklaring till att flera av de intressenter utredningen talat med upplever 
  
 att den befintliga organisationen inte har haft tillräcklig legitimitet.  
  
 När uppdraget att hantera den svenska toppdomänen .se fortsättningsvis  
  
 skall ske med stöd i ett avtal med PTS medför det att 
  
 myndigheten och därmed regeringen får skäl och möjlighet att bättre 
  
 informera sig om den verksamhet som II-stiftelsen bedriver. Möjligheterna  
  
 till insyn underlättas vidare genom att regeringen utser ledamöter  
  
 i II-stiftelsens styrelse. Ett annat sätt att förbättra kommunikationen  
  
 med myndigheter och samhällsrepresentanter är att fortsätta 
  
 utvecklingen av det arbete som redan fortgår i den arbetsgrupp som 
  
 bildats i kölvattnet efter Statskontorets utredning Svenska delen av 
  
 Internet, den s.k. DOSA-gruppen. I denna grupp finns redan representanter  
  
 för staten och de olika organisationer som ansvarar för domännamnshanteringen. 
  
 Utredningen bedömer vidare att de förslag utredningen presenterat i 
  
 tidigare avsnitt kommer att medföra att också hanteringen av informationsfrågorna  
  
 förbättras. Inte minst den tydligare rollfördelning som 
  
 diskuterades i avsnitt 4.7 kommer att innebära att det blir lättare för 
  
 allmänheten att se vem som ansvarar för vad. Därmed blir det också 
  
 enklare att införskaffa information samt att rikta frågor till rätt mottagare.  
  
 För att ytterligare förbättra kommunikation mot användare och 
  
 allmänheten är det dessutom viktigt att adekvat och aktuell information 
  
 finns på de inblandade organisationernas hemsidor. Kanske bör det 
  
 dessutom övervägas om det inte måste finnas ett större inslag av fast 
  
 anställd och för uppgiften kompetent personal i II-stiftelsens kansli som 
  
 kan ta sig an dessa uppgifter. Utredningen menar att II-stiftelsen i varje 
  
 fall måste prioritera arbetet med att informera organisationsdelarna och 
  
 avnämarna i sin framtida roll som ansvarig för uppdraget att hantera 
  
 den svenska toppdomänen .se. 
  
 SOU 2000:30 85 
  
 6 Övriga förslag och 
  
 rekommendationer 
  
 6.1 Införandet av Secure DNS 
  
 Som nämnts i avsnitt 4.4 finns det en säkrare teknik för hantering av 
  
 DNS-information som kallas secure DNS (DNSSEC). I Sverige har 
  
 man kommit ganska långt med införlivandet av DNSSEC. På tekniksidan  
  
 kan nämnas att svenska DNS-tekniker deltar i internationella 
  
 arbetsgrupper för standardisering av Internetprotokoll. Man har internationellt  
  
 också börjat experimentera med de programvaror som finns 
  
 och även där deltar svenska aktörer. Den svenska registreringsenheten, 
  
 NIC-SE, utvecklar vidare tekniska system för hantering av bland annat 
  
 signaturer. 
  
 En viktig faktor för utvecklingen av den svenska delen av Internet är 
  
 att säkra system måste byggas och att utvecklingen av dem måste 
  
 prioriteras. I detta sammanhang vill därför utredningen rekommendera 
  
 att alla inblandade aktörer prioriterar utvecklingen av DNSSEC. Som 
  
 exempel kan nämnas att det skulle vara till stor hjälp om svenska 
  
 myndigheter i det internationella arbetet verkade för en öppenhet i 
  
 dessa frågor mellan olika länder, inte bara i Västeuropa, utan också i 
  
 Amerika och i andra delar av världen. Svenska myndigheter skulle 
  
 också kunna bidra till spridningen av DNSSEC genom att tidigt själva 
  
 börja använda den nya tekniken och därigenom skapa förtroende för 
  
 metoderna. Att kunna vara säker på att man verkligen kommunicerar 
  
 med rätt myndighet i den allt större elektroniska korrespondensen 
  
 skulle vara en draghjälp åt utvecklingen av DNSSEC och få upp 
  
 intresset hos företag och privatpersoner för säkrare teknik. 
  
 I sammanhanget är det också angeläget att förutsättningar skapas för 
  
 att domännamnsanvändare i Sverige snarast skall få möjlighet att välja 
  
 att utnyttja den säkrare tekniken. 
  
 Att erbjuda DNSSEC ställer emellertid högre krav på registreringsenheten.  
  
 I utredningens förslag kommer dessutom ombuden att ges 
  
 86 Övriga förslag och rekommendationer SOU 2000:30 
  
 ett större ansvar än tidigare. Utredningen gör dock den bedömningen 
  
 att det finns god kompetens både hos den nuvarande registreringsenheten  
  
 NIC-SE och hos flera av de ombud som är knutna till NIC-SE. 
  
 Det är inte nödvändigt att alla ombuden har teknisk möjlighet att 
  
 erbjuda DNSSEC. Att som ombud kunna ge användare möjlighet att 
  
 utnyttja en säkrare teknik kommer att vara ett konkurrensmedel. 
  
 Därmed kommer marknaden att driva utvecklingen i riktning mot 
  
 säkrare system. Om det visar sig behövligt att stimulera användandet av 
  
 DNSSEC kan ett annat sätt vara att NIC-SE och II-stiftelsen använder 
  
 prismekanismen som styrmedel. 
  
 6.2 Svenska tecken 
  
 Ett problem som utredningen gjorts uppmärksam på är att det inte går 
  
 att konstruera domännamn med de svenska tecknen å, ä och ö. Detta 
  
 kommer exempelvis till uttryck i det i avsnitt 4.5 nämnda fallet med de 
  
 två kommunerna Habo och Håbo. Att inte å, ä och ö kan användas som 
  
 tecken i ett domännamn får konsekvensen att namn med dessa tecken 
  
 måste översättas – transkriberas – för att kunna bli domännamn. Det 
  
 gör att Håbo måste transkriberas för att kunna ombildas till ett 
  
 domännamn, i detta fall till habo.se, vilket givetvis var olyckligt för 
  
 Habo kommun. Det finns i och för sig teknik som möjliggör en 
  
 användning av svenska tecken i domännamn men ännu har ingen 
  
 allmänt accepterad standard antagits. 
  
 Utredningen anser att det är angeläget att en sådan standard tillskapas.  
  
 Därför rekommenderar utredningen att regeringen, myndigheter 
  
 , II-stiftelsen och andra involverade aktörer både i det egna interna 
  
 arbetet och i de internationella sammanhang där de är representerade 
  
 aktivt driver frågan om att utarbeta en standard som möjliggör 
  
 användning av svenska tecken i domännamnssystemet. 
  
 6.3 Utbildningsinitiativ 
  
 Som redan nämnts har Sverige i dag en ledande ställning vad beträffar 
  
 kompetens på DNS-området. Det är emellertid inte givet att det kan 
  
 fortsätta att vara så och därför rekommenderar utredningen att II-stiftelsen  
  
 tar fasta på de vida instruktioner som stadgarna ger och använder 
  
 en del av de medel som domännamnshanteringen genererar för att 
  
 stimulera forskning och utbildning på området. Det finns redan ett nära 
  
 samarbete med högskolor och universitet och utredningen anser att det 
  
 SOU 2000:30 Övriga förslag och rekommendationer 87 
  
 skulle vara bra om detta kunde konkretiseras i ett program för bibehållande  
  
 av framtida kompetens. 
  
 Utredningen rekommenderar därför II-stiftelsen att med utgångspunkt  
  
 i de egna stadgarna ta initiativ på detta område. 
  
 6.4 Konsumenter 
  
 På flera ställen i betänkandet diskuteras frågan om hur konsumentintresset  
  
 kan tillgodoses i domännamnshanteringen. Främst kommer 
  
 konsumenternas intressen att bli tillgodosedda genom att den som 
  
 ansöker om en domännamnsregistrering under toppdomänen .se görs 
  
 uppmärksam på att ett brott mot svenska konsumentskyddsregler kan 
  
 föranleda en avregistrering av domännamnet. Avvägningen beträffande 
  
 huruvida ett domännamn skall avregistreras kan emellertid vara delikat. 
  
 Det kan uppstå gränsfall där det inte är självklart om ett domännamn 
  
 skall avregistreras. I dessa fall är det viktigt att det inte blir konsumenterna  
  
 som får lida. Om det visar sig att det uppstår flera dylika fall, 
  
 rekommenderar utredningen II-stiftelsen att överväga införandet av en 
  
 kompensationsmöjlighet för konsumenter som lidit skada. Exempelvis 
  
 kan detta ske genom att konsumenter, som drabbas av att II-stiftelsen 
  
 inte avregistrerar ett domännamn i tid, kan få en rimlig ersättning. Ett 
  
 annat alternativ skulle kunna vara att överväga att införa någon form av 
  
 försäkringssystem avsett för konsumenter som lidit skada på grund av 
  
 transaktioner som gjorts via verksamhet under .se domänen. 
  
 En stor fördel med att skapa ett starkt konsumentskydd i det svenska 
  
 systemet är utan tvekan att det kommer att gynna utvecklingen av 
  
 konsumenthandel på den svenska delen av Internet. 
  
 6.5 Gemensam policy för offentlig 
  
 verksamhet 
  
 Den offentliga sektorn står för en stor del av domännamnsanvändandet 
  
 i Sverige. Myndigheter och andra statliga aktörer använder domännamn 
  
 för att skapa tillgänglighet och sprida information om sina verksamheter.  
  
 Att finnas på nätet har blivit en viktig del i de statliga aktörernas 
  
 strävan efter en större öppenhet. Det svenska rättssystemet känntecknas 
  
 också av offentlighet och av allmänhetens tillgång till information. I 
  
 detta arbete kan en hemsida vara ett ovärderligt hjälpmedel. 
  
 Allt fler medborgare utnyttjar också de fördelar som Internet medför,  
  
 exempelvis i samband med informationshämtning och blankett 
  
 88 Övriga förslag och rekommendationer SOU 2000:30 
  
 beställning. Det finns stora ekonomiska värden i att dessa funktioner 
  
 tillskapas och att det ges förutsättningar för medborgarna att hitta rätt 
  
 information. Det finns i sammanhanget också ett demokratiskt värde i 
  
 att medborgare enkelt kan få tillgång till myndigheters information. 
  
 Därför är det angeläget att regeringen arbetar fram en gemensam policy 
  
 för offentlig verksamhet på domännamnsområdet. 
  
 Argumenten för att ha gemensamma riktlinjer är främst att det därigenom  
  
 blir lättare för användarna att hitta rätt. Om all offentlig 
  
 verksamhet presenteras på Internet efter en gemensam struktur, blir det 
  
 enklare att både söka och sprida information. Ett annat argument för att 
  
 samla all offentlig verksamhet under den svenska toppdomänen .se är 
  
 att det därigenom kommer att bli den svenska regeringen som får 
  
 huvudansvaret för hanteringen. Att som i dag låta offentlig verksamhet 
  
 finnas presenterad under olika toppdomäner kan innebära avsevärda 
  
 säkerhetsrisker. Som exempel kan nämnas att det finns offentlig verksamhet  
  
 presenterad under Niues toppdomän .nu. Denna toppdomän 
  
 kontrolleras av en enskild person och ansvarsförhållandena rörande 
  
 denna toppdomän har ifrågasatts av representanter för regeringen på 
  
 Niue. Skulle det bli fråga om re-delegering av ansvaret för hanteringen 
  
 av .nu finns det i princip ingen möjlighet att från svenskt håll garantera 
  
 att den svenska offentliga information som finns där kan skyddas. 
  
 Vidare är det naturligt för Sveriges medborgare att leta efter svensk 
  
 offentlig information under den svenska toppdomänen och därmed är 
  
 det också lämpligt att den svenska offentliga informationen också 
  
 återfinns där. 
  
 6.6 Framväxten av nya domännamnssystem 
  
 Som nämnts inledningsvis har utredningen i arbetet med betänkandet 
  
 koncentrerat sig på hanteringen av den svenska toppdomänen .se. Det 
  
 är dock fullt möjligt att det framöver kommer att finnas andra domännamnssystem  
  
 som hanteras från Sverige av svenska aktörer. Ett närliggande  
  
 exempel är det svenska företaget Bahnhof Internet AB som 
  
 hjälper öriket Sâo Tomé med den tekniska hanteringen av dess toppdomän  
  
 .st. 
  
 Sannolikt kommer framtiden att bjuda på fler exempel på domännamnssystem  
  
 som konkurrerar med .se. 
  
 Vid den utvärdering av domännamnssystemet som utredningen 
  
 utgår ifrån att PTS inom ramen för sin avtalsuppföljning kommer att 
  
 genomföra, måste också utvecklingen på området betaktas och vägas 
  
 in. 
  
 SOU 2000:30 89 
  
 7 Konsekvenser 
  
 7.1 Kostnadsmässiga konsekvenser 
  
 Inget av utredningens förslag kommer att belasta statsbudgeten. 
  
 Utredningens förslag innebär att PTS får en viktig uppgift som 
  
 avtalspart. Avtalets eventuella resursmässiga följder för PTS kommer 
  
 att kunna beaktas vid tecknandet av uppdragsavtalet och regleras på 
  
 sätt som normalt sker i avtalsrättsliga sammanhang emellan parterna. 
  
 II-stiftelsen kommer i det föreslagna systemet att få en mycket viktig  
  
 roll. De ytterligare arbetsuppgifter som åläggs II-stiftelsen kommer 
  
 emellertid med marginal att kunna täckas av de intäkter som domännamnsregistreringarna  
  
 medför. Om utvecklingen går som i Danmark, 
  
 innebär det föreslagna systemet att antalet registreringar under .se 
  
 kommer att fyrdubblas inom några år. Det ökande antalet registreringar 
  
 ger, enligt utredningens bedömning, utrymme för II-stiftelsen och NICSE  
  
 att sköta uppgifterna samtidigt som avgiften kan sänkas rejält. 
  
 7.2 Effektivitetsaspekter för stat och 
  
 kommun 
  
 För statliga aktörer kommer det att skapas nya möjligheter att registrera 
  
 domännamn och dessutom kommer utredningens förslag avseende en 
  
 gemensam policy för domännamnsanvändandet att skapa förutsättningar  
  
 för en bättre ordning. Detta innebär fördelar inte minst för medborgarna  
  
 som lättare kommer att kunna hitta eftersökt information. Det 
  
 blir med andra ord lättare för användare att intuitivt sluta sig till var 
  
 informationen kan finnas, om det skapas en gemensam struktur. 
  
 Utredningens förslag innebär dessutom att samhället får möjlighet 
  
 att garantera den säkra tillgången till offentlig information dels genom 
  
 att det i och med utredningens förslag skapas nya möjligheter att hänvisa  
  
 den offentliga verksamheten på Internet till den svenska topp 
  
 90 Konsekvenser SOU 2000:30 
  
 domänen, dels genom att användandet av säkerhetssystemet, DNSSEC, 
  
 prioriteras. 
  
 7.3 Konsekvenser för företag och 
  
 privatpersoner 
  
 7.3.1 Företag 
  
 Företag med verksamhet på Internet och koppling till Sverige kommer 
  
 att gynnas av de föreslagna reglerna. De flesta företag i denna grupp 
  
 har i och för sig redan möjlighet att registrera domännamn direkt under 
  
 toppdomänen .se. Med utredningens förslag kommer emellertid tillgängligheten  
  
 att öka och därmed företagens möjligheter att agera marknadsmässigt  
  
 också beträffande deras domännamnsstrategier. Dessutom 
  
 innebär utredningens förslag att det kommer att bli möjligt för företag 
  
 från andra länder, med verksamhet som riktar sig till den svenska 
  
 marknaden, att etablera sig på den svenska delen av Internet, något som 
  
 rimligen borde stimulera utvecklingen i Sverige. 
  
 7.3.2 Särskilt om småföretag 
  
 Den grupp som främst kommer att gynnas av de nya reglerna är småföretag  
  
 som i dag inte har någon möjlighet att registrera domännamn 
  
 direkt under den svenska toppdomänen .se. Om förprövningen slopas 
  
 kommer detta att leda till att det i det svenska systemet utan tvekan blir 
  
 enklare för små aktörer att registrera domännamn. Det framstår också 
  
 som angeläget för mindre företag som bara agerar på den svenska 
  
 marknaden att få möjlighet att registrera ett domännamn under den 
  
 svenska toppdomänen .se. Dessutom underlättas etablerandet av nya 
  
 småföretag eftersom de, i och med utredningens förslag, snabbt, enkelt 
  
 och billigt kommer att kunna registrera gångbara domännamn. 
  
 De flesta av de intressenter som utredningen haft kontakt med 
  
 framhåller att det är mycket mer attraktivt att få en registrering direkt 
  
 under toppdomänen än under någon huvuddomän. Anledningen är att 
  
 det, så som Internet används i dag, är mycket enklare att hitta och 
  
 använda ett domännamn som finns direkt under toppdomänen. En 
  
 huvuddomän försvårar för kunder och användare och omöjliggör 
  
 dessutom i flera fall en marknadsmässig användning av domännamnet. 
  
 SOU 2000:30 Konsekvenser 91 
  
 7.3.3 Privatpersoner 
  
 Enskilda medborgare kommer också att gynnas av utredningens 
  
 förslag. Tidigare har privatpersoner varit hänvisade till huvuddomänen 
  
 .pp.se. Det har visat sig att nästan inga användare upplevt detta som ett 
  
 attraktivt alternativ, med följd att de flesta privatpersoner med domännamnsadresser  
  
 finns under andra toppdomäner än den svenska. 
  
 7.3.4 Särskilt om konsumenter 
  
 Konsumenterna får genom utredningens förslag flera viktiga fördelar. 
  
 Det kommer att bli enklare att hitta ett domännamn eftersom dessa 
  
 framgent kommer att finnas direkt under toppdomänen .se. De problem, 
  
 som konsumenter och övriga användare har i det hittillsvarande 
  
 systemet med att utröna under vilken huvuddomän ett namn finns, 
  
 försvinner med utredningens förslag. 
  
 Utredningens förslag innebär därutöver att det blir tydligt att 
  
 svenska konsumentskyddsregler gäller under den svenska toppdomänen 
  
 .se. När dessutom antalet företag som registrerar sina domännamn 
  
 under .se ökar innebär det totalt sett att e-handeln kommer att bli 
  
 säkrare för svenska konsumenter. Genom detta förslag kommer 
  
 förutsättningar för en ökad elektronisk handel att skapas. 
  
 SOU 2000:30 93 
  
 8 Implementering 
  
 II-stiftelsen har förklarat sig beredd att vidta de åtgärder som utredningens  
  
 förslag innebär. Stiftelsen har vidare utfäst sig att inleda förändringsarbetet  
  
 omedelbart. Det kommer dock att behövas en rimlig tid 
  
 att göra behövliga anpassningar till de nya förhållandena. Förändringarna  
  
 bör dock vara genomförda senast den 31 december 2000. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 1 95 
  
 Kommittédirektiv  
  
 Utredning avseende domännamn 
  
 inom den svenska delen av Internet 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 17 september 1998. 
  
 Sammanfattning av uppdraget 
  
 En särskild utredare tillkallas med uppdrag att utreda hur domännamn 
  
 bör behandlas inom den svenska delen av Internet. Utredaren skall 
  
  kartlägga och utvärdera den nu befintliga organisationen av tilldelning  
  
 och registrering av domännamn med avseende på funktion, 
  
 tillgänglighet och prissättning, insyn och ansvarsfrågor, 
  
  analysera behovet av och undersöka möjligheterna till lösning av 
  
 tvister om tilldelat domännamn, 
  
  utreda statens ansvar med tonvikt på om staten skall utöva tillsyn 
  
 över hanteringen av domännamn och i så fall hur den skall vara 
  
 utformad, 
  
  lämna de författningsförslag som utredningen ger upphov till samt 
  
  utreda behovet av funktioner för att säkerställa informationskvaliteten  
  
 i domännamnsdatabasen. 
  
 Uppdraget skall redovisas senast den 15 juli 1999. 
  
 Bakgrund 
  
 Användningen av Internet ökar mycket snabbt i Sverige liksom i övriga 
  
 världen. Det finns i dag en stor tillväxtpotential för samhället som 
  
 helhet genom nya möjligheter till bl.a. handel över nätet. I takt med 
  
 ökad användning blir företag, myndigheter och enskilda mer och mer 
  
 beroende av Internet. Domännamnet är ett företags, en privatpersons 
  
 eller en organisations namn på Internet. Domännamnet är viktigt för att 
  
 söka information på Internet och dess betydelse för t.ex. affärsverksamhet  
  
 har uppmärksammats allt mer. 
  
 Dir. 
  
 1998:71 
  
 96 Bilaga 1 SOU 2000:30 
  
 Det finns flera typer av adresser på Internet. I dessa direktiv behandlas  
  
 IP-adresser och domännamn. En IP-adress är varje datorterminals 
  
 unika nätadress. Detta till skillnad från domännamnsadressen som flera 
  
 terminaler kan vara knutna till. 
  
 Förutom nationella toppdomäner (t.ex. .se, .uk, .dk) finns även så 
  
 kallade generiska toppdomäner: .com, .org, .net. Dessa adresser är till 
  
 skillnad från de nationella inte geografiskt bundna. 
  
 Internet har sitt ursprung i USA. Det övergripande ansvaret för IPadresser  
  
 och domännamn på Internet har av Internet Society (ISOC) 
  
 delegerats till Internet Assigned Numbers Authority (IANA). IANA 
  
 fördelar IP-adresser (i block) och toppdomänerna till olika organisationer  
  
 världen över (se skiss s.3). 
  
 IANA finansieras fram till den 30 september 1998 med medel från 
  
 amerikanska regeringen. Diskussioner pågår om hur tilldelning av 
  
 domännamnen bör hanteras i framtiden. IANA har också ett avtal med 
  
 det privata företaget Network Solutions Inc. (NSI) som innebär att NSI 
  
 har ensamrätt på tilldelningen av generiska toppdomäner. Detta avtal 
  
 löper också ut den 30 september 1998. Avtalet har på senare tid 
  
 kritiserats av bl.a. Internet Council of Registrars (CORE) som är en 
  
 global branschsammanslutning. Det har framförts förslag från skilda 
  
 håll att IANA ger rätten till utgivningen av generiska toppdomäner till 
  
 CORE. Sverige deltar i de internationella diskussionerna genom samarbetet  
  
 i Europeiska unionen. 
  
 IANA gav år 1986 uppdraget att sköta hanteringen av domänen .se 
  
 till en privatperson. Antalet registreringar av domännamn har ökat från 
  
 något tusental per år till drygt 20 000 per år. Uppdraget har sedermera 
  
 överförts till en stiftelse grundad av den svenska avdelningen av 
  
 Internet Society (ISOC-SE). ISOC-SE är en ideell förening som vill 
  
 organisera både företag och enskilda medlemmar för att arbeta med 
  
 internetfrågor i Sverige. ISOC-SE har bildat en stiftelse, Stiftelsen för 
  
 Internetinfrastruktur (II-stiftelsen). II-stiftelsen har i sin tur bildat ett 
  
 aktiebolag Network Information Center Sweden Aktiebolag (NIC-SE) 
  
 för att praktiskt hantera tilldelningen av domännamn under domänen 
  
 .se, se skiss nedan. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 1 97 
  
 Internet Society 
  
 ISOC 
  
 Internet Assigned 
  
 Numbers Authority 
  
 (IANA) 
  
 IP-adresser nationella 
  
 toppdomäner 
  
 generiska 
  
 toppdomäner 
  
 Réseaux Internet 
  
 Protocol Européen 
  
 Network 
  
 Coordination 
  
 Center (RIPE NCC) 
  
 Network 
  
 Information Center 
  
 Sweden 
  
 Aktiebolag 
  
 (NIC-SE) .se 
  
 Network Solution 
  
 Inc. 
  
 (NSI) 
  
 com, .org, .net 
  
 Internetleverantör ombud 
  
 Internetanvändare/ 
  
 kund 
  
 IP-adresser 
  
 Varje dator på Internet måste ha en unik adress – datorns telefonnummer  
  
 om man så vill. Adresserna består av 32 bitar (ettor eller 
  
 nollor). Liksom telefonnummer delas de in i ett prefix (motsvarar riktnummer)  
  
 och en lokaldel (motsvarar abonnentnummer). På Internet är 
  
 indelningen inte geografisk utan topologisk. IP-adressernas 32 bitar 
  
 brukar skrivas ut som decimala tal grupperade i fyra grupper. 
  
 Siffergrupperna avdelas med punkt. En IP-adress kan alltså vara 
  
 192.168.120.1. 
  
 Internetadresser betraktas som tillfälliga, och är inget som man bör 
  
 referera till i kommunikation mellan dator och användare. För att hitta 
  
 en viss dator eller en viss tjänst skall man i stället använda domännamn 
  
 i deras olika former. DNS-katalogen (se nedan) anvisar på vilken IPadress  
  
 den datorn eller tjänsten befinner sig. Domännamn betraktas 
  
 således som mer permanenta. Skillnaden mellan IP-adresser och 
  
 domännamnsadresser är alltså bl.a. att IP-adressen är knuten till en viss 
  
 operatör men inte till ett visst geografiskt område som de flesta domännamnsadresser,  
  
 t.ex. .se är. Rätten att fördela IP-adresser finns i dag för 
  
 Europas del i Amsterdam hos organisationen RIPE NCC. 
  
 98 Bilaga 1 SOU 2000:30 
  
 Domännamn 
  
 Bruket av domännamn har sitt ursprung i en önskan att göra adresseringen  
  
 på Internet enklare. I praktiken är domännamnet ett namn på en 
  
 eller flera IP-adresser. Domännamn är enklare att komma ihåg än IPadressens  
  
 siffror. Ett domännamn består alltid av grupper av bokstäver 
  
 eller siffror avdelade med tecknet punkt. Domännamnet är hierarkiskt 
  
 uppbyggt med högsta nivån kallad toppdomän längst till höger. Namnet 
  
 direkt före toppdomänen kallas huvuddomän och sedan kan en eller 
  
 flera subdomäner finnas. 
  
 Endast vissa tecken är tillåtna i ett domännamn enligt internationell 
  
 praxis. Dessa är bokstäverna a-z, siffrorna 0-9 och tecknet bindestreck. 
  
 Tillgången på olika typer av domännamn är därmed begränsad. Toppdomänen.se  
  
 är den nationella adressen som i dag administreras av NICSE. 
  
 De generiska toppdomänsnamn som i dag finns tillgängliga är överbelastade  
  
 och förslag finns att skapa ytterligare generiska toppdomänsnamn,  
  
 t.ex. .info, .firm. 
  
 Möjligheterna att registrera domännamn är begränsade. Företag som 
  
 vill registrera ett namn som återspeglar företagets namn eller varumärke  
  
 kan hamna i tvister med andra företag som anser sig ha bättre 
  
 rätt till ett visst domännamn. Det har också förekommit att en privatperson  
  
 registrerat ett känt företagsnamn som domännamn och sedan 
  
 försökt sälja detta till högstbjudande. Detta är dock inte möjligt enligt 
  
 de regler som för närvarande tillämpas för .se-domänen. 
  
 Domännamnssystemet (DNS) är en av de mest grundläggande 
  
 tjänsterna på vilket många applikationer och andra tjänster bygger. Det 
  
 består av en distribuerad databas som finns lagrad i ett stort antal 
  
 servrar på Internet. DNS som det tillämpas på Internet i dag är inte 
  
 något säkert system. Det går inte att med säkerhet veta om informationen  
  
 som hämtas från databasen är tillförlitlig eller inte. En angripare 
  
 kan medvetet manipulera den databas där domännamnsposterna ligger 
  
 lagrade, vilket skulle kunna ge denne åtkomst till många system på 
  
 Internet. Det beror på att äkthetsprövning ofta baseras på DNS-namnet. 
  
 Internet engineering task force (IETF) har därför utvecklat en ny 
  
 version av DNS – Secure DNS – som omfattar digitala signaturer för 
  
 Exempel: 
  
 regeringen.se 
  
 huvuddomän .toppdomän 
  
 kommunikationsdepartementet.regeringen.se 
  
 subdomän .huvuddomän .toppdomän 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 1 99 
  
 att säkerställa att innehållet i databasen är korrekt och oförvanskat. 
  
 Provverksamhet med Secure DNS pågår. 
  
 Statskontoret har på regeringens uppdrag utrett frågan om ansvar för 
  
 namn- och adressplanen för den svenska delen av Internet. Uppdraget 
  
 redovisades i oktober 1997 i rapporten Svenska delen av Internet, 
  
 Struktur, säkerhet och regler (1997:18). Enligt Statskontoret har den 
  
 organisation och den ordning för administrationen av domännamn för 
  
 toppdomänen .se som skapats av II-stiftelsen förutsättningar att fungera 
  
 bra. 
  
 Regeringen har erfarit att telelagens (1993:597) tillämpning på 
  
 Internet är föremål för utredning inom Post- och telestyrelsen. Enligt 
  
 Post- och telestyrelsens bedömning kan hanteringen av domännamn 
  
 inte anses utgöra televerksamhet enligt telelagen. Det är därför 
  
 tveksamt om det finns någon tillsynsfunktion eller någon reglerad 
  
 möjlighet att lösa tvister om tilldelningen av domännamn. Det finns 
  
 dock i dag en möjlighet att hos NIC-SE begära omprövning av 
  
 namntilldelningen. Beslut i ett omprövningsärende kan också överklagas  
  
 hos en av II-stiftelsen tillsatt nämnd – Nämnden för överklagande  
  
 av Domännamn (NÖD). Vad gäller s.k. generiska domännamn  
  
 finns i Sverige ingen reglering. 
  
 I bl.a. varumärkeslagen (1960:644), firmalagen (1974:156) och 
  
 namnlagen (1982:670) finns bestämmelser om att anta och registrera 
  
 namn och kännetecken samt skydd för dessa. För tilldelningen av 
  
 domännamn under domänen .se i Sverige finns för närvarande enbart 
  
 II-stiftelsens regler.  
  
 Uppdraget 
  
 Det är ett samhällsintresse att den svenska delen av Internet fungerar 
  
 väl. Det är därför viktigt att domännamn i Sverige handhas på ett sätt 
  
 som garanterar god tillgänglighet hos Internetsystemet. Utgångspunkten  
  
 skall vara att granska och utvärdera hur domännamn under 
  
 huvuddomänen .se behandlas i dag. Vid granskningen skall utredaren 
  
 undersöka hur domännamnsinnehavarnas och andra användares behov 
  
 av effektivitet, rättssäkerhet, teknisk funktionalitet, driftsäkerhet och 
  
 kostnadseffektivitet tillgodoses. Den enskilde användarens behov skall 
  
 särskilt beaktas. Även behovet av skydd för vissa personnamn, firmanamn,  
  
 varumärken eller andra immateriella rättigheter vid tilldelningen 
  
 av domännamn skall beaktas. Därvid ingår dock inte att överväga 
  
 materiella ändringar i gällande bestämmelser. Om analysen ger anledning  
  
 till det, skall utredaren lämna de författningsförslag som behövs. 
  
 100 Bilaga 1 SOU 2000:30 
  
 I sitt arbete skall utredaren studera den internationella utvecklingen 
  
 på området. Det gäller såväl utvecklingen inom Internet Society 
  
 (ISOC), Internet Assigned Numbers Authority (IANA), Internet 
  
 Engineering Task Force (IETF), Internationella teleunionen (ITU), 
  
 Internet Council of Registrars (CORE) m.fl. Utredaren skall vidare 
  
 studera utvecklingen på detta område inom internationella organ för 
  
 immaterialrätt, t.ex. World Intellectual Property Organization (WIPO). 
  
 Utvecklingen i andra länder skall också studeras. 
  
 Utredaren skall beakta utvecklingen av funktioner för att säkerställa 
  
 informationskvaliteten i DNS samt föreslå åtgärder för att påskynda 
  
 införandet av Secure DNS för toppdomänen .se. Utredaren skall 
  
 samråda med utredningen (Ju 1997:11) om översyn av den varumärkesrättsliga  
  
 lagstiftningen (dir 1997:118) och löpande inhämta synpunkter 
  
 från berörda parter, t.ex. Post- och telestyrelsen, Statskontoret, Patentoch  
  
 registreringsverket, ISOC-SE, II-stiftelsen. 
  
 För arbetet gäller även regeringens direktiv till samtliga kommittéer 
  
 och särskilda utredare att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 
  
 1992:50), att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), att redovisa 
  
 jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) samt att redovisa 
  
 konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 
  
 1996:49). 
  
 Utredaren skall redovisa sitt arbete senast den 15 juli 1999. 
  
 (Kommunikationsdepartementet) 
  
 Regeringsbeslut 1999-06-23 
  
 Regeringen medger att utredningen får redovisa sitt uppdrag senast den 
  
 1 april 2000. 
  
 (Näringsdepartementet) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 2 101 
  
 Domännamnssystemet i Sverige 
  
 Innehåll 
  
 1 Vad gäller i dag?............................................................................... 102 
  
 2 Dispythantering ................................................................................ 106 
  
 3 Det nya regelverket .......................................................................... 107 
  
 102 Bilaga 2 SOU 2000:30 
  
 1 Vad gäller i dag? 
  
 Domännamnsregistreringen under den svenska toppdomänen hanteras i 
  
 dag av en stiftelse kallad stiftelsen Internet Infrastruktur (II-stiftelsen)1. 
  
 Ursprungligen delegerades uppdraget att registrera domännamn under 
  
 toppdomänen .se till Green, som numera är verksam vid 
  
 KTHNOC2. Delegationen kom från den amerikanska organisationen 
  
 Internet Assigned Numbers Authority (IANA)3 som är den organisation 
  
 som i dag har det övergripande ansvaret för tilldelningen av IPadresser.  
  
 Tidigare var organisationen också ansvarig för tilldelningen 
  
 av domännamn under de generiska toppdomänerna men denna funktion 
  
 har numera övertagits av en organisation vid namn Internet Corporation 
  
 for Assigned Names and Numbers (ICANN). ICANN beskrivs 
  
 ingående i bilaga 4. 
  
 II-stiftelsen har bildats av den ideella föreningen ISOC-SE4 som i 
  
 sin tur har bildats på initiativ av SNUS5. Den praktiska hanteringen av 
  
 1 Stiftelsen Internet Infrastruktur (II-stiftelsen) grundades hösten 1997 av 
  
 ISOC-SE. II-stiftelsen övertog den 8 oktober 1997 uppdraget att hantera 
  
 toppdomänen .se. Stiftelsen har bland annat till syfte att hantera domännamnstilldelningen  
  
 under .se. För detta ändamål har II-stiftelsen bildat ett bolag 
  
 (NIC-SE) och nämnder för regelhantering och prövning. II-Stiftelsen leds av en 
  
 styrelse som för närvarande har följande sammansättning: Östen Smith, 
  
 ordförande (utsedd av ISOC-SE), Davis (utsedd av ISOC-SE), Alvarado 
  
 Fox (utsedd av SOF), Oconnell, suppleant för Dominguez (utsedd av SOF), Moore (utsedd av ISOC-SE), 
  
 Powers (utsedd av SNUS), Potter (adjungerad, utsedd av 
  
 styrelsen) samt sekreterare Davis (utsedd av styrelsen). Se vidare 
 . (2000-03-07) 
  
 2 Kungliga Tekniska Högskolan Network Operation Center. 
  
 3 IANA har erhållit sitt uppdrag från Internet Society (ISOC) och Federal 
  
 Network Council (FNC). IANA har till uppgift att koordinera användningen av 
  
 protokoll på Internet. Syftet för IANA är att upprätthålla en unik tilldelning av 
  
 protokoll och adresser samt att föra register över den aktuella tilldelningen. 
  
 IANA har sin verksamhet förlagd till Information Sciences Institute (ISI) vid 
  
 universitetet för södra Kalifornien (UCSC). Se vidare  
 . 
  
 (2000-03-18) 
  
 4 Internet Society i Sverige är en avdelning under ISOC internationellt. Syftet 
  
 är att främja utvecklingen av Internet. ISOC-SE är en ideell förening som kan 
  
 ha både företag och enskilda individer som medlemmar. ISOC-SE har en 
  
 självständig ställning i för hållande till ISOC men arbetar under ISOC:s 
  
 beskydd. ISOC-SE verkar för att göra användandet av elektronisk kommunikation  
  
 lättare. Ett område som numera faller under Palmer intresseområde är 
  
 domännamnshanteringen i Sverige. Se vidare den av Statskontoret för 
  
 regeringens räkning genomförda utredningen den Svenska delen av Internet, 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 2 103 
  
 domännamnen sköts av ett företag, NIC-SE6, som är helägt av IIstiftelsen.  
  
 För registrering av domännamn finns ett regelverk som fastställts  
  
 av II-stiftelsen på förslag av ett privaträttsligt organ, Nämnden 
  
 för domännamnsregler (NDR)7. 
  
 Den som vill registrera ett domännamn under toppdomänen .se får 
  
 ansöka om detta hos NIC-SE. Registreringen sker enligt NIC-SE:s 
  
 allmänna villkor samt specialregler avseende prövning. Ansökan sker 
  
 rent praktiskt genom att användaren vänder sig till ett av NIC-SE 
  
 certifierat ombud8. Ombudet bistår användaren vid ansökan och vidareförmedlar  
  
 ansökan till NIC-SE som gör en prövning av den. Ansökan 
  
 sker på en särskild blankett och ansökningsavgiften är för närvarande 
  
 250 kronor. Det står emellertid II-stiftelsen fritt att ändra avgiften.9 
  
 publicerad 1997, s 67. Rapporten 97:18 kan beställas från Statskontoret.  
  
 Beträffande ISOC-SE se vidare  
 . (2000-03-07) 
  
 5 Swedish Network Users Society (SNUS) är en ideell förening som företag 
  
 och privatpersoner kan bli medlemmar i. Syftet är att höja kunskapen om 
  
 Internet och i dag finns det bland medlemmarna representanter för över 
  
 100 företag. SNUS startade sin verksamhet 1991 i samband med att det första 
  
 kommersiella IP-nätet Swipnet togs i bruk. SNUS är aktiv på de flesta områden 
  
 som har med utveckling av Internetanvändande att göra. Som ett led i denna 
  
 verksamhet var SNUS delaktiga i bildandet av ISOC-SE under 1997. För att bli 
  
 medlem i SNUS krävs en ansökan till SNUS styrelse. Se vidare 
 . Se också den av Statskontoret för regeringens räkning genomförda  
  
 utredningen (Rapport 97:18), Svenska delen av Internet, 1997, s 174. 
  
 6 Network Information Centre Sweden (NIC-SE) AB är namnet på det företag 
  
 som har till uppgift att sköta registreringen av domännamn under toppdomänen 
  
 .se. NIC-SE är helägt av II-stiftelsen. För vidare information se  
 .  
  
 (2000-03-07). 
  
 7 NDR är en nämnd som ansvarar för att underhålla och utveckla det 
  
 regelsystem som styr hur domännamn kan registreras i Sverige. Styrelse i NDR 
  
 utses av II-stiftelsen efter ett öppet röstningsförfarande och den första styrelsen 
  
 utsågs under våren 1998. Nuvarande styrelse har följande sammansättning: 
  
 Fernandez (Semcon Education AB), Ferguson (Telia), Green 
  
 (KTH/NIC-SE), Hawkins, Fischer (Tele2), Greene 
  
 Grant, Cochran (Lindahls Advokatbyrå), Mckenzie (jurist och 
  
 ordförande för NDR), Murphy (jurist, Gröna Verket). Uppgifterna 
  
 kommer från NDR:s hemsida. Se vidare  
 . (2000-03-07). 
  
 8 Det finns i dag långt mer än 100 certifierade ombud.  
  
 För en komplett lista se 
 . (2000-03-07). 
  
 9 Se 1 och 8 §§ i NIC-SE:s allmänna villkor för registrering av domännamn 
  
 under toppdomänen .SE.  
 . 
  
 (2000-03-07). 
  
 104 Bilaga 2 SOU 2000:30 
  
 Prövningen av ansökan sker enligt vid varje tillfälle gällande regler 
  
 för registrering av domännamn under toppdomänen .se.10 
  
 För registrering gäller till den 3 april 2000 följande: 
  
 1. Ett domännamn i Sverige (.se) skall avse en organisation med 
  
 stadigvarande verksamhet i landet. Organisationen skall innan domän 
  
 tilldelas vara registrerad hos Patent- och registreringsverket (PRV), 
  
 länsstyrelse, lokal skattemyndighet eller Finansinspektionen och därmed ha 
  
 tilldelats ett organisationsnummer. 
  
 2. Domännamnet skall på ett särskiljande och unikt sätt återspegla firman 
  
 såsom detta är angivet på registreringsbeviset. 
  
 3. En organisation kan endast registrera en huvuddomän. 
  
 4. Ett bolag inom en koncern kan inte registrera en huvuddomän om 
  
 koncernnamnet ingår i firman. 
  
 5. Varor, tjänster, varumärken, bifirmor eller projekt kan inte registreras som 
  
 huvuddomän. 
  
 6. Geografiska ord som domännamn är reserverade. 
  
 7. Privatpersoner kan endast registrera domännamn under huvuddomänen 
  
 pp.se. 
  
 8. Enskilda näringsidkare, handelsbolag, kommanditbolag, bostadsrätts-, 
  
 sambruks- och ideella föreningar samt stiftelser registreras under den 
  
 länsrelaterade huvuddomänen (motsvarande länsbokstav) där organisationen  
  
 har sitt säte. 
  
 9. Domännamnet får endast bestå av bokstäverna a–z, siffrorna 0–9 samt 
  
 bindestreck. Det måste inledas med en bokstav eller siffra och får inte 
  
 uteslutande bestå av siffror eller bindestreck. Domännamnet skall innehålla 
  
 minst tre tecken, såvida organisationen inte är allmänt känd under annan 
  
 förkortning. Versaler och gemener tolkas lika. 
  
 Reglerna är kortfattade och lämnar ett stort utrymme för tolkning. NDR 
  
 har emellertid i den senaste upplagan av regler för registrering tagit 
  
 med förklaringar till gällande regler. Dessa får anses vara vägledande 
  
 vid tolkningen av reglerna.11 Förklaringarna handlar till stor del om att 
  
 definiera de begrepp som används i reglerna. 
  
 Ur förklaring till regel 2 framgår att domännamnet och firman inte 
  
 behöver vara identiska. Genitivform eller plural får användas och 
  
 dessutom kan ordningsföljden av ingående ord ändras. Som exempel 
  
 nämns Hotell Winn AB som kan få winnhotel.se registrerat som 
  
 domännamn. Vad beträffar förkortningar måste dessa vara naturliga 
  
 och enstaka tecken får inte uteslutas ur namnet. Beskrivande ord, 
  
 exempelvis advokat, läkare o.dyl., får som huvudregel inte användas 
  
 som domännamn. Undantagen utgörs av organisationer som represen10  
  
 3 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .SE. Se vidare  
 . (2000-03-07). 
  
 11 En fullständig förteckning över förklaringarna finns på 
 . (2000-03-07). 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 2 105 
  
 terar en hel yrkeskår, exempelvis fackförbund.12 Geografiska ord är 
  
 också som huvudregel undantagna från registrering utom vad gäller 
  
 kommuner, länsstyrelser och organisationer som är historiskt förknippade  
  
 med det geografiska ord som ingår i firman.13 
  
 Utifrån reglerna ovan fattar NIC-SE beslut om huruvida registrering 
  
 skall beviljas. Om registrering beviljas åtar sig Ray att registrera 
  
 domännamnet och att underhålla domännamnsregistret.14 Detta måste 
  
 nämligen underhållas och uppdateras så att informationen om domännamnsregistreringar  
  
 inom toppdomänen är aktuell. Den som administrerar  
  
 ett domännamnsregister har en central position när det gäller 
  
 hanteringen av toppdomänen.15 
  
 För att NIC-SE skall upprätthålla domännamnsregistret uttas en 
  
 årsavgift på 250 kronor. II-stiftelsen förbehåller sig rätten att ändra 
  
 avgiftens storlek. Ändringar av årsavgiften meddelas genom offentliggörande  
  
 på NIC-SE:s hemsida och blir bindande för den som vill 
  
 behålla sin registrering. 
  
 16 Slutligen fastslås det, i de allmänna villkoren, 
  
 att användaren är ansvarig för att uppgifterna i ansökan är korrekta och 
  
 att registreringen inte inkräktar på någon annans rätt. NIC-SE friskriver 
  
 sig gentemot användaren från allt ansvar som kan uppstå till följd av 
  
 registreringen. NIC-SE friskriver sig dessutom från ersättningsskyldighet  
  
 gentemot användaren på grund av avslag på en ansökan.17 Det är 
  
 med andra ord till stor del användaren som står risken för eventuella 
  
 skador som kan uppkomma i samband med registrering av ett domännamn  
  
 under toppdomänen .se. 
  
 12 Se förklaring till regel 5 Allmänna benämningar och beskrivande ord. 
 . (2000-03-07). 
  
 13 Se förklaring till regel 6 Geografiska ord  
 .  
  
 (2000-03-07). 
  
 14 3 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se. Se vidare  
 . (2000-03-07). 
  
 15 Detta företag eller denna organisation brukar betecknas som registry i den 
  
 engelskspråkiga litteraturen. I det följande kommer i stället termen registreringsenhet  
  
 att användas. För domännamnsregistret under toppdomänen .se är 
  
 det NIC-SE som är registreringsenhet. 
  
 16 8 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se.  
 . (2000-03-07). 
  
 17 10 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se.  
 . (2000-03-07). 
  
 106 Bilaga 2 SOU 2000:30 
  
 2 Dispythantering 
  
 För att underlätta för NIC-SE åtar sig användaren att utan dröjsmål 
  
 informera NIC-SE om varje ändring av firma eller annat som låg till 
  
 grund för domännamnsansökan. Användaren skall vidare underrätta 
  
 NIC-SE om det pågår en tvist som på något sätt kan påverka rätten till 
  
 det registrerade domännamnet. Dessutom skall användaren vid registreringen  
  
 försäkra att det inte är känt för honom att det kan uppstå tvist 
  
 med en annan fysisk eller juridisk person om det ansökta domännamnet.18  
  
 NIC-SE skall inom 20 dagar från det att ansökan om 
  
 registrering inkommit meddela användaren huruvida domännamnet kan 
  
 registreras eller ej. NIC-SE avslår en ansökan om den:  
  
 19 
  
  strider mot de egna reglerna 
  
  strider mot gällande lag 
  
  strider mot en lagakraftvunnen dom. 
  
 NIC-SE har även möjlighet att avregistrera ett domännamn om det 
  
 skulle strida mot någon av ovan nämnda punkter.20 
  
 Om Ray avslår ansökan har sökanden rätt till omprövning av 
  
 beslutet. Omprövningen sker genom det privaträttsliga organet 
  
 Nämnden för Omprövning, NNO. För omprövning uttas en avgift på 
  
 200 kronor. Begäran om omprövning skall tillsändas ombudet senast 30 
  
 dagar efter dagen för beslutet om avslag. NNO skall sedan inom 15 
  
 dagar meddela sitt omprövningsbeslut. I de fall användaren inte är nöjd 
  
 med NNO:s beslut har han rätt till överprövning i det privaträttsliga 
  
 organet Nämnden för överprövning, NÖD.21 För att överprövning 
  
 18 4 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se.  
 . (2000-03-07). 
  
 19 5 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se.  
 . (2000-03-07). 
  
 20 6 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se.  
 . (2000-03-07). 
  
 21 NÖD består av två ordförande samt en lista på fem ledamöter som klaganden 
  
 kan välja bland i samband med att ett ärende skall prövas. För närvarande är 
  
 professor Cisneros (Handelshögskolan) och rådman Carter 
  
 (Stockholms tingsrätt) ordförande. Listan på ledamöter består av följande 
  
 namn: jurist Perkins (AB Stockholms Patentbyrå), jurist Adams 
  
 (Nihlmarks advokatbyrå), bolagsjurist Turner (AB Stokab), jurist 
  
 Coffey (Bergenstråhle  Lindvall AB) samt jurist Owens 
  
 (Arla). Uppgifterna är hämtade från II-stiftelsens hemsida. Se vidare 
 . (2000-03-07) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 2 107 
  
 skall ske måste begäran vara NIC-SE tillhanda senast 14 dagar efter 
  
 NNO:s beslut.22 
  
 Reglerna för omprövning och överprövning är som synes ganska 
  
 vaga. Det håller emellertid på att utvecklas praxis inom NÖD där tjugo 
  
 ärenden hittills avgjorts.23 Dessutom har NIC-SE antagit ett dokument, 
  
 kallat praxis för NIC-SE avseende domännamnsprövning, DOP.24 Det 
  
 finns dock fortfarande oklarheter vad beträffar prövningen. Exempelvis 
  
 framgår det inte av NIC-SE:s regler vilken sammansättning de olika 
  
 nämnderna skall ha och på vilket sätt användaren har rätt att delta i 
  
 processen i samband med prövningen. 
  
 3 Det nya regelverket 
  
 Sedan de hittillsvarande reglerna trädde i kraft den 1 januari 1998 har 
  
 NDR fortlöpande arbetat med att ta fram nya regler. Arbetet har 
  
 resulterat i ett nytt regelverk, version 2.0, som II-stiftelsen beslutat att 
  
 anta med ikraftträdande den 3 april 2000. Detta regelverk är mer 
  
 omfattande än det förra och ger möjlighet för fler användare att 
  
 registrera domännamn, då i första hand under olika huvuddomäner. En 
  
 fullständig förteckning över de nya reglerna återfinns i bilaga 9. Nedan 
  
 följer en presentation av några av de viktigaste punkterna i utdrag25: 
  
  REGEL B: Domännamnet skall avse en verksamhet med anknytning till 
  
 Sverige samt återspegla verksamhetens namn såsom det är angivet på av 
  
 svensk myndighet utfärdat registreringsbevis. 
  
  REGEL F: Avser domännamnet firma skall denna vara registrerad hos 
  
 Patent- och registreringsverket (PRV) eller av annan svensk myndighet ha 
  
 tilldelats ett organisationsnummer. Avser domännamnet ett utländskt företags  
  
 svenska filial, skall sökandens filialfirma vara registrerad hos PRV. 
  
 Såväl huvudfirmor som bifirmor och parallellfirmor kan vara underlag för 
  
 registrering av domännamn. Avser domännamnet enskild firma med säte i 
  
 Sverige, men som inte är registrerad hos PRV, registreras domännamnet i 
  
 enlighet med Regel N. 
  
  REGEL G: Avser domännamnet varumärke, skall detta registreras under 
  
 huvuddomänen .tm.se. 
  
 22 7 § allmänna villkor för registrering av domännamn under toppdomänen 
  
 .se.  
 . (2000-03-07). 
  
 23 För en fullständig förteckning över avgjorda ärenden se 
 . (2000-03-07). 
  
 24 Dokumentet, praxis för NIC-SE avseende domännamnsprövning, DOP, 
  
 upprättades 1999-06-09 och finns att läsa på  
 . 
  
 (2000-03-07). 
  
 25 Reglerna finns också att läsa på  
 . (2000-03-07) 
  
 108 Bilaga 2 SOU 2000:30 
  
  REGEL N: Verksamhet som så önskar kan registrera sitt namn under den 
  
 länsrelaterade huvuddomän (motsvarande länsbokstav) där verksamheten 
  
 har sitt säte. Verksamheten får dock inte samtidigt inneha både en 
  
 huvuddomän och en underdomän under länsbokstav för samma 
  
 verksamhetsnamn. Avser domännamnet verksamhet i form av enskild firma 
  
 med säte i Sverige, som inte är registrerad hos PRV, skall domännamnet 
  
 registreras under länsdomän. 
  
  REGEL O: Ideella föreningar (inklusive riksorganisationer) kan välja 
  
 mellan att registreras under den länsrelaterade huvuddomän där föreningen 
  
 har sitt säte, eller att registreras under huvuddomänen .org.se. 
  
 En av de största nyheterna i det nya regelförslaget är att det blir möjligt 
  
 att använda en varumärkesregistrering som underlag för en domännamnsregistrering  
  
 under huvuddomänen tm.se. Vidare blir det möjligt 
  
 att registrera ett domännamn för varje registrerat verksamhetsnamn i 
  
 stället för som tidigare ett domännamn för varje, hos PRV registrerad, 
  
 organisation. Ideella föreningar får möjlighet att registrera domännamn 
  
 under huvuddomänen .org och enskilda näringsidkare som inte 
  
 registrerat sina verksamhetsnamn får möjlighet att välja mellan huvuddomänen  
  
 .org samt de tidigare länsdomänerna för sina registreringar av 
  
 domännamn. 
  
 Regelverket skall, som nämnts, träda i kraft den 3 april 2000 och 
  
 därför är det svårt att med bestämdhet uttala sig om hur det kommer att 
  
 tolkas och tillämpas. NDR har emellertid skrivit en förklarande 
  
 kommentar till respektive regel. Dessa kommentarer kommer att vara 
  
 till hjälp vid tillämpning.26 
  
 26 Förklaringarna finns på  
 . (2000-03-07) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 3 109 
  
 Domännamnssystemen i Danmark, Finland 
  
 och Norge 
  
 Innehåll 
  
 1 Domännamnssystemet i Danmark .................................................... 110 
  
 1.1 Inledning................................................................................... 110 
  
 1.2 Administration av .dk............................................................... 111 
  
 1.3 Dispythantering ........................................................................ 111 
  
 1.4 Nya regler................................................................................. 112 
  
 2 Domännamnssystemet i Finland ....................................................... 112 
  
 2.1 Inledning................................................................................... 112 
  
 2.2 Administration av .fi ................................................................ 113 
  
 2.3 Dispythantering ........................................................................ 114 
  
 3 Domännamnssystemet i Norge .......................................................... 115 
  
 3.1 Inledning................................................................................... 115 
  
 3.2 Administration av .no............................................................... 116 
  
 3.3 Dispythantering ........................................................................ 118 
  
 3.4 Nya regler................................................................................. 119 
  
 110 Bilaga 3 SOU 2000:30 
  
 1 Domännamnssystemet i Danmark 
  
 1.1 Inledning 
  
 Domännamn började registreras i Danmark år 1987 och administrerades  
  
 då av Danish unit user group (DKUUG). Under mitten av 1990talet  
  
 bildades bolaget DK-net A/S som köpte Internetaktiviteten 
  
 inklusive rätten till .dk av DKUUG. DK-net var helägt av TeleDanmark  
  
 och detta förhållande föranledde en viss kritik. Under år 1998 
  
 delades därför DK-nets verksamhet upp mellan Tele-Danmark som fick 
  
 hanteringen av Internetkunderna och DK-hostmaster som fick ta över 
  
 den praktiska administrationen av .dk. DK-Hostmaster är ett icke 
  
 vinstdrivande bolag som renodlat sysslar med registrering av 
  
 domännamn. 
  
 1 Fortfarande sköts emellertid den tekniska hanteringen av 
  
 Tele-Danmark. 
  
 2 Administrationen av .dk har fram till och med 
  
 december 1999 skett enligt ett avtal mellan Tele-Danmark och 
  
 Foreningen af Internetleveradører (FIL)3. Avtalet som började gälla den 
  
 11 augusti 1998 har nu omarbetats och i stället har ett avtal tecknats 
  
 mellan Tele-Danmark och den nyinrättade stiftelsen Dansk Internet 
  
 Forum (DIFO). 
  
 4 Sedan december 1999 är det DIFO som formellt 
  
 övertagit ansvaret för hanteringen av den danska toppdomänen .dk. 
  
 DIFO leds av en styrelse som sammansätts av representanter för 
  
 ledande Internetaktörer. De aktörer som främst avses är banker, 
  
 handels-, service- och industriföretag samt statliga representanter. 
  
 Internetleverantörerna kommer att ges ett förhållandevis litet utrymme i 
  
 styrelsen. En anledning till styrelsens utformning är att det har ansetts 
  
 viktigt att ge de mest inflytelserika aktörerna inflytande över Internets 
  
 utformning inte minst för att övertyga dessa om att Internet kan utgöra 
  
 en plattform också för deras verksamhet. Ward som ansvarar för 
  
 DK-Hostmaster menar att Internet inte kommer att få den framgång 
  
 som många förutspår, om inte banker och handelsföretag bestämmer 
  
 sig för att satsa på Internet i stället för på egna lösningar. Ett sätt att 
  
 göra detta är att ge dem ett inflytande över utvecklingen. 
  
 Nedan kommer den befintliga administrationen att presenteras. 
  
 Denna redogörelse tar sin utgångspunkt i det regelverk som fortfarande 
  
 gäller till dess reglerna som presenterades den 21 februari 2000 träder i 
  
 kraft. Kapitlet avslutas med en kort kommentar kring det nya regelverket. 
  
 1 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 2 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 3 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 4 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 3 111 
  
 1.2 Administration av .dk 
  
 Den praktiska administrationen av domännamnsregistreringar sköts av 
  
 DK-Hostmaster (DKH) som är ett fristående bolag som skall agera för 
  
 Internets bästa. Reglerna som styr hanteringen är mycket kortfattade 
  
 och ställer inga andra krav på ett registrerbart domännamn än att det 
  
 skall vara konstruerat av bokstäverna a till z och/eller siffrorna 0 till 9 
  
 med möjlighet att uppdela namnet med ett bindestreck. Det är med 
  
 andra ord tillåtet att registrera alla typer av namn. Det finns inte heller 
  
 något uttryckligt krav på att sökanden skall ha anknytning till Danmark. 
  
 Som en följd av reglernas öppna konstruktion har den danska 
  
 toppdomänen i dag över 160.000 registrerade domännamn.5 
  
 Ett argument mot att ha ett system utan förprövning som det danska 
  
 är att det kan tänkas uppkomma fler dispyter i ett sådant system. Enligt 
  
 uppgift från DKH är detta emellertid inte fallet. Sedan 1 januari 1997 
  
 har, som nämnts ovan, drygt 160.000 domännamn registrerats av DKH 
  
 och endast ett av dessa har lett till en konflikt som föranlett prövning i 
  
 domstol. 
  
 En ansökan om domännamnsregistrering skickas till DK-Hostmaster 
  
 via e-post och bör göras via ett ombud som är medlem i FIL eller hos 
  
 ett företag som erhållit s.k. AV-status (Young). Ett 
  
 AV-företag är ett ombud som uppfyller vissa tekniska krav som fastställts  
  
 av DK-Hostmaster. Därigenom får företaget samma avgiftsrabatter  
  
 som medlemmarna i FIL erhåller. Avgiften för att ansöka om 
  
 och reservera ett domännamn under .dk är för närvarande 995 DKR för 
  
 icke medlemmar. Motsvarande avgifter för medlemsföretag i FIL samt 
  
 AV-företag är 150 DKR. Ännu har ingen årsavgift debiterats innehavarna  
  
 av domännamnsregistreringar i Danmark. 
  
 Ett domännamn under .dk kan överlåtas till tredje man utan några 
  
 inskränkningar. Ofta måste emellertid ett domännamn redelegeras i 
  
 samband med en överlåtelse; det är ju inte säkert att den nya innehavaren  
  
 har samma Internetleverantör som den gamla. Om en redelegering  
  
 måste ske, krävs en särskild ansökan till DK-Hostmaster. 
  
 1.3 Dispythantering 
  
 I det danska systemet för domännamnsadministration finns det inga 
  
 regler för dispythantering. Tvister som har sitt ursprung i användningen 
  
 av ett domännamn kan bara föras mot innehavaren/användaren av 
  
 5 2000-03-09 fanns det 163.835 domännamn registrerade under .dk. Statistiken 
  
 uppdateras dagligen och finns att läsa på  
 . 
  
 112 Bilaga 3 SOU 2000:30 
  
 namnet. DK-Hostmaster friskriver sig således från allt ansvar för 
  
 användning av de domännamn som registreras. Alla tvister måste 
  
 därför, om parterna inte kan förlikas, lösas i domstol. 
  
 1.4 Nya regler 
  
 Som nämnts ovan presenterades i början av detta år nya regler för den 
  
 danska toppdomänen. Det nya regelverket bygger fortfarande på 
  
 principen att det skall vara möjligt för alla att registrera domännamn 
  
 utan förprövning. En rad ändringar kommer i och för sig att genomföras  
  
 men de innebär inga stora förändringar av systemet. De viktigaste 
  
 förslagen är att ett organ för dispythantering inrättas. Detta skall bestå 
  
 av tre oberoende ledamöter som skall kunna pröva huruvida en 
  
 domännamnsregistrering skett i strid mot gällande dansk rätt och lokala 
  
 regler. Möjligheten att pröva en tvist i denna nämnd skall vara ett 
  
 komplement till gängse domstolsprövning. Vidare kommer det att 
  
 införas en årsavgift på 40 DKR (tidigare fanns det ingen). Kraven på 
  
 ombuden kommer dessutom att ändras så att behörigheten avgörs av 
  
 tekniska kriterier i stället för medlemskap i FIL. Slutligen kommer det 
  
 att införas ett användningskrav beträffande domännamn. Ett domännamn  
  
 som misstänks vara oanvänt kommer att kunna avregistreras efter 
  
 det att innehavaren kommunicerats.6 
  
 2 Domännamnssystemet i Finland 
  
 2.1 Inledning 
  
 I Finland administreras sedan den 1 juni 1997 den nationella toppdomänen  
  
 .fi av Teleförvaltningscentralen, TFC. TFC är en myndighet 
  
 inom Trafikministeriets förvaltningsområde och har bland annat till 
  
 uppgift att sköta förvaltningsuppgifterna för tele- och postområdet. 
  
 TFC är indelat i sju resultatområden och ett av dem är postförvaltningen  
  
 under vars ansvarsområde domännamn på Internet är att hänföra.7  
  
 Tidigare sköttes administrationen av en samarbetsorganisation av 
  
 Internetoperatörer, FICIX (Finnish Commercial Internet Exchange). 
  
 Det uppstod dock ett visst missnöje bland samarbetsorganisationens 
  
 6 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 7 För mer information om Teleförvaltningscentralen och Trafikministeriet se 
  och 
 . (2000-03-09) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 3 113 
  
 medlemmar eftersom det visade sig att det i praktiken blev så att nästan 
  
 alla domännamnsansökningar behandlades av EUnet Finland Oy8. 
  
 En av anledningarna till att administrationen flyttades över på en 
  
 myndighet var således att den uppkomna situationen att en av 
  
 operatörerna hanterade alla registreringar upplevdes som otillfredsställande  
  
 av konkurrenterna. Andra skäl till överflyttningen av 
  
 administrationen var att användarna ville ha starkare legitim grund för 
  
 hanteringen och ett stabilare regelverk. Dessutom var det tidigare inte 
  
 möjligt att överklaga registreringsbesluten. Överflyttningen till TFC 
  
 skedde således delvis på initiativ av EUnets konkurrenter och det har 
  
 enligt uppgift från TFC anförts få klagomål rörande överflyttningen. 
  
 2.2 Administration av .fi 
  
 För att praktiskt kunna hantera domännamnsadministrationen under .fi 
  
 har TFC antagit föreskrifter om finländska domännamn inom datornätet  
  
 Internet.9 Ur dessa framkommer det att det är TFC som beviljar 
  
 rätten att få ett domännamn registrerat under .fi.10 
  
 Ansökan om en domännamnsregistrering sker på en blankett som 
  
 tillhandahålls av TFC och kan göras elektroniskt från TFC:s hemsida. I 
  
 Finland kan offentliga samfund samt företag och utländska näringsidkares  
  
 filialer som registrerats i Finland beviljas en domännamnsregistrering 
  
 . Om flera sökande har samma eller liknande namn tillkommer  
  
 domännamnet den som först ansökte om det.11 
  
 För att få ett domännamn registrerat under .fi skall sökanden 
  
 förutom ovan nämnda krav på firmaregistrering också acceptera vissa 
  
 tekniska krav. Bland annat krävs att åtminstone två av varandra 
  
 oberoende namnsservrar som kan nås av datornätet Internet konfigureras  
  
 med domännamnet.12 De tekniska specifikationerna har i praktiken 
  
 helt och hållet utformats av EUnet och det är fortfarande EUnet som 
  
 ansvarar för driften av namnservrarna. Vidare är det fortfarande EUnet 
  
 8 EUnet är ett bolag som specialiserat sig på att tillhandahålla Internet tjänster. 
  
 Den huvudsakliga målgruppen finns i Europa och företaget har drygt 450.000 
  
 kunder. Därmed är företaget en av världens största Internetleverantörer. 
  
 9 THK 34/1997 M. Se vidare  
 . 
  
 (2000-03-09) 
  
 10 3 § THK 34/1997 M. 
  
 11 4 § THK 34/1997 M. 
  
 12 För mer information om de tekniska specifikationerna se TFC:s föreskrift 
  
 Om konfiguration av namnnservrar med finländska domännamn i datornätet 
  
 Internet. THK 37/1997 M. Se vidare  
 . 
  
 (2000-03-09) 
  
 114 Bilaga 3 SOU 2000:30 
  
 som, på TFC:s vägnar enligt ett särskilt avtal, sköter den tekniska 
  
 registreringen i fi-roten. 
  
 Behandlingstiden för en ansökan är ca 2 veckor och hittills har drygt 
  
 19.000 domännamn registrerats.13 
  
 För registreringen uttas en engångsavgift på 320 FMK och en årlig 
  
 avgift för upprätthållande som för närvarande är fastställd till 60 FMK. 
  
 Avgifternas storlek bestäms enligt särskilda föreskrifter.14 
  
 Ett domännamn under .fi har samma tekniska begränsningar som de 
  
 domännamn som registreras under .se. Detta innebär bland annat att 
  
 domännamnet maximalt kan bestå av 60 tecken samt att dessa utgörs av 
  
 bokstäverna a-z och siffrorna 0-9 samt bindestreck. Rätten att använda 
  
 ett domännamn kan beviljas offentliga samfund och registrerade 
  
 finländska företag. 
  
 15 Dessutom skall domännamnet enligt de finska 
  
 reglerna individualisera sin innehavare.16 Ytterligare begränsningar 
  
 avseende domännamn under .fi är att det inte får kränka annans lagliga 
  
 rätt till ett namn. Det får inte heller strida mot god sed eller vara vilseledande.17 
  
 TFC har vidare till uppgift att föra ett register över domännamn i 
  
 Finland. Registret skall innehålla de uppgifter som behövs för förvaltningen  
  
 av domännamn.18 
  
 2.3 Dispythantering 
  
 TFC tillhandahåller inte något särskilt dispytförfarande avseende 
  
 domännamn. De som inte är nöjda med TFC:s beslut avseende 
  
 domännamnsregistrering får således överklaga detta enligt de regler 
  
 som i allmänhet gäller för överklagande av myndighetsbeslut.19 En 
  
 domännamnsansökan behandlas således som ett vanligt ansökningsärende  
  
 och kan överklagas till länsrätt respektive högsta förvaltningsdomstol. 
  
 13 En lista på samtliga registrerade domännamn under toppdomänen .fi finns på 
 . (2000-03-09) 
  
 14 14 § THK 34/1997 M. Se vidare beträffande de gällande avgifterna 18 §  
  
 Trafikministeriets beslut om Teleförvaltningscentralens avgifter Nr 1155/1998. 
 .  
  
 (2000-03-30) 
  
 15 4 § THK 34/1997 M. 
  
 16 5 § THK 34/1997 M. 
  
 17 6 § THK 34/1997 M. 
  
 18 9 § THK 34/1997 M. 
  
 19 13 § THK 37/1997 M med vidare hänvisning till den finska förvaltningsprocesslagen  
  
 (586/1996). 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 3 115 
  
 TFC kan emellertid på ansökan av innehavare återkalla ett domännamn.  
  
 Vidare kan ett domännamn återkallas, om inte de fastställda 
  
 kraven följs.20 Rätten att återkalla ett domännamn aktualiseras om de 
  
 tekniska kraven inte uppfyllts eller om en domstol eller annan behörig 
  
 myndighet förbjudit användningen av domännamnet. Dessutom kan det 
  
 bli aktuellt att återkalla ett domännamn om detta genom innehavarens 
  
 namnändring eller av annan orsak kommit att strida mot föreskrifterna. 
  
 Slutligen har TFC en möjlighet att återkalla ett domännamn om det 
  
 föreligger något annat tungt vägande skäl.21 
  
 3 Domännamnssystemet i Norge 
  
 3.1 Inledning 
  
 Norge var det första land utanför USA som fick en egen anslutning till 
  
 Internet (ARPAnet). Detta skedde år 1973 och var ett led i det försvarspolitiska  
  
 samarbetet mellan Norge och USA. De första kontakterna 
  
 med Internet sköttes av en anställd på Telenors Forskningsinstitutt (TF) 
  
 och därmed var det naturligt att administrationen av den norska 
  
 domänen .no inledningsvis sköttes av TF. Under 1980-talet växte 
  
 behovet av tillgång till nätkapacitet och därför startades ett neutralt 
  
 nätverkssamarbete i FoU-sektorn. Projektet kallades UNINETT och 
  
 motsvaras närmast i Sverige av den verksamhet som bedrivs inom 
  
 ramen för SUNET. 
  
 Samma år som UNINETT startade sin verksamhet övertog de också 
  
 administrationen av .no. Ett av huvudargumenten för övertagandet var 
  
 att UNINETT var en neutral enhet. Ett annat var att det fanns stor 
  
 kompetens och förståelse för Internets uppbyggnad och funktion inom 
  
 UNINETT. År 1993 började UNINETT profilera sig som ett icke 
  
 kommersiellt bolag, bland annat genom att utesluta kommersiella 
  
 medlemmar. Därmed förstärktes karaktären av en neutral aktör. Samma 
  
 år bildades en arbetsgrupp för att diskutera de fortsatta formerna för 
  
 domännamnsadministrationen i Norge. Gruppen kallades UNINETT 
  
 Navneautoritet (NA) och hade en bred representation både av 
  
 kommersiella aktörer och statliga representanter. Bland annat fanns 
  
 representanter för det statliga Post- och teletilsynet (PTT) med redan 
  
 från början. 
  
 Inom NA enades man om att UNINETT gjorde ett bra jobb och att 
  
 de fick behålla sitt mandat att administrera toppdomänen .no. Man 
  
 20 10 och 11 §§ THK 37/1997 M. 
  
 21 11 § p 1-4 THK 37/1997 M. 
  
 116 Bilaga 3 SOU 2000:30 
  
 enades också om att det var angeläget att ta fram ett gemensamt 
  
 regelverk för navnepolitikk. Det första regelverket offentliggjordes år 
  
 1995 och samma år etablerades NORID (Norsk Registreringstjeneste 
  
 for Internett Domenenavn) som ett underorgan till UNINETT. NORID 
  
 etablerades som en självfinansierad tjänst och tanken var att de skulle 
  
 ta över den faktiska administrationen av toppdomänen .no. 
  
 NORID har sedermera utvecklats till en organisation med en teknisk 
  
 och en administrativ avdelning. Dessutom har en klageavdelning 
  
 etablerats, NOK (NORID:s klageavdelning). Arbetet med att ta fram 
  
 regelverk fortgår i NORID:s politikkråd (Harris) som till stora delar är 
  
 en fortsättning på den verksamhet som bedrevs inom ramen för NA. 
  
 NORID utser själva medlemmarna i Norpol som har tvååriga mandat. 
  
 Bland medlemmarna finns representanter från staten och alla större 
  
 regeländringar måste förankras hos PTT innan de kan genomföras. Det 
  
 finns emellertid ännu inte några formella regler som slår fast på vilket 
  
 sätt kommunikationen med PTT skall ske. Hittills har NORID arbetat 
  
 öppet mot PTT och det har ännu inte uppstått något behov av formella 
  
 regler för samarbetet dem emellan.22 
  
 3.2 Administration av .no 
  
 Administrationen av .no vilar på ett regelverk som kallas Navnepolitikk  
  
 for .NO. Detta dokument bygger på den praxis som utarbetats, 
  
 bland annat inom NA, och relevanta Requests for Comments (RFC)23, 
  
 främst RFC 159124. 
  
 Den som vill registrera ett domännamn direkt under .no måste vara 
  
 ett registrerat bolag hemmahörande i Norge eller på Svalbard.25 För att 
  
 få en registrering skall en specificerad ansökan ifyllas och företrädesvis 
  
 skickas till NORID via e-post. NORID uppmuntrar användare att gå via 
  
 22 Se vidare  
 . (2000-03-30) 
  
 23 Internationellt arbetas olika standards för hantering av bland annat domännamn  
  
 fram i dokument som kallas RFC. Dessa publiceras sedan och får beteckningen  
  
 RFC följt av ett nummer, exempelvis RFC 1591. Dessa dokument är en 
  
 av de viktigaste källorna till information om den tekniska hanteringen av Internet. 
  
 24 Se vidare  
 . (2000-03-30) 
  
 25 Se vidare punkt 3 i Navnepolitikk for .NO.) 
 . (2000-03-30 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 3 117 
  
 ombud men det är även möjligt för den som uppfyller de tekniska 
  
 kraven att ansöka om domännamn direkt hos NORID.26 
  
 Förutom möjligheten att registrera domännamn direkt under .no 
  
 finns möjligheten att registrera ett namn under någon av de kategoridomäner  
  
 (huvuddomäner) som finns under .no.27 Till skillnad från motsvarande  
  
 system i Sverige administreras flera av de olika kategoridomänerna  
  
 av olika organisationer. Bland annat administrerar Forsvarets  
  
 Tele- og Datatjeneste kategoridomänen mil.no, Statens Forvaltningstjeneste  
  
 administrerar stat.no, Kommunenes Sentralforbund 
  
 administrerar kommune.no och EUnet Norge administrerar den norska 
  
 domänen för privatpersoner, priv.no. 
  
 De olika administratörerna agerar till stora delar i enlighet med 
  
 NORID:s regelverk men de beslutar själva om bl.a. avgifter. Som 
  
 exempel kan nämnas att avgifterna hos EUnet Norge skiljer sig från de 
  
 avgifter som NORID tillämpar. NORID tar ut en registreringsavgift på 
  
 mellan 300 och 450 NKR samt en årsavgift på 100 NKR28 medan 
  
 EUnet Norge tar ut en registreringsavgift på 500 NKR samt en särskild 
  
 avgift för tekniska ändringar på 200 NKR.29 
  
 För registrering gäller enligt Underwood ungefär samma regler 
  
 som i Sverige beträffande syntaktiska och tekniska krav. 
  
 30 Också 
  
 beträffande både förhållandet till geografiska domännamn och antalet 
  
 tecken som får användas är likheterna med de svenska reglerna stora. 
  
 NORID har vidare på liknande grunder som NIC-SE möjlighet att 
  
 avregistrera ett domännamn. En möjlighet som dock inte finns i det 
  
 hittillsvarande svenska regelverket är att en avregistrering i det norska 
  
 systemet får ske, om domännamnet inte används aktivt. Aktivitet 
  
 avgörs bland annat genom att det skall vara möjligt att få tag på dem 
  
 som ansvarar för domännamnet i fråga och att det är tekniskt operativt. 
  
 Vidare kan det bli aktuellt att stänga av en domän om den årliga 
  
 betalningen uteblir. Slutligen stängs ett domännamn av om den organisation  
  
 som ursprungligen registrerat det upphört att existera eller om 
  
 26 Ett argument för att använda sig av ombud är att registreringsavgiften är 
  
 lägre, 300 NKR, om man går via dessa. Den som vill registrera direkt hos 
  
 NORDIR får erlägga en avgift på 450 NKR. 
  
 27 Se vidare  
 . (2000-03-30) 
  
 28 Årsavgiften varierar beroende på hur många domännamn respektive ombud 
  
 representerar. De ombud som har mer än 1.000 domännamn behöver exempelvis  
  
 bara betala en årsavgift på 80 NKR per domännamn. 
  
 29 Se vidare beträffande NORDIR:s avgifter 
  och beträffande EUnet Norges avgifter 
 . (2000-03-09) 
  
 30 Se vidare punkt 4 i Navnepolitikk for .NO. 
 . (2000-03-09) 
  
 118 Bilaga 3 SOU 2000:30 
  
 det finns ett rättskraftigt avgörande som säger att domännamnet skall 
  
 avregistreras.31 
  
 För att undvika konflikter har NORID infört en karenstid som löper 
  
 under några dagar efter det att domännamnet stängts av. Under denna 
  
 tid kan ingen annan registrera den avstängda domänen och därmed får 
  
 den ursprungliga innehavaren en ytterligare möjlighet att höra av sig 
  
 och åtgärda felet som föranlett avstängningen. NORID har nämligen 
  
 kunnat konstatera att sådana domännamnsinnehavare som framstår som 
  
 omöjliga att få tag på ofta hör av sig när deras domännamn stängts av. 
  
 Beträffande eventuella varumärkesrättsliga konflikter frånsäger sig 
  
 NORID allt ansvar för eventuella tvister mellan domännamnsinnehavare  
  
 och varumärkesinnehavare (eller andra namninnehavare).32 
  
 I Navnepolitikken slås också fast att NORID alltid kommer att rätta sig 
  
 efter domstolsavgöranden. En skillnad mot det svenska systemet är att 
  
 domännamnsinnehavare har en uttrycklig möjlighet att sätta sitt 
  
 domännamn On Hold i väntan på att en tvist om rätten till namnet 
  
 skall avgöras. Denna möjlighet har sitt främsta syfte i att domännamnsinnehavaren  
  
 på detta vis kan förhindra eventuella ersättningskrav 
  
 grundade på ett obehörigt användande av någon annans namn33 
  
 De mest framträdande skillnaderna mot det svenska systemet är 
  
 annars förekomsten av kategoridomäner som har olika administratörer 
  
 samt huvudorganisationen UNINETT som är knutet till staten till 
  
 skillnad från vad som gäller beträffande den svenska motsvarigheten IIstiftelsen. 
  
 3.3 Dispythantering 
  
 Ett eventuellt avslag på en registreringsansökan kan överklagas till 
  
 NOK. Överklagandefristen är 30 dagar och ett ärende behandlas först 
  
 av NORID som har möjlighet att ändra sitt beslut. Först om NORID 
  
 väljer att vidhålla beslutet att inte bevilja registrering hamnar ärendet 
  
 på NOK:s bord.34 NOK består av fyra representanter med främst 
  
 juridisk och teknisk bakgrund. Hittills har en handfull ärenden avgjorts 
  
 och dessa har främst rört reglerna 2.1 (om att organisationer bara får 
  
 31 Se vidare punkt 9.7 i Navnepolitikk for .NO. 
 . (2000-03-09) 
  
 32 Se vidare punkt 9.2 i Navnepolitikk for .NO. 
 . (2000-03-09) 
  
 33 Se vidare punkt 9.4 i Navnepolitikk for .NO. 
 . (2000-03-09) 
  
 34 Se vidare punkt 11 i Navnepolitikk for .NO.  
 . (2000-03-09) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 3 119 
  
 registrera ett domännamn) och 4.8 (om att generella uttryck normalt 
  
 inte kan registreras) i Navnepolitikken.  
  
 35 
  
 3.4 Nya regler 
  
 I Norge har det gällande regelverket varit föremål för en bred 
  
 diskussion i Norpol under det senaste året. Diskussionerna har lett fram 
  
 till ett förslag till ett nytt regelverk som innebär flera förändringar 
  
 beträffande det norska domännamnssystemet. Förändringarna föranleds 
  
 av att det framkommit krav på ett mindre restriktivt system där 
  
 användare skall få större möjligheter att registrera domännamn. Lösningen  
  
 i förslaget är att organisationer som finns registrerade hos den 
  
 norska motsvarigheten till Patent- och registreringsverket skall få 
  
 registrera upp till 15 domännamn. Det enda kravet som finns är således 
  
 att organisationen är registrerad. Beträffande de 15 domännamn som 
  
 kan registreras finns inga krav. Ett registrerat företag kan således efter 
  
 det att registreringen uppvisats för NORID registrera sina 15 domännamn  
  
 utan någon vidare förprövning. 
  
 Anledningen till att Harris valt att behålla kravet på organisationstillhörighet  
  
 är att det väntas bli enklare att behålla kvaliteten i 
  
 DNS-informationen, om de som registrerar domännamn direkt under 
  
 toppdomänen .no måste vara registrerade organisationer. Det blir 
  
 därmed enklare för NORID att följa upp ändringar i kontaktinformationen  
  
 och hantera fakturering.36 
  
 Alla övriga användare är fortfarande hänvisade till de olika 
  
 kategoridomänerna som redan finns i det norska systemet. 
  
 Den 10 februari 2000 publicerades det reviderade förslaget till 
  
 regelverk. Detta förslag är för närvarande (2000-03-30) under 
  
 behandling hos det norska Post- og Teletilsynet. Om förslaget till nya 
  
 regler blir godkänt, kommer detta att tillkännages minst tre veckor 
  
 innan det träder i kraft.37 
  
 35 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 36 Se vidare  
 . 
  
 (2000-03-09) 
  
 37 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 121 
  
 ICANN och andra internationella organ 
  
 Innehåll 
  
 1 ICANN................................................................................................. 122 
  
 1.1 Bakgrund.................................................................................. 122 
  
 1.2 Organisation ............................................................................. 125 
  
 1.3 Verksamhet .............................................................................. 126 
  
 2 Hanteringen av domännamnstilldelningen under de generiska 
  
 toppdomänerna ............................................................................ 127 
  
 2.1 Vilka är de generiska toppdomänerna?.................................... 127 
  
 2.2 NSI och registrering av domännamn........................................ 128 
  
 2.3 Regler för registrering av domännamn under 
  
 toppdomänen .int ................................................................... 129 
  
 3 Utvecklingen under 1997 och 1998 ................................................... 129 
  
 3.1 Inledning .................................................................................. 129 
  
 3.2 gTLD-MoU .............................................................................. 130 
  
 3.3 Registrering enligt gTLD-MoU ............................................... 130 
  
 3.4 Dispythantering enligt gTLD-MoU ......................................... 131 
  
 122 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
 1 ICANN 
  
 1.2 Bakgrund 
  
 Fram till och med år 1998 var det en organisation kallad Internet 
  
 Assigned Numbers Authority, IANA1 som hade ansvaret för frågor om 
  
 tilldelning av IP-nummer och domännamn. IANA:s uppgift bestod 
  
 bland annat i att koordinera användningen av protokoll på Internet. 
  
 Syftet för IANA var att upprätthålla en unik tilldelning av protokoll 
  
 och adresser samt att föra register över den aktuella tilldelningen. 
  
 Beträffande de generiska toppdomänerna har dessa allt sedan början 
  
 av 1990-talet administrerats av det amerikanska företaget Network 
  
 Solutions Inc., (NSI)  
  
 2. Administrationen har skett med stöd i ett avtal 
  
 med den amerikanska regeringen. 
  
 Under år 1998 skedde stora förändringar på domännamnsområdet. 
  
 Det kontrakt mellan den amerikanska regeringen och NSI som ligger 
  
 till grund för NSI:s domännamnshantering skulle löpa ut under år 1998. 
  
 Bland annat därför presenterades under åren 1997 och 1998 två konkreta  
  
 förslag på nya organisationer för domännamnstilldelning under de 
  
 generiska toppdomänerna. Det första förslaget presenterades av en 
  
 internationell kommitté, Williams, och gavs namnet gTLD-MoU4. 
  
 IAHC upplöstes den 1 maj 1997 och därefter fortsatte arbetet med 
  
 utvecklingen av det nya systemet i en kommitté som kallades POC5. 
  
 1 IANA erhöll sitt uppdrag från Internet Society (ISOC) och Federal Network 
  
 Council (FNC). IANA finns fortfarande kvar och har samma syfte men i 
  
 praktiken är det numera en ny organisation – The Internet Corporation for 
  
 Assigned Names and Numbers (ICANN) – som har ansvaret för de frågor 
  
 IANA behandlade tidigare. Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 2 NSI är det företag som har ansvaret för registreringen av domännamn under 
  
 de generiska toppdomänerna .com, .net,. org, .edu och .gov. Se vidare 
 . (2000-03-09). 
  
 3 International Ad Hoc Committee, Herman var det samarbetsorgan som tog fram 
  
 det första utkastet till ett nytt system med generiska toppdomäner. Kommittén 
  
 bestod av medlemmar från en rad inflytelserika Internetorganisationer. Ett 
  
 första förslag till ett nytt system presenterades i februari 1997. Sedan IAHC 
  
 upplösts har utvecklingen av det nya systemet tagits över av POC (se fotnot 
  
 nedan). 
  
 4 gTLD-MoU står för The Generic Top Level Domain Memorandum of 
  
 Understanding och är en beskrivning av hur det föreslagna domännamnssystemet  
  
 var tänkt att fungera. 
  
 5 Policy Oversight Committee, POC, är den kommitté som skulle föra utvecklingen  
  
 av det föreslagna domännamnssystemet vidare. POC består av representanter  
  
 för inflytelserika Internetorganisationer. IANA, ISOC, IAB och CORE 
  
 har två representanter vardera. WIPO, ITU och INTA har en representant 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 123 
  
 POC arbetade i samarbete med bland annat WIPO6, PAB7, CORE8, 
  
 ITU9 och INTA10 fram riktlinjer dels för hur det nya systemet skulle 
  
 utformas, dels för hur dispythantering skulle lösas. 
  
 Det av IAHC föreslagna domännamnssystemet blev dock omtvistat 
  
 och en intensiv debatt pågick kring förslaget. Det fick bland annat till 
  
 följd att den amerikanska regeringen genom Department of Commerce 
  
 presenterade ett annat förslag som – genom ett remissförfarande under 
  
 vilket EU uttalade sig kritiskt – utvecklades under våren och sommaren 
  
 1998.11 
  
 Det presenterades således två olika förslag under år 1997-98 men 
  
 det var förslaget från den amerikanska regeringen som visade sig bli 
  
 styrande vad gäller den nya organisationen kring domännamnstilldelningen  
  
 under de generiska toppdomänerna. En följd av detta var att 
  
 kontraktet mellan den amerikanska regeringen och NSI förlängdes till 
  
 den 30 september år 2000 och att en ny organisation – ICANN (The 
  
 Internet Corporation for Assigned Names and Numbers)12 – gradvis 
  
 vardera. Se vidare  
  samt section 6 
  
 i gTLD-MoU som finns på  
 . (2000-0309). 
  
 6 WIPO, World Intellectual Property Organization är ett av FN:s 16 fackorgan. 
  
 WIPO arbetar för ett förbättrat skydd av immaterialrätter på ett globalt plan. I 
  
 huvudsak är intresset fokuserat på varumärken, patent- och upphovsrätt. WIPO 
  
 är stationerat i Geneve och har för närvarande 173 medlemsländer. 
 . (2000-03-09). 
  
 7 Policy Advisory Body, PAB är en församling som består av aktörer som 
  
 skrivit under gTLD-MoU s.k. signatories. PAB skulle konsulteras i frågor 
  
 som hade med utvecklingen av det föreslagna domännamnssystemet att göra. 
  
 Se vidare  
 . (2000-03-09). 
  
 8 Counsil of Registrars, CORE består av representanter för olika registreringskontor  
  
 runt om i världen. Den som vill bli medlem av CORE måste uppfylla 
  
 villkoren i CORE:s regelverk CORE-MoU. CORE har sitt säte i Geneve. Se 
  
 vidare  
 . (2000-03-09). 
  
 9 ITU, International Telecommunication Union är en organisation med mycket 
  
 gamla anor. Från starten 1865 har organisationen utvecklats till en mycket 
  
 viktig aktör vad gäller utveckling på telekomunikationens område. ITU är 
  
 sedan 1947 ett fackorgan under FN. ITU har sitt säte i Geneve. Se vidare 
 . (2000-03-09). 
  
 10 INTA, International Trademark Association, grundades 1878 och var från 
  
 början ägnat att ta till vara amerikanska varumärkesinnehavares intressen. 
  
 INTA är en icke vinstdrivande intresseorganisation som i dag har över 3.200 
  
 medlemmar i 117 länder.  
  
 Se vidare  
 . (2000-03-09). 
  
 11 Se exempelvis  
  och 
 . (2000-03-09). 
  
 12 Se vidare  
 . (2000-03-09). 
  
 124 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
 kom att ta över IANA:s ansvar för domännamnsfrågorna på det 
  
 internationella planet. 
  
 ICANN bildades under oktober 1998. Organisationen skall enligt 
  
 överenskommelse med den amerikanska regeringen vara färdigbildad 
  
 senast i september år 2000. Vid denna tidpunkt skall den amerikanska 
  
 regeringens inflytande över organisationen upphöra och Shaw skall 
  
 bli en självständig icke-vinstdrivande organisation.13 
  
 ICANN skall verka för att konkurrens upprätthålls både mellan 
  
 registreringsenheter14 och registreringskontor15. Verksamheten skall 
  
 ledas av en verkställande direktör som svarar inför en styrelse med bred 
  
 internationell representation. Vad beträffar den föreslagna konkurrensen  
  
 mellan registreringsenheter för de nya generiska toppdomänerna  
  
 har den amerikanska regeringen valt att överlåta på Shaw 
  
 att bestämma de närmare riktlinjerna. 
  
 I det ursprungliga amerikanska förslaget presenterades fem nya 
  
 generiska toppdomäner. I den senare reviderade upplagan hade detta 
  
 förslag tagits bort. I stället fastslogs att eventuellt nya generiska toppdomäner  
  
 skulle införas först efter en ordentlig utvärdering av hur 
  
 Internets stabilitet påverkas av införandet av fler generiska toppdomäner. 
  
 Den amerikanska regeringen föreslog också att WIPO skulle ta fram 
  
 ett förslag på konfliktlösningssystem som skulle presenteras för 
  
 ICANN:s styrelse och som främst skulle gälla för uppenbara fall av 
  
 missbruk av kännetecken i samband med domännamnsregistreringar. 
  
 13 Se vidare Memorandum of Understanding between the U.S Department of 
  
 Commerce and Internet Corporation for Assigned Names and Numbers, 
 . 
  
 (2000-03-09) 
  
 14 Registreringsenhet, såsom ordet används här, är den som upprätthåller 
  
 registret över de domännamn som registrerats under en toppdomän. Det finns 
  
 som regel bara en registreringsenhet för varje toppdomän. För närvarande är 
  
 NSI registreringsenhet för toppdomänen .com medan Ray är registreringsenhet  
  
 för .se. 
  
 15 Ett registreringskontor definieras i detta sammanhang som ett företag som 
  
 har rätt att ta emot ansökningar om registrering av ett domännamn under en 
  
 toppdomän. Registreringskontoret agerar mellanhand mellan domännamnsinnehavaren  
  
 och registreringsenheten. Registreringskontoret bistår registreringsenheten  
  
 med information. Det finns inget som hindrar att ett registreringskontor  
  
 erbjuder hjälp med registrering under flera toppdomäner. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 125 
  
 1.2 Organisation 
  
 ICANN skall vara en organisation som arbetar utifrån global 
  
 konsensus. Organisationen har bland annat till syfte att administrera 
  
 domännamnssystemet (DNS) samt tilldelningen av IP-nummer. ICANN 
  
 leds av en internationell styrelse som utses av tre stödgrupper samt en 
  
 grupp som skall vara öppen för allmänheten. De stödgrupper som skall 
  
 finnas specificeras i ICANN:s stadga och är fortfarande under uppbyggnad.16 
  
 Varje stödgrupp nominerar tre styrelseledamöter och den öppna 
  
 gruppen nominerar nio. I ICANN:s styrelse finns dessutom dess 
  
 exekutiva chef, presidenten, som utses av styrelsen. Styrelsen kommer 
  
 således att bestå av 19 ledamöter och dessa skall enligt stadgan 
  
 representera olika geografiska regioner.17 
  
 Stödgrupperna är i sin tur indelade i valkretsar (constituencies) som 
  
 var och en har ett eget ansvarsområde inom gruppen. Valkretsarna utser 
  
 dessutom representanter i de olika stödgruppernas ledning. Den 
  
 stödgrupp som hittills nått längst vad beträffar formering, The Domain 
  
 Name Supporting Organization (DNSO)18, består exempelvis av sju 
  
 valkretsar som var och en utser tre ledamöter i DNSO:s råd, the Names 
  
 Council (NC). DNSO består förutom av NC också av en öppen 
  
 församling, General Assembly (GA). En av GA:s huvuduppgifter är att 
  
 nominera DNSO:s tre representanter i ICANN:s styrelse. 
  
 Till sin hjälp har Shaw förutom stödgrupperna ett antal 
  
 rådgivande kommittéer. Enligt stadgan skall det alltid finnas en 
  
 Governmental Advisory Committee samt en DNS Root Server 
  
 System Advisory Committee. Inledningsvis finns dessutom rådgivande  
  
 kommittéer avseende medlemskap och insyn. De olika 
  
 rådgivande organen har till uppgift att förse ICANN med information 
  
 men de har ingen rätt att företräda ICANN.19 Förutom de rådgivande 
  
 kommittéerna kan ICANN utse exekutiva kommittéer. Dessa skall 
  
 16 Enligt artikel 6.1 i ICANN:s stadga skall följande stödgrupper formeras: The 
  
 Address Supporting Organization (ASO); The Domain Name Supporting 
  
 Organization (DNSO); and The Protocol Supporting Organization (PSO). 
  
 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 17 De geografiska regionerna räknas upp i artikel 5.6 i ICANN:s stadga. För 
  
 närvarande finns följande regioner uppräknade: Europe; Asia/Australia/Pacific; 
  
 Latin America/Johnson; Africa; North America. Se vidare 
 . (2000-03-09) 
  
 18 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 19 Se vidare artikel 7.3 i ICANN:s stadga 
 . (2000-03-09) 
  
 126 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
 ledas av någon representant ur ICANN:s styrelse och har rätt att 
  
 företräda ICANN.20 
  
 1.3 Verksamhet 
  
 ICANN:s huvuduppgifter specificeras i överenskommelsen med den 
  
 amerikanska regeringen.21 ICANN skall verka för Internets stabilitet 
  
 samt för en för konsumenterna gynnsam konkurrens vad beträffar 
  
 domännamnsregistrering och valet av operatörer. ICANN:s organisation  
  
 skall vidare utformas för att möjliggöra ett stort inflytande från 
  
 allmänheten samt en bred geografisk representation i de beslutande 
  
 organen. ICANN:s stadgar innebär således i första hand att organisationen  
  
 skall koncentrera sig på hanteringen av de generiska toppdomänerna.  
  
 Riktlinjerna är dock vida och i praktiken är det så att 
  
 ICANN också fattar beslut om delegering av uppdraget att hantera de 
  
 nationella toppdomänerna. Sådana beslut har redan fattats exempelvis 
  
 avseende hanteringen av öriket Pitcairn Islands toppdomän .pn.22  
  
 ICANN har inledningsvis främst arbetat med att bygga upp den 
  
 egna organisationen. Detta sker genom arbete i de olika stödgrupperna 
  
 och remissförfaranden som är öppna för allmänheten. Vidare anordnar 
  
 ICANN öppna möten där utvecklingen av den egna organisationen och 
  
 arbetet i stödgrupperna diskuteras. Hittills har fem sådana möten 
  
 anordnats på olika platser i världen och ett sjätte är planerat till den 1516  
  
 juli 2000.23 
  
 En av de första åtgärder som Shaw beslutat om är, förutom organisatoriska  
  
 frågor, att NSI:s monopol att registrera domännamn under 
  
 de generiska toppdomänerna skall upphöra. För att möjliggöra detta har 
  
 ICANN utsett alternativa registreringskontor som skall ges tillfälle att 
  
 ta emot och administrera ansökningar om domännamnsregistreringar 
  
 under .com, .org och .net.24 Inledningsvis utsågs fem registrerings20  
  
 Se vidare artikel 7.2 i ICANN:s stadga 
 . (2000-03-09) 
  
 21 Se vidare  
 .  
  
 (2000-03-09) 
  
 22 Beslutsunderlaget är framtaget av IANA men detta har sin förklaring i att 
  
 utredningen inleddes före ICANN:s tillblivelse. Se vidare 
 . (2000-03-10) 
  
 23 De hittillsvarande mötena har ägt rum i Singapore, Berlin, Santiago, Los 
  
 Angeles och Kairo och det för juli år 2000 är planerat till Yokohama. Se vidare 
 . (2000-03-09) 
  
 24 Följande fem registreringskontor utsågs inledningsvis: America Online, 
  
 CORE (Internet Council of Registrars), France Telecom/Oléane, Melbourne IT 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 127 
  
 kontor på prov. Sedan provtiden löpte ut i september 1999 har 
  
 ytterligare aktörer ackrediterats som registreringskontor för domännamnsregistreringar  
  
 under ovan nämnda toppdomäner. I dag finns drygt 
  
 90 ackrediterade registreringskontor som skall ges möjlighet att ta emot 
  
 domännamnsansökningar och ungefär 30 av dem är operationella.25 
  
 ICANN har vidare beslutat att anta WIPO:s förslag till regler för 
  
 hantering av domännamnsdispyter.26 
  
 Sammanfattningsvis kan således sägas att Shaw är i en intensiv 
  
 utvecklingsfas. En hel del beslut kvarstår och mycket kommer att förbli 
  
 oklart under den närmaste tiden. Troligen kan ICANN:s slutliga konturer  
  
 skönjas först efter det att övergångsperioden löpt ut i september år 
  
 2000. 
  
 2 Hanteringen av domännamnstilldelningen  
  
 under de generiska  
  
 toppdomänerna 
  
 2.1 Vilka är de generiska toppdomänerna? 
  
 En generisk toppdomän är beskrivande och saknar – till skillnad från de 
  
 nationella toppdomänerna – särskild nationell anknytning. Det finns i 
  
 dag sju stycken generiska toppdomäner och de omfattar följande 
  
 områden: 
  
 .edu för utbildningsinstitutioner. 
  
 .com för kommersiell aktivitet. 
  
 .net för nätverksoperatörer och liknande. 
  
 .org för icke vinstdrivande organisationer. 
  
 .int för internationella organisationer. 
  
 .gov för amerikanska myndigheter. 
  
 .mil för amerikansk militär verksamhet. 
  
 Av dessa sju generiska toppdomäner är de två sista (.gov och .mil) 
  
 reserverade för amerikanska aktörer. Bland de övriga är det fritt fram 
  
 samt register.com. Se vidare  
 . 
  
 (2000-03-10) 
  
 25 Se vidare  
 . (2000-03-09) 
  
 26 WIPO:s slutliga förslag finns på 
 . 
  
 ICANN:s egna förslag, som bygger på WIPO:s finns på 
 . (2000-03-09) 
  
 128 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
 att registrera domännamn. Det krävs således inte någon verksamhet i 
  
 enlighet med den generiska toppdomänen användaren vill registrera sitt 
  
 namn under. Registreringen av domännamn under .com, .org och .net 
  
 hanteras som nämnts i det inledande kapitlet av NSI samt numera även 
  
 av ett antal ackrediterade registreringskontor. Toppdomänen .edu 
  
 hanteras av NSI ensamt, .int hanteras av IANA och de båda 
  
 toppdomänerna .mil och .gov har egna registreringsenheter.27 
  
 2.2 NSI och registrering av domännamn 
  
 Under år 1999 har Shaw, som nämnts, utsett ytterligare registreringskontor  
  
 som kan ta emot beställningar av domännamn under de 
  
 generiska toppdomänerna. Varje registreringskontor utarbetar själv 
  
 riktlinjerna för hur registreringarna skall gå till. 
  
 I samband med att konkurrensen öppnades för registreringar av 
  
 domännamn under .com, .net och .org omorganiserade NSI sin verksamhet.  
  
 Tidigare sköttes kundkontakter och registreringshanteringen av 
  
 samma enhet, dvs. både funktionen som registreringsenhet och som 
  
 registreringskontor. I det nuvarande systemet är dessa enheter åtskilda. 
  
 NSI har således en registreringsenhet som hanterar registren för .com, 
  
 .org och .net. som är avskild från den enhet som tar emot registreringar 
  
 från kunderna. För de tjänster som NSI:s registreringsenhet erbjuder 
  
 registreringskontoren, inklusive NSI:s egna, måste de erlägga en avgift 
  
 på 9$ till NSI. 
  
 I princip är det samma regler som gäller för registrering oberoende 
  
 av vilket registreringskontor som väljs. I samtliga fall gäller att ett 
  
 domännamn får registreras om det är ledigt. Registrering sker utan 
  
 förprövning och ansökan sker elektroniskt. För samtliga domännamnsregistreringar  
  
 under de aktuella toppdomänerna gäller dessutom att de 
  
 sedan den 1 januari 2000 är kopplade till ICANN:s regler för 
  
 dispythantering. Dessa regler beskrivs i bilaga 5. 
  
 En av de stora fördelarna för användarna med den nya ordningen är 
  
 att priset för att registrera domännamn under toppdomänerna .com, .net 
  
 och .org sjunkit till en väsentligt lägre nivå sedan konkurrensen 
  
 öppnades. I dag finns det exempelvis ackrediterade registreringskontor 
  
 som utlovar gratis domännamnsregistreringar om användaren accepterar  
  
 reklam på sina hemsidor. En annan fördel är att det bildats en ny 
  
 marknad för tilläggstjänster där de som ansöker om domännamnsregistreringar  
  
 erbjuds en lång rad andra tjänster än själva domännamns27  
  
 Vad beträffar toppdomänen .mil se vidare  
 , beträffande .gov 
  
 se vidare  
 . (2000-03-10) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 129 
  
 registreringen. Ett ytterligare konkurrensmedel för att locka användare 
  
 har således uppstått förutom priset.28 
  
 2.3 Regler för registrering av domännamn under  
  
 toppdomänen .int 
  
 När det gäller registrering av domännamn under den generiska 
  
 toppdomänen .int är det till IANA ansökan skall skickas. Toppdomänen 
  
 .int används bara för att registrera organisationer som har sin grund i 
  
 internationella traktater.29 Uppfyller en organisation dessa villkor 
  
 skickas en beskrivning av organisationen till IANA. Dessutom skall 
  
 kopior av de traktat organisationen grundar sig på bifogas. Ett traktat 
  
 som ligger till grund för en organisation som vill registrera ett 
  
 domännamn under .int skall finnas med i FN:s traktatdatabaser. 
  
 Ansökan skall i övrigt överensstämma med de regler som fastslagits i 
  
 IANA:s Request for Comments – 1591.30 
  
 3 Utvecklingen under 1997 och 1998 
  
 3.1 Inledning 
  
 Som nämnts i det inledande kapitlet presenterades under år 1998 två 
  
 olika förslag på domännamnssystem. Det amerikanska förslaget blev 
  
 det som kom att ligga till grund för den fortsatta utvecklingen. gTLDMoU  
  
 som det andra förslaget kallades blev därmed aldrig realiserat. En 
  
 hel del av de idéer som presenterade i detta förslag har dock anammats 
  
 och fortfarande är flera av de olika organ aktiva som bildades i samband  
  
 med att gTLD-MoU presenterades. POC finns kvar som ett 
  
 policyskapande organ och CORE finns också kvar bland annat som en 
  
 av de fem registreringskontor som utsågs av Shaw under den 
  
 inledande provperioden. Vidare finns fortfarande förhoppningen att de 
  
 idéer som presenterades i gTLD-MoU skall bli verklighet. En av 
  
 grundtankarna, att införa sju nya generiska toppdomäner, är en sådan 
  
 28 För en fullständig förteckning över registreringskontor hänvisas till 
 . Från denna hemsida finns 
  
 länkar till respektive kontors hemsidor där uppgifter om priser och tilläggstjänster  
  
 står att finna. (2000-03-10) 
  
 29 Reglerna för registrering under gTLDn .int står att finna på 
 . (2000-03-10). 
  
 30 Se vidare  
 . (2000-03-10). 
  
 130 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
 idé som fortfarande förespråkas. Om det blir aktuellt att införa nya 
  
 generiska toppdomäner är det därför inte osannolikt att hänsyn kommer 
  
 att tas till det förslag som finns i gTLD-MoU. Ett av detta förslags 
  
 främsta fördelar är nämligen att det redan från början hade en bred 
  
 internationell förankring.31 
  
 Det finns således anledning att uppmärksamma gTLD-MoUförslaget  
  
 trots att det inte ledde fram till det nya system som var tänkt. 
  
 Nedan följer därför en redogörelse för innehållet i förslaget så som det 
  
 presenterades av Herman under år 1997. 
  
 3.2 gTLD-MoU 
  
 Det enligt gTLD-MoU föreslagna domännamnssystemet består av sju 
  
 nya generiska toppdomäner samt regler rörande registrering och 
  
 dispythantering. Systemet innehåller också mer allmänna riktlinjer för 
  
 hur Internets globala domännamnssystem skall utvecklas och förbättras.  
  
 De huvudsakliga aktörerna vad gäller utveckling och styrning 
  
 av det föreslagna systemet utgörs av signatories32, dvs. företag och 
  
 personer som har ett intresse av att utveckla Internet. Det är i princip 
  
 fritt fram för den som är intresserad att skriva under gTLD-MoU och 
  
 sända den signerade versionen till ITU som administrerar registret över 
  
 signatories. Därefter blir sökanden en signatory och har möjlighet 
  
 att vara med och utveckla gTLD-MoU vidare. Möjligheten att teckna 
  
 sig som signatory finns fortfarande kvar även om förslaget aldrig gick 
  
 igenom. 
  
 I gTLD-MoU finns förutom en beskrivning av hur utvecklingsarbetet  
  
 med det nya systemet skall gå till också regler för hur de nya 
  
 toppdomänerna skall introduceras. 
  
 3.3 Registrering enligt gTLD-MoU 
  
 Som nämnts ovan föreslås sju nya toppdomäner. Att bara sju nya 
  
 domäner införs i det föreslagna systemet kommer sig av att IAHC i 
  
 slutrapporten konstaterade att det är lämpligt att börja förändringen av 
  
 domännamnssystemet i liten skala. Det skall därmed inte finnas några 
  
 31 För mer information om bakgrunden till CORE och den process som ledde 
  
 fram till gTLD-MoU se  
 . 
  
 (2000-03-10) 
  
 32 För närvarande finns 226 signatories. Av dessa är cirka 10 svenska. 
 . (1999-06-28). 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 131 
  
 hinder att införa fler domäner i framtiden. De nya toppdomäner som 
  
 föreslås valdes med tanke på att de skall representera breda kategorier 
  
 och har följande beteckningar: 
  
 .firm för företag och organisationer. 
  
 .shop för aktörer som bedriver Internetförsäljning. 
  
 .web för aktörer som bedriver www-relaterad verksamhet. 
  
 .arts för aktörer som erbjuder kulturella aktiviteter. 
  
 .rec för aktörer som erbjuder nöjes- och underhållningsaktiviteter. 
  
 .info för aktörer som erbjuder informationstjänster. 
  
 .nom för privatpersoner och andra aktörer som vill ha en personlig  
  
 domän. 
  
 Förslaget gick ut på att den som ville registrera ett domännamn under 
  
 en eller flera av de ovanstående generiska toppdomänerna skulle 
  
 kontakta något av de registreringskontor33 som är medlem i CORE. 
  
 Registreringar skulle sedan ske i ett gemensamt register och den som 
  
 först registrerat ett namn hos något av registreringskontoren skulle få 
  
 rätten till det namnet. Registreringskontoren skulle inte göra någon 
  
 kontroll av om de registrerade domännamnen inkräktar på varumärkesrätter  
  
 av något slag. 
  
 34 Varumärkesinnehavare skulle emellertid få en 
  
 möjlighet att använda sitt varumärke som domännamn genom att 
  
 utnyttja de regler för dispythantering som är en del av gTLD-MoU. 
  
 3.4 Dispythantering enligt gTLD-MoU 
  
 Grunden i de nya dispythanteringsreglerna är det registreringsavtal som 
  
 finns mellan CORE och de presumtiva domännamnsinnehavarna. Om 
  
 någon har synpunkter på en registrering finns i det nya systemet tre 
  
 möjligheter till konfliktlösning, förutom möjligheten att gå till nationell 
  
 domstol. Alla dessa tre förfaranden kan skötas helt och hållet via 
  
 elektronisk kommunikation. Agerande parter behöver med andra ord 
  
 inte resa till Geneve för att fysiskt delta i processen. De tre förfaranden 
  
 som står till buds är medling, skiljedomsförfarande samt den 
  
 administrativa proceduren35(ACP). 
  
 36 
  
 33 Se vidare.  
 . (2000-03-10). 
  
 34 Artikel 6, CORE-MoU  
 . 
  
 (2000-03-10). 
  
 35 Administrative Domain Name Challenge Panel har till syfte att lösa konflikter  
  
 om domännamnsregistreringar. ACP utses av WIPO.  
  
 36 Artikel 07, CORE-MoU  
 .  
  
 (2000-03-10). 
  
 132 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
 Medlingen sköts av WIPO och är i princip obligatorisk. Parterna 
  
 måste delta i medlingen men en part kan teoretiskt hålla tyst genom 
  
 hela proceduren och därmed omintetgöra alla försök att komma 
  
 överens. En fördel med förfarandet är dock att det är flexibelt och sköts 
  
 diskret utan offentlighet. Dessutom kan det, om parterna kommer 
  
 överens, finnas möjlighet till ekonomisk kompensation. Vid medlingen 
  
 tillämpas WIPO:s regler för onlinemedling. 
  
 37 Medlare väljs från den 
  
 lista som WIPO använder i samband med sina andra medlings- och 
  
 skiljedomsärenden.38 
  
 Också skiljedomsförfarandet sköts genom WIPO:s försorg. 
  
 Möjligheten till prövning av skiljenämnd kan emellertid väljas bort 
  
 redan vid ansökan om domännamnsregistrering så sannolikheten finns 
  
 att detta förfarande inte kommer att användas särskilt ofta. Fördelar 
  
 med skiljedomsförfarandet är att det är en snabb procedur där det finns 
  
 goda möjligheter till ekonomisk kompensation. Skiljedomsförfarandet 
  
 följer WIPO:s regler.39 Det innebär bland annat att parterna väljer sina 
  
 skiljedomare själva och att utgången av målet är bindande för parterna. 
  
 Också jurisdiktion kan väljas och beslutets efterlevnad garanteras av 
  
 New York-konventionen40. Skiljedomsförfarande blir bara aktuellt om 
  
 medlingen har misslyckats. 
  
 Den administrativa proceduren, ACP, var och är den verkliga 
  
 nyheten i förslaget. Proceduren erbjuder i och för sig ingen möjlighet 
  
 till ekonomisk kompensation men det finns andra möjligheter som i 
  
 många fall säkert är lika intressanta som ekonomisk gottgörelse. Det 
  
 främsta vapnet ACP erbjuder är att den panel som fattar beslut enligt 
  
 denna procedur har möjlighet att gå in i CORE:s register och ändra så 
  
 att exempelvis en domännamnsregistrering tas bort. När det gäller 
  
 medlings- och skiljedomsförfarandena finns det ett etablerat system att 
  
 utgå ifrån. Den administrativa proceduren är helt ny och därför finns 
  
 ingen tidigare praxis att falla tillbaka på. Av denna anledning har 
  
 riktlinjer antagits (Substantive Guidelines) som skall vägleda panelen 
  
 när den fattar sina beslut. Nedan redogörs för riktlinjerna i det senaste 
  
 utkastet.41 
  
 37 Se vidare  
 . (2000-03-10). 
  
 38 Se vidare  
 . (2000-03-10). 
  
 39 Se vidare  
  och 
 . (2000-03-10). 
  
 40 1958 års New York konvention om erkännande och verkställighet av 
  
 utländska skiljedomar. 
  
 41 Det senaste utkastet till Substantive Guidelines är daterat 1998-01-16. Se 
  
 vidare  
 . (2000-03-10). 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 4 133 
  
 I den administrativa proceduren finns en rad möjliga åtgärder som 
  
 parterna kan yrka på.42 Exempelvis: 
  
  Överlåtelse av domännamn. 
  
  Begränsad uteslutning, exempelvis från toppdomänen .shop. 
  
  Generell uteslutning. 
  
  Tillfällig uteslutning. 
  
  Upphörande av uteslutning. 
  
 Den administrativa proceduren är inriktad på att tillämpas i det fall en 
  
 rättighetsinnehavare upplever att han blivit bestulen på sitt namn. 
  
 Han skall då yrka på att namnet överförs från piraten till honom, den 
  
 rättmätige ägaren. Yrkandet skall lämpligen grundas på den 
  
 immateriella rättigheten eller andra omständigheter som accepteras av 
  
 ACP. Som immateriella rättigheter och andra omständigheter räknas i 
  
 sammanhanget bland annat:43 
  
  Registrerat varumärke. 
  
  Registrerad firma. 
  
  Fastställelsedom. 
  
  Bevis på inarbetad rättighet. 
  
 Omständigheter som kan beaktas vid bedömningen är domännamnsinnehavarens  
  
 agerande. Om denna bedriver försäljning av domännamn 
  
 är han exempelvis i ett sämre läge än han är om han bedöms använda 
  
 domännamnet för eget bruk. ACP har vidare att bedöma förväxlingbarhet  
  
 samt immaterialrättens styrka. Domännamnsinnehavarens eventuella  
  
 rättigheter skall också bedömas liksom hans agerande. Om innehavaren  
  
 agerar som en pirat och om han är i ond tro vid registreingen,  
  
 får han utan tvekan svårare att hävda rätten till det registrerade 
  
 Wheeler 
  
 För att avgöra om två namn är förväxlingsbara skall ACP enligt 
  
 riktlinjerna undersöka om:45 
  
 42 För en fullständig redogörelse för möjliga yrkanden se riktlinjernas avsnitt 3. 
 . (2000-03-10) 
  
 43 Se vidare riktlinjernas avsnitt 4 samt bilaga A och B.  
 .  
  
 (2000-03-10) 
  
 44 Se riktlinjernas avsnitt 5.  
 .  
  
 (2000-03-10) 
  
 45 Se riktlinjernas bilaga C.  
 . 
  
 (2000-03-10) 
  
 134 Bilaga 4 SOU 2000:30 
  
  Orden är identiska. 
  
  Om det bara handlar om förändring av interpunktering. (Som 
  
 exempel nämns namnen famoustrademark, famous-trademark 
  
 och famoustrade.mark.) 
  
  Om det föreligger smärre förändringar som exempelvis felstavningar. 
  
  Om det rör sig om en översättning av ett annat välkänt namn. 
  
  Om det handlar om fall där det klart framgår att förväxlingsrisk 
  
 föreligger, s.k. klara fall, exempelvis foryou.gTLD och 
  
 4u.gTLD. 
  
 Det skall vidare handla om ett tydligt vilseledande och det är Internetanvändaren  
  
 som skall vilseledas. 
  
 Den administrativa proceduren står under WIPO:s överinseende 
  
 men panelen skall vara oberoende av WIPO och bestå av en till tre 
  
 personer med gott renommé. Personerna kommer sannolikt att plockas 
  
 från den lista över medlare som är knutna till WIPO. Förfarandet har 
  
 den fördelen att ett verkställande går snabbt genom en omedelbar 
  
 ändring i registren. Vidare är hela förfarandet offentligt. Yrkanden, 
  
 svaromål och beslut kommer fortlöpande att kunna läsas på Internet. 
  
 Dessutom är ett förfarande enligt ACP tvingande för parterna vilket 
  
 medför att en domännamnsinnehavare aldrig kan välja bort möjligheten 
  
 att få rätten till namnet prövad. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 5 135 
  
 WIPO:s dispythanteringsregler på 
  
 domännamnsområdet 
  
 Innehåll 
  
 1 Allmänt om WIPO:s arbete............................................................... 136 
  
 2 Dispythanteringssystemet .................................................................. 136 
  
 2.1 WIPO:s förslag avseende gemensamma regler för 
  
 dispythantering.................................................................... 136 
  
 2.2 Vem omfattas av de föreslagna reglerna? ................................ 137 
  
 2.3 Närmare om den administrativa processen .............................. 137 
  
 2.4 Sanktioner som möjliggörs genom förslaget............................ 139 
  
 2.5 Förhållandet till andra domstolar ............................................. 139 
  
 2.6 Hur förslaget skall implementeras ........................................... 139 
  
 3 Andra WIPO-förslag.......................................................................... 140 
  
 3.1 Inledning................................................................................... 140 
  
 3.2 Förslag till gemensam praxis för registreringsansvariga 
  
 organisationer...................................................................... 140 
  
 3.3 Förslag till särskilda undantag för välkända kännetecken ....... 141 
  
 3.4 Nya generiska toppdomäner..................................................... 141 
  
 3.5 Implementering av WIPO:s övriga förslag............................... 142 
  
 5 Avslutande synpunkter ...................................................................... 142 
  
 136 Bilaga 5 SOU 2000:30 
  
 1 Allmänt om WIPO:s arbete 
  
 World Intellectual Property Organization (WIPO) har under ett antal år 
  
 deltagit i arbetet med att ta fram förslag avseende bland annat dispythantering  
  
 för domännamnstvister. Under arbetet med gTLD-MoU (se 
  
 vidare bilaga 4) spelade WIPO en aktiv roll och har gjort så sedan dess. 
  
 På senare tid har ett stort arbete lagts ned avseende ett internationellt 
  
 dispythanteringssystem för de generiska toppdomänerna. Detta arbete 
  
 har gjorts på uppdrag av den amerikanska regeringen och med godkännande  
  
 från WIPO:s medlemsstater. Reglerna för dispythantering 
  
 presenterades under försommaren 1999 och har kommit att ligga till 
  
 grund för det förslag om dispythanteringsregler som Internet 
  
 Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN) antog den 26 
  
 augusti 19991. 
  
 2 Dispythanteringssystemet 
  
 2.1 WIPO:s förslag avseende gemensamma regler 
  
 för dispythantering 
  
 WIPO föreslår att regler avseende dispythantering införs. Reglerna 
  
 skall vara gemensamma för alla de generiska toppdomänerna och de 
  
 skall innehålla en möjlighet för känneteckensinnehavare att få tvister 
  
 mellan kännetecken och domännamn prövade snabbt och kostnadseffektivt.  
  
 Tvistlösningen skall till största delen ske över nätet och 
  
 benämns fortsättningsvis den administrativa processen. 
  
 Reglerna föreslås bli tvingande för domännamnsinnehavare men 
  
 bara avseende domännamn som registrerats i ond tro (abusive 
  
 registration in bad faith). I de fall där någon i god tro registrerat ett 
  
 domännamn som innebär ett intrång i annans kännetecken är förfarandet  
  
 frivilligt. 
  
 De medel som står till buds inom ramen för den administrativa 
  
 processen är att domännamn som är föremål för tvist kan avregistreras 
  
 samt överföras till den som bedöms vara den rätte innehavaren. Vidare 
  
 kan det bli aktuellt att besluta om hur kostnaderna för den 
  
 administrativa processen skall fördelas (advokatkostnader exkluderade).  
  
 Den kritik som riktats mot förslaget handlar främst om att det 
  
 fokuserar på känneteckensinnehavarnas intressen samt att det leder till 
  
 1 Reglerna finns att läsa på  
 . (2000-03-06) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 5 137 
  
 inskränkningar i den personliga integriteten som skulle kunna inverka 
  
 menligt på bland annat yttrandefriheten. 
  
 Nedan följer en mer ingående redogörelse för reglerna. Utgångspunkten  
  
 för redogörelsen är de regler som antogs av ICANN under 
  
 mötet i Santiago den 26 augusti 1999. Dessa regler är i princip 
  
 identiska med de som WIPO presenterade i sitt förslag och som kan 
  
 läsas som bilaga IV och V till WIPO-rapporten.2 
  
 2.2 Vem omfattas av de föreslagna reglerna? 
  
 Reglerna gäller alla som registrerar domännamn under de generiska 
  
 toppdomänerna. Den administrativa processen är emellertid, som 
  
 nämnts ovan, tvingande bara om ett domännamn registrerats i ond tro 
  
 och om det är identiskt eller förvillande likt ett kännetecken som annan 
  
 har rätt till. För att avgöra om någon är i ond tro finns en lång 
  
 uppräkning av faktorer som kan spela in. Bland annat är ett uppenbart 
  
 syfte att vilja sälja sitt domännamn en indikation på att registreringen 
  
 gjorts i ond tro. Om domännamnsregistreringen gjorts för att förhindra 
  
 känneteckensinnehavaren från att registrera det eller för att störa en 
  
 konkurrents verksamhet, är det andra faktorer som kan vägas in. Vidare 
  
 kan en användning av ett domännamn, i syfte att locka till sig besökare 
  
 genom att skapa en miljö som leder tankarna till det omtvistade 
  
 kännetecknet, indikera att registreringen gjorts i ond tro.3 
  
 Domännamnsinnehavaren har, innan den administrativa processen 
  
 startar, en möjlighet att visa att användningen är motiverad. Detta kan 
  
 exempelvis ske genom att användaren kan visa att namnet har 
  
 inarbetats som ett kännetecken för innehavaren av domännamnet. En 
  
 möjlighet att slippa ifrån den administrativa processen är vidare att 
  
 användaren kan visa att domännamnet inte används kommersiellt.4 
  
 2.3 Närmare om den administrativa processen 
  
 För att lösa tvister i enlighet med förslaget kommer Shaw att utse ett 
  
 antal tvistlösningsenheter som i sin tur presenterar en lista på 
  
 tillgängliga ledamöter. Av dessa skall tre utses för att lösa en domän2  
  
 WIPO rapporten finns att läsa på 
 . (2000-03-06) 
  
 3 Se vidare Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 4 b 
 . (2000-03-06) 
  
 4 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 
  
 4 c  
 . (2000-03-06) 
  
 138 Bilaga 5 SOU 2000:30 
  
 namnstvist som anhängiggjorts vid nämnda enhet. Tvistlösningsenheterna  
  
 utses av Shaw och hittills har tre enheter utsetts, däribland 
  
 WIPO.5 
  
 En kärande kan själv välja vid vilken enhet tvisten skall prövas. 
  
 Hela processen skall om möjligt föras i elektronisk form och det skall 
  
 därmed vara möjligt att de olika enheterna konkurrerar med varandra 
  
 avseende bland annat kostnaderna för tvistlösningen. Käranden skall då 
  
 målet anhängiggörs ange om det skall prövas av en panel bestående av 
  
 en eller tre ledamöter.6 
  
 Svaranden skall kommuniceras inom tre dagar från det att talan 
  
 väckts. Vidare skall tvistlösningsenheten omedelbart meddela parterna 
  
 och Shaw det datum då processen kan inledas. Svaranden får, från 
  
 det att processen inletts, 20 dagar på sig att bemöta klaganden. Därefter 
  
 skall ledamöterna i beslutspanelen inom 14 dagar meddela sitt beslut 
  
 till tvistlösningsenheten som i sin tur skall vidarebefordra detta till 
  
 parterna inom tre dagar.7 
  
 Varje tvistlösningsenhet skall tillhandahålla en lista med ledamöter 
  
 som kan ingå i den beslutande panelen. Har ingen av parterna utsett en 
  
 panel på tre ledamöter skall tvistlösningsenheten själv utse en ledamot. 
  
 Om parterna vill ha en panel med tre ledamöter skall vardera part utse 
  
 en ledamot från tvistlösningsenhetens lista. Den sista ledamoten utser 
  
 tvistlösningsenheten från en offentliggjord lista med fem namn. Hänsyn 
  
 skall härvid tas till respektive parts preferenser.8 
  
 Ledamöterna skall vara oberoende och opartiska och kan bytas ut 
  
 om det visar sig att så inte är fallet.9 
  
 Klaganden skall inledningsvis erlägga en bestämd avgift till tvistlösningsenheten  
  
 i enlighet med dess egna regler. Klaganden skall 
  
 vidare betala alla kostnader för ledamöterna i den beslutande panelen. 
  
 Det enda undantaget är om svaranden har valt en panel med tre 
  
 ledamöter och klaganden valt en panel med en ledamot. I detta fall får 
  
 svaranden betala halva kostnaden för panelen.10 
  
 5 Se vidare  
 . (2000-03-06) 
  
 6 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution 
  
 Policy, regel 3,  
 . (2000-03-06) 
  
 7 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution 
  
 Policy, regel 4-5 och 15-16,  
 . 
  
 (2000-03-06) 
  
 8 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution 
  
 Policy, regel 6,  
 . (2000-03-06) 
  
 9 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution 
  
 Policy, regel 7,  
 . (2000-03-06) 
  
 10 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution 
  
 Policy, regel 19,  
 . (2000-03-06) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 5 139 
  
 2.4 Sanktioner som möjliggörs genom förslaget 
  
 Förslaget innehåller i princip bara två sanktioner. Antingen att domännamnet  
  
 avregistreras eller att det omregistreras till vinnande part.11  
  
 2.5 Förhållandet till andra domstolar 
  
 Det tvingande förfarandet skall inte hindra parterna från att väcka talan 
  
 i en behörig domstol. Efter ett beslut i den administrativa processen har 
  
 parterna exempelvis tio dagar på sig att väcka talan i en behörig 
  
 domstol innan beslutet verkställs.12 Det troliga är emellertid att ett 
  
 utslag från den administrativa processen kommer att få bevisverkan i 
  
 det nya målet och därmed finns goda möjligheter att det beslut som 
  
 fattats i den administrativa processen kommer att gälla även om det 
  
 överklagas till en domstol. 
  
 Om någon av parterna inleder en domstolsprocess under den 
  
 administrativa processens gång, får den beslutande panelen, från fall 
  
 till fall, besluta om den administrativa processen skall fortsätta eller 
  
 avslutas.13  
  
 Alla tvister rörande domännamnsregistreringar förutom de som 
  
 omfattas av det föreslagna regelverket skall lösas med användning av 
  
 de rättsmedel som traditionellt står till buds, nämligen genom medling, 
  
 i domstol eller genom ett skiljedomsförfarande.14 
  
 2.6 Hur förslaget skall implementeras 
  
 ICANN:s förslag till enhetliga tvistlösningsregler för de generiska 
  
 toppdomänerna implementeras genom en öppen process som kan följas 
  
 på ICANN:s hemsida. Den 26 augusti 1999 antogs reglerna. I oktober 
  
 1999 godkändes implementeringsdokumentet och under november 
  
 månad godkändes den första tvistlösningsenheten. Sedan dess har 
  
 11 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 
  
 4 i,  
 . (2000-03-06) 
  
 12 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 
  
 4 k,  
 . (2000-03-06) 
  
 13 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution 
  
 Policy, regel 18,  
 . (2000-03-06) 
  
 14 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 
  
 5,  
 . (2000-03-06) 
  
 140 Bilaga 5 SOU 2000:30 
  
 ytterligare två enheter godkänts och från och med den 3 januari 2000 är 
  
 det möjligt att använda sig av den administrativa processen.15 
  
 3 Andra WIPO-förslag 
  
 3.1 Inledning 
  
 Förutom ett förslag till dispythantering finns det en lång rad andra 
  
 förslag som presenteras i WIPO:s omfattande rapport. Rapporten tar 
  
 upp fyra centrala områden. Ett av dem, rörande dispythantering, har 
  
 redan behandlats. De övriga tre rör: 
  
  Framtagandet av en gemensam praxis för registreringsansvariga 
  
 organisationer. 
  
  Särskilda undantag för välkända kännetecken. 
  
  Nya generiska toppdomäner. 
  
 De förslag som presenterats avseende dessa tre områden har ännu inte 
  
 föranlett några konkreta åtgärder men de behandlas ändå i korthet 
  
 nedan. 
  
 3.2 Förslag till gemensam praxis för  
  
 registreringsansvariga organisationer 
  
 WIPO förespråkar i sin rapport en gemensam praxis (best practice) för 
  
 dem som ansvarar för registrering under respektive toppdomän (även 
  
 nationella). Tanken är att gemensamma rutiner skall minska risken för 
  
 konflikter mellan domännamns- och känneteckensinnehavare. 
  
 I första hand förespråkar WIPO att rutinerna för kontaktuppgifter 
  
 avseende registrerade domännamn stramas upp. Tillgången till tillförlitlig  
  
 kontaktinformation är nödvändig för att tillgodose känneteckensinnehavares  
  
 intresse av att kunna skydda sina rättigheter. 
  
 För att säkerställa tillgången till aktuell kontaktinformation föreslår 
  
 WIPO att berörd part skall få möjlighet att meddela den registeransvarige  
  
 om det visar sig att kontaktinformationen inte är tillförlitlig. 
  
 Stämmer detta skall den registeransvarige, efter oberoende verifikation, 
  
 avregistrera domännamnet i fråga. 
  
 WIPO är medveten om att de aktuella förslagen kan uppfattas som 
  
 en inskränkning av den personliga integriteten. För att komma till rätta 
  
 15 Se vidare  
 . (2000-03-06) 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 5 141 
  
 med detta menar WIPO att frågan om införandet av en icke kommersiell  
  
 toppdomän utan kontaktinformation bör diskuteras. 
  
 3.3 Förslag till särskilda undantag för välkända  
  
 kännetecken 
  
 WIPO menar att ett förslag om att införa undantagsregler för innehavare  
  
 av välkända kännetecken bör övervägas. Ett undantag bör 
  
 utformas så att känneteckensinnehavaren kan få skydd i samtliga 
  
 generiska toppdomäner för sitt namn, då detta är välkänt över ett vitt 
  
 geografiskt fält. Syftet med undantagsregler skulle vara att förhindra 
  
 annan än innehavaren av det välkända namnet att registrera ett domännamn  
  
 som är identiskt med det aktuella kännetecknet. 
  
 Undantaget skulle vara Cybervärldens svar på de undantagsmöjligheter  
  
 som redan finns för välkända varumärken i Pariskonventionen 
  
 och TRIP-överenskommelsen. 
  
 Det föreslagna undantaget ger bara skydd mot registrering av 
  
 identiska domännamn. Det är emellertid vanligt att domännamnspirater  
  
 registrerar namn som är förvillande lika det välkända varumärket.  
  
 Detta agerande kan inte hindras med hjälp av undantaget. 
  
 WIPO föreslår därför att det föreslagna undantaget skall innebära att 
  
 bevisbördan i den administrativa proceduren ändras till kärandens 
  
 fördel. Det skulle således bli domännamnsinnehavaren som måste 
  
 bevisa att han har rätt att använda domännamnet, om tvisten rör ett 
  
 domännamn som är förväxlingsbart med ett välkänt varumärke som 
  
 beviljats undantag enligt regeln ovan. 
  
 3.4 Nya generiska toppdomäner 
  
 Känneteckensinnehavare är inte, enligt WIPO:s förmenande, särdeles 
  
 intresserade av några nya generiska toppdomäner. WIPO konstaterar att 
  
 de flesta problem känneteckensinnehavare haft kan förknippas med de 
  
 generiska toppdomänerna. Därför förespråkar WIPO stor försiktighet 
  
 med att införa nya sådana. Om så skall ske måste det göras med stor 
  
 försiktighet och med beaktande av WIPO:s förslag om dispythanteringsregler  
  
 och möjlighet till undantag. 
  
 142 Bilaga 5 SOU 2000:30 
  
 3.5 Implementering av WIPO:s övriga  
  
 förslag 
  
 Tanken är, som nämnts ovan, att dispythanteringsreglerna skall 
  
 implementeras inom ramen för ICANN:s arbete. 
  
 Vad beträffar WIPO:s övriga förslag finns det i dag inga indikationer  
  
 på när de kan konkretiseras till förslag och implementeras. Det 
  
 finns emellertid goda möjligheter att WIPO:s idéer om harmonisering 
  
 av reglerna som gäller för ansvariga administratörer skall få effekt 
  
 ändå. Efter samtal med representanter för EG-kommissionen har det 
  
 visat sig att WIPO.s tankar redan finns väl förankrade inom EU. 
  
 Kanske är det så att den främsta effekten av WIPO:s förslag blir att 
  
 påskynda arbetet med att ta fram en gemensam praxis bland 
  
 administratörer och användare. 
  
 4 Avslutande synpunkter 
  
 WIPO:s förslag avseende dispythantering är inte speciellt långtgående. 
  
 Det koncentreras kring problemet med domännamnsregistreringar i ond 
  
 tro och leder förhoppningsvis till att reglerna i detta avseende 
  
 harmoniseras. Fortfarande är de tvistlösningsmekanismer som domstolarna  
  
 tillhandahåller det viktigaste instrumentet för att slita tvister 
  
 om kännetecken. WIPO-förslaget kan emellertid tänkas bli ett bra 
  
 komplement till den tvistlösning som domstolarna har att erbjuda. 
  
 De övriga WIPO-förslagens viktigaste resultat är att de ger uttryck 
  
 för en trend mot harmonisering av de olika regler som i dag gäller för 
  
 administratörer för de olika nationella toppdomänerna. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 143 
  
 Domännamnssystemet – 
  
 en snabbintroduktion 
  
 Daniels 
  
 Kungliga Tekniska Högskolan 
  
 Version 2.0, 1999–09–20 
  
 Innehåll 
  
 1 Problemet ............................................................................................ 144 
  
 2 Historik................................................................................................ 144 
  
 3 Definitioner ......................................................................................... 145 
  
 3.1 Uppslagsnyckel – värde .......................................................... 146 
  
 3.2 Post.......................................................................................... 146 
  
 3.3 Uppslagning – sökning............................................................ 147 
  
 4 Domännamn........................................................................................ 147 
  
 4.1 Namnservrar............................................................................ 150 
  
 4.2 Rotnamnservrar och hänvisningar........................................... 150 
  
 4.3 Uppslagning: ett exempel........................................................ 151 
  
 5 Delegeringar........................................................................................ 156 
  
 6 Resolvers.............................................................................................. 160 
  
 7 Säkerhet............................................................................................... 161 
  
 7.1 Secure DNS............................................................................. 162 
  
 7.2 Asymmetrisk kryptering.......................................................... 162 
  
 7.3 Secure DNS i Sverige.............................................................. 163 
  
 8 Andra nyheter..................................................................................... 166 
  
 9 Referenser ........................................................................................... 166 
  
 144 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 1 Problemet 
  
 Det lättaste sättet att föreställa sig problemet är att tänka sig att man 
  
 har beställt en telefon och just fått den installerad. Man sitter där med 
  
 sin fina apparat och man kan i princip ringa till hela världen. Man kan 
  
 namn och adress på en massa människor man vill prata med, problemet 
  
 är att man inte kan några telefonnummer. Man behöver en telefonkatalog  
  
 eller en nummerbyrå. 
  
 På Internet fungerar det på samma sätt. Internet är helt världsomspännande,  
  
 och lokala telefonkataloger anses utan värde. Det 
  
 behövs en global telefonkatalog som täcker hela systemet. Av samma 
  
 anledning som man inte har hela världens telefonkatalog i sin bokhylla 
  
 – den blir alldeles för stor, och den blir alldeles för snabbt inaktuell – 
  
 så har datorerna på Internet inte heller någon sammanhållen, central 
  
 katalog; de har faktiskt ingen katalog alls. Man har satsat helt och 
  
 hållet på en snabb och väl fungerande nummerbyrå: domännamnssystemet  
  
 (DNS). Systemet är distribuerat på ett hierarkiskt sätt, så att 
  
 den som är ansvarig själv kan sköta sin del av databasen. Med hjälp av 
  
 snabba hänvisningar kan den som letar snabbt hitta fram till rätt 
  
 databasserver. 
  
 2 Historik 
  
 Så länge datorer har funnits har människan givit dem namn. Redan de 
  
 allra första datorerna döptes. BARK och BESK blev snabbt rikskändisar.  
  
 När man kopplar ihop datorerna i nätverk blir det viktigt att 
  
 veta vilken dator man kommunicerar med. En dators identitet på ett 
  
 nätverk är i allmänhet ett tal (datorer arbetar ju bara med tal), och 
  
 datorerna sinsemellan har inga problem att hålla isär varandra med 
  
 hjälp av tal, men vi människor har det. 
  
 Internet är inget undantag. Alla datorer på Internet identifieras med 
  
 sitt eget tal – sitt telefonnummer om man vill. Denna Internetadress 
  
 är svår för människor att komma ihåg (talen är stora, från 0 upp till 
  
 4294967295), och kan också ändras med tiden. Oftast skrivs adresserna 
  
 som fyra grupper av mindre tal (t.ex. 192.168.11.1) för att de skall bli 
  
 lättare att minnas och att hantera, men det är bara ett annat skrivsätt. 
  
 Människor som arbetar med datorer vill kunna säga åt sina system 
  
 Koppla dig till den där andra datorn!. På något sätt måste man 
  
 identifiera den andra datorn. Man skulle kunna använda talen: 
  
 Koppla dig till datorn som har adress 10244753! ... eller var det 
  
 10244735 ... eller 10244357? Rent tekniskt fungerar det, men 
  
 människans hjärna är dålig på att komma ihåg långa sifferserier. Man 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 145 
  
 vill mycket hellre säga åt sitt system Koppla dig till datorn som heter 
  
 besk!. Datorn kan tolka namnet besk och på något sätt slå upp vilken 
  
 adress just besk har, och sedan koppla sig till den adressen. Bara den 
  
 människa som en gång ställer i ordning systemen behöver bekymra sig 
  
 om vilken faktisk adress som besk har, men så snart det är inskrivet i 
  
 uppslagstabellen så kan man sluta bry sig. Det går ju att slå upp i sagda 
  
 tabell. 
  
 På Internet förde man länge en central sådan tabell som innehöll 
  
 namn på alla datorer på Internet och vilken adress de hade. Tabellen 
  
 distribuerades till samtliga maskiner som var anslutna till det då för 
  
 tiden tämligen hanterliga lilla nätet, så att maskinerna kunde hålla reda 
  
 på vad alla andra hette och vilka adresser de hade. Tabellen blev 
  
 längre... och längre... och längre. Varje dator måste dessutom ha ett 
  
 unikt namn för att det inte skulle bli några krockar. Fantasin tröt. När 
  
 tabellen hade blivit ett antal tusen rader lång, och en ansenlig andel av 
  
 nätets kapacitet gick åt till att skicka denna tabell kors och tvärs mellan 
  
 alla datorer, insåg man varthän det var på väg och uppfann ett nytt 
  
 system – domännamnssystemet (DNS). 
  
 DNS innebar två radikala skillnader: 
  
 1. Hierarkisk namngivning. För att ge flera datorer möjlighet att ha 
  
 samma namn, införde man längre namn med flera namndelar. I 
  
 början grundade sig namndelarna på vilken typ av organisation man 
  
 tillhörde, och vad organisationen hette. Ganska snart infördes 
  
 landskoderna, och någon i respektive land fick ansvaret för 
  
 tilldelningen av namn inom det landet. 
  
 2. Dynamisk uppslagning. Man skrotade den gemensamma tabellen, 
  
 och skapade ett system med databasservrar som hänvisar till 
  
 varandra enligt samma hierarkiska system som namnen följer. Ingen 
  
 dator har alltså mer information än vad den själv ansvarar för och 
  
 vad som behövs för att knyta ihop den med övriga servrar i brödraskapet.  
  
 Genom att fråga sig fram kan man nu hitta den information 
  
 man söker. 
  
 3 Definitioner 
  
 Eftersom följande text kommer att handla en del om databaser och 
  
 hantering av dem, är det viktigt att först klargöra några begrepp. 
  
 146 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 3.1 Uppslagsnyckel – värde 
  
 En uppslagsnyckel är en textsträng eller ett tal som man använder för 
  
 att hitta fram till andra data. Om man vill veta Mcmillan telefonnummer 
  
 och skall titta i sin lilla telefonbok så slår man på P som i Robinson och 
  
 där står det antagligen 
  
 Peters – 17 47 11 
  
 Robinson är strängen man använder för att hitta fram till rätt telefonnummer,  
  
 och den kallas uppslagsnyckel. 
  
 Den information man ville åt var ju själva telefonnumret: 01 – 17 47 
  
 11. Denna information kallas värdet. Nyckeln är alltså den information  
  
 som man har, och som man använder för att hitta annan information.  
  
 Värdet är den information man letar efter. 
  
 3.2 Post 
  
 En post är just en kombination av en nyckel och ett värde. Ofta 
  
 innehåller posten mer information, t.ex. vad det är för typ av värde. En 
  
 post kan också innehålla flera olika värden av samma eller olika typ, 
  
 t.ex. 
  
 Warren – 17 47 11 
  
 Telefon: 0701 – 47 33 00 
  
 Adress: Minnesstigen 23; 100 99 DATABO 
  
 E-post: Shannon 
  
 Denna post har uppslagsnyckeln Robinson. För att sedan hitta precis den 
  
 information man vill ha måste man bestämma sig lite noggrannare – är 
  
 man ute efter telefonnumret eller adressen? I databassammanhang 
  
 kallar man ofta de olika delarna i en post för fält. 
  
 I DNS-sammanhang har man i stället flera poster med samma 
  
 uppslagsnyckel, och sedan olika typer av poster beroende på vilken typ 
  
 av information som finns lagrad i dem. Om detta system tillämpades i 
  
 telefonboken ovan skulle det se ut som 
  
 Nyckel Posttyp Värde 
  
 Robinson telefon 01 – 17 47 11 
  
 Robinson adress Minnesstigen 23; 100 99 DATABO 
  
 Robinson telefon 0701 – 47 33 00 
  
 Robinson e-post pelle@acme.se 
  
 När man vill ha tag i information använder man alltså både söknyckel  
  
 och posttyp för att hitta rätt. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 147 
  
 3.3 Uppslagning – sökning 
  
 Skillnaden mellan uppslagning och sökning är viktig. Vid en 
  
 uppslagning har man en klar och tydlig söknyckel och förväntar sig ett 
  
 (eller möjligen flera) klara tydliga värden. Man har t.ex. ett namn och 
  
 vill ha tag i den personens telefonnummer. Man slår upp det och förväntar  
  
 sig ett svar, möjligen några få om personen har fler än ett 
  
 telefonnummer. 
  
 Vid en sökning har man en icke entydig söknyckel och man 
  
 förväntar sig ett urval som svar. Ur detta urval väljer man sedan en 
  
 söknyckel med vars hjälp man gör en uppslagning. Ett exempel: 
  
 – Han hette något på P och jag behöver hans telefonnummer! 
  
 – Här är en lista på alla som börjar på P. Vem av dem menar du? 
  
 Hardin 
  
 Robinson 
  
 Knight 
  
 – Jag menar Robinson. Ge mig Mcmillan telefonnummer! 
  
 – Han har två: 01 – 17 47 11 och 0701 – 47 33 00. 
  
 I detta exempel är söknyckeln först inte väl definierad. Den är något 
  
 som börjar på P. En sökning leder till en lista på alternativa nycklar – 
  
 ett urval av alla nycklar som finns i databasen. Från den listan kan man 
  
 sedan välja den nyckel man tycker passar bäst – Robinson i detta fall. Med 
  
 hjälp av denna specifika nyckel kan man nu göra en uppslagning och få 
  
 reda på det eftersökta värdet. 
  
 DNS-systemet kan inte på något sätt hantera sökningar – det kan 
  
 endast utföra uppslagningar. Man måste alltså alltid ha fullt klart för 
  
 sig exakt vilket namn det är man vill slå upp i DNS-systemet. 
  
 4 Domännamn 
  
 Tekniskt sett ser ett domännamn ut så här: 
  
 Ett domännamn är sammansatt av noll eller fler domändelar. Varje 
  
 domändel består av en kombination av bokstäver (dock endast A–Z), 
  
 siffror och tecknet bindestreck. En domändel får inte börja med 
  
 bindestreck. Stor och liten bokstav tolkas lika. Domändelarna fogas 
  
 samman till en sammanhängande sträng, och de olika domändelarna 
  
 separeras med hjälp av tecknet punkt. Den domändel som står längs till 
  
 höger kallas toppdomän (top level domain, TLD), och domändelen 
  
 direkt till vänster om toppdomänen kallas ofta för huvuddomän. Ett 
  
 exempel: 
  
 148 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 a.domain.name.in.some.country. 
  
 Toppdomän 
  
 Huvuddomän 
  
 Roten 
  
 Längden på ett domännamn begränsas av följande värden: Hela 
  
 namnet, inklusive alla punkter, får maximalt vara 255 tecken, samt, 
  
 varje domändel måste ha minst ett tecken och maximalt 63 tecken 
  
 (punkten oräknad). Med hjälp av lite matematik kommer man fram till 
  
 att man alltså kan ha maximalt 126 nivåer i ett domännamn. Dessa 
  
 längdgränser är sällan eller aldrig något praktiskt hinder. 
  
 Domännamnen följer en strikt hierarki som bildar ett matematiskt 
  
 träd, och det utgår från ett centralt namn – roten. 
  
 .(roten) 
  
 se 
  
 acme cafax kth 
  
 Allen com nu no 
  
 www admin pc3 
  
 bunyip 
  
 Figur 1: Domännamnsträdet. 
  
 När man tolkar ett domännamnsträd läser man namnen nedifrån och 
  
 upp. I trädet ovan kan vi alltså utläsa namn som bunyip.com., 
  
 www.acme.se., admin.acme.se., cafax.se., se., osv. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 149 
  
 .(roten) 
  
 se 
  
 acme cafax kth 
  
 Allen com nu no 
  
 cafax.se. 
  
 www admin pc3 
  
 www.acme.se. admin.acme.se. 
  
 bunyip 
  
 bunyip.com. 
  
 Figur 2: Några domännamn. 
  
 Domännamnen lagras som uppslagsnycklar i databasen, och man 
  
 kopplar olika typer av information, dvs. olika värden, till uppslagsnycklarna.  
  
 Datorer på Internet kan sedan slå upp information i databasen  
  
 och använda den. Det vanligaste man lagrar i DNS-databasen är 
  
 Internetadresser. En dators identitet på Internet är egentligen dess 
  
 adress (numret). Genom att lagra ett domännamn i databasen och 
  
 koppla en Internetadress som värde till den uppslagsnyckeln, så ger 
  
 man datorn ett namn. Man kan slå upp namnet i databasen och få reda 
  
 på dess adress, och därmed nå fram till den datorn. Alla webbservrar 
  
 finns lagrade i DNS, och när man skriver in en URL i sitt webbverktyg 
  
 (t.ex. Netscape) så används en del av URL:en som uppslagsnyckel i 
  
 DNS för att man skall få fram webbserverns adress på Internet. 
  
 Man kan lagra annan typ av information i DNS-databasen också. 
  
 DNS-systemet används t.ex. för att hålla reda på vilken dator som är epostserver  
  
 för en viss domän. Vill man skriva brev till 
  
 postmaster@acme.se så slår man upp acme.se. i DNS och 
  
 frågar efter tillhörande e-postserver. Man får då namnet på en dator 
  
 som svar, och kan sedan på vanligt sätt slå upp den datorns adress 
  
 genom en andra slagning i databasen. Sedan är det bara att koppla upp 
  
 sig mot den adressen och skicka brevet. 
  
 Det är viktigt att inse att alla domännamn fungerar på precis samma 
  
 sätt, principiellt sett. Det är människan som väljer hur namnen skall 
  
 användas genom att koppla ihop olika typer av information med olika 
  
 namn i DNS-databasen. Det är alltså ingenting som hindrar att en 
  
 webbserver heter Reese. eller att en vanlig PC har namnet 
  
 (endast) se. eller att en mailadress ser ut som 
  
 postmaster@www.acme.se 
  
 150 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 4.1 Namnservrar 
  
 Domännamnen matas in i filer i DNS-servrar som är anslutna till 
  
 Internet. I servrarna körs programvara som läser in filerna och sedan 
  
 lyssnar efter DNS-frågor från nätverket och gör sitt bästa för att svara 
  
 på dem. 
  
 En sådan databasfil kan innehålla poster som ser ut som: 
  
 www.acme.se. A 192.168.3.31 
  
 Reese. A 192.168.4.11 
  
 acme.se. MX 0 mailgw1.super-ip.net. 
  
 Ur datan ovan kan man utläsa att den som har skrivit filen vill tala om 
  
 för omvärlden att det finns en dator som heter www.acme.se. med 
  
 adressen 192.168.3.31 (A = Address), att det finns en annan dator som 
  
 heter Reese. och som har adressen 192.168.4.11, samt att 
  
 man kan skicka e-post till adresser som slutar på @acme.se. till den 
  
 dator som heter mailgw1.super-ip.net. så kommer den datorn 
  
 att se till att e-posten kommer dit den skall (MX = Mail eXchanger). 
  
 Om det nu kommer frågor till DNS-servern ovan så kommer den att 
  
 svara med det den vet. Om någon frågar Vad har datorn 
  
 Reese. för adress?, så kommer den att svara 
  
 192.168.4.11. 
  
 4.2 Rotnamnservrar och hänvisningar 
  
 I teorin skulle man kunna lagra alla domännamn i en och samma server. 
  
 Ingenting i systemdesignen förhindrar att man gör det, men det blir inte 
  
 praktiskt. Om vi går tillbaka till jämförelsen med nummerbyrån, så 
  
 skulle man kunna ha en nummerbyrå för hela världen. Det fungerar inte 
  
 rent praktiskt eftersom det skulle behövas oändligt många telefonister, 
  
 oändligt stora kataloger för dem, en gigantisk ström av uppdateringar 
  
 från alla i hela världen som flyttar eller byter nummer, samt att det 
  
 innebär att hela världen blir beroende av en enda informationspunkt för 
  
 att kunna ringa. 
  
 I DNS-världen har man samma problem. Det går inte att ha all 
  
 information i en och samma server av praktiska skäl. Man har i stället 
  
 delat upp informationen så att olika servrar har hand om olika delar av 
  
 den. Vid varje punkt i ett domännamn kan man införa en teknisk 
  
 ansvarsgräns. Två saker är viktiga här: för det första är det fråga om att 
  
 man kan ha en gräns vid varje punkt, men man måste inte; för det andra 
  
 är det fråga om tekniska gränser, dvs. gränser och signalering mellan 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 151 
  
 servrar, inte om vilken organisation eller administration som har ansvar 
  
 för namnen i sig. 
  
 Mellan servrarna som har hand om olika informationsmängder finns 
  
 sedan ett system av hänvisningar. Genom att fråga sig fram och med 
  
 hjälp av hänvisningarna kan man alltid hitta fram till den server som 
  
 har hand om en viss del av informationen. Hänvisningssystemet skulle 
  
 kunna bli väldigt komplext om alla skall kunna hänvisa till alla andra, 
  
 men för att undvika det problemet så följer hänvisningarna domännamnsträdet  
  
 helt slaviskt. 
  
 Tjuvknepet i DNS-världen är att man inte i förväg talar om för 
  
 någon att det finns hänvisningar i systemet. Alla datorer tror att det 
  
 bara finns en nummertjänst. Det finns en namnserver som har hand om 
  
 roten till DNS-systemet. Den innehåller bara en liten, liten databas 
  
 (mindre än 1/10 av en vanlig PC-diskett). I den databasen finns bara 
  
 hänvisningar. Om man frågar denna rotnamnserver någon DNS-fråga 
  
 så kommer man alltid bara att få till svar Jag vet inte, prata med 
  
 honom därborta!, men det är just det som är det viktiga, rotnamnservern  
  
 håller reda på vem man skall prata med. Hänvisningarna kan 
  
 finnas i alla nivåer i databasen, och rotnamnservern är bara den första 
  
 man frågar. Man kan bli hänvisad flera gånger, men börjar man med 
  
 rotnamnservern så kan man alltid komma fram dit man skall. 
  
 4.3 Uppslagning: ett exempel 
  
 Låt säga att vi vill veta vad webbservern www.acme.se. har för 
  
 Internetadress. Det vi skall slå upp i DNS-databasen är alltså 
  
 adressposten för namnet www.acme.se. Vi frågar alltså 
  
 rotnamnservern vad www.acme.se. har för adress. 
  
 152 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 ? 
  
 Frågeställare 
  
 acme.se.-server 
  
 se.-server 
  
 rotnamnserver 
  
 Figur 3: En fråga, steg 1: rotnamnservern och hänvisning. 
  
 Rotnamnservern svarar på sitt vanliga manér: Jag vet inte, men jag ser 
  
 att det du frågar om slutar på se., och då skall du prata med den där 
  
 datorn där borta, för det är den som har hand om allt som slutar på 
  
 se.. Vi blir alltså hänvisade till en annan dator som förväntas känna 
  
 till mer. Vi skickar då samma fråga till denna se.-server: Vad har 
  
 www.acme.se. för adress?. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 153 
  
 ? 
  
 Frågeställare 
  
 acme.se.-server 
  
 se.-server 
  
 rotnamnserver 
  
 Figur 4: En fråga, steg 2: se.-servern och vidare hänvisning. 
  
 Till svar får vi kanske ytterligare en hänvisning: Jag vet inte, men jag 
  
 ser att det du frågar om slutar på acme.se. och då skall du prata med 
  
 den servern därborta.. Vi går vidare igen, och ställer nu samma fråga 
  
 för tredje gången, nu till en tredje dator: Vad har www.acme.se. 
  
 för adress?. 
  
 154 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 Frågeställare 
  
 ? 
  
 acme.se.-server 
  
 se.-server 
  
 rotnamnserver 
  
 ! 
  
 Figur 5: En fråga, steg 3: svaret. 
  
 Sannolikt får vi nu veta svaret: www.acme.se. har adressen 
  
 192.168.3.31.. Äntligen kan vi koppla upp oss mot webbservern och 
  
 hämta de webbsidor vi var ute efter. 
  
 Beskrivningen ovan lämnar bl.a. följande frågor öppna: 
  
 Hönan och ägget 
  
 1. Hur vet man var rotnamnservern finns? För att man alltid skall 
  
 kunna ringa någonstans, så är telefonnumret till nummerupplysningen  
  
 publicerat och gjort allmänt känt, genom media och informationskampanjer.  
  
 Folk kan det utantill, och ingen behöver tveka om 
  
 vilket nummer som är rätt. Eftersom alla känner till det så går det 
  
 inte att förfalska. På samma sätt måste alla datorer som vill kunna 
  
 använda DNS-systemet veta vilken adress rotnamnservern har. 
  
 Internetadressen till rotnamnservern är alltså allmänt känd. Den 
  
 finns publicerad på flera ställen, och tillhandahålls av operatörer 
  
 och andra i branschen. Alla namnservrar har den listan liggande i en 
  
 fil, och man kan lätt kopiera den mellan olika namnservrar. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 155 
  
 Redundans 
  
 2. Vad händer om rotnamnservern stannar eller tappar kontakten med 
  
 nätverket? Det finns inte bara en enda rotnamnserver. Det finns 
  
 totalt 13 rotnamnservrar i världen och alla har identiska kopior av 
  
 databasen. Om en tillfälligt försvinner väljer man bara en annan. 
  
 Det finns följaktligen egentligen 13 olika adresser att hålla reda på. 
  
 Programvaran som ställer frågor läser in de 13 adresserna från en fil 
  
 och väljer sedan helt automatiskt vilken rotnamnserver den vill 
  
 prata med och byter om det blir nödvändigt. Det är alltså inte 
  
 kritiskt att alla rotnamnservrar hela tiden är tillgängliga. Internet 
  
 skulle klara sig alldeles utmärkt även om hälften av dem försvann. 
  
 Vidare genom systemet 
  
 3. Hur vet man var se.-servern finns? Det ingår i själva hänvisningen  
  
 som kommer från rotnamnservern. Rotnamnservern vet 
  
 alltså var den finns och talar alltid om det när den hänvisar. 
  
 Redundans på alla nivåer 
  
 4. Vad händer om se.-servern stannar eller tappar kontakten med 
  
 nätverket? På samma sätt som med rotnamnservern så finns det inte 
  
 bara en server som håller reda på alla namn som slutar på se. I 
  
 fallet se. finns det sju servrar som har identiska kopior av den 
  
 delen av databasen. När en rotnamnserver hänvisar, så hänvisar den 
  
 till alla sju. Fråga någon av de här sju datorerna, med de här sju 
  
 adresserna. Alla av dem vet mer än jag. 
  
 Master- och slavservrar 
  
 5. Hur ser man till att kopiorna är identiska? Servrar som skall ha 
  
 identiska kopior av en viss del av databasen är konfigurerade så att 
  
 en av dem är masterserver (kallades tidigare primary server). De 
  
 övriga servrarna, slavservrarna (secondary servers), i gruppen 
  
 kontrollerar med jämna mellanrum om masterserverns exemplar av 
  
 databasen har ändrats genom att ställa en speciell fråga till den. Om 
  
 en slavserver upptäcker att masterservern har en nyare version av 
  
 innehållet i databasen än vad den själv har, ber den masterservern 
  
 att skicka över den nya versionen av innehållet. För enkelhets skull 
  
 kopieras i allmänhet hela databasdelen vid varje sådant tillfälle, inte 
  
 156 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 bara ändringarna. Skall något ändras i en viss del av DNS-databasen,  
  
 så ändrar man alltså i masterservern för den delen av 
  
 databasen, varefter slavservrarna så småningom kopierar informationen  
  
 till sig, och alla kommer att ha identiska kopior. Det blir 
  
 alltså vanligen ett visst tidsglapp just vid uppdateringar, när masterservern  
  
 har en nyare version av databasinnehållet än vad slavservrarna  
  
 har. Eftersom man oftast bara ändrar små detaljer i 
  
 databasen, så är kopiorna i alla fall nästan rätt till dess att 
  
 kopieringen har skett fullt ut, så det gör inte så mycket. Moderna 
  
 masterservrar talar också om för sina slavar när det har skett en 
  
 uppdatering, så att slavarna snabbt kan kopiera en ny version av 
  
 databasdelen. 
  
 Cachening 
  
 6. Blir det inte väldigt hög belastning på rotnamnservrarna? Inte så 
  
 hög som man skulle kunna tro. Anledningen är att inte alla 
  
 frågeställare går till rotnamnservern först. En frågeställare sparar 
  
 nämligen alla svar en viss tid. Om frågeställaren i exemplet ovan 
  
 strax efteråt vill ha tag i adressen till pc3.acme.se. så kommer 
  
 den ihåg att Jag frågade nyss rotnamnservern om ett namn som 
  
 slutade på se. men då fick jag bara en hänvisning till svar. Jag går 
  
 direkt till någon av se.-servrarna han hänvisade till.. Eftersom 
  
 även svar nummer två ovan sparades kan man till och med hoppa 
  
 över nästa steg med samma resonemang. Jag frågade nyss en se.server  
  
 om ett namn som slutade på acme.se. och då fick jag bara 
  
 en hänvisning. Jag går direkt på acme.se.-servern. Varken 
  
 rotnamnservern eller se.-servern behöver alltså bli inblandade i 
  
 denna andra fråga, och belastningen på dem minskar drastiskt. 
  
 Gäller frågan i stället datorn server.cafax.se. så kan man 
  
 hoppa över steg ett, men inte steg två. Detta sätt att gömma undan 
  
 svaren nära till hands och återutnyttja dem kallas cachening (av 
  
 franskans cache = gömställe) och är en vanlig teknik för att spara 
  
 resurser i många datorsammanhang. 
  
 5 Delegeringar 
  
 Systemet med hänvisningar och cachening är fiffigt ur flera synvinklar: 
  
 dels skapar det en lokalitet i systemet som gör att den som har ansvar 
  
 för själva informationen lätt kan uppdatera sin del av databasen utan att 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 157 
  
 blanda in andra, dels minskar belastningen på servrarna högre upp i 
  
 systemet. 
  
 Hänvisningarna kallas på DNS-språk för delegeringar. En DNSdatabasdel  
  
 innehåller enkelt uttryckt alla uppslagsnycklar som slutar 
  
 på ett visst domännamn utom de namn man har delegerat ut. Låt oss 
  
 gå tillbaka till namnträdet. 
  
 Man kan tänka sig att när DNS-systemet startades låg allting i 
  
 samma fil på samma server. Efterhand har man delat ut ansvaret för en 
  
 viss domän till någon annan, och då flyttar man bort all information om 
  
 den domänen ur den befintliga servern och lägger den i en ny server. I 
  
 den gamla servern stoppar man in en hänvisning till den nya servern i 
  
 stället för all gammal information. 
  
 .(roten) 
  
 se 
  
 acme cafax kth 
  
 Allen com nu no 
  
 www admin pc3 
  
 bunyip 
  
 Figur 6: Före delegering av se.-domänen. 
  
 158 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 .(roten) 
  
 se 
  
 acme cafax kth 
  
 Allen com nu no 
  
 www admin pc3 
  
 bunyip 
  
 se 
  
 Figur 7: se.-domnänen delegeras ut till en annan server. 
  
 Delegering av domäner sker på samma sätt på alla nivåer i DNS. Det är 
  
 alltså fullt möjligt att ur se.-domänen i sin tur delegera ut t.ex. 
  
 domänen acme.se. Det skulle se ut så här i vårt träd. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 159 
  
 .(roten) 
  
 se 
  
 acme cafax kth 
  
 Allen com nu no 
  
 bunyip 
  
 se 
  
 acme 
  
 www admin pc3 
  
 Figur 8: acme.se. delegeras ut ur se. 
  
 Vi kan se att information om bunyip.com. fortfarande ligger kvar 
  
 hos rotnamnservern i vårt exempel, och att information om kth.se. 
  
 ligger kvar hos den server som har hand om se. Följande princip 
  
 gäller alltså: om man inte har delegerat ut ett domännamn, ligger det 
  
 tekniska ansvaret för databasen för den domänen hos den server som 
  
 160 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 har den omslutande (eller överliggande, om man vill) domänen, och 
  
 den omslutande domänen kan finnas flera steg upp i trädet 
  
 (bunyip.com. handhas inte av com. utan av roten i detta exempel). 
  
 6 Resolvers 
  
 Det finns två typer av DNS-tjänster en dator kan tillhandahålla. Den 
  
 kan innehålla en del av databasen och svara på frågor angående den del 
  
 av databasen den innehåller, som jag har beskrivit ovan, men den kan 
  
 också vara av typen tjänst till andra lokala datorer att leta upp svaret på 
  
 vilken DNS-fråga som helst. 
  
 De flesta vanliga datorer har inte programvara som klarar att 
  
 traversera DNS-trädet, dvs. att gå till rotnamnservern, följa hänvisningar  
  
 (kanske i flera steg), cachea information osv. Det är ett 
  
 omfattande arbete som kräver en hel del programkod. Att skicka en 
  
 enstaka DNS-fråga är däremot inte så svårt, så det klarar alla datorer 
  
 idag. För att lösa problemet finns det DNS-servrar som hjälper till att 
  
 svara på frågor. Till dem kan man ställa vilken DNS-fråga som helst, 
  
 varvid de så att säga på uppdrag går ut och traverserar (letar igenom) 
  
 DNS-trädet, följer hänvsningar, cachear och allt som skall till. När de 
  
 har hittat svaret skickas det tillbaka till frågeställaren. Frågeställaren 
  
 har alltså inte behövt göra något mer än att skicka en enda fråga till en 
  
 viss bestämd, närbelägen server och sedan bara vänta på svaret. 
  
 ? 
  
 Resolver 
  
 acme.se.-server 
  
 se.-server 
  
 rotnamnserver 
  
 Frågeställare 
  
 ? 
  
 ? 
  
 ? 
  
 ! 
  
 ! 
  
 Figur 9: Resolvern hjälper till att hitta DNS-information. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 161 
  
 Resolvern cachear som sagt alla svar den får från andra servrar. Om 
  
 en (annan?) frågeställare kommer strax efter och frågar efter samma 
  
 information som resolvern nyss har hämtat fram, så finns ju svaret i 
  
 cachen, och resolvern har då ingen anledning att upprepa manövern 
  
 utan svarar med var den redan vet. 
  
 Resolver 
  
 acme.se.-server 
  
 se.-server 
  
 rotnamnserver 
  
 Frågeställare 
  
 ? 
  
 ! 
  
 Figur 10: Resolvern svarar ur sin cache om den kan. 
  
 7 Säkerhet 
  
 DNS-systemet är troligen världens största distribuerade databas. Var 
  
 och en kan sköta sin egen del av databasen. Denna lokala administration  
  
 underlättar arbetet att hålla databasen uppdaterad, men eftersom 
  
 det hittills inte har funnits någonting i DNS som verifierar vem som har 
  
 stoppat in vilken information, så leder det också till att det är lätt att 
  
 ljuga – dvs. stoppa in falsk information och t.ex. utge sig för att vara 
  
 någon annan än den man egentligen är. Falsk DNS-information öppnar 
  
 möjligheter för att stjäla annan information (e-post och annat) och störa 
  
 transaktioner (elektronisk handel, fakturor m.m.). Det är också viktigt 
  
 att med säkerhet kunna veta att något inte existerar i DNS, så att inte 
  
 frånvaron av information kan förfalskas. 
  
 Särskilt påtagliga blir problemen om man vill använda dynamisk 
  
 DNS, dvs. man vill tillåta datorer på nätet att införa förändringar i 
  
 162 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 DNS-informationen i körande DNS-system. Det är då extra viktigt att 
  
 säkerställa att informationen kommer från rätt källa. 
  
 Problemen har naturligtvis uppmärksammats och det finns nu tekniker  
  
 för betydligt säkrare hantering av DNS-information med hjälp av 
  
 Secure DNS (DNSSEC). 
  
 7.1 Secure DNS 
  
 Grundconcepten i DNSSEC är checksummor och asymmetrisk kryptering 
  
 . Wilson är tal man får fram genom att applicera en slug 
  
 matematisk algoritm på en viss informationsmängd. Algoritmen är så 
  
 utformad att minsta ändring av informationen leder till en förändring av 
  
 checksumman. 
  
 Om den ärliga DNS-servern räknar ut checksumman för alla sina 
  
 poster i DNS, och sedan krypterar cheksummorna en efter en, samt 
  
 bilägger den krypterade checksumman till respektive post när den 
  
 svarar på DNS-frågor, så kan frågeställaren beräkna en egen checksumma  
  
 för DNS-posten och jämföra den egna med den medskickade 
  
 checksumman. Om checksummorna är lika kan man vara säker på att 
  
 informationen inte har förvanskats på vägen, och att den verkligen 
  
 kommer från rätt avsändare. 
  
 7.2 Asymmetrisk kryptering 
  
 För att detta skall fungera måste frågeställaren kunna dekryptera den 
  
 medskickade checksumman. Detta kan man åstadkomma med 
  
 asymmetrisk kryptering. Vid asymmetrisk kryptering har man alltid två 
  
 kryptonycklar som bildar ett par; en nyckel för att kryptera med, och en 
  
 annan för att dekryptera med. DNS-administratören för en domän 
  
 beräknar checksummor för alla sina poster, och krypterar dem med den 
  
 ena nyckeln. Den nyckeln håller han mycket hemlig. Genom att 
  
 publicera den andra nyckeln (den för dekryptering) vitt och brett, kan 
  
 alla som så vill få tag i den och använda den för att dekryptera de 
  
 medsända checksummorna vid DNS-trafik. 
  
 Kvar är nu bara problemet att kontrollera att det är rätt dekrypteringsnyckel  
  
 man har fått tag i. För att klara det problemet har DNSSEC 
  
 inbyggda mekanismer för att även tillhandahålla dekrypteringsnycklarna  
  
 på ett genomtänkt och säkert sätt. Dekrypteringsnycklarna lagras 
  
 också som poster i DNS, och är därmed allmänt tillgängliga. Nycklarna 
  
 förses med checksummor av precis samma typ som all annan DNSinformation,  
  
 och man kan då även verifiera nycklarnas äkthet. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 163 
  
 Frågeställaren måste kunna lita på roten till all information, och 
  
 måste ha tillgång till en nyckel från början för att komma igång. 
  
 Denna nyckel kommer att vara så allmänt känd att det kommer att bli 
  
 omöjligt att förfalska den. 
  
 Denna nya säkerhetsteknik för DNS är ganska komplicerad men 
  
 höjer säkerheten drastiskt. Det kommer att ställas betydligt större krav 
  
 på DNS-frågeställarna om de vill kunna utnyttja tekniken. Det blir 
  
 många checksummor att räkna och mycket dekrypterande att göra och 
  
 bägge är resurskrävande transaktioner. Samtidigt är den nya tekniken 
  
 helt bakåtkompatibel vilket gör att befintliga DNS-system som inte kan 
  
 eller vill utnyttja säkerhetstekniken kommer att kunna fortsätta köra 
  
 precis som vanligt, utan några större förändringar i resursåtgången. 
  
 Secure DNS finns ännu inte implementerat i någon större mängd 
  
 befintliga produkter på marknaden. För att det skall bli användbart 
  
 måste såväl DNS-servrar som klienter skrivas om så att de utnyttjar den 
  
 nya tekniken. När det gäller den vanligaste produkten på serversidan 
  
 (Berkeley Internet Name Deamon, BIND) pågår ett hektiskt arbete att 
  
 uppdatera koden. Senaste versionen (augusti 1999) klarar nätt och 
  
 jämnt av att hantera secure DNS, men bara på experimentstadiet. Under 
  
 hösten hoppas man komma med testversioner av en ny, från grunden 
  
 omdesignad server, som skall klara secure DNS fullt ut. På klientsidan 
  
 är det nog värre. Säkerhetstänkandet måste slå igenom ända ut till den 
  
 lokala PC:n om det skall ge full effekt, och det innebär att man måste 
  
 ändra i TCP/IP-stacken på Windows och i OpenTransport på 
  
 Macintoshar samt motsvarande i andra system. Sådana ändringar kan 
  
 visserligen införas med samma tidsaspekt (något år), men det finns en 
  
 enorm installerad bas, och innan den är uppgraderad har det nog gått 
  
 flera år. 
  
 7.3 Secure DNS i Sverige 
  
 Hur långt har man då kommit i Sverige med införandet av DNS? 
  
 Ganska långt. På tekniksidan kan nämnas att svenska DNS-tekniker 
  
 deltar i internationella arbetsgrupper för standardisering av Internetprotokoll.  
  
 Man har internationellt också börjat experimentera med de 
  
 testimplementationer som finns, och även där deltar svenska aktörer. 
  
 Den svenska domännamnsregistraturen utvecklar tekniska system för 
  
 hantering av signaturer och annat. 
  
 Den administrativa sidan kräver mer eftertanke. När man arbetar 
  
 med säkring av system är det viktigt att den information man baserar 
  
 sin tekniska säkerhet på är korrekt. Om man t.ex. utför en DNSdelegering  
  
 och signerar den, så gäller det att man verkligen vet att det 
  
 164 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 är rätt person/organisation man delegerar DNS-domänen till. Man 
  
 måste alltså bygga upp en organisation för att säkert identifiera den 
  
 som ansöker om ett domännamn. Den svenska domännamnsregistraturen  
  
 har uppmärksammat problemen och arbetar på att skapa en 
  
 lösning där arbetsbelastning och säkerhet balanserar varandra på ett 
  
 rimligt sätt. 
  
 All säkerhet på Internet bygger på kryptering och förhoppningen om 
  
 att det är svårt och omständligt att forcera krypton. För att detta skall 
  
 vara sant krävs det att man använder kryptometoder som faktiskt 
  
 motsvarar den förhoppningen. Ju starkare datorer motståndaren har, 
  
 desto starkare kryptosystem måste man använda för att skydda sin 
  
 information rimligt lång tid. Med de datorer som var och en har på 
  
 skrivbordet i dag kan man ganska enkelt forcera vanliga kryptosystem. 
  
 För att skydda sin information, t.ex. DNS-informationen, måste man 
  
 alltså använda starka kryptosystem. Starka kryptosystem är en absolut 
  
 förutsättning för någon som helst säkerhet på Internet. 
  
 Hur vet man då om en kryptometod är stark? Det finns bara ett sätt: 
  
 att låta många experter undersöka metoden och förhoppningsvis bli 
  
 överens om att den håller vissa mått. Det går inte om metoden är 
  
 hemlig. En hemlig kryptometod är alltså en dålig bas för säkerhet, för 
  
 vem vet om den är så bra som myndigheten eller företaget påstår? 
  
 Varför är den hemlig? Styrkan hos en bra kryptometod är inte beroende 
  
 av om andra människor känner till metoden eller inte, utan bara av att 
  
 andra människor inte känner till kryptonycklarna man använt. 
  
 Smarta kort är en lösning som lanseras då och då. Smarta kort 
  
 kan man ha till mycket, bl.a. till att lagra kryptometoder och kryptonycklar  
  
 av olika slag, men de har också flera nackdelar. I vissa av 
  
 förslagen är metoderna hemliga, vilket, som framförts ovan, inte är en 
  
 lämplig lösning. En annan vanlig nackdel är att kryptonyckeln i kortet 
  
 stoppas dit av någon man inte känner. En direkt följd blir att denna 
  
 andra människa/organisation alltså har tillgång till nyckeln, och därvid 
  
 kan kopiera den, och alltså senare använda den. Det kan vara fråga om 
  
 att någon anställd på bolaget som tillverkar korten uppträder oegentligt, 
  
 eller att någon av statens myndigheter systematiskt samlar in alla medborgares  
  
 nycklar för att kunna använda dem i olika former av myndighetsutövning 
  
 . Det gäller här att starkt värna om privatpersoners och 
  
 företags integritet. Problemet kan undvikas genom att personer själva 
  
 skapar sina nycklar, och sedan lämnar dem krypterade till kortföretaget, 
  
 så att ingen annan kan läsa dem. Det kan dock bli administrativt 
  
 komplicerat.  
  
 Man måste också vara väldigt försiktig med datorer som 
  
 läser korten, och skapa system som gör det svårt för sådana datorer 
  
 (t.ex. snabbköpskassor) att spara informationen och utnyttja den igen, 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 6 165 
  
 på sätt som liknar de falska bankomater som lagrade kortnummer och 
  
 kod. 
  
 Ytterligare en nackdel, som hemliga metoder och smarta kort har 
  
 gemensam, är bristen på standardisering. Man kan säkert införa en 
  
 nationell standard för att använda en viss metod eller en viss typ av 
  
 smart kort, men Internet är en internationell företeelse, och om man vill 
  
 att handel och informationsutbyte skall kunna fungera mellan Sverige 
  
 och andra länder, krävs det att de säkerhetsmetoder man använder har 
  
 internationellt stöd. 
  
 Hur får man tag i kryptoprogramvara? Det lättaste sättet för de 
  
 flesta Internetanvändare att installera ny programvara, är att hämta den 
  
 från Internet. Om man vill få stor spridning på användandet av Secure 
  
 DNS, krävs det att sådan programvara är lätt tillgänglig för alla, och 
  
 import och export måste kunna ske obehindrat. Det är viktigt att 
  
 svenskar kan utnyttja teknologi från andra länder, och det är viktigt att 
  
 svensk teknologi kan exporteras till andra länder om Sverige skall 
  
 kunna vara en fullvärdig deltagare i ett säkert och internationellt 
  
 Internet. Programvara som läggs upp lätt åtkomlig på Internet blir 
  
 tillgänglig för alla, inte bara för svenskar, och eftersom det inte finns 
  
 någon metod att identifiera vem som är svensk på Internet, måste 
  
 export av kryptoprodukter tillåtas om produkterna skall kunna vara lätt 
  
 tillgängliga för svenskar. Detta torde också öka förtroendet för Sverige 
  
 som en ansvarstagande nation i säkerhetsfrågor, och skulle kunna 
  
 öppna en marknad för svenska företag som vill profilera sig inom 
  
 säkerhetsprodukter, ett område där det finns kunnande och erfarenhet i 
  
 Sverige, och det skulle kunna fungera som draghjälp åt hela ITindustrin. 
  
 Det skulle vara till stor hjälp om svenska myndigheter i sitt internationella  
  
 arbete verkade för en öppenhet i dessa frågor mellan olika 
  
 länder, inte bara i Västeuropa, utan också i Amerika och i andra delar 
  
 av världen. Svenska myndigheter skulle också kunna bidra till en 
  
 spridning av Secure DNS genom att tidigt själva börja använda det, och 
  
 därigenom skapa förtroende för metoderna. Att kunna vara säker på att 
  
 man verkligen kommunicerar med rätt myndighet i den allt större 
  
 elektroniska korrespondensen skulle vara en draghjälp åt hela systemet, 
  
 och få upp intresset hos företag och privatpersoner. 
  
 För att Secure DNS skall kunna införas i Sverige, måste det alltså 
  
 från myndigheterna sida skapas en miljö där landet har fri import, 
  
 export och användning av stark kryptering, och de bör förespråka lösningar  
  
 som bygger på öppna kryptometoder och på programvara och 
  
 hårdvara som är öppna för fri konkurrens.  
  
 Uppmuntran till internationellt  
  
 samarbete och aktiv egen användning av Secure DNS från 
  
 166 Bilaga 6 SOU 2000:30 
  
 myndigheternas sida skulle snabba upp processen att sprida systemet 
  
 allmänt. 
  
 8 Andra nyheter 
  
 Det händer ganska mycket på området DNS-teknik. Man har t.ex. 
  
 utvecklat metoder för att bara överföra förändringar från master- till 
  
 slavserver när något har uppdaterats, i stället för att, som nu, kopiera 
  
 hela databasdelen. Det utvecklas också hela tiden nya typer av poster 
  
 man kan lagra i DNS, såsom vilka personer som är ansvariga för olika 
  
 delar av informationen, och geografisk information, samt kryptonycklar 
  
 och certifikat. Även poster för den nya versionen av Internetprotokoll 
  
 (IPv6) kräver nya poster för att man skall kunna använda den 
  
 ordentligt. 
  
 9 Referenser 
  
 Följande referenser kan nämnas för den som vill fördjupa sig i ämnet. 
  
 Den första är en bok som är mycket heltäckande och varmt 
  
 rekommenderas. RFC:erna (Requests for Comments) är dokument ur 
  
 den serie av dokument som reglerar tekniken på Internet. Flera RFC:er 
  
 har statusen Internet Standard, bl.a. [2] och [3]. 
  
 [1] Mcbride  Cricket Liu, DNS and BIND, 3rd Edition, OReilly  
  
 Associates, Inc. ISBN 1-56592-512-2. URL: 
  
 http://www.oreilly.com/catalog/dns3/ 
  
 [2] Pittman, RFC 1034 Domain names – concepts and 
  
 facilities. 
  
 URL: ftp://ftp.nordu.net/rfc/rfc1034.txt 
  
 [3] P.V. Mockapetris, RFC 1035 Domain names – implementation and 
  
 specification. URL: ftp://ftp.nordu.net/rfc/rfc1034.txt 
  
 [4] Eastlake, RFC 2535 Domain Name System Security Extensions. 
  
 URL: ftp://ftp.nordu.net/rfc/rfc2535.txt 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 167 
  
 Stiftelser som organisationsform 
  
 Diaz, Jur.dr 
  
 Juridiska fakulteten vid Lunds universitet 
  
 1999-11-25 
  
 Innehåll 
  
 1 Allmänt om stiftelser........................................................................ 168 
  
 2 Stiftelserättsliga utgångspunkter och huvuddrag......................... 168 
  
 3 Några särskilda problem ................................................................. 170 
  
 4 Inledande utvärdering ..................................................................... 171 
  
 5 Kommentarer till Stiftelsen för Internetinfrastruktur ................ 172 
  
 6 Styrelsen i II-stiftelsen ..................................................................... 174 
  
 7 Legitimitet ......................................................................................... 174 
  
 8 Frågan om rättsverkningar ............................................................. 175 
  
 9 Statlig medverkan i stiftelser .......................................................... 176 
  
 10 Frågan om ökad legitimitet för Stiftelsen för 
  
 Internetinfrastruktur.................. Fel! Bokmärket är inte definierat. 
  
 11 Slutkommentar ................................................................................. 179 
  
 168 Bilaga 7 SOU 2000:30 
  
 1 Allmänt om stiftelser 
  
 Mitt uppdrag är att ge en stiftelserättslig bakgrund till frågan om hur 
  
 man kan skapa legitimitet kring stiftelsen som hanterar den svenska 
  
 toppdomänen .se, stiftelsen Internet Infrastruktur (II-stiftelsen). Ärendet  
  
 innehåller ett flertal olika frågeställningar som är oklara, bl.a. 
  
 frågan om äganderätt till en toppdomän. Promemorian utreder inte 
  
 dessa aspekter i vidare mån än som behövs för diskussion av de frågor 
  
 som nu är aktuella kring stiftelsen som organisationsform. 
  
 Stiftelseformen är sedan länge en etablerad och välkänd organisationsform 
  
 . Den lagstiftning som reglerar stiftelser i allmänhet är 
  
 emellertid relativt ny. Stiftelselagen (1994:1220) som trädde i kraft den 
  
 1 januari 1996 är den första civilrättsliga lagstiftning rörande stiftelser i 
  
 Sverige. Den tidigare gällande tillsynslagen (1929:116) var främst av 
  
 offentligrättslig karaktär. 
  
 Intresset för stiftelser är mycket stort i Sverige och det sker en 
  
 relativt stor nybildning av stiftelser. De flesta människor har på ett eller 
  
 annat sätt kommit i kontakt med en stiftelse. Stiftelser betraktas ofta 
  
 som något positivt, en organisation som utför allmännyttiga insatser 
  
 som annars kanske borde ålegat staten, kommunen eller landstinget. En 
  
 stiftelse åtnjuter därför som regel stort förtroende hos de allra flesta. 
  
 2 Stiftelserättsliga utgångspunkter och  
  
 huvuddrag 
  
 Stiftelsen som organisationsform har vissa karakteristiska drag som 
  
 skiljer den från associationerna och från andra juridiska personer. En 
  
 stiftelse är självägande och kan därmed inte ha medlemmar eller ägare 
  
 som kan göra anspråk på stiftelsens förmögenhet. Den typiska stiftelsen 
  
 bildas genom att en eller flera stiftare i ett förordnande (ofta ett gåvobrev  
  
 eller ett testamente) knyter en utpekad egendom till ett visst 
  
 ändamål. Det är denna bundenhet mellan ändamål och egendom som 
  
 utgör kärnan i den juridiska personen och det är till denna ändamålsbundenhet  
  
 som rättsverkningarna är knutna. 
  
 Den juridiska personen stiftelse har uppstått när förordnandet är 
  
 givet på det sätt som krävs enligt 1 kap 2 § stiftelselagen. Olika krav 
  
 ställs beroende på hur förordnandet är utformat, om det t.ex. är gåva, 
  
 avtal eller testamente. Förordnandet skall alltid innehålla föreskrifter 
  
 om ett bestämt ändamål. Hur ett ändamål får vara utformat behandlar 
  
 jag i Diaz, Näringsdrivande stiftelser, 1996 s 238 ff. Förordnandet  
  
 måste också innehålla föreskrifter om den egendom som skall 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 169 
  
 knytas till ändamålet. Det finns däremot inga generella krav på 
  
 kapitalets storlek eller egendomens beskaffenhet för att det skall föreligga  
  
 en stiftelse. Det enda krav som kan ställas är att egendomen skall 
  
 vara av den karaktär och storlek att den kan användas till ändamålsuppfyllelse. 
  
 En rättskapabel stiftelse har uppstått först när någon på stiftelsens 
  
 vägnar har åtagit sig att förvalta egendomen i enlighet med förordnandet,  
  
 1 kap 3 § 2 st stiftelselagen. Detta senare krav är en nyhet i och 
  
 med tillkomsten av stiftelselagen och innebär i praktiken att stiftelsen 
  
 måste ha fått besittning till den egendom som skall utgöra stiftelsens 
  
 förmögenhet. Anledningen till kravet på förvaltningsåtagande är att det 
  
 tidigare förekom stiftelsebildningar med enbart en utfästelse om förmögenhet  
  
 som grund. Detta är alltså inte längre möjligt. Det skall 
  
 finnas ett förmögenhetsvärde i stiftelsen som är tillräckligt stort för att 
  
 varaktigt uppfylla ändamålet redan från start. 
  
 En stiftelse skall enligt 2 kap stiftelselagen ha en egen styrelse eller 
  
 förvaltas av en redan bestående juridisk person. Styrelsen är alltid fullt 
  
 ut ansvarig för förvaltningen av stiftelsen. Detta ansvar kan aldrig 
  
 delegeras till någon annan. Styrelseledamöterna riskerar också ett 
  
 skadeståndsansvar vid vårdslös förvaltning, vilket framgår av 5 kap 
  
 stiftelselagen. 
  
 Alla stiftelser är enligt 3 kap 1 § stiftelselagen redovisningspliktiga. 
  
 Många stiftelser är bokföringsskyldiga med den omfattning som anges i 
  
 3 kap 4 § stiftelselagen. För vissa stiftelser gäller dock en begränsad 
  
 redovisningsskyldighet, 3 kap 5 §, och därmed även i praktiken en 
  
 möjlighet till begränsad offentlighet. 
  
 Det finns ingen allmän registreringsskyldighet. Enligt 10 kap 
  
 stiftelselagen skall vissa stiftelser dock registreras. Detta är emellertid 
  
 inget som påvekar rättskapaciteten för stiftelsen. 
  
 Alla stiftelser skall enligt 9 kap stiftelselagen stå under tillsyn av 
  
 länsstyrelsen men lagen ger möjlighet till vittgående undantag från 
  
 tillsynen, se t.ex. 9 kap 10 §. 
  
 En stiftelse är en varaktig och oföränderlig skapelse. Tvingande 
  
 regler i 6 kap stiftelselagen innebär en möjlighet att vidta ändringar i 
  
 ett stiftelseförordnande efter tillstånd från Kammarkollegiet. Villkoren 
  
 för ändring är mycket restriktiva. 
  
 170 Bilaga 7 SOU 2000:30 
  
 3 Några särskilda problem 
  
 Stiftelseformens särdrag ger upphov till några generella problem som 
  
 bör uppmärksammas i samband med diskussioner kring II-stiftelsen. 
  
 För en giltig stiftelsebildning krävs ingen registrering eller godkännande  
  
 från någon myndighet. Detta förhållande skapar ibland en 
  
 viss osäkerhet, särskilt bland utomstående. Det kan vara svårt att avgöra  
  
 om det över huvud taget är fråga om en stiftelse. För den tredje 
  
 man som rättshandlar med stiftelsen är det givetvis viktigt att veta vem 
  
 motparten är och mot vem olika anspråk som grundas på ett avtal kan 
  
 riktas. Det kan röra betalning, garanti, leverans eller någon annan 
  
 obligationsrättslig förpliktelse. Vid tveksamhet är det allmän domstol 
  
 som skall avgöra frågan om det föreligger en stiftelse. Rättspraxis är 
  
 här mycket sparsamt förekommande. 
  
 Stiftaren måste vidare acceptera att han för alltid har förlorat 
  
 förfoganderätten över egendomen. Det som en gång avsatts till en 
  
 stiftelse kan aldrig återkrävas av stiftaren, såvida stiftelsebildningen 
  
 inte är behäftad med något ursprungligt fel. I praktiken är det däremot 
  
 så att många stiftare fortfarande anser sig ha förfogandemöjligheter, 
  
 och ibland till och med äganderätt, över den egendom de en gång 
  
 avhänt sig. 
  
 Även om stiftaren inte längre har förfoganderätten över egendomen 
  
 så kan stiftaren förbehålla sig visst inflytande över stiftelsen t.ex. 
  
 genom att insätta sig själv som ledamot i styrelsen. Stiftarens möjlighet 
  
 att utöva inflytande som styrelseledamot begränsas av reglerna i 2 kap 
  
 10 § enligt vilken stiftaren inte får vara ensam styrelseledamot. Om 
  
 stiftaren är styrelseledamot företräder han enbart stiftelsens intressen 
  
 och kan inte i denna egenskap representera några utomstående 
  
 intressen. Det accepteras att en stiftare har viss nyttjanderätt till 
  
 egendomen. Det kan då exempelvis röra sig om att stiftaren får bo kvar 
  
 i en del av den fastighet som han skänkt till den vårdhemsstiftelse han 
  
 bildat. 
  
 Det faktum att många stiftare förbehåller sig inflytande är ett 
  
 problem i den meningen att det ibland kan vara tveksamt om det är 
  
 fråga om en stiftelse. Stiftelsen kanske inte är tillräckligt självständig i 
  
 förhållande till stiftaren (se vidare diskussion i Edwards, Näringsdrivande  
  
 stiftelser, 1996 s 331 ff). 
  
 Ett ytterligare problem är den situationen att någon annan än 
  
 stiftaren, utanför stiftelsen, förbehåller sig kontroll eller inflytande över 
  
 stiftelsen. Det kan även i en sådan situation vara tveksamt om det 
  
 föreligger en stiftelse mot bakgrund av att självständighetskravet inte är 
  
 uppfyllt. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 171 
  
 Tidvis har det riktats stor kritik mot stiftelsen som organisationsform  
  
 och det har även i den politiska debatten varit tal om att förbjuda 
  
 vissa former av stiftelser (se Edwards, Näringsdrivande stiftelser s 268 
  
 ff). Genom stiftelselagens tillkomst förbjöds bl.a. de s.k. anslagsstiftelserna,  
  
 dvs. stiftelser som för sin överlevnad är beroende av anslag 
  
 från utomstående (se Edwards, Näringsdrivande stiftelser s 47 f). 
  
 Dessutom finns det i Sverige stiftelser som på vissa håll, i dag av 
  
 skattedomstolarna, betraktas som stiftelser, men där det är tveksamt om 
  
 de verkligen uppfyller stiftelselagens krav. Sådan tveksamhet kan 
  
 enligt min mening framföras rörande de s.k. vinstandelsstiftelserna och 
  
 de s.k. löntagarfondsstiftelserna (se Edwards, Näringsdrivande stiftelser 
  
 s 230 f och s 424 f). 
  
 Riksåklagaren har också avgivit en rapport rörande stiftelsen som 
  
 redskap i ekonomisk brottslighet (RÅ Rapport 1997:4). Diskussioner 
  
 om missbruk och lämplighet förekommer också i Stiftelse- och 
  
 föreningsskattekommitténs promemoria SOU 1995:63 Översyn av 
  
 skattereglerna för stiftelser och ideella föreningar. Förslagen har ännu 
  
 inte föranlett några lagändringar och debatten i media har bitvis varit 
  
 mycket kritisk mot de förslag som framförts av skattekommittén. 
  
 4 Inledande utvärdering 
  
 Till stiftelsens fördelar jämförd med andra organisationsformer hör 
  
 bl.a. följande: 
  
  Stiftelsen har ingen ägare eller medlem som kan begära att få 
  
 inflytande över stiftelsen eller att få ut pengar eller egendom 
  
 motsvarande en andel. 
  
  Stiftelsen medger en flexibel form för förvaltning av egendomen 
  
 eftersom förvaltningsreglerna till största delen är dispositiva. 2 kap 
  
 stiftelselagen innehåller få tvingande regler rörande förvaltningen. 
  
  Stiftelsen har en obegränsad varaktighet vilket gör att man kan 
  
 tänka långsiktigt i förvaltningen. 
  
  Stiftelseformen i allmänhet åtnjuter ett mycket gott rykte. 
  
 Stiftelserna används för filantropiska eller andra allmännyttiga 
  
 insatser som kommer många människor till godo. 
  
 172 Bilaga 7 SOU 2000:30 
  
 Till stiftelsens nackdelar hör bland annat följande: 
  
  Det kan vara svårt med kapitaltillskott till en stiftelse där den som 
  
 tillför egendom inte kan räkna med att få något inflytande. 
  
  Samtidigt som stiftelsen är flexibel är den också otymplig. Om man 
  
 vill ändra i stiftelseförordnandet krävs ett godkännande av Kammarkollegiet,  
  
 enligt 6 kap stiftelselagen. 
  
  Stiftelseformen har ibland kritiserats från lämplighetssynpunkt bl.a. 
  
 mot bakgrund av påstående om maktkoncentration, missbruk och 
  
 brottslig verksamhet. 
  
 Sammanfattningsvis kan sägas att stiftelsen som organisationsform 
  
 åtnjuter ett stort förtroende i samhället och hos svensken i gemen. Det 
  
 finns också situationer där stiftelsen är en utomordentligt lämplig organisationsform  
  
 jämförd med t.ex. aktiebolag och föreningar. Redan valet 
  
 av stiftelsen som organisationsform innebär emellertid att viss diskussion  
  
 kan uppkomma. Det rör bl.a. självständigheten i förhållande till 
  
 att stiftaren eller annan personkrets utanför stiftelsen vill ha inflytande 
  
 över stiftelsens förvaltning. Frågan om insyn och offentlighet för 
  
 utomstående måste också uppmärksammas. 
  
 5 Kommentarer till Stiftelsen för  
  
 Internetinfrastruktur 
  
 Jag har tagit del av stadgarna för stiftelsen, stiftelseurkunden samt 
  
 protokoll från det konstituerande styrelsesammanträdet den 19 oktober 
  
 1997. Stiftelsen är bildad i augusti 1997, alltså efter stiftelselagens 
  
 ikraftträdande den 1 januari 1996. Några övergångsregler i lagen 
  
 (1994:1221) om införande av stiftelselagen blir därför inte aktuella. 
  
 Stiftelsen har bildats av den ideella föreningen ISOC-SE Chapter of 
  
 the Internet Society. Förordnandet utgörs av stiftelseurkund daterad 
  
 den 26 augusti 1997 och stadgar antagna i augusti samma år. Eftersom 
  
 urkunden hänvisar till stadgarna och de förefaller vara utfärdade vid 
  
 samma tidpunkt kan stadgarna nog anses utgöra en del av förordnandet. 
  
 Stiftelsen har enligt stadgarna ett mycket vidsträckt ändamål: 
  
  att främja en god stabilitet i infrastrukturen för Internet i Sverige 
  
  att främja forskning, utbildning och undervisning inom data- och 
  
 telekommunikation, särskilt med inriktning på Internet. Stiftelsen 
  
 skall härvid prioritera områden som ökar effektiviteten i infrastrukturen  
  
 för elektronisk datakommunikation. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 173 
  
 Stiftelsen skall dessutom: 
  
  sprida information om forsknings- och utvecklingsarbete 
  
  initiera och genomföra forsknings- och utvecklingsprojekt 
  
  genomföra kvalificerade utredningar. 
  
 Slutligen skall stiftelsen: 
  
  främja utvecklingen av hanteringen av domännamn under 
  
 toppdomänen se. (skall väl vara .se – min anmärkning) och 
  
 andra nationella domäner avseende Sverige. 
  
 Av stiftelseurkunden framgår dessutom att i uttrycket att främja en 
  
 god stabilitet i infrastrukturen ligger att exempelvis hantera förvaltning  
  
 och registrering av domännamn, stödja etablering, drift och 
  
 utbyggnad av Internetknutpunkter i Sverige och stödja drift av gemensamma  
  
 resurser, såsom katalogsystem och distribution av exakt tid. 
  
 Dessa upplysningar i urkunden är visserligen en del av förordnandet 
  
 men bör kanske snarare ses som tolkningsdata för angiven del av 
  
 ändamålsbestämmelsen. 
  
 Stiftelseurkunden utgörs av ett gåvobrev och jag utgår från att gåvan 
  
 är fullbordad genom att de 200.000 kronorna har överlämnats till 
  
 stiftelsen. För det omfattande ändamål som stiftelsen har kan 200.000 
  
 kronor låta väl lite. Det förefaller dock inte troligt att någon skulle 
  
 ifrågasätta kapitalets storlek. Stiftelsens bokslut under åren 1997-1999 
  
 och verksamhet i dag kan kanske bekräfta att det funnits tillräckligt 
  
 med startkapital i stiftelsen. 
  
 II-stiftelsen äger också enligt uppgift samtliga aktier i ett dotterbolag 
  
 , NIC-SE, som sköter driften av toppdomänen .se. Som ägare 
  
 arbetar stiftelsen här under den bolagsrättsliga lagstiftningen. Stiftelserätten  
  
 medger att en stiftelse kan vara ägare till ett bolag (se 
  
 kommentarer i Edwards, Näringsdrivande stiftelser s 183-233 och s 369387).  
  
 Ägarrollen måste då omfattas av II-stiftelsens ändamål vilket 
  
 klart framgår av § 3 i stadgarna i detta fall. 
  
 Enligt min mening är urkund och stadgar välskrivna och uppfyller 
  
 de krav som normalt kan ställas på en giltig stiftelsebildning. Utifrån de 
  
 handlingar jag haft tillgång till finns inget som tyder på att stiftelsen är 
  
 bildad eller organiserad på ett sätt som kan ifrågasättas från stiftelserättslig  
  
 synvinkel. 
  
 174 Bilaga 7 SOU 2000:30 
  
 6 Styrelsen i II-stiftelsen 
  
 II-stiftelsen skall ha en särskild styrelse med fem ledamöter, s.k. egen 
  
 förvaltning enligt 2 kap 2 § stiftelselagen. Styrelseledamöterna utses 
  
 enligt § 5 i stadgarna av organisationer verksamma i branschen. Det 
  
 framgår inte av stadgarna om dessa organisationer är av privaträttslig 
  
 eller offentligrättslig natur, och det kan i detta sammanhang inte heller 
  
 ha någon betydelse. Stadgarna sätter inga begränsningar i vem som får 
  
 vara styrelseledamot. Det finns inte heller några föreskrifter om 
  
 styrelseledamöternas kompetens, ålder, kön, utbildning eller annat 
  
 urvalskriterium. 
  
 Styrelseledamöterna skall inte och får inte representera de organisationer  
  
 som utsett ledamoten eller på annat sätt företräda organisationernas  
  
 intresse. En styrelseledamot får endast representera stiftelsens  
  
 intressen och uppträder i stiftelsens intresse som syssloman (se 
  
 Olss0on, Näringsdrivande stiftelser s 164 ff). Eftersom det inte finns 
  
 några ägare till en stiftelse, så kan andra intressen än ändamålet i 
  
 princip inte respekteras. Styrelseledamöternas uppdrag får härledas ur 
  
 förordnandet, stiftelselagens regler och allmänna regler och rättsgrundsatser  
  
 om sysslomans uppdrag. Styrelseuppdraget utövas gemensamt av 
  
 alla ledamöterna men under enskilt ansvar. Styrelseledamoten arbetar 
  
 då också under ett skadeståndsansvar enligt 5 kap stiftelselagen. 
  
 7 Legitimitet 
  
 Begreppet legitimitet är mångtydigt och används i olika betydelser i 
  
 olika sammanhang. En någorlunda allmängiltig definition är att normer, 
  
 institutioner och fattade beslut godtas av medborgarna (se t.ex. 
  
 Aleksander Peczenik, Juridisk argumentation s 17 och s 36 f). 
  
 Förtroende för en rättsbildning kan skapas genom lagregler som styr 
  
 bildande, förvaltning och upplösning. Kreditorer och andra tredje män 
  
 skall känna förtroende för den juridiska personen och veta att om man 
  
 rättshandlar med den juridiska personen så inträder vissa verkningar. I 
  
 aktiebolagens fall krävs t.ex. registrering för att den juridiska personen 
  
 skall uppstå och förknippas med rättsverkningar och det finns dessutom 
  
 särskilda regler om kapitalet i associationen som skall garantera att 
  
 bolaget kan betala sina skulder. Ansvarsreglerna i aktiebolagslagen 
  
 skall skydda bolaget men även tredje män mot att styrelseledamöterna 
  
 handlar vårdslöst. 
  
 I brist på att lagstiftaren ger tydliga instruktioner kan legitimitet 
  
 uppstå när många människor har förtroende för en organisation eller 
  
 ett förhållande. Det kan ske t.ex. genom någon form av självreglering 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 175 
  
 som kan ge upphov till legitimitet. Ett sådant branschorgan som 
  
 Internationella Handelskammaren, ICC, åtnjuter stort förtroende liksom  
  
 många av de regelverk som organisationen arbetat fram t.ex. ICC:s 
  
 grundregler för reklam eller ICC:s rembursregler. 
  
 För att skapa förtroende för organisationens beslut och andra 
  
 åtgärder måste organisationsformen i sig åtnjuta förtroende. Det som är 
  
 speciellt med stiftelseformen är att här måste konstruktionen av 
  
 stiftelsen vara helt klar redan från början. Det är inte möjligt att ändra 
  
 ändamålet genom ett beslut på någon bolagsstämma eller föreningsstämma 
  
 . Endast Kammarkollegiet kan tillåta en ändring av ändamål 
  
 eller andra viktiga föreskrifter i förordnandet och reglerna för ändring 
  
 är mycket restriktiva, se 6 kap stiftelselagen. 
  
 0I utredningens fall rör det sig alltså om att hitta en organisatorisk 
  
 form kring toppdomänen .se och en beslutsstruktur som medborgarna 
  
 har förtroende för och respekterar. Kanske handlar det också om att 
  
 bygga in verkställande funktioner och sanktionssystem. Utan särskilt 
  
 ingående kunskap om branschen är det inte möjligt för mig att här uttala  
  
 mig om den generella frågan om vem som kan skapa legitimitet för 
  
 stiftelsen och hur detta skall ske. Just II-stiftelsens verksamhet berör ett 
  
 mycket stort antal människor, juridiska personer, institutioner och organisationer  
  
 i Sverige, men även i andra länder. Det går därför inte att 
  
 bortse från hur frågan om organisation och förvaltning av toppdomäner 
  
 lösts i andra länder. Denna senare fråga lämnar jag dock därhän. 
  
 II-stiftelsen är en juridisk person, bildad enligt civilrättens regler 
  
 och utan offentligrättsliga inslag, utöver de som framgår av stiftelselagen  
  
 (tillsyn, registrering). Det kan konstateras att stiftelsen fungerat 
  
 under ett antal år. Styrelsens protokoll finns på Internet under 
  
 stiftelsens hemsida, vilket ger möjlighet till insyn och offentlighet för 
  
 den som så önskar. Stiftelsens hemsida innehåller enligt min mening 
  
 betydligt mer information än vad som normalt kan införskaffas om en 
  
 stiftelse med hemsida på Internet. Den information som ges på hemsidan  
  
 förefaller ur stiftelserättsligt perspektiv vara korrekt. Jag tänker 
  
 då på förordnande, stadgar, styrelsemötenas formella struktur och 
  
 liknande. Den som är intresserad av stiftelsens verksamhet och besöker 
  
 hemsidan får del av information som förefaller vara klargörande och 
  
 förtroendeingivande. 
  
 8 Frågan om rättsverkningar 
  
 § 4 i stadgarna möjliggör en överlåtelse eller upplåtelse av rätten att 
  
 registrera och förvalta toppdomäner till annan. Jag noterar här att 
  
 frågan om äganderätten inte är helt klarlagd utan det handlar om just 
  
 176 Bilaga 7 SOU 2000:30 
  
 rätten att registrera och förvalta toppdomänen .se men även andra 
  
 domännamn. Vari denna förvaltning består och vilka rättsverkningar 
  
 som är förknippade med denna registrering är, vad jag förstår, inte 
  
 heller klarlagt. 
  
 Om stiftelsen skall överlåta eller upplåta dessa rättigheter bör det 
  
 klargöras vilka rättsverkningar som är förknippade med sådana 
  
 dispositioner. Det är i dag otydligt, vilka rättsverkningar ett beslut av 
  
 stiftelsens styrelse har i detta avseende. 
  
 Frågor om äganderätt och rättsverkningar av stiftelsens beslut kan 
  
 inverka negativt i en diskussion om legitimitet. Detta är vad jag förstår 
  
 inte uteslutande ett nationellt problem. Diskussioner förs tydligen även 
  
 i andra länder och även på ett internationellt plan. Jag avstår här från 
  
 att vidare kommentera dessa frågor. 
  
 9 Statlig medverkan i stiftelser 
  
 Det förekommer att staten eller annat offentligrättsligt organ på något 
  
 sätt deltar i en stiftelsebildning. Staten kan uppträda som stiftare, den 
  
 som tillskjuter pengar, som styrelseledamot, den som utser styrelseledamot  
  
 eller rent av som förvaltare. 
  
 I samband med att proposition om stiftelselagen behandlades i riksdagen  
  
 i april 1994, beslöts att frågor om statens medverkan i stiftelser 
  
 skulle utredas särskilt, se 1993/94LU12 s 11 ff. En utredning tillsattes 
  
 – Utredningen om verksamheter som är beroende av statligt stöd. 
  
 Utredningens arbete resulterade i två betänkanden – SOU 1994:147 
  
 Former för statlig verksamhet och SOU 1995:93 Omprövning av statliga  
  
 åtaganden. Regeringen avlämnade i oktober 1995, mot bakgrund 
  
 av utredningens förslag, proposition 1995/96:61 Former för verksamhet 
  
 som är beroende av statligt stöd m.m. Regeringen föreslår här att när 
  
 staten tillsammans med en annan part engagerar sig i verksamhet som 
  
 är beroende av statligt stöd skall det ske främst genom att aktiebolag 
  
 eller ideell förening bildas. Lagutskottet stödde förslaget i propositionen  
  
 (1995/96:LU7) och riksdagen biföll utskottets hemställan (se 
  
 även Edwards, Näringsdrivande stiftelser s 47 f). Enligt uppgift ombildas 
  
 nu flera av de statligt bildade stiftelserna till aktiebolag eller föreningar. 
  
 Den diskussion som förts om statens medverkan i stiftelser är 
  
 betydelsefull i det perspektivet att diskussioner kan föras om att staten 
  
 på något sätt skall involveras i II-stiftelsen. Det kan vara som 
  
 bidragsgivare, styrelseledamot eller som någon form av kontrollorgan 
  
 eller garantiställare. Visserligen rör de beslut som fattats rörande statlig 
  
 medverkan just den situationen att staten ekonomiskt medverkar. Det är 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 177 
  
 emellertid enligt min mening inte givet att statsmakterna skulle se mer 
  
 positivt på en medverkan som inte involverar ekonomiska åtaganden. 
  
 10 Frågan om ökad legitimitet för Stiftelsen 
  
 för Internetinfrastruktur 
  
 Det kan finnas ett flertal möjligheter att öka legitimiteten i II-stiftelsen, 
  
 om man nu anser att stiftelsen behöver få en ökad legitimitet. 
  
 Förordnandet, med föreskrifter om ändamål och förvaltning, är 
  
 redan fastlagt och det går således endast svårligen att vidta ändringar i 
  
 detta. Kammarkollegiet kommer att kräva att stiftelsen kan visa att det 
  
 inträtt ändrade förhållanden som medför att en ändring måste genomföras.  
  
 Kammarkollegiet kan medge att man i ett särskilt fall åsidosätter 
  
 en föreskrift, men den möjligheten torde knappast bli aktuell i detta 
  
 fall. En ändring får vidtas om en föreskrift på grund av ändade 
  
 förhållanden inte längre kan följas eller har blivit uppenbart onyttig 
  
 eller uppenbart stridande mot stiftarens avsikter eller om man kan visa 
  
 särskilda skäl, 6 kap 1 § 2 st stiftelselagen. Det är alltså en mycket 
  
 restriktiv bedömning. 
  
 En toppdomän som .se är av stort intresse för många – t.ex. staten, 
  
 enskilda företag, kontaktytor i andra länder. En toppdomän är ett 
  
 viktigt instrument i den internationella handeln och kommunikationen. 
  
 Det kan därför argumenteras för att staten på något sätt bör stå som 
  
 garant för att toppdomänen fungerar och åtnjuter förtroende bland 
  
 innehavarna och brukarna. 
  
 Om staten skall involveras i en stiftelsebildning, åtminstone i stiftarrollen,  
  
 krävs ett riksdagsbeslut om detta. Är det fråga om myndighetsutövning  
  
 ställs särskilda krav (se Sparks avhandling, 
  
 Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet). Myndighetsutövning  
  
 kan också utövas av enskilda enligt särskilda regler. I dagsläget är 
  
 det knappast fråga om någon sådan myndighetsutövning. Det är enligt 
  
 min mening inte heller givet att det krävs för frågan om legitimitet. 
  
 Staten kan inte i dag inträda i stiftarrollen för II-stiftelsen. 
  
 Lagstiftaren skulle kunna vilja lagstifta särskilt för upprättande och 
  
 förvaltning av II-stiftelsen och liknande stiftelser. Redan initialt uppstår 
  
 tveksamheter eftersom lagstiftning i allmänhet skall vara generellt 
  
 verkande och i så fall träffa alla stiftelser och inte enbart namngivna 
  
 stiftelser eller stiftelser med ett mycket specifikt ändamål. 
  
 Om man anser att det är viktigt att staten får inflytande eller 
  
 representation i stiftelsen finns möjligheten att ändra i stadgarna så att 
  
 t.ex. ett departement ges möjlighet att utse en eller flera ledamöter. 
  
 178 Bilaga 7 SOU 2000:30 
  
 Dessa personer kan dock enbart arbeta för stiftelsens intressen och inte 
  
 fungera som ägarens förlängda arm eller observatörer i stiftelsen. En 
  
 sådan åtgärd kräver tillstånd av Kammarkollegiet. 
  
 Varje stiftelse är unik och lagen ger också stiftaren en möjlighet att 
  
 skapa en unik styrelse. I styrelsen kan stiftaren därför placera ledamöter  
  
 med olika intresseinriktningar. I stora eller i betydelsefulla 
  
 stiftelser behövs ofta specialistkunskap av olika slag; t.ex. ämneskunskap,  
  
 ekonomisk kunskap, juridisk kunskap, politisk kunskap. Om 
  
 man vill ha en viss form av kunskap representerad i stiftelsen och man 
  
 inte vill att dessa experter skall sitta i styrelsen är det möjligt att låta de 
  
 branschkunniga arbeta i ett råd vid sidan av styrelsen. Det är mycket 
  
 vanligt att man i allmännyttiga stiftelser arbetar med olika typer av 
  
 stipendiekommittéer, rådgivande organ eller undergrupper. I dessa 
  
 grupper sitter personer med branschkunskap eller annan viktig kunskap 
  
 t.ex. ett placeringsråd för ekonomiska frågor. Det råd som kan knytas 
  
 till styrelsen bör få sina instruktioner genom särskilt beslut av styrelsen.  
  
 Det är ändå alltid styrelsen som tar det slutliga ansvaret. 
  
 I II-stiftelsens fall skulle det vara möjligt att, utifrån de överväganden  
  
 som görs om legitimitet, ändra förvaltningens organisation så 
  
 att nya intressen tillgodosågs i stiftelsens arbete. För ändring av styrelsens  
  
 sammansättning krävs ett tillstånd av Kammarkollegiet. För 
  
 inrättande av underorgan krävs ett beslut av stiftelsens styrelse. 
  
 En stiftelse kan mycket väl ha en verkställande direktör som sköter 
  
 den löpande förvaltningen och kanske är stiftelsens ansikte utåt. Eftersom  
  
 funktionen verkställande direktör inte finns reglerad i stiftelselagen  
  
 måste en sådan person antingen anställas och då regleras uppgifterna  
  
 och befogenheterna i anställningsavtalet eller också arbeta som 
  
 uppdragstagare enligt de särskilda regler som uppdragsavtalet föreskriver,  
  
 se vidare Edwards, Näringsdrivande stiftelser 174 f. 
  
 För II-stiftelsens del är också samarbetet med det helägda bolaget av 
  
 betydelse. Stiftelsen sitter vad jag förstår i dag endast som ägare till 
  
 bolaget och är inte operativ i den meningen att stiftelsen deltar i den 
  
 praktiska hanteringen av beslut om domännamn under toppdomänen 
  
 .se. Men i många människors ögon är det kanske så att man ser 
  
 stiftelse och bolag som ett. Detta förhållande kan kräva särskilda 
  
 överväganden. Den regelstruktur som byggts upp inom NIC-SE skulle 
  
 kanske kunna ses som en form av sjävlreglering. 
  
 11 Slutkommentar 
  
 Min erfarenhet visar att stiftelsen kan var en alldeles utmärkt organisationsform  
  
 särskilt i fall där det inte finns något vinstintresse, där man 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 7 179 
  
 vill ha en garanti för att en viss typ av verksamhet skall fortleva även i 
  
 en obegränsad framtid, där stiftaren är beredd att avstå från de värden 
  
 som överförs till stiftelsen och där kapitalinsatsen kan vara begränsad. 
  
 Det som talar mot stiftelseformen är att den fortfarande är förhållandevis  
  
 okänd till sin juridiska struktur och sina rättsverkningar. Tillsynen 
  
 brister i många fall på grund av bristande ekonomiska och personella 
  
 resurser. 
  
 Stiftelserna står på en mycket stark privaträttslig grund. Respekten 
  
 för donatorerna skyddas i avsevärd utsträckning och alla ändringar 
  
 måste därför motiveras mycket väl, se Edwards, Näringsdrivande stiftelser  
  
 s 423 f. Många stiftelser har nått ett avsevärt förtroende och därmed 
  
 legitimitet genom sin verksamhet. Stiftelser som är inblandade i 
  
 kommersiell verksamhet har svårare att nå en sådan status, troligen 
  
 därför att det finns andra värden än de rent filantropiska som stiftelsen 
  
 skall arbeta för. Generellt sett är människor dåligt informerade om 
  
 stiftelsernas verksamhet i Sverige och om stiftelseformens juridiska 
  
 verkningar. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 8 181 
  
 Enkäter och samtal 
  
 Innehåll 
  
 1 Arbetsmetoden.................................................................................... 182 
  
 2 Inledande förfrågningar – april–maj 1999 ...................................... 182 
  
 3 Finland, Norge och Danmark – sommaren 1999............................. 182 
  
 4 Europeiska Unionen – september 1999 ............................................ 183 
  
 5 U.S Department of Commerce och Network Solutions Inc. – 
  
 november 1999............................................................................. 183 
  
 6 Andra internationella kontakter....................................................... 183 
  
 7 Enkät till företag m.fl. – 
  
 december 1999 ............................................................................. 184 
  
 8 Enkät till ombuden – december 1999 ............................................... 184 
  
 9 Föredragning för det IT-rättsliga observatoriet – 
  
 januari 2000 ................................................................................. 186 
  
 10 Sammanträffande med Varumärkeskommittén – 
  
 januari 2000 ................................................................................. 186 
  
 11 Utredningens hemsida...................................................................... 187 
  
 12 Övriga kontakter .............................................................................. 187 
  
 182 Bilaga 8 SOU 2000:30 
  
 1 Arbetsmetoden 
  
 Under utredningsarbetets gång har en av de viktigaste uppgifterna varit 
  
 att föra samtal med de aktörer som har ett intresse av domännamnshanteringen  
  
 i Sverige. Utredningen har i detta arbete använt sig av 
  
 olika metoder, allt från informella samtal till studiebesök och enkätundersökningar.  
  
 Nedan följer en redogörelse för samtal med ett antal 
  
 aktörer som utredningen har haft kontakt med. 
  
 2 Inledande förfrågningar – 
  
 april–maj 1999 
  
 Domännamnsutredningen inledde utredningsarbetet med att ställa 
  
 frågor till en rad organisationer. Svaren på de inledande frågorna 
  
 diskuterades sedan med företrädare för de olika organisationerna. Detta 
  
 gav utredningen en möjlighet att snabbt skapa sig en bild av 
  
 domännamnshanteringen i Sverige och synen på den. För att sprida 
  
 denna kunskap publicerades både organisationernas svar på frågorna 
  
 samt minnesanteckningarna från mötena med de olika intressenterna på 
  
 utredningens hemsida. 
  
 Följande intressenter har utredningen tillfrågat och i de flesta fall 
  
 sammanträffat med: 
  
 Branschföreningen för innehålls- och tjänsteleverantörer på onlinemarknaden  
  
 i Sverige (Phillips), Stiftelsen Internet Infrastruktur (IIstiftelsen),  
  
 Industriförbundet, The Swedish Chapter of the Internet 
  
 Society (ISOC-SE), IT-kommissionen, Nämden för Domännamnsregler 
  
 i Sverige (NDR), Network Information Centre Sweden AB (NIC-SE), 
  
 Nämnden för överprövning av domännamnsärenden (NÖD), Patentoch  
  
 registreringsverket (PRV), Post- och telestyrelsen (PTS), ITföretagen,  
  
 Swedish Network Users Society (SNUS) och Svensk 
  
 Internetoperatörs Forum (SOF). 
  
 3 Finland, Norge och Danmark – 
  
 sommaren 1999 
  
 Efter de inledande samtalen gjordes en komparativ utblick. I respektive 
  
 land besöktes de ansvariga för domännamnshanteringen. Resultaten 
  
 från dessa möten finns redovisade i bilaga 3. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 8 183 
  
 4 Europeiska Unionen – september 1999 
  
 En annan viktig uppgift för utredningen var att få del av EUkommissionens  
  
 syn på och inställning till domännamnsfrågorna. Därför 
  
 besöktes kommissionen i september 1999. Vid samtal med företrädare 
  
 för dåvarande Chen och Choi fick utredningen en noggrann 
  
 genomgång av kommissionens ståndpunkter. 
  
 5 U.S Department of Commerce och  
  
 Network Solutions Inc. – 
  
 november 1999 
  
 Några av de viktigaste internationella aktörerna på domännamnsområdet  
  
 finns i USA. Två av dem, Department of Commerce som 
  
 bereder den amerikanska regeringens ärenden i domännamnsfrågor och 
  
 Network Solutions Inc. som ansvarar för hanteringen av de viktigaste 
  
 generiska toppdomänerna, besöktes under november månad. 
  
 6 Andra internationella kontakter 
  
 Genom experten i utredningen, Cervantes, Näringsdepartementet, 
  
 har utredningen noga kunnat följa den internationella utvecklingen, 
  
 särskilt arbetet inom GAC och ICANN. 
  
 7 Enkät till företag m.fl. – december 1999 
  
 Under senare delen av hösten gjordes en samlad ansträngning att få in 
  
 synpunkter från företag och organisationer. Detta resulterade i två 
  
 enkäter, en till företag och intresseorganisationer och en till NIC-SE:s 
  
 ombud (redovisas i avsnitt 8). 
  
 Bankföreningen 
  
 Bergendahls 
  
 Phillips 
  
 D  D-gruppen 
  
 Ericsson 
  
 Företagarna 
  
 Handelskammaren i Göteborg 
  
 Handelskammaren i Malmö 
  
 Handelskammaren i Stockholm 
  
 Handelskammaren i Umeå 
  
 ICA 
  
 Internationella handelskammaren 
  
 (ICC) 
  
 Industriförbundet 
  
 IT-företagen 
  
 Konsumentrådet 
  
 184 Bilaga 8 SOU 2000:30 
  
 Konsumentverket 
  
 Kooperativa förbundet (KF) 
  
 Lands Organisationen (LO) 
  
 Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) 
  
 Posten 
  
 SOF 
  
 Statskontoret 
  
 Svensk Handel 
  
 Sveriges Akademikers Central organisation  
  
 (SACO) 
  
 Tjänstemännens Centralorganisation 
  
 (TCO) 
  
 Telia 
  
 8 Enkät till ombuden – december 1999 
  
 A Name KB 
  
 Abraxas Media Handelsbolag 
  
 Acadi AB 
  
 Perry Interaktiv Design AB 
  
 Active ISP Sverige AB 
  
 Adept AB 
  
 Advokatbyrån Tate  
  
 AB 
  
 Advokatfirman Carler AB 
  
 Advokatfirman Fylgia AB 
  
 Advokatfirman Konsultbyrån för 
  
 Marknadsrätt Malmö AB 
  
 Fisher HB 
  
 Advokatfirman Vinge KB 
  
 Aktiebolaget Stockholms Patentbyrå, 
  
 Zacco  Bruhn 
  
 Albihns Patentbyrå Stockholm AB 
  
 Algonet AB 
  
 Aran AB 
  
 ARISE Internet Club Handelsbolag 
  
 Awapatent AB 
  
 Azalea WebDesign HB 
  
 Bahnhof Internet AB 
  
 Lewis  McKenzie Advokatbyrå KB 
  
 Bizit AB 
  
 Bluereange Technologies AB 
  
 Bodab Datateknik AB 
  
 brinet AB 
  
 BuildIT i Malmö AB 
  
 Cabinet Oy-Cabin AB 
  
 Calypso Internetservice AB 
  
 Capitex Program AB 
  
 Catwalk Interaktive AB 
  
 Cenacle Data AB 
  
 Certezza AB 
  
 COMBRA Systemutveckling AB 
  
 Communique AB 
  
 Copper AB 
  
 Crossnet AB 
  
 Miller  
  
 Advokatbyrå AB 
  
 Dalnet Communications AB 
  
 Data Ductus Nord AB 
  
 Dataphone Sweden AB 
  
 Dataplus Kontorsdatasystem KB 
  
 Datateknik i Svenljunga AB 
  
 Defero Network AB 
  
 Digital Equipment AB 
  
 DK Network KB 
  
 Domain Technology Sweden AB 
  
 Dominera Konsultgrupp AB 
  
 Gordon Patentbyrå AB 
  
 ECE Data AB 
  
 Enator Networks AB 
  
 Enderborg Trademarks AB 
  
 Engboms Kontorsmaskiner AB 
  
 Enternet Sweden AB 
  
 Essen International AB 
  
 EttNet AB 
  
 EUnet Sverige AB 
  
 Euro Business Link AB 
  
 Euromont AB 
  
 Euronet Systems AB 
  
 Flow Interactive Sweden AB 
  
 FoG data Motala AB 
  
 Forefront AB 
  
 Företagsdata i Åhus AB 
  
 Giga Norden AB 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 8 185 
  
 Gladius Information Technology AB 
  
 Global Inn AB 
  
 Global One Service AB 
  
 Globecom GCAB AB 
  
 Golfmedia Trading i Borås AB 
  
 Griffel Data AB 
  
 Gröna Verket AB 
  
 Hagfors Näringslivsstftelse 
  
 Helsingborg Energi Underhåll AB 
  
 Helsingborgs Dagblad AB 
  
 Helsinge Net AB 
  
 Herrljunga JRA Data-Center AB 
  
 Hogia Communication AB 
  
 Hynell Patenttjänst AB 
  
 IBM Svenska AB 
  
 Icepage AB 
  
 ID ComNet AS 
  
 IDG International Data Group AB 
  
 Information Highway AB 
  
 Infoscandic AB 
  
 Installationsutveckling i Örebro AB 
  
 Interactive Production AB 
  
 Interaq AB 
  
 Intron Gotland Service AB 
  
 IP-Only Telecommunications AB 
  
 IT´s Gellivare 
  
 IT-Verkstaden i Härnösand AB  
  
 JamtPort IT Konsult Handelsbolag 
  
 Kontorsspecial i Vetlanda AB 
  
 Clark Komponenter AB 
  
 Levine  Leman Advokatbyrå AB 
  
 Leissner Data AB 
  
 Lenanders Tryckeri AB 
  
 Lenet AB 
  
 Ljusdals Kommun 
  
 Magnupatent AB 
  
 Mannheimer Swartling Advokatbyrå AB 
  
 Marknadsplats UNC AB 
  
 Media Network i Halmstad AB 
  
 Microbus i Ljungby AB 
  
 Netch Technologies AB 
  
 Netconnection i Göteborg AB 
  
 Netg i Göteborg Handelsbolag 
  
 Netgain AB 
  
 Netnames USA 
  
 Netorom AB 
  
 NetTime AB 
  
 Nihlmark Advokatbyrå AB 
  
 Nätdesign Skåne Handelsbolag 
  
 Obbola IT AB 
  
 Optinet Data AB 
  
 pi.se AB 
  
 Port Information System AB 
  
 Quicknet AB 
  
 REAB Data AB 
  
 RFK Informationsteknik AB 
  
 Ronnies Datakonsult AB 
  
 Sandviken Energi Elnät AB 
  
 Rodriguez  Grönberg Advokatbyrå 
  
 Kommanditbolag 
  
 SE Netlink AB 
  
 Softronic AB 
  
 Sonera Sverige AB 
  
 Speednames APS 
  
 Spirous Kunskap AB 
  
 Spray Domain AB 
  
 Stiftelsen Tekniskt Centrum Kiruna 
  
 StjärnTVnätet AB 
  
 Swedish Bulletin Board System AB 
  
 Svensk Nyttodata AB 
  
 Svenska Canit AB 
  
 Svenska Standardbolag AB 
  
 Söderhamns Kabel-TV AB 
  
 Telagro AB 
  
 Tele2 AB 
  
 Telenor Nextel AS 
  
 Telia AB 
  
 TMK Travel Market AB 
  
 Miller Media AB 
  
 Tripnet AB 
  
 Tryckindustri Svenska AB 
  
 UDAC AB 
  
 Umeå IT-Center AB 
  
 Umeå Universitet 
  
 Upnet, Upnod Network AB 
  
 Utfors Datakommunikation AB 
  
 UUNET Sweden AB 
  
 Wantech AB 
  
 Webway AB 
  
 Vindeln Information och  
  
 Teknologikonsulter i Norr AB 
  
 WinEasy AB 
  
 Virtual Internet Limited 
  
 Visual Web Sverige Handelsbolag 
  
 186 Bilaga 8 SOU 2000:30 
  
 World Wide Web Communication i  
  
 Borås AB 
  
 Xpress On-Line Värmland AB 
  
 Yask Systemkonsult AB 
  
 Ymex AB 
  
 9 Föredragning för det IT-rättsliga  
  
 observatoriet – januari 2000 
  
 Under januari månad sammanträffade utredningen med IT-kommissionens  
  
 IT-rättsliga observatorium för att få synpunkter och diskutera 
  
 några av de förslag som kommit fram under utredningsarbetet.. 
  
 10 Sammanträffande med Varumärkeskommittén  
  
 – januari 2000 
  
 Under januari månad sammanträffade utredningen med företrädare för 
  
 Varumärkeskommittén för att diskutera frågor som rör tvistlösning i 
  
 samband med konflikter mellan domännamn och varumärken. 
  
 11 Utredningens hemsida 
  
 Under hela utredningsarbetet har utredningens hemsida använts som ett 
  
 kommunikationsredskap, främst för att publicera information om 
  
 utredningen och det material vi insamlat men också för att ge 
  
 allmänheten möjlighet att via hemsidan inkomma med synpunkter. 
  
 Forumet på hemsidan har dock inte visat sig framgångsrikt. Däremot 
  
 har kommentarer och synpunkter som har sitt ursprung i den information  
  
 som funnits på hemsidan framförts via e-post och telefon. 
  
 12 Övriga kontakter 
  
 Utredningen har förutom ovan nämnda kontakter haft ett flertal samtal 
  
 med företrädare för II-stiftelsen och NIC-SE. Vidare har ett flertal 
  
 kontakter tagits med IT-kommissionens kansli för erfarenhetsutbyte. 
  
 Utredningen har också deltagit vid två möten med NIC-SE:s ombudsgrupp.  
  
 Dessutom har företagen Bahnhof, Montes, Framfab och Spray 
  
 tillfrågats särskilt. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 9 187 
  
 Bilaga 91 
  
 Version 2.0 
  
 II-stiftelsens regler för registrering av 
  
 domännamn under toppdomänen .se 
  
 (DomännamnsRegler i Sverige) 
  
 Syfte med regelverket: 
  
 Ur Stiftelsens Internet-Infrastruktur (II-stiftelsen) vision för tilldelning 
  
 av domännamn under toppdomänen .se kan utläsas följande: 
  
 Den nationella toppdomänen .se skall vara den naturliga hemvisten 
  
 för alla användare som har koppling till Sverige. Detta skall 
  
 åstadkommas utan att framtida teknisk utveckling eller uppkomsten av 
  
 nya tjänster äventyras eller försvåras. Domänen skall kännetecknas av 
  
 stabilitet och säkerhet samtidigt som administrationen skall vara 
  
 snabb, flexibel, förutsebar och obyråkratisk. 
  
 Nämnden för Domännamnsregler i Sverige (NDR) har II-stiftelsens 
  
 uppdrag att underhålla och utveckla regelsystemet. Med utgångspunkt i 
  
 ovanstående vision och med hänsyn till juridiska rättigheter, tekniska 
  
 möjligheter och begränsningar, samt till användarnas krav, har 
  
 nedanstående regelverk tillkommit. 
  
 Regelverket för registrering av domännamn under toppdomänen .se 
  
 har utformats för att ge stabilitet och säkerhet bland annat genom 
  
 kravet på att en sökande skall kunna uppvisa en i Sverige registrerad 
  
 namnrättighet. 
  
 Flexibilitet uppnås genom att varje regel är utformad som en ramregel,  
  
 där visst utrymme till tolkning lämnas åt praxis – i sista hand de 
  
 avgöranden som Nämnden för Överprövning av Domännamn (NÖD) 
  
 fattar. 
  
 1 Bilagan utgör en avskrift av II-stiftelsens regler såsom de återges på 
 . (2000-03-30)> 
  
 188 Bilaga 9 SOU 2000:30 
  
 Flexibilitet uppnås även genom användning av särskilda underdomäner  
  
 för olika grupper av inbördes namnskyddade verksamheter 
  
 och företeelser. Framtida behov av nya underdomäner kan lösas snabbt 
  
 och enkelt utan att Regelverket i övrigt behöver ändras. 
  
 Förutsebarhet uppnås genom att som en särskild bilaga till regelverket  
  
 förtydliga vid varje tidpunkt gällande praxis i form av 
  
 Förklaringar. 
  
 Med ett regelverk utformat på ovanstående grunder kan systemet bli 
  
 både snabbt och obyråkratiskt. Genom kontinuerlig information och 
  
 diskussion med användare, ombud och övriga intresserade får NDR 
  
 också kunskap om behovet av och underlag för framtida förändringar 
  
 av regelverket. 
  
 Stockholm i januari 2000. 
  
 Ordförklaringar: 
  
 Toppdomän, Huvuddomän och Underdomän 
  
 .se 
  
 . 
  
 a.se 
 . 
  
 iis.a.se 
 . 
 . 
  
 Med uttrycket toppdomän menas, om inte annat anges, ISO 3166-1 
  
 landskodtoppdomänen .se. 
  
 Med uttrycket huvuddomän menas, om inte annat anges, domän 
  
 direkt registrerad under toppdomänen .se. 
  
 Med uttrycket underdomän menas, om inte annat anges, domän 
  
 under huvuddomän, exempelvis varumärke som registrerats under 
  
 huvuddomänen .tm.se. 
  
 Domännamn 
  
 Med uttrycket domän eller domännamn menas, om inte annat anges, 
  
 hela domänen inklusive topp-, huvud- och underdomäner. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 9 189 
  
 Verksamhetens namn 
  
 Med uttrycket verksamhetens namn menas, om inte annat anges, det 
  
 kännetecken som avses utgöra underlag för ansökan om domännamn. 
  
 Registrering 
  
 Med uttrycket registrering menas, om inte annat anges, en registrering 
  
 av ett domännamn. 
  
 Disclaimer 
  
 Med uttrycket disclaimer menas ett på registreringsbevis för varumärke 
  
 uttryckligt angivet undantag från skydd. 
  
 Registreringsenhet 
  
 Med uttrycket registreringsenhet menas den enhet som registrerar 
  
 domännamn i Sverige, NIC-SE. 
  
 Ombud 
  
 Med uttrycket ombud menas ett av registreringsenheten certifierat 
  
 ombud för registrering av domännamn. 
  
 Allmänna regler 
  
 REGEL A: 
  
 Ett domännamn i Sverige (.se) får bestå endast av bokstäverna a-z, 
  
 siffrorna 0-9 samt bindestreck. Det måste inledas och avslutas med en 
  
 bokstav eller siffra, och får inte bestå uteslutande av siffror. 
  
 Domännamnet bör innehålla minst tre tecken, och får maximalt 
  
 innehålla 63 tecken. 
  
 REGEL B: 
  
 Domännamnet skall avse en verksamhet med anknytning till Sverige 
  
 samt återspegla verksamhetens namn såsom det är angivet på av svensk 
  
 myndighet utfärdat registreringsbevis. Innehåller namnet nationella 
  
 190 Bilaga 9 SOU 2000:30 
  
 tecken (exempelvis å, ä eller ö), skall dessa translittereras enligt Bilaga 
  
 2. (återges inte här) 
  
 REGEL C: 
  
 Endast ett domännamn kan registreras per verksamhetsnamn. 
  
 REGEL D: 
  
 Domännamn får inte registreras: 
  
  om det är identiskt med tidigare registrerat domännamn under 
  
 samma domän, 
  
  om det avser en underdomän till ett redan registrerat domännamn, 
  
  om det är uppenbart ägnat att väcka förargelse eller strida mot goda 
  
 seder, 
  
  om det är ägnat att vilseleda allmänheten, 
  
  om det enbart består av ett geografiskt ord. 
  
 REGEL E: 
  
 Registreringsenheten tillämpar en först-till-kvarn-princip vid tilldelning  
  
 av domännamn, det vill säga ansökningarna bedöms i den turordning  
  
 de inkommit till registreringsenheten. 
  
 Följande regler innehåller specialbestämmelser för skilda typer av 
  
 verksamhet. 
  
 I den mån en specialregel uttryckligen avviker från Allmänna 
  
 Regler, har lydelsen i specialregeln företräde. 
  
 Verksamhet under registrerad firma 
  
 REGEL F: 
  
 Avser domännamnet firma skall denna vara registrerad hos Patent- och 
  
 registreringsverket (PRV) eller av annan svensk myndighet ha tilldelats 
  
 ett organisationsnummer. 
  
 Avser domännamnet ett utländskt företags svenska filial, skall 
  
 sökandens filialfirma vara registrerad hos PRV. 
  
 Såväl huvudfirmor som bifirmor och parallellfirmor kan vara 
  
 underlag för registrering av domännamn. 
  
 Avser domännamnet enskild firma med säte i Sverige, men som inte 
  
 är registrerad hos PRV, registreras domännamnet i enlighet med Regel 
  
 N. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 9 191 
  
 Verksamhet i form av registrerat varumärke 
  
 REGEL G: 
  
 Avser domännamnet varumärke, skall detta registreras under huvuddomänen  
  
 .tm.se. 
  
 REGEL H: 
  
 Med begreppet varumärke avses kännetecken med följande egenskaper: 
  
 Ordmärke, det vill säga en kombination av bokstäver och/eller siffror, 
  
 som inte kombinerats med figur, särskild logotyp eller annat särskilt 
  
 utförande, och som består av två eller fler tecken efter nödvändig 
  
 translitterering. 
  
 Omfattas vissa av de i varumärket ingående bokstäverna eller 
  
 siffrorna av uttrycklig disclaimer, skall även dessa delar ingå i 
  
 domännamnet. 
  
 REGEL I: 
  
 För att varumärke skall kunna registreras som domännamn, skall 
  
 varumärket vara skyddat enligt något av följande tre alternativ: 
  
  Nationellt kännetecken för varor eller tjänster som är registrerat hos 
  
 Patent- och registreringsverket (PRV), där registreringen vunnit laga 
  
 kraft, 
  
  Internationellt kännetecken, som är skyddat i enlighet med det sk 
  
 Madridprotokollet och efter designering har registrerats samt 
  
 registreringen vunnit laga kraft i Sverige, eller 
  
  Kännetecken, som genom registrering såsom Gemenskapsvarumärke  
  
 (EG-märke) hos registreringsmyndigheten OHIM i 
  
 Alicante, Spanien, äger laga kraft i Sverige. 
  
 REGEL J: 
  
 Endast hela ordvarumärket, såsom det framställs på registreringsbeviset 
  
 och efter nödvändig translitterering, kan registreras som domännamn. 
  
 Offentlig verksamhet 
  
 REGEL K: 
  
 Primärkommuner och landstingskommuner kan registrera namnet på 
  
 kommunen eller landstinget med eller utan tillägget kommun respektive  
  
 landsting. Registrering kan ske antingen på svenska eller i direkt 
  
 översättning till annat språk. 
  
 Organ inom primärkommuner eller landstingskommuner, såsom 
  
 skolor och sjukhus, kan inte registrera egna huvuddomäner. Domän 
  
 192 Bilaga 9 SOU 2000:30 
  
 namn för dessa organ är hänvisade till att ligga som underdomäner 
  
 under respektive kommuns eller landstings huvuddomän. 
  
 REGEL L: 
  
 De geografiska ord som avser landskap är reserverade för respektive 
  
 länsstyrelse. I de fall ett landskapsnamn delas av flera olika län, får de 
  
 berörda länsstyrelserna gemensamt bestämma vilken länsstyrelse inom 
  
 landskapet som skall vara huvudman för landskapets domännamn. 
  
 Endast en länsstyrelse kan vara huvudman för varje landskapsanknutet 
  
 domännamn. Registrering av landskapsnamn får, där så är nödvändigt, 
  
 ske i tillägg till länsstyrelsens eget domännamn. 
  
 REGEL M: 
  
 Statliga myndigheter och domstolar, samt kommunala förbund, kan 
  
 registrera namnet för myndigheten, domstolen eller förbundet som 
  
 domännamn. Domännamnet skall, med undantag för nödvändig translitterering 
  
 , vara identiskt med namnet på myndigheten, domstolen eller 
  
 förbundet och endast ett domännamn kan registreras för varje myndighet. 
  
 Länsdomäner 
  
 REGEL N: 
  
 Verksamhet som så önskar kan registrera sitt namn under den länsrelaterade  
  
 huvuddomän (motsvarande länsbokstav) där verksamheten 
  
 har sitt säte. Verksamheten får dock inte samtidigt inneha både en 
  
 huvuddomän och en underdomän under länsbokstav för samma 
  
 verksamhetsnamn. 
  
 Avser domännamnet verksamhet i form av enskild firma med säte i 
  
 Sverige, som inte är registrerad hos PRV, skall domännamnet 
  
 registreras under länsdomän. 
  
 Se bilaga 3: Lista över länsdomäner. (återges inte här) 
  
 Ideella föreningar 
  
 REGEL O: 
  
 Ideella föreningar (inklusive riksorganisationer) kan välja mellan att 
  
 registreras under den länsrelaterade huvuddomän där föreningen har 
  
 sitt säte, eller att registreras under huvuddomänen .org.se. 
  
 SOU 2000:30 Bilaga 9 193 
  
 Politiska partier 
  
 REGEL P: 
  
 Politiska partier som är registrerade i Riksskatteverkets Register över 
  
 registrerade partibeteckningar, och som kan uppvisa organisationsnummer,  
  
 kan välja att registreras under huvuddomänen .parti.se. 
  
 Periodiska skrifter 
  
 REGEL Q: 
  
 Periodiska skrifter (tidskrifter) med av PRV utfärdat utgivningsbevis 
  
 registreras under huvuddomänen .press.se. 
  
 Privatpersoner 
  
 REGEL R: 
  
 Endast privatpersoner kan registrera domännamn under huvuddomänen 
  
 .pp.se 
  
 För registrering krävs att sökanden har svenskt personnummer eller 
  
 samordningsnummer och kan uppvisa handling som styrker detta. 
  
 Inga krav på återspegling av namnet enligt regel B ställs för underdomäner  
  
 till .pp.se.