Till statsrådet och chefen för 
 Utbildningsdepartementet 
 Genom beslut den 6 december 2001 bemyndigade regeringen stats- rådet Huynh att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att se över utbildningen för barn, ungdo- mar och vuxna med utvecklingsstörning. Samtidigt fastställde regeringen direktiv för kommittén (Dir. 2001:100). Med stöd av bemyndigandet tillsattes kommittén (U 2002:01) våren 2002. Kommittén har antagit namnet  
 Carlbeck-kommittén. 
  
 Genom beslut den 23 maj 2002 och den 13 mars 2003 fastställde regeringen tilläggsdirektiv för kommittén (Dir. 2002:162) respek- tive (Dir. 2003:32). 
 Kommunalrådet  
 Vivi-Ann 
  Johnson förordnades som ordförande i kommittén. 
 Som ledamöter förordnades riksdagsledamöterna Short (fr.o.m. den 18 februari 2003) Roy,  
 Fowler, Moody (t.o.m. 30 november 2002), Espinoza och Nelson, kommunalrådet Fletcher, adjunkten Mendez, fritidsledaren Moss och riksdagsledamoten Fields. 
 Som sakkunniga förordnades departementssekreterarna Butler, Cardenas (t.o.m. den 30 november 2002), Ross (t.o.m. 7 oktober 2002), Chambers (fr.o.m 1 oktober 2002) och Hernandez (fr.o.m. den 10 december 2002) samt revisionsdirektören Parker och som experter utredaren Lane, departementssekreteraren Webb, generaldirektören Brooks, konsulenten Peterson och undervisningsrådet Austin. 
 Kommitténs sekretariatet består av universitetsadjunkten Fisher, kanslirådet  
 Mathis 
  Griffith och hovrättsasses- sorn Boyd. 
 Enligt direktiven ska kommittén redovisa ett delbetänkande senast den 1 april 2002 samt slutredovisa sitt uppdrag senast den 
 SOU 2003:35 
 1 oktober 2004. Det första betänkandet ska innehålla dels kom- mitténs analys av hur den utbildning och den undervisning som i dag ges till barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning svarar mot deras behov och förutsättningar, dels en internationell studie. 
 Underlag för arbetet med denna rapport har varit forsknings- och utvärderingsrapporter, föredragningar inför kommittén, hea- rings som kommittén har anordnat med berörda organisationer och institutioner, deltagande i konferenser och seminarier, studiebesök på skolor samt kontakter med personal, elever och föräldrar inom särskolan och särvux. Kommittén har genomfört en enkätunder- sökning rörande gymnasiesärskolan och initierat en studie om trä- ningsskolan. 
 Bidrag till kommitténs arbete har lämnats av professorn Hale och filosofie doktorn Lane, som också har medverkat i det nu aktuella delbetänkandet med artiklar (bilaga 3 och 4). Professorn Stephens och docenten Phillips har lämnat information om särskolan i två av våra nordiska grannländer och har bidragit med varsin artikel (bilaga 5 och 6). 
 I enlighet med direktiven har ordföranden och sekretariatet sammanträffat med de kommittéer som har beröring med  
 Carlbeck-kommitténs 
  utredningsområde, Skollagskommittén, Gymnasiekommittén 2000, Utredningen om läromedel för barn, elever och vuxenstuderande med funktionshinder, Utredningen om vissa hjälpmedel för personer med funktionshinder samt om vissa insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshind- rare samt Studiehjälpsutredningen. 
 Kommittéassistent och ansvarig för produktionen av heloriginal har varit White. 
  
 Carlbeck-kommittén 
  får härmed överlämna betänkandet För den jag är – om utbildning och utvecklingsstörning. 
 Stockholm den 2 april 2003 
  
 Vivi-Ann 
  Johnson 
  
 /Eva-Stina 
  Hultinger 
 Fisher 
 Boyd 
  
 En droppe droppad i livets älv Har inte kraft att flyta själv 
 Det krävs en styrka hos varje droppe Hjälp att hålla de andra oppe. 
 Tage Danielsson 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 1 
  
 Kommittén och dess uppdrag ...................................... 
  
 17 
  
 2 
  
 En skola för alla ......................................................... 
  
 21 
  
 De internationella dokumenten........................................................ 
  
 22 
  
 FN:s barnkonvention........................................................................ 
  
 23 
  
 FN:s standardregler........................................................................... 
  
 24 
  
 Salamancadeklarationen .................................................................... 
  
 25 
  
 Dakaröverenskommelsen.................................................................. 
  
 26 
  
 Regeringens nationella handlingsplan för handikappolitiken......... 
  
 26 
  
 3 
  
 Begrepp och definitioner ............................................. 
  
 29 
  
 Vår bedömning .................................................................................. 
  
 29 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer .......................................... 
  
 35 
  
 4 
  
 En historisk återblick .................................................. 
  
 37 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer .......................................... 
  
 43 
  
 5 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll ........... 
  
 45 
  
 Vår bedömning .................................................................................. 
  
 45 
  
 Skolformer ......................................................................................... 
  
 45 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 Förskolan och förskoleklassen......................................................... 
  
 46 
  
 Den obligatoriska särskolan ............................................................. 
  
 47 
  
 Gymnasiesärskolan ........................................................................... 
  
 50 
  
 Särvux................................................................................................. 
  
 53 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer.......................................... 
  
 55 
  
 6 
  
 Särskolan och särvux i författningar .............................. 
  
 57 
  
 Vår bedömning.................................................................................. 
  
 57 
  
 Likvärdig utbildning ......................................................................... 
  
 58 
  
 Skolplikten......................................................................................... 
  
 58 
  
 Syfte och mål med utbildningen ...................................................... 
  
 59 
  
 Kommunernas skyldighet att anordna utbildning.......................... 
  
 61 
  
 Valmöjligheter................................................................................... 
  
 63 
  
 Övriga frågor..................................................................................... 
  
 69 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer.......................................... 
  
 75 
  
 7 
  
 Elever i särskolan........................................................ 
  
 77 
  
 Vår bedömning.................................................................................. 
  
 77 
  
 Elevökningen..................................................................................... 
  
 78 
  
 Särskolans personkrets ..................................................................... 
  
 88 
  
 Begreppet utvecklingsstörning......................................................... 
  
 89 
  
 Mottagande i särskola....................................................................... 
  
 94 
  
 Försöksverksamhet med ökat föräldrainflytande ........................... 
  
 98 
  
 Elever med invandrarbakgrund ...................................................... 
  
 101 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer........................................ 
  
 104 
  
 6 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 8 
  
 Kvalitet och utveckling.............................................. 
  
 109 
  
 Vår bedömning ................................................................................ 
  
 109 
  
 Bakgrund.......................................................................................... 
  
 110 
  
 Att bedöma kvalitet......................................................................... 
  
 111 
  
 Kommunernas ansvar ...................................................................... 
  
 112 
  
 Organisation och undervisning ...................................................... 
  
 114 
  
 Elever och föräldrar......................................................................... 
  
 121 
  
 Träningsskolan................................................................................. 
  
 123 
  
 Specialskolan.................................................................................... 
  
 129 
  
 Gymnasiesärskolan.......................................................................... 
  
 132 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer ........................................ 
  
 143 
  
 9 
  
 Resurser och resurstilldelning .................................... 
  
 149 
  
 Vår bedömning ................................................................................ 
  
 149 
  
 Kostnader och kostnadsfördelning ................................................ 
  
 149 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer ........................................ 
  
 155 
  
 10 
  
 Särvux och folkbildning............................................. 
  
 157 
  
 Vår bedömning ................................................................................ 
  
 157 
  
 Särvux ............................................................................................... 
  
 157 
  
 Folkhögskola ................................................................................... 
  
 164 
  
 Studieförbundens verksamhet ........................................................ 
  
 168 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer ........................................ 
  
 170 
  
 11 Integrering i praktiken – det beror på.......................... 
  
 171 
  
 Vår bedömning ................................................................................ 
  
 171 
  
 Olika bilder av integrering .............................................................. 
  
 171 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 Integreringens utfall ....................................................................... 
  
 173 
  
 Samspel och relationer.................................................................... 
  
 176 
  
 Delaktighet i skolsituationen ......................................................... 
  
 179 
  
 Olika sätt att organisera undervisning........................................... 
  
 180 
  
 Specialundervisning och pedagogiska resultat .............................. 
  
 183 
  
 Integrering i Norge och Danmark................................................. 
  
 186 
  
 Kan samverkan leda till social integrering? ................................... 
  
 188 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer........................................ 
  
 190 
  
 12 
  
 Kompetens och lärarutbildning................................... 
  
 195 
  
 Vår bedömning................................................................................ 
  
 195 
  
 Kompetens och samverkan............................................................. 
  
 195 
  
 Lärarutbildning ............................................................................... 
  
 202 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer........................................ 
  
 208 
  
 13 
  
 Internationella erfarenheter........................................ 
  
 211 
  
 Vår bedömning................................................................................ 
  
 211 
  
 Elever i behov av särskilt stöd ........................................................ 
  
 211 
  
 Utvecklingstrender i Europa.......................................................... 
  
 212 
  
 Ytterligare utblickar........................................................................ 
  
 219 
  
 Specialundervisning i Norden ........................................................ 
  
 222 
  
 Vår sammanfattning med kommentarer........................................ 
  
 231 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv ............................................................. 
  
 235 
  
 Bilaga 2 Tilläggsdirektiv 
  
 Dir. 2002:162 Förlängd tid för deluppdrag ............... 
  
 251 
  
 Dir. 2003:32 Förändrat uppdrag............................... 
  
 252 
  
 8 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 Bilaga 3 Integreringens praktik och teori....................................... 
  
 255 
  
 Bilaga 4 
  
 Synen på avvikande barn och på särskolan över tid ..... 
  
 275 
  
 Bilaga 5 
  
 Utviklingshemmete i norsk skole..................................... 
  
 293 
  
 Bilaga 6 Organisering af undervisningen af børn med psykiske 
  
 udviklingsforstyrrelser...................................................... 
  
 313 
  
 Referenslista..................................................................................... 
  
 329 
  
 9 
 Sammanfattning 
 Flertalet kapitel i detta betänkande inleds med rubriken  
 Vår bedömning 
 . Under denna rubrik tar vi i punktform upp de bedömningar som kommer att ligga till grund för vårt fortsatta arbete. Kapitlen avslutas med en sammanfattning med kom- mentarer. Denna inledande sammanfattning är därför kortfattad och kan ses som en beskrivning av vad de olika kapitlen innehåller och vilka frågor vi kommer att gå vidare med inför vårt slutbetän- kande. 
 I Sverige är begreppet en skola för alla ett centralt begrepp, som i många decennier har präglat skolpolitiken. En långsiktig vision för den svenska skolan är att den ska utvecklas till en skola där alla ele- ver blir sedda och bemötta, där alla elevers erfarenheter får utrymme och där alla elever får en undervisning som tillgodoser deras behov. Det är i denna anda vi bedriver vårt arbete i Reynolds kommittén. 
 I  
 kapitel 2 En skola för alla  
 redovisar vi de viktigaste av de inter- nationella åtaganden som Sverige har påtagit sig genom att ansluta sig till internationella deklarationer och överenskommelser. Vi redogör också för regeringens handlingsplan för handikappolitiken. 
 Begrepp som integrering, integration, inkludering och delaktig- het används i många olika sammanhang. Vi redogör i  
 kapitel 3 Begrepp och definitioner  
 för hur de används i skolsammanhang och vilka innebörder de kan ges. Vi kommer i vårt fortsatta arbete att använda oss av begreppen en inkluderande undervisningen och en inkluderande skola. Med det vill vi åstadkomma en perspektivför- skjutning, där fokus flyttas från individen till omgivningen. Delak- tighet är ett centralt begrepp som ofta kopplas till lärande. Vi häv- dar att delaktighet och inflytande är en förutsättning för en inkluderande undervisning och för en skola med hög kvalitet. 
 Synen på barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning har förändrats genom historien. I  
 kapitel 4 En historisk återblick  
 ger 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:35 
  
 vi en bild av särskolans framväxt och utveckling sedan  
 1800-talets 
  mitt. Värderingar och attityder, liksom ekonomi och synen på kun- skap, har under olika perioder satt sin prägel på denna utveckling. Det framgår av vår genomgång att värderingar och attityder styr organisationen också på regional och lokal nivå. Detta är en viktig bakgrund för att förstå varför särskolan organiseras på så olika sätt i skilda delar av landet. 
 Kapitel 5 Särskolan och särvux  
 ger en allmän beskrivning av sär- skolans och särvux organisation och innehåll. 
  
 Trots en generell strävan under senare hälften av  
 1900-talet 
  att ge likvärdiga möjligheter till utbildning för alla barn och ungdomar, finns det fortfarande avgörande skillnader i skollagstiftningen. För dessa skillnader redogör vi i  
 kapitel 6 Särskolan i lag och författning 
 . 
 Vi avser att i vårt slutbetänkande närmare analysera om de skillnader som finns i lagstiftningen är motiverade ur pedagogiska, sociala och andra aspekter. 
 I  
 kapitel 7 Elever i särskolan  
 konstaterar vi att antalet elever, som går i särskola, har ökat kraftigt under det senaste decenniet och tenderar att fortsätta att öka. Elever flyttar också i högre utsträck- ning än tidigare över från grundskolan till särskolan under hela skoltiden. Det är stora skillnader mellan kommunerna när det gäller andelen elever som går i särskola, vilket väcker oro för likvär- digheten i skolan. Det finns också stora skillnader när det gäller andelen barn i särskolan som går i grundsär- respektive tränings- skola. Särskolans elevökning har inte någon enkel enskild förklar- ing, utan sammanhänger med en rad olika faktorer, som vi redogör för i kapitlet. 
 Barn som inte bedöms kunna uppnå grundskolans mål på grund av utvecklingsstörning har rätt till utbildning i särskolan. Detta gäller också barn, som inte bedöms kunna uppnå grundskolans mål därför att de har fått ett betydande och bestående begåvningsmäs- sigt funktionshinder på grund av hjärnskada och barn med autism eller autismliknande tillstånd. 
 Begreppet utvecklingsstörning innebär ett intellektuellt eller kognitivt funktionshinder. Barn med utvecklingsstörning eller autism är dock, som alla andra barn, individer med olika förutsätt- ningar och behov. Dessa kan hänga samman med många andra faktorer än med utvecklingsstörningen, t.ex. bakgrund, social situ- ation och personliga egenskaper. Hur skolan utformar den sociala 
 12 
  
 SOU 2003:35 
  
 Sammanfattning 
  
 och pedagogiska miljön, är avgörande för elevernas möjligheter att utvecklas. 
 Vi kommer i vårt fortsatta arbete att återkomma till frågorna om särskolans personkrets och de stora skillnaderna mellan kommuner när det gäller andelen elever i särskola. 
 Vi kommer också att arbeta vidare med frågor som rör brister i utredningsförfarandet inför mottagandet i särskolan och i dialogen med och informationen till föräldrar. 
 I detta sammanhang finns det anledning för oss att särskilt uppmärksamma den relativt stora andelen barn med invand- rarbakgrund i särskolan. 
 Tyngdpunkten i det fortsatta arbetet kommer dock att ligga på att diskutera och analysera förutsättningarna för att barn och ungdomar med begåvningsmässiga funktionshinder ska få en så bra skolgång som möjligt och bästa tänkbara förutsättningar för en kunskapsmässig och social utveckling. 
 Skolverket har i två olika utredningar om försöksverksamheten med ett ökat föräldrainflytande över en elevs mottagande i särsko- lan föreslagit att försöksverksamheten ska permanentas. Vi kom- mer i vårt slutbetänkande att ta ställning i denna fråga. 
  
 I  
 kapitel 8 Kvalitet och utveckling  
 hävdar vi att de senaste årens utveckling har inneburit både positiva och negativa effekter för sär- skolan. En effekt är att särskolan genom det kommunala huvud- mannaskapet har kommit närmare kommunernas skolväsende och blivit mer synlig. Därmed har möjligheterna till samverkan ökat. Många kommuner arbetar också aktivt för att öka samverkan mellan särskolan och grund- och gymnasieskolan. 
  
 Föräldrar och elever är generellt sett nöjda med särskolan och eleverna trivs. Nio av tio ungdomar i gymnasiesärskolan fullföljer sin utbildning. Vi har dock också uppmärksammat problem och svårigheter i särskolan, som vi redovisar i kapitlet. 
 Vi kommer i vårt fortsatta arbete att ägna speciell uppmärk- samhet åt förutsättningarna för en ökad samverkan för att åstadkomma en inkluderande skola. Vår utgångspunkt är att sätta elevernas behov och intresse i fokus, snarare än hänsy- nen till organisatoriska eller personella överväganden. 
 Valmöjligheterna i särskolan är sämre än i övriga skolformer och elevernas möjligheter till inflytande varierar, men är generellt svagt. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:35 
  
 Dessa frågor har vi därför anledning att återkomma till i det fortsatta arbetet. 
 Gymnasiekommitténs nyligen framlagda förslag om förändringar i gymnasieskolan kommer att påverka gymnasiesärskolan. 
 Vi kommer i vårt fortsatta arbete att ägna uppmärksamhet åt frågorna om hur gymnasiesärskolan bättre ska kunna förbe- reda eleverna för livet efter skolan. 
 Vi kommer också att utreda hur gymnasiesärskolan ska förändras i förhållande till en förändrad gymnasieskola. 
  
 I  
 kapitel 9 Resurser och resurstilldelning  
 redogör vi för kostnaderna för särskolan. De genomsnittliga elevkostnaderna för såväl den obligatoriska som den frivilliga särskolan varierar kraftigt mellan kommunerna. Särskolan har egna anslag, särskilda från övriga skolanslag i flertalet kommuner i landet. Oron för en sämre resurs- tilldelning om särskoleanslagen går upp i övriga skolanslag är en viktig anledning för många att slå vakt om den särskilda skolfor- men. Vi konstaterar att resursfördelningssystemen kan bli styrande för hur man organiserar olika verksamheter och kan utgöra ett hin- der för integrationssträvanden. 
  
 Vi kommer därför i vårt fortsatta arbete att göra en fördjupad översyn av resurshanteringen inom skolan och dess effekter. Vi har också anledning att närmare se över de stora skillnaderna i kostnader mellan kommunerna. 
 Särvux resurser är påfallande låga både i reella tal och i förhållande till satsningarna på övrig vuxenutbildning. Skillnaderna mellan kommuner är också här mycket stora. Vi redovisar i  
 kapitel 10 Särvux och folkbildning  
 för särvux framväxt och uppbyggnad och konstaterar att tillgängliga rapporter och utvärderingar är entydiga i sin bedömning av att särvux uppvisar en rad brister. 
 Vi kommer i vårt fortsatta arbete att ta upp och närmare ana- lysera dessa brister. 
 Folkhögskolornas och studieförbundens kursverksamhet för vuxna med utvecklingsstörning är ett viktigt komplement till särvux. 
 Kapitel 11 Integrering i praktiken – det beror på  
 handlar om inte- grering, ett begrepp som i praktiken visar sig ha många innebörder. Vi hävdar att man, för att göra rättvisa åt begreppet, inte bara bör 
  
 14 
  
 SOU 2003:35 
  
 Sammanfattning 
  
 studera integrering med utgångspunkt från den enskilde eleven. Det är väsentligt att också studera hur undervisningen är organise- rad och upplagd samt vad den innehåller. 
 Bemötande, förståelse och attityder hos skolans personal och andra elever har stor betydelse för en elevs möjligheter att lyckas i skolan. Omgivningens attityder påverkar hur en elev med utveck- lingsstörning känner att han kan klara av saker och får vara med och ingå i en gemenskap. Studier visar att elever med funktionshin- der ofta har dåliga erfarenheter av att inte få vara med i skolans gemenskap. 
 Vi redovisar i kapitlet en rad studier kring samspelet mellan elever med utvecklingsstörning och mellan elever med utvecklings- störning och andra elever. Studierna visar bland annat att andra faktorer än själva funktionshindret är avgörande för om ett samspel kommer till stånd och att det har stor betydelse hur lärare och andra formar skolmiljöer och på olika sätt stimulerar till samspel. 
 Självförtroende, snarare än funktionshinder, har betydelse för upplevelsen av delaktighet i skolan. Graden av självförtroendet hänger i sin tur samman med bemötande och uppskattning från lärares och kamraters sida och på vilka samspelsmöjligheter som skapas. Miljöer och träffpunkter, där elever med utvecklingsstör- ning kan möta varandra på lika villkor, har stor betydelse. Att få vara jämlik på lika villkor har ett stort värde, men också mindre jämlika relationer kan vara betydelsefulla. Likheten skapar en känsla av trygghet, medan olikheten ger större utmaningar. 
 Det framkommer små eller inga skillnader mellan elever i sär- skoleklasser och integrerade elever i grundskolan vad gäller den kognitiva utvecklingen. Däremot visar en betydande mängd forsk- ningsresultat att undervisning i särskilda grupper snarare har en negativ effekt på elevens sociala utveckling, motivation och själv- bild. Vi kan, utifrån de studier vi redovisar, konstatera att det för en inkluderande undervisning krävs stora insatser på många plan. Den fysiska integreringen kan ses som en grund, men betydligt mer måste till. I detta perspektiv blir det angeläget att ur olika aspekter studera grundskolan och gymnasieskolans förutsättningar att undervisa elever med utvecklingsstörning. 
 Vi kommer i det fortsatta arbetet att fokusera på det faktum att det, trots en fysisk integrering av särskolan, är långt kvar till en inkluderande verksamhet. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:35 
  
 Frågor som måste belysas är bland annat hur skolans personal kan bidra till att skapa den goda skolan, där alla på sina egna villkor bidrar till mönstret i en social mosaik. 
 Undervisningen av elever med utvecklingsstörning ställer, obe- roende av skolform, särskilda krav på kunskaper och kompetens hos lärare och annan personal. I  
 kapitel 12. Kompetens och lärarut- bildning  
 redogör vi för behovet av specialpedagogisk kompetens i kommunerna. Vi redovisar utvärderingar om hur lärarna själva ser på sina förutsättningar att svara mot särskoleelevernas behov både i särskolan och i grundskolan. Vi redogör också för den nya lärarut- bildningen och för de grundläggande kunskaper inom det special- pedagogiska kunskapsområdet som framtidens lärare kommer att ha. Vidare tar vi upp skolledarnas ansvar och behov av special- pedagogisk kompetens, liksom elevassistenternas roll i såväl det sociala som det pedagogiska arbetet i skolan. Vi kommer att arbeta vidare med frågorna om lärarutbildning och kompetensutveckling för olika personalkategorier. 
 Utvecklingen i flertalet europeiska länder och också i USA och Kanada går mot en ökad inkludering av elever i behov av särskilt stöd i reguljära skolor och utbildningar. I  
 kapitel 13 Internationella erfarenheter  
 redogör vi för trender och tendenser i en rad europe- iska länder och för de faktorer som påverkar möjligheterna att uppnå en ökad integration eller inkludering. Vi lämnar också en mer detaljerad redogörelse för utvecklingen och den rättsliga regleringen av specialundervisning i de övriga nordiska länderna. Särskolan finns inte som egen skolform i våra grannländer och det är därför intressant att se hur man där löser behoven av specialundervisning och speciallösningar för olika elevgrupper. 
 Vi avser att i vårt fortsatta arbete följa upp den inter- nationella översikten och framför allt försöka hitta goda modeller för och exempel på integration och inkluderande undervisning. 
 16 
  
 1 
  
 Kommittén och dess uppdrag 
  
 Carlbeck-kommitténs 
  övergripande uppdrag är att föreslå hur den framtida utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utveck- lingsstörning bör utformas i fråga om mål, innehåll, organisation och personalens kompetens. I uppdraget ingår att i ett första steg redovisa kommitténs analys av i vilken utsträckning den utbildning och den undervisning som i dag ges till barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning svarar mot deras behov och förutsätt- ningar. I uppdraget ingår också att genomföra en internationell studie av hur utbildningen för elever med utvecklingsstörning är utformad i andra länder. 
 I detta första betänkande redovisar vi en kartläggning av utbild- ningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning. Vi har använt oss av aktuell statistik, utvärderingsrapporter, forsk- ningsrapporter, studiebesök och kontakter med myndigheter, organisationer och institutioner med ansvar eller engagemang för elever med utvecklingsstörning i särskola, grund- och gymnasie- skola eller särvux. Detta för att få en bild av hur utbildningen för människor med utvecklingsstörning ser ut i dag. Med utgångs- punkt i denna kartläggning har vi försökt analysera och problemati- sera bilden av särskolan och särvux. Den problematiserade bilden ska utgöra ett avstamp för de förslag vi kommer att presentera i vårt slutbetänkande i oktober 2004. 
 Vi redogör först för hur utbildningen fungerar i dag beträffande organisation, innehåll och kvalitet. En del förhållanden är gemen- samma för alla eller flera av verksamheterna i särskolan och några avsnitt är därför gemensamma, medan andra rör en specifik skol- form. Vuxenutbildningen behandlas i ett eget kapitel. Förutom sär- vux belyser vi också kortfattat de möjligheter för personer med utvecklingsstörning som öppnas i folkhögskolor och studieför- bund. 
 17 
  
 Kommittén och dess uppdrag 
  
 SOU 2003:35 
  
 En viktig utgångspunkt för kommitténs arbete har varit de utvärderingar av innehåll och kvalitet inom olika former av utbild- ning för personer med utvecklingsstörning som Skolverket har genomfört under slutet av  
 1990-talet. 
  Skolverket har i en rad rap- porter visat att särskolan i många avseenden har kommit långt med att erbjuda en bra utbildning och en god lärande miljö för barn och ungdomar med utvecklingsstörning. Men Skolverket har också påvisat problem och svårigheter. Framför allt pekar rapporterna på svårigheterna att öka integreringen och på brister när det gäller kommunernas strategier både för särskolans organisation och för dess undervisning. Skillnaderna mellan olika kommuners sätt att hantera särskolefrågorna i sina skolorganisationer är påfallande och kan inte alltid hänföras till väl genomtänkta strategier. Dessa och andra frågor tar vi upp och belyser i detta betänkande. 
 Skolverkets rapporter omfattar hela särskolan, men tyngdpunk- ten ligger på grundsärskolan. För att komplettera den bild som ges i Skolverkets rapporter har vi därför genomfört en egen enkät till ett representativt urval av kommuner rörande gymnasiesärskolan. Vi har också initierat en särskild studie av träningsskolan. 
 Särskolan handlar emellertid inte bara om organisation och undervisning. Viktiga frågor är också elevernas sociala situation, hur de trivs i skolan och vilken grund deras skolgång ger för ett bra vuxenliv. Här har vi tagit del av en rad forskningsrapporter om hur såväl barn och ungdomar som vuxna upplever eller har upplevt sin skolsituation. Flera intressanta studier handlar om gemenskap, samspel och utanförskap. Tillsammans ger de en god bild av de problem och svårigheter som möter personer med utvecklingsstör- ning i skolan och i livet i övrigt. Vi försöker i vårt betänkande belysa frågorna om delaktighet och utanförskap. 
 När det gäller utbildningen av vuxna med utvecklingsstörning har Skolverket också genomfört en utvärdering och frågorna har behandlats i Kunskapslyftskommittén och i en proposition till riksdagen våren 2001. Vi har haft kontakt med Folkbildningsrådet, Hoffman och några enskilda folkhögskolor och studieförbund. 
 Vi tar i betänkandet också upp en diskussion om begreppen utvecklingsstörning, integrering, inkludering och delaktighet samt redovisar samhällets syn på dessa frågor. Bidrag till den diskussio- nen har vi bland annat fått av professorn Hale vid Lärarhögskolan i Malmö och filosofie doktorn Lane vid Högskolan i Halmstad. Båda har deltagit i ett möte med kommittén, där vi har lyft dessa frågor. Till detta betänkande fogas 
 18 
  
 SOU 2003:35 
  
 Kommittén och dess uppdrag 
  
 som bilagor två artiklar om normalitet, handikapp och integrering, skrivna av de två forskarna (bilaga 3 och 4). 
 I den internationella studien riktar vi i första hand blickarna mot våra nordiska grannländer. I ett särskilt avsnitt gör vi en genom- gång av aktuell lagstiftning i de nordiska länderna och gör jämförel- ser med vår egen. Vi har också varit i kontakt med myndigheter och skolor i de nordiska länderna och genomfört ett studiebesök. När det gäller Danmark och Norge har vi haft god hjälp av två forskare, professorn Stephens från Norge och filosofie doktorn Phillips från Danmark. Båda har medverkat vid ett möte med kommittén och har också bidragit med artiklar som fogas till detta betänkande som bilagor (bilaga 5 och 6). 
 Den internationella studien väljer vi i övrigt att avgränsa till en kortfattad översikt över situationen i ett antal europeiska länder. Vår översikt bygger på tillgängligt material från OECD, Eurydice och European Agency for the Development of Special Education. De rapporter vi hänvisar till har tillkommit under slutet av 1990- talet och början av  
 2000-talet 
  och är således förhållandevis aktuella, även om vissa förändringar kan ha skett under de allra senaste åren. Vi har också tagit del av material som beskriver situationen i Kanada och USA. Detta betänkande innehåller mer översiktliga beskrivningar av den aktuella situationen baserade på skriftliga rapporter. Vi planerar att inför slutbetänkandet göra studiebesök i åtminstone några länder, för att själva kunna bilda oss en uppfatt- ning om hur den officiella politiken fungerar i praktiken. 
 Enligt våra direktiv ska vi arbeta med stor öppenhet och stimu- lera till en bred diskussion. Vi har inlett ett kontaktarbete med en rad intressenter i särskolefrågor: myndigheter, institutioner, orga- nisationer, föräldrar, elever och personal. Vi har öppnat en hemsida för information på Internet och har genomfört flera hearings med berörda organisationer. Ledamöter, sakkunniga och experter i kommittén samt sekreterarna har deltagit i en rad konferenser, seminarier och studiebesök. Vi har tagit emot skriftligt material från många olika håll och har sammanträffat både med företrädare för olika intressegrupper och med enskilda. Behovet av en fortlö- pande diskussion och av att ta emot synpunkter från många olika håll kommer att bli ännu större, när vi inför slutbetänkandet ska ta ställning i olika frågor. 
 Vår utgångspunkt, såväl i detta betänkande, som i det fortsatta arbetet, är att utgå från eleverna och ha deras bästa för ögonen. Barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning är en mycket 
 19 
  
 Kommittén och dess uppdrag 
  
 SOU 2003:35 
  
 heterogen grupp med mycket varierande behov och förutsätt- ningar. Vi är starkt medvetna om att det inte finns en lösning eller en modell som löser de problem det innebär att ha ett begåvnings- mässigt funktionshinder i utbildningssammanhang. Vi är också medvetna om att organisationen av och innehållet i utbildning för elever med utvecklingsstörning inte bara styrs av författningar, utan också påverkas av hänsynen till ekonomiska ramar, personella resurser, traditioner och mer eller mindre medvetna strategier. Vi vill i vårt utredningsarbete behålla fokus på eleverna och prioritera deras behov framför andra hänsynstaganden. 
 20 
  
 2 
  
 En skola för alla 
  
 En grundläggande princip i den svenska rättsordningen och i de inter- nationella överenskommelser som redovisas i kapitlet är alla männi- skors lika värde. Lika grundläggande är principen om rätten till utbildning. I detta avsnitt beskrivs dessa principer liksom några av de internationella överenskommelser som Sverige har anslutit sig till. 
 I Sverige är begreppet en skola för alla centralt i såväl skolan och skollagstiftningen som i utbildningspolitiken. Utgångspunkten för vårt arbete ska vara att utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning ska hålla en hög kvalitet samtidigt som principen om en skola för alla ska stärkas (Dir. 2001:100 s. 12). 
 Vad menas då med en skola för alla? Begreppet har förklarats på olika sätt i olika dokument. Ideologin om en skola för alla, i den meningen att elever med olika funktionshinder inte ska särskiljas från andra elever, utvecklades framför allt i början av  
 1960-talet, 
  då man började tala om normalisering och integrering. 
 I våra direktiv talas om en skola för alla i bemärkelsen att elever med olika funktionshinder inte särskiljs från andra elever. Begrep- pet kan också förstås i ett vidare perspektiv. I regeringens utveck- lingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning 1996 (Regeringens skrivelse 1996/97:112 s. 22) anförs: 
 En skola för alla betyder en skola där alla elever blir sedda och bemötta, där alla elevers erfarenheter får utrymme och där alla elever får en undervisning som tillgodoser deras behov och krav. I en skola för alla undervisas elever med olika bakgrund tillsammans. Målet är en skola där alla elever utvecklar kunskaper, färdigheter och förhållnings- sätt som stärker deras förmåga både att anpassa sig till det moderna samhället och att delta i förändringen av detta samhälle. 
 I den s.k. Funkisutredningen, Funkis – funktionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66 s. 59) uttalades bland annat med anledning av begreppet: 
 21 
  
 En skola för alla 
  
 SOU 2003:35 
  
 En skola för alla innebär således att skolan skall anordnas så att den är lika ändamålsenlig för alla elever, oavsett möjligheter, förutsättningar och behov. Utmärkande är flexibilitet, med den enskilde elevens förut- sättningar, behov och intressen i centrum. Kravet på flexibilitet gäller såväl strukturellt som innehållsmässigt. Det är skolans uppgift att erbjuda varje individ en relevant undervisning och optimala utveck- lingsmöjligheter. 
 Också i internationella sammanhang förekommer begreppet. UNESCO:s generaldirektör Clark har förklarat att ett arbete med skolor för alla innefattar ett arbete för att åstad- komma läroanstalter som är till för alla elever, som respekterar olikheter, som stödjer inlärning och som tillgodoser individuella behov. 
 1 
  
 I ett internationellt perspektiv har Sverige kommit långt i arbetet med visionen om en skola för alla. I princip har alla barn oavsett social bakgrund, könstillhörighet, funktionshinder etc. i dag rätt till utbildning. 
 Vi ska i vårt arbete uppmärksamma Sveriges internationella åtaganden inom utbildningsområdet samt FN:s konvention om barnets rättigheter, FN:s standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet, Salamancadeklarationen och Dakaröverenskommelsen. Vi ska också beakta regeringens nationella handlingsplan för handikappoli- tiken (prop. 1999/2000:79) och vad som sägs i propositionen om vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72). Den senare propositionen behandlas i kapitel 10 i detta betänkande. 
 De internationella dokumenten 
 De överenskommelser som träffas internationellt är mer eller mindre bindande. En konvention är det starkaste internationella instrumentet och är bindande för de länder som har undertecknat den. Det är möjligt att reservera sig mot delar i en konventionstext om inte konventionen i sin helhet kan accepteras. En deklaration kan antas vid ett möte eller en konferens. En deklaration är ett uttryck för mötesdeltagarnas åsikt eller uppfattning i en särskild fråga. En deklaration har snarare en politisk än en rättslig bety- delse. Inget land är tvingat att följa en deklaration. 
  
 1  
 Svenska Unescorådets skriftserie nr 1/2001 s. 12. 
 22 
  
 SOU 2003:35 
  
 En skola för alla 
  
 FN:s barnkonvention 
 Barnkonventionen antogs av FN:s generalförsamling 1989 och trädde i kraft året därpå. Konventionen har ratificerats av nästan alla världens länder, däribland Sverige. Kränkningar kan inte tas upp i internationell domstol. Efterlevnaden av konventionen garanteras istället av en granskningskommitté. 
 En av de bärande principerna i konventionen är principen om barnets bästa, artikel 3. I konventionen har barn och ungdomars rättigheter för första gången samlats i ett enda dokument. Barn- konventionen är också det första internationella  
 MR-dokumentet 
  (MR står för mänskliga rättigheter), där handikapp räknas upp som en av grunderna för  
 icke-diskriminering. 
  
 I artikel 2  
 (icke-diskriminering) 
  stadgas bland annat att barn utan åtskillnad av något slag, ska tillförsäkras de rättigheter som anges i konventionen oavsett barnets, föräldrars eller vårdnads- havares handikapp. Utöver artikel 2 och 3 är också artikel 6 (rätten till liv och överlevnad) och artikel 12 (åsiktsfrihet och rätten att bli hörd) grundläggande artiklar i konventionen. Konventionen bör dock ses som en helhet där alla artiklar är viktiga. 
 Artikel 23 föreskriver att ett barn med fysiskt eller psykiskt han- dikapp bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhål- landen som säkerställer värdighet, främjar självförtroende och möj- liggör barnets aktiva deltagande i samhället. Det funktionshindrade barnets rätt till särskild omvårdnad erkänns också i artikeln. Alla barns rätt till utbildning slås fast i artikel 28 p. 1: 
 1. Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till utbildning och i syfte att gradvis förverkliga denna rätt och på grundval av lika möjligheter skall de särskilt 
  
 a) 
  
 göra grundutbildning obligatorisk och kostnadsfritt tillgänglig för alla; 
  
 b) 
  
 uppmuntra utvecklingen av olika former av undervisning som följer efter grundutbildningen, innefattande såväl allmän utbildning som yrkesutbildning, göra dessa tillgängliga och åtkomliga för varje barn samt vidta lämpliga åtgärder såsom införande av kostnadsfri utbildning och ekonomiskt stöd vid behov; 
  
 c) 
  
 göra högre utbildning tillgänglig för alla på grundval av förmåga genom varje lämpligt medel; 
  
 d) 
  
 göra studierådgivning och yrkesorientering tillgänglig och åtkomlig för alla barn; 
  
 e) 
  
 vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan och minska antalet studieavbrott. 
  
 23 
  
 En skola för alla 
  
 SOU 2003:35 
  
 FN:s standardregler 
 FN:s generalförsamling antog år 1982 världsaktionsprogrammet för handikappade och ägnade handikappfrågorna ett särskilt år- tionde. I samband med att verksamheten utvärderades drev bland annat Sverige frågan om att förbereda en konvention om handikap- pades rättigheter. Detta lyckades dock inte. Istället fick FN:s eko- nomiska och sociala råd och den sociala utvecklingskommissionen i uppdrag att tillsätta en arbetsgrupp för att ta fram standardregler med syfte att tillförsäkra människor med funktionshinder jämlik- het och delaktighet i samhället. 
 Standardreglerna antogs av generalförsamlingen i december 1993. I standardreglerna, som är 22 till antalet, finns ett antal huvudområden angivna, däribland utbildning. Grund för reglerna såväl politiskt som moraliskt kan sägas vara den allmänna förklar- ingen om de mänskliga rättigheterna och Barnkonventionen. I regel 6 slås bland annat fast att staterna bör erkänna principen om lika möjligheter till utbildning på  
 grundskole-, 
  gymnasie- och högsko- lenivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder. Sta- terna bör också se till att sådan utbildning är en integrerad del av den ordinarie utbildningen. 
 Specialundervisning får förekomma, men endast undantagsvis. Sådan undervisning kan övervägas när det ordinarie skolsystemet inte kan tillgodose behovet av utbildning hos alla människor med funktionsnedsättning. Målet med sådan specialundervisning bör enligt standardreglerna vara att förbereda de studerande för under- visning i det ordinarie skolsystemet. Specialundervisningen bör ha lika hög standard och lika höga ambitioner som den ordinarie undervisningen och också vara nära knuten till den. 
 I syfte att lyckas med en sådan process föreskrivs bland annat att staterna bör ha en klart uttalad policy, förstådd och accepterad inom utbildningsväsendet och av samhället i övrigt, tillåta flexibili- tet, utbyggnad och anpassning av läroplanen, och se till att det finns undervisningsmaterial av god kvalitet och fortlöpande utbild- ning av lärare samt stödlärare. 
 Standardreglerna är inte juridiskt bindande, men är avsedda att vara normbildande. De innebär ett moraliskt och politiskt ställ- ningstagande och åtagande från staternas sida att anpassa samhället till människor med funktionsnedsättning. 
 24 
  
 SOU 2003:35 
  
 En skola för alla 
  
 Salamancadeklarationen 
 Salamancadeklarationen antogs på världskonferensen om special- undervisning i Salamanca 1994. Vid konferensen, som anordnades av den spanska regeringen i samarbete med UNESCO, var ett nit- tiotal regeringar representerade. I deklarationen manifesteras prin- cipen att barn med behov av särskilt stöd bör undervisas inom det ordinarie undervisningsväsendet i den närmaste ordinarie skolan i en ordinarie klass. Enda undantaget härifrån är undervisning för elever som är döva och dövblinda vars undervisning det – enligt deklarationen - eventuellt är lämpligare att förlägga till specialsko- lor eller specialklasser och specialavdelningar i vanliga skolor. 
 I Salamancadeklarationen anförs bland annat: 
 Vi tror och deklarerar att 
  
 - 
  
 varje barn har en grundläggande rätt till undervisning och måste få en möjlighet att uppnå och bibehålla en acceptabel utbildningsnivå, 
  
 - 
  
 varje barn har unika egenskaper, intressen, fallenheter och inlär- ningsbehov, 
  
 - 
  
 utbildningssystemen skall utformas och utbildningsprogrammen genomföras på sådant sätt att den breda mångfalden av dessa egenska- per och behov tillvaratas, 
  
 - 
  
 elever med behov av särskilt stöd måste ha tillgång till ordinarie sko- lor som skall tillgodose dem inom en pedagogik som sätter barnet i centrum och som kan tillgodose dessa behov, 
  
 - 
  
 ordinarie skolor med denna integrationsinriktning är det effektivaste sättet att bekämpa diskriminerande attityder, att skapa en välkom- nande närmiljö, att bygga upp ett integrerat samhälle och att åstad- komma skolundervisning för alla; dessutom ger de flertalet barn en funktionsduglig utbildning och förbättrar kostnadseffektiviteten och – slutligen – hela utbildningssystemet. 
  
 Konventionen anmodar också alla regeringar att i lagstiftning eller riktlinjer stadfästa principen om integrerad undervisning, som  
 innebär att alla barn undervisas inom det ordinarie skolväsendet, om det ej finns tvingande skäl att handla på annat sätt 
 . 
 Konferensen antog också en handlingsram för undervisning av elever med behov av särskilt stöd. Handlingsramen innehåller rikt- linjer för åtgärder på internationell, nationell och regional nivå. 
 I handlingsramen uttalas bland annat att skolpolitiken ska bygga på kravet att ett barn med funktionshinder bör följa undervis- ningen i den närmaste skolan. Med detta avses den skolan som bar- net skulle ha gått i om det inte haft ett funktionshinder. Särskilda skolor eller undervisningsenheter ska komma ifråga endast undan- 
 25 
  
 En skola för alla 
  
 SOU 2003:35 
  
 tagsvis. I detta avseende uppmärksammas teckenspråket. Vidare understryks att deltidsundervisning ska uppmuntras i de undan- tagsfall där barn placeras i en särskild skola. 
 Dakaröverenskommelsen 
 Vid UNESCO:s världskonferens om Utbildning för alla  
 (26–28 
  april 2000 i Dakar, Senegal) antogs handlingsplanen the Dakar Framework for Action, Education for All; Meeting our Collective Commitments, här kallad Dakaröverenskommelsen. Slutdoku- mentet från Dakar innehåller bland annat en överenskommelse om att medlemsländerna ska arbeta för att uppnå sex övergripande mål för UFA (Utbildning för alla). Det engelska uttrycket är EFA (Education for all). Några av målen är att; 
 N säkerställa att alla barn, särskilt flickor, barn som lever under svåra förhållanden och barn som tillhör etniska minoriteter senast 2015 får tillgång till och fullföljer en kostnadsfri pri- märskoleutbildning av god kvalitet, 
 N säkerställa att ungdomars och vuxnas lärbehov tillgodoses genom rättvis tillgång till lämpliga program för lärande och livsfärdigheter, 
 N på alla sätt förbättra kvaliteten på utbildning och säkerställa hög kvalitet så att erkända och mätbara resultat uppnås av alla, särskilt när det gäller läs- och skrivkunnighet, räknefär- digheter och viktiga livsfärdigheter. 
 Genom Dakaröverenskommelsen har regeringar och internationella organisationer åtagit sig att verka för att de mål som formulerats ska uppnås. Vid konferensen utlovade regeringar och finansierings- organ att inga länder som på allvar vill förverkliga målen om utbildning för alla kommer att hindras från att nå detta på grund av resursbrist. 
 Regeringens nationella handlingsplan för handikappolitiken 
 Propositionen från patient till medborgare – en nationell hand- lingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) har tagits fram som en del i utvecklingen mot uppfyllandet av FN:s standard- regler. I denna uttalas bland annat att det handikappolitiska arbetet 
 26 
  
 SOU 2003:35 
  
 En skola för alla 
  
 särskilt ska inriktas på att se till att handikapperspektivet genomsy- rar alla samhällsektorer, att skapa ett tillgängligt samhälle, samt att förbättra bemötandet. Vidare uttalas bland annat att elever med funktionshinder bör ha möjlighet att bo med sina föräldrar eller i deras närhet och gå i en skola i närheten av hemmet och att förut- sättningarna för vuxna studerande med funktionshinder och delta- gare i behov av särskilt stöd bör stärkas. 
 27 
  
 3 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 I detta kapitel diskuterar och problematiserar vi begreppen integrering, integration, inkludering och delaktighet utifrån ideologisk, historisk och empirisk grund. En ytterligare belysning återfinns i bifogad artikel (bilaga 3). 
 Vår bedömning 
 Kommittén undviker att använda begrepp som  
 individintegrering  
 och  
 integrerade elever,  
 därför att dessa ofta associeras med att det är individen som ska anpassas till en given miljö. Vi väljer istället begreppen  
 inkluderande undervisning  
 och  
 inkluderande skola  
 och menar därmed att det är miljön som ska samspela med individen. Sammanhanget, situationen och gruppen samverkar då kring och med individen. 
 Intergering och integration – begrepp med många innebörder 
 Integrering och integration är begrepp som används i olika sam- manhang och därför får olika innebörd. I vårt arbete är begreppen skolrelaterade och hänger samman med ideologiska mål. Vi ser det därför som angeläget att definiera och problematisera begreppen. Vad menar vi egentligen med integrering respektive integration? Hur definieras de i tidigare dokument och forskning? Hur kommer 
  
 vi 
  
 att använda begreppen? 
  
 Integrationsutredningen gjorde en analys av begreppen normali- 
 sering och integrering i sitt delbetänkande  
 Handikappad, Integre- rad, Normaliserad, Utvärderad  
 (SOU 1980:34). I begreppet integration innefattas gemenskap, ömsesidighet, delaktighet och kommunikation. Utredningen påpekade att integrering är ett åtagande av alla parter som ska leda till förändring för alla inom den 
 29 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 SOU 2003:35 
  
 gemenskap där integrering äger rum. Detta synsätt betonar också relativiteten i handikappet; det är först i mötet med miljön som vissa egenskaper eller funktionshinder framstår som handikapp. 
 Integrationsutredningen, liksom forskare inom det specialpeda- gogiska kunskapsfältet, skiljer på begreppen integrering och integ- ration och ger dem olika innebörd. Med integrering avses själva processen som ska leda fram till ett tillstånd av integration dvs. ett tillstånd där ingen segregering råder. Integrering kan därmed ses som en ofullgången process, där man kan urskilja olika nivåer eller grader av integration. 
 Olika former av integrering 
 Sociologiprofessorn James Söder beskriver i en studie olika former av integrering. 
 1  
 Han skiljer på fyra aspekter av begreppet,  
 fysisk, funktionell, social samt samhällelig integrering. Fysisk integrering  
 innebär ett närmande mellan personer med och utan utvecklingsstörning. I skolsammanhang innebär det att särskoleklasser finns lokalt integrerade i grundskolan.  
 Funktionell integrering  
 innebär att lokaler, utrustning och personal samutnyttjas. Det kan också innefatta att grundskolans och särskolans elever har exempelvis gymnastik tillsammans. Vid  
 social integrering  
 har det sociala avståndet mellan personer med och utan utvecklingsstörning minskats. Med socialt avstånd avses både avsaknad av social interaktion och den känsla eleven kan ha av att vara utanför. Socialt integrerad är man om man ingår i en gruppgemenskap, har regelbunden och spontan kontakt med andra utan utvecklingsstörning och upplever sig själv som en naturlig del i gruppen.  
 Samhällelig integrering  
 betyder att man som vuxen har samma möjligheter och tillgång till resurser som andra, samma möjlighet att påverka sin egen situation samt att man har ett arbete och ingår i en social gemenskap. 
 I forskningsrapporter och annan dokumentation framstår begreppet integrering ofta som en process på individnivå. Fokus är på vad som händer den enskilda eleven och mer sällan på vad som sker eller inte sker i klassen. Emellertid är det av betydelse för hur integrering faller ut just hur anpassning och förändring kan ske för hela klassen. Det är inte en person som ska anpassas till en redan 
  
 1  
 Edwards, James (1979). Skolmiljö och integrering: En empirisk studie av särskolans integrering i olika skolmiljöer 
 .  
 Uppsala. Sociologiska institutionen 
 30 
  
 SOU 2003:35 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 formerad helhet. Det är inte heller helheten som ska anpassas till en person, utan det är fråga om en ömsesidig anpassning där alla har ett ansvar. Det betydelsefulla är vad som händer i en gemenskap människor emellan. Därför har alla i gruppen ett ansvar för att integreringen ska bli meningsfull och att  
 göra den nödvändiga särbehandlingen mindre nödvändig 
 . 
 2 
  
 I många av de tidiga integrationsstudierna talar man om individ- integrerade elever. Professorn i specialpedagogik Mcfarland anser att begreppet individintegrering är vilseledande, då detta inte handlar om integrering utan snarare om en administrativ placering av en elev. Beteckningen integrerad om en eller flera individer i en grupp är snarast ett tecken på deras isolerade situation, eftersom den utpekar någon eller några som avvikande från gruppen. Holland menar således att när enskilda gruppmedlemmar betecknas som integrerade eller individintegrerade, antyder språkbruket att de inte är en naturlig del av gruppen utan måste betecknas på ett särskilt sätt. Det kan också förstås som att man lägger ansvaret på den avvikande att anpassas till en grupp, som bestämmer villkoren för gemenskapen. Det är då logiskt att utvecklingen leder mot segregation och det är vad som sker i alltför många integreringsförsök, enligt Holland. Förutsättningarna för en lyckad integrering handlar till stor del om kollektivets förmåga och kunskaper. 
 Särskolekommittén definierar i sitt betänkande Särskolan – en primärkommunal skola (SOU 1991:30) individintegrerade elever, som de elever som enligt särskilt beslut mottagits för särskole- undervisning, men som får sin undervisning i grundskolan eller gymnasieskolan minst halva det antal veckotimmar som enligt tim- planen gäller för den aktuella årskursen. Denna definition används fortfarande i många sammanhang. 
 En förutsättning för individuell integrering är enligt betänkandet att den mottagande personalen har en positiv inställning till eleven. Skolledaren är särskilt betydelsefull i detta sammanhang. Man betonar att de elever med utvecklingsstörning som undervisas i grundskolan behöver extra resurser i form av stöd från speciallärare och/eller assistentstöd. Särskild planeringstid för lärarna, handled- ning och konsultresurser betyder också mycket för resultatet. Dessutom måste undervisningen vara flexibel, det som passar en elev kanske inte passar en annan. 
  
 2  
 Holland, Johnson (1996). Integrering – bevarad normal variation i olikheter. Boken om integrering. Malmö Corona 
 31 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 SOU 2003:35 
  
 Två riktningar av integrering 
 Den norske professorn Orozco konstaterar att begreppet integrering har två riktningar. Dessa betecknar han som segregerande respektive inkluderande integrering. 
 3  
 Genom att använda dessa begrepp för att beskriva hur situationen ser ut i praktiken i dag, får man enligt Haug, fram nyanser av hur integre- ring faller ut. Riktningarna bygger på olika ideologi, värdegrund, kunskapssyn och målsättning. 
 Den  
 segregerande integreringen  
 innebär, enligt Haug, att man för- söker skapa den optimala miljön för eleven. Detta kan innebära att eleven finns i klassen, men behöver individuell kompensatorisk behandling för att passa in i helheten. De organisatoriska lösning- arna kan vara att eleven får enskilda undervisningstimmar, får vara i mindre grupper utanför klassen, får vara i särskolan eller får vara på en särskild institution. Den individuella undervisningen sköts utanför gemenskapen, i bästa fall av speciellt utbildade lärare. Utmaningen är att ge individuell kompensatorisk behandling så att varje barn i största möjliga mån kan anpassas till skolan och samhället. 
 Den  
 inkluderande integreringen  
 betyder att alla får sin undervis- ning inom klassens ram och gemenskap. Ingen får lov att flyttas ut ur klassen som en permanent lösning. All individualisering och differentiering sker inom klassens ram. Man bedömer det som rätt- vist och bäst att eleven, oberoende av förutsättningar och förmåga, får delta i samma gemenskap. Genom denna läggs en grund för att barn med olika förutsättningar och förmåga ska kunna fungera till- sammans i det vanliga vuxenlivet. Det krävs med detta synsätt en tolerans mot olikhet och en förmåga att se den normala variationen av olikhet. Utmaningen är att göra skolan i stånd att omfatta alla barn och att arbeta med alla barn. Enligt Haug är den centrala frå- gan om eleven ska anpassas till skolan eller skolan ska anpassas till eleven. 
  
 3  
 Haug, Moore (1998). Pedagogiskt dilemma: Specialundervisning 
 32 
  
 SOU 2003:35 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 Inkludering innefattar alla 
 På grund av de oklarheter som har uppstått kring begreppen integrering och integration finns det, enligt professorn Hale, ett behov av att ersätta dessa med nya  
 ej fullt så slitna begrepp 
 . 
 4 
  
 Det finns, med andra ord, ofta ett behov av att byta uttryck för att ersätta ett slitet, eller för att finna en mera adekvat term. Begrepps- namnet integration har i Sverige egentligen inte utsatts för någon konnotation, dvs så att det har blivit förknippat med känslor. På annat håll, och då främst i den anglosaxiska världen, har det uppstått ett behov att ersätta begreppsnamnet integration med andra termer. Dunn och Mills (2000) anför som skäl ett missförstånd av innebörden i integration, genom att denna term ofta fått beskriva en anpassnings- process där någon integreras på andras villkor. Dunn och Mills disku- terar ett slags integrationssynsätt och kritiserar detta för att det i stort sett innebär att en person kan bli integrerad endast om den anpassar sig till de rådande villkoren, vilka i sin tur statueras av de normala i den miljön där individen skall integreras. Samtidigt som de kritiserar detta synsätt (view) markerar de innebörden i inclusion, nämligen att var och en ingår i en viss miljö på sina egna villkor och med sina eventuella tillkortakommanden där alla och en var bidrar till mönstret i en social mosaik. Även i vårt eget land har integrering som process uppfattats som att något måste göras med en viss individ så att denna skall kunna bli integrerad. Innebörden av en helhet eller – med de ord Dunn och Mills använder – mosaik, dvs en process som alla går in i på lika villkor, har därvid gått förlorad, och tänkandet om integrering blir åter igen att det bara är vissa elever, t ex de som tillhör särskolan, som skall integreras. I detta tänkande ser man på något vis majoriteten av elever som stående över, eller åtminstone utanför integrationsproces- sen. (a.a s. 9) 
 Det internationella begreppet  
 inclusion  
 – inkludering - används därför alltmer också i Sverige för att beskriva åtgärder som främjar integrering i skolan. Begreppet blev officiellt antaget genom Salamancadeklarationen, där man uppmanar alla regeringar att verka för en skola för alla. I begreppet inkludering kan tolkas in att man vill markera att ingen ska  
 föras in  
 någonstans, utan att de  
 är 
 . Inkludering innefattar alla från början och förutsätter ett aktivt deltagande. I detta perspektiv blir det tydligt att det handlar om att ändra skolan och klassens arbete så att de anpassas till den mänskliga variationsbredden. Det är skolan som ska förändras för att passa alla elever, inte eleverna som ska anpassas till skolan. 
  
 4  
 Gray, Carter (2003). Integreringens praktik och teori 
 .  
 Bilaga nr 3. 
 33 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 SOU 2003:35 
  
 Inkludering handlar om att ändra den värdesatta helheten så att alla hittar en plats där. 
 5 
  
 Begreppet en inkluderande skola kan sägas vara ideologiskt, men samtidigt abstrakt och vitt. Några kännetecken på hur begreppet används i relation till skolan finns i offentliga dokument och i facklitteratur: 
 6 
  
 N Det är en skola där alla barn och unga från ett upptagningsområde får en plats. 
 N Det är en skola som inte skiljer ut någon. 
 N Det är en skola som präglas av demokratiska värderingar. 
 N Det är en skola där alla barn och unga skall gå i en vanlig klass. 
 N Det är en skola som ger varje enskilt barn den undervisning som behövs. 
 N Det är en skola där alla deltar i gemenskapen utifrån sina förutsätt- ningar. 
  
 N  
 Det är en skola där alla upplever den som sin. 
 Delaktighet innebär engagemang i en livssituation/skolsituation 
 Ytterligare ett begrepp som ibland används för att beskriva en inte- grativ process är  
 participation  
 eller på svenska delaktighet. Begrep- pet har bland annat förordats av dåvarande Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH). Delaktighet skulle, enligt Gray, kunna vara en möjlig ersättningsterm om den innebär deltagande i en helhet på egna villkor, dvs. med förtjänster och tillkortakom- manden. 
 Delaktighet kan, enligt forskaren Jackson definieras på olika nivåer. 
 7  
 På individ- och närmiljönivå står delaktighet för indi- videns personliga engagemang och motivation i den direkta livs- miljön. På denna nivå har såväl individens egenskaper som de möj- ligheter som ges av omgivningen betydelse. I relationerna mellan individens livsmiljö innebär begreppet inflytande t.ex. föräldrars inflytande över barnets skolsituation. Samspelet mellan individ, hem och skola påverkar delaktigheten. På nästa nivå, i skolan och i samhället, innebär delaktighet demokrati och individens aktiva medverkan som beslutsfattare i samhället. I skolan kan det innebära 
  
 5  
 Scott, M. (1991). Education for all? A perspective on an inclusive society 
 .  
 London 
 Skrtic, Hernandez (1996). Students with special educational needs: artefacts of the traditional curriculam London 
  
 6  
 Haug, Moore (2001). Den inkluderande skolen som utfordring 
 .  
 En artikel. Högskolan i Volda 
  
 7  
 Hill, Collins, m.fl. (2002). Delaktighetshäftet – ännu ej utgiven 
 34 
  
 SOU 2003:35 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 att vara med i klassråd och elevråd. Hill visar i sin studie att samspel mellan olika nivåer, parter och aktiviteter är nära förknip- pade med delaktighet. Han skriver bland annat: 
 Faktorer som påverkar samspel mellan individen och miljön eller sam- spelet mellan individer i olika närmiljöer kommer i hög grad att påverka delaktighet. Sådana faktorer är; information, kunskap, lagar och rekommendationer samt ekologiska övergångar. 
 Ovanstående definition av delaktighet kan jämföras med WHO:s definition i International Classification of Functioning, Disablity and Health (ICF), där delaktighet ses som  
 en persons engagemang i en livssituation 
 . 
 8  
 Enligt definitionen ses individen som aktiv i sin livssituation där mötet och samspelet med andra är av stor bety- delse. Delaktighet klassificeras som individens engagemang i sin livssituation inom olika domäner såsom lärande och att tillämpa kunskap, allmänna uppgifter och krav, kommunikation, förflytt- ning, personlig vård, hemliv, mellanmänskliga interaktioner och relationer samt samhällsgemenskap, socialt och medborgerligt liv. 
 Vår sammanfattning med kommentarer 
 Om man i praktiken lyckas bra eller dåligt med att uppfylla de samhällsmål som är uppsatta för att undvika segregation har rim- ligtvis lite med begreppen i sig att göra. Men sättet att använda begrepp kan spegla attityder och därigenom få en speciell innebörd. Begreppen kan också förändras över tid. Det är t.ex. skillnad på att säga elever med utvecklingsstörning och utvecklingsstörda elever. I det första fallet betonas människan, som har en viss egen- skap, i det senare betonas egenskapen framför människan. Det är därför angeläget för oss att definiera och motivera på vilket sätt vi kommer att använda begreppen. 
 Vi anser att begreppet integrering står för processen att forma en inkluderande undervisning, en undervisning som innesluter alla och som fokuserar på lärandemiljön. I denna process handlar det inte om att göra något med en eller med några enstaka elever. Det är undervisningen som ska vara inkluderande och omfatta alla. Allas tillhörighet ska ses som en självklarhet. 
 Vi kommer att i vårt fortsatta analysarbete använda begreppen inkluderande undervisning och inkluderande skola. Genom att 
  
 8  
 Socialstyrelsen (2002). Klassifikation av funktionstillstånd och funktionshinder 2002 – kortversion. Från http://www.sos.se 
 35 
  
 Begrepp och definitioner 
  
 SOU 2003:35 
  
 använda dessa begrepp avser vi att åstadkomma ett perspektivskifte för att betona vikten av samspelet mellan individen och den pedagogiska, sociala och fysiska miljön. Begreppen svarar mot en skola för alla, där alla elever utifrån sina behov och förutsättningar har möjlighet till social och kognitiv utveckling. 
 I både Danmark och Norge talar man inom utbildningssystemet om den  
 inkluderende skolen.  
 Även internationellt används begreppet  
 inclusion.  
 Sammanfattningsvis menar vi att inkludering är ett tydligt skolrelaterat begrepp som innebär åtaganden på flera nivåer. 
 Begreppet individintegrering vill vi undvika, eftersom det leder tanken till att det är något som ska göras med den enskilda eleven. Vi menar att man inte heller bör tala om integrerade elever, efter- som integration alltid hänger samman med situationen, samman- hanget och helheten och hur dessa faktorer samspelar. Vi anser att man i större utsträckning bör tala om och beskriva en inkluderande undervisning. 
 Delaktighet är ett begrepp som allt mer används i skolsamman- hang kopplat till lärande. Lärande ses som en aktiv och konstruktiv process som förutsätter delaktighet och engagemang tillsammans med andra i sociala möten. I läroplanerna betonas bland annat betydelsen av delaktighet i den egna lärandeprocessen. Delaktighet är också en tydlig kvalitetsaspekt inom en integreringsprocess. Vi vill hävda att delaktighet och inflytande utgör nödvändiga förut- sättningar för en inkluderande undervisning och en skola med hög kvalitet. 
 36 
  
 4 
  
 En historisk återblick 
  
 I detta kapitel beskriver vi synsätt, ideologier och lagar som har påver- kat samhällets insatser i form av vård och utbildning för människor med utvecklingsstörning. En ytterligare belysning återfinns i en bifogad artikel (bilaga 4). 
 Vårdideologierna har, sedan de första skolorna och anstalterna för personer med utvecklingsstörning startades, pendlat mellan en optimistisk och en pessimistisk inställning till människor med utvecklingsstörning. Faktorer som ideologi, ekonomi, arbetsmark- nad och syn på kunskap har haft betydelse för vilken inställning som har varit framträdande och för hur omsorgsformerna präglats. Sociologiprofessorn Scott beskriver att funktionshindrade personers ställning som konsumenter av vård och omsorg får betydelse för vårdideologin genom att den bestäms av ovan nämnda faktorer. 
 1 
  
 En optimistisk syn – 1850 till början av  
 1900-talet 
  
 Undervisningen för barn med utvecklingsstörning startade under  
 1850-talet 
  och bedrevs då ofta av enskilda personer på filantropisk grund med kristen förankring. En av pionjärerna var Daniels, från vilken kommittén har tagit sitt namn. Hon hyste en stor optimism om att även barn med handikapp skulle kunna utvecklas och bli nyttiga samhällsmedborgare. 
 Så småningom började landstingen inrätta institutioner och egna särskoleinternat. Att skolan fick formen av internat berodde på att det inte fanns möjligheter att transportera barnen mellan skola och hem och att barnen inte alltid kunde erbjudas den omvårdnad de 
  
 1  
 Edwards, James (1981b). Vårdorganisation, vårdideologi och integrering. Sociologiska perspektiv på omsorger om utvecklingsstörda. Stockholm Almqvist  Wiksell International 
 37 
  
 En historisk återblick 
  
 SOU 2003:35 
  
 behövde i sina hem. I början av  
 1800-talet 
  fanns fem så kallade sinnesslöanstalter som fick stöd av allmänna medel. 
 Vårdideologin präglades under denna tid av tre utgångspunkter, optimismen, barmhärtighetstanken och skyddstanken. Det fanns en tro att man med pedagogiska och specialpedagogiska åtgärder skulle kunna hjälpa barn med utvecklingsstörning att bli själv- ständiga. Ett kärleksfullt omhändertagande, skulle  
 förvandla dessa från odugliga och blott tärande till verksamma och närande samhälls- medlemmar. 
  
 2  
 Barmhärtighetstanken och skyddstanken var för- knippade med det kristna budskapet och man ville skydda de  
 sin- nesslöa och svaga  
 mot den onda värld som omgav dem. Optimis- men fick dock ge vika i början av  
 1900-talet 
  då det bland annat visade sig att åren på en anstalt inte gav det resultat man hade för- väntat. 
 En pessimistisk syn – 1900 till mitten av  
 1900-talet 
  
 Vårdideologin präglades nu av föreställningen att samhället skulle skyddas från de sinnesslöa. De ansågs utgöra en samhällsfara på olika sätt, som potentiella brottslingar och för att ekonomiskt ligga samhället till last. På grund av sin förmodat höga fertilitet ansågs de också som en arvshygienisk fara. Mot bakgrund av detta fördes under  
 1900-talets 
  början en rashygienisk diskussion. Denna ledde till att Sverige instiftade ett rasbiologiskt institut, som hade till uppgift att bevaka de arvshygieniska frågorna och hindra den svenska folkstammen från att psykiskt och moraliskt degenereras. En omfattande sterilisering av individer som på olika grunder ansågs psykiskt undermåliga ägde rum med stöd av steriliseringsla- garna från år 1934 och år 1941. 
 3  
 Av detta följde att segregering och andra åtgärder sågs som självklara. Det startades nu hjälpklasser för psykiskt efterblivna barn. Så småningom introducerades också svagklasser eller  
 B-klasser. 
  De var till för barn, som inte hörde hemma i hjälpklasserna, men som ändå inte ansågs passa i de van- liga klasserna. 
 De anstalter som byggdes upp under slutet av  
 1800-talet 
  och början av  
 1900-talet 
  präglade särskolan under hela dess första sekel. Det var först under efterkrigstiden som man började inrätta exter- 
  
 2  
 Cannon, S. (1968). Hjälpskola och särskola i Sverige t.o.m. 1921 
 ,  
 Föreningen för svensk utbildningshistoria, 119 Stockholm 
  
 3  
 Riksdagens protokoll 1934, Prop. 103 
 38 
  
 SOU 2003:35 
  
 En historisk återblick 
  
 natskolor. 1944 års lag om undervisning och vård av sinnesslöa innebar att de bildbara sinnesslöa fick rätt till utbildning. De icke bildbara fick genom lagen rätt till vårdhem, men inte till utbildning. Man kan säga att den optimistiska tron på utbildning åter fick växtkraft. 
 Ett närmande av särskolan till den obligatoriska folkskolan och försöksskolan gjordes i 1954 års Lag om undervisning av vissa psykiskt efterblivna. Lagen innebar en förbättrad skolsituation för personer med utvecklingsstörning utan tilläggshandikapp, men ute- stängde de med grav utvecklingsstörning. 
 Det samhällsekonomiska utrymmet präglar attityder 
 Lane sammanfattar i en historisk översikt av synen på barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning hur attityder, värderingar och ideologier om personer med utvecklingsstörning påverkat samhällets bemötande av dessa. 
 4 
  
 Tillbakablicken har kunnat visa på variationer över tid i synen på och ideologin om svagt begåvade och utvecklingsstörda personer. Hur kan då dessa skiftningar förklaras? Vad är det som styr vilken ideologi som anses vara den korrekta? En avgörande faktor historiskt sett tycks vara det samhällsekonomiska utrymmet. Söder (1981) menar Hess ex att vård- ideologins optimism respektive pessimism till stor del bestäms av de funktionshindrades möjligheter att försörja sig och bidra till produk- tionen, vilka i sin tur är avhängig behovet av arbetskraft. Den ekono- miska faktorn har enligt detta perspektiv haft ett betydande inflytande på det officiella synsättet och handlandet gentemot människor med olika avvikelser. Tillsammans med olika tiders kunskapssyn och ideo- logier har ekonomin präglat samhällets bemötande av funktionshind- rade över tid. 
 Strävan mot normalisering och integrering 
 Som en reaktion mot institutionslivets negativa inverkan på livs- villkoren för personer med utvecklingsstörning formulerades på  
 1960-talet 
  principerna om normalisering och integrering. Dessa principer innebar att människor med utvecklingsstörning skulle få möjlighet att leva så likt andra människor som möjligt. De skulle inte skiljas ut, utan få bo och leva bland andra i samhället. Det innebar dock inte att människor med utvecklingsstörning till varje pris skulle tränas att bli "normala" utan att de skulle ha en normal 
  
 4  
 Jimenez, Flores (2003). Synen på avvikande barn och på särskolan över tid 
 .  
 Bilaga 4. 
 39 
  
 En historisk återblick 
  
 SOU 2003:35 
  
 livssituation, likvärdig andra människors. Forskaren Martin, den mest refererade i svensk forskning angående normalisering, skriver: 
 Som jag ser det innebär normaliseringsprincipen sålunda att man för de utvecklingsstörda gör tillgängliga de vardagsmönster och livsvillkor som ligger så nära samhällets gängse som möjligt. 
 5 
  
 I denna anda kom omsorgslagen (1967:940) till 1967. Det var först genom denna lag som alla barn med utvecklingsstörning, oavsett grad av sådan, fick en lagstadgad rätt till undervisning. Begreppet obildbar försvann ur författningstexterna och träningsskolan organiserade undervisning för de barn och ungdomar som inte tidigare haft rätt till undervisning. Lagen fastställde skolplikten till 21 års ålder, med möjlighet till förlängning till 23 års ålder för att fullfölja påbörjad utbildning. Särskolan, träningsskola och grundsärskola, var nu fullt utbyggda och landstinget var huvudman för skolformen. Genom att träningsskolan infördes ökade elevantalet i särskolan. Detta medförde lokalbrist på många håll vilket föranledde särskolan att söka samverkan med grundskolan. Det var nu som den obligatoriska särskolan på allvar började lokalintegreras i grundskolan, både av ideologiska och ekonomiska skäl. 
 Den nya skollagen (1985:1100) ersatte 1967 års omsorgslag och ansvaret för utbildningen överfördes från Socialdepartementet till Utbildningsdepartementet. Den obligatoriska särskolan fick sin första läroplan och kursplan 1973. 
 1986 reformerades omsorgslagen för att ytterligare förstärka möjligheterna för personer med utvecklingsstörning att leva som andra människor. Lagen blev ett komplement till socialtjänstlag, hälso- och sjukvårdslag och skollag. Lagen uppmärksammade behoven av tidig stimulans för barn med utvecklingsstörning genom samvaro med andra barn. Tanken var att barn med utvecklingsstörning skulle få tillgång till andra barn som förebilder för sin egen sociala och emotionella utveckling. Lagen medförde bland annat att kommunerna fick det fulla ansvaret för förskoletiden och för fritidsverksamheten upp till 12 år. De styrdokument, som kom att reglera dessa verksamheter, gör nu ingen skillnad mellan barn med utvecklingsstörning och andra barn. 
  
 5  
 Nirje, Williams (1969). Normaliseringsprincipen och dess innebörd för omsorgerna om de psykiskt utvecklingsstörda. 
 40 
  
 SOU 2003:35 
  
 En historisk återblick 
  
 På 1950- och  
 1960-talen 
  var det emellertid vanligt att barn med utvecklingsstörning gick i särskolans egna förskolor. Dessa drevs av landstinget. På vissa håll var det inte möjligt att driva särskilda förskolor eftersom det fanns för få barn med utvecklingsstörning. Landstingen sökte då integrerade lösningar inom den kommunala förskolan. Ekonomiskt löstes detta med integrationsavtal. Under läsåret 1967/68 gick mer än 95 procent av förskolebarnen med utvecklingsstörning i särskolans egna förskolor och knappt 4 procent i den kommunala förskolan.  
 6  
 1985 var 89 procent av samtliga kända barn med utvecklingsstörning integrerade i kommunal förskola. 
 Differentiering som organisationsstrategi 
 Skolan har historiskt sett alltid differentierat elever. En vanlig spe- cialpedagogisk åtgärd på  
 1950-talet 
  var att placera de svagpreste- rande eleverna i specialklasser av olika slag. Placeringen i special- klass skulle ge möjlighet till den utveckling som eleverna ansågs behöva samtidigt som det skulle underlätta utvecklingen för de bättre presterande eleverna genom att klassen gjordes mer homo- gen. I den starkt differentierade skolan under  
 1950-talet 
  fanns olika typer av specialklasser t.ex. särskoleklass, hjälpklass, observations- klass, läsklass,  
 CP-klass, 
  hörselklass, synklass, skolmognadsklass, friluftsklass- och hälsoklass. Specialpedagogiken kan således sägas ha flera olika och motstridiga uppgifter genom att vilja hjälpa de avvikande, men också sträva efter en homogenisering av elev- gruppen. 
 7 
  
 Organisatorisk differentiering finns fortfarande starkt i skolan och utvecklas ur den normativa elevsynen. Elever som avviker från normen ska avskiljas och få sin undervisning utanför sin klass. 
 Skolan är den kliniska miljö där barns svårigheter ofta uppdagas – inte för att barnen nödvändigtvis har problem, utan för att skolan vid varje tidpunkt kräver vissa sätt att fungera. 
 8  
  
 Lane skriver följande om synen på särskiljandet: 
  
 Vårt sätt att se på människor och hur vi väljer att särskilja olika männi- skor hänger samman med vilka värderingar och idéstrukturer som är 
  
 6  
 Karlsudd, Cowan (1999). Särskolebarn i integrerad skolbarnsomsorg. Institutionen för pedagogik Lärarhögskolan i Malmö 
  
 7  
 White, Williams (1998). Den motsägelsefulla specialpedagogiken. Specialpedagogiska rapporter Göteborgs Universitet: institutionen för specialpedagogik, Nr 11. 
  
 8  
 White, Collins (1997). Om skolbarns olikheter. Diskurser kring särskilda behov i skolan – med historiska jämförelsepunkter. Skolverket 
 41 
  
 En historisk återblick 
  
 SOU 2003:35 
  
 rådande i samhället. I varje tid finns grupper som strider om rätten att formulera vad som är normalt och vad som är avvikande, om proble- mens innehåll och dess utbredning. För att skilja ut någon som onor- mal eller särskild finns en föreställning om vad som är normalt. Det normala är dels det mot vilket allt kan jämföras, det genomsnittliga, det vanliga, dels en moralisk idé om hur det bör vara. Vilka grupper och individer som har varit objekt för segregerande åtgärder har skiftat över tid. Leprasjuka, vansinniga, fattiga, vagabonder, utvecklings- störda, kriminella är några grupper som pekats ut som avvikande under det senaste århundradet, men exemplen kan göras många. 
 9 
  
 Särskolans kommunalisering och andra förändringar 
 1988 började särskolan kommunaliseras och 1996 var detta fullt ut genomfört i landet. Huvudmotivet till kommunaliseringen var att grundskola och särskola skulle närma sig varandra och ge möjlig- heter att förverkliga en skola för alla. Särskolekommittén diskuterade i sitt betänkande, Särskolan – en primärkommunal skola (SOU 1991:30), möjligheterna att avskaffa särskolan som egen skolform. Kommittén kände dock en viss oro för att särskolans elever inte skulle garanteras resurser. Dessutom anförde man mot ett avskaffande att kommunerna behövde tid för att lära känna elevgruppen och dess behov. 
 I samband med kommunaliseringen ersattes omsorgslagen av  
 LSS-lagen 
  1994. Denna rättighetslagstiftning träder i kraft då soci- altjänstlag och hälso- och sjukvårdslag inte ger tillräcklig hjälp. 
 Särvux växer fram 
 En försöksverksamhet med vuxenutbildning för personer med utvecklingsstörning startade läsåret 1970/71. Under denna tid var utbildningen kopplad till omsorgsverksamheten och det fanns starka band mellan daglig verksamhet och särvux. 1981 permanen- tades och utvecklades försöksverksamheten. 
 Dåvarande Skolöverstyrelsen fick 1985 regeringens uppdrag att utreda formerna för utbildning för vuxna med utvecklingsstörning. Utredningen föreslår regeringen att utbildning på både grundsär- och träningsskolenivå ska införas. I propositionen Om kompetens- inriktad vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda, särvux (1987/88:113) föreslås att utbildningen på särvux ska fylla samma 
  
 9  
 Jimenez, Flores (2003). Synen på avvikande barn och på särskolan över tid. Bilaga 4. 
 42 
  
 SOU 2003:35 
  
 En historisk återblick 
  
 funktion för personer med utvecklingsstörning som grundvux och komvux gör för personer utan utvecklingsstörning. Undervis- ningen ska ge de vuxna som saknar grundläggande färdigheter en kompetens motsvarande den som fås på grundsärskolan. Läropla- nen för den kommunala och statliga vuxenutbildningen föreslås i lämpliga delar gälla även för särvux, men de läroplaner och kurspla- ner som finns för särskolan ska vara vägledande.  
 Estetisk-praktiska 
  ämnen, sinnesträning eller anpassning till daglig livsföring (ADL) undantas dock undervisningen. Utbildningen kom efter ändring i Lag om ändring i vuxenutbildningslagen (SFS 1988:664) att omfatta undervisning motsvarande grundsärskolan. 
 Efter förslag i betänkandet Vidgad vuxenutbildning för utveck- lingsstörda (SOU 1990:11) och propositionen Växa med kunskaper 
 – om gymnasieskolan och vuxenutbildningen (1990/91:85) vidga- des utbildningen till att också omfatta utbildning på träningsskole- nivå. Förändringen motiveras i dessa skrivningar utifrån att vuxen- utbildning för alla är en demokratifråga. I Lag om ändring i skolla- gen (1991:1107) stärks således landstingskommunernas skyldighet att anordna särvux både på grundsärskole- och träningsskolenivå. 
 I propositionen Om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux m.m. (1991/92:94) föreslås en ytterligare utvidgning av sär- vux i form av yrkesutbildning. År 1992 trädde bestämmelserna om yrkesutbildning inom särvux i kraft. Beck omfattar härmed utbildning för vuxna med utvecklingsstörning på  
 träningsskole-, 
  grundsärskole- och gymnasial nivå. Ansvaret för särvux utbild- ningen gick 1996 över från landstingen till kommunerna. 
 Beskrivning av särvux i dag finns i kapitel 10. 
 Vår sammanfattning med kommentarer 
 Synen på barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning har förändrats genom historien. Historien har präglats av en optimis- tisk period med en tilltro till förmågan hos personer med utveck- lingsstörning att kunna tillgodogöra sig en viss form av undervis- ning. Den övergick senare i en pessimistisk syn under  
 1900-talet. 
  Värderingar och attityder liksom ekonomi och synen på kunskap påverkade denna förändring. 
 Det första steget mot integrering inom barnomsorg och skola kan sägas vara att alla barn fick rätt till allmän förskola. Vid denna tid tog integrationssträvandena fart och samhället ansåg att det nu 
 43 
  
 En historisk återblick 
  
 SOU 2003:35 
  
 var dags att alla barn fick vara tillsammans. Gruppen barn med utvecklingsstörning jämställs härmed med andra barn. Genom omsorgslagen 1986 tog således kommunen över ansvaret för både barnomsorgen och fritidsverksamheten upp till 12 år för barn med utvecklingsstörning. 
 Vi har tagit del av ett flertal kommuners verksamhetsplaner över särskoleverksamheten. Några av dessa visar att det i dag förekom- mer egna förskoleklasser och fritidshem inom särskolan. Detta sätt att organisera omsorg och lärande är oförenligt med internationella och nationella strävanden till inkludering. Det finns därför anledning för oss att i vårt fortsatta arbete analysera på vilka grunder denna organisatoriska förändring sker. 
 Den historiska genomgången ger oss en generell bild av särsko- lans framväxt och utveckling. Dessutom framgår det tydligt, inte minst av våra kommunbesök, att värderingar och attityder styr organisationen även på regional och lokal nivå. Detta är en viktig bakgrund för att förstå varför särskolan och undervisningen för elever med utvecklingsstörning organiseras så olika i skilda delar av landet. 
 44 
  
 5 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 Vi inleder detta kapitel med en allmän beskrivning av de olika skol- formerna. Vi redogör för särskolans och särvux organisation och inne- håll. I kapitlet beskriver vi också kortfattat innehållet i läroplaner och kursplaner. 
 Stora delar av skolväsendet har nyligen varit föremål för utredning. Skollagen har setts över av 1999 års Skollagskommitté (SOU 2002:121), Skollag för kvalitet och likvärdighet. Gymnasieskolan har utretts av Gymnasiekommittén (SOU 2002:120), Åtta vägar till kunskap – En ny struktur för gymnasieskolan. Gymnasieskolans pro- graminriktade individuella program har utretts av en arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet som har presenterat sitt förslag i en slutrapport (U2003/532/G), Ökade möjligheter för elever i gymna- sieskolan att följa undervisningen på ett programinriktat individuellt program. Vuxenutbildningen slutligen, har utretts av en intern arbets- grupp inom utbildningsdepartementet (Ds 2002:66) Om översyn av lagreglering av det offentliga skolväsendet för vuxna. Delar av de för- slag som nu lagts redovisar vi i detta kapitel. 
 Vår bedömning 
 I lagstiftningen skiljer sig mål och syfte med undervisningen åt i vissa avseenden. 
 Skolformer 
 Det allmänna ordnar utbildning för barn, ungdomar och vuxna i olika former (1 kap. 1 och 8 §§ skollagen). Förskoleklassen, sär- skolan, grundskolan och gymnasieskolan är skolformer som är delar av det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar. För vuxna ordnar det allmänna utbildning i bland annat särvux (vuxen- 
 45 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 utbildning för utvecklingsstörda) och komvux (kommunal vuxen- utbildning). 
 Särskolans och särvux organisation 
  
 SÄRSKOLAN 
  
 SÄRVUX 
  
 obligatoriska 
  
 (frivilliga  
 särskolan-) 
  
 - träningsskolenivå 
  
 särskolan 
  
 gymnasiesärskolan 
  
 - grundsärskolenivå 
  
 9(10) år 
  
 4 år 
  
 - gymnasial nivå 
  
 - träningsskola 
  
 - individuellt program 
  
 - grundsärskola 
  
 - specialutformade program 
  
 - nationella program 
  
 Vi övergår nu till att närmare beskriva framför allt särskolans och särvux organisation och innehåll. De bestämmelser som redovisas i det följande är hämtade ur skollagen och de skolformsspecifika förordningarna. Det bör också nämnas att det finns viss rättighets- lagstiftning, som t.ex. Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), som är av central betydelse för många elever i särskolan. 
 Förskolan och förskoleklassen 
 Pedagogisk verksamhet för yngre barn anordnas av det allmänna i form av förskoleverksamhet och skolbarnomsorg. Förskolan är ingen egen skolform i dag. Barn med utvecklingsstörning har rätt till förskola och förskoleklass precis som alla andra barn. Någon särskild rättslig reglering för barn med utvecklingsstörning i för- skola eller förskoleklass finns alltså inte. 
 46 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén föreslår att förskolan blir en egen skolform. Bestämmelser i skollagen som gäller för skolväsendet som exem- pelvis övergripande mål, ska enligt förslaget bli tillämpliga också i förskolan. Rätt till plats i förskolan ska, precis som i dag, barn ha när de har ett eget behov av plats eller när de behöver plats därför att föräldrarna förvärvsarbetar. 
 Den obligatoriska särskolan 
 Särskolan är till för barn och ungdomar som har en utvecklings- störning och därför inte kan gå i grundskola och gymnasieskola (1 kap. 5 § skollagen). Särskolan syftar till att ge en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning, som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i grundskolan och gymnasieskolan (6 kap. 1 § skollagen). 
 Särskolan omfattar alltså både obligatorisk särskola och gymna- siesärskola (6 kap. 3 § skollagen). Den obligatoriska särskolan kan sägas vara parallell med grundskolan och gymnasiesärskolan med gymnasieskolan. Inom den obligatoriska särskolan bedrivs under- visning i grundsärskola och träningsskola. 
 Träningsskolan är avsedd för elever som inte kan gå i grundsär- skolan (6 kap. 3 § andra stycket skollagen). I träningsskolan är undervisningen mer inriktad på praktiska färdigheter som att genomföra dagliga aktiviteter och social träning, än på teoretiska kunskaper. Det är styrelsen för särskolan som avgör om en elev som tas emot i den obligatoriska särskolan ska gå i grundsärskolan eller i träningsskolan. 
 Träningsskoleklasser och grundsärskoleklasser finns i dag ofta lokalt integrerade i grundskolan. Även gymnasiesärskolan har i många kommuner sina program i gymnasieskolan. Det finns även – vilket vi återkommer till senare – elever som studerar i särskolan men rent fysiskt är placerade i en grundskoleklass. Det finns också elever med utvecklingsstörning, som har avstått från undervisning i särskolan och därför går i en grundskoleklass. 
 Rätt att bli mottagen i den obligatoriska särskolan har en elev med utvecklingsstörning som inte bedöms nå upp till grundskolans mål (3 kap. 3 § skollagen). Med elev med utvecklingsstörning lik- ställs i skollagen elever som har fått ett betydande och bestående 
 47 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 begåvningsmässigt funktionshinder på grund av hjärnskada föran- ledd av yttre våld eller sjukdom, samt elever med autism eller autismliknande tillstånd (1 kap. 16 § skollagen). Också de elever som har ett med utvecklingsstörning jämställt förhållande, har rätt att bli mottagna i särskolan om detta förhållande gör att de inte bedöms kunna uppnå grundskolans mål. 
 När vi i fortsättningen talar om en elev med utvecklingsstörning inbegriper vi också dessa elever. 
 Styrelsen för särskolan avgör om en elev ska erbjudas plats i sär- skolan eller inte. Om ett barn, som har tagits emot i särskolan bedöms kunna gå över till grundskolan, ska styrelsen för särskolan besluta att eleven inte längre ska vara elev där (3 kap. 4 § tredje stycket skollagen). Genom lagen (1995:1249) om försöksverk- samhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång, kan en vårdnadshavare till en elev som studerar i den obligatoriska särskolan, när som helst anmäla att de vill att deras barn fortsättningsvis ska följa undervisningen i grundskolan. En närmare beskrivning av särskolans personkrets och av mottagandet i särskolan finns i kapitel 7 i detta betänkande. 
 En elev i särskolan har liksom en elev i grundskolan nioårig skol- plikt. 
 Grundsärskolan och träningsskolan har tio årskurser. Det tionde skolåret är frivilligt. Rätt att delta i det tionde skolåret har en elev i den obligatoriska särskolan som har slutfört årskurs nio (6 kap. 3 a § skollagen). 
 Läroplan och kursplaner 
 1994 fick det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fri- tidshemmet en ny läroplan, Lpo 94 (SKOLFS 1994:1). Hela det obligatoriska skolväsendet har således en gemensam läroplan. Läroplanen anger de värden som utbildningen ska vila på, värde- grunden. Läroplanen anger också inriktningen på skolans arbete genom mål att sträva mot, vilka är desamma för alla skolformer inom den obligatoriska skolan. Läroplanens mål att uppnå uttrycker vad eleverna minst ska ha uppnått när de lämnar skolan. Dessa är olika för grundskolan, träningsskolan och grundsärskolan. 
 Utbildningens syfte och mål för den obligatoriska särskolan anges bland annat i Lpo 94 och i kursplanerna för den obligatoriska särskolan. 
 48 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 Kursplaner för grundsärskolan finns för tolv ämnen: bild, engelska, hem- och konsumentkunskap, idrott och hälsa, matema- tik, modersmål, musik, naturorienterade ämnen, samhällorienterade ämnen, slöjd, svenska och svenska som andraspråk. Träningssko- lans kursplan delas in i fem ämnesområden: kommunikation, verk- lighetsuppfattning, motorik, estetisk verksamhet och vardagsakti- viteter. 
 De nyligen reviderade kursplanerna för grundsärskolan är upp- byggda och strukturerade på samma sätt som grundskolans kurs- planer, vilka också har legat till grund för revideringen. I grund- särskolan och träningsskolan är målen att uppnå villkorade utifrån elevens förutsättningar. 
 Timplaner 
 Timplanerna för den obligatoriska särskolan ger stor handlingsfri- het åt skolan att fördela ämnena på olika årskurser. Grundsärsko- lans och träningsskolans timplan omfattar i dag 7 400 respektive 7 020 timmar och spänner över tio år. Det frivilliga tionde året har inga separata kursplaner utan undervisningen baseras på individu- ella val. 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén föreslår att den obligatoriska särskolan och gymnasiesärskolan blir skilda skolformer och ges varsitt kapitel i en ny skollag. Förslaget innebär att de bestämmelser om gymnasiesär- skolan som nu återfinns i kapitel 6 i skollagen upphör att gälla. Något förslag på ny reglering för gymnasiesärskolan läggs inte fram. Gymnasiekommittén behandlar inte gymnasiesärskolan. Innan en ny skollag i enlighet med Skollagskommitténs förslag trä- der i kraft måste därför nya bestämmelser för gymnasiesärskolan tas fram. 
 Vidare föreslår Skollagskommittén att den obligatoriska särsko- lan ska heta grundsärskola och att begreppet träningsskola ska för- svinna. Undervisning i grundsärskolan ska enligt förslaget ha två inriktningar; utbildning i ämnen och utbildning inom ämnesområ- den. Det ska också vara möjligt att kombinera undervisningen i ämnen och ämnesområden. 
 49 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 Det tionde skolåret i den obligatoriska särskolan föreslås för- svinna. En elev i grundskolan, som inte tillfredställande har slutfört sista årskursen när skolplikten upphör, men bedöms ha förmåga att fullfölja utbildningen ska beredas tillfälle att göra detta under högst två år. Skollagskommittén föreslår att en elev i den obligatoriska särskolan ska ha samma möjlighet. Förslaget innehåller inget krav på – som är fallet för en elev i grundskolan – att eleven bedöms ha förmåga att fullfölja utbildningen. Vidare föreslås att det av lagen ska framgå att utbildningen i den obligatoriska särskolan, förutom att motsvara den som ges i grundskolan, också ska ligga till grund för fortsatt utbildning. Det föreslås bli obligatoriskt med en indivi- duell utvecklingsplan för alla elever i särskolan. Av planen ska bland annat den inriktning elevens utbildning har framgå. Planen ska omprövas minst en gång per läsår. 
 Både grundsärskolan och träningsskolan förslås få samma antal timmar som grundskolan, dvs. 6 665 timmar. 
 Gymnasiesärskolan 
 För ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de har en utvecklingsstörning, finns gymnasiesärskolan (1 kap. 5 § skolla- gen). Syftet med utbildningen i gymnasiesärskolan är att ge ele- verna en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i gymnasieskolan (6 kap. 1 § skollagen). Gymnasiesärskolan ska också utifrån varje elevs förutsättningar fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som en förberedelse för ett meningsfullt vuxenliv i arbete, boende och fritid (Lpf 94, SKOLFS 1994:2). Eleverna ska vidare genom utbildningen få en sådan grund för ett livslångt lärande att de har beredskap för den omställning som krävs när betingelser i arbetsliv och samhällsliv förändras. 
 En elev med utvecklingsstörning har rätt att tas emot i gymna- siesärskolan, om styrelsen för särskolan bedömt att eleven inte kan gå i gymnasieskolan (6 kap. 7 § skollagen). Om eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan, ska han erbjudas plats på gymnasie- skolans individuella program (5 kap. 13 § skollagen). 
 Utbildningen i gymnasiesärskolan är fyra år och bygger på den obligatoriska särskolan (6 kap. 9 § skollagen). I gymnasiesärskolan finns nationella och specialutformade samt individuellt program 
 50 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 (6 kap. 3 § skollagen). Styrelsen för särskolan avgör på vilket pro- gram eleven ska gå. 
 Nationella och specialutformade program 
 De nationella programmen i gymnasiesärskolan är: Hotell- och restaurangprogrammet, Industriprogrammet, Fordonsprogrammet, Handels- och administrationsprogrammet, Mediaprogrammet, Naturbruksprogrammet, Hantverksprogrammet och Estetiska programmet. De nationella och specialutformade programmen ska innehålla kärnämnena svenska eller svenska som andraspråk, engelska, matematik, samhällskunskap, naturkunskap, religions- kunskap, idrott och hälsa samt estetisk verksamhet (5 kap. 1 § för- ordningen, 1994:741, om gymnasiesärskolan). 
 En elev, som går på ett nationellt eller ett specialutformat pro- gram i gymnasiesärskolan, får efter rektors beslut läsa kurser enligt gymnasieskolans kursplaner i karaktärsämnen som har en yrkesin- riktad eller estetisk profil (5 kap. 2 a § förordningen 1994:741 om gymnasiesärskolan). Det är numera möjligt att ta in kurser från gymnasieskolan i ett slutbetyg från gymnasiesärskolan. 
 Ett specialutformat program ska i fråga om utbildningens nivå motsvara ett nationellt program och bestå av delar av de nationella programmen. Både på nationella och specialutformade program ska det finnas arbetsplatsförlagd utbildning. 
 Individuellt program 
 Det individuella programmet är till för dem som inte vill eller kan följa utbildningen i ett nationellt eller specialutformat program i gymnasiesärskolan. Ett skäl till att låta en elev gå på ett individuellt program kan vara att eleven har en mycket ojämn begåvningsprofil. Eleven kanske klarar yrkeskurser på ett nationellt program, men inte alla kärnämnen. 
 Precis som i gymnasieskolan kan det individuella programmet också vara en förberedelse för att komma in på ett nationellt pro- gram. Programmet kan också ge eleven yrkesträning och verksam- hetsträning. Det är styrelsen för särskolan som avgör om en elev inom det individuella programmet ska få yrkesträning eller verk- samhetsträning (6 kap. 9 § skollagen). 
 51 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 Läroplan för gymnasiesärskolan 
 Läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, anger precis som Lpo 94 den värdegrund utbildningen ska vila på, vad skolan ska sträva mot och vad eleverna ska uppnå. Mål att sträva mot ger möj- ligheter till lokala beslut i  
 urvals-, 
  innehålls- och metodfrågor. 
 Kursplaner för nationella- och specialutformade program 
 De nya kursplanerna för gymnasiesärskolans program har utarbe- tats samtidigt med den obligatoriska särskolans kursplaner. En viss samverkan och synkronisering har skett mellan kursplanerna i den obligatoriska särskolan och den frivilliga särskolan. Särskilt har progressionen mellan ämnen i grundsärskolan och kärnämnen i gymnasiesärskolan betonats. Kursplanemålen har dessutom tydli- gare anpassats efter elevernas behov och förutsättningar. 
 Gymnasiesärskolan ska förbereda de studerande för arbete, boende och fritid. Därför finns det särskilda kurser som är allmänt förberedande för vuxenlivet som ett komplement till kärnämnena. Dessa är valbara i alla nationella program. 
 Kursplaner för det individuella programmet 
 Kursplanerna för det individuella programmet har omarbetats utifrån samma principer som övriga programs kursplaner. Det finns i dag utarbetade kursplaner för yrkesträning och verksamhetsträ- ning. 
 Individuell studieplan i gymnasiesärskolan 
 För att kunna anpassa undervisningen till varje enskild elev krävs en bedömning av elevens behov och förutsättningar. Sedan upp- rättas en individuell studieplan av vilken elevens kursval ska framgå. Studieplanen ska upprättas efter samråd med elever och föräldrar, och här kan utvecklingssamtalen vara en bra bas. Det är rektors ansvar att se till att varje elev får en individuell studieplan. 
 52 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 Timplaner 
 Den minsta garanterade undervisningstiden för varje elev i gymna- siesärskolan skall utgöra 3 600 timmar (6 kap. 11 § skollagen). 
 Särvux 
 Det allmänna ordnar också utbildning för vuxna med utvecklings- störning, särvux. Beck syftar till att ge kunskaper och färdigheter som motsvarar de som ungdomar kan få i den obligatoriska sär- skolan och på nationella eller specialutformade program i gymna- siesärskolan (12 kap. 1 § skollagen). Beck ska också – med elever- nas tidigare utbildning och erfarenheter som utgångspunkt samt utifrån varje elevs förutsättningar – fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som grund för deltagande i samhällsliv och yrkesliv (Lpf 94). Behörig att tas emot i särvux är den som saknar sådana kun- skaper som utbildningen avser att ge och som har förutsättningar att följa utbildningen (3 kap. 3 § förordningen, 1992:736, om vux- enutbildning för utvecklingsstörda). 
 Läroplan och kursplaner 
 Läroplanen för de frivilliga skolformerna Lpf 94, gäller också för särvux. I läroplanen anges att rektor har ett särskilt ansvar för att utbildningen erbjuds på ett sådant sätt att vuxna kan studera på fri- tid, deltid eller heltid efter individuella behov och önskemål. Pro- grammål finns för de delar av särvux som motsvarar den obligato- riska särskolan och gymnasial särvux. Den utbildning som motsva- rar den som ges inom grundsärskolan anordnas i ämnena svenska, svenska som andraspråk, engelska, matematik, samhällskunskap, religionskunskap, historia, geografi, fysik, kemi och biologi. Den utbildning som motsvarar den som ges i träningsskolan anordnas i ämnena kommunikation och verklighetsuppfattning och omvärlds- kunskap. 
 För gymnasialt särvux gäller de programmål som har fastställts för gymnasiesärskolans nationella program. Detta innebär att det finns en mängd olika kurser att välja på. Kurserna presenteras i ett programhäfte, (GySär 2002:01). 
 53 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 SOU 2003:35 
  
 Förslag om förändringar 
 PRIV är programinriktade individuella program i gymnasieskolan. En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet föreslår en utveckling av gymnasieskolans individuella program och att landets kommuner i första hand ska erbjuda elever, som inte tagits in på något nationellt program i gymnasieskolan eller som har avbrutit utbildningen där, utbildning på PRIV. Förslaget är tänkt att tilläm- pas under perioden tills de eventuella ändringar som föranleds av förslagen från Gymnasiekommittén 2000, träder i kraft. Förslaget kan ha betydelse för de ungdomar med utvecklingsstörning som i dag studerar på det individuella programmet i gymnasieskolan. 
 En annan arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet föreslår att benämningen kommunal vuxenutbildning (komvux) upphör och att utbildningsformen istället ska heta kommunalt stöd till vuxnas lärande. Någon motsvarande förändring på särvux område föreslås inte. I de bestämmelser som reglerar särvux föreslår arbets- gruppen strukturella förändringar och en viss språklig anpassning. 
 Huvudmannaskap 
 Huvudman för särskolan liksom för skolan i övrigt, är numera kommunerna. Landstinget får driva gymnasiesärskola efter över- enskommelse med kommun (6 kap. 10 § 2 stycket skollagen). Sär- vux får bedrivas på entreprenad (12 kap. 9 § skollagen). Special- skolan är en statlig skola. 
 Fristående skolor 
 Vid sidan av de skolformer som anordnas av det allmänna finns det fristående skolor (1 kap 3 § skollagen). Huvudman för en fristå- ende skola är en enskild juridisk eller fysisk person. Det finns både fristående obligatoriska särskolor och fristående gymnasiesärsko- lor. 
 Skolplikt kan fullgöras i en fristående särskola om skolan är god- känd och eleven hör till särskolans personkrets (9 kap. 1 och 3 §§ skollagen). Ansökan om godkännande av fristående skolor som motsvarar särskolan prövas av Skolverket. 
 54 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux – organisation och innehåll 
  
 Skollagskommittén 
 Skollagskommittén föreslår att en skola med enskild huvudman inom skolväsendet fortsättningsvis benämns enskild skola och inte fristående skola som i dag. Enskilda skolors verksamhet ska regle- ras i de författningsbestämmelser och styrdokument som i dag gäller för offentliga skolor. De enskilda skolorna blir alltså ingen egen skolform. Termen friskola ska finnas kvar men förbehålls de skolor som drivs med enskild huvudman utanför skolväsendet bland annat utifrån Sveriges internationella åtaganden. 
 Vår sammanfattning med kommentarer 
 Läroplaner och kursplaner är viktiga styrdokument i det praktiska arbetet i skolan. Kontinuerliga kursplanerevideringar är nödvändiga eftersom vi lever i en föränderlig värld där ny kunskap ständigt skapas och synen på kunskap förändras. 
 Genom revideringen av den obligatoriska särskolans kursplaner har dessa kommit att närma sig grundskolans kursplaner. En av orsakerna till revideringen av särskolans kursplaner var att dessa skulle vara så lika grundskolans kursplaner som möjligt. Detta ökar möjligheterna för skolformerna att samverka. De skillnader som förekommer är mera av grad- än artskillnad – med hänsyn tagen till elevgruppen. 
 Innehåll och utformning i de nya kursplanerna är mindre detalje- rade och ger en större frihet för den enskilda skolan att organisera undervisningen. Samtidigt kan sägas att mål att uppnå för den obli- gatoriska särskolan genom revideringen är mer utmanande än tidi- gare, i både grundsärskolan och träningsskolan. 
 Grundskolan ska se till att eleverna har uppnått vissa mål efter genomgången skola. När det gäller mål att uppnå i den obligato- riska särskolan sägs att dessa ska uppnås utifrån elevens förutsätt- ningar. De blir med andra ord både anpassade till den totala elev- gruppen och villkorade för varje elev. Det finns både fördelar och nackdelar med denna skrivning. 
 Den skillnad som finns framförallt mellan grundskolan och den obligatoriska särskolan när det gäller mål och betygssättning, kan utgöra ett hinder för en inkluderande undervisning och för sam- verkan mellan skolformerna. Vårt fortsatta arbete kommer att innebära en djupare analys av detta. 
 55 
  
 6 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 I det här kapitlet jämför vi några viktiga bestämmelser och redogör för de rättsliga skillnader som finns mellan den obligatoriska särskolan, gymnasiesärskolan och särvux å ena sidan och grundskolan, gymnasie- skolan och komvux å den andra. 
 Delar av de förslag som nu lagts av Skollagskommitten m.fl. och som berör särskolan och särvux, redovisas i detta kapitel. 
 Vår bedömning 
 Lagstiftningen skiljer sig i flera avseenden åt mellan skolformerna. 
 N Kommunernas skyldighet att anordna egen särskola är inte lika omfattande som skyldigheten att anordna egen grundskola, 
 N eleverna i den obligatorisk särskolan, gymnasiesärskolan och särvux har inte samma valmöjligheter som eleverna i grund- skolan, gymnasieskolan och komvux, 
 N mål och syfte med undervisningen skiljer sig åt i vissa avseen- den i de olika skolformerna, 
 N betygsskalorna är begränsade i den obligatoriska särskolan, gymnasiesärskolan och särvux jämfört med grundskolan, gymnasieskolan och komvux. I träningsskolan får betyg inte sättas överhuvudtaget, 
 N en vuxen person har rätt till grundläggande vuxenutbildning i komvux. Någon motsvarande rätt till grundläggande utbildning i särvux finns inte. 
 N Skollagskommittén föreslår att reglerna om gymnasiesärskolan i kapitel 6 skollagen ska upphöra. Sådana regler måste utformas innan en ny skollag i enlighet med förslaget börjar att gälla. 
 Innan vi övergår till den jämförande beskrivningen av vissa författningsbestämmelser redogör vi helt kort för principen om 
 57 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 likvärdig utbildning och skolpliktens utformning. Bestämmelsen om likvärdig utbildning är central och ställer särskilda krav på särskolan och särvux eftersom elevgruppen är så heterogen. 
 Likvärdig utbildning 
 Utbildningen i Sverige ska vara likvärdig var helst den anordnas. Detta framgår av 1 kap. 2 § första stycket skollagen som stadgar: 
 Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografiskt hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Utbildningen skall inom varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet. 
 Motsvarande bestämmelse för vuxnas utbildning finns i 1 kap. 9 § första stycket skollagen. Allas lika tillgång till utbildning innebär mer än att alla ska ha samma formella möjligheter att få utbildning. I propositionen Om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18 s. 27) uttalas att huvudmännen ska utforma sitt skolväsende och utbildning så att inte någon i realiteten förhindras att få del av denna utbildning på grund av kön, bostadsort eller sociala och ekonomiska förhållanden 
 I olika sammanhang har betonats att kravet på en likvärdig utbildning inte innebär att undervisningen ska utformas på samma sätt överallt eller att skolans resurser ska fördelas lika. Hänsyn ska tas till elevernas olika förutsättningar och behov. Skolan har ett särskilt ansvar för de elever som av olika anledningar har svårigheter att nå målet för utbildningen. Undervisningen kan därför aldrig göras lika för alla. 
 Skolplikten 
 Barn bosatta i Sverige har skolplikt enligt föreskrifterna i tredje kapitlet skollagen (3 kap. 1 § skollagen). Skolplikten kan fullgöras i grundskolan och i den obligatoriska särskolan. Skolplikten gäller dock inte barn som varaktigt vistas utomlands eller  
 vars förhållan- den är sådana att det uppenbarligen inte kan begäras att barnet skall gå i skola 
 . Skolplikten motsvaras av en rätt att få utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. 
 58 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 I propositionen En ny skollag m.m. (prop. 1985/86:10 s. 81), uttala- des: 
 I paragrafen slås fast den allmänna principen om skolplikt och motsvarande rätt till utbildning. I praktiken är rätten till utbildning det väsentliga. 
 Det viktiga i lagrummet är alltså rätten till utbildning. De barn som undantas från skolplikt i bestämmelsen saknar också motsvarande rätt till utbildning. 
 De fåtal barn som avses är barn med flerfunktionshinder. Beslut om undantag från skolplikten fattas av styrelsen för skolan i respektive kommun. I propositionen framhölls att varje förutsätt- ning hos barnet till utbildning ska tas till vara. Vidare uttalades: 
 Det kan emellertid i ett helt exceptionellt fall tänkas att ett barn är så allvarligt handikappat i ett eller flera avseenden att det är helt omöjligt för barnet att lära sig något. 
 Såvitt vi har erfarit används inte undantagsbestämmelsen i praktiken. 
 För barn i grundskolan och den obligatoriska särskolan är skolplikten nio år (3 kap. 7 och 10 §§ skollagen). 
 Betydelsen av att skolplikten fullgörs i en viss skolform har vi kortfattat berört i kapitel fem. Det finns också skillnader mellan skolformerna i andra avseenden. Vi övergår nu till att redovisa de viktigaste av dessa skillnader. 
 Syfte och mål med utbildningen 
 En av skillnaderna mellan de olika skolformerna är att syftet med utbildningen och de mål som ska uppnås inte är desamma i alla avseenden. 
 Obligatoriska särskolan – grundskolan 
 Syftet med utbildningen i särskolan är att ge eleverna en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning, som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i grundskolan och gymnasieskolan (6 kap. 1 § skollagen). Utbildningen i grundskolan ska syfta till att ge eleverna de kunskaper och färdigheter och den skolning i övrigt som de behöver för att delta i samhällslivet. Utbildningen ska 
 59 
 Särskolan och särvux i författningar SOU 2003:35 
 kunna ligga till grund för fortsatt utbildning i gymnasieskolan (4 kap. 1 § första stycket skollagen). De mål som ska uppnås enligt läroplanen är inte desamma i de båda skolformerna. 
 Gymnasiesärskolan – gymnasieskolan 
 Utbildningen i gymnasiesärskolan ska så långt det är möjligt motsvara utbildningen i gymnasieskolan. De nationella och special- utformade programmen i gymnasieskolan ska vara grund för fortsatt utbildning på högskolenivå och för yrkesverksamhet (5 kap. 4 och 4 a §§ skollagen). Ett individuellt program i gymnasieskolan ska först och främst förbereda eleverna för studier på ett nationellt eller specialutformat program (5 kap. 4 b § skollagen). De mål som ska uppnås enligt läroplanen är inte desamma i de båda skolformerna. 
 Särskilt stöd 
 Om det har framkommit att en elev behöver särskilda stödåtgärder ska rektor se till att ett åtgärdsprogram utarbetas. Eleven och dennes vårdnadshavare ska ges möjlighet att delta i utarbetandet av detta (5 kap. 1 § andra stycket särskoleförordningen, 1995:206, 8 kap. 1a § förordningen, 1994:741, om gymnasiesärskolan, 5 kap. 1 § tredje stycket grundskoleförordningen, 1994:1194, och 8 kap. 1a § gymnasieförordningen, 1992:394). 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén föreslår att en utredningsskyldighet av elevens behov av särskilt stöd skrivs in i lagen. För en elev som då befinns ha rätt till stöd ska ett åtgärdsprogram utarbetas och fastställas av rektor eller den rektor utser. Förslaget avser att stärka elevens rätt och ange en arbetsprocess. Beslut om särskilt stöd ska kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. 
 60 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 Särvux – komvux 
 Utbildningen i särvux syftar till att ge vuxna med utvecklings- störning motsvarande kunskaper och färdigheter som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och på nationella eller specialutformade program i gymnasiesärskolan (12 kap. 1 § första stycket skollagen). Den grundläggande vuxenutbildningen på komvux syftar till att ge vuxna sådana kunskaper och färdigheter som de behöver för att delta i samhällsliv och arbetsliv. Utbild- ningen ska också syfta till att möjliggöra fortsatta studier (11 kap. 2 § första stycket skollagen). Gymnasial vuxenutbildning syftar till att ge vuxna kunskaper och färdigheter på en nivå som motsvarar den som utbildningen i gymnasieskolan ska ge (11 kap. 2 § andra stycket skollagen). De mål som ska uppnås enligt läroplanen är inte desamma i skolformerna. 
 Kommunernas skyldighet att anordna utbildning 
 Kommunerna är skyldiga att se till att utbildning för alla som har rätt att gå i särskola kommer till stånd (6 kap. 5 § skollagen) och att erbjuda särvux (12 kap. 3 § skollagen). Det är hemkommunen som ansvarar för att utbildning för den som har rätt att gå i särskola kommer till stånd (6 kap. 5 § första stycket skollagen). Detta kan ske genom att kommunen ordnar en egen skola eller genom att plats erbjuds i en annan kommuns utbildning. Kommunerna ska informera om möjligheterna till utbildning i särvux och verka för att vuxna med utvecklingsstörning deltar i sådan utbildning (12 kap. 5 § skollagen) 
 Med hemkommun avses för en elev bosatt i landet den kommun där eleven är mantalsskriven (1 kap. 15 § första stycket skollagen). 
 Obligatorisk särskola – grundskola 
 Kommunen kan fullgöra sin skyldighet att organisera utbildning genom att anordna en egen skola eller genom att komma överens med en annan kommun om att denna i sin särskola ska ta emot elever, som hemkommunen har att sörja för (6 kap. 5 § andra stycket skollagen). Vid detta val måste bestämmelsen om en elevs resor i 6 kap. 6 § första stycket skollagen beaktas. 
 61 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 En kommun är alltså inte skyldig att anordna särskola i egen regi. I propositionen Om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux (prop. 1991/92:94 s. 41) anfördes som skäl härför att elevunderlaget kan vara väl litet i en del kommuner för den specialisering som ibland kan behövas inom särskoleverksamheten. 
 Någon motsvarande valmöjlighet för kommunerna när det gäller att organisera grundskola finns inte. Skyldigheten att anordna grundskola fullgörs normalt genom att kommunen ordnar egen skola i den omfattning som behövs. Endast om det finns särskilda skäl får kommunen komma överens med en annan kommun om att den kommunen ska organisera utbildningen. I propositionen om vissa skolfrågor (prop. 1990/91:115 s. 72), anfördes att med särskilda skäl t.ex. avsågs det förhållandet att en elev får kortare resor till skolan. I förarbetena till bestämmelsen anfördes också att undantaget måste tolkas mot bakgrund av vad som stadgas i 4 kap. 6 § skollagen om att grundskoleelever ska kunna bo hemma under sin skolgång och att kommunen måste beakta kommunikations- förhållandena vid utformningen av sin grundskoleverksamhet. 
 Särskola finns i de flesta av landets kommuner. Enligt en lägesbeskrivning som Skolverket har gjort år 2002 anordnas nu egen obligatorisk särskola i 273 av landets 290 kommuner. 
 Gymnasiesärskola – gymnasieskola 
 Hemkommunen är också skyldig att anordna gymnasiesärskola (6 kap. 5 § skollagen). Skyldigheten kan fullgöras genom att kommunen anordnar egen skola eller genom att annan kommun tar emot kommunens elever efter att samarbetsavtal har träffats. Utbildning i gymnasieskola kan anordnas på samma sätt. 
 Särvux – komvux 
 Förutom särskola ska kommunerna också erbjuda särvux (12 kap. 3 § skollagen). Särvux finns inte i alla landets kommuner. Skyldigheten att erbjuda särvux kan fullgöras genom att kommunen organiserar egen utbildning eller svarar för kostnaderna för elevens utbildning i en annan kommun. Kommunernas skyldighet att anordna komvux kan fullgöras på samma sätt. 
 62 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 Kommunerna ska sträva efter att erbjuda sådan utbildning som svarar mot behov och efterfrågan (12 kap. 3 § skollagen). Motsvarande bestämmelse finns för gymnasial vuxenutbildning i komvux. 
 En vuxen person som är behörig att söka särvuxutbildning har inte någon ovillkorlig rätt till grundläggande utbildning. En behörig sökande till grundläggande vuxenutbildning har rätt till sådan utbildning (11 kap. 10 och 8 §§ skollagen). 
 Resor och boende 
 En kommun, som anordnar särskola, ska sträva efter att organisera utbildningen så att ingen elev behöver bo utanför hemmet. Kommunens skyldighet sträcker sig  
 så långt det är möjligt  
 (6 kap. 6 § första stycket skollagen). Grundskola däremot får organiseras så att en elev måste bo utanför hemmet för att fullgöra sin skolplikt endast om en annan lösning framstår som orimlig (4 kap. 6 § andra stycket skollagen). Vid denna bedömning ska särskild vikt fästas vid elevens ålder (4 kap. 6 § andra stycket skollagen). 
 Valmöjligheter 
 I detta avsnitt beskriver vi elevernas möjligheter att välja skola. De praktiska möjligheterna att välja skola hänger nära samman med reglerna om skolskjuts, som vi också redogör för. Vi behandlar också några av de möjligheter som finns till val i skolan i dag. 
 Rätt att välja skola 
 Att en kommun anordnar en egen obligatorisk särskola innebär inte att alla elever har rätt att fritt välja vilken skolenhet de önskar studera vid. Skolenhet är ett begrepp som används i Skollagskommitténs betänkande i bemärkelsen en lokalt begränsad skola. Vi använder begreppet på samma sätt. Bestämmelserna om rätten att välja skola i den egna kommunen är utformad på samma sätt i den obligatoriska särskolan och i grundskolan. Särskoleelever saknar däremot för närvarande rätt att välja skola utanför hemkommunen om det inte finns något avtal mellan kommunerna. 
 63 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 En grundskoleelev har rätt att söka till en skola utanför sam- verkansområdet om det finns särskilda skäl. 
 Obligatoriska särskolan – grundskolan 
 Vårdnadshavares önskemål om placering vid en viss skolenhet ska beaktas så långt det är möjligt. Denna princip inskränks i två fall. Det ena fallet är när andra elevers rätt till skola nära hemmet äventyras. Det andra är när betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter kan uppstå för kommunerna med anledning av vårdnadshavarens önskemål (6 kap. 6 § andra stycket skollagen). Motsvarande bestämmelse finns för grundskolan (4 kap. 6 § tredje stycket skollagen). 
 I propositionen Om ändrat huvudmannaskap uttalades när det gäller särskolan, att det kan vara befogat att placera en elev vid en annan skola än den som är närmast hemmet, om en sådan placering bättre kan tillgodose elevens behov av en utbildning som är anpassad till dennes förutsättningar. När önskemålet om placering vid en viss skolenhet för en elev ska vägas mot andra elevers intresse av en kort skolväg, måste också denna aspekt vägas in. 
 Med begreppet betydande svårigheter för kommunerna avses t.ex. det fallet att en viss skola inte har plats för alla som vill gå där. Kommunen är inte skyldig att bygga ut en skola för att bereda plats åt alla elever som har sökt dit. Bestämmelsen kan också vara tillämplig när en skolenhet måste undergå en betydande ombygg- nation för att göras tillgänglig för en elev med exempelvis rörelse- hinder, om en annan lämplig skola finns på godtagbart avstånd. 
 Om kommunerna har träffat en överenskommelse om samver- kan har en elev rätt att söka utbildning i den andra kommunens obligatoriska särskola. En utomstående kommun kan också ta emot elever från en annan kommun utan avtal (6 kap. 6 a § skollagen) efter önskemål av vårdnadshavaren. Någon skyldighet att ta emot en elev från en annan kommun utan avtal finns dock inte. 
 När det gäller grundskolan däremot ska en kommun ta emot en elev från en kommun utanför samverkansområdet om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att gå i den kommunens grundskola (4 kap. 8 § skollagen). I regeringens proposition Valfrihet i skolan (prop. 1992/93:230 s. 60), angavs att med särskilda skäl avses mobbning och andra allvarliga konfliktsituationer. 
 64 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 Gymnasiesärskolan – gymnasieskolan 
 Bestämmelsen i 6 kap. 6 § andra stycket skollagen om fördelningen av elever på olika skolor med särskoleutbildning gäller också gymnasiesärskolan. Detta innebär att vårdnadshavarens önskemål om placering av en elev på en viss gymnasiesärskola följs som huvudregel med de inskränkningar som redovisats ovan. När det finns fler sökande än platser till ett nationellt eller ett specialutformat program ska företräde ges till den som har störst behov av utbildningen (6 kap. 1 b § förordningen, 1994:741, om gymnasiesärskolan). I gymnasieskolan är betyg det huvudsakliga urvalskriteriet i fall när det finns fler sökande än platser till ett program (6 kap. 3 och 4 §§ gymnasieförordningen, 1992:394). 
 Bestämmelsen om kommunens rätt, att efter önskemål från vårdnadshavare, ta emot en elev från annan kommun gäller också gymnasiesärskolan. Det innebär att en elev inte har någon rätt att välja utbildning utanför hemkommunen om inte samverkanssavtal finns. 
 I gymnasieskolan är den som ska erbjudas ett nationellt program av sin hemkommun behörig att söka sådan utbildning i hela landet (5 kap. 8 § skollagen). 
 Särvux – komvux 
 En kommun eller ett landsting är skyldig att ta emot en sökande till särvux som kommer från en annan kommun om hemkommunen åtagit sig att svara för kostnaderna för utbildningen (12 kap. 7 § skollagen). 
 Motsvarande bestämmelse finns för elever i gymnasial komvux (11 kap. 20 § skollagen). Därutöver har en elev på komvux rätt att mottas i en annan kommuns komvux om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå där (11 kap. 21 § andra stycket skollagen). Någon motsvarighet till denna bestämmelse finns inte för särvux del. 
 Det bör observeras att rättigheten gäller att bli mottagen, dvs. att prövas som sökande till utbildningen. Om det finns fler sökande än platser blir ett urval nödvändigt och den som har rätt att bli mottagen prövas då tillsammans med övriga sökande. När platserna är färre än antalet sökande ges företräde till den som har kort tidigare utbildning och i första hand önskar fullfölja studier som 
 65 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 har påbörjats enligt en upprättad individuell studieplan (3 kap. 8 § förordningen, 2002:1012, om kommunal vuxenutbildning). När antalet sökande är fler än platserna i särvux ska företräde ges till den som har störst behov av utbildningen (3 kap. 6 § förordningen, 1992:736, om vuxenutbildning för utvecklingsstörda). Vid detta urval ska särskilt beaktas att en sökande inte tidigare har deltagit i motsvarande utbildning och om hon har behov av utbildningen för pågående eller planerad yrkesverksamhet eller står inför ett yrkes- val. Urvalskriterierna är alltså inte desamma i de bägge skolformer- na. 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén föreslår att det i fortsättningen ska vara möjligt att frångå vårdnadshavarens önskemål om placering vid en särskild skolenhet också om det finns andra särskilda skäl. 
 Vidare föreslår Skollagskommittén att grundsärskola och grundskola likställs på så vis, att en kommun ska ta emot en elev som kommunen inte är skyldig att sörja för, om det med hänsyn till elevens personliga förhållanden finns särskilda skäl. Bestämmelsen utformas i förslaget som en överklagbar rättighet. 
 Skolskjuts 
 Rätten att välja skola hänger i praktiken nära samman med rätten till skolskjuts. 
 Obligatoriska särskolan – grundskolan 
 Varje kommun är skyldig att anordna kostnadsfri skolskjuts för en särskoleelev, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, elevens funktionshinder eller någon annan särskild omständighet (6 kap. 6 § tredje stycket skollagen). Grundskoleelever har under samma förutsättningar rätt till kostnadsfri skolskjuts (4 kap. 7 § första stycket skollagen). Som motiv till bestämmelserna om skolskjuts angavs i skollagsproposi- tionen att en elev inte ska behöva betala för något i anslutning till den utbildning som eleven genom skolplikten är skyldiga att delta i. 
 66 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 En elev i särskolan, som väljer att gå i en annan skola än den som kommunen annars hade placerat eleven i, har dock ingen rätt till skolskjuts. Samma sak gäller för elever i grundskolan (4 kap. 7 § skollagen). 
 Gymnasiesärskolan och särvux – gymnasieskolan och komvux 
 Bestämmelserna om skolskjuts gäller både i den obligatoriska särskolan och i gymnasiesärskolan. I gymnasieskolan, särvux och komvux finns ingen rätt till kostnadsfri skolskjuts. Däremot har en elev som har rätt till studiehjälp enligt studiestödslagen rätt till ersättning för sina dagliga resor mellan bostaden och skolan om färdvägen är minst sex kilometer (2 § Lagen 1991:1110, om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor). 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén framhåller vikten av att friheten för eleverna i den obligatoriska särskolan att välja skolenhet inte onödigt begränsas. I sammanhanget anförs att elever med olika funktionshinder kan ha svårare än andra att förflytta sig mellan skolan och hemmet. Någon förändring i skolskjutsbestämmelsen föreslås inte. Skollagskommittén framhåller dock att inget hindrar att kommunen erbjuder kostnadsfri skolskjuts när eleven valt en skola som ligger på jämförbart avstånd med den skolenhet som kommunen annars skulle placerat eleven i. Skollagskommittén föreslår också att ett beslut om skolskjuts ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I dag kan sådana beslut överklagas endast avseende beslutets laglighet. 
 Val i skolan 
 I skolan kan vissa val göras. Valmöjligheterna i skolan är inte desamma i de jämförda skolformerna. Genom Lagen (1995:1249) om försöksverksamhet med ökat föräldrainflytande över utveck- lingsstörda barns skolgång, kan en vårdnadshavare till ett barn, som har rätt att mottas i särskolan, välja om barnet ska gå i särskolan eller i grundskolan. Det är styrelsen för särskolan som avgör om en elev ska gå på ett nationellt, specialutformat eller individuellt 
 67 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 program i gymnasiesärskolan. Kommunernas skyldighet att erbjuda ett allsidigt urval av nationella program är mindre i gymnasiesär- skolan än i gymnasieskolan. 
 Obligatoriska särskolan – grundskolan 
 Om en vårdnadshavare inte vill att barnet ska tas emot i särskolan, ska en plats istället erbjudas i grundskolan (2 § lagen om försöks- verksamhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång). Försöksverksamheten beskriver vi närmare i avsnittet Elever i särskolan, kapitel 7. 
 Någon möjlighet att välja om barnet ska studera i träningsskola eller i grundsärskola finns däremot inte. Det är styrelsen för särskolan som fattar detta beslut (6 kap. 3 § andra stycket skollagen). Ett beslut om placering i träningsskola kan inte överklagas. Detta innebär att en vårdnadshavare till ett barn som har rätt till särskola kan välja om barnet överhuvudtaget ska studera i skolformen , men saknar rätt att bestämma om barnet ska placeras i grundsärskola eller i träningsskola. 
 Gymnasiesärskolan – gymnasieskolan 
 Som tidigare har nämnts anordnas utbildningen i gymnasiesär- skolan i nationella, specialutformade program och i individuellt program. Gymnasiesärskolan har åtta nationella program. I gymnasiesärskolan är det styrelsen för särskolan som avgör om en elev ska gå på ett nationellt, specialutformat eller individuellt program (6 kap. 9 § skollagen). 
 Utbildningen i gymnasieskolan ges i sjutton nationella program, i specialutformade program och i individuellt program. Inom de nationella programmen finns olika varianter. Detta innebär att eleverna i gymnasieskolan har väsentligt större möjligheter att välja sin utbildning jämfört med eleverna i gymnasiesärskolan. 
 Varje kommun ska erbjuda den elev som bedömts kunna gå på ett nationellt program ett urval av olika program (6 kap. 10 § första stycket skollagen). Med urval avses att kommunen ska ha ett varierat utbud. När det gäller gymnasieskolan föreskrivs att urvalet ska vara allsidigt. Med detta avses – för gymnasieskolans del – att kommunen ska erbjuda minst hälften av de nationella program som 
 68 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 finns för gymnasieskolan. Motsvarande krav finns inte för gymnasiesärskolan. I propositionen Ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux (prop. 1992/93:250 s. 97) framgår att med detta menas att det ska finnas mer än ett program att välja på för eleverna. 
 Gymnasiekommitténs förslag 
 Gymnasiekommittén föreslår bland annat att de olika utbildningsprogrammen försvinner och att utbildningen i fortsätt- ningen ges i åtta sektorer. Detta innebär att det individuella programmet i sin nuvarande utformning försvinner. Detta kan få konsekvenser för särskolan. Gymnasiekommittén lägger inget lagförslag för gymnasiesärskolan utan överlåter åt Reynolds kommittén att utarbeta ett sådant förslag. 
 Särvux – Komvux 
 Kommunerna ska sträva efter att erbjuda särvuxutbildning som svarar mot behov och efterfrågan (12 kap. 3 § första stycket skollagen). 
 Någon skyldighet att erbjuda viss inriktning på utbildningen finns inte. 
 Motsvarande bestämmelse finns för kommunal gymnasial vuxenutbildning (11 kap. 17 § skollagen). 
 Övriga frågor 
 I detta avsnitt jämför vi bestämmelserna om elevinflytande, avgifter, disciplinåtgärder, betyg och möjligheten till fortsatta studier de parallella skolformerna. Vi redovisar också kortfattat vilka möjligheter som finns att överklaga vissa beslut i skolan. 
 Elevernas inflytande över undervisningen 
 Elevernas rätt till inflytande över utbildningen är inte utformad på samma sätt i de olika skolformerna. Eleverna i särskolan och särvux 
 69 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 har i dag en mer inskränkt rätt till inflytande än eleverna i grundskolan, gymnasieskolan och komvux. 
 Eleverna i särskolan ska ha inflytande över hur utbildningen utformas (6 kap. 2 § skollagen). Inflytandet ska anpassas efter elevernas ålder, mognad och  
 förutsättningar i övrigt 
 . Grundskole- elevernas inflytande ska endast anpassas efter elevernas ålder och mognad (4 kap. 2 § skollagen). Gymnasieeleverna  
 ska  
 ha inflytande över utformningen av utbildningen. Omfattningen och utformningen av elevinflytandet på särvux ska anpassas efter elevernas förutsättningar (12 kap. 2 § skollagen) medan elever i komvux  
 ska  
 ha inflytande över hur deras utbildning utformas (11 kap. 4 § skollagen). 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén föreslår nya bestämmelser om elevinflytande som ska vara gemensamma för alla skolformer. Varje elev ska ha inflytande över sin utbildning och stimuleras att ta aktiv del i arbetet med att vidareutveckla denna. Inflytandet ska, enligt förslaget, anpassas efter elevernas ålder och mognad. 
 Avgifter i skolan 
 Bestämmelserna om vilka avgifter som får tas ut i skolan skiljer sig i vissa avseenden åt mellan de olika skolformerna. 
 Eleverna i särskolan, grundskolan och gymnasieskolan har rätt till avgiftsfri undervisning, gratis böcker och liknande material (se t.ex. 6 kap. 4 § skollagen). Inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleven får förekomma, men endast undantagsvis. I dessa avseenden är de jämförda skolformerna likställda. Eleverna på grundskolan, obligatoriska särskolan och gymnasiesärskolan har också rätt till gratis skrivmateriel. Detta har inte eleverna på gymnasieskolan. Huvudmannen för gymnasieskolan, men inte gymnasiesärskolan, får besluta om att eleverna ska hålla sig med enstaka egna hjälpmedel (5 kap. 21 § skollagen). 
 Även undervisningen på särvux och komvux är avgiftsfri. På komvux, men inte på särvux, får huvudmannen – under vissa förutsättningar – ta ut kostnader av eleverna, som exempelvis skälig ansökningsavgift (11 kap. 5 och 21a §§ skollagen). Huvudmannen 
 70 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 får också besluta att böcker och liknande som eleven behåller som sin egendom ska anskaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas till självkostnadspris (11 kap. 5 § andra stycket och 12 kap. 8 § andra stycket skollagen). 
 Disciplinära åtgärder mot elever i skolan 
 Reglerna om disciplinära åtgärder mot en elev i skolan är i det närmaste likställda i de jämförda skolformerna. En skillnad är dock att en elev i grundskolan, men inte i den obligatoriska särskolan, kan visas ut från lektionen och tvingas till kvarsittning efter skolans slut. 
 En elev i den obligatoriska särskolan som uppträder olämpligt ska i första hand uppmanas av läraren att ändra sitt beteende. I andra hand ska elevens vårdnadshavare kontaktas (6 kap. 6 § särskoleförordningen, 1995:206). Motsvarande bestämmelser finns för grundskolan. En elev i grundskolan, men inte i den obligatoriska särskolan, får också visas ut från lektionen och stanna under uppsikt i skolan högst en timme efter skoldagens slut (6 kap. 9 § grundskoleförordningen 1994:1194). Utvisning och kvarsittning finns inte som disciplinåtgärder i särskolan. 
 De åtgärder som ska vidtas om eleven fortsätter att uppträda olämpligt är desamma i de bägge skolformerna. I gymnasiesär- skolan och gymnasieskolan liksom i särvux och komvux är de disciplinära åtgärderna desamma. 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén har i sitt betänkande anfört att disciplin- åtgärder är så pass ingripande för den enskilde att bestämmelser om sådana åtgärder bör regleras i lag istället för som nu är fallet i förordning. 
 Ytterligare förslag 
 En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet föreslår också att de bestämmelser om disciplinära åtgärder inom vuxenutbildningen, som nu finns i förordningen, istället ska anges i skollagen. 
 71 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 Betyg – omfattning och betygsskalor 
 De betygsskalor som används är inte desamma i de jämförda skolformerna. I delar av särskolan får inte betyg sättas. 
 Obligatoriska särskolan – grundskolan 
 Efter avslutad utbildning i den obligatoriska särskolan ska eleven få ett intyg om att eleven har deltagit i undervisningen (7 kap. 2 § särskoleförordningen). Betyg kan utfärdas för en elev i grundsärskolan endast om eleven eller dennes vårdnadshavare begär det (7 kap. 3 § särskoleförordningen, 1995:206). För en elev i träningsskolan får betyg inte utfärdas. I grundskolan ska betyg sättas fr.o.m. höstterminen i årskurs åtta. 
 Betygsskalan i den obligatoriska särskolan är tvågradig; godkänd 
 (G) och väl godkänd (VG), (7 kap. 5 § särskoleförordningen, 1995:206). Om eleven inte når upp till kravet för betyget godkänt, får inte betyg sättas i ämnet. 
 I grundskolan är betygsskalan treskalig G, VG och mycket väl godkänd (MVG). Om en elev inte når upp till de mål som enligt kursplanen ska ha uppnåtts i slutet av det nionde skolåret, ska betyg inte sättas i ämnet (7 kap. 9 § grundskoleförordningen, 1994:1194). I sådana fall kan ett skriftligt omdöme om elevens kunskapsutveckling i ämnet utfärdas. 
 En särskoleelev som studerar vissa ämnen i grundskolan kan få betyg efter särskild prövning i de ämnen som hon läst efter grundskolans kursplan. 
 Gymnasiesärskolan – gymnasieskolan 
 I gymnasiesärskolan ska betyg sättas på varje avslutad kurs, med undantag av kurs i verksamhetsträning. Vid verksamhetsträning ska inte betyg sättas (7 kap. 1 § förordningen om gymnasiesärskolan, 1994:741). Gymnasiesärskolan tillämpar samma betygsskala som den obligatoriska särskolan, dvs. G och VG. För den elev som inte når upp till betyget G utfärdas ett intyg om att eleven har deltagit i kursen (7 kap. 2 § förordningen om gymnasiesärskolan, 1994:741). 
 I gymnasieskolan ska betyg sättas på varje avslutad kurs och projektarbete, under förutsättning att detta inte lästs enligt grundskolans kursplan inom ramen för ett individuellt program 
 72 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 (7 kap. 1 § gymnasieförordningen). Betygsskalan omfattar fyra nivåer dvs. två fler än gymnasiesärskolan. I gymnasieskolan används också betyget icke godkänd (IG) och MVG. 
 Särvux – komvux 
 Vid särvux sätts betyg på varje avslutad kurs om denna motsvarar utbildning inom grundsärskolan eller gymnasiesärskolan. Betyg ges dock inte om utbildningen motsvarar utbildning vid träningsskola (4 kap. 1 § förordningen, 1992:736, om vuxenutbildning för utvecklingsstörda). De betyg som används är G och VG. Om eleven inte når upp till betyget G utfärdas ett intyg om att eleven deltagit i kursen (4 kap. 1 § 2 stycket förordningen, 2002:1012, om vuxenutbildning för utvecklingsstörda). 
 Vid komvux ska betyg sättas på varje genomförd kurs eller delkurs och projektarbete (4 kap. 1 § förordningen, 2002:1012, om kommunal vuxenutbildning). Inom grundläggande vuxenutbild- ning och påbyggnadsutbildning används betygsskalan IG, G och VG. Som betyg inom gymnasial vuxenutbildning används där- utöver MVG (4 kap. 4 § förordningen om kommunal vuxenut- bildning, 2002:1020). 
 Förutsättningar för att sätta betyg och betygsskalor är inte desamma som i komvux. 
 Skollagskommitténs förslag 
 Någon möjlighet att överklaga ett betyg finns för närvarande inte i någon av skolformerna. Detta föreslås inte heller av Skollags- kommittén, som däremot föreslår att det fortsättningsvis ska bli möjligt att begära omprövning av ett betyg. Denna prövning ska grundas på tidigare studieresultat och handläggas skyndsamt. Ett omprövningsbeslut ska enligt förslaget inte kunna överklagas. 
 Gymnasiekommitténs förslag 
 Gymnasiekommittén föreslår att benämningen på betygen i fortsättningen slutar på  
 -t. 
  Betygsskalorna enligt förslaget blir då icke godkänt, godkänt, väl godkänt och mycket väl godkänt. 
 73 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 Studier efter den obligatoriska särskolan 
 En konsekvens av ett mottagande i särskolan är att möjligheterna till fortsatta studier – förutom i särvux – blir väsentligt mindre. 
 Undervisning i den obligatoriska särskolan kan ha konsekvenser för elevens fortsatta studier. För deltagande i gymnasieskolans nationella program krävs i princip att eleven har slutfört sista årskursen i grundskolan och har godkända betyg i svenska, engelska och matematik. En särskoleelev får inte behörighet för gymnasiestudier på ett nationellt program i gymnasieskolan. Fortsatta studier på gymnasienivå får därför vanligtvis – men inte alltid – ske i gymnasiesärskolan. Elever från den obligatoriska särskolan som bedöms kunna gå i gymnasieskolan och därför inte tas emot i gymnasiesärskolan ska – som tidigare nämnts – erbjudas plats på det individuella programmet i gymnasieskolan (5 kap. 1 § andra stycket och 5 kap. 13 § skollagen). 
 Studier efter gymnasiesärskolan 
 Studier i gymnasiesärskolan ger inte s.k. allmän behörighet, vilket vanligtvis krävs för högskolestudier. Det finns möjlighet att söka dispens från behörighetskraven till högskolan (7 kap. 3 § högskoleförordningen, 1993:100). Undantag får göras om det finns särskilda skäl. I sammanhanget kan nämnas att folkhögskolorna har en relativt stor andel elever med utvecklingsstörning och att möjlighet till vidareutbildning finns också där. Vi beskriver utbildningen vid folkhögskolorna i kapitel 10 i detta betänkande. 
 Överklagande – vad kan överklagas och vart? 
 Skolväsendets överklagandenämnd har till uppgift att pröva överklaganden av vissa beslut på skolväsendets område (1 kap. 14 § skollagen). Överklagandenämndens verksamhet regleras i förordningen (1991:1122) med instruktion för Skolväsendets överklagandenämnd. Nämndens beslut kan inte överklagas. Talerätt, dvs. behörighet att klaga har barnets vårdnadshavare gemensamt. 
 När det gäller särskolan kan ett beslut om att ett barn inte ska tas emot i skolformen överklagas till nämnden. Vidare kan bland 
 74 
  
 SOU 2003:35 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 annat beslut om uppskjuten skolplikt och beslut om att få fullgöra skolplikten i en fristående särskola överklagas. 
 Beslut som fattas av ansvarig nämnd eller rektor med stöd av kommunal delegation kan, om inte annat är föreskrivet, överklagas till förvaltningsdomstol för laglighetsprövning. 
 Skollagskommitténs förslag 
 Skollagskommittén föreslår att grundläggande föreskrifter om Skolväsendets överklagandenämnd tas in i kapitel 20 i den nya skollagen. Enligt förslaget ska en föreskrift om rätten till muntlig förhandling vid nämnden tas in i skollagen. Ett beslut om att fullgöra utbildning efter skolpliktens upphörande föreslås bli möjligt att överklaga. Som vi tidigare har redovisat föreslår Skollagskommittén att en elev ska ha rätt att mottas i en annan kommuns obligatoriska särskola om det finns särskilda skäl. Skollagskommittén föreslår också att ett sådant beslut ska kunna överklagas till Skolväsendets överklagandenämnd precis som i grundskolan. Vidare föreslås att beslut om placering av en elev på en annan skolenhet än den vårdnadshavaren har önskat ska kunna överklagas. Avslutningsvis ska också ett beslut av rektor i fråga om åtgärdsprogram kunna överklagas till Skolväsendets överklagande- nämnd. 
 Vår sammanfattning med kommentarer 
 Skolplikten är i princip generell och motsvaras av en rätt till utbildning. Den inskränkning som finns i skolplikten används – såvitt vi har erfarit – inte i praktiken. 
 Det finns skillnader i den rättsliga regleringen för den obligatoriska särskolan, gymnasiesärskolan och särvux å ena sidan och grundskolan, gymnasieskolan och komvux å den andra. Exem- pelvis skiljer sig bestämmelserna om elevinflytande och betyg åt i de jämförda skolformerna. Undervisningen bedrivs också till viss del utifrån olika mål. Kommunernas skyldighet att anordna egen särskola är inte lika långtgående som kommunernas skyldighet att anordna egen grundskola. En elev i den obligatoriska särskolan har inte en lika långtgående rätt till undervisning i sin närmiljö som en elev i grundskolan har. En elevs möjlighet att välja skola och 
 75 
  
 Särskolan och särvux i författningar 
  
 SOU 2003:35 
  
 inriktning på sina studier är begränsad i särskolan och på särvux jämfört med grundskolan, gymnasieskolan och komvux. Någon rätt att få grundläggande utbildning i särvux finns inte. Däremot finns en rätt till grundläggande utbildning i komvux för den som uppfyller behörighetskraven. 
 Skollagskommittén har föreslagit en del ändringar i syfte att likställa de jämförda skolformerna. 
 Om de skillnader som finns är motiverade utifrån pedagogiska, sociala eller andra aspekter avser vi att återkomma till i vårt slutbetänkandet. 
 Avslutningsvis vill vi också nämna att vi använder oss av begreppet barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning, vilket är det nu vanligaste och vedertagna sättet att uttrycka sig på. I en del författningsbestämmelser används fortfarande en äldre vokabulär som t.ex. att någon är utvecklingsstörd. Vi kommer därför att överväga en språklig omarbetning för att få en enhetlig terminologi. 
 76 
  
 7 
  
 Elever i särskolan 
  
 I detta kapitel tar vi upp frågor som rör särskolans personkrets, bedömningen av utvecklingsstörning, mottagandet i särskolan, elev- ökningen samt elever med invandrarbakgrund. Beck elevkrets behandlas i kapitel 10 Särvux och folkbildning. 
 Vår bedömning 
 Vi kommer i vårt fortsatta arbete att se över bestämmelserna om särskolans personkrets bland annat med hänsyn till: 
 N Den kraftiga ökningen av antalet elever i särskolan, 
 N de stora skillnaderna mellan kommuner när det gäller antalet barn i särskola, 
 N olika ställningstaganden i kommunerna när det gäller att ta emot elever med autism och autismliknande tillstånd, 
 N brister i utredningsförfarandet, 
 N brister i dialogen med och informationen till föräldrar, 
 N det relativt stora antalet elever med invandrarbakgrund som tas emot i särskolan 
 Fokus i det fortsatta kommittéarbetet bör ligga på en analys av vill- kor och förutsättningar för att barn och ungdomar med begåv- ningsmässiga funktionshinder ska kunna få en så bra skolgång som möjligt, oberoende av arten eller graden av funktionshinder. I vårt uppdrag ligger också att utreda förutsättningarna för ett närmande mellan de olika skolformerna. 
 Vi kommer att ta ställning till en eventuell permanentning av verksamheten med ett ökat föräldrainflytande över en elevs mot- tagande i särskolan. 
 77 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elevökningen 
 Läsåret 2001/2002 gick totalt närmare 20 000 elever i särskolan, vilket är en ökning med nästan 8 000 elever eller 67 procent sedan läsåret 1992/93. Antalet elever har ökat i särskolans alla former sedan föregående läsår.  
 1990-talets 
  stadiga elevökning fortsätter således. 
  
 Tabell 7.1  
 Elever i den obligatoriska särskolan. Antal elever i oktober läsåren  
 1996/97–2001/02 
  
 Läsår 
  
 Obligatorisk särskola 
 1) 
  
 1996/97 
  
 1997/98 
  
 1998/99 
  
 1999/00 
  
 2000/01 
  
 2001/02 
  
 Träningsskolan 
  
 Totalt 
  
 3 487 
  
 3 609 
  
 3 754 
  
 3 901 
  
 4 093 
  
 4 343 
  
 Flickor 
  
 1 406 
  
 1 500 
  
 1 491 
  
 1 531 
  
 1 635 
  
 1 730 
  
 Pojkar 
  
 2 081 
  
 2 109 
  
 2 263 
  
 2 370 
  
 2 458 
  
 2 613 
  
 Index 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 103 
  
 108 
  
 112 
  
 117 
  
 125 
  
 1996 = 100 
  
 Flickor 
  
 100 
  
 107 
  
 106 
  
 109 
  
 116 
  
 123 
  
 Pojkar 
  
 100 
  
 101 
  
 109 
  
 114 
  
 118 
  
 126 
  
 Grundsärskolan 
  
 Totalt 
  
 6 385 
  
 7 101 
  
 7 831 
  
 8 568 
  
 9 386 
  
 9 918 
  
 Flickor 
  
 2 642 
  
 2 923 
  
 3 215 
  
 3 467 
  
 3 765 
  
 4 016 
  
 Pojkar 
  
 3 743 
  
 4 178 
  
 4 616 
  
 5 101 
  
 5 621 
  
 5 902 
  
 Index 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 111 
  
 123 
  
 134 
  
 147 
  
 155 
  
 1996 = 100 
  
 Flickor 
  
 100 
  
 111 
  
 122 
  
 131 
  
 143 
  
 152 
  
 Pojkar 
  
 100 
  
 112 
  
 123 
  
 136 
  
 150 
  
 158 
  
 Summa obl särskola Totalt 
  
 9 872 
  
 10 710 
  
 11 585 
  
 12 469 
  
 13 479 
  
 14 261 
  
 Flickor 
  
 4 048 
  
 4 423 
  
 4 706 
  
 4 998 
  
 5 400 
  
 5 746 
  
 Pojkar 
  
 5 824 
  
 6 287 
  
 6 879 
  
 7 471 
  
 8 079 
  
 8 515 
  
 % flickor 
  
 41,0 
  
 41,3 
  
 40,6 
  
 40,1 
  
 40,1 
  
 40,3 
  
 % pojkar 
  
 59,0 
  
 58,7 
  
 59,4 
  
 59,9 
  
 59,9 
  
 59,7 
  
 Index 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 108 
  
 117 
  
 126 
  
 137 
  
 144 
  
 1996 = 100 
  
 Flickor 
  
 100 
  
 109 
  
 116 
  
 123 
  
 133 
  
 142 
  
 Pojkar 
  
 100 
  
 108 
  
 118 
  
 128 
  
 139 
  
 146 
  
 1) I uppgifterna ingår elever som studerar det 10:e frivilliga skolåret. 
 78 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Elevantalet i den obligatoriska särskolan har ökat med 72 procent sedan läsåret 1992/93 och med 106 procent sedan 1990/91. Av alla elever i grundskoleåldern går 1,3 procent i särskolan. 
  
 Tabell 7.2  
 Elever i gymnasiesärskolan. Antal elever i oktober läsåren  
 1996/97–2001/02 
  
 Läsår 
  
 Gymnasiesärskolan 
  
 1996/97 
  
 1997/98 
  
 1998/99 
  
 1999/00 
  
 2000/01 
  
 2001/02 
  
 Nationella och special- 
  
 Totalt 
  
 2 060 
  
 2 024 
  
 2 341 
  
 2 507 
  
 2 946 
  
 3 296 
  
 utformade program 
  
 Kvinnor 
  
 823 
  
 824 
  
 912 
  
 998 
  
 1 212 
  
 1 336 
  
 Män 
  
 1 237 
  
 1 200 
  
 1 429 
  
 1 509 
  
 1 734 
  
 1 960 
  
 IV programmet 
  
 Totalt 
  
 1 990 
  
 2 298 
  
 2 169 
  
 2 266 
  
 2 198 
  
 2 238 
  
 Kvinnor 
  
 822 
  
 959 
  
 936 
  
 954 
  
 899 
  
 921 
  
 Män 
  
 1 168 
  
 1 339 
  
 1 233 
  
 1 312 
  
 1 299 
  
 1 317 
  
 Summa gymn.sär 
  
 Totalt 
  
 4 050 
  
 4 322 
  
 4 510 
  
 4 773 
  
 5 144 
  
 5 534 
  
 Kvinnor 
  
 1 645 
  
 1 783 
  
 1 848 
  
 1 952 
  
 2 111 
  
 2 257 
  
 Män 
  
 2 405 
  
 2 539 
  
 2 662 
  
 2 821 
  
 3 033 
  
 3 277 
  
 % kvinnor 
  
 40,6 
  
 41,3 
  
 41,0 
  
 40,9 
  
 41,0 
  
 40,8 
  
 % män 
  
 59,4 
  
 58,7 
  
 59,0 
  
 59,1 
  
 59,0 
  
 59,2 
  
 Index 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 107 
  
 111 
  
 118 
  
 127 
  
 137 
  
 1996 = 100 
  
 Kvinnor 
  
 100 
  
 108 
  
 112 
  
 119 
  
 128 
  
 137 
  
 Män 
  
 100 
  
 106 
  
 111 
  
 117 
  
 126 
  
 136 
  
 Antalet elever i gymnasiesärskolan har ökat med 51 procent sedan 1992/93 och med 66 procent om man går tillbaka till 1990/91. I träningsskolan ligger ökningen sedan 1992/93 på knappt 33 procent. Eleverna i gymnasiesärskolan fördelar sig så att 57 procent går en yrkesutbildning, 26 procent i yrkesträning och 17 procent i verksamhetsträning. 
 79 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Antalet elever i särskolan ökar i förhållande till elevökningen i stort 
 Ökningen av antalet elever i särskolan ska ses mot bakgrund av elevutvecklingen i övriga skolformer. Antalet elever i grundskolan ökade under perioden 1992/93 – 2001/02 med 19 procent, medan elevantalet i gymnasieskolan har varit i stort sett oförändrat under perioden. 
 Elevutvecklingen i särskolan under  
 1990-talet 
  skiljer sig markant från utvecklingen under 1970- och  
 1980-talen. 
  Under den tidigare perioden varierade det totala elevantalet i den obligatoriska särskolan mellan 7 000 och 9 000 elever. Lägsta elevantalet uppmät- tes läsåret 1988/89, då knappt 6 900 elever gick i den obligatoriska särskolan. Andelen barn och ungdomar i grundskoleålder har varierat kraftigt under åren, främst på grund av en stor variation i födelsetalen, men även migrationen har påverkat siffrorna. Elever mottagna i den obligatoriska särskolan har dock inte förändrats i proportion till grundskolans förändrade elevantal. Andelen elever i särskolan i relation till antalet elever i grundskoleålder sjönk från drygt 0,9 procent i början av  
 1970-talet 
  till ungefär 0,75 procent i slutet av  
 1980-talet. 
  
 80 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Figur 7.1  
 Andel elever i den obligatoriska särskolan och antal elever i grundskolan 
 81 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Figur 7.2  
 Andel elever i grundskoleålder som mottagits i särskolan. 
 82 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  har det också skett en förändring såtillvida att elever i större utsträckning flyttas till särskolan under hela grundskoletiden. I början av decenniet kom ca 50 elever per årskurs till särskolan, men i dag mottas ca 100 nya elever per årskurs. Tidigare upphörde i stort sett övergången efter grundsko- lans år 6, men i dag är övergången lika vanlig i grundskolans senare år som i de tidiga. Ungefär hälften av dagens särskoleelever har tidigare gått ett eller flera år i grundskolan. 
 Det antal elever som går det frivilliga tionde skolåret har varit oförändrat eller snarare minskat under  
 1990-talet. 
  Flertalet elever i träningsskolan, ca 80 procent, fortsätter det tionde året, vilket inte är någon förändring sedan tidigare decennier. Däremot har antalet grundsärskoleelever, som går det tionde läsåret, minskat till färre än hälften. 
 Könsfördelningen i särskolan har alltid varit ojämn och andelen pojkar är högre än andelen flickor. Läsåret 1992/93 var andelen pojkar ca 58 procent och 2000/01 ca 60 procent. Den högre ande- len pojkar kan ha flera orsaker. Erfarenheten visar att det föds fler pojkar med begåvningsmässiga funktionshinder. Pojkar råkar också ut för fler och allvarligare olyckshändelser under sin uppväxt och detta kan innebära att fler pojkar har förvärvade hjärnskador. Det finns enligt många bedömare en risk för att tystlåtna och mer inåt- vända flickor inte uppmärksammas i skolan på samma sätt som utåtagerande pojkar och därför inte upptäcks och utreds i samma utsträckning som pojkar. 
 Under hela  
 1990-talet 
  har andelen elever som undervisas integre- rat med grundskoleelever varit ca 14 procent. Andelen integrerade elever är ungefär densamma för både pojkar och flickor, 13 respek- tive 15 procent. 2001/02 visar andelen integrerade grundsärskole- elever en viss uppgång och är drygt 15 procent. 
 Stor spridning mellan kommunerna när det gäller antalet barn som tas emot i särskolan 
 Spridningen mellan kommunerna och länen är stor, både beträf- fande ökningen och andelen elever i särskola. Skolverket redovisar att läsåret 1999/2000 gick 0,94 procent av eleverna i grundskoleål- dern i den obligatoriska särskolan i någon kommun, medan mot- 
 83 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 svarande procentandel i en annan kommun var 1,83 procent. 
 1  
 Möj- ligheterna att låta elever gå integrerade i grundskoleklass utnyttjas inte i alla kommuner. Det finns emellertid i många kommuner en rad specialgrupper för undervisning. En elev som beskrivs som integrerad, kan gå större del av undervisningstiden i specialanpas- sade undervisningsgrupper, om än inom grundskolans ram. 
 Kommunaliseringen av skolan har avdramatiserat särskolan 
 En viktig faktor när det gäller förändringarna i särskolan är kom- munaliseringen, en process som inleddes redan i slutet på 1980- talet och var helt genomförd 1996. Skolverket har följt upp konse- kvenserna av kommunaliseringen i sin analys av elevökningen i sär- skolan och bedömer att det förändrade huvudmannaskapet för sär- skolan och särvux i stort sett har haft positiva effekter för skolfor- merna. Särskolan accepteras i högre grad som en alternativ skol- form, en viss samverkan mellan olika skolformer har kommit igång och många elever har närmare till skolan. Rektorerna har successivt skaffat sig kunskap om särskolan, vilket verket ser som en förut- sättning för ett närmare samarbete mellan den obligatoriska sär- skolan och grundskolan. Det ökande elevantalet i särskolan är såle- des delvis en konsekvens av närheten mellan skolformerna, som har avdramatiserat att gå i särskolan. 
 Kommunaliseringen har också lett till att särskoleundervisning finns på många fler ställen än tidigare. Många glesbygdskommuner väljer t.ex. att själva ta hand om sina särskoleelever hellre än att skicka dem till en särskola på centralorten. 
 Forskaren Lane konstaterar i en utvärdering av sär- skolans kommunalisering i Halland, att den har medfört att fler och andra tjänstemän än tidigare har fått ansvar för bedömningen av vem som hör hemma i särskolan. 
 2  
 I flera kommuner har dessa tjänstemän inte någon tidigare erfarenhet av eller någon utbildning i särskolefrågor. Därmed har också bedömningarna blivit genom- förda med mindre sakkunskap. Jimenez konstaterar att en effekt av de kraftiga besparingarna i kommunerna och dess skolor är att eleverna inte får samma stöd som tidigare inom ramen för grund- skolan. Ett sätt att få särskilt stöd är att bli mottagen i särskolan. 
  
 1  
 Skolverket (2000a). Hur särskild får man vara? En analys av elevökningen i särskolan. Dnr 2000:2037 
  
 2  
 Jimenez, Flores (2000). Normalisering och kategorisering. Om handikappideologi och välfärdspolitik i teori och praktik för personer med utvecklingsstörning. Studentlitteratur 
 84 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Iakttagelserna bekräftas av rapporter om att föräldrar ibland känner sig tvingade att acceptera särskola för sitt barn, därför att det är enda sättet att få extra resurser. 
 Ny läroplan med tydligare mål 
 En bidragande orsak till det ökande antalet elever i särskolan hän- förs i flera skolverksutvärderingar och andra studier till de mål som formulerats i grundskolans läroplan (Lpo 94) och i kursplanerna. Många grundskoleelever hänvisas till särskolan därför att de inte anses kunna uppnå grundskolans mål. Andra orsaker, som sam- manhänger med undervisningssituationen i grundskolan, är kurs- planernas tilltagande teoretisering i högre årskurser, de tydliga målen att uppnå samt den ökade andelen självständigt arbete i grundskolan, som kan innebära svårigheter för barn i behov av särskilt stöd. 
 3 
  
 De nyare arbetssätten ställer större krav på lärare att se och bemöta elevers olika förutsättningar och behov av särskilt stöd. De elever som har behov av ledning, struktur, ordning samt lugn och ro får det allt svårare, om man inte tar särskild hänsyn till deras situation. Möjligheten att arbeta i egen takt och att slippa sitta länge och lyssna kan samtidigt göra det lättare för en del elever. Förändringarna i skolan kan vara en bidragande orsak till att elever med en lindrig utvecklingsstörning inte kan få tillräckligt stöd i grundskolan, utan i stället flyttas till särskolan. Utvecklingen visar också att elever med lindrig utvecklingsstörning kan gå kvar i grundskolan de första åren, men flyttas till särskolan efterhand som kraven stiger. 
 Samtidigt har de stora nedskärningarna i många kommuner under  
 1990-talet 
  lett till att undervisningsgrupperna i skolan generellt vuxit och det har blivit fler elever per lärare. 
 Ökat föräldrainflytande påverkar tidpunkten för mottagande i sär- skolan 
 Försöksverksamheten med ett ökat föräldrainflytande över ett barns placering i särskola ledde under åren 1996 – 2000 till att för- 
  
 3  
 Williams, Acosta (1999). Särskilda elever. Om barn i särskola – bedömningsgrunder, ställningstaganden och erfarenheter. Stockholms stad:  
 Fou-rapport 
  1999:28. 
 85 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 äldrarna till ett hundratal barn varje år valde att låta sina barn gå i grundskolan, trots rekommendation om särskola. Skolverkets utvärdering visar att ytterst få av dessa barn nådde grundskolans mål, ca 40 procent av de elever som har följts under tre år gick över till särskolan under perioden. Föräldrarnas ökade inflytande har lett till att fler föräldrar väljer grundskola för sina barn vid skolstarten. Detta är i sin tur en bidragande orsak till att övergången till sär- skola har ökat under de senare åren i grundskolan. 
 Andelen elever med olika beteendestörningar har ökat 
 I en studie av förhållandena i Stockholms skolor beskriver Guerra processen vid övergång från grundskola till särskola och vilka de utlösande faktorerna är för att särskolan ska aktualiseras som ett alternativ. 
 4  
 I studien jämförs de elever som togs emot i särskolan 1993 och 1997 i Stockholms stad. Blom beskriver hur andelen ele- ver med en lättare utvecklingsstörning har ökat, liksom elever med en lättare utvecklingsstörning i kombination med en beteendestör- ning. Många elever, som togs emot i särskolan, hade först gått flera år i grundskolan, för att sedan utredas av skolpsykolog. Faktorer som spelade in för att en utredning skulle sätta igång var: brist på arbetsro i klassen, stor klass, bristande tillgång till speciallärare, mobbning och utanförskap. 
 Blom menar dessutom att intresset för att ställa diagnoser på ele- ver som beter sig annorlunda har ökat under senare år. Bloms iakt- tagelser om det ökade intresset för att diagnostisera barn bekräftas i många studier. Diagnoserna kan fylla flera funktioner nämligen att: vara ett första steg i en utredning som syftar till behandling och förbättring, utgöra en moralisk ansvarsbefrielse för både barnet och dess omgivning, undanröja risker för social stigmatisering samt ge förutsättningar för bättre tillgång till resurser. Eventuella sociala förklaringar skyms av de medicinska, som får tolkningsföreträde. 
 5 
  
 Blom spårar en attitydförändring i förhållningssättet till annor- lunda barn i skolan. Hon pekar på att de omständigheter och fakto- rer som gör det svårare för annorlunda barn att klara sig i grund- skolan hänger samman med elevens yttre miljö snarare än med ele- vens egna svårigheter. Hon ställer frågan  
 I vilken sorts skola blir man särskoleelev? 
  
 4  
 A.a. 
  
 5  
 Chapman, Rangel (1999). Medikalisering problem i skolan. I Locus nr 2/1999. 
 86 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Utvidgad personkrets bidrar till elevökningen 
 Efter en ändring i skollagen (prop.1992/93:230) tillhör elever med diagnosen autism sedan 1994 särskolans elevkrets. Nästan hälften av de kommuner som ingår i Skolverkets enkät uppger att denna grupp har ökat i särskolan under senare år. Våra egna erfarenheter från studiebesök och från kontakter med kommunföreträdare, skolpersonal och andra bekräftar en pågående ökning av antalet barn med diagnosen autism i skolan. Ingen kan dock ge ett entydigt svar på vad ökningen beror på, om det faktiskt är så att gruppen har ökat eller på att fler barn diagnostiseras. 
 Diagnostiken av såväl utvecklingsstörning som autism eller autismliknande tillstånd har i varje fall inneburit att fler elever än tidigare har fått en diagnos som gör att de kan räknas in i särsko- lans elevkrets. Andra diagnoser och svårigheter, som Damp, ADHD, koncentrationssvårigheter och emotionella störningar har på senare år blivit vanligare som tilläggshandikapp till utvecklings- störning bland elever i särskolan. 
 Variationen mellan kommunerna är stor 
 Skolverket framhåller att en orsak till variationerna i elevökningen i särskolan är att kommunerna har olika förhållningssätt och möter, tolkar och utreder barns olikheter på olika sätt. Skolverket identifi- erar fem kritiska punkter som har central betydelse för hur barn i svårigheter bemöts. De fem punkterna är följande: 
 N  
 Särskiljande  
 – Vad orsakar särskiljande av elever och hur särskilda ska elever vara för att bli föremål för utredning? Olika syn på normalitet och avvikelse inom grundskolans ram blir här tydlig. 
 N  
 Utredningen  
 – Vilka utredningar görs, vad innehåller varje utred- ning och vem/vilka gör dem? 
 N  
 Åtgärden  
 – På vilka grunder kommer just särskolan på tal som lösning? Synen på särskolans roll och uppdrag samt vilka elever som hör dit visar sig här. 
 N  
 Mottagandet i särskolan  
 – Vem/vilka beslutar om mottagandet i särskolan? Vem eller vilka har de relevanta kunskaperna för att besluta om mottagandet i särskolan? 
 N  
 Särskoleplaceringen  
 – Var placeras den särskolemottagna eleven och på vilka grunder? Synen på vilka elevernas behov är och hur de bäst bemöts blir här tydlig. 
 87 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Fallstudier visar skillnader i attityder och hantering 
 Skolverket har valt ut fyra fallstudiekommuner som representerar ytterligheter i de olikheter som finns i landet när det gäller elevök- ningen i särskolan. Dessa fallstudiekommuner har undersökts när- mare och Skolverket konstaterar avgörande skillnader dem emellan. De fyra kommunerna är Göteborg, Karlstad, Örebro och Norrköping. 
 Fallstudien visar stora skillnader när det gäller ökningen av elev- antalet. Skillnaderna hänger framför allt samman med en mer eller mindre strikt bedömning av vilka elever som tillhör personkretsen. I Göteborg är ett relativt stort antal särskoleelever integrerade i grundskolan och där har man också den största elevökningen, sett i ett åttaårsperspektiv. Både i Karlstad och i Örebro prövar man nya sammansättningar av elevgrupper för elever som inte erbjuds sär- skola. I Norrköping har man nyligen tagit ett politiskt beslut om att strama upp personkretsbedömningen. 
 Särskolans personkrets 
 Barn och ungdomar som inte bedöms kunna uppnå grundskolans respektive gymnasieskolans mål på grund av utvecklingsstörning har rätt till utbildning i särskolan. Detta gäller också barn som inte bedöms kunna uppnå grundskolans mål därför att de har fått ett betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder på grund av hjärnskada eller har autism eller autismliknande tillstånd. 
 Utvecklingsstörning och autism i skollagen 
 Någon närmare definition av utvecklingsstörning finns inte i skol- lagen, men i förarbetena definieras psykisk utvecklingsstörning – som det hette tidigare - som en intellektuell funktionsnedsättning som, beroende på grad och miljö, utgör ett handikapp. Nedan läm- nar vi en redogörelse för hur begreppet utvecklingsstörning defini- eras och används i samband med utredningar och tester. 
 Tidigare talades i skollagen om barn med barndomspsykos. Begreppet utmönstrades ur lagtexten 1993 och ersattes av begrep- pet barn med autism eller autismliknande tillstånd. Ändringen till- kom för att skapa likhet i förhållande till lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). De barn som tillhör särskolans 
 88 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 personkrets har på vissa villkor rätt till stöd enligt LSS, t.ex. i form av en personlig assistent. 
 Lagens bestämmelse om att autism eller autismliknande tillstånd berättigar till särskola  
 under förutsättning att eleven inte bedöms kunna uppnå grundskolans mål  
 tillämpas olika i olika kommuner. Vi har i såväl Skolverkets utvärderingar som i våra egna kommun- kontakter kunnat konstatera en varierande praxis när det gäller att ta emot barn och ungdomar med diagnosen autism i särskolan. I en del kommuner räcker det med en konstaterad autism för att en elev ska erbjudas plats, medan man i andra kräver att eleven också ska ha en utvecklingsstörning. 
 Begreppet utvecklingsstörning 
 Med utvecklingsstörning menas i allmänhet ett intellektuellt eller kognitivt funktionshinder. Begreppet är dock inte entydigt och vi anser därför att det finns skäl för att i detta sammanhang närmare beskriva hur bestämningar av graden av en utvecklingsstörning går till. 
 Med en viss förenkling kan man säga att utvecklingsstörning ofta definieras på tre sätt: psykologiskt, socialt och administrativt. 
 Intelligenstest en mätmetod 
  
 Psykologiskt  
 innebär utvecklingsstörning en hämmad intellektuell förmåga eller en låg utvecklingsnivå. I detta sammanhang används intelligenstest som mätmetod. Internationell praxis är att två stan- dardavvikelser under begåvningsgenomsnittet är en kritisk gräns. Detta motsvarar eller är mindre än IQ 70. Detta mått används i dag vid utredningar av elever som kan komma ifråga för särskola. 
 Det finns många olika slag av begåvningstest. Många tester fun- gerar som urvalsinstrument inom skolväsendet. Uppgifterna i tes- terna är valda för att de representerar problem och situationer som personer i ett visst sammanhang förväntas klara. Testpoängen för det enskilda barnet ställs mot normalfördelningskurvan för just dessa uppgifter. Var gränsen för utvecklingsstörning sätts kan sägas vara godtyckligt i den meningen att någon fastställer vad som kan anses vara normalt för åldern. 
 89 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Vilket test man väljer beror på barnets ålder, funktionshinder, förmåga till kommunikation etc. För att det ska ske en så grundlig bedömning som möjligt poängteras behovet av att använda mer än ett slags test och att testning sker vid minst två tillfällen. 
 Omgivningens krav sätter gränser 
 Den  
 sociala definitionen  
 bygger på en bedömning av individens förmåga att möta omgivningens krav. Ofta är social förmåga och intellektuell förmåga relaterade till varandra, men det är en långt ifrån fullständig samstämmighet. Det förekommer att personer med intellektuell förmåga som understiger IQ 70 lever upp till omgivningens krav på social anpassning. 
 6  
 På grund av att kraven är olika vid olika åldrar kan den sociala definitionen på utvecklings- störning få olika innebörd vid olika tidpunkter i livet. Med en social definition får man i regel en lägre andel personer med utvecklings- störning än om man utgår från den psykologiska definitionen. Det har t.ex. visat sig att personer med lätt utvecklingsstörning påver- kas av sociokulturella förhållanden. En stödjande och anpassad miljö gör det möjligt för eleven att klara omgivningens krav. Elever från högre samhällsklasser är historiskt sett underrepresenterade i särskolan. 
 För att kunna bedöma den sociala förmågan och förmågan till anpassning används ibland checklistor och skalor av olika slag. Skolan bedömer utifrån en generell erfarenhet hur eleverna bör klara situationer vid en viss ålder, vid en viss tidpunkt och i ett visst sammanhang. Det är dock sällan man bedömer möjligheterna att anpassa den sociala miljön till eleverna. I ett relationellt perspektiv ses annars funktionshinder som ett resultat av ett samspel mellan individuella egenskaper och egenskaper hos omgivningen, dvs. ett samspel där både individens och omgivningens egenskaper kan variera. 
  
 6  
 Johnson, Smith, Johnson (1993). Utvärdering genom uppföljning av elever. VIII: Svagbegåvades inträde på arbetsmarknaden. En uppföljningsstudie till 23 års ålder av svagbegåvade elever i vanlig skola. Uppsala: Institutionen för pedagogik och Institutionen för psykiatri, Uppsala universitet. 
 90 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Behovet av stöd och hjälp avgörande 
 Den  
 administrativa definitionen  
 bygger på två antaganden. Det ena är det enskilda barnets behov av stöd och hjälp och det andra är hur samhället, skolan kan hjälpa och stödja. Den administrativa defini- tionen är således en sammanvägning av den psykologiska och den sociala definitionen. Personer som på grund av svag begåvning bedöms ha behov av hjälp och stöd i form av t.ex. särskoleunder- visning, daglig verksamhet och gruppbostad samt erhåller detta stöd, utgör gruppen personer med utvecklingsstörning. 
 7 
  
 Det är vanligen den administrativa definitionen som används för att slutligen avgränsa gruppen personer med utvecklingsstörning. Den nationella statistik som redovisas för olika länder grundas på en administrativ definition. Den grundläggande förutsättningen är dock att individen uppfyller det psykometriska kriteriet på utveck- lingsstörning. 
 Den administrativa bedömningen grundas på samhällets behov av att särskilja och särbehandla en viss grupp i behov av stöd och hjälp för att via lagstiftningen kunna ge detta stöd. För att säker- ställa att gruppen får sina rättigheter tillgodosedda, måste man kunna definiera personkretsen. Denna behöver inte vara en gång för alla given, utan kan variera över tid beroende på förändringar i samhället. Gruppen personer med utvecklingsstörning har giltighet så länge samhället väljer att kategorisera personer med utvecklings- störning utifrån olika mät- och testmetoder samt via lagar och för- ordningar berättigar dem till särskilt stöd. 
 I Sverige var år 1990 ungefär 40 000 personer förtecknade i svensk omsorg som tillhörande gruppen personer med utvecklings- störning, vilket utgör ca 0,43 procent av befolkningen. Denna siffra är relativt konstant över åren. Elever i skolåldern är överrepresente- rade i gruppen. Barn med utvecklingsstörning identifieras administ- rativt först vid 6 - 7 års ålder och sedan fortlöpande upp till 15 års ålder. Andelen elever i den obligatoriska särskolan var enligt Skolverket 1,2 procent under läsåret 1999/2000. Under åren 1988/1989 var motsvarande siffra 0,75 procent. Den kraftiga elev- ökningen i särskolan visar tydligt på det relativa i begreppet utvecklingsstörning. 
  
 7  
 Johnson, Chavez m.fl. (1997). Forskare om utvecklingsstörning. Perspektiv – kunskaper – utmaningar. Uppsala universitets förlag. 
 91 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Begåvning på olika nivåer 
 Begreppet utvecklingsstörning indelas ofta i lindrig, måttlig och djup/svår utvecklingsstörning. En sådan indelning används t.ex. av WHO. Enligt Spencer kan begåvningsutvecklingen ses som en utveckling av tänkandets abstraktionsnivåer. 
 8  
 Utifrån dessa nivåer gör han en indelning av gruppen med utvecklingsstörning på  
 A-, 
  B- och  
 C-stadiet. 
  Indelningen kan ses som en psykologisk funktionell definition som kan ha betydelse för bland annat anpassning av undervisningen. Eftersom denna indelning fortfa- rande används i olika sammanhang, ger vi här en förenklad beskriv- ning av dess olika nivåer. 
  
 A-stadiet 
  
 Personer på detta stadium upplever känslor och sinnesintryck på samma sätt som alla andra. Däremot är rums- och tidsuppfatt- ningen begränsad och upplevelserna är av här och nu karaktär. Många gånger har personen inte något tal, men kan använda signa- ler i form av ljud eller kroppsspråk. Denna nivå innebär en grav utvecklingsstörning. 
  
 B-stadiet 
  
 Barnet lär sig tala och utvecklar sitt språk. Många gånger behövs dock visuella hjälpmedel. Många barn har förmåga att förstå bild- symboler och fotografier. Närmiljön uppfattas som en helhet och barnet kan förstå och följa flera händelser i följd. Fortfarande behöver barnet konkreta upplevelser för att förstå förändringar. På denna nivå bedöms barnet ha en måttlig utvecklingsstörning. 
  
 C-stadiet 
  
 Barnet har en allmän överblick och uppfattning av tillvaron. För- mågan att förstå att saker kan existera även om man inte har sett dem finns. Förmågan att klara förändringar och nya situationer är påtaglig. Barnet förstår begrepp som dåtid och framtid och kan oftast lära sig läsa, skriva och utföra enkla räkneoperationer. Även 
  
 8  
 Kylén, Dickson (1981). Ala. Begåvning och begåvningshandikapp 
 92 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 på detta stadium innebär det dock svårigheter med abstrakt tän- kande, varför undervisningen behöver åskådliggöras och visas för flera sinnen. Denna nivå definieras som en lindrig utvecklingsstör- ning. 
 De indelningsgrunder, som Johnson beskriver, hjälper till att ge en förståelse för hur personer med utvecklingsstörning upplever sin värld, men de bör kompletteras med andra bedömningar. Grän- serna mellan nivåerna är mycket flytande och andra förmågor än rent intellektuell förmåga bör vägas in i bedömningar av utveck- lingsnivå. Den sociala miljön och förmågan till kommunikation har betydelse för att kunna fastställa begåvning. Av denna anledning bör indelning och klassifikation göras med vid blick eller för att citera Sanchez: 
 Problemet att dra gränser när det gäller begåvning påminner om svå- righeten att bestämma när en person är mycket tjock, måttligt tjock eller normalviktig – detta trots att det är lättare att mäta än intelligen- sen. 
 9 
  
 Autism eller autismliknade tillstånd 
 Autism eller autismliknande tillstånd kännetecknas av begräns- ningar i förmågan till ömsesidig social interaktion, till ömsesidig kommunikation samt begränsning i beteende och intresse. Autism förekommer i olika former och ibland talar man om autismspekt- rum. De två vanligaste formerna är autistiskt syndrom eller "klas- sisk autism" och Cervantes syndrom. Asperger syndrom betyder att man har samma grundproblematik som vid autism, men personer med denna diagnos har normal eller hög begåvning och inga förse- ningar i språkutvecklingen. För att diagnosen autism ska kunna ställas måste en försenad eller avvikande utveckling före tre års ålder finnas inom minst ett av områdena social interaktion, kom- munikativt språk eller symbol- och fantasilekar. Ungefär 80 procent av alla som har autism har också en utvecklingsstörning. 
 Förvärvad hjärnskada 
 En individ, som under sin utvecklingsperiod, vanligtvis före 16 års ålder, genom yttre våld eller kroppslig skada, får en hjärnskada som 
  
 9  
 Alvarez, Mora (1994). Medicinska omsorgsboken. Stockholm Natur och Kultur 
 93 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 ger upphov till ett begåvningsmässigt funktionshinder, som är bestående, bedöms tillhöra gruppen personer med utvecklingsstör- ning. 
 Mottagande i särskola 
 Mottagande i särskola ska föregås av en noggrann prövning. Styrel- sen för särskolan, dvs. kommunens barn- och ungdomsnämnd eller motsvarande, beslutar om ett barn ska erbjudas plats i denna skolform. Ett erbjudande om plats kan initieras av styrelsen eller av barnets föräldrar. Vårdnadshavaren har, enligt en pågående för- söksverksamhet med ökat föräldrainflytande, alltid rätt att tacka nej till särskola. Om ett barn, som har tagits emot i särskolan, bedöms kunna gå över till grundskolan, ska styrelsen för särskolan besluta att barnet ska flyttas över dit. Sådana överflyttningar sker enligt våra erfarenheter dock relativt sällan. 
 För att fastställa om ett barn har en utvecklingsstörning krävs enligt skollagen en särskild utredning. Varken lagen eller förord- ningarna innehåller några bestämmelser om hur en sådan utredning ska gå till. 
  
 I olika statliga utredningar har dock vikten av att ett mottagande ska föregås av en noggrann utredning betonats. I propositionen (1994/95:212) om ökat föräldrainflytande anför det föredragande statsrådet:  
 Ett beslut om särskoleplacering baseras i regel på peda- gogiska, psykologiska och vid behov medicinska utredningar.  
 I den utredning (SOU 1991:30) som låg till grund för kommunalise- ringen av särskolan betonades att beslut om urval av elever till sär- skolan bör fattas på hög nivå och under medverkan av personer med särskild kompetens inom handikappområdet. Av betänkandet framgår vidare att elevärenden, som rör särskolans personkrets, bör ställa krav på särskild kunskap om utvecklingsstörning och autism. I propositionen (1991/92:94) om ändrat huvudmannaskap för sär- skola och särvux uttalade det föredragande statsrådet bland annat att kommunerna, för att kunna bedöma personkretstillhörigheten, måste ha tillgång till kompetent personal och goda kunskaper både om elever med utvecklingsstörningar och om särskolan. 
  
 94 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Skolverkets råd skärper kraven på utredning inför mottagande i sär- skolan 
 Skolverket utfärdade våren 2001 Allmänna råd för mottagande i särskolan, med riktlinjer för vilken utredning som ska krävas innan inskrivning i särskolan äger rum. 
 10  
 Dessa riktlinjer utfärdades mot bakgrund av att utvärderingar visade stora brister i utredningsförfa- randet. 
 Riktlinjerna slår fast att det krävs en helhetsbedömning av barnet innan plats erbjuds i särskolan. Helhetsbedömningen bör utgå från barnets bästa och ska normalt grunda sig på den tidigare kunskap som finns om barnet, hemmets och förskoleverksamhetens/skolans iakttagelser av barnet, utvärdering av de stödåtgärder som prövats samt de nödvändiga utredningar som bedömningen förutsätter. Enligt anvisningarna krävs normalt en pedagogisk, en psykologisk, en medicinsk och en social utredning för att avgöra om ett barn är berättigat till särskola. Den pedagogiska utredningen ska ge svar på frågan om barnet har förutsättningar att nå kunskapsmålen i grund- skola, den psykologiska ska beskriva barnets kognitiva förmåga och den medicinska ska ge en bild av barnets hälsa och så långt möjligt klargöra medicinska orsaker till barnets svårigheter. Den sociala utredningen slutligen syftar till att komplettera underlaget och visa i vad mån situationen i hemmet eller i övrigt utanför skolan kan ge ytterligare förklaring av betydelse när det gäller barnets förutsätt- ningar att tillgodogöra sig utbildningen. Skolverket rekommende- rar, för att säkerställa en mer objektiv bedömning, att denna görs av någon som inte har bidragit till utredningen. 
 Ibland kommer utredningen inte till något entydigt resultat. Skolväsendets överklagandenämnd har i ett sådant fall uttalat: 
 I ett fall som detta - där olika experter och sakkunniga inte har samma uppfattning, bör, när man har att bestämma vilken skolform som är den rätta för barnet – bör stor vikt fästas vid vad barnets vårdnads- havare anser. Vid en samlad bedömning finner nämnden att övervä- gande skäl talar för att M skall anses tillhöra den personkrets som sär- skolan omfattar. Han har därför rätt att tas emot i särskolan. 
 11 
  
 Ett barn som bedöms tillhöra särskolans personkrets har rätt att omedelbart tas emot i särskolan, oberoende av vilka eventuella andra svårigheter eleven kan ha. 
  
 10 
  
 Skolverket (2001b). Rutiner för utredning och beslut om mottagande i den obligatoriska särskolan. Med allmänna råd (SKOLFS 2001:23) och kommentarer. Stockholm: Liber distribution 
  
 11 
  
 Beslut  
  
 1994-08-24 
  A 142. 
 95 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Föräldrarna ska ges möjlighet att medverka i utredningsarbetet och ta del av resultatet 
 Vårdnadshavaren ska enligt anvisningarna erbjudas att medverka i utredningsprocessen och delta i ett informationsutbyte. Den som ansvarar för utredningen eller en särskild kontaktperson bör, när utredningen är klar, beskriva för vårdnadshavaren vad som har kommit fram i utredningen och vad detta kan betyda för barnet. 
 I Skolverkets enkät till vårdnadshavare i nio fallkommuner, som genomfördes innan ovannämnda råd hade utfärdats, uppger huvud- delen av vårdnadshavarna till barn som har mottagits i särskolan att de känner till att en utredning av deras barn har genomförts. 
 12  
 I de flesta fall handlar det då om en psykologisk, ibland om en medi- cinsk och mer sällan om en pedagogisk utredning. Långt ifrån alla vårdnadshavare har emellertid fått ta del av den dokumenterade utredning, som ligger till grund för beslutet om mottagande i sär- skolan. 
 Såväl Skolverkets utvärderingar som vår egen enkät rörande gymnasiesärskolan visar tydligt att kommunerna har olika syn på mottagande i särskolan. En del kommuner är mycket strikta i sin bedömning av vilka barn som tillhör personkretsen, medan andra är mindre strikta i sin tillämpning av lagen. Kommunernas olika bedömning kan åtminstone delvis förklaras av olika typer av särskoleorganisation. Samtidigt är det uppenbart att ett ställnings- tagande till om ett barn tillhör särskolans personkrets eller inte kan vara beroende av i vilken kommun det råkar bo. De kontakter vi har haft med en rad kommuner tyder dock på att utredningarna inför ett eventuellt mottagande i särskolan har stramats upp och förbättrats. 
 Svårt att dra gränser mellan olika undervisningsformer 
 Särskolans elevkrets är mångfacetterad, allt ifrån träningsskoleele- ver på låg utvecklingsnivå till grundsärskoleelever med lindrig utvecklingsstörning och elever med olika förutsättningar i gymna- siesärskolan. Det är ibland svårt att avgöra inom vilken verksamhet en elev har störst möjlighet till utveckling och lärande. Gränsen mellan träningsskola och grundsärskola kan vara lika svår att dra 
  
 12  
 Skolverket (2002). I särskola eller grundskola- Integrering Kvalitet Föräldrainflytande. Dnr 103404 
 96 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 som mellan grundsärskola och grundskola. En elev kan befinna sig i gränslandet mellan dessa verksamheter. Som alla andra elever är också särskoleeleverna individer med olika personligheter och indi- viduella särdrag, som kan göra det lättare eller svårare för dem att finna sig tillrätta i skolan. I motsats till vad som gäller valet mellan grundskola och särskola kan ett barns vårdnadshavare inte påverka valet mellan grundsärskola och träningsskola. Här är det skolans bedömning som gäller. Vår uppdragsstudie om träningsskolan, som vi återkommer till nedan, belyser de stora skillnaderna mellan kommunerna när det gäller bedömningen av var en elev hör hemma. 
 13 
  
 Ett beslut om skolform kan få långtgående konsekvenser för individen såväl under skoltiden som senare i livet. T.ex. begränsas möjligheterna till eftergymnasiala studier, liksom möjligheterna till arbete på den öppna arbetsmarknaden. Därför är bedömningen av ett mottagande i särskolan så grannlaga och den föregående utred- ningen så viktig. Det kan dock vara svårt att vid ett visst tillfälle bedöma en framtida kunskapsutveckling, även om den utredning som görs håller hög kvalitet. Faktorer som mognad, trivsel i skolan och barnets motivation har betydelse. I Skolverkets Allmänna råd uttalas, att vid tveksamhet bör vårdnadshavarnas åsikt om barnets bästa och barnets egen uppfattning tillmätas stor betydelse. Det är också väsentligt att elevens utveckling kontinuerligt följs upp. 
 Erfarenheter från Stockholm visar att skola och föräldrar inte alltid är eniga om barnets bästa 
 I en rapport från en studie i Stockholms skolor beskriver Guerra sju barns väg in i skolan. 
 14  
 Det är en djupstudie, som omfattar få fall, men tendenserna i studien stämmer med andra utredningar. Beskrivningen visar att föräldrar och professionella i samtliga fall är överens om att barnet behöver särskilt stöd i skolan. Däremot råder stor oenighet om skolplacering och i vilken skolform detta stöd bäst kan ges. Ställningstagandena är beroende av; 
 N vilka behov man anser barnet ha, 
 N hur särskolans syfte beskrivs och uppfattas, 
  
 13 
  
 Leach, Carter (2002). Särskolans träningsskola Hur särskild får man vara där? 
  
 14 
  
 Williams, Acosta (1999). Särskilda elever. Om barn i särskola – bedömningsgrunder, ställningstagande och erfarenheter. Stockholms stad:  
  
 FoU-rapport 
  1999:28 
 97 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 N om man som förälder accepterar att barnet bedöms tillhöra personkretsen, 
 N hur eventuella skolalternativ ser ut. 
 Omfånget och kvaliteten i kontakten med psykolog varierar i de sju fallen. Det är dock inte alltid som en långvarig kontakt mellan för- äldrar och psykolog ger en större förståelse för bedömningsförfa- randets syfte och resultat. Det handlar snarare om hur tydliga lärare och psykologer är i sin information till föräldrarna när de beskriver barnets svårigheter. 
 Flera av de intervjuade föräldrarna i rapporten uttrycker sig positivt om särskolan och upplever att barnen trivs. Det som föräldrarna ser som en nackdel är särskiljandet från andra elever. Föräldrarna är också tveksamma till om barnen ges möjligheter att tillägna sig tillräckliga kunskaper. Flera föräldrar menar dock att barnen i särskolan ges möjlighet att utvecklas i sin egen takt och efter sina förutsättningar. 
 Liknande erfarenheter redovisar Lane i en studie från särskolan i Hallands län. 
 15 
  
 Försöksverksamhet med ökat föräldrainflytande 
 Sedan 1996 pågår en försöksverksamhet med ökat inflytande över skolgången för barn med utvecklingsstörning. Försöksverksam- heten regleras i en särskild lag som gäller till och med utgången av juni 2005 (2000:446). Lagen innebär att ett barns vårdnadshavare alltid har rätt att tacka nej till att barnet tas emot i den obliga- toriska särskolan. Vårdnadshavaren har också rätt att kräva att ett barn, som har mottagits i särskolan, flyttas över till grundskolan. 
 Motiven för försöksverksamheten finns utvecklade i propositio- nen om ökat föräldrainflytande (1994/95:212). Där konstaterar det föredragande statsrådet att ett barns placering i särskola mot vårdnadshavarens vilja utgör en dålig grund för barnets skolgång och att det är principiellt betänkligt att en myndighet ges möjlighet att slutligt ta över föräldrars ansvar. Sammanfattningsvis anförs i propositionen: 
  
 15  
 Jimenez, Flores (1998). I gränslandet mellan grundskola och särskola – intervjuer med föräldrar till barn som blivit individuellt integrerade. Högskolan i Halmstad: Wigforsinstitutet 
 98 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 föräldrar har huvudansvaret för barnets utveckling och uppfostran och då de förväntas ha barnets bästa för ögonen i alla beslut som berör barnet, föreslås att föräldrarna skall få ett avgörande inflytande vid val av skolform. 
 Sedan lagen trädde i kraft har många kommuner infört ett ansök- ningsförfarande i samband med erbjudande om mottagande i sär- skola. Det innebär att för att ett barn ska kunna tas emot i särsko- lan, måste vårdnadshavaren göra en skriftlig ansökan om särsko- leplacering för sitt barn. Konsekvensen blir att det i dessa kommu- ner i formell bemärkelse inte finns några elever som har erbjudits särskola, men där vårdnadshavare har tackat nej. 
 Bristande information ett problem 
 Skolverket har på regeringens uppdrag utvärderat försöksverksam- heten med föräldrainflytande och redovisar sina slutsatser i två rap- porter. 
 16  
 I sin första rapport konstaterar Skolverket att många vård- nadshavare inte ansåg sig ha fått tillräcklig information om de båda skolformerna. Några få vårdnadshavare kände överhuvudtaget inte till försöksverksamheten. Utvärderingen visar att 40 procent av de elever som har tackat nej till särskola och som följdes upp under tre läsår gick över från grundskola till särskola under perioden. Skälet till övergången uppges vara att vårdnadshavarna insett att barnen inte klarade de krav som ställdes i grundskolan. Skolverket kon- staterar också att kommuner och vårdnadshavare inte alltid har samma syn på barnens svårigheter och därmed på deras förutsätt- ningar att nå kunskapsmålen, vilket leder till problem. 
 Ökade kostnader för kommunerna 
 Hälften av kommunerna uppger i den första utvärderingen att kostnaderna hade ökat för barn där vårdnadshavare hade tackat nej till en särskoleplacering. Främst gäller kostnadsökningen lokalför- ändringar, extra datorer, handledning och assistenter. Skolverket ifrågasätter dock kostnadsökningarna och framhåller att elevkost- naderna i många kommuner är större i särskolan än i grundskolan. 
  
 16  
 Skolverket (1999a). Uppföljning och utvärdering av försöksverksamheten med ökat föräldrainflytande över val av skolform för utvecklingsstörda barn. Dnr 96:565 samt Skolverket (2002). I särskola eller grundskola- Integrering Kvalitet Föräldrainflytande. Dnr 103404 
 99 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 Kostnaden för t.ex. assistenter borde rimligen vara densamma för en elev med behov av stöd i särskolan, som för en integrerad sär- skoleelev i en grundskoleklass. Problemen ligger enligt Skolverket snarare i hur man på kommunal nivå fördelar resurser. Skolverket anser det inte troligt att kostnaden för att ge stöd till elever så att de kan nå grundskolans kursmål blir högre än kostnaden för att låta dem gå i särskola. 
 Fortsatt analys 
 Sammanfattningsvis föreslog Skolverket i sin första rapport att för- söksverksamheten borde fortsätta. Några problem borde dock bli föremål för en fortsatt analys, nämligen bristande information till vårdnadshavare om vad de båda skolformerna innebär, olika resursfördelning i grundskola och särskola samt diskrepansen mel- lan kommuners/skolors och vårdnadshavares uppfattningar om ele- vers förutsättningar och behov. 
 Skolverket fick ett förnyat utvärderingsuppdrag, som redovisas i en andra rapport. Skolverket skiljer i denna på de vårdnadshavare som har tackat ja och de som har tackat nej till placering i särskola. De kallas i rapporten  
 tackat-ja 
  föräldrar respektive  
 tackat-nej 
  för- äldrar. 
 Svårt att få tillräckligt stöd i grundskolan 
 Skolverkets studie visar att valet av särskola är självklart för en stor grupp föräldrar. Många barns svårigheter är av den karaktären att någon annan skolform inte är tänkbar. Föräldrarna väljer särskolan därför att de anser att det är den skolform som lämpar sig bäst för deras barn. 
 Det finns dock en grupp föräldrar som har en annan uppfattning än skolan om huruvida deras barn hör hemma i särskolan eller inte. Det är framför allt  
 tackat-nej 
  föräldrarna, som inte är nöjda med skolans bedömning. De upplever sig också motarbetade av skolan på flera sätt. De anser t.ex. i större utsträckning än tackat  
 ja-föräld- 
  rarna att deras barn inte har fått den skolgång de har rätt till. Flera av föräldrarna beskriver att de har fått kämpa hårt för att deras barn skulle få ett bra stöd i grundskolan. 
 100 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 I propositionen (1994/95:212) om ökat föräldrainflytande angavs att vårdnadshavare bör informeras om att grundskolans resurser för att utforma undervisningen efter den enskilda elevens behov är mindre än särskolans. Även de elever, vars vårdnadshavare har tackat nej till särskola, har enligt skollagen rätt till särskilt stöd i form av specialpedagogiska insatser, men resurserna är alltså inte jämförbara med vad eleven kan få i särskolan. 
 Det förekommer klara brister i informationen till föräldrarna om vad skolgång i särskola innebär. Även om de allra flesta föräldrar får sådan information, är det en central fråga vilket innehåll infor- mationen har. Framför allt saknas information om vilket stöd grundskolan kan erbjuda. En större andel av  
 tackat-nej 
  föräldrarna än  
 tackat-ja 
  föräldrarna säger sig inte ha fått tillräcklig information om konsekvenserna av skolgång i olika skolformer. 
 På frågan om de är nöjda med det val de har gjort svarar omkring 80 procent av föräldrarna jakande. De som svarar nej är huvudsak- ligen föräldrar som inte upplever att de har haft ett reellt val i fråga om skolform. 
 För en grupp föräldrar betecknar Skolverket valet som ett val  
 från  
 grundskolan snarare än  
 till  
 särskolan. Valet har inte upplevts som reellt, utan något som vårdnadshavaren blivit mer eller mindre tvingade till, därför att grundskolan inte kan garantera tillräckliga stödresurser. En grupp föräldrar har tackat nej till särskolan, därför att de inte anser att det är rätt skolform för deras barn, trots att barnet har bedömts tillhöra särskolans personkrets. 
 Skolverket sammanfattar att en förutsättning för att försöks- verksamheten ska bli framgångsrik är dels att skolan respekterar föräldrarnas val, dels att grundskolan förmår undervisa elever med utvecklingsstörning. I både dessa avseenden finns brister. Skol- verket föreslår i båda rapporterna att försöksverksamheten övergår i reguljär verksamhet. 
 Elever med invandrarbakgrund 
 Det finns ingen officiell statistik över antalet barn med invandrar- bakgrund i särskolan i relation till barn med svensk bakgrund. I våra diskussioner med framför allt kommunföreträdare har det dock framkommit, att mottagandet av barn med invandrarbak- grund i särskolan kan medföra speciella problem och att det finns en oro för att det görs felbedömningar. Det är svårare att testa och 
 101 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 bedöma barn med en annan språklig och kulturell bakgrund. Det finns också barn med invandrarbakgrund, speciellt flyktingbarn, som har haft svåra och traumatiska upplevelser, vilka har försvårat eller försenat deras utveckling. Många kommuner har också börjat följa utvecklingen mer noggrant och t.ex. ökat insatserna för att oftare ompröva beslut om mottagande i särskolan när det gäller barn med invandrarbakgrund. 
 Vi har tagit del av ett par undersökningar som stöder teorin om att barn med invandrarbakgrund är överrepresenterade i särskolan. 
 Barn med invandrarbakgrund överrepresenterade i Malmös särskolor 
 Forskaren Rivas Habib har i en studie från Malmö visat att barn med invandrarbakgrund tas emot i särskolan på andra grunder än svenska barn. 
 17  
 Elever med invandrarbakgrund definieras som barn med minst en förälder född utomlands. Bel Habibs urval är begränsat till den obligatoriska särskolan. 
 Undersökningen visar att elever med invandrarbakgrund är tyd- ligt överrepresenterade i den obligatoriska särskolan i Malmö. Andelen särskoleelever i relation till antalet grundskoleelever är 1,2 procent elever med invandrarbakgrund mot 0,7 procent svenska elever. 
 Bel Habib konstaterar inledningsvis att föräldrarnas utbildnings- nivå har betydelse vid särskoleplacering. En del av förklaringen till invandrarbarnens överrepresentation kan således vara föräldrarnas utbildningsnivå. Elever med invandrarbakgrund är överrepresente- rade i alla stadsdelar i Malmö utom i Rosengård. I Rosengård är det tio gånger fler svenska barn än barn med invandrarbakgrund som går i särskolan. Samtidigt är den svenskfödda populationens utbild- ningsnivå påtagligt lägre än den utrikesfödda. I Rosengård slår således föräldrarnas utbildningsnivå mycket tydligt igenom. 
 Skillnader i föräldrarnas utbildningsnivå förklarar dock enligt Bel Habib inte hela skillnaden mellan svenska barn och barn med invandrarbakgrund. Kvantitativa data pekar i stället på att elever med invandrarbakgrund och svenska elever vid utredning om mot- tagande i särskolan kategoriseras och sorteras på helt skilda sätt. När Bel Habib jämför diagnoser och inskrivningsunderlag för sär- skoleelever, finner hon en markant skillnad mellan bedömnings- 
  
 17  
 Bel Habib, Faulkner (2001). Elever med invandrarbakgrund i särskolan: specialpedagogik eller disciplinär makt. MHS - Forskningsrapport 
 102 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 grunderna och placeringskategorierna för svenska barn och för barn med invandrarbakgrund. De flesta svenska elever i särskolan har tydligt fastställda medicinska funktionshinder. Dessa består huvudsakligen av medfödda eller tidigt upptäckta kroppsliga avvi- kelser, medicinska sjukdomar eller förvärvade skador. Särskoleele- verna med invandrarbakgrund återfinns däremot till stor del i de mer diffusa, symtombaserade och pedagogiskt relaterade kategori- erna koncentrationssvårigheter, tal- och språksvårigheter, ospecifik svag begåvning eller utvecklingsförsening. 
 I en intervjuundersökning uttrycker många föräldrar osäkerhet om särskoleplaceringen och flera föräldrar har också aktivt arbetat emot den. Föräldrarna upplever ofta en bristande samverkan mellan skolmyndigheter och föräldrar. Ett belysande citat kan hämtas ur utredningen: 
 Man lyssnar inte på oss, förstår inte det sätt vi tänker på, kan inget om vår bakgrund och vår kultur, kan inget om oss, respekterar oss inte. 
 Brister i utredningarna när det gäller elever med invandrar- och flyk- tingbakgrund i gymnasiesärskolan i Göteborg 
 Morales, skolläkare i Göteborg, visar i en studie från Göteborg att andelen elever med invandrar- och flyktingbak- grund är större på nationella program i gymnasiesärskolan, 45 procent, än vad som motsvarar deras andel på nationella pro- gram i gymnasieskolan i Göteborgs stad, 23 procent. 
 18 
  
 Moore menar att alla elever på det nationella pro- grammet i gymnasiesärskolan inte har en konstaterad utvecklings- störning och inte alltid är tillräckligt utredda för att det klart ska framgå vad som orsakar deras skolsvårigheter. Rapporten påvisar tydliga skillnader mellan svenska elever och invandrarelever när det gäller antalet utförda utredningar. De svenska eleverna genomgår två eller flera utredningar, medan elever med flyktingbakgrund ofta bara har genomgått en enda utredning, som sedan har legat till grund för skolplaceringen. 
 Hon menar att de utredningar som görs inte heller belyser hela problematiken. Många flyktingelever har t.ex. haft traumatiska upplevelser i samband med flykten och har inte fått möjligheter att bearbeta dessa. Ett stort antal av dessa elever har flyttat runt och 
  
 18  
 Moore, Baker (2001). Intagningskriterier till gymnasiesärskolan i Göteborg. Projektarbete vid Arbetslivsinstitutets Företagsläkarutbildning 2000/2001 
 103 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 aldrig deltagit i någon skolundervisning. Knapp Hahn ifråga- sätter om inte orsaken till den stora andelen flykting- och invand- rarelever bör sökas i grundskolans bristande resurser att ta hand om dem som är lågpresterande av andra skäl än utvecklingsstör- ning. 
 Särskoleutredare i Göteborg pekar på svårigheterna att bedöma utredningsresultat när det gäller barn med invandrarbakgrund. Många utredare har föreslagit en barnneurologisk utredning, vilken i de flesta fall inte har gjorts. Testerna är inte standardiserade för invandrarelever och resultaten måste därför tolkas med försiktig- het. Många flyktingelever har utretts utan tolk eller med en tolk som talar ett annat språk än barnets modersmål. Som exempel tar Moore upp ett fall där en serbokroatisk tolk använts för en romsk elev som talade romanes och bosniska. 
 Moore påtalar vidare brister i kontakten med elever- nas föräldrar. Hon beskriver möten med föräldrar som inte anser sig ha fått tillräckligt med information om vad det innebär att gå i särskola för skoltiden och för framtiden. De har genom skolans bemötande förlorat tilltron till skolan och dess möjligheter att ge stöd och hjälp. 
 I rapporten föreslår Moore en rad åtgärder för att ändra på det, som hon upplever som missförhållanden. Hon pekar på vikten av att involvera familjen i utredningar och behandling och framhåller att grundskolan bör ta ett större ansvar för att uppfylla de krav flyktingelever har rätt att ställa på skolan. Hon rekommen- derar att utredningen för särskoleplacering görs mycket mer om- fattande och inte bara innehåller begåvningstest. Testerna bör också göras i flera omgångar och med olika test, som har större möjligheter att i största möjliga utsträckning neutralisera kultur- bundna resultat. Det är viktigt att följa upp eleverna kontinuerligt och göra omtestningar allteftersom elevernas kunskaper i svenska förbättras. 
 Vår sammanfattning med kommentarer 
 Elevantalet i särskolan har ökat kraftigt under framför allt det senaste decenniet och tenderar att fortsätta att öka. Det finns en rad förklaringar till elevökningen. Samtidigt är det enligt vår upp- fattning anmärkningsvärt att det är så stora skillnader mellan kommunerna. 
 104 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Skollagen reglerar vilka barn och ungdomar som ska erbjudas plats i särskolan. Personkretsen utgörs av barn och ungdomar med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd eller med en förvärvad hjärnskada. Kravet är härtill att eleven inte bedöms kunna uppnå grundskolan mål. Det finns ingen enhetligt och tydlig definition, varken av utvecklingsstörning eller av autism i förarbe- tena till skollagen. Lagen förutsätter dock en noggrann utredning och en bedömning av elevens villkor och förutsättningar. 
 I detta kapitel redogör vi också för hur begreppet utvecklings- störning definieras i olika sammanhang och på vilka grunder ett barn bedömas ha en utvecklingsstörning. Redogörelsen visar att det inte är enbart diagnosen utvecklingsstörning eller autism, som är avgörande för ett barns förutsättning att tillgodogöra sig kunskaper och utvecklas. Barn med utvecklingsstörning eller autism är, som alla andra barn, individer med olika förutsättningar och behov. Dessa kan hänga samman med många andra faktorer än med utvecklingsstörningen, t.ex. bakgrund, social situation och personliga egenskaper. Avgörande för möjligheten att utvecklas i en grupp hänger också samman med gruppens förmåga att anpassa sig efter de individer som ingår i den och den sociala och pedagogiska miljö den kan erbjuda. 
 Vi har inte funnit att själva definitionen av utvecklingsstörning innebär problem i samband med mottagandet i särskolan. Det finns stora och ökande skillnader mellan kommunerna när det gäller andelen elever i särskola, men skillnaderna sammanhänger i första hand med andra förhållanden än med svårigheterna att definiera begreppet utvecklingsstörning. Avgörande är istället bland annat kommunens storlek, övergripande mål och strategier samt organi- satoriska och ekonomiska förhållanden. De stora skillnaderna är dock enligt vår uppfattning inte rimliga eller acceptabla och svarar dåligt mot kravet på en likvärdig skola. Vi kommer i vårt fortsatta arbete att återkomma till frågorna om särskolans personkrets, hanteringen av bedömningen av utvecklingsstörning och de stora skillnaderna mellan kommunerna. 
 När det gäller autism är det emellertid uppenbart att själva lag- texten är onödigt svårtillgänglig och ger upphov till tolkningar som leder till olikheter mellan kommuner. Skollagen stadgar att ett barn för att tillhöra särskolans personkrets förutom autism ska bedömas inte kunna uppnå grundskolans mål. I en del kommuner tolkas detta som att det, förutom autism, ska föreligga en utvecklings- störning, som hindrar barnet från att uppnå grundskolans mål. I 
 105 
  
 Elever i särskolan 
  
 SOU 2003:35 
  
 andra kommuner betonar man autismen och menar att den i sig kan utgöra ett hinder för att uppnå grundskolans mål, även om barnet är normalbegåvat. Även denna fråga finns det anledning för oss att återkomma till. 
 I vårt slutbetänkande ska vi komma med förslag om hur under- visningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning i framtiden ska organiseras. Vi kommer i detta sammanhang att åter- komma till frågor som rör särskolans personkrets. Vi kommer emellertid att i första hand inrikta det fortsatta arbetet på att dis- kutera och analysera förutsättningarna för barn och ungdomar med begåvningsmässiga funktionshinder att få en så bra skolgång som möjligt med bästa tänkbara förutsättningar till kunskapsmässig och social utveckling. Vi anser att det i första hand handlar om att skapa organisatoriska och ekonomiska villkor för att i skolan möta olika individers behov och förutsättningar. Det handlar också om att vara flexibel och kreativ när det gäller såväl skolformer som under- visningsformer och pedagogiska metoder. I en flexibel skola som omfattar alla barn, och där undervisningen utgår från och organise- ras efter varje elevs förutsättningar, blir det mindre väsentligt att konstatera huruvida det föreligger en utvecklingsstörning eller att gradera denna. 
 För många barn är särskolan det naturliga valet, både för föräld- rarna och för skolans personal. Huvuddelen av föräldrar med barn i särskolan är också nöjda med sina barns skolplacering och med sär- skolan. Men för en del föräldrar och barn innebär särskolan ett negativt val. Man känner sig tvingad att välja särskolan, därför att man upplever att grundskolan inte kan ställa upp med nödvändiga resurser. Det finns också föräldrar som inte känner sig tillräckligt informerade om och delaktiga i utredningarna om mottagande i särskolan. 
 Skolverket har också i olika utvärderingar påvisat stora brister i det utredningsförfarande som ska föregå mottagandet i särskolan. Verket har med anledning av detta nyligen utfärdat Allmänna råd med riktlinjer för utredningsförfarandet. När vi i olika samman- hang har mött kommunföreträdare och företrädare för föräldrar och andra intressenter i särskolan, har vi fått belägg för att läget har förbättrats och att kommunerna i dag är mer noga med att göra ordentliga utredningar. Detta bekräftas också i vår uppdragsstudie kring träningsskolan. 
 19  
 Det finns dock kommuner som inte följer 
  
 19  
 A.a. 
 106 
  
 SOU 2003:35 
  
 Elever i särskolan 
  
 Skolverkets anvisningar, vilket kan vara en av förklaringarna till de stora olikheterna när det gäller antalet elever som bedöms tillhöra särskolans personkrets. 
 När det gäller utredning och mottagande i särskolan av elever med invandrarbakgrund, visar erfarenheterna att bristerna är speciellt påtagliga. Andelen elever med invandrarbakgrund i särskolan är också större än vad som motiveras av det totala antalet barn med invandrarbakgrund i skolåldrarna. Ovan relaterade undersökningar visar att barn med invandrarbakgrund oftare än barn med svensk bakgrund har en mer symtombaserad och vag diagnos. Särskilt allvarligt är det då man kan påvisa att barn med invandrarbakgrund sällan utreds mer än en gång. Vi menar att för denna grupp är det speciellt viktigt att följa upp särskoleplaceringen och att regelbundet pröva om man behöver göra en förnyad utredning när barnet har haft möjlighet att anpassa sig till svenska förhållanden. 
 Elevökningen i särskolan och dess orsaker är viktiga utgångs- punkter i vårt fortsatta arbete. Vi kommer också att återkomma till de problem som rör olikheterna mellan kommuner då det gäller andelen barn som bedöms tillhöra särskolans personkrets, liksom till hur utredningarna inför mottagande i särskolan hanteras. 
 Försöksverksamheten med ett ökat föräldrainflytande över skol- gången för barn med utvecklingsstörning ska pågå till och med ut- gången av juni 2005. Skolverket har i två tidigare nämnda rapporter utvärderat verksamheten och föreslagit att den ska övergå i perma- nent verksamhet. Många kommuner har redan infört ett ansökningsförfarande till särskolan som innebär att en utredning om rätten till särskola alltid sker på vårdnadshavarens initiativ. Vi kommer i vårt fortsatta arbete att följa försöksverksamheten och återkomma till frågan om föräldrainflytandet i vårt slutbetänkande. 
 107