SOU 1998:165 
 Till statsrådet Phillips 
 Genom beslut den 26 mars 1998 bemyndigade regeringen dåvarande statsrådet Molina att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att lägga fram förslag till ett organ som skall ha till uppgift att värdera hur utländsk yrkesutbildning på gymnasial eller angränsande nivå för- håller sig till motsvarande svensk utbildning och att värdera dokumente- rade arbetslivserfarenheter erhållna i ett annat land. Uppdraget avsåg, vidare, att föreslå hur detta organ kan inrymmas i eller knytas till någon statlig myndighet och skulle enligt direktiven vara avslutat i sin helhet senast den 1 oktober 1998. Sedermera förlängdes utredningstiden till den 15 december 1998. 
 Med stöd av bemyndigandet förordnades den 11 maj 1998 utbild- ningschefen Tate som särskild utredare och utredaren Palmer, undervisningsrådet Curry och avdelningschefen Wolf som sakkunniga i utredningen fr.o.m. den 1 maj 1998. Vidare förordnades den 24 juni 1998 studie- och yrkesvägledaren Hill 
  och departementssekreteraren Weaver som sakkunniga fr.o.m. den 15 juni 1998. 
 Utredaren Smith förordnades den 25 juni 1998 som sekre- terare i utredningen på 60 % tjänstgöring fr.o.m. den 15 juni. Lee har varit assistent åt utredningen och är ansvarig för produktionen av heloriginal. 
 Utredningen överlämnar härmed betänkandet Validering av utländsk yrkeskompetens. Uppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i december 1998 
 Tate 
 Smith 
 SOU 1998:165 
 SOU 1998:165 
 Innehållsförteckning 
  
 Sammanfattning 
  
 1 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande, m.m 
 . 
  
 3 
  
 2 
  
 Inledning 
  
 7 
  
 2.1 
  
 Från arbetskrafts- till flyktinginvandring 
  
 7 
  
 2.2 
  
 Hur ser arbetsmarknaden ut? 
  
 10 
  
 2.3 
  
 Hinder för att anställa invandrare 
  
 11 
  
 3 
  
 Redovisning av kartläggningar 
  
 15 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 15 
  
 3.2 
  
 Några begrepp 
  
 15 
  
 3.3 
  
 Myndigheter som värderar utländsk utbildning 
  
 för yrkesmässigt erkännande 
  
 17 
  
 3.3.1 
  
 De jure yrkesmässigt erkännande 
  
 17 
  
 3.3.2 
  
 De facto yrkesmässigt erkännande 
  
 19 
  
 3.3.3 
  
 Yrkesprövning för invandrare 
  
 20 
  
 3.4 
  
 Exempel på branschprövningar 
  
 21 
  
 3.5 
  
 Värdering av utländsk gymnasial 
  
 yrkesutbildning i andra  
 EU-länder 
  
 23 
  
 3.5.1 
  
 Allmänt 
  
 23 
  
 3.5.2 
  
 Finland 
  
 24 
  
 3.5.3 
  
 Nederländerna 
  
 26 
  
 4 
  
 Förslag till system för värdering av utländsk 
  
 yrkeskompetens 
  
 29 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 29 
  
 4.2 
  
 Kompetenshöjande åtgärder inom den svenska 
  
 arbetsmarknaden 
  
 30 
  
 4.2.1 
  
 Tillvaratagande av utländsk yrkeskompetens 
  
 30 
  
 4.2.2 
  
 Åtgärder för att halvera den öppna arbets- 
  
 lösheten, m.m. 
  
 30 
  
 4.2.3 
  
 Regionala tillväxtavtal 
  
 32 
  
 4.2.4 
  
 Regionala kompetensråd 
  
 32 
  
 4.3 
  
 Förslag till system för värderingsverksamhet 
  
 33 
  
 4.3.1 
  
 Inledning 
  
 33 
  
 4.3.2 
  
 Validering 
  
 37 
  
 4.3.3 
  
 Bedömning 
  
 39 
  
 4.3.4 
  
 Branschprövning 
  
 41 
  
 Innehållsförteckning 
  
 SOU 1998:165 
  
 5 
  
 Förslag till organisation för validering 
  
 43 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 43 
  
 5.2 
  
 Central organisation 
  
 45 
  
 5.2.1 
  
 Värdmyndigheten 
  
 45 
  
 5.2.2 
  
 Centralt valideringsorgan med branschnämnder 
  
 45 
  
 5.3 
  
 Regional organisation 
  
 47 
  
 5.3.1 
  
 Inledning 
  
 47 
  
 5.3.2 
  
 Regionalt valideringsorgan 
  
 47 
  
 5.3.3 
  
 Provanordnare 
  
 48 
  
 6 
  
 Anknytning till en befintlig myndighet 
  
 49 
  
 6.1 
  
 Kriterier vid val av myndighet 
  
 49 
  
 6.2 
  
 Tänkbara myndigheter 
  
 49 
  
 6.3 
  
 Förslag till värdmyndighet 
  
 51 
  
 6.4 
  
 Samverkan med andra myndigheter och organ 
  
 51 
  
 7 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 53 
  
 7.1 
  
 Staten 
  
 53 
  
 7.2 
  
 Näringslivet 
  
 55 
  
 8 
  
 Konsekvensprövning enligt de generella 
  
 kommittédirektiven 
  
 57 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1  
 Kommittédirektiv 
  
 59 
  
 Bilaga 2  
 Översikt prov/yrkesexamen VVS 
  
 63 
  
 Bilaga 3  
 Städ- och Rengöringsbranschens Yrkesnämnd: 
  
 Yrkesprov 
  
 65 
  
 SOU 1998:165 
  
 1 
  
 Sammanfattning 
 Som läget är idag på den svenska arbetsmarknaden har personer med utländsk kompetensbakgrund ofta svårt att få anställning. Arbetsgivarna har svårt att bedöma utländska utbildningsbevis på gymnasial nivå och utländsk arbetslivserfarenhet. 
 I rapporten läggs principförslag till uppbyggnaden av en organisation för validering av utländsk yrkeskompetens på gymnasial nivå – tillämp- bar även för angränsande nivåer. Yrkeskompetensen skall bedömas ge- nom ett kompetensprov, där yrkeskunskapen, t.ex. förmågan att uppfatta helheten i arbetet och teoretiska grundkunskaper, och sådana färdigheter som behövs generellt i arbetslivet, t.ex. samarbete, kommunikation och problemlösning, visas. 
 Utgångspunkten för valideringen skall vara den nivå och det huvud- sakliga innehållet i gymnasieskolans styrdokument för yrkesutbildning. Genom kompetensprovet jämförs och jämställs alltså utländsk yrkes- kompetens på gymnasial nivå med den yrkeskunskap som förvärvas in- om en utbildning inom yrkesområdet i gymnasieskolan. Grundläggande är att kompetensproven skall kunna genomgås oberoende av hur och var yrkeskompetensen uppnåtts – några krav på utbildningsbevis eller bevis över tidigare yrkesverksamhet uppställs inte. För att ytterligare stärka individens ställning föreslås också att en s.k. meritportfölj skall utfor- mas, som dokumenterar och beskriver individens kunskaper och kompe- tenser. 
 Organisationen för validering av yrkeskompetens föreslås bestå av dels ett centralt valideringsorgan, dels ett regionalt. 
 Det centrala organet skall bestå av en styrelse och av branschnämn- der. I styrelsen föreslås ingå Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet med de till varje organisation hörande yr- kesnämnderna, samt Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Högskoleverket, Integrationsverket, Skolverket och Svenska  
 EU-programkontoret. 
  Enligt direktiven skall organet knytas till en befintlig myndighet. Den myndig- het som föreslås som värdmyndighet är AMS mot bakgrund av att myn- digheten ingår i en central/regional organisation och den nya roll som 
  
 2  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:165 
  
 myndigheten förväntas få genom regeringens nya tillväxt- och sysselsätt- ningspolitik fr.o.m. årsskiftet. 
 Ett regionalt valideringsorgan föreslås inrättat i varje län inom de re- gionala kompetensråden, som skall byggas upp i länen enligt regeringens intentioner om ett väl utvecklat samspel mellan utbildingsväsende och arbetsmarknad i nya samverkansformer. Det regionala kompetensrådet skall vara ansvarigt för att kompetensproven anordnas i enlighet med de riktlinjer, m.m., som fastställts för proven på central nivå. Proven ge- nomförs av en provanordnare, som fullgör uppgiften enligt avtal med det regionala kompetensrådet. 
 Tanken är att valideringsverksamheten skall fasas in i ett system för värdering av utländsk kompetens bestående av tre nivåer: bedömning – validering – branschprövning. Utanför direktiven förordas att bedömning får ingå i det av kommunerna anordnade introduktionsprogrammet för invandrare. Bedömningen avses ge deltagaren ledning för beslut om vad nästa steg skall kunna innebära – kompletterande utbildning eller direkt genomgång av kompetensprov för validering av  
 yrkes-kompetens. 
  Den som fått sin yrkeskompetens validerad skall kunna gå ut på arbetsmark- naden antingen direkt, eller via den tredje nivån, där vederbörande ge- nomgår en branschprövning för verksamhet inom de branscher/yrken där en sådan erfordras. I detta fall svarar branschen för prövningen. 
 Utgångspunkten för förslagen är validering av yrkeskompetens på gymnasial nivå. Valideringsorganisationen är dock, som nämnts, inte låst till just denna nivå utan kan gälla även angränsande nivåer, t.ex. KY- utbildningar (kvalificerad yrkesutbildning på eftergymnasial nivå). 
 I kontakterna med företrädare för arbetslivet har framkommit att man där saknar ett system för värdering av yrkeskompetens. Utanför direkti- ven föreslås därför att kompetensprov för validering skall kunna genom- gås av alla vuxna som önskar få sin yrkeskompetens jämförd och jäm- ställd med den yrkeskompetens som har sin grund i gymnasieskolans yrkesutbildning eller utbildning på angränsande nivåer. Detta mot bak- grund av att en organisation där alla vuxna – oavsett nationalitet på yr- keskvalifikationerna – kan få sin kompetens validerad på samma grunder synes ligga helt i linje med regeringens  
 närings-, 
  arbetsmarknads- och integrationspolitik. 
  
 SOU 1998:165 
  
 3 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande, m.m. 
  
 Regeringens direktiv till utredningen framgår av bilaga 1. 
 Utredningen fick den 15 oktober förlängd tid med en och en halv må- nad, från den 1 november till den 15 december. Under de ca fem måna- der, som i praktiken stått till förfogande för utredningsarbetet, har utred- ningen haft fem sammanträden och hållit ett seminarium. Jag har till- sammans med sekreteraren gjort två studieresor utomlands. Den ena till Danmark, där vi den 11 augusti träffade företrädare för Dansk Flygt- ningehjælp och Undervisningsministeriets Ehrvervskoleafdeling i Köpen- hamn, och den andra till Finland, där vi den 9 oktober träffade företräda- re för Utbildningsstyrelsen i Helsingfors. 
 Enligt mina direktiv skall jag samråda med arbetsmarknadens parter. Samråd har ägt rum med Svenska Arbetsgivareföreningen och Landsor- ganisationen i Sverige samt med Svenska Kommunförbundet. 
 Därutöver har vi under arbetets gång samrått med Kunskapslyfts- kommittén (KLK). Syftet var att säkerställa att den validerings- organisation som jag föreslår kompletterar den valideringsverksamhet som KLK förordat i sitt delbetänkande Vuxenutbildning och livslångt lärande – Situationen inför och under första året med Kunskapslyftet (SOU 1998:51 s. 219 f. s. 264) och som KLK avser att behandla ytterli- gare i sitt kommande delbetänkande. Vidare har vi träffat företrädare inom Svenska  
 EU-programkontorets 
  centrala respektive regionala kontor (de regionala partnerskapen i Uppsala respektive Södermanlands län). 
 I utredningsuppdraget ingår att kartlägga hur andra länder inom EU hanterar frågan om värdering av utländsk yrkeskompetens på gymnasial och angränsande nivå. Den faktiska utredningstid som gällde från början medgav inte någon egen brett upplagd undersökning, varför jag replierat på ett material som är insamlat i Danmark. De förhållanden som redovi- sas i avsnitt 3.5, Värdering av gymnasial yrkesutbildning i andra EU- länder, är baserade på en sammanställning av svaren på en enkät, som Dansk Flygtningehjælp skickade ut våren 1998. Enkäten genomfördes inom ramen för ett projekt –  
 Assessment and Recognition of Professio- nal Qualifications of Refugees in the European Community  
 – som gi- 
  
 4  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:165 
  
 vits finansiellt stöd av  
 EU-kommissionen. 
  Projektledare är Williams och redaktör för enkätundersökningen gällande erkännandefrå- gorna Wang. Deras projektrapport publiceras i decem- ber. Jag är mycket tacksam för deras vänliga tillmötesgående. 
 Mitt betänkande innehåller principförslag till uppbyggnaden av en organisation för  
 validering av utländsk yrkeskompetens 
 , de närmare detaljerna föreslår jag utreds i annan ordning. I de förslag jag lägger är utgångspunkten yrkesutbildning på gymnasial nivå. Valideringsorgani- sationen är dock inte låst till just gymnasienivå, utan kan gälla även an- gränsande nivåer, t.ex.  
 KY-utbildningar. 
  
 Den föreslagna valideringsorganisationen skall fasas in i ett  
 system för värdering av utländsk kompetens  
 bestående av tre nivåer:  
 bedöm- ning  
 –  
 validering  
 –  
 branschprövning 
 . Det ligger utanför mina direktiv att lägga förslag om bedömning och branschprövning. Jag vill dock varmt förorda att bedömning skall kunna ingå i det av kommunerna an- ordnade introduktionsprogrammet för invandrare. Bedömningen skall ge deltagaren ledning för beslut om vad nästa steg skall kunna innebära: kompletterande utbildning eller direkt genomgång av kompetensprov för validering av yrkeskompetens. Den som fått sin yrkeskompetens valide- rad skall kunna gå ut på arbetsmarknaden antingen direkt, eller via den tredje nivån, där vederbörande genomgår en branschprövning för verk- samhet inom de branscher/yrken där en sådan erfordras. 
 I de många kontakter jag haft inom ramen för utredningsarbetet med olika parter har framkommit att det – inte minst mot bakgrund av det livslånga lärandet – är ett starkt önskemål om att en organisation för validering av yrkeskompetens inrättas för alla vuxna. Ett sådant önske- mål ligger ju också i linje med Kompetenslyftskommitténs förslag om validering av kompetens inför fortsatta studier och Statens skolverks programförklaring gällande, bl.a., validering i dess Plan för utvecklingen av vuxenutbildningen, nyligen överlämnad till regeringen. 
 I mina förslag har jag tagit som utgångspunkt regeringens  
 närings-, 
  arbetsmarknads- och integrationspolitik. Den organisation jag föreslår avser, mot bakgrund av mina direktiv, validering av utländsk yrkeskom- petens. Mitt förslag innebär att det är oväsentligt var eller hur kompeten- sen förvärvats – inom eller utom landet, genom teoretiska studier och/eller praktisk erfarenhet. Det är också oväsentligt om individen har dokument över sin formella eller informella utbildning eller över sin yr- keserfarenhet. 
 En organisation där alla vuxna – oavsett nationalitet på sina yr- keskvalifikationer – kan få sin kompetens validerad på samma grunder synes mig ligga helt i linje med regeringens politik. Jag vill därför – med stöd av de sakkunniga i utredningen – utanför mina direktiv föreslå att kompetensprov för validering skall kunna genomgås av alla vuxna som 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 1  
 5 
  
 önskar få sin yrkeskompetens jämförd och jämställd med yrkeskompe- tens som har sin grund i gymnasieskolans yrkesutbildning eller utbild- ning på angränsande nivå. 
  
 6  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:165 
  
 SOU 1998:165 
  
 7 
  
 2 Inledning 
  
 2.1 
  
 Från arbetskrafts- till flyktinginvandring 
  
 Den flyktinginvandring som under  
 1940-talets 
  första hälft hade placerat Sverige bland de stora invandringsländerna, relativt sett, övergick i och med krigsslutet snart till en arbetskraftsinvandring. De flyktingar som kommit under kriget hade så snart som möjligt satts i arbete. De som stannade kvar efter krigsslutet behövdes på den svenska arbetsmarkna- den, liksom den landsbygdsbefolkning som sökte sig till städerna och de kvinnor som i ökande mängd gick ut i arbetslivet. Kravet på arbetstill- stånd för norrmän och danskar hade upphävts redan 1943 och från 1946 togs kravet bort även för finländare. Efter kriget rådde stor brist på ar- betskraft på den svenska arbetsmarknaden och de nordbor som flyttade till Sverige var inte tillräckligt många för att tillgodose arbetskraftsbeho- ven. 1947 började Arbetsmarknadskommissionen att rekrytera arbets- kraft i Italien, Ungern och Österrike. Under  
 1950-talet 
  följdes dessa re- kryteringsresor av nya till Västtyskland, Nederländerna, Belgien och Grekland och nya besök gjordes också i Österrike och Italien. 
 Merparten av dem som under  
 1950-talet 
  sökte sig till Sverige ingick emellertid inte i gruppen av organiserat rekryterade. Av de närmare 260 000 som flyttade till Sverige var endast fem procent direkt rekryterade till den svenska arbetsmarknaden. Övriga – i synnerhet nordbor från Finland – kom på eget initiativ och kunde snabbt få arbete i den växande svenska industrin. 1954 överenskom de nordiska länderna om en gemen- sam arbetsmarknad och avskaffade samtidigt passtvånget. Detta gjorde det möjligt för nordiska medborgare att fritt resa, bosätta sig och ta an- ställning inom Norden utan särskilda tillstånd. Genom följdavtal omfat- tades alla nordbor av socala förmåner i respektive land. 
 Under  
 1960-talet 
  började den utomnordiska invandringen öka och det var i synnerhet jugoslaver, greker och turkar som sökte sig till Sverige. Nya överenskommelser om rekrytering av arbetskraft slöts också med Jugoslavien och Turkiet, denna gång av AMS. Dessa överenskommelser behövdes dock egentligen inte. Eftersom de viseringskrav som införts under andra världskriget så långt möjligt upphävts efter fredsslutet, kun- de sydeuropéerna utan formaliteter komma till Sverige som turister. Här 
  
 8  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:165 
  
 kunde de sedan ansöka om arbetstillstånd så snart de fått en anställning. 1966 togs möjligheten bort att begära arbetstillstånd på plats. Genom en ändring i utlänningskungörelsen föreskrev regeringen att utomnordiska medborgare skulle ha erhållit arbetstillstånd före inresan i Sverige. Året därpå skärptes formuleringarna så att det blev omöjligt för tillståndsgi- vande myndigheter att – utom i vissa undantagsfall – bevilja arbetstill- stånd efter inresa. Som grund för förändringarna låg ett omfattande ut- redningsarbete som påbörjades 1961 av den då tillsatta Utlänningsutred- ningen. Samtidigt hade fackliga organisationer – med hänvisning särskilt till arbetsmarknadssituationen – börjat kräva en reglerad invandring. Den reglerade invandringen brukar annars dateras till 1968 då ett riks- dagsbeslut fastlade den grundläggande principen om sambandet mellan invandring och de invandrades likvärdiga förhållanden i Sverige. 
 Under slutet av  
 1960-talet 
  ledde arbetsmarknadsprövningen allt ofta- re till att ansökningar om arbetstillstånd avslogs. Grundprincipen för arbetsmarknadsprövningen var att bara sådana ansökningar skulle be- viljas, där det inte redan fanns arbetssökande i landet som kunde ta det lediga arbetet. Den utomnordiska arbetskraftsinvandringen kom därige- nom att i princip upphöra när konjukturnedgångar, strukturomvandling- ar och ökande arbetslöshet minskade efterfrågan på arbetskraft. Sedan oljekrisen 1973 har den utomnordiska arbetskraftsinvandringen legat på obetydliga nivåer och årligen i stort sett bara omfattat några hundra spe- cialister och anställda i multinationella företag. En mer omfattande ar- betskraftsinvandring kom strax efter införandet av den reglerade invand- ringen 1968. Den fria nordiska invandringen berördes inte av denna reg- lering och de finländare, som under ett par år omkring 1970 sökte sig till Sverige, kunde fritt söka arbete i landet. Det var också i stor utsträck- ning samma grupp som några år in på  
 70-talet 
  återigen, under en kort period, förvandlade Sverige till ett utvandrarland när de återvände till hemlandet. 
  
 1970-talets 
  invandring kom att domineras av anhöriginvandring och av olika perioder av flyktinginvandring med direkt anknytning till olika krig och kriser. Anhöriginvandringen berodde inte bara på att personer som kommit till Sverige inom ramen för arbetskraftsinvandringen nu återförenades med sina familjer, utan också på att nya familjer bildades, där en av parterna flyttade till Sverige. 
 Den nya utlänningslag som antogs 1980 var anpassad till en förvän- tad situation liknande  
 70-talets. 
  Man räknade med fortsatt anknyt- ningsinvandring, måttlig flyktinginvandring på  
 70-talsnivå 
  och en obe- tydlig utomnordisk arbetskraftsinvandring. Nordborna stod inte längre för merparten av invandringen utan den utgjordes nu av europeisk in- vandring medan, fortfarande vid  
 80-talets 
  början, den utomeuropeiska invandringen var obetydlig. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 2  
 9 
  
 Förändringen i invandringen kom ganska dramatiskt under andra hälften av 1984. Antalet asylsökande började öka genom främst inbör- deskriget i Libanon, kriget mellan Iran och Irak och det utdragna kriget i Eritrea. Den utomeuropeiska invandringen ökade därmed 
 betydligt sin andel av den totala invandringen. När sedan omvälvningarna inom östblocket ledde till att utreseförbud, Berlinmur och andra utresehin- der försvann, anslöt sig i  
 80-talets 
  slutskede också människor från dessa länder till de asylsökande från Mellersta Östern och Afrika. Asylsökande och flyktingar kom för första gången sedan andra världskriget att på nytt dominera invandringen till Sverige. 
 Under  
 1990-talets 
  början minskade antalet asylsökande intill dess att utvecklingen i det forna Jugoslavien ledde till att ett stort antal asylsö- kande, främst från Kosovo och  
 Marshall, 
  sökte sig till Watson. På nytt hade gruppen europeiska invandrare blivit större än grup- pen av utomeuropéer. Därefter minskade antalet asylsökande successivt på grund av att visumkrav etappvis införts för samtliga nya länder. Från 1997 har antalet asylsökande på nytt ökat något. Under hela  
 90-talet 
  har också anhöriginvandringen legat på jämförelsevis höga nivåer. 
 Från 1997 ändrades utlänningslagen i många avseenden. De tidigare krigsvägrar- och de factoflyktingparagraferna utgick och ersattes delvis av ett nytt skyddsbegrepp samtidigt som konventionsflyktingparagrafen gavs en vidare innebörd. Anhörigbegreppet som grund för familjean- knytning förändrades också. 
 Invandrarnas situation på arbetsmarknaden började under  
 1980-talet 
  att försämras väsentligt. Trots högkonjukturen var svårigheterna bety- dande för  
 80-talets 
  många nyanlända att komma in på arbetsmarknaden. Den stigande arbetslösheten under  
 90-talet 
  har drabbat invandrarna än hårdare än befolkningen i övrigt 
 1 
 . Både andelen invandrare som stod till arbetsmarknadens förfogande och andelen med arbete sjönk. Svag ar- betsmarknadsanknytning påverkar i hög grad också möjligheterna till integration i det svenska samhället. 
  
 2.2 
  
 Hur ser arbetsmarknaden ut? 
  
 1  
 Det finns ingen generell definition av begreppet invandrare. För att ändå – utan att här gå in på de olika definitioner som används i olika sammanhang – ge en indikation på storleken på arbetslösheten kan som en jämförelse anges följande. Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar var årsmedeltalet när det gäller arbetslöshet 1997 för utländska medborgare ca 25 procent och för svenska medborgare ca 7 procent. 
  
 10  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:165 
  
 Såsom framgått i föregående avsnitt blev det under  
 1990-talet 
  allt svåra- re för personer med utländsk bakgrund att finna arbete på den svenska arbetsmarknaden. Detta förhållande har undersökts i forskningsprojekt och studier i andra sammanhang, liksom i olika statliga utredningar. 
 Invandrarpolitiska kommittén (Kommittén för översyn av invandrar- politiken, KU 94:11) belyser arbetsmarknadssituationen i sitt delbetän- kande Arbete till Invandrare (SOU 1995:76). Man fokuserar här på invandrarnas sysselsättning medan man i slutbetänkandet Sverige framtiden och mångfalden (SOU 1996:55) behandlar andra arbets- marknadsfrågor, t. ex. inkomstfördelning och karriärmöjligheter. Kom- mittén konstaterar i sitt delbetänkande att mycket stora förändringar be- hövs på arbetsmarknaden och tar upp en diskussion som ventilerar både kort- och långsiktiga åtgärder i syfte att avbryta ökningen av antalet bi- dragsberoende invandrare. Arbetsmarknadssituationen behandlas också i propositionerna Vissa åtgärder för att halvera den öppna arbetslösheten till år 2000 m.m. (prop 1995/96:222) och Sverige, framtiden och mångfalden från invandrarpolitik till integrationspolitik (prop. 1997/98:16). 
 Arbetsmarknadsförhållandena har även beskrivits av Statens Invand- rarverk, bl.a. 1997 i rapporterna Individuell mångfald, Invandrarver- kets utvärdering och analys av det samordnade flyktingmottagandet 1991– 1996 och Mångfald och ursprung, Rapport från ett multietniskt Sverige. Vidare kan nämnas att Studieförbundet Näringsliv och Sam- hälle (SNS) inom ramen för ett projekt om migration och migrationspo- litik har kompletterat det offentliga utredningsarbetet med egna studier av invandrarnas situation på den svenska arbetsmarknaden och med ut- givning av andra skrifter i ämnet 
 2 
 . I SNS rapporter och i Invandrarver- kets ovannämnda utvärdering av flyktingmottagandet  
 1991–1996 
  ingår omfattande litteraturförteckningar, vari ingår skrifter som bl.a. behand- lar arbetsmarknadssituationen. 
 Mot bakgrund av att arbetsmarknadsfrågorna ingående belysts i and- ra sammanhang går jag här inte in närmare på dessa utan avgränsar mig till att som en bakgrund sammanfattningsvis återge för mitt uppdrag re- 
  
 2  
 Hoffman  Lamb: Invandrare på arbetsmarknaden, SNS Förlag 1995 
 Martin,  
 Price 
  Franklin, Cherry  Greene: Varför sitter brassen på bänken? eller Varför har invandrarna så svårt att få jobb? SNS Förlag 1996 
 Lee, Marquez  Leach: I krusbärslandets storstäder. Om invandrare i Stockholm, Göteborg och Malmö, SNS Förlag 1997 
 Per Broomé   
 Brown:  
 S-märkt. 
  Företagets etniska vägval, SNS Förlag 1998 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 2  
 11 
  
 levanta delar av en undersökning utförd 1997 inom ramen för Svenska Arbetsgivareföreningens (SAF) projekt om migration och multikulturell management. 
  
 2.3 
  
 Hinder för att anställa invandrare 
  
 I syfte att få en bild av vilka föreställningar svenska företagare har om vilka hinder som finns för att anställa invandrare gavs Demoskop AB i uppdrag av SAF att genomföra en undersökning 
 3  
 bland företag i hela landet med 20 eller fler anställda. Undersökningen omfattade 401 företa- gare som telefonintervjuades. Även invandrarföretagares syn på dessa hinder efterfrågades i en undersökning. Undersökningen genomfördes som telefonintervjuer bland 51 invandrarföretagare i Uppsala kommun som tillhör nätverket Intercult. Här refereras, som tidigare nämnts, för mitt uppdrag relevanta delar av undersökningen. 
 Inledningsvis ombads de tillfrågade att ta ställning till ett antal påstå- enden om vad som kan utgöra  
 hinder för anställning  
 av invandrare. Svenska företagare trodde främst att arbetsgivaren har svårt 
 att göra en bedömning av invandrare som arbetssökande. Drygt åtta av tio tror t.ex. att arbetsgivare har svårt att värdera invandrares tidigare yr- keserfarenhet respektive utländska utbildningar. Sju av tio tror- att in- vandrare pratar för dålig svenska. (sid 1) 
 Även invandrarföretagarna (drygt nio av tio) trodde att svårigheten att bedöma utländska utbildningar var det främsta hindret medan drygt sex av tio instämde i påståendet att arbetsgivare har svårt att värdera in- vandrares tidigare yrkeserfarenhet och att invandrare talar för dålig svenska. 40 respektive 45% trodde att arbetet kräver större språkkun- skaper och 35 respektive 65% trodde arbetsgivare har svårt att bedöma invandrares förmåga att arbeta i lag. Här uppfattar alltså fler invandrar- företagare problem än svenska företagare. 
  
 Frågan om huruvida  
 praktiktjänstgöring helt betald av staten skulle göra det mycket eller något lättare för invandrare att få  
 arbete besva- rades lika av såväl svenska företagare som invandrarföretagare. I båda grupperna ansåg ungefär sju av tio att en sådan åtgärd skulle göra det mycket alternativt något lättare, medan knappt tre respektive drygt två av tio ansåg att en sådan åtgärd inte skulle göra någon skillnad. 
  
 Vidare tillfrågades de svenska företagarna om sin uppfattning ifråga om svenska företags intresse av att rekrytera medarbetare med invand- 
  
 3  
 Davis: Hinder för att anställa invandrare. Februari - mars 1997, Demoskop AB  
 1997-03-17 
  
 12  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:165 
  
 rarbakgrund under de närmast kommande åren. 79%, således nästan åtta av tio, trodde att intresset skulle förbli som idag (d.v.s. 1997) medan 18% trodde att det kommer att bli mer intressant. En procent trodde att det skulle komma att bli mindre intressant. Några tydliga skillnader be- roende på företagsstorlek förelåg inte. 
 Företagarna fick med egna ord svara på frågan hur sysselsättnings- grad och entreprenörskap skulle kunna öka bland invandrarna. Samtliga svar redovisas i sin helhet i rapporten. Många svar bland de svenska företagarna handlade om 
 att invandrares praktiska kunskaper i svenska måste bli bättre och att språket, och ofta förmågan att skriva, är avgörande för möjligheterna att klara ett arbete. (sid 6) 
 Andra talar om andra typer av utbildning och träning och vissa om be- hovet av praktik. Invandrarföretagarna tar inte upp språkproblemet men har i övrigt delvis likartade synpunkter, möjligtvis tar något fler här upp  
 behovet av information för att minska fördomar och diskriminering 
 . 
 En klusteranalys genomfördes också i avsikt att finna grupperingar av svenska företag som har likartad inställning till vilka hindren är för att anställa invandrare. Fyra grupperingar identifierades, nämligen 
  
 1. 
  
 Positiva 
  
 2. 
  
 Negativa 
  
 3. 
  
 Det är en invandrarfråga 
  
 4. 
  
 Arbetsmarknaden är största problemet (sid 9) 
  
 Grupp 1  
 trodde inte alls lika ofta som andra att de efterfrågade förhål- landena – t. ex. att det skulle vara svårt att bedöma invandrares förmåga att arbeta i lag – hindrar företagen att anställa invandrare. 
  
 Grupp 2  
 trodde oftare än andra att företagare såg problem och hinder i samtliga undersökta omständigheter – t. ex.beträffande invandrares språkkunskaper. 
  
 I Grupp 3  
 trodde man också ofta att företagare tycker att det är problem med t.ex. språkkunskaper. (sid 10) 
  
 I Grupp 4  
 var de ovan nämnda omständigheterna av betydligt mindre betydelse, medan däremot höga ingångslöner och strikta arbetsrättsregler ansågs vara de två absolut största problemen. Dessa faktorer fäste där 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 2  
 13 
  
 emot inte Grupp 1 särskilt stor vikt vid, medan Grupp 2 trodde att de har betydelse. Grupp 3 ansåg inte alls lika ofta som övriga att dessa faktorer har betydelse för att inte fler invandrare anställs. 
  
 14  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:165 
  
 SOU 1998:165 
  
 15 
  
 3 Redovisning av kartläggningar 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 Inledningsvis beskrivs olika typer av övergripande koncept vid värdering av utländsk högre utbildning och anges de fyra typer av erkännnade som man internationellt talar om idag inom området värdering av utländsk utbildning. Vidare anges direktiv om erkännande av utbildning inom EU och svenska myndigheter som är utsedda att ansvara för prövningar mot bakgrund av dessa och var högre utbildning i övrigt värderas. Avslut- ningsvis beskrivs Yrkesprövning för invandrare och ges exempel på yr- ken, för vilka det idag anordnas prövningar för s.k. branschcertifikat, samt redovisas värderingsverksamhet i andra  
 EU-länder 
  ifråga om yr- kesutbildningar på gymnasial nivå vad avser icke reglerade yrken. 
  
 3.2 
  
 Några begrepp 
  
 Vid värdering av utländsk utbildning kan mer eller mindre stränga krav ställas på överensstämmelse mellan den utländska utbildningen och mot- svarande inhemska utbildning. När det gäller värdering av högre utbild- ning har i vissa europeiska länder utvecklingen gått från ekvivalering ( 
 equivalence 
 ) över erkännande ( 
 recognition 
 ) till acceptans ( 
 acceptance 
 ) som övergripande koncept. I några länder kan fortfarande tillämpas  
 nostrification 
 , ett begrepp som saknar svensk motsvarighet (se nedan). 
 Dessa begrepp innebär i korthet följande. 
  
 Nostrification 
  (svenskt ord saknas för detta) är en strängare form av ekvivalering (se nedan). Här krävs att den utländska utbildningen skall vara i princip helt identisk med den inhemska utbildningen. När, å andra sidan, den utländska utbildningen erkänts, innebär erkännandet vanligt- vis också rätt att använda den inhemska  
 examensbenämningen/-titeln. 
  Internationellt var detta tidigare ett vanligt förfaringssätt vid värdering av utländsk universitetsutbildning. 
  
 Ekvivalering  
 innebär att den utländska utbildningen skall vara, i alla viktiga avseenden, i det närmaste identisk med den inhemska. Krav ställs på detaljerad överensstämmelse och likvärdighet vid jämförelse mellan 
  
 16  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 den utländska och den inhemska utbildningen – kurs för kurs vad gäller nivå, innehåll, kvantitet samt kvalitet (i den mån jämförelse och värde- ring av kvalitet bedöms som relevant och möjlig på grundval av tillgäng- ligt underlag). 
  
 Erkännande  
 avser en mer övergripande och allmän överensstämmelse mellan den utländska och den inhemska utbildningen. Den utländska ut- bildningen behöver inte vara identisk med den inhemska för att erkännas, utan här är utgångspunkten att utbildningarna har jämförbar nivå och omfattning samt har samma syfte. (Se vidare nedan.) 
 Vid  
 acceptans  
 är utgångspunkten fortfarande att nivå, kvalitet och syfte skall bedömas vara likvärdiga, men smärre skillnader i innehåll och kvantitet kan accepteras. Detta koncept är grunden för yrkesmässigt er- kännande inom EU i enlighet med de s.k. generella direktiven avseende ömsesidigt erkännande av behörighetsgivande högre utbildning (89/48/EEG och 92/51/EEG), vilka avser s.k. reglerade yrken, dvs. yr- ken som enligt en lag eller en förordning kräver auktorisation, legitima- tion eller motsvarande. En person som är kvalificerad att utöva ett visst yrke i hemlandet skall också vara kvalificerad att utöva samma yrke i alla andra medlemsländer. 
 I figur 1 illustreras hur begreppen förhåller sig till varandra. 
 Fig. 1 
 Olika typer av övergripande koncept vid värdering av utländsk högre utbildning 
  
 Koncept 
 : 
  
 Nostrification 
  
 Equivalence 
  
 Recognition 
  
 Acceptance 
  
 Låg flexibilitet 
  
 Hög flexibilitet 
  
 Överens- 
  
 Fullt motsvarande 
  
 Huvudsakligen motsvarande 
  
 stämmelse 
 4 
  
 Identisk 
  
 Likvärdig 
  
 Jämförbar 
  
 Jämställd 
  
 Källa: Värdering  erkännande av utländsk högskoleutbildning, principer och meto- dik, Högskoleverket. Högskoleverkets rapportserie 1998 15 R 
 Syftet med erkännande av utländska utbildningar skiftar. Tidigare har utländska utbildningar erkänts mot bakgrund av i princip ett av två syf- ten, antingen för att utbildningen skulle tillgodoräknas för fortsatta stu- dier, s.k. akademiskt erkännande ( 
 academic recognition 
 ), eller för att utbildningen skulle kunna användas för yrkesutövning, s.k. yrkesmässigt erkännande ( 
 professional recognition 
 ). 
 Numera har dessa begrepp delats upp i undergrupper 
  
 4  
 Grad av överensstämmelse utifrån minimikrav avseende huvudsakligen nivå, innehåll, kvantitet, kvalitet och syfte. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 3  
 17 
  
 1. Akademiskt erkännande 
 a) Erkännande av slutförda studier från ett land som bas för fortsatta studier i ett annat land (s.k. cumulative academic recognition). 
 b) Tillgodoräknande av studier som bedrivits utomlands inom ramen för studier som bedrivs i hemlandet (s. k. academic recognition by sub- stitution). 
 2. Yrkesmässigt erkännande 
  
 a) 
  
 Erkännande av utbildning för utövande av ett yrke som är reglerat i värdlandet (s.k. de jure professional recognition). 
  
 b) 
  
 Erkännande av utbildning för yrkesverksamhet då yrket inte är regle- rat i värdlandet (s.k. de facto professional recognition). 
  
 För fullständighetens skull skall här också nämnas den särskilda typ av erkännande som finns i i Sverige, nämligen  
 motsvarandeförklaringen,  
 som Högskoleverket utför med stöd av skollagen och som avser lärarut- bildningar som genomgåtts i ett land som ligger utanför Norden eller i ett land som inte tillhör EU eller EFTA. 
 Den typ av erkännande som berör denna utredning avser alltså punk- ten 2. b. ovan, erkännande av utbildning för yrkesverksamhet då yrket inte är reglerat i Sverige. 
  
 3.3 
  
 Myndigheter som värderar utländsk utbildning för yrkesmässigt erkännande 
  
 3.3.1 
  
 De jure yrkesmässigt erkännande (Punkt 2 a ovan) 
  
 Sverige omfattas av  
 EG-direktiv 
  som rör erkännande av sådan utbildning och yrkeskompetens som ger behörighet till ett visst yrke, ett s. k. regle- rat yrke. Här finns bl.a. de så kallade sektorsdirektiven, som gäller för vissa yrken, och, för övriga, ett system av generella direktiv. 
 Reglerat yrke och behörig myndighet 
 Vad menas då med ett  
 reglerat yrke 
 ? Det är ett yrke, som enligt lag eller förordning inte kan utövas utan auktorisation, legitimation eller motsva- rande. Auktorisationen eller legitimationen kan ofta vara förknippad med krav på en specificerad utbildning. Antalet reglerade yrken, och vilka dessa är, skiljer sig mellan länderna. Rätten att utöva yrket avgörs i varje enskilt fall av en för varje yrke utsedd myndighet, en s.k. behörig myn- dighet ( 
 competent authority 
 ) som fattar beslut inom sitt ansvarsområde. Det skall framhållas att det är yrkeskompetensen som skall vara avgö- 
  
 18  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 rande vid prövningen. Om utbildningen leder till jämförbar nivå av yr- kesskicklighet och förbereder för liknande ansvar görs ingen åtskillnad baserad på att utbildningen i det ena landet ligger på högskolenivå och i det andra utanför högskolesystemet 
 Olika direktiv 
 Sju yrken omfattas av  
 sektorsdirektiv 
 . För dessa har minimikraven sam- ordnats på  
 EU-nivå, 
  vilket innebär att examensbeviset i princip blir au- tomatiskt erkänt. 
 Berörda yrken och myndigheter är följande: 
  
 -  
 Arkitekt Högskoleverket 
  
 - 
  
 Barnmorska, farmaceut, läkare, sjuksköterska och tandläkare Socialstyrelsen 
  
 -  
 Veterinär 
  
 Jordbruksverket. 
  
 Ett trettiotal yrken berörs av dels det första generella direktivet för er- kännande av yrkesinriktad högre utbildning (89/48/EEG), dels det andra generella direktivet (92/51/EEG), som kompletterar det första generella direktivet. 
 5 
  
 Nedan anges yrken som berörs av nämnda direktiv samt de myndig- heter som är utsedda av regeringen att vara behöriga myndigheter. (Siffrorna inom parentes anger berört direktiv.) 
  
 Advokat (1) 
  
 Sveriges Advokatsamfund 
  
 Organist och präst (1), kantor (2) 
  
 Domkapitlet i respektive stift 
  
 Fastighetsmäklare (2) 
  
 Fastighetsmäklarnämnden 
  
 Flygtekniker (2) 
  
 Luftfartsverket 
  
 Revisor (1) 
  
 Revisorsnämnden 
  
 Befäl i räddningsstyrka, brandman, 
  
 Räddningsverket 
  
 brandsyneförrättare och 
  
 skorstensfejarmästare (2) 
  
 Räddningschef (1) 
  
 Sjöingenjör och sjökapten (1), 
  
 Sjöfartsverket 
  
 Fartygselektriker, maskinist A och B, 
  
 maskintekniker A och B, skeppare A 
  
 och B samt styrman A och B (2), 
  
 Logoped, optiker, psykolog, psyko- 
  
 Socialstyrelsen 
  
 terapeut, röntgensjuksköterska samt 
  
 sjukgymnast (1) 
  
 5  
 För ytterligare information hänvisas till Högskoleverkets broschyr Erkännande av yrkeskompetens inom  
 EU-EES, 
  som även nås via http://www.hsv.se/verksamhet/internationellt/EUochEG/EGdir.html 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 3  
 19 
  
 Receptarie, tandhygienist och 
  
 tandsköterska (2) 
  
 Trafiklärare (2) 
  
 Vägverket 
  
 Lärare (1) 
  
 Ingen behörig myndighet utsedd 
  
 Direktiv 89/48/EEG gäller om det reglerade yrket i värdlandet kräver högskoleutbildning som omfattar minst tre års studier. 
 Direktiv 92/51/EEG, som alltså kompletterar direktiv 89/48/EEG, gäller om det reglerade yrket i värdlandet kräver 
  
 - 
  
 högskoleutbildning som är kortare än tre år eller 
  
 - 
  
 särskild yrkesutbildning som inte ligger på högskolenivå (t.ex. gym- nasieutbildning) eller 
  
 - 
  
 yrkesutbildning på annan lägre nivå. 
  
 Behörighet att arbeta som  
 elinstallatör  
 regleras  
 enligt direktivet om ge- nomförande av etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster för egenföretagare i tillverknings- och processindustrin inom ISIC- huvudgrupperna 23 – 40 (industri och hantverk).  
 Direktiv 64/429/EEG. Behörig myndighet är Elsäkerhetsverket. 
  
 3.3.2 
  
 De facto yrkesmässigt erkännande 
  
 Högskoleverket värderar utländsk högre utbildning, som är slutförd med examen på en viss lägsta nivå och som avser icke legitimationsyrken. Huvudsyftet med värderingen är att underlätta inträdet på arbetsmarkna- den för personer med utländsk högre utbildning och att på så vis tillva- rata värdefull kompetens. 
 En värdering innebär att en utbildning jämförs med svensk högskole- utbildning vad gäller nivå, omfattning och huvudsakligt innehåll. I till- lämpliga fall vägs syftet med utbildningen in, dvs. i vilken utsträckning den förbereder för t.ex. forskarstudier och/eller viss yrkesverksamhet i utbildningslandet. Utbildningen skall utgöra en reguljär del av det ut- ländska grundutbildningssystemet. Bedömningen görs på grundval av betygshandlingar (examensbevis och personlig ämnesförteckning) utfär- dade av ett lärosäte, som är erkänt av utbildningsmyndigheterna i utbild- ningslandet, eller av en myndighet som har detta ansvar. 
 Högskoleverkets bedömning anges normalt i antal poäng på svensk högskolenivå inom ramen för relevant svenskt utbildningsprogram eller – område. Det övergripande konceptet är  
 erkännande 
 . Bedömningen är avsedd att vara en rekommendation för den som skall fatta beslut om 
  
 20  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 anställning. Den kan också fungera som en vägledning och ett hjälpme- del för svenska universitet och högskolor som har att fatta beslut om tillgodoräknande av utbildning eller om antagning, s.k.  
 akademiskt er- kännande 
 . 
  
 3.3.3 
  
 Yrkesprövning för invandrare 
  
 Yrkesprövning för invandrare utvecklades 1988 inom ramen för Arbets- marknadsverkets invandrarpolitiska program Öppna dörrarna för in- vandrare. Verksamheten blev reguljär den 1 juli 1991 efter att till att börja med ha anordnats på försök. Yrkesprövningen genomförs som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd enligt gällande regler för arbetsmark- nadsutbildning. 
 Yrkesprövning för invandrare innebär att invandraren genomgår praktiska och teoretiska prov. Yrkesprövningen kan genomföras även om tidigare utbildning/yrkeserfarenhet inte kan dokumenteras. På grundval av provresultatet görs en bedömning av vederbörandes utländska yrkes- utbildning och/eller yrkeskunskaper i förhållande till motsvarande svens- ka yrkesutbildning eller svenska yrkeskrav. Efter yrkesprövningen utfär- das ett särskilt utlåtande, där visade kunskaper redovisas och relateras till motsvarande svenska yrkesutbildning och/eller yrkeskrav och uppgift lämnas om eventuellt kompletteringsbehov. 
 Arbetsförmedlingarna upphandlar prövningsplatser direkt av utbild- ningsanordnaren. Det finns ett femtontal s.k. resursskolor i landet som har genomfört prövningarna inom olika yrkesområden. Prövningarna har genomförts inom Komvux/Uppdragsutbildningen, på gymnasieskolan, vid Stockholms Tekniska Institut (STI) och inom AmuGruppen. För ut- bildningar som inte har någon motsvarighet inom den svenska gymnasie- skolan har yrkesprövningen förlagts till lämplig, annan plats med mot- svarande utbildning. I de fall den utländska utbildningen legat på en hög- re nivå än den gymnasiala har även högskolor medverkat i yrkespröv- ningar – detta har skett i samverkan med Komvux /Uppdragsutbildningen i Kristianstad. 
 Omfattningen av yrkesprövningen beror på yrkesområde och har va- rierat mellan en vecka och tolv veckor. Som exempel kan nämnas att yrkesprövning för guldsmeder omfattat en till två veckor, för frisörer tre veckor och för tekniker/ingenjörer tio till tolv veckor. 
 Inom såväl Arbetsmarknadsstyrelsen, som länsarbetsnämnderna fanns tidigare handläggare som ansvarade för invandrarfrågor och som kunde ge råd och stöd till arbetsförmedlare/yrkesvägledare i frågor rö- rande bl.a. yrkesprövning. Idag finns i stort sett ingen kunskap om yr- kesprövning som åtgärd vare sig inom AMS eller länsarbetsnämnderna. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 3  
 21 
  
 Yrkesprövning för invandrare var av ganska stor omfattning i början av  
 90-talet, 
  men sedan dess har omfattningen successivt minskat. I dagslä- get genomförs endast ett fåtal prövningar och för de flesta yrkesområde- na anordnas inte längre några prövningar alls. 
 Yrkesprövning anordnas alltså numera i stort sett inte längre. Jag har erfarit att de främsta tre orsakerna till detta är följande. 
  
 1. 
  
 Arbetsgivarna har varit okunniga om prövningsutlåtandets status. De har inte fått den information som de behövt som grund för att acceptera prövningsutlåtandet som ett dokument motsvarande  
  
 avgångs-/slutbetyg 
  från gymnasial yrkesutbildning. 
  
 2. 
  
 Genom lagen för offentlig upphandling har det blivit mer omständligt och därigenom tids- och kostnadskrävande att upphandla en prövnings- plats. 
  
 3. 
  
 Dålig tillgänglighet – det har framkommit att en del personer inte kunnat eller velat resa till annan ort för prövningen. 
  
 Även om yrkesprövningen i sin nuvarande form och organisation spelat en mindre roll när det gällt att lotsa invandrare in på den svenska ar- betsmarknaden, är det viktigt att erfarenheterna från verksamheten tas tillvara. Hos de resursskolor, t.ex. Komvux/Uppdragsutbildningen i Kristianstad och Stockholms Tekniska Institut, som byggt upp och ge- nomfört yrkesprövningar för olika yrkesområden, finns en kompetens och erfarenhet som bör vara en god grund att utgå från i ett påföljande arbete med att utveckla ett värderingssystem. 
  
 3.4 
  
 Exempel på branschprövningar 
  
 I andra länder är det vanligt att yrkesutbildningar avslutas med någon form av prov för att garantera nivån och kvaliteten på utbildningen. 
 I Sverige är det mycket ovanligt med prov som bevis på yrkesutbild- ningens kvalitet. De få yrkesutbildningar som hittills förknippats med prov är utbildningar inom typiska hantverksyrken, vilka avslutas med gesällprov. Intresset för prov har dock ökat markant inom flera yrkesom- råden under de senaste åren. Det gäller särskilt för branscher inom byggsektorn, men också inom andra områden är man på väg att införa prov som avslutning på sin yrkesutbildning. 
 I kapitel 4, Förslag till system för värdering av utländsk kompetens, ingår branschprövningar som en del av systemet. Som en bakgrund till det kompletterar jag här kartläggningen med exempel på två skilda Woods, som infört prov/yrkesexamen i anslutning till sin yrkesutbildning. Dessa prov uppfattas mycket positivt av branschernas medlemsföretag. 
  
 22  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 VVS-branschen 
  (Värme, Ventilation, Sanitet) 
 Från att tidigare ha varit en i huvudsak hantverksinriktad bransch, har  
 VVS-branschen 
  under  
 1990-talet 
  utvecklats mot en teknikbransch med krav på såväl hantverkskunnande som funktions- och systemförståelse hos montörerna. För att rekrytera montörer med rätt kompetens, men också för att höja statusen på  
 VVS-montörsyrket, 
  har branschens parter beslutat om ett examenssystem, yrkesexamen VVS, vilken består av tre delar – kunskapstest, systemkunskapsprov och yrkesexamensprov (se bilaga 2). Proven utvecklas av  
 VVS-branschens 
  yrkesnämnd och genom- förs av branschen i samarbete med ett antal skolor. Provverksamheten finansieras av  
 VVS-branschen. 
  
 - 
  
 Kunskapstestet  
 sker i slutet av årskurs 1 i gymnasieskolan och ger eleven en uppfattning om var han/hon står kunskapsmässigt i förhål- lande till branschens krav. 
  
 - 
  
 Systemkunskapsprovet  
 genomförs i anslutning till att eleven avslutar sin utbildning i årskurs 3. Här får eleven visa att han/hon motsvarar branschens krav på funktionsförståelse och förmåga att styra och reglera olika  
 VVS-system. 
  Provet tar en dag. 
  
 - 
  
 Efter två års färdigutbildning i företag är det dags för lärlingen att göra sitt  
  
 yrkesexamensprov 
 . I detta skall visas att han/hon självstän- digt kan utföra en komplett  
 VVS-installation. 
  Bedömningen görs uti- från funktion, yrkesmässigt utförande, hur arbetet planläggs, arbets- metod inklusive ergonomi och användande av skyddsutrustning samt utifrån helhetsintryck. Provet, som också innehåller teoriinslag, tar fyra dagar. 
 Efter godkända prov har lärlingen tagit sin yrkesexamen och får sitt ut- bildningsbevis. 
 Städ- och rengöringsbranschen 
 Från att ha varit en bransch med måttliga krav på branschkunskaper hos personalen och låg status i yrket, har städ- och rengöringsbranschen ut- vecklats mot en servicebransch med starkt ökade kompetenskrav. Det beror dels på konkurrens och mer mångsidiga uppdrag och därigenom förändrad arbetsorganisation, dels mer kvalificerat innehåll i arbetsupp- gifterna, behov av allsidig kunskap om kemiska produkter samt god förmåga att kommunicera med kunderna. 
 Städ- och rengöringsbranschen är en av de branscher, vars anställda i stor utsträckning har utländsk bakgrund, detta gäller i synnerhet i stor- stadsregionerna. 
 Branschen har hittills inte haft någon regelrätt gymnasieutbildning och har därför tagit fram ett eget omfattande utbildningspaket. För att dels garantera att de ökade kompetenskraven uppfylls, dels höja statusen 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 3  
 23 
  
 i yrket, erbjuder Städ- och Rengöringsbranschens Yrkesnämnd städfö- retag och utbildningsanordnare ett särskilt yrkesprov som bevis på ge- nomgången, godkänd utbildning. Yrkesnämnden utbildar handledare för utbildningen och yrkesprovet. Yrkesprovets innehåll framgår av bilaga 3. Efter avslutat yrkesprov erhåller deltagarna ett yrkesbevis utfärdat av Städ och rengöringsbranschens Yrkesnämnd och av aktuell provanord- nare. 
  
 3.5 
  
 Värdering av utländsk gymnasial yrkesutbildning i andra  
  
 EU-länder 
  
 3.5.1 
  
 Allmänt 
  
 I utredningsuppdraget ingår att kartlägga hur andra länder inom EU hanterar frågan om värdering av utländsk yrkesutbildning på gymnasial och angränsande nivå. Den faktiska tid som stått till buds för utredning- en har inte medgivit någon brett upplagd egen undersökning härvidlag. Underlaget för min redovisning utgörs av en sammanställning av materi- al, vilket, som nämnts i kapitel 1, insamlats i Danmark av Dansk Flygt- ningehjælp inom ramen för ett projekt –  
 Assessment and Recognition of Professional Qualifications of Refugees in the European Community  
 – med finansiellt stöd av  
 EU-kommissionen, 
  och som vänligen ställts till mitt förfogande. 
 De delar av materialet som är av intresse för denna utredning avser uppgifter om i vilken mån det i  
 EU-länderna 
  finns organisationer för värdering av utländsk yrkeskompetens på gymnasial nivå för arbets- marknadsändamål i de fall yrkena inte är reglerade i lagar eller förord- ningar (motsv), det vill säga s.k. de facto yrkesmässigt erkännande (de facto vocational recognition). 
 Inledningsvis kan konstateras att någon enhetlig organisation för vär- dering av utländska yrkesutbildningar eller yrkeskompetens inte finns i EU- länderna när det gäller erkännande för arbetsmarknaden av utbild- ning avseende ett icke reglerat yrke. I själva verket är det så att det – med några få undantag – över huvud taget vare sig behövs eller går att få en sådan värdering. Ibland hänvisas sökande till den organisation som finns för värdering för s.k. akademiskt erkännande, dvs. erkännande som ges i syfte att den sökande skall kunna ansöka om antagning till fortsatta studier eller om tillgodoräknande inom ramen för pågående studier, var- vid värderingen görs på grundval av dokument. 
 I ett par länder kan en kompetensbaserad prövning genomgås. I några fall kan en organisation tillhandahålla ett intyg om en utbildnings nivå i 
  
 24  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 utbildningslandet och eventuellt en jämförande uppgift om nivå i värd- landet. 
 I det följande ges exempel från två länder – Finland och Nederländer- na – på hur värdering av utländsk yrkesutbildning på gymnasial nivå kan organiseras. I övrigt hänvisas till Dansk Flygtningehjælps rapport, som kommer att finnas tillgänglig på Internet under adress http://www.drc.dk. 
  
 3.5.2 
  
 Finland 
  
 Utlåtanden baserade på betygsdokument 
 Utbildningsstyrelsen avger på begäran rådgivande  
 sakkunnigutlåtanden  
 över utländska yrkesexamina, som är lägre än högskoleexamina. På grundval av utbildningsdokumenten jämförs den utländska utbildningen med samma/närmast motsvarande finländska utbildning. En förutsätt- ning för ett utlåtande är bl.a. att den utländska examen ingår i den offici- ella examensstrukturen i utbildningslandet. Om det i utbildningen ingår kompetensprov görs en jämförelse av examensfordringarna för den ut- ländska respektive motsvarande finländska utbildningen. 
 Fristående yrkesprov/ yrkesexamina 
 Personer med utländsk utbildning kan också delta i de  
 yrkesexamina  
 som inrättats på den finländska arbetsmarknaden genom Lagen om yrkesex- amina 1994. Ett fristående yrkesprov, som kan ta från 3 dagar och upp till 2 veckor beroende på yrkesbransch och examen, kan genomgås obe- roende av hur personen inhämtat sin yrkeskunskap. För den som ändå vill förbereda sig för proven finns möjlighet att göra det inom ramen för en individuell studieplan. 
 Proven anordnas i enlighet med de examensgrunder, som fastställts (för de ca 300 examina som finns för närvarande) av Utbildningsstyrel- sen. Proven består av olika situationer som examinanden kan ställas in- för i sitt yrke. Så verklighetstrogna situationer som möjligt eftersträvas – proven förläggs därför ofta till arbetsplatser. Arbetsresultatet och det sätt, som arbetet utförs på, bedöms samt bl.a. hur arbetet planeras och organiseras, examinandens samarbetsförmåga, kommunikationsförmåga samt snabbhet och flexibilitet. 
 I systemet finns följande aktörer: 
  
 - 
  
 Utbildningsministeriet 
 , som fastställer examensbenämningarna och indelningen av examina i olika nivåer enligt lagen om yrkesexamina och fattar beslut om examensavgiften, 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 3  
 25 
  
 - 
  
 Utbildningsstyrelsen  
 (UBS) som bl.a. fastställer examensgrunderna och fattar beslut om indelningen i branscher och verksamhetsområden för examenskommissionerna efter förslag från berörd utbildnings- kommission (se nedan), tillsätter examenskommissioner, handhar ex- amenskommissionernas bokföring och arkiv, bistår dem vid utredning om lämpliga läroanstalter att ingå examensavtal med, 
  
 - 
  
 Utbildningskommissioner  
 (f.n. 29 st) inom UBS, vilka är branschvi- sa sakkunnigorgan för planering och utveckling av yrkesutbildningen inom olika områden. Utbildningskommissionerna består av represen- tanter för arbetsgivare, arbetstagare, branschens forsknings- och ut- vecklingsverksamhet, UBS och lärarna. (Sekreterar- och kansliupp- gifterna vid kommissionerna sköts i regel av UBS. Dessa kommissio- ner fanns redan innan lagen om yrkesexamina tillkom.) Utbildnings- kommissionerna behandlar preliminärt examensgrunderna innan beslut fattas av UBS och behandlar indelningen i branscher och verk- samhetsområden för examenskommissionerna (se nedan), 
  
 - 
  
 Examenskommissioner 
 , som tillsätts på högst tre år och som består av representanter för arbetsgivare, arbetstagare och undervisningsvä- sendet, sammanlagt högst nio medlemmar. F.n. finns det ca 250 exa- menskommissioner som ansvarar för olika branscher och examina, regionalt eller nationellt. Examenskommissionerna bestämmer hur examina skall ordnas och övervakas. De svarar, vidare, för examen- suppgifterna, bevakar kvalitetsnivån och utfärdar examensdokumen- ten. På uppdrag av berörd examenskommission anordnar läroanstal- ter som ger yrkesutbildning, m.fl., examina, 
  
 - 
  
 Läroanstalter och övriga institutioner,  
  
 som svarar för de egentliga arrangemangen för examina och bedömningen av prestationerna. Därutöver kan läroanstalterna ha informations- och väglednings- ansvar. Provanordnaren undertecknar tillsammans med examens- kommissionen examensdokumenten. Uppdragen regleras i avtal mel- lan examenskommissionerna och läroanstalterna, m.fl, 
  
 - 
  
 Läroanstalternas huvudmän  
 , som tillsätter – genom inbördes avtal – de regionala examenskommissionerna för vissa examina (jmf UBS ovan), 
  
 - 
  
 Länsstyrelserna 
 , som är högsta besvärsmyndighet i examensärenden. Den som är missnöjd med bedömningen anhåller om rättelse i första hand hos examenskommissionen. Blir examinanden inte nöjd med kommissionens beslut kan han/hon besvära sig hos länsstyrelsen. 
  
 26  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 Examina anordnas i form av avgiftsbelagd service. Den avgift som tas ut är – totalt sett – av mindre omfattning. Är examinanden inskriven vid någon skola betalas avgiften i vissa fall med statliga medel. 
 Några särskilda förutsättningar skall egentligen inte gälla för invand- rares deltagande i proven för yrkesexamina. Examensarrangemangen kan dock variera något. En utgångspunkt är att examinanden skall ha fungerande kunskaper i yrkesspråket på ettdera av de inhemska språken. Han/hon skall i examenssituationen kunna förstå anvisningarna och göra sig förstådd i yrkeshänseende. Tolk får inte anlitas, men skriftliga delar kan kompletteras muntligt och tilläggstid skall kunna ges för planering av uppgifter och för de skriftliga delarna. I övrigt bör uppgifterna utfö- ras normalt inom den utsatta tidsramen. 
  
 3.5.3 
  
 Nederländerna 
  
 Inom ramen för  
 Structuur voor internationale diplomawaardening 
 , vil- Myers inrättades 1994, är fyra organisationer verksamma med värdering av utländsk utbildning, nämligen 
  
 1. 
  
 AOB  
  
 ( 
 Adviesbureau for Opleiding en Wiggins  
 ) (studie- och yrkesväg- ledningscentra), som arbetar med alla utbildningsnivåer, 
  
 2. 
  
 Colo  
  
 ( 
 Vereniging landelijke organen beroepsonderwijs 
 ) för värdering av gymnasiala yrkesutbildningar och lärlingsutbildningar, vilken görs i samråd med berört nationellt branschorgan för yrkesutbildning, 
  
 3. 
  
 IB Groep  
  
 ( 
 Informatie Beheer Groep 
 ) för värdering av allmän gymna- sieutbildning, 
  
 4. 
  
 Ruiz  
 för värdering av högre utbildning. 
 Värderingarna var initialt kostnadsfria men är sedan ett par år avgifts- belagda. P.g.a finansiella problem har den ursprunliga organisationen förändrats. I det följande redovisas vad som gäller inom området värde- ring av yrkesutbildning på gymnasial nivå. 
  
 AOB  
 består av 15 regionala  
 AOB-centra 
  med ca 25 filialer. Huvudsyftet med AOB:s arbete är rådgivning i studie- och yrkesväg- 
 ledningsfrågor. Inom AOB har också värderats utländska utbildningar – ca hälften av de ärenden man mottagit. Enligt uppgift underhand skall numera alla sådana ärenden vidarebefordras till den av övriga värde- ringsorganisationer, som berörs av ärendet. AOB ger råd ifråga om kompletterande utbildning och informerar om var den kan erhållas. Man kan också ge hänvisning till en regional arbetsförmedling för att den sö- kande skall få hjälp att finna arbete. Man informerar också om det ne- 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 3  
 27 
  
 derländska utbildningssystemet. AOB har fullständig information om arbetsmarknaden och studiemöjligheterna i sin region. 
 Ifråga om yrkesinriktade gymnasieutbildningar och lärlingsutbild- ningar skickar AOB ärendena till Colo för värdering. 
  
 Colo  
 är en sammanslutning av 22 nationella branschorgan för yrkes- utbildningar. Beck uppgift är bl.a. att samordna de nationella organens aktiviteter och bevaka deras intressen gentemot statsmakterna. Mycket viktiga uppgifter är också internationaliseringen av yrkesutbildningen och värderingen av utländska yrkesutbildningar. 
 Colo har en avdelning för värdering av utländska yrkesutbildningar, vilket är nationellt expertcentrum för värdering av yrkesutbildningar på gymnasial nivå. För ett ärende som kommer in till Colo görs ett koncept med en preliminär bedömning, vilket översändes till  
 berört nationellt branschorgan 
 . De nationella branschorganen fungerar vart och ett för sitt yrkesområde som länk mellan yrkesskolor och arbetsmarknad och har många uppgifter, bl.a. ansvaret för kvaliteten på den praktiska ut- bildningen. De har också kontakter med organisationer i andra länder inom sina områden. De består av representanter för arbetsgivar- och ar- betstagarorgansationer och i de flesta fall även för skolorna. 
 Branschorganet återsänder det koncept, som Colo remitterat, till- sammans med sina egna rekommendationer om den aktuella utbildning- ens jämförbarhet. På grundval av detta utarbetar Colo ett rådgivande utlåtande, som tillställs den som gjort framställningen, dvs. vanligtvis AOB. AOB lämnar, i sin tur, besked till den sökande. 
 AOB kan också kontakta Colo per telefon eller fax och får då svar snabbare, men detta svar är av mer allmän karaktär, eftersom det inte är baserat på information från branschorganisationen. 
 Bedömningarna avser alltså individuella ärenden. Underlag för be- dömningarna är utbildningsdokumenten. 
 Colo:s koncept granskas, som framgått ovan, av  
 branschorganet 
 . Detta branschorgan fattar sitt beslut mot bakgrund dels av Colo:s infor- mation i ärendet, dels av sin egen branschspecifika kunskap. Om ingen information finns tillgänglig görs bedömningen på grundval av den in- formation som bifogats/framgår av utbildningsbeviset, t.ex. betyg, och levnadsbeskrivning. 
 I de fall ingen branschorganisation finns görs bedömningen av Colo direkt, eventuellt efter kontakt med andra värderingsorganisationer för råd om utbildningens jämförbarhet. 
 I Colo:s utlåtande ges en beskrivning av den utländska utbildningen, t.ex. dess inplacering i utbildningssystemet i utbildningslandet, tillträ- desvillkor, uppläggning och innehåll, examinationssätt. Colo gör en de- taljerad jämförelse av kursmomenten i den utländska utbildningen och i motsvarande nederländska utbildning och kan ange likheter och skiljak- 
  
 28  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 tigheter mellan utbildningarna. Colo anger, avslutningsvis, vilken kompletterande utbildning som bör gås igenom av den sökande, som inte fått fullt erkännande av sin utbildning. 
  
 SOU 1998:165 
  
 29 
  
 4 
  
 Förslag till system för värdering av utländsk yrkeskompetens 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 Det värderingssystem, som jag förordar i det följande, har som utgångs- punkt regeringens  
 närings-, 
  arbetsmarknads- och integrationspolitik. I systemet ingår tre nivåer: bedömning – validering –  
 bransch-prövning. 
  Av dessa tre nivåer är det förslaget avseende validering som ligger inom ramen för mina direktiv. Bedömning, som jag anser vanligtvis bör föregå valideringen, bör ligga inom ramen för det av kommunerna anordnade introduktionsprogrammet för invandrare.  
 Bransch-prövningen 
  ligger helt inom vederbörande branschs ansvarsområde. Systemet kan egentligen tillämpas för alla vuxna som önskar få sin yrkeskompetens värderad oavsett hur och var kompetensen förvärvats. Bedömningen kan då ge- nomföras genom t.ex. arbetsförmedlingens försorg. Om systemet införs generellt innebär det att invandrarna inte särbehandlas. 
 Inom ramen för valideringsorganisationen bör också ingå att den en- skildes kunskaper och kompetens dokumenteras och beskrivs i en s.k. meritportfölj. 
 Viktiga kriterier för validering är 
  
 - 
  
 att den är förankrad hos arbetsmarknadens parter, 
  
 - 
  
 att den mäter reell yrkeskompetens, 
  
 - 
  
 att den gör ungdomars yrkeskunskaper och vuxnas yrkeskompetens jämförbara, 
  
 - 
  
 att den utgår från gymnasieskolans styrdokument för yrkesutbild- ningar eller – för angränsande nivåer – relevanta styrdokument, t.ex. utbildningsplaner. 
  
 Inledningsvis ges nedan några exempel på några kompetenshöjande för- slag som framlagts och åtgärder som vidtagits av statsmakterna i syfte att förbättra arbetsmarknadsläget och som bl.a. innebär ett genomgri- pande förändringsarbete. Redovisningen anser jag vara nödvändig som en bakgrund för de förslag till system för värderingsverksamhet som läggs i avsnitt 4.3 och i kapitel 5, Förslag till organisation för validering. 
  
 30  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 4.2 
  
 Kompetenshöjande åtgärder inom den svenska arbetsmarknaden 
  
 4.2.1 
  
 Tillvaratagande av utländsk yrkeskompetens 
  
 I utredningens direktiv framhålls att invandrarnas utländska yrkesutbild- ning och arbetslivserfarenheter måste tas tillvara för att målen för den svenska integrationspolitiken och arbetsmarknadspolitiken skall kunna uppnås. Ett bättre tillvaratagande av invandrarnas yrkeskunskaper och arbetslivserfarenheter leder till att svenskt arbetsliv tillförs nödvändig kompetens, detta gäller särskilt inom yrkesområden där det råder brist på personer med lämpliga kunskaper. Ett bättre tillvaratagande leder också till mindre kostnader för samhället. 
  
 4.2.2 
  
 Åtgärder för att halvera den öppna arbetslösheten, m.m. 
  
 Inom ramen för den ekonomiska politiken har regeringen vidtagit åtgär- der för att halvera den öppna arbetslösheten till år 2000 och för att stär- ka näringslivets förutsättningar inför  
 2000-talet, 
  nationellt och re- gionalt. Viktiga inslag i de åtgärdspaket som presenterats avser arbets- kraftens kompetens. 
 Bland de åtgärder som föreslagits i syfte att främja tillväxt och sys- selsättning på arbetsmarknaden kan t.ex. nämnas en starkare roll för kommunerna och en flexiblare användning av de arbetsmarknadspolitis- ka medlen. Bland åtgärderna inom utbildningsområdet återfinns utbygg- nad av vuxenutbildning och högskola. 
 1995 tillsattes en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att utreda ett nationellt kunskapslyft för vuxna (dir. 1995:67) –  
 Kun- skapslyftskommittén  
 (KLK). KLK hade i uppgift att, i ett första steg, föreslå mål för ett nationellt kunskapslyft för vuxna som en del i en strategi för ett livslångt lärande. Redan innan KLK lagt sitt första betän- kande hade regeringen beslutat att genomföra en bred satsning på utbild- ning och kompetensutveckling. Sedermera utgjorde, bl.a, KLK:s delbe- tänkande underlag för regeringens bedömning av hur den särskilda sats- ningen skulle utformas, vilken tog sin utgångspunkt i arbetslöshetspro- blematiken. 
  
 Projektet Kunskapslyftet 
 , som startade 1997 och som skall pågå i fem år, inrättades som en viktig del i regeringens satsningar på att halve- ra arbetslösheten till år 2000. Ett av målen för projektet är att andelen yrkeskurser som ges inom kommunal vuxenutbildning skall öka betyd- 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 4  
 31 
  
 ligt. Vidare avses kommunerna beakta möjligheterna att bl.a. erbjuda lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning för de vuxenstude- rande. En avsikt är att Kunskapslyftet skall integreras i den kommunala vuxenutbildningen och att de lärdomar som på sikt kan göras av projek- tet skall ligga till grund för en reformering av vuxenutbildningssystemet. 
 Kunskapslyftskommittén (KLK) har i sitt delbetänkande Vuxen- utbildning och livslångt lärande – Situationen inför och under första året med Kunskapslyftet (SOU 1998:51) tagit upp frågan om  
 validering 
 . Man definierar där begreppet på följande sätt 
 6  
 : 
 Att validera innebär dels att identifiera reell kompetens, dels att kunna beskriva den på ett sådant sätt att beskrivningen kan accepteras av avnä- marna – branscher och utbildningsanordnare (kommunal vuxenutbild- ning, högskolor, etc). (s. 219) 
 Jag har erfarit under hand att KLK avser att i sitt kommande betänkande skissa tänkbara utvecklingsmöjligheter för ett fortsatt valideringsarbete. 
 Skolverket har i olika sammanhang tagit ställning för utveckling av en valideringsverksamhet. T.ex. framhåller man i sin Plan för utveck- lingen av vuxenutbildningen (redovisning till regeringen  
 1998-10-14, 
  dnr 98:2665, s. 19 – 21) det angelägna i att stödja och aktivt medverka till att metoder och modeller för validering av vuxna människors kunskaper och färdigheter tas fram för att vuxenutbildningen på ett effektivt sätt skall utgöra del i ett livslångt lärande. Man redovisar där de åtgärder man avser att vidta i sammanhanget. 
 I sin plan för utvecklingen av vuxenutbildningen framhåller Skolver- ket också att validering av kompetens kommer att få betydelse även för studie- och yrkesvägledningen och uppläggningen av de individuella stu- dieplanerna. En fråga som Skolverket därvid avser att ta upp med Ar- betsmarknadsstyrelsen är huruvida en samordning är möjlig mellan de individuella handlingsplaner, som arbetsförmedlingarna gör upp till- sammans med de arbetssökande, och studieplanerna. 
  
 4.2.3 
  
 Regionala tillväxtavtal 
  
 I proposition 1997/98:62, Regional tillväxt – för arbete och välfärd, be- rörs, åter, utbildnings- respektive arbetsmarknadspolitiken. Till exempel 
  
 6  
 Se även t.ex. Graham, Validering av kunskap och kompetens för livslångt lärande i Vuxenpedagogik i teori och praktik, Kunskapslyftet i fokus. En antologi från KLK, Stockholm 1997 (SOU 1997:158) 
  
 32  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 framhålls att utbildningsinsatserna  
 utgör hörnstenarna i den syssel- sättnings- och tillväxtfrämjande politiken och de utbildningar som samhället erbjuder skall tillgodose såväl individens intressen och be- hov som näringslivets efterfrågan på kompetens 
 . (s. 60) 
 Arbetsmarknadspolitiken skall förena, skriver man, en helhetssyn på riksnivå med en hög effektivitet på lokal nivå.  
 Det lokala inflytandet är avgörande för en anpassning av politiken till de lokala förutsättning- arna 
  (s. 60). En reservation ges dock, det lokala inflytandet skall vägas emot de arbetsmarknadspolitiska målen om en väl fungerande arbets- marknad för hela landet. 
 I den regionalpolitiska propositionen föreslås också ett program för utarbetande av regionala tillväxtavtal i syfte att åstadkomma bättre sam- verkan mellan organ som arbetar med tillväxt- och sysselsättningsfräm- jande åtgärder på såväl lokal och regional som central nivå. Enligt Nä- rings- och teknikutvecklingsverket har samtliga län i landet anmält in- tresse för att delta i arbetet med att bilda regionala tillväxtavtal. Avtalen skall vara treåriga. De skall utgå från en analys av regionens tillväxt- möjligheter och ingås av de lokala, regionala, och centrala parter som avser att aktivt medverka i genomförandet, det s.k.  
 regionala part- nerskapet 
 . Avtalande parter kan under hösten 1998 till regeringen lämna förslag till ändringar i gällande regelverk för sysselsättnings- och till- växtfrämjande åtgärder vad gäller flexiblare arbetssätt och medelsan- vändning inom ramen för avtalen. Avtalen avses gälla från år 2000. 
 Personer med utländsk bakgrund besitter kompetenser i synnerhet ifråga om språk och kunskap om kulturer. Dessa kompetenser har hittills inte tillvaratagits fullt ut, men bör kunna bli en viktig del av de till- växtåtgärder som vidtas i samband med genomförandet av det s.k. regio- nala partnerskapet. 
  
 4.2.4 
  
 Regionala kompetensråd 
  
 I proposition 1997/98:62 lägger regeringen också ett förslag om inrät- tande av  
 regionala kompetensråd  
 för att förstärka den sysselsättnings- och tillväxtfrämjande verksamheten i varje län. Rådens uppgift skall va- ra att utifrån en samlad bild av de regionala utbildningsbehoven snabbt kunna identifiera problem och ge förslag till kort- och långsiktiga åtgär- der utgående från arbetslivets behov. Åtgärderna skall kunna avse t.ex. kompetensutveckling av befintlig personal, rekryteringsåtgärder eller anpassningar av utbildningsutbudet. Råden skall också sprida informa- tion och ge kunskap om förändringsprocesser, arbetsorganisations- och ledarskapsfrågor anpassade till de regionala och lokala förutsättningar- na. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 4  
 33 
  
 I råden bör, enligt förslaget, ingå dels företrädare för näringsliv, of- fentliga arbetsgivare och arbetstagarorganisationer, dels utbildningsan- ordnare, t.ex. företrädare för högskola, kvalificerad yrkesutbildning, kommuner, länsarbetsnämnder. Om det bedöms nödvändigt skall råden knyta till sig arbetsgrupper, exempelvis för specifika branscher. 
 Regeringen avsåg, enligt propositionen, att genom Arbetsmarknads- styrelsen ge länsarbetsnämnderna i uppdrag att tillsammans med berörda parter besluta om vilken av dem som skall ha till uppgift att samla rele- vanta aktörer till regionala kompetensråd. Det organ som accepterar an- svaret borde enligt regeringen också svara för nödvändig kanslifunktion. Enligt uppgift från AMS tidigt under hösten 1998 hade inom länen i re- gel fattats beslut om att bilda kompetensråd – i ett par län, däremot, in- nebar beslutet att man skulle avvakta. 
  
 4.3 
  
 Förslag till system för värderingsverksamhet 
  
 4.3.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt utredningens direktiv skall förslag läggas om ett  
 organ för be- dömning och värdering av utländska yrkesutbildningar på gymnasial eller angränsande nivå och av dokumenterade arbetslivserfarenheter erhållna i annat land. 
  
 Direktiven betonar vikten av att utländsk yrkesutbildning och arbets- livserfarenhet tas tillvara för att målen för den svenska integrations- och arbetsmarknadspolitiken skall kunna uppnås. 
 Som läget är idag har personer med utländsk utbildningsbakgrund av många anledningar svårigheter att komma in på den svenska arbets- marknaden. T.ex. har undersökningar visat att arbetsgivarna vanligtvis inte kan bedöma utländska utbildningsbevis (se 2.3). Min uppfattning är den, att även om utländska utbildningsbevis avseende gymnasiala yrkes- utbildningar värderades, skulle arbetsgivarna fortfarande kunna känna sig osäkra om huruvida innehavarna av de utländska utbildningsbevisen har sådan yrkeskunskap och sådana övriga färdigheter som krävs på den svenska arbetsmarknaden, de yrkesmässiga språkkunskaper som förut- sätts för att utföra arbetsuppgifterna samt har tillräcklig kunskap om arbetsmarknadsförhållandena. Även för den arbetssökande skulle det vara svårt att veta om kvalifikationerna räcker till och vara svårt att bedöma vilka arbeten som vore möjliga att söka. 
 För den person, som inte har något formellt utbildningsbevis att få värderat, måste situationen te sig helt hopplös. Idag händer det att ve- derbörande måste börja om från början för att under några år åter utbil- 
  
 34  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 da sig i sitt yrke. Möjligtvis kanske någon del av den tidigare förvärvade yrkeskunskapen kan tillgodoräknas men säkert är det inte. 
 Vad kan göras för att dessa situationer inte skall behöva uppstå? Med utgångspunkt i dels den svenska integrationspolitiken, dels en 
 från arbetslivets sida uttalad efterfrågan  
 föreslår jag  
 att  
 en organisation för validering  
 av vuxnas yrkeskompetens inrättas. Valideringsverksam- heten, som skall vara förankrad hos arbetsmarknadens parter, bör ha gymnasieskolans styrdokument som utgångspunkt eller – för andra nivå- er – relevanta styrdokument. Kompetensprov för validering skall kunna genomgås oberoende av hur eller var yrkeskompetensen förvärvats. 
 För att valideringsinstrumentet skall bli så verkningsfullt som möjligt bör möjligheter finnas för deltagarna att förbereda sig för kompe- tensprovet. Jag vill därför förorda att valideringen skall kunna föregås av en individuell  
 bedömning  
 inom ramen för det av kommunerna anordnade introduktionsprogrammet för invandrare. För att ge deltagaren ett be- slutsunderlag om hur gå vidare – direkt till validering eller först efter kompletterande utbildning – bör här, vid behov eller önskan, ges möjlig- het till vägledning. Valideringen kan, vidare, kompletteras med det sys- tem med branschprövningar, som börjat växa fram. 
 Sammanfattningsvis skulle alltså ett system för värdering av utländsk yrkeskompetens totalt sett omfatta tre delar: bedömning – validering – branschprövning. Se fig. 2 och 3. 
 I det följande inleds redovisningen med valideringen, då den ligger in- om direktiven för denna utredning. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 4  
 35 
  
 Fig. 2 
 Principskiss: System för värdering av utländsk yrkeskompetens på gym- nasial nivå 
 BEDÖMNING 
 För deltagare i introduktionsprogrammet för invandrare i kommunen görs bedömning och ges vägledning inom ramen för programmet. 
 För personer som inte genomgår sådant program kan bedömning göras och vägledning ges på annat sätt, t.ex. genom arbetsförmedlingens försorg. 
 VALIDERING 
 Kompetensprov anordnade av en institution på uppdrag av valideringsorganet inom det regionala kompetens- rådet. 
 BRANSCHPRÖVNING 
 – i förekommande fall för branschcertifikat 
 KOMPLETTERANDE UTBILDNING teoretisk och/eller praktisk. Gymnasieskola, komvux, AmuGruppen, m.fl. 
 KOMPLETTERANDE UTBILDNING teoretisk och/eller praktisk. Gymnasieskola, komvux, AmuGruppen, m.fl. 
 ARBETSMARKNADEN 
  
 36  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 Fig. 3 
 System för värdering av utländsk yrkeskompetens på gymnasial nivå 
  
 Åtgärd 
  
 Innebörd 
  
 Aktör 
  
 Bedömning 
  
 Inom ramen för introduktionsprogrammet för 
  
 Kommunen och 
  
 anordnaren av 
  
 invandrare ges information om möjligheterna till 
  
 introduktionsprogrammet 
 . 
  
 validering. Vidare  
 kartläggs  
 deltagarnas bakgrund 
  
 Mål för programmet från Integra- 
  
 snarast samt uppskattas antalet som kommer att 
  
 tionsverket i samråd med centrala 
  
 genomgå prövning för validering vid programmets 
  
 valideringsorganet. 
  
 slut. 
  
 Institution som ges väglednings- 
  
 uppdrag. 
  
 I slutfasen, när yrkesorienteringen genomförts, görs 
  
 en  
 bedömning  
 av varje deltagares behov 
  
 av/möjlighet att gå upp i prov för validering. Om 
  
 behov föreligger av kompletterande utbildning 
  
 (teoretisk och/eller praktisk) ges vägledning om 
  
 vilka utbildningsmöjligheter som finns. 
  
 Under introduktionsåret bör deltagarna så snabbt 
  
 som möjligt få en egen  
 mentor 
 . 
  
 För personer som inte genomgår introduktionspro- 
  
 Helst en yrkeskollega, som följer 
  
 grammet för invandrare ges information och 
  
 deltagaren intill dess han/hon fått 
  
 vägledning och görs bedömning genom t.ex. 
  
 arbete. 
  
 arbetsförmedlingens försorg. 
  
 T.ex.  
 arbetsförmedling  
 samt upp- 
  
 drags institution. 
  
 Validering 
  
 Identifiering av reell kompetens genom  
 kompe- 
  
 RK  
 och den  
 institution som  
 på 
  
 tensprov 
 . Prövningen – teoretisk och praktisk – är 
  
 uppdrag av RK  
 anordnar kompe- 
  
 oberoende av hur yrkeskompetensen uppnåtts och 
  
 tensprov  
 och därtill ger  
 vägled-ning 
  
 mäter den yrkesskicklighet, de språkkunskaper och 
  
 inför provet. 
  
 de övriga färdigheter som krävs i arbetslivet. 
  
 Godkänt prov dokumenteras i ett kompetensbevis 
  
 utfärdat av regionala kompetensrådet (RK) till- 
  
 sammans med provanordnaren.  
 Kompetensbevis  
 har 
  
 samma värde inom yrkesområdet som slutbetyg från 
  
 gymnasieskolan vad gäller  
 yrkes-kunskap. 
  
 Bransch- 
  
 Prov för yrkescertifikat för de branscher som kräver 
  
 Vederbörande 
  
 branschorganisa- 
  
 prövning 
  
 sådant. 
  
 tion 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 4  
 37 
  
 4.3.2 
  
 Validering 
  
 I mina kontakter med olika företrädare för arbetslivet har man framfört att vi saknar ett system i Sverige, inom vilket yrkeskompetens som för- värvats på annat sätt än genom en yrkesutbildning i gymnasieskolan värderas på ett trovärdigt och ändamålsenligt sätt. Idag skaffar man sig 
 – oavsett nationalitet – yrkeskompetens på många sätt. Det är alltså egentligen inte enbart personer med utländska utbildningar som kan vilja få sin yrkeskompetens validerad. All på olika sätt förvärvad gymnasial yrkeskompetens bör kunna göras jämförbar med den yrkeskunskap som förmedlas genom en yrkesutbildning i gymnasieskolan. 
 Som exempel på ett system som svarar mot de önskemål som fram- förts vill jag framhålla det finländska systemet med yrkesexamina för vuxna, i vilket ingår ett system med fristående yrkesprov för dem som går upp i examen utan föregående utbildning. I detta system, som inför- des för fyra år sedan (se ovan avsnitt 3.4.2), deltar personer med ut- ländsk utbildning och/eller utländsk yrkeserfarenhet och personer med finländsk utbildning och/eller finländsk yrkeserfarenhet på samma vill- kor, men med de modifikationer i examenssituationen som kan behövas för att kompensera bristfälliga språkkunskaper. 
 Mitt förslag är alltså att en  
 valideringsverksamhet  
 inrättas, som syf- tar till att tidigare på olika sätt förvärvad yrkeskompetens – omfattande kunskaper, färdigheter och kompetenser  
 7  
 – skall kunna användas på den svenska arbetsmarknaden. Förslaget skall ses som ett led i kompetens- höjningen inom den svenska arbetsmarknaden, men får återverkningar även på det individuella planet. Jag är nämligen övertygad om att valide- ringen också kommer att underlätta individens möjligheter att ta egna initiativ till arbetsbyte och att kontakter med presumtiva arbetsgivare kommer att klart underlättas genom att han/hon fått sin yrkeskompetens dokumenterad. Detta torde också komma att gynna rörligheten på ar- betsmarknaden. 
 Kompetensprov 
 En persons yrkeskompetens bör bedömas genom teoretiska och praktiska  
 kompetensprov 
 . Yrkeskompetensen visas genom prov, genom vilka framgår dels den direkta yrkeskunskapen – förmågan att uppfatta helhe- ten i arbetet, teknisk kompetens och teoretiska grundkunskaper, etc., dels sådana färdigheter som behövs generellt i arbetslivet ifråga om t.ex. samarbete, kommunikation och problemlösning. Grundläggande princip 
  
 7  
 För en  
 ---internationell 
  överblick av gängse sätt att identifiera och mäta vuxnas  
 basfärdigheter--- 
  se King, Nödvändiga basfärdigheter för vuxna i kunskapssamhället i KLKs tidigare nämnda antologi. 
  
 38  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 för kompetensproven är att de skall kunna genomgås oberoende av hur och var yrkeskompetensen förvärvats. Ett kompetensprov bör kunna ge- nomgås på tre till fem dagar. 
 Ett kompetensprov skall dokumentera samma nivå på  
 yrkes 
 kunska- pen som en gymnasieutbildning eller utbildning på angränsande nivåer, t.ex. en  
 KY-utbildning, 
  inom yrkesområdet gör. Det innebär att ett kom- petensbevis erhållet efter en validering skall vara  
 jämställt ( 
 enligt defini- tionen i avsnitt 3.2) med – i förekommande fall – ett slutbetyg från gym- nasieskolan från motsvarande yrkesinriktat program. Kunskaperna be- höver inte vara identiskt lika, särskilt inte när det gäller motsvarigheter till gymnasieskolans kärnämnen. En konsekvens blir att en validering i det här sammanhanget inte automatiskt ger grundläggande behörighet för högre studier. 
 Yrken som saknar gymnasieprogram och/eller yrkesnämnd – och därigenom saknar jämförelseobjekt respektive branschnämnd inom det centrala valideringsorganet (se 5.2.2) skall givetvis inte vara uteslutna från kompetensprov, men här får andra lösningar sökas. 
 För att valideringen skall bli trovärdig som bevis på yrkeskompetens bör, inledningsvis, genomgång av kompetensprov vara obligatoriskt för alla som ansöker om validering. Efter hand som erfarenheterna visar att vissa utbildningar/yrkeserfarenheter med god mariginal uppfyller de krav som ställs för motsvarande gymnasieutbildning, bör valideringen för dessa kategorier kunna göras utan krav på kompetensprov eller genom ett förkortat prov. 
 De närmare detaljerna i innehåll, m.m., föreslår jag utreds i annan ordning. 
 Kompetensbevis 
 Godkänt kompetensprov dokumenteras genom ett  
 kompetensbevis  
 som utfärdas av det regionala kompetensrådet (se kap. 5). Som anförts ovan skall kompetensprövningen i förekommande fall ha gymnasieskolans styrdokument som utgångspunkt. Kompetensbeviset skall dokumentera samma nivå på yrkeskunskapen som ett slutbetyg från gymnasieutbild- ning inom yrkesområdet gör och alltså ha samma värde vid anställning som slutbetyget. 
 Meritportfölj 
 När en person med utländsk utbildningsbakgrund fått sin yrkeskompe- tens validerad kan det fortfarande innebära vissa svårigheter att övertyga en presumtiv arbetsgivare om kvalifikationerna. Det kan därför vara en fördel att kompetensbeviset på ett systematiskt sätt kompletteras med andra handlingar, som stärker den sökandes meriter och underlättar för 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 4  
 39 
  
 arbetsgivaren att bedöma hans/hennes kompetens. Ett sådant samlat me- ritdokument kallar jag här  
 meritportfölj 
 . 
 Till skillnad från en vanlig meritförteckning, som upprättas av den enskilde och som kan ha mycket varierande utformning och innehåll, är det här fråga om en systematisk och enhetlig dokumentation av den en- skildes samtliga handlingar, erfarenheter och förmågor, m.m. Ett sådant dokument upprättat av den sökande tillsammans med valideringsorganet bör kunna stärka individens ställning och vara till hjälp särskilt vid de första anställningstillfällena. 
 Behovet av denna typ av systematiserat meritdokument har förts fram från flera håll, bl. a. av SAF:s ingenjörsgrupp. I sin senaste rapport 1998 Ingenjörer lyfter Sverige framhåller gruppen betydelsen för den enskilde av att det i Sverige utvecklas ett meritportföljsystem. Från LO är man också positiv till en meritportfölj och ser gärna att ett sådant system först prövas på försök för att möjlighet skall finnas att komma fram till rätt utformning. 
 Jag föreslår att valideringsorganet också skall utveckla ett system för hur en meritportfölj bör utformas i syfte att tydliggöra individens kun- skaper och kompetens och underlätta för arbetsgivaren att bedöma ve- derbörandes förutsättningar för det sökta arbetet. 
 Begreppet meritportfölj föreslår jag utvecklas i ett kommande bered- ningsarbete. 
  
 4.3.3 
  
 Bedömning 
  
 Personer med lång yrkesverksamhet bakom sig och god kännedom om den svenska yrkesterminologin och om arbetsmarknaden kan förmodli- gen delta i kompetensprov utan någon särskild förberedelse i form av utbildning och/eller praktik. Andra däremot kan önska förbereda sig för provet. 
 I prop 1997/98:16, Sverige framtiden och mångfalden, från invand- rarpolitik till integrationspolitik, tas förslaget till introduktionsprogram för vuxna invandrare upp. Innehållet i programmet avses utgå från indi- videns behov och förutsättningar och utformas tillsammans med veder- börande. I programmet ingår, enligt förslaget, bl.a. svenskundervisning i enlighet med varje individs behov, dvs. när så behövs även med inrikt- ning mot yrkesliv, och teoretisk och praktisk yrkesorientering. I proposi- tionen anges också att det är viktigt med en tidig kontakt med de instan- ser som värderar och bedömer i utlandet uppnådd kompetens. Jag har erfarit under hand att Integrationsverket f.n. utarbetar måldokumentet för introduktionsprogrammet. 
  
 40  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 Jag menar att introduktionsprogrammet bör kunna utgöra en god för- beredelse för genomgång av kompetensprov. Jag vill därför – utanför mina direktiv – framlägga följande. 
 Inom introduktionsprogrammet bör, anser jag, en  
 kartläggning  
 göras tidigt av deltagarnas yrkesmässiga bakgrund. Information bör ges om möjligheten till validering av yrkeskompetens. Språkundervisningen i svenska bör omfatta relevant yrkesterminologi. Genom den teoretiska och praktiska yrkesorienteringen förmedlas kunskap om den svenska arbetsmarknaden som också är av värde för provet för kompetensbevis. 
 I slutet av den praktiska och/eller teoretiska yrkesorienteringen bör en  
 bedömning  
 göras av deltagarnas yrkeskompetens i syfte att förse dem som önskar genomgå kompetensprov med underlag att avgöra om de dessförinnan har behov av kompletterande – teoretisk och/eller praktisk 
 – utbildning och, om så är fallet, vägledning om vilka möjligheter som finns. 
 För de personer som inte deltar i introduktionsprogrammet bör en be- dömning göras och vägledning ges genom t.ex. arbetsförmedlingens för- sorg. 
 Mentor 
 Förslag om mentor för invandrare framfördes av Invandrarpolitiska kommittén i dess delbetänkande Arbete till Invandrare (SOU 1995:76). I prop. 1997/98:16 understryks vikten av att deltagarna i introduktions- programmet ges möjligheter att etablera ett svenskt nätverk och skaffa sig strategiska kontakter som kan underlätta inträdet på arbetsmarkna- den eller som på annat sätt kan vara av värde i framtiden. Jag vill gärna kommentera förslaget, som jag anser vara, även det, av stort värde som förberedelse för en validering av yrkeskompetensen. 
 En mycket viktig åtgärd är, enligt min uppfattning, att varje deltagare i introduktionsprogrammet för invandrare, som så önskar, bereds möj- lighet till kontakt med en  
 mentor.  
 Mentorn kan vara samtalspartner, kontaktbyggare, inspiratör och stöd i olika situationer och bör mot bak- grund av detta engageras i ett mycket tidigt skede och för den tid det tar intill dess att deltagaren fått fotfäste på arbetsmarknaden. 
 Mentorskapet bör vara ett frivilligt, oavlönat åtagande. En mentor får förmånen att möta en medmänniska från ett annat land och därigenom också möjligheten att lära känna en ny kultur, andra sedvänjor och att kanske lägga grunden till en vänskap som varar även efter det invandra- ren blivit etablerad i det svenska arbetslivet. 
 En mentor bör antagligen helst vara en yrkeskollega, gärna en person, t.ex. pensionär, med anknytning till det företag , som den praktiska yr- kesorienteringen förläggs till, men även andra personer bör givetvis komma ifråga i enlighet med de önskemål som framställs. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 4  
 41 
  
 4.3.4 
  
 Branschprövning 
  
 Ett genomgånget kompetensprov dokumenteras, som nämnts, genom ett kompetensbevis. Kompetensbeviset är då kvittot på att den som prö- vats är, ifråga om yrkeskunskap, jämställd med den som erhållit ett slut- betyg från gymnasieskolan. För vissa yrkesområden är detta tillräckligt, för andra inte. Vi måste i det här sammanhanget vara klara över att gymnasieskolans yrkesprogram är yrkesförberedande och således inte ger en färdig yrkesutbildning. 
 Inom vissa yrkesområden tar man konsekvenserna av detta genom att anställa elever från berörda yrkesförberedande program som lärlingar och låta dem göra sin färdigutbildning i företaget. Det är då ofta fråga om en mer eller mindre styrd utbildning som är densamma oavsett före- tag, t. ex. för elinstallatörer. Framför allt inom byggsektorn är det van- ligt med en färdigutbildning i företag som är branschgemensam och styrd genom kollektivavtal mellan berörda parter. Som framgår av avsnitt 3.3 pågår en utveckling av prov/yrkesexamen efter avslutad färdigutbildning i företag 
 För andra yrkesområden, där kompetensbehovet är knutet till det en- skilda företagets produktion, som t. ex. inom tillverkningsindustrin, finns ingen branschgemensam styrd färdigutbildning. Där anställs eleven från berört yrkesprogram i gymnasieskolan direkt av företaget och inlärning- en är då individuellt utformad efter det enskilda företagets behov. 
 Efter vad jag erfarit ökar intresset inom den svenska arbetsmarkna- den för den typen av prov/yrkesexamen efter en tids färdigutbildning i företag. Flera andra branscher är nu i färd med att planera för och ut- veckla sådana prov. Därför tror jag att den här typen av prov kommer att bli ganska vanliga på den svenska arbetsmarknaden, i synnerhet som, som nämnts, de svenska yrkesprogrammen är yrkesförberedande 
 . 
  
 Även om dessa prov är en angelägenhet för de enskilda branscherna att genomföra och ha ansvaret för, vill jag ta med denna typ av  
 branschprövning  
 i värderingssystemet. Detta för att ge en fullständig bild av hela processen från det att invandraren får uppehållstillstånd i Sverige till dess att han/hon är förberedd för inträde på den svenska ar- betsmarknaden. 
  
 42  
 Kapitel 4 
  
 SOU 1998:165 
  
 SOU 1998:165 
  
 43 
  
 5 
  
 Förslag till organisation för validering 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 I kapitel 4 föreslog jag ett system för värderingsverksamhet som i sin helhet omfattar  
 bedömning 
 ,  
 validering  
 – för erhållande av kompetens- bevis – och  
 branschprövning 
 . Bedömningen avses innebära en förbere- delse för valideringen och branschprövningen genomgås i förekommande fall för erhållande av branschcertifikat efter erhållet kompetensbevis. Inom ramen för systemet skall också ingå möjligheten att få vägledning om kompletterade teoretisk och praktisk utbildning. 
 I det följande koncentrerar jag mig på  
 valideringen 
 . Jag lägger här ett  
 principförslag  
 för en valideringsorganisation, vilken omfattar verksam- het på såväl central, som regional nivå. (Se fig. 4.) 
 Det närmare innehållet i valideringsorganisationens verksamhet anser jag får preciseras i ett eventuellt fortsatt utredningsarbete. 
 Ett grundläggande villkor för att en valideringsorganisation skall få legitimitet på arbetsmarknaden är att den har förankring hos avnämarna. De måste kunna lita på att innehållet i de kompetensprov som anordnas inom valideringsorganisationen överensstämmer med aktuella arbetslivs- krav inom respektive bransch. En absolut förutsättning för att detta skall kunna uppnås är ett mycket aktivt deltagande på de olika nivåerna från arbetslivets sida. 
 Som framgår i kapitel 4 har jag tagit intryck av det system med yr- kesexamina och de däri ingående fristående yrkesproven, som man har i Finland. I detta system bedöms yrkeskompetensen, varvid bedömning av eventuell yrkesutbildning på ett naturligt sätt integreras med bedömning av yrkeserfarenhet. Detta, tillsammans med vad som kommit fram i öv- rigt i den kartläggning som genomförts, ligger till grund för den valide- ringsorganisation som jag föreslår i det följande. 
 I mina förslag tar jag också hänsyn till de skillnader i åtagande från statens sida som finns mellan olika länder. T.ex. gäller för den  
 bran- schprövning 
 , som ingår i mitt förslag till värderingssystem (avsnitt 4.3.4), att den i Sverige är ett ansvar för och bekostas helt av respektive 
  
 44  
 Kapitel 5 
  
 SOU 1998:165 
  
 branschorganisation, medan i exempelvis Finland staten tar det ekono- miska ansvaret – bortsett från en i sammanhanget mindre avgift som examinanden erlägger – för motsvarande prövning i form av fristående yrkesprov. 
 Fig. 4 
 Principskiss: Organisation för validering av utländsk yrkeskompetens. 
  
 Aktör 
  
 Uppgift, t.ex. 
  
 Värdmyndighet 
  
 Anslagsframställning 
  
 Centralt valideringsorgan 
  
 Mål, utveckling, uppföljning, utvär- 
  
 dering 
  
 med styrelse bestående av 
 : 
  
 Information om verksamheten 
  
 Kommunförbundet, Landstingsförbundet och 
  
 Registerhållning över 
  
 LO samt SAF med branschvisa yrkesnämn- 
  
 utfärdade kompetensbevis 
  
 der, 
  
 Insamlar/ger information om 
  
 berörda myndigheter:  
 AMS, Integrations- 
  
 utländska utbildningar 
  
 verket, Högskoleverket, Skolverket, Svenska 
  
 Underlag till anslagsframställning 
  
 EU-programkontoret 
  
 Mål/Riktlinjer för kompetensprov 
  
 Fastställer dokument för 
  
 Nämnder  
 bestående av resp yrkesnämnd, 
  
 kompetensbevis 
  
 motsv, och de experter 
  
 som tillkallas särskilt 
  
 Utarbetar kompetensprov 
  
 Utarbetar riktlinjer för genom- 
  
 förandet av kompetensprov 
  
 Regionalt valideringsorgan 
  
 Bedömer och planerar för de regio- 
  
 ingående i Regionala 
  
 nala behoven av kompetensprov 
  
 Kompetensrådet (RK) i resp län 
  
 Sluter avtal med kompetensprovs- 
  
 anordnare 
  
 Utfärdar kompetensbeviset (under- 
  
 tecknat av RK och rektor, motsv) 
  
 Provanordnare 
  
 Enligt avtal med RK. 
  
 Gymnasieskola, komvux, AmuGruppen, 
  
 - 
  
 Ger vägledning om prov 
  
 m.fl. 
  
 - 
  
 Anordnar kompetensprov 
  
 - 
  
 Undertecknar kompetensbeviset 
  
 tillsammans med RK 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 5  
 45 
  
 5.2 
  
 Central organisation 
  
 På central nivå bör inrättas ett centralt valideringsorgan, CV. Inom CV tillsätts  
 branschnämnder 
 . 
 CV bör knytas till en befintlig myndighet och bli ett komplement till myndighetens verksamhet. I detta kapitel benämns denna  
 värdmyndig- heten 
 . 
  
 5.2.1 
  
 Värdmyndigheten 
  
 Värdmyndigheten  
 tillhandahåller kansliresurser för det centrala kompe- tensvärderingsorganet. Den utfärdar erforderliga föreskrifter för valide- ringsverksamheten samt avger anslagsframställning för verksamheten. 
 Förslag till värdmyndighet ges i kapitel 6. 
  
 5.2.2 
  
 Centralt valideringsorgan med branschnämnder 
  
 Centrala valideringsorganet  
 bör utgöras av en styrelse och bransch- nämnder. 
 I  
 styrelsen  
 bör ingå representanter för dels arbetslivet, dels myndig- heter med ansvar för uppgifter som direkt berör eller ligger nära valide- ringsverksamheten. Jag föreslår följande styrelsesammansättning: 
  
 Från arbetslivet 
 : Landsorganisationen (LO), Landstingsförbundet, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) samt Svenska Kommunförbun- det med de till varje organisation hörande branschvisa yrkesnämnderna. 
  
 Myndigheter 
 : Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Högskoleverket, Integ- rationsverket, Statens Skolverk, Svenska  
 EU-Programkontoret. 
  
 Det kan vara av vikt för CV att få direktinformation om verksamheten inom CEDEFOP 
 8 
 . Hur detta görs bäst får lösas efter hand. 
 För de arbetsuppgifter som CV skall utföra, kommer att behövas sär- skilda kansliresurser. Värdmyndigheten bör ges i uppdrag att tillhanda- hålla detta kansli och tillsätta erforderliga tjänster, däribland en 
  
 8  
 CEDEFOP Centre Européen de Development et Evaluation de la Formation Professionnelle – EU:s yrkesutbildningscenter i Thessaloniki i Grekland, som skall verka för utveckling av den grundläggande yrkesutbildningen i EU- länderna. 
  
 46  
 Kapitel 5 
  
 SOU 1998:165 
  
 kanslichef att leda CV:s verksamhet. Kanslichefen är föredragande i sty- relsen. CV skall svara för planering, verksamhetsutveckling, uppföljning och utvärdering. Mål för verksamheten bör utarbetas i samråd med branschnämnderna (se nedan) och mål och riktlinjer för kompetenspro- ven fastställas på förslag av nämnderna. CV bör alltså ha bemyndigande att utfärda nödvändiga föreskrifter. CV utarbetar därutöver underlag för anslagsframställning för valideringsverksamheten åt  
 värd-myndigheten. 
  
 CV bör, vidare, ha ett centralt informationsansvar för validerings- verksamheten. Såväl avnämare, som framtida examinander skall ges information om vad kompetensbevisen står för. I den mån det inte åligger annan myndighet bör CV lämna information om svensk yrkesutbildning på gymnasial nivå till utländska organisationer, arbetsgivare, m.fl., som efterfrågar sådan. Vidare bör CV bygga upp dokumentation om utländ- ska yrkesutbildningar på gymnasial eller angränsande nivå och förmedla denna information på lämpligt sätt. 
 Beträffande kompetensbevisen bör CV fastställa blankett för dessa samt föra register över utfärdade bevis. För provverksamheten bör CV ha bemyndigande att tillsätta särskilda  
 branschnämnder 
 . Tidigare har jag anfört Finlands examenssystem som ett bra exempel att utgå från. Där har man utsett särskilda utbildnings- och examenskommissioner bestående av företrädare för arbetsgivare, arbetstagare och utbildnings- väsendet med uppgift att utreda och att planera för yrkesexamina för vuxna. 
 I Sverige finns ett väl utbyggt system med yrkesnämnder eller mot- svarande inom dels det privata  
 LO-/SAF-området, 
  dels det offentliga kommun- och landstingsområdet. Istället för att bygga upp helt nya or- ganisationer, anser jag att befintliga yrkesnämnder, motsvarande, med fördel bör kunna användas som branschnämnder, eventuellt komplette- rade med ytterligare expertis. Jag är övertygad om att yrkesnämnderna kommer att vitaliseras av dessa nya uppgifter. 
 De olika branschnämnderna – en för varje bransch – bör således be- stå av yrkesnämnden, eller dess motsvarighet, för respektive bransch och av de experter som tillkallas särskilt. För några branscher finns idag inte någon yrkesnämnd. I sådana fall beslutar CV om hur förslag till leda- möter skall inhämtas – t.ex. från arbetsgivarorganisation/er och facklig/a organisation/er. Branschnämndernas uppgift är att utarbeta förslag till mål och riktlinjer för de branschvisa kompetensproven, att konstrurera kompetensproven samt att utarbeta förslag till riktlinjer för anordnandet av dem. Mål och riktlinjer, kompetensprov samt riktlinjer för anordnan- det fastställs därefter av CV. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 5  
 47 
  
 5.3 
  
 Regional organisation 
  
 5.3.1 
  
 Inledning 
  
 I olika sammanhang har regeringen betonat vikten av förenklade regler och flexiblare arbetssätt för att ge regionerna möjligheter att åstadkom- ma problemlösningar som är anpassade till regionala behov och förut- sättningar. Detta gäller bl.a. ifråga om sysselsättningsskapande 
 åtgärder. Bland regeringens förslag till åtgärder kan nämnas inrättandet av regionala kompetensråd (proposition 1997/98: 62). I avsnittet  
 Regionala kompetensråd  
 ovan ges en kort redogörelse för rådens uppgifter och sam- mansättning. En annan åtgärd är införandet av regionala tillväxtavtal (proposition 1997/98:62) (se avsnittet  
 Regionala tillväxtavtal  
 ovan). 
 I mina överväganden kom jag tidigt fram till att en organisation för kompetensvärdering måste finnas på regional nivå för att vara maximalt effektiv och ha förutsättningar att bli accepterad av avnämarna. En så- dan organisation bör kunna vara en naturlig del av de sysselsättnings- och tillväxtfrämjande åtgärder som vidtas i regionerna på initiativ av de regionala kompetensråden mot bakgrund av bl.a. tillväxtavtalen. 
  
 5.3.2 
  
 Regionalt valideringsorgan 
  
 Mitt förslag är att det i varje län inrättas ett  
 regionalt valideringsorgan, RV 
 , som ingår i det regionala kompetensrådet, RK, i länet. 
 Det kan synas vanskligt att inordna den regionala kompetensvärde- ringsorganisationen i en verksamhet som ännu bara är under uppbygg- nad och där man hittills nått olika långt i de olika länen med att inrätta råden. 
 Förutsatt att de regionala kompetensråden byggs upp i enlighet med regeringens intentioner om ett väl utvecklat samspel mellan utbildnings- väsende och arbetsmarknad i nya samverkansformer, kommer det att i dessa råd ingå regionens främsta företrädare för verksamheter där be- dömningar görs av kompetens och kompetensbehov. Det är mycket som talar för att den resurs, som detta råd utgör, också tas tillvara i samband med validering av yrkeskompetens. Jag anser det därför vara naturligt att de regionala valideringsorganen inordnas i dessa kompetensråd och att man samutnyttjar personal. Jag har på regional nivå heller inte funnit något annat organ – eller annan myndighet – med långsiktig verksamhet i kombination med erforderlig näringslivsförankring. 
 RK:s uppgift skall vara att bedöma och planera för de regionala be- hoven av kompetensprov. RK ingår avtal med provanordnare och ansva- rar alltså för att proven kommer till stånd och att de anordnas i enlighet 
  
 48  
 Kapitel 5 
  
 SOU 1998:165 
  
 med de av CV/Värdmyndigheten utfärdade riktlinjerna och ev övriga föreskrifter. RK har bemyndigande att utfärda – tillsammans med pro- vanordnaren – kompetensbevisen för sin region och lämnar uppgifter till CV:s register över utfärdade bevis. 
 RK bör också sörja för att möjligheter finns till studievägledning och kompletterande utbildning. Detta bör ges av en institution som är fristå- ende från provverksamheten. En institution som är provanordnare bör nämligen inte samtidigt vara utbildningsanordnare vad gäller komplette- rande utbildning som förberedelse för proven. Om det av praktiska skäl inte är möjligt att skilja dessa uppdrag åt, bör det vara RK:s ansvar att säkerställa att inte undervisande lärare också deltar i anordnandet av proven. 
 Inom det regionala kompetensrådets kanslifunktion bör det finnas en tjänsteman med särskilt uppdrag att fullgöra RV:s uppgifter. Hur RV i övrigt skall knytas organisatoriskt till kompetensråden anser jag vara en fråga som bäst löses regionalt. 
  
 5.3.3 
  
 Provanordnare 
  
 Efter en upphandling som garanterar såväl viss långsiktighet, som kva- litet ifråga om anordnandet av kompetensproven, tecknar RK årliga avtal med lämpliga provanordnare.Till provanordnare kan utses gymnasie- skola, komvux, AmuGruppen, m.fl. utbildningsanordnare. Rektor, mot- svarande, vid provanordnande institution undertecknar – tillsammans med RK – kompetensbevisen. 
 Som framgått ovan skall i systemet för värdering av yrkeskompetens inte bara omfatta provverksamhet utan också möjligheter till vägledning och kompletterande studier. Provanordnarna bör i dessa hänseenden ge vägledning ifråga om proven, t.ex. information om hur yrkeskompeten- sen mäts och bedöms. 
  
 SOU 1998:165 
  
 49 
  
 6 
  
 Anknytning till en befintlig myndighet 
  
 Av mina direktiv framgår att det organ för bedömning och värdering, som jag har i uppdrag att föreslå, kan knytas exempelvis till en myndig- het som redan nu har anknytning till organets uppdrag. Organet behöver inte vara bundet till endast en ort utan det kan, framgår det, vara en för- del att det finns en institution för kompetensvärderingsfrågor inom olika regioner. Dessa regionala institutioner bör antingen tillhöra organets värdmyndighet eller samverka med en annan passande myndighet på orten. 
  
 6.1 
  
 Kriterier vid val av myndighet 
  
 Såom tidigare framgått anser jag att en organisation för validering måste finnas på regional nivå för att vara maximalt effektiv. Min uppfattning är den, att den regionala organisationen måste ha väl etablerade närings- livskontakter för att ha förutsättningar att accepteras av avnämarna. I de kontakter, som jag i enlighet med mina direktiv haft under utredningsar- betet med olika parter, har detta också varit en genomgående synpunkt som betonats kraftigt. Erfarenheterna från Yrkesprövning för invandrare (avsnitt 3.3.3) visar också den stora vikten såväl av regional lokalise- ring, som av en stark näringslivsförankring. 
 Andra faktorer vid val av myndighet kan vara kunskap om gymnasie- skolans styrdokument, deltagande i internationella nätverk, kunskap om värderingsarbete, m.m. 
  
 6.2 
  
 Tänkbara myndigheter 
  
 De myndigheter i dagens myndighetsstruktur, som jag från olika ut- gångspunkter anser kunna vara värdmyndighet för valideringsorganet är (i bokstavsordning) följande: 
  
 50  
 Kapitel 6 
  
 SOU 1998:165 
  
 Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Högskoleverket, Statens skolverk och Svenska  
 EU-Programkontoret. 
  
 Följande faktorer kan exempelvis anges för de olika myndigheterna,: 
 AMS 
  
 - 
  
 Svarar för arbetsmarknadsåtgärder. 
  
 - 
  
 Är anslagsmyndighet för resurser för arbetsmarknadsåtgärder. 
  
 - 
  
 Ingår i en central/regional organisation tillsammans med bl.a. länsar- betsnämnderna. 
  
 - 
  
 Länsarbetsnämnderna beslutar, efter uppdrag av regeringen genom AMS, tillsammans med beröda parter vilken av dessa som skall samla relevanta aktörer till regionala kompetensråd och, enligt rege- ringens intention, svara för det regionala kompetensrådets kansli- funktion. Länsarbetsnämnderna är, enligt rapport, i många län en central aktör i bildandet av länets kompetensråd. 
  
 Högskoleverket 
  
 - 
  
 Har en organisation för erkännande av utländsk högre utbildning (värdering baserad på dokument). 
  
 - 
  
 Ingår i internationella nätverk. 
  
 - 
  
 Verksamheten omfattar inte gymnasienivån. 
  
 - 
  
 Saknar regional organisation. 
  
 Statens skolverk 
  
 - 
  
 Svarar för gymnasieskolans styrdokument. 
  
 - 
  
 Har en utvärderande/granskande och utvecklande funktion gentemot gymnasieskola och komvux. 
  
 - 
  
 Har en regional organisation med 11 fältkontor. 
  
 - 
  
 Avser utveckla validering som grund för antagning till och tillgodo- räknande inom betygsgivande studier inom vuxenutbildningen enligt Plan för utvecklingen av vuxenutbildningen. 
  
 Svenska  
 EU-Programkontoret 
  
 - 
  
 Har kompetensutveckling/validering i sitt program. 
  
 - 
  
 Verksamheten primärt inriktad mot EU. 
  
 - 
  
 Har en regional organisation (på 23 platser) med en samordnare och i storstadslänen även en handläggare. 
  
 - 
  
 I varje län finns ett regionalt partnerskap med arbetsmarknadens parter som främsta aktörer. 
  
 - 
  
 Permanent myndighet med både tidsbegränsade och löpande uppdrag. 
  
 - 
  
 Ingår i ett europeiskt nätverk. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 6  
 51 
  
 6.3 
  
 Förslag till värdmyndighet 
  
 Jag lägger stor vikt vid att valideringsorganet bör befinna sig i en stark regional organisation med väl etablerade näringslivskontakter. Det inne- bär att den myndighet organet skall inrymmas i behöver finnas på både central och regional nivå. 
 Svenska  
 EU-Programkontoret 
  har en regional förankring genom det s.k. partnerskapet. Dessa regionala partnerskap är tillsatta inom ramen för  
 EU-projektet 
  Växtkraft Mål 4, som är avgränsat i tiden. En fortsätt- ning av nuvarande mål 4 är f.n. föremål för utredning (Dir 98:76). 
 Högskoleverket och Skolverket saknar, som framgår ovan, regional organisation med näringslivskontakter. Däremot har dessa myndigheter stor betydelse som samarbetsorgan vid utvecklingen av valideringsverk- samheten på central nivå (se avsnitt 6.2). 
 Den myndighet som uppfyller kravet på såväl central, som regional etablering är AMS. Sett i perspektivet av regeringens nya tillväxt- och sysselsättningspolitik är AMS dock inte i sin nuvarande form organiserat för de krav, som denna innebär. 
 Mot bakgrund av att Arbetsmarknadsdepartementet från årsskiftet, tillsammans med  
 Inrikes-, 
  Kommunikations- och Närings- och handels- departementet, uppgår i det nya Näringsdepartementet, förutsätter jag att AMS får en mer näringslivsinriktad roll i förverkligandet av regeringens intentioner med t.ex. tillväxtpolitiken. 
 Av den anledningen föreslår jag att AMS blir värdmyndighet för den föreslagna valideringsorganisationen, som ett komplement till verkets verksamhet. 
  
 6.4 
  
 Samverkan med andra myndigheter och organ 
  
 Jag har i det föregående (avsnitt 5.2.2) angivit vilka myndigheter och organ som jag menar har kunskaper och erfarenheter som är viktiga att tillföra en valideringsorganisation, så viktiga att myndigheterna bör ingå i styrelsen för det föreslagna centrala valideringsorganet. I avsnitt 6.2 framgår också några av skälen för detta. För de till styrelsen föreslagna organisationerna respektive yrkesnämnderna gäller att de antingen har den arbetsmarknadsanknytning och/eller direkta branschkunskap som är nödvändig för verksamheten. 
 Det är viktigt att verksamheten samverkar med internationella nät- verk, t.ex. får information om CEDEFOP:s verksamhet (avsnitt 5.2.2). 
  
 52  
 Kapitel 6 
  
 SOU 1998:165 
  
 Samverkan kan också avse bransch- eller yrkesnämndernas motsvarande organisationer i andra länder. 
 I det regionala arbetet torde samverkan underlättas genom att berörda parter i regel ingår i det regionala kompetensrådet. Det är viktigt att det regionala valideringsorganet samverkar med utbildningsanordnarna i regionen så att den examinand, som önskar genomgå kompletterande studier, smidigt kan erbjudas kontakt med studievägledning. 
  
 SOU 1998:165 
  
 53 
  
 7 Ekonomiska konsekvenser 
 Bakgrunden till mitt uppdrag är att det i dag inte finns någon instans eller organ som på ett systematiskt och erkänt sätt värderar utländsk yr- keskompetens och att därvid svenska arbetsgivare, särskilt små företag, känner en viss osäkerhet inför att anställa invandrare. Det innebär ofta att invandrarens inträde på den svenska arbetsmarknaden fördröjs med onödiga kostnader för samhället och passivisering av den enskilde in- vandraren som följd. 
 I invandrarpolitiska kommitténs delbetänkande (SOU 1995:76) Ar- bete till Invandrare tar man upp de ekonomiska konsekvenserna av att invandrares kunskaper och erfarenheter inte i tid och kanske inte alls tas tillvara i det svenska arbetslivet. Beräkningarna där visar på ökade lång- siktiga åtaganden på miljardbelopp för den offentliga sektorn – med då- varande flyktingsmottagande och bidragsnivåer. 
 Mina förslag till system och organ för värdering av utländsk yrkes- kompetens syftar, som framgår av tidigare avsnitt, till att bättre ta tillva- ra invandrarnas yrkeskunskaper och arbetslivserfarenheter så att de snabbare kan etablera sig på den svenska arbetsmarknaden. 
 De förslag jag lägger skall således leda till att de arbetsmarknadsåt- gärder som invandrare genomgår förkortas i omfattning och tid. 
  
 7.1 
  
 Staten 
  
 Hur många invandrare som genom en systematiserad validering kan för- korta sin tid i arbetsmarknadsåtgärder innan de får fotfäste på arbets- marknaden och vilken omfattning en sådan förkortning kan få, är inte möjlig att ange exakt i dag. 
 För att ändå få en uppfattning om storleken på de kostnadsminsk- ningar det här kan bli fråga om för att finansiera den föreslagna valide- ringsorganisationen, gör jag i det följande beräkningar utifrån vissa be- dömningar och antaganden. 
  
 54  
 Kapitel 7 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kostnader för valideringsorganisation 
  
 – Centralt organ med  
 4–5 
  tjänster, administra- 
  
 10 Mkr/år 
  
 tion, information (bibliotek, datasystem 
  
 m.m.) köpta tjänster 
  
 – Regionala organ  
 0,3–0,5 
  tjänster per län, 
  
 10 Mkr/år 
  
 administration, köpta tjänster 
  
 – Prov i samband med validering 
  
 20 Mkr/år 
  
 Besparingar i samband med validering 
  
 Totalt 40 Mkr/år 
  
 - 
  
 Antag att 3 000 invandrare per år (av de ca 30 000 som invandrar årligen) är i åtgärder (utbildning, praktik,  
  
 a-kassa 
  m.m.) för i genom- snitt 150 000 kr per individ. Det innebär en årskostnad på 450 Mkr i dagens läge. 
  
 - 
  
 Antag att de sammanlagda kostnaderna genom en systematiserad va- lidering kan reduceras med 10 procent. Det innebär en besparing på 45 Mkr/år. 
  
 En  
 tio-procentig 
  reduktion av arbetsmarknadsåtgärder enligt givna anta- ganden är således tillräcklig för finansiering av ett valideringssystem för invandrare enligt mitt förslag. 
 Dessa tio procent torde kunna ökas ytterligare av två skäl. 
  
 1. 
  
 Effektivare organisation på regional nivå 
  
 Jag har som framgår ovan, föreslagit att det regionala valideringsor- ganet, RV, skall höra till de regionala kompetensråden som är under uppbyggnad. Enligt regeringens inentioner är en av deras huvudupp- gifter att inventera regionens kompetensbehov på både kort och lång sikt. Eftersom de regionala kompetensråden kommer att besitta den främsta kompetensen i länet beträffande översikt och bedömning av vilka de framtida kompetensbehoven är inom olika yrkesgrupper i lä- net, blir också träffsäkerheten större för de arbetsmarknadsåtgärder som genomförs, jämfört med dagens läge. 
 Då dessutom RV enligt mitt förslag ingår i de regionala kompetens- råden, bör den samlade bedömningen av dels rätt yrkesområde och dels rätt kompetens hos dem som genomgår validering, innebära för- utsättningar för en effektivisering av arbetsmarknadsåtgärderna med det dubbla, dvs. en reducering av kostnaderna med 20 procent. 
  
 2. 
  
 En generell valideringsorganisation 
  
 De beräkningar jag ovan gjort har utgått från de kostnader och kost- nadsbesparingar som den föreslagna utbildningsorganisationen får i samband med validering av invandrares yrkeskompetens. Tidigare har jag framfört att valideringsorganisationen behöver vara generellt an- vändbar för alla, oberoende av kompetensbakgrund, för att motsvara den 
  
 SOU 1998:165 
  
 Kapitel 7  
 55 
  
 svenska integrations- och arbetsmarknadspolitiken. Räknar man in alla vuxna som har behov av att få sin yrkeskompetens validerad (en åtgärd som efterlyses av arbetsmarknadens parter), bör det kunna ske i samma system med marginell förstärkning av valideringsorganisationen. Det innebär ytterligare en effektivisering av de arbetsmarknadsåtgärder som behövs för att förse det svenska arbetslivet med rätt kompetens. 
 Även om de antaganden och bedömningar jag gjort i ovanstående be- räkning är uppskattade, är det min uppfattning att det föreslagna valide- ringssystemet kommer att innebära kostnadsbesparingar för staten. Hur stor besparingen kan bli får beräknas i särskild ordning. 
 Med AMS som värdmyndighet för valideringsorganisationen innebär mitt förslag att organisationen kan finansieras av AMS inom den bud- getram som AMS har för aktuella arbetsmarknadsåtgärder. 
  
 7.2 
  
 Näringslivet 
  
 I direktiven till mitt uppdrag framhålls följande:  
 Om de yrkeskunskaper och arbetslivserfarenheter som många invandrare bär med sig när de kommer till Sverige utnyttjas bättre, ökar förutsättningarna för att svenskt näringsliv tillförs nödvändig kompetens. Detta gäller särskilt inom yrkesområden där det råder brist på personer med lämpliga kun- skaper. 
  
 Det sista har särskilt aktualiserats under senare tid. Trots en hög nivå på arbetslösheten har svenska företag svårt att rekrytera rätt utbildad personal. I en enkätundersökning som Svenska Arbetsgivarföreningen, SAF, nyligen gjort bland ca 1 500 företag, har sju av tio företag, som under det senaste halvåret sökt nya medarbetare, haft problem med att få tag på rätt personal. Följden har blivit att företag fått tacka nej till order och dra ner på produktion och service. 
 Dessa rekryteringsproblem för svenska företag ökar dessutom. I för- hållande till motsvarande enkätundersökning förra året har företag med rekryteringssvårigheter ökat med 15 procent. 
 Det är som synes inte bara dem svenska staten som åsamkas extra kostnader för att inte invandrares yrkeskompetens utnyttjas bättre. Som framgår ovan förlorar dessutom svenska företag intäkter på att de inte kunnat rekrytera personal med rätt kompetens i tillräcklig omfattning. 
 Ett effektivt valideringssystem, som kortar invandrarnas period från arbetstillstånd till inträdet på den svenska arbetsmarknaden bidrar såle- des positivt ekonomiskt både för staten och näringslivet och naturligtvis inte minst till den enskilde invandrarens tillfredsställelse och självkänsla. 
  
 56  
 Kapitel 7 
  
 SOU 1998:165 
  
 SOU 1998:165 
  
 57 
  
 8 
  
 Konsekvensprövning enligt de generella kommittédirektiven 
  
 Direktiv (1994:23) om prövning av offentliga åtaganden 
 De offentliga åtagandena blir oförändrade i de förslag som här läggs i och med att kostnaderna för den föreslagna valideringsorganisationen redan ligger inom ramen för AMS anslag. 
 Direktiv (1996:49) om konsekvenser för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet 
 Några konsekvenser för brottslighet och det brottsförebyggande arbetet torde förslagen i utredningen inte ha. I den mån brottsligheten påverkas borde den i så fall ske i positiv riktning då invandrarnas inträde på den svenska arbetsmarknaden enligt förslagen skall ske snabbare och mer systematiskt. 
 Direktiv (1992:50) om att redovisa regionalpolitiska konsekvenser 
 De förslag som läggs här, syftar till att stärka invandrarens ställning på den svenska arbetsmarknaden och att därigenom öka vederbörandes möjligheter att finna arbete. Den mer systematiska introduktionen av invandrare på svensk arbetsmarknad, som enligt förslagen skall ske via de kommande regionala kompetensråden, bör innebära positiva konsek- venser för regionernas framtida kompetensförsörjning och därmed förut- sättningar till ökad tillväxt. 
 Direktiv (1994:124) om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekven- ser 
 De förslag som läggs är av den karaktären att det är svårt att bedöma huruvida de får några konsekvenser från jämställdhetssynpunkt. Det blir framför allt genom den informationsverksamhet som den föreslagna va- lideringsorganisationen skall bedriva, som jämställdhetsfrågan kan upp- märksammas och få en från jämställdhetspolitisk synpunkt positiv ut- veckling. 
  
 58  
 Kapitel 8 
  
 SOU 1998:165 
  
 SOU 1998:165 
  
 59 
  
 Kommittedirektiv 
  
 Organ för värdering av utländsk 
  
 yrkesutbilding på gymnasial nivå 
  
 Dir. 
  
 och utländska arbetslivserfarenheter 
  
 1998:23 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 26 mars 1998. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift att lägga fram förslag till ett organ som skall ha till uppgift att värdera hur utländsk yrkesutbildning på gymnasial nivå och utländska arbetslivserfarenheter förhåller sig till motsvarande svensk utbildning. Utredaren skall föreslå hur detta organ kan inrymmas i eller knytas till någon statlig myndighet. 
 Bakgrund 
 Invandrarnas utländska yrkesutbildning och arbetslivserfarenheter måste tas till vara för att målen för den svenska integrations- och arbets- marknadspolitiken skall kunna uppnås. Om de yrkeskunskaper och arbetslivserfarenheter som många invandrare bär med sig när de kommer till Sverige utnyttjas bättre, ökar förutsättningarna för att svenskt arbetsliv tillförs nödvändig kompetens. Detta gäller särskilt inom yrkesområden där det råder brist på personer med lämpliga kunskaper. Om dessa yrkeskunskaper inte tas till vara skapas det både onödiga kostnader för samhället och frustration hos de människor som inget hellre vill än att få använda sina kunskaper. 
 Ett hinder för invandrare att komma in på svensk arbetsmarknad är avsaknad av kontakter och nätverk. Ett annat hinder är dåliga språk- kunskaper. De olikheter som finns mellan svensk yrkesutbildning på gymnasial nivå och motsvarande utbildningar i andra länder utgör också ett hinder för invandrare att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Ett ytterligare hinder är att många svenska arbetsgivare, inte minst småföretagare, har begränsade förutsättningar att kunna bedöma ut- ländska arbetslivserfarenheter, betyg och andra bevis om utbildningar som har fullföljts i andra länder. För att öka invandrares integration i det svenska samhället och för att öka deras möjlighet att komma in på den 
  
 60  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:165 
  
 svenska arbetsmarknaden räcker det inte med att erbjuda dem t.ex. utbildning i svenska för invandrare eller andra utbildningar. I stället behövs det nu ett organ som kan bedöma vilka svenska utbildningar som motsvarar deras egna utbildningar och hur deras arbetslivserfarenhet skall värderas. 
 Inom Högskoleverket, på den internationella avdelningen, finns det redan en sådan funktion för högskoleområdets yrkesutbildningar. Verket har till uppgift att värdera utländsk högre utbildning och att ge informa- tion om utländska utbildningar. Högskoleverket värderar endast utbild- ningar som leder till yrken som inte är reglerade i Sverige. För reglerade yrken ansvarar respektive sektorsmyndighet, t.ex.  
 Social-styrelsen 
  och Sjöfartsverket. Högskoleverket ger även information om de generella  
 EG-direktiven, 
  informerar till utlandet om svensk utbildning och främjar erkännandet av svensk utbildning utomlands. 
 I  
 EG-kommissionens 
  grönbok "Grundutbildning - vidareutbildning - forskning: hinder för rörlighet över gränserna" anges att ett ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis och meriter är avgörande för den fria rörligheten. I Sveriges nationella svarsrapport till kommissionen tillbaka- visar Sverige dock alla försök att utforma ett certifieringssystem på europeisk nivå. Sverige betonar i stället att de nödvändiga åtgärderna för ett vidgat ömsesidigt erkännande av kvalifikationer bör vidtas på nationell nivå. 
 Det nya organets syfte och uppgifter 
 Syftet med det nya organet är att jämföra utländska yrkesutbildningar på gymnasial eller angränsande nivå och utländska  
 arbetslivs-erfarenheter 
  med svenska och värdera dem. Till personer med utländsk yrkesutbild- ning, som har betyg, bevis etc. som dokumenterar en viss yrkesutbild- ning, skall organet kunna ge ett utlåtande som anger att de har en viss yrkeskompetens. Ett sådant utlåtande skall så långt det låter sig göras utformas så att arbetsgivare direkt kan se att en arbetssökande har den utbildning som de frågar efter. 
 I samband med att man på organet värderar t.ex. ett betyg skall man i förekommande fall även kunna ge förslag till kompletterande yrkes- utbildning. 
 Det nya organet skall i viss utsträckning också kunna bedöma utländska arbetslivserfarenheter eller andra livserfarenheter som är av betydelse för det aktuella yrkesområdet. Detta ställer dock krav på ett nära samarbete med berörda arbetsmarknadsmyndigheter. I många fall kan det även vara nödvändigt med någon form av yrkesprövning. 
 Organet skall också kunna ge information på området. Med hjälp av Internet kan informationen enkelt göras tillgänglig för alla. De som inte 
 SOU 1998:165  
 Bilaga 1  
 61 
 har tillgång till egna datorer kan exempelvis utnyttja bibliotekens service. 
 För att kunna samla kompetens inom området och ge den service som är tänkt bör organet exempelvis knytas till en myndighet med uppgifter som redan nu har anknytning till organets uppdrag. Organet behöver dock inte vara bundet till endast en ort. Det kan vara en fördel att det inom olika regioner finns en institution som invandrare kan vända sig till i kompetensvärderingsfrågor. Dessa regionala institutioner bör antingen tillhöra organets värdmyndighet eller samverka med en annan passande myndighet på orten. 
 Utredarens uppdrag 
 Utredarens uppgift skall vara att 
  
 - 
  
 kartlägga vilka myndigheter som i dag har snarlika uppgifter och snarlik service, 
  
 - 
  
 kartlägga hur yrkesprövning för invandrare (YPI) hittills har bedrivits, 
  
 - 
  
 kartlägga hur andra länder inom EU hanterar denna typ av frågor, 
  
 - 
  
 lämna förslag till ett organ för bedömning och värdering av utländska yrkesutbildningar på gymnasial eller angränsande nivå och av dokumenterade arbetslivserfarenheter erhållna i ett annat land, 
  
 - 
  
 lämna förslag till hur organet kan inrymmas inom ramen för en befintlig statlig myndighet och hur denna myndighet skall samverka med andra myndigheter och organ, 
  
 - 
  
 bedöma i vilken omfattning det behövs regionala institutioner knutna till organet, 
  
 - 
  
 bedöma hur organet kan samverka med utbildningsinstitutioner för att ge råd om kompletterande utbildning. 
  
 Redovisning av uppdraget 
 Utredaren skall samråda med arbetsmarknadens parter för att försöka få stöd för sina förslag. De förslag som utredaren lägger fram får inte leda till utgiftsökningar eller inkomstminskningar för den offentliga sektorn. Förslag som medför ökade utgifter skall finansieras genom omprioriteringar inom berörda områden. Utredaren får dock inte i sina förslag till finansiering omfördela medel anvisade av konjunkturskäl till ordinarie verksamhet inom området. 
 Utredaren skall beakta regeringens direktiv (dir. 1994:23) till samt- liga kommittéer och särskilda utredare att pröva offentliga åtaganden. Utredaren skall även följa regeringens direktiv till kommittéer och särskilda utredare om regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om 
  
 62  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:165 
  
 att redovisa konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49) och om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124). 
 Utredaren skall senast den 1 april 1998 komma in med en budgetplan över beräknade kostnader för utredningens arbete. 
 Uppdraget i dess helhet skall vara slutfört senast den 1 oktober 1998. 
  
 SOU 1998:165 
  
 63 
  
 Översikt prov/yrkesexamen VVS 
  
 64  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1998:165 
  
 SOU 1998:165 
  
 65 
  
 SRY 
 Städ- och Rengöringsbranschens 
 Yrkesnämnd 
 Yrkesbevis 
 Yrkesbevis för städyrket utfärdas till deltagare som genomgått utbild- ning i gymnasieskola, Komvux eller i utbildningsföretag samt till an- ställd som genomgått företagsförlagd utbildning. Utbildningen ska ha genomförts med godkänt resultat. 
 Utbildningen ska genomföras med SRYs utbildningsmaterial: Ett Miljöjobb att vara stolt över. Andra utbildningsmaterial kan dock god- kännas av SRY under förutsättning att de har motsvarande innehåll och utbildningsnivå. 
 Utbildningen ska genomföras av SRY godkända handledare. Deltagaren ska genomgå ett teoretiskt och ett praktiskt kunskapstest. 
 Utbildningskraven redovisas längre fram i dokumentet. 
 Följande ämnen ska ingå i godkänd utbildning: 
  
 - 
  
 arbetsteknik, metodik 
  
 - 
  
 arbetsplanering 
  
 - 
  
 städredskap, manuella 
  
 - 
  
 städmaskiner 
  
 - 
  
 städmetoder, dagliga 
  
 - 
  
 städmetoder, periodiska bl.a. maskinkörning 
  
 - 
  
 ergonomi, teori/praktik 
  
 - 
  
 Kemisk-tekniska 
  
  produkter 
  
 - 
  
 materialkännedom 
  
 - 
  
 hygien 
  
 - 
  
 arbetsmiljö 
  
 - 
  
 service / kvalitet 
  
 - 
  
 branschanpassad arbetslivskunskap 
  
 - 
  
 städekonomi 
  
 - 
  
 städorganisation, gruppsamverkan 
  
 - 
  
 Du och Ditt företag 
  
 66  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 Teoretiskt test 
 Arbetsplanering / arbetsmetodik 
 Planera eget städområde vad beträffar daglig städning och periodiskt underhåll. Välja metod manuell/maskinell, utrusta en städvagn, priorite- ra, tyda en städinstruktion, kunna fackuttryck för olika metoder samt vilka kostnader som kan uppstå vid felaktig städning. 
 Städredskap, manuella 
 Ha kunskap om de vanligaste förekommande redskapen, fackuttryck, funktion, arbetsområde samt vård. 
 Städmaskiner 
 Ha kunskap om de vanligaste förekommande städmaskinerna; fackut- tryck, funktion och användningsområde. Ha kunskap om tillbehör, vård, hantering, skydds- och säkerhetsbestämmelser, samt batteriladdning. Särskild uppmärksamhet riktas mot elsäkerheten. 
 Ergonomi 
 Ha kunskap om arbetsätt, inställning av redskap, arbetsteknik och lyft- teknik. Inneha allmänna kunskaper om förebyggande åtgärder vilka kroppsdelar som är mest utsatta, skillnaden mellan statisk och dynamisk belastning samt fysisk och psykisk belastning. 
  
 Kemisk-tekniska 
  prdukter 
 Ha kunskap om piktogram,  
 pH-skalan, 
  innehåll och funktion för pro- dukten, indelning i huvudgrupper, val av produkt, användningsområde, varuinformation, skyddsföreskrifter, skyddsutrustning, hantering dose- ring, miljöaspekter och allergier. 
 Materialkännedom 
 Kunna identifiera de vanligaste golv- och inredningsmaterialen såsom natursten, keramik, linoleum, plast, trä, laminat och textilia samt dessas egenskaper och skötsel. I tillämpliga delar kunna redovisa vad som är skadligt för de olika materialen. Ha kunskaper om behandling med po- lish, vax och olja. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Bilaga 3  
 67 
  
 Städmetoder dagliga/periodiska 
 Kunna bedöma vilka städmetoder som erfordras och kombinera dessa. Motivera användningen av torrare metoder, flermoppssystemet och ma- skiner samt redovisa skillnaden i effektivitet, slitage och ekonomi mellan de olika metoderna. Ange och motivera insatser för att underhålla golv och andra ytor och vilka  
 kemisk-tekniska 
  produkter och tekniker som behövs för detta 
 Service / Kvalitet 
 Kunna definiera begreppen service/kvalitet och ange vad begrepp som kunskap, hänsyn, servicevilja, inlevelseförmåga, ansvar etc. innebär och också kunna ge konkreta exempel på dessa. Kunna definiera och ange vad kvalitet är och innebär med utgångspunkt från teknisk kvalitet och funktionell kvalitet. Kunna redovisa vilka faktorer som påverkar kvali- tetsnivån i ett arbete. 
 Arbetsmiljö och Hygien 
 Känna till huvuddragen i arbetsmiljölagstiftningen vad avser arbetsgiva- res/arbetstagares rättigheter och skyldigheter gällande arbetsmiljön. För- stå innebörden av begreppen rent, trivsel, hygien och säkerhet. Kunna ange i vilka utrymmen de hygieniska kraven är större och vilka åtgärder som då krävs för att uppfylla dessa. 
 Inredningsmaterial och inventarier 
 Kunna redogöra för skötsel och rengöring av målade ytor, kakel och klinkers, möbler och textilier. 
 Branschanpassad arbetslivskunskap 
 Kunna redovisa huvuddrgen i det aktuella kollektivavtalet samt tillämp- liga delar i lagen om anställningsskydd, arbetstidslagen. semesterlagen samt arbetsmarknadsförsäkringarna. 
 Städorganisation / gruppsamverkan 
 Ha kunskap om arbetets organisation inom olika städföretag/orga- nisationer och betydelsen av gruppsamverkan mellan medarbetarna. 
  
 68  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1998:165 
  
 Du och Ditt företag 
 Kunna redovisa det egna företagets organisation och verksamhet samt övrig information som företaget bestämmer. 
 Praktiskt test 
 Manuellt test 
 Deltagaren ska själv välja  
 kemisk-teknisk 
  produkt och utrusta en städ- vagn efter en arbetsinstruktion som ska innehålla: korridor, möblerat rum med  
 Russelltavla, toalettutrymme och trappa. Deltagaren ska efter avslutat test återställa städvagnen till städrummet och göra erfor- derlig eftervård. 
 Moppteknik 
 Ha kunskap om torra och fuktiga metoder, skjutmetoden, svirvelmeto- den, flermoppssystemet samt arbetsplanering och ergonomiskt utförande. 
 Svabbning 
 Ha kunskap om ergonomiskt utförande samt dosering. 
 Sanitetsstädning 
 Ha kunskap om arbetsplanering, val av  
 kemisk-teknisk 
  produkt och in- neha hygienmedvetande. Ha kunskap om användning av microfiberduk. 
 Maskinellt test 
 Deltagaren skall iordningställa maskinen, fylla på vatten, dosera och bearbeta en yta så att en bedömning kan göras och sedan återställa ma- skinen. Med återställning avses rengöring och eftervård av maskinen. rondeller, sladdupphängning samt laddning av batterier. 
  
 SOU 1998:165 
  
 Bilaga 3  
 69 
  
 Maskiner 
 Ha kunskap om planering, dosering, ergonomiskt användande och efter- vård för: 
  
 - 
  
 liten och stor kombimaskin 
  
 - 
  
 högvarvsmaskin 
  
 - 
  
 singelmaskin 
  
 - 
  
 vattensug