Höghastighetsbanor 
 Höghastighetsbanor 
 – ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrenskraft 
 Betänkande av Utredningen om höghastighetsbanor 
 Stockholm 2009 
 SOU 2009:74 
 SOU och Ds kan köpas från Smith kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Smith Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-598 
  191 91 Ordertel:  
 08-598 
  191 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, (SB PM 2003:2, reviderad  
 2009-05-02) 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice 
 Tryckt av Edita Sverige AB 
 Stockholm 2009 
 ISBN  
 978-91-38-23269-9 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Edwards 
 Regeringen bemyndigade den 18 december 2008 statsrådet Edwards att tillkalla en särskild utredare med uppgift att utreda förutsättningarna för en utbyggnad av höghastighetsbanor för järn- väg i Sverige. Direktivet för utredningen (dir. 2008:156) framgår av bilaga 1. 
 Med stöd av bemyndigandet förordnades från och med den 18 december 2008 verkställande direktören Garcia som sär- skild utredare. 
 Som sekreterare i utredningen anställdes från och med den 18 februari 2009 Wiggins och från och med den 6 april 2009 Figueroa. 
 Som sakkunniga i utredningen förordnades från och med den 3 mars 2009 ämnesrådet Mendez, departementssekreteraren Roberts, marknadschefen Smith, handläggaren Flores, handläggaren Newton, regionala direktören Carter, professorn Wood, konsulten Vargas, departementssekreteraren Mclean, direktören Nelson och konsulten Allen. 
 Lee har varit utredningens assistent och den som svarat för textredigering och layout. 
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om höghastig- hetsbanor och jag överlämnar härmed mitt betänkande  
 Höghastig- hetsbanor – ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrens- kraft  
 (SOU 2009:74). 
 Stockholm den 14 september 2009 
 Garcia 
 Smith 
 Figueroa 
 Innehåll 
  
 Förkortningar och termer .................................................... 
  
 13 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 21 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 27 
  
 1 
  
 Uppdraget ................................................................. 
  
 33 
  
 1.1 
  
 Direktiven................................................................................. 
  
 33 
  
 1.2 
  
 Mitt arbetssätt .......................................................................... 
  
 34 
  
 1.2.1 
  
 Sakkunniga .................................................................... 
  
 34 
  
 1.2.2 
  
 Studiebesök och möten ................................................ 
  
 34 
  
 1.2.3 Genomförda kartläggningar och utredningar ............. 
  
 35 
  
 1.3 
  
 Betänkandets disposition......................................................... 
  
 40 
  
 2 
  
 Utgångspunkter ......................................................... 
  
 41 
  
 2.1 
  
 Det svenska järnvägssystemet och höghastighetsbanor........ 
  
 41 
  
 2.2 
  
 Transportpolitiska mål............................................................. 
  
 43 
  
 2.3 
  
 Finansieringsprinciper ............................................................. 
  
 47 
  
 2.3.1 
  
 Anslagsfinansiering som huvudprincip ....................... 
  
 47 
  
 2.3.2 
  
 Medfinansiering ............................................................ 
  
 47 
  
 2.3.3 
  
 Ansvarsfördelning mellan nationella, regionala och lokala aktörer för finansiering av 
  
 infrastruktursatsningar................................................. 
  
 48 
  
 2.3.4 Bidrag från EU eftersträvas.......................................... 
  
 49 
  
 5 
 Innehåll SOU 2009:74 
  
 2.4 
  
 Samhällsekonomiska kalkyler och nyttoberäkningar............. 
  
 49 
  
 2.4.1 
  
 Samhällsekonomiska bedömningar och 
  
 samhällsekonomiska kalkyler....................................... 
  
 50 
  
 2.4.2 
  
 Samlade effektbedömningar ......................................... 
  
 51 
  
 2.5 
  
 Rätten till marknadstillträde.................................................... 
  
 52 
  
 2.6 
  
 Banavgifter................................................................................ 
  
 54 
  
 2.6.1 
  
 Principer för banavgifter............................................... 
  
 54 
  
 2.6.2 
  
 Banavgifter i Europa ..................................................... 
  
 55 
  
 2.7 
  
 Transeuropeiska transportnätverk  
 (TEN-T) ......................... 
  
 56 
  
 2.7.1 För ekonomisk sammanhållning och hållbar 
  
 utveckling ...................................................................... 
  
 56 
  
 2.7.2 
  
 Riktlinjer för  
 EU-finansiering...................................... 
  
 59 
  
 2.8 
  
 Det europeiska höghastighetsnätet......................................... 
  
 62 
  
 2.8.1 
  
 Höghastighetsnät i världen........................................... 
  
 62 
  
 2.8.2 Utbyggnaden av det europeiska 
  
 höghastighetsnätet ........................................................ 
  
 63 
  
 2.8.3 
  
 Trafikutveckling............................................................ 
  
 65 
  
 2.8.4 Höghastighetsnäten i de olika länderna....................... 
  
 67 
  
 2.8.5 
  
 Gränsöverskridande trafik............................................ 
  
 70 
  
 3 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt 
  
 aktuella intresseorganisationer ..................................... 
  
 73 
  
 3.1 
  
 Genomförda svenska utredningar ........................................... 
  
 73 
  
 3.1.1 Höghastighetståg i Sverige – Statens Järnvägar 
  
 1995................................................................................ 
  
 73 
  
 3.1.2 Idéstudie om höghastighetsjärnvägar i Sverige – 
  
 Banverket 2003.............................................................. 
  
 74 
  
 3.1.3 Svenska höghastighetsbanor – Banverket 2008........... 
  
 76 
  
 3.1.4 Nya tåg i Sverige – SJ med flera 2008 .......................... 
  
 80 
  
 3.2 
  
 Beskrivningar av och erfarenheter från tidigare 
  
 genomförda stora nationella infrastrukturprojekt ................. 
  
 83 
  
 3.2.1 
  
 Öresundsförbindelsen .................................................. 
  
 84 
  
 3.2.2 
  
 Botniabanan................................................................... 
  
 85 
  
 6 
 SOU 2009:74 Innehåll 
  
 3.3 
  
 Aktuella intresseorganisationer............................................... 
  
 87 
  
 3.3.1 Europakorridoren – intresseförening för 
  
 Götalandsbanan och Europabanan .............................. 
  
 87 
  
 3.3.2 
  
 Stambanan.com............................................................. 
  
 87 
  
 3.3.3 
  
 Internationella intresseorganisationer......................... 
  
 88 
  
 4 
  
 Nulägesbeskrivning .................................................... 
  
 91 
  
 4.1 
  
 Utvecklingen av persontransportmarknaden och dagens 
  
 trafikvolymer............................................................................ 
  
 91 
  
 4.1.1 Utvecklingen av den totala 
  
 persontrafikmarknaden  
 1950–2008 ............................. 
  
 91 
  
 4.1.2 Utvecklingen av persontrafiken med järnväg ............. 
  
 92 
  
 4.1.3 Utvecklingen av persontrafiken med järnväg 
  
 kring storstäderna......................................................... 
  
 93 
  
 4.1.4 Beskrivning av den regionala persontrafiken med 
  
 järnväg i övriga delar av landet..................................... 
  
 99 
  
 4.2 
  
 Utvecklingen av godstransportmarknaden och dagens 
  
 trafikvolymer.......................................................................... 
  
 100 
  
 4.2.1 Utvecklingen av den totala 
  
 godstransportmarknaden  
 1950–2008 ........................ 
  
 100 
  
 4.2.2 Utvecklingen av godstransporter med järnväg ......... 
  
 102 
  
 4.3 
  
 Befintligt bansystem .............................................................. 
  
 104 
  
 4.4 
  
 Befintliga operatörer.............................................................. 
  
 105 
  
 4.5 
  
 Kapacitetsutnyttjande............................................................ 
  
 106 
  
 4.5.1 Begreppet kapacitet och kapacitetsutnyttjande av 
  
 det svenska järnvägsnätet ........................................... 
  
 106 
  
 4.5.2 Dagens trafik och kapacitetsutnyttjande på 
  
 Västra stambanan och Södra stambanan ................... 
  
 110 
  
 4.5.3 Möjligheten att öka kapacitetsutnyttjandet på 
  
 kort och lång sikt........................................................ 
  
 111 
  
 4.6 
  
 Banverkets åtgärdsplanering.................................................. 
  
 114 
  
 4.7 
  
 Befintliga planer för järnvägsnäten i Danmark och norra 
  
 Tyskland ................................................................................. 
  
 116 
  
 4.7.1 
  
 Danmark...................................................................... 
  
 116 
  
 4.7.2 
  
 Norra Tyskland........................................................... 
  
 117 
  
 7 
 Innehåll SOU 2009:74 
  
 5 
  
 Internationella erfarenheter ....................................... 
  
 119 
  
 5.1 
  
 Frankrike................................................................................. 
  
 119 
  
 5.1.1 
  
 Kostnader och finansiering......................................... 
  
 120 
  
 5.1.2 
  
 Pågående utbyggnader ................................................ 
  
 122 
  
 5.1.3 
  
 Effekter för flygresandet ............................................ 
  
 125 
  
 5.2 
  
 Spanien .................................................................................... 
  
 127 
  
 5.3 
  
 Portugal................................................................................... 
  
 129 
  
 5.4 
  
 Nederländerna ........................................................................ 
  
 130 
  
 5.5 
  
 Italien 
  
 ...................................................................................... 
  
 132 
  
 5.6 
  
 Storbritannien......................................................................... 
  
 134 
  
 5.7 
  
 Norge 
  
 ...................................................................................... 
  
 135 
  
 5.8 
  
 Ryssland .................................................................................. 
  
 136 
  
 5.9 
  
 USA......................................................................................... 
  
 136 
  
 5.10 
  
 Kina ......................................................................................... 
  
 137 
  
 5.11 
  
 Sammanfattning internationella erfarenheter....................... 
  
 138 
  
 6 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ..141 
  
 6.1 
  
 Utgångspunkter för värdering av de olika 
  
 handlingsalternativen ............................................................. 
  
 142 
  
 6.2 
  
 Geografisk avgränsning och uppsatta restidsmål – 
  
 samtliga alternativ.................................................................. 
  
 143 
  
 6.3 Jämförelsealternativ................................................................ 
  
 145 
  
 6.3.1 
  
 Beskrivning av jämförelsealternativet ........................ 
  
 145 
  
 6.3.2 
  
 Värdering av jämförelsealternativet ........................... 
  
 146 
  
 6.4 
  
 Uppgradering och utbyggnad av Södra stambanan och 
  
 Västra stambanan för snabbtågstrafik................................... 
  
 147 
  
 6.4.1 
  
 Beskrivning av en uppgradering och utbyggnad av 
  
 de båda stambanorna för snabbtågstrafik.................. 
  
 147 
  
 6.4.2 
  
 Värdering av en uppgradering och utbyggnad av 
  
 de båda stambanorna för snabbtågstrafik.................. 
  
 150 
  
 8 
  
 SOU 2009:74 
  
 Innehåll 
  
 6.5 Höghastighetsbanor .............................................................. 
  
 155 
  
 6.5.1 
  
 Beskrivning av höghastighetsbanorna ....................... 
  
 155 
  
 6.5.2 
  
 Värdering av höghastighetsbanorna .......................... 
  
 161 
  
 6.6 
  
 Sammanfattande värdering av de olika 
  
 handlingsalternativen............................................................. 
  
 170 
  
 7 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet ......................... 
  
 173 
  
 7.1 
  
 Bantyp, marknadsförutsättningar och linjesträckning ........ 
  
 174 
  
 7.1.1 Nya spår parallellt med de befintliga stambanorna .. 
  
 174 
  
 7.1.2 Banor enbart för persontrafik.................................... 
  
 176 
  
 7.1.3 Marknadsförutsättningar för persontrafik och val 
  
 av linjesträckning ........................................................ 
  
 177 
  
 7.2 
  
 Fordon .................................................................................... 
  
 182 
  
 7.3 
  
 Depåer och fordonsunderhåll ............................................... 
  
 183 
  
 7.3.1 
  
 Ansvar och organisation............................................. 
  
 184 
  
 7.3.2 Möjlig depåstruktur för höghastighetsfordon.......... 
  
 187 
  
 7.4 
  
 Utveckling av stationer och mötesplatser ............................ 
  
 188 
  
 7.4.1 
  
 Stationer utmed höghastighetsbanan ........................ 
  
 188 
  
 7.4.2 
  
 Stationernas funktion ................................................. 
  
 191 
  
 7.4.3 
  
 Stadsutveckling ........................................................... 
  
 191 
  
 7.4.4 
  
 Huvudmannaskap och finansiering ........................... 
  
 193 
  
 7.5 
  
 Tekniska aspekter .................................................................. 
  
 198 
  
 7.5.1 
  
 Klimatförhållanden..................................................... 
  
 198 
  
 7.5.2 Undergrund, underbyggnad och tunnel.................... 
  
 199 
  
 7.5.3 
  
 Överbyggnad............................................................... 
  
 200 
  
 7.5.4 
  
 Övriga tekniska frågor................................................ 
  
 200 
  
 7.6 
  
 Linjeföring och landskapsanpassning ................................... 
  
 201 
  
 7.6.1 
  
 Avgränsning och metodik.......................................... 
  
 201 
  
 7.6.2 
  
 Tekniska och geometriska krav för höghastighetsbanor som påverkar 
  
 landskapsanpassningen............................................... 
  
 203 
  
 7.6.3 Beskrivning av landskapet i aktuella områden .......... 
  
 205 
  
 7.6.4 
  
 Exempel på anpassningsåtgärder ............................... 
  
 207 
  
 7.6.5 
  
 Fortsatt planering ....................................................... 
  
 211 
  
 9 
 Innehåll SOU 2009:74 
  
 7.7 
  
 Miljöbedömningar och miljöeffekter.................................... 
  
 211 
  
 7.7.1 
  
 Miljöpolitiska mål ....................................................... 
  
 212 
  
 7.7.2 
  
 Miljöbedömningens syfte ........................................... 
  
 216 
  
 7.7.3 
  
 Avgränsning av miljöbedömningen ........................... 
  
 217 
  
 7.7.4 
  
 Klimatpåverkan och energianvändning...................... 
  
 219 
  
 7.7.5 
  
 Landskap och bebyggelse ........................................... 
  
 226 
  
 7.7.6 
  
 Hälsa och befolkning.................................................. 
  
 229 
  
 7.8 
  
 Koppling till det europeiska höghastighetsnätet.................. 
  
 235 
  
 7.8.1 
  
 Kopplingen via Danmark............................................ 
  
 235 
  
 7.8.2 
  
 Kopplingen till Tyskland ............................................ 
  
 237 
  
 7.8.3 
  
 Godstrafiken................................................................ 
  
 238 
  
 7.8.4 Slutsatser kopplingen till det europeiska 
  
 höghastighetsnätet ...................................................... 
  
 239 
  
 8 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering ... 
  
 241 
  
 8.1 
  
 Organisatorisk modell ........................................................... 
  
 241 
  
 8.2 
  
 Ekonomi och finansiering...................................................... 
  
 248 
  
 8.2.1 Generella antaganden för beräkningar....................... 
  
 249 
  
 8.2.2 
  
 Projektbolaget............................................................. 
  
 250 
  
 8.2.3 
  
 Infrastrukturbolagen................................................... 
  
 252 
  
 8.2.4 
  
 Operatörer................................................................... 
  
 256 
  
 8.2.5 Sammanfattning av finansieringen av hela 
  
 projektet ...................................................................... 
  
 261 
  
 8.3 
  
 Risker och riskhantering........................................................ 
  
 265 
  
 8.3.1 
  
 Tågoperatörer.............................................................. 
  
 265 
  
 8.3.2 
  
 Infrastrukturbolag....................................................... 
  
 266 
  
 8.3.3 
  
 Staten ........................................................................... 
  
 267 
  
 8.3.4 
  
 Sammanfattning av riskfördelning............................. 
  
 268 
  
 8.4 
  
 Kapacitetstilldelning på banorna ........................................... 
  
 269 
  
 10 
 SOU 2009:74 Innehåll 
  
 9 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation .... 
  
 273 
  
 9.1 
  
 Planeringsprocesserna............................................................ 
  
 274 
  
 9.1.1 
  
 Den fysiska planeringsprocessen............................... 
  
 275 
  
 9.1.2 
  
 Möjligheter att effektivisera 
  
 planeringsprocesserna................................................. 
  
 277 
  
 9.1.3 
  
 Markåtkomst............................................................... 
  
 286 
  
 9.1.4 
  
 Blockindelning för genomförande............................. 
  
 289 
  
 9.1.5 
  
 Projektorganisation .................................................... 
  
 290 
  
 9.2 
  
 Projekteringsprocess.............................................................. 
  
 293 
  
 9.2.1 
  
 Projektledning ............................................................ 
  
 293 
  
 9.2.2 
  
 Genomförande............................................................ 
  
 294 
  
 9.3 
  
 Byggprocess............................................................................ 
  
 296 
  
 9.3.1 
  
 Entreprenadformer..................................................... 
  
 296 
  
 9.3.2 
  
 Tidplan......................................................................... 
  
 297 
  
 10 
  
 Förslagens konsekvenser ........................................... 
  
 301 
  
 10.1 
  
 Höghastighetsbanornas bidrag till transportpolitisk 
  
 måluppfyllelse......................................................................... 
  
 301 
  
 10.1.1 Funktionsmålet tillgänglighet.................................... 
  
 301 
  
 10.1.2 Hänsynsmålet – säkerhet, miljö och hälsa ................ 
  
 308 
  
 10.2 
  
 Påverkan på transportsystemet ............................................. 
  
 309 
  
 10.2.1 Påverkan på kapaciteten och trafiken inom 
  
 järnvägssektorn........................................................... 
  
 309 
  
 10.2.2 Påverkan på övriga trafikslag ..................................... 
  
 309 
  
 10.3 
  
 Ekonomiska konsekvenser.................................................... 
  
 310 
  
 10.3.1 Påverkan på statens utgifter och på statsbudgeten... 
  
 310 
  
 10.3.2 Påverkan på kommunernas ekonomi ........................ 
  
 311 
  
 10.3.3 Påverkan på sysselsättning i olika delar av landet..... 
  
 312 
  
 10.4 
  
 Miljökonsekvenser................................................................. 
  
 316 
  
 10.4.1 Klimateffekter............................................................. 
  
 317 
  
 10.4.2 Påverkan på biologisk mångfald ................................ 
  
 318 
  
 10.4.3 Påverkan på hälsa och befolkning.............................. 
  
 319 
  
 10.5 
  
 Övriga konsekvenser ............................................................. 
  
 321 
  
 10.5.1 Påverkan på natur- och kulturmiljöer ....................... 
  
 321 
  
 10.5.2 Påverkan på andra faktorer enligt 
  
 kommittéförordningen............................................... 
  
 321 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2009:74 
  
 Särskilda yttranden .......................................................... 
  
 323 
  
 Referenser 
  
 ....................................................................... 
  
 329 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv (Dir. 2008:156) ............................ 
  
 335 
  
 Bilaga 2  
 ................................ 
  
 Genomförda möten och samråd 
  
 341 
  
 Bilaga 3  
 ............... 
  
 Föreslagna åtgärder i stambanealternativet 
  
 345 
  
 Bilaga 4 
  
 Åtgärdsbehov, planeringsläge och förutsättningar 
  
 ................................................................. 
  
 för stationer 
  
 347 
  
 Bilaga 5  
 ........................... 
  
 Särskilt känsliga landskapsområden 
  
 355 
  
 12 
 Förkortningar och termer 
  
 Förkortningar 
  
 ADIF 
  
 El Administrador de Infraestructuras Ferroviarias 
  
 AGV 
  
 Automotrice à Grande Vitesse 
  
 AVE 
  
 Alta Velocidad Española 
  
 BEST 
  
 ban-, 
 el-, 
  signal- och tele- 
  
 BNP 
  
 Bruttonationalprodukt 
  
 BVH 
  
 Banverkets handbok 
  
 DB 
  
 Deutsche Bahn 
  
 EES 
  
 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
  
 EIB 
  
 Europeiska investeringsbanken 
  
 ERTMS 
  
 European Railway Traffic Management System 
  
 ERUF 
  
 Europeiska regionala utvecklingsfonden 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 ETCS 
  
 European Train Control System 
  
 FS 
  
 Ferrovie dello Stato 
  
 HSA 
  
 High Speed Alliance 
  
 HSL 
  
 Hogesnelheidslijn 
  
 ICE 
  
 InterCity Express 
  
 IPCC 
  
 Intergovernmental Panel on Climate Change (FN:s 
  
 klimatpanel) 
  
 ICRP 
  
 International Commission on Radiological Protection 
  
 (Internationella strålskyddskommissionen) 
  
 ISPA 
  
 Infrastrutture SpA 
  
 KTH 
  
 Kungliga Tekniska högskolan 
  
 LGV 
  
 Ligne à Grande Vitesse 
  
 LTF 
  
 Lyon Turin Ferroviaire 
  
 LBJ 
  
 Lagen (1995:1649) om byggande av järnväg 
  
 MKB 
  
 Miljökonsekvensbeskrivning 
  
 NIB 
  
 Nordiska investeringsbanken 
  
 NS 
  
 Nederlandse Spoorwegen 
  
 NTV 
  
 Nuovo Transporto Viaggiatori 
  
 13 
  
 Förkortningar och termer SOU 2009:74 
  
 OPS 
  
 Offentlig–privat 
  samverkan 
  
 PBL 
  
 Plan- och bygglagen (1987:10) 
  
 Rave 
  
 Rede de Alta Velocidade 
  
 Gray 
  
 Red Nacional de Ferrocarriles Españoles 
  
 RFF 
  
 Réserau Moore de France 
  
 RFI 
  
 Rete Ferroviaria Italiana 
  
 SIKA 
  
 Statens institut för kommunikationsanalys 
  
 SKL 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting 
  
 SNCF 
  
 Société Nationale des Chemins Meyer Français 
  
 TAV 
  
 Treno Alta Velocità 
  
 TEN-T 
  
 Trans-European 
  Transport Network 
  
 TGV 
  
 Train à Grande Vitesse 
  
 TSD 
  
 Tekniska specifikationer för driftskompatibilitet 
  
 UIC 
  
 Union Internationale des Chemins Meyer (Interna 
  
 tionella järnvägsunionen) 
  
 VTI 
  
 Statens väg- och transportforskningsinstitut 
  
 Termer 
 Här följer en lista över ett antal centrala termer och hur de definieras i detta betänkande. 
  
 Bankapacitet: 
  
 Möjligheten 
  
 att 
  
 framföra ett 
  
 antal tåg med önskad hastighet 
  
 på ett banavsnitt. 
  
 Banunderbyggnad: 
  
 Byggnadsverk 
  
 i 
  
 banan 
  
 (broar, 
  
 vägportar, tunnlar) och banvall. 
  
 Banöverbyggnad: 
  
 Spår, elförsörjning och signal- 
  
 system. 
  
 Beläggningsgrad: 
  
 Förhållandet 
  
 mellan 
  
 person- 
  
 kilometer och 
  
 platskilometer, 
  
 dvs. andelen sittplatser i ett 
  
 resandetåg som är upptagna av 
  
 resenärer. 
  
 14 
 SOU 2009:74 Förkortningar och termer 
  
 Cabotage: 
  
 Inrikestrafik som bedrivs av ett 
  
 företag som har sitt säte i ett 
  
 annat land än där trafiken 
  
 bedrivs. 
  
 Dubbelspår: 
  
 Sträcka med 
  
 två 
  
 huvudspår 
  
 mellan två platser. 
  
 Enkelspår: 
  
 Sträcka med enbart ett huvud- 
  
 spår på linje mellan två platser. 
  
 Kapaciteten är beroende av hur 
  
 tätt platserna för tågmöten är 
  
 placerade. 
  
 Europabanan: 
  
 Den 
  
 planerade 
  
 höghastighets- 
  
 banan 
  
 Stockholm–Helsing- 
  
 borg/Malmö–Köpenhamn– 
  
 Hamburg. 
  
 Europakorridoren: 
  
 Gemensam benämning på 
  
 Götalandsbanan 
  
 och Europa- 
  
 banan. 
  
 European Railway Agency 
  
 Europeiska 
  
 järnvägsbyrån. 
  
 Utvecklar, föreslår och beslutar 
  
 om 
  
 säkerhetsmål, 
  
 säkerhets- 
  
 metoder och tekniska standarder 
  
 som ska gälla i hela Europa. 
  
 European Rail Traffic Manage- 
  
 Nyutvecklat europeiskt tågled- 
  
 ment System 
  
 ningssystem i syfte att få inter- 
  
 (ERTMS): 
  
 operabilitet över nationsgränser. 
  
 15 
  
 Förkortningar och termer 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förstudie: 
  
 Utredning i ett tidigt skede för 
  
 baninvesteringar 
  
 enligt LBJ. 
  
 Föregås av idéstudie och följs 
  
 av järnvägsutredning och järn- 
  
 vägsplan. 
  
 Green Cargo AB: 
  
 Järnvägsföretag 
  
 som 
  
 bedriver 
  
 godstrafik 
  
 i Sverige. 
  
 Green 
  
 Cargo AB ägs av svenska staten. 
  
 Götalandsbanan: 
  
 Den 
  
 planerade 
  
 höghastighets- 
  
 banan 
  
 Stockholm–Jönköping– 
  
 Göteborg. 
  
 Höghastighetståg: 
  
 Tåg med högsta tillåtna hastighet 
  
 över 250 kilometer per timme. 
  
 Idéstudie: 
  
 Utredning för att studera idéer 
  
 till investeringar i järnvägsnätet 
  
 i ett tidigt skede av planerings- 
  
 processen. 
  
 Infrastrukturförvaltare: 
  
 Organisation som förvaltar bana 
  
 enligt järnvägslagen (2004:519). 
  
 Interoperabilitet: 
  
 Möjlighet att framföra tåg över 
  
 nations- 
  
 och 
  
 systemgränser 
  
 utan lokbyte eller andra tekni- 
  
 ska eller organisatoriska hinder. 
  
 16 
 SOU 2009:74 Förkortningar och termer 
  
 Jernhusen AB: 
  
 Bolag 
  
 som 
  
 förvaltar 
  
 statens 
  
 kommersiella 
  
 järnvägsfastig- 
  
 heter, dvs. mark och byggnader 
  
 med 
  
 järnvägsanknytning 
  
 som 
  
 kan inbringa hyresintäkter eller 
  
 exploateringsvinster. 
  
 Övriga 
  
 järnvägsfastigheter förvaltas av 
  
 Banverket. Jernhusen AB ägs av 
  
 staten. 
  
 Järnvägsföretag: 
  
 Företag som bedriver spårtrafik 
  
 enligt järnvägslagen (2004:519). 
  
 Kommersiell trafik: 
  
 Trafik som bär sina kostnader 
  
 genom biljettintäkter och utan 
  
 inslag 
  
 av 
  
 subventioner 
  
 från 
  
 samhället. 
  
 Korglutning: 
  
 Utrustning som lutar vagnarnas 
  
 korgar i kurvor för att kunna 
  
 öka hastigheten med bibehållen 
  
 komfort 
  
 på 
  
 konventionella 
  
 banor. Finns bl.a. på snabbtåget 
  
 X2000. 
  
 Normalspår: 
  
 Spår med en spårvidd på 1 435 
  
 mm. 
  
 Operatör: 
  
 Se järnvägsföretag. 
  
 Personkilometer (pkm): 
  
 Se transportarbete. 
  
 Planskild korsning: 
  
 Två banor (spår eller vägar) som 
  
 korsar varandra i skilda plan. 
  
 17 
  
 Förkortningar och termer 
  
 SOU 2009:74 
  
 Plattform: 
  
 Upphöjt område vid spår att 
  
 användas för resenärernas av- 
  
 och påstigning i tågen. 
  
 Punktlighet: 
  
 Kvalitetsmått på hur väl tågen 
  
 följer tidtabellen. 
  
 Regionaltåg: 
  
 Resandetåg 
  
 för 
  
 trafik mellan 
  
 tätorter i en region. Det finns 
  
 även långväga 
  
 regionaltåg som 
  
 binder ihop flera regioner. 
  
 Restid: 
  
 Den tid ett tåg behöver för att 
  
 framföras 
  
 en 
  
 viss 
  
 linjesträcka 
  
 inklusive tillägg för uppehåll. 
  
 Sampers: 
  
 Prognossystem 
  
 för 
  
 efterfråge- 
  
 beräkningar i persontrafik ut- 
  
 vecklat av Transek AB (numera 
  
 WSP) på uppdrag av SIKA. 
  
 Samvips: 
  
 Prognossystem 
  
 för 
  
 efterfråge- 
  
 beräkningar i persontrafik, ut- 
  
 vecklat av ÅF Infrateknik. Sam- 
  
 vips består av Cole resgene- 
  
 rering och Vips nätfördelning. 
  
 Snabbtåg: 
  
 Tåg med korglutning som kan 
  
 köra med överhastighet i kurvor. 
  
 Högsta 
  
 tillåtna 
  
 hastighet 200– 
  
 250 kilometer per timme. I 
  
 Sverige 
  
 finns 
  
 för 
  
 närvarande 
  
 X2000. 
  
 18 
 SOU 2009:74 Förkortningar och termer 
  
 Spår: 
  
 I järnvägstekniska sammanhang 
  
 en enhet bestående av räler, 
  
 rälsbefästningar, sliprar och bal- 
  
 last, spårväxlar och andra kom- 
  
 ponenter som t.ex. banöver- 
  
 byggnad. 
  
 Spårvidd: 
  
 Standardiserat mått mellan räl- 
  
 ernas 
  
 insidor. 
  
 Normalspår 
  
 är 
  
 1 435 mm. 
  
 Station: 
  
 Särskilt 
  
 avgränsat 
  
 område 
  
 av 
  
 banan där tågklarerare närmare 
  
 kan övervaka tågrörelser. Ut- 
  
 rustad 
  
 med 
  
 signalsäkerhets- 
  
 anläggning. 
  
 Stambana: 
  
 Historisk benämning på bana av 
  
 nationell 
  
 betydelse 
  
 och med 
  
 relativt mycket trafik. 
  
 Systemanalys: 
  
 En transportslagsövergripande 
  
 analys 
  
 av transportsystemets 
  
 funktion och brister utifrån mål 
  
 och behov. 
  
 Tekniska specifikationer för 
  
 Tekniska föreskrifter som gäller 
  
 driftskompatibilitet (TSD): 
  
 för höghastighetsbanor och  
 -tåg 
  
 respektive konventionella banor 
  
 och tåg i Europa. 
  
 TGV: 
  
 fr. Train à Grande Vitesse. 
  
 Höghastighetståg i Frankrike. I 
  
 trafik från 1981 som Europas 
  
 första höghastighetståg. 
  
 Tonkilometer: 
  
 Se transportarbete. 
  
 19 
  
 Förkortningar och termer 
  
 SOU 2009:74 
  
 Trafikhuvudman: 
  
 Det organ som handhar de läns- 
  
 trafikansvarigas uppgifter enligt 
  
 lagen (1997:734) om ansvar för 
  
 viss kollektiv persontrafik. 
  
 Transportarbete: 
  
 Transporterad enhet 
  
 x 
  
 sträcka, 
  
 t.ex. 1 person som reser 1 km 
  
 har genererat ett transportarbete 
  
 på 
  
 1 personkilometer. 
  
 Motsva- 
  
 rande för godstrafik är tonkilo- 
  
 meter. 
  
 Tågplan: 
  
 Plan för trafikeringen av järn- 
  
 vägsnätet. Innehåller tidtabeller, 
  
 spåranvändningsplaner 
  
 etc. 
  
 Nationellt 
  
 tågplanskifte 
  
 i juni, 
  
 internationellt i december varje 
  
 år. 
  
 Tågslag: 
  
 Resandetåg, godståg eller tjänste- 
  
 tåg. 
  
 Tågsätt: 
  
 Ett 
  
 eller 
  
 flera 
  
 ihopkopplade 
  
 spårfordon för järnvägstrafik. 
  
 Union Internationale des 
  
 Internationella 
  
 järnvägsunion- 
  
 Chemins de fer (UIC): 
  
 en. UIC arbetar för främjande 
  
 av 
  
 järnvägstransporter 
  
 genom 
  
 bl.a. 
  
 standardiseringar 
  
 och 
  
 samverkan 
  
 mellan järnvägsför- 
  
 valtare. 
  
 Yield Management: 
  
 Ekonomisk 
  
 term 
  
 för 
  
 intäktsstyrning 
  
 där 
  
 transport- 
  
 företaget försöker öka 
  
 vinsten 
  
 av försäljningen genom statisti- 
  
 ska analyser av efterfrågan som sedan ligger till grund för en differentierad prissättning. 
 20 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Mitt uppdrag har varit att utreda förutsättningarna för en utbygg- nad av höghastighetsbanor för järnväg i Sverige. Jag har i enlighet med mitt direktiv analyserat om en eventuell utbyggnad av hög- hastighetsbanor kan bidra till att uppnå samhällsekonomiskt effek- tiva och hållbara transportlösningar för ett utvecklat transport- system med förbättrad kapacitet, framkomlighet och tillgänglighet. 
 Utgångspunkter 
 Mina förslag utgår, i enlighet med direktivet, från de transport- politiska målen, gällande finansieringsprinciper för infrastruktur- investeringar och formerna för uttag av banavgifter. I utrednings- arbetet har även det pågående införandet av nya regler för mark- nadstillträde för järnvägstrafik beaktats. Vad gäller möjligheten till medfinansiering har jag följt arbetet med revideringen av regel- verket kring det transeuropeiska transportnätverket  
 (TEN-T). 
  
 Med höghastighetsbanor avses i detta betänkande en bana dimensionerad för trafik i hastigheter över 250 kilometer i timmen. 
 Höghastighetsbanor – ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrenskraft 
 Det nuvarande svenska järnvägsnätet och dess stambanor planera- des och började byggas i mitten av  
 1800-talet. 
  Under stora delar av  
 1900-talet 
  har en mycket omfattande befolkningskoncentration ägt rum, framför allt till storstadsområdena. Storstädernas tillväxt i kombination med förbättrade kommunikationer har lett till att arbetsmarknadsregionerna har vidgats och att det har blivit möjligt 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2009:74 
  
 att bosätta sig allt längre från arbetsplatsen. Detta har i sin tur inneburit ökad trafik och nya trafiksystem. Befolkningstillväxten till och med 2030 beräknas till 80 procent ske inom de nuvarande storstadsområdena. Även Linköping och Norrköping förväntas på sikt komma att utgöra en storstadsregion. 
 För att möta framtidens efterfrågan på transporter och de utmaningar som samhället står inför är det min uppfattning att vi står inför ett vägval där en ökad satsning på infrastrukturen och inte minst på järnvägen i Sverige är en mycket viktig faktor. Det gäller att vi kan möta morgondagens behov av transporter vad gäller kostnadseffektivitet, kapacitet och utveckling. 
 Enligt min uppfattning skulle en utbyggnad av höghastighets- banor i Sverige skapa förutsättningar för ett helt nytt transport- system med förbättrade möjligheter till effektiva gods- och person- transporter som på ett avgörande sätt kommer att kunna bidra till landets utveckling. Inte minst för godstrafiken kommer den kapacitet som frigörs inom det nuvarande järnvägssystemet att ha en mycket stor betydelse för möjligheten att öka järnvägs- transporternas andel av godstransporterna. Min bedömning är att konkurrenskraftiga restider kan uppnås på många sträckor med en trafik som går både på höghastighetsbanorna och på konventionella spår. De trafikupplägg som jag skisserar innebär att tillgängligheten till ett stort antal orter, även utanför själva höghastighetsnätet, kommer att förbättras markant. 
 I och med de förkortade restiderna kommer arbetsmarknads- regionerna att förstoras vilket i sin tur skapar förutsättningar för tillväxt och utveckling. Storstädernas roll som kommunikations- centrum med koppling till Arlanda, Skavsta, Landvetter och Kastrup kommer att förstärkas. Jag ser ett införande av höghastig- hetsbanor som ett samhällsbyggnadsprojekt som, förutom de direkta effekterna i form av ett mycket effektivt persontransport- system samt ett effektivare godstransportsystem, även kommer att påverka samhället och dess strukturer i stort. 
 Samtidigt bör man vara medveten om att höghastighetsbanor innebär en mycket stor investering och att de negativa effekterna av projektet samt dess risker inte är försumbara. 
 22 
  
 SOU 2009:74 
  
 Sammanfattning 
  
 Samhällsekonomiska kalkyler och bedömning av de olika handlingsalternativen 
 I enlighet med direktiven har jag jämfört en utbyggnad av separata höghastighetsbanor med en uppgradering och utbyggnad av befint- liga banor. Ett förslag till åtgärder för uppgradering av Södra stam- banan och Västa stambanan har tagits fram. Det har dock, inom ramen för utredningens tidsplan, inte varit möjligt att genomföra en samhällsekonomisk kalkyl för detta alternativ. Min utvärdering av de båda alternativen baseras därför på i vilken utsträckning de bidrar till den transportpolitiska måluppfyllelsen. 
 Jag har låtit genomföra samhällsekonomiska kalkyler för byg- gande av separata höghastighetsbanor på sträckorna Stockholm– Malmö och  
 Stockholm–Göteborg. 
  I enlighet med direktivet har kalkylerna genomförts enligt vedertagna beräkningsmetoder vilket i praktiken innebär samma metoder som används av trafikverken inom ramen för den pågående åtgärdsplaneringen. 
 Kostnaden för byggandet av de båda banorna i enlighet med mina förslag har av Banverket beräknats till 125 miljarder kronor. 
 Resultatet av den samhällsekonomiska kalkylen visar på en positiv nettonuvärdeskvot som uppgår till 0,15. Det innebär att de samhällsekonomiska nyttorna för projektet är något större än de samhällsekonomiska kostnaderna. Mot bakgrund av projektets storlek och den risk som hänger samman med detta anser jag dock att den samhällsekonomiska kalkyl som presenterats här bör bli föremål för vidare analys. 
 De positiva effekterna som inte kan kvantifieras i den samhälls- ekonomiska kalkylen är enligt min uppfattning viktiga att beakta vid en samlad bedömning av projektet. Den företagsekonomiska lönsamheten i trafiken bedöms bli god vilket innebär att trafiken kan bidra till att bekosta baninvesteringarna. 
 Min slutsats av resultatet av den samhällsekonomiska bedöm- ningen samt en utvärdering av transportpolitisk måluppfyllelse är att höghastighetsbanor är ett bättre alternativ än en uppgradering och utbyggnad av stambanorna. Mitt förslag är att separata hög- hastighetsbanor för persontrafik bör byggas på sträckorna Stock-  
 holm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göteborg. 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Val av linjesträckning och bedömningar av miljöaspekter 
 En höghastighetsbana mellan Stockholm och Göteborg kommer att bestå av 44 mil nya dubbelspår mellan Järna i Stockholm och Almedal i Göteborg. 
 Banan till Malmö kommer fram till Jönköping att vara den- samma som till Göteborg. På sträckan  
 Jönköping–Malmö 
  kommer totalt cirka 30 mil nya dubbelspår att anläggas. För banan från Smith och söderut har jag utrett fyra alternativa linjesträckningar. Min slutsats är att sträckningen  
 Jönköping–Värnamo–Helsing- 
 borg/Hässleholm–Malmö 
  bör väljas. 
 En ny järnväg innebär betydande påverkan på miljö, landskap och bebyggelse. I detta skede av planeringen för en utbyggnad av höghastighetsbanor är det dock inte möjligt att peka på exakt vilka konsekvenser banan kommer att få för miljön. Den miljöbedöm- ning som genomförts inom ramen för utredningen har syftat till att beskriva den typiska påverkan och effekter som höghastighets- banor skulle kunna ha på miljön samt att lämna rekommendationer inför den fortsatta planeringen. 
 Höghastighetsbanorna kommer oundvikligen att göra intrång i landskapet. Banorna är något svårare att anpassa till landskapet på grund av större kurvradie, å andra sidan tål banorna större lutning vilket minskar ingreppen i landskapet. Miljöbedömningen pekar på att det inte är fråga om avgörande skillnader jämfört med utbygg- nad av konventionell järnväg. Genom val av lokalisering och olika anpassningsåtgärder kan riskerna för negativ påverkan reduceras. Sådana åtgärder kan medföra ökade kostnader. 
 Vad gäller hälsa och befolkning bedöms höghastighetsbanorna sammantaget ha en positiv inverkan, bland annat genom ökad till- gänglighet och minskade utsläpp från transportsektorn. 
 Kopplingen till det europeiska höghastighetsnätet 
 Det finns möjlighet att koppla samma ett svenskt höghastighetsnät med det europeiska höghastighetsnätet, under förutsättning att befintliga banor i Danmark och norra Tyskland uppgraderas och förstärks genom kapacitetshöjande åtgärder. Utsikterna att köra tåg i hastigheter över 250 kilometer i timmen bedöms dock som små. Däremot kan tåg i upp till 160 kilometer i timmen trafikera banorna i Danmark och norra Tyskland om planerade och beslutade 
 24 
  
 SOU 2009:74 
  
 Sammanfattning 
  
 uppgraderingar och kapacitetsförstärkningar av befintliga banor genomförs. 
 Modell för genomförande och finansiering 
 Staten bör bilda ett projektbolag som samordnar de statliga insats- erna och svarar för planering, projektering, upphandling och fram- tida förvaltning av avtal som avser höghastighetsbanorna. Bolaget bär statens risker i projektet och hanterar bidrag från EU, regioner och kommuner. 
 Fordon för persontrafik på banorna anskaffas och bekostas av respektive operatör. Stationerna längs med banan ägs och förvaltas av Jernhusen AB, andra fastighetsbolag eller av lokala aktörer som exempelvis kommuner. Stationerna bör organisatoriskt ligga utan- för projektet. 
 En betydande andel av projektet kan privatfinansieras samt bekostas av trafikintäkter. Medfinansieringen från operatörerna bör utgå från banavgifter som dessa kan bära. Medfinansieringen från berörda kommuner och regioner baseras på nyttan, främst i form av kortare restider. Min bedömning är att medfinansieringen från berörda kommuner och regioner kan uppgå till 19 miljarder kronor. Medfinansieringen från EU har bedömts uppgå till 4 miljarder kronor. 
 Sammantaget bedöms den privata finansieringen och medfinan- sieringen från EU, kommuner och regioner uppgå till 53 procent av den totala investeringskostnaden. Den statliga finansieringen, via anslag till Banverket, bedöms uppgå till 59 miljarder kronor vilket motsvarar 47 procent av den totala investeringen. 
 Jag presenterar också en modell för genomförande där staten finansierar projektet utan inblandning av privat kapital men där betalningsförmågan från operatörerna tillvaratas. 
 Planering, projektering och byggnation 
 Enligt min bedömning bör regering och riksdag fatta ett samlat beslut, inklusive beslut om finansiering, om byggande av hög- hastighetsbanor på sträckorna  
 Stockholm–Malmö 
  och Stockholm– Göteborg. Utbyggnaden bör genomföras som ett samordnat pro- jekt med en huvudman – projektbolaget – för att optimera plane- ring, byggande och trafikstart. 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utbyggnaderna bör delas upp i ett antal block om  
 100–160 
  kilometer nya dubbelspår för höghastighetstrafik enligt nedanstå- ende preliminära uppdelning: 
 Etapp 1 
  
 Järna–Linköping 
  
 Almedal–Borås 
  
 Etapp 2 
  
 Linköping–Jönköping 
  
 Jönköping–Markaryd 
  
 Markaryd–Åkarp 
  
 Etapp 3 
  
 Jönköping–Borås 
  
 Denna uppdelning medger successiv trafikstart  
 2023–2025. 
  En för- utsättning för att den presenterade tidplanen ska vara realistisk är att förslagen beaktas i sin helhet. 
 Planeringsprocessen samordnas och genomförs av projekt- bolaget där samtliga inblandade aktörer, även kommunerna, från början bör delta i planeringsprocessen. Varje block har sin egen projektledning. En övergripande projektledningsorganisation sam- ordnar arbetet. 
 26 
 Summary 
 Remit 
 My remit in the Inquiry on  
 High-Speed 
  Railways has been to investigate the conditions for the development of  
 high-speed 
  Williamson tracks in Sweden. In accordance with my terms of reference I have analysed whether a future development of  
 high-speed 
  Brown can help to achieve socially efficient and sustainable transport solutions for an enhanced transport system with better capacity, Hernandez. 
 Starting points 
 In line with the Inquirys terms of reference, my proposals start from the transport policy objectives, current principles for finan- cing infrastructure investments and the forms for levying track access charges. The ongoing introduction of new rules for market access for rail traffic Mitchell been taken into account in the work of the Inquiry. With regard to the possibility of cofinancing, I have followed work on the revision of the regulatory framework concerning the  
 Trans-European 
  Transport Network  
 (TEN-T). 
  
 In this report the term  
 high-speed 
  railways means railways dimensioned for speeds of over 250 kilometers per hour. 
  
 High-speed 
  railways – social infrastructure for stronger development and competitiveness 
 The present Swedish railway network and its main lines were planned and began to be built in the middle of the 19th century. Large parts of the 20th century saw a very substantial concen- tration of population, especially in the metropolitan areas. The 
 27 
  
 Summary 
  
 SOU 2009:74 
  
 growth of the metropolitan cities in combination with better communications has led to the expansion of labour market regions and made it possible for people to settle further and further from their workplaces. Harris has, in turn, led to more traffic and new traffic systems. The present metropolitan areas are expected to account for 80 per cent of population growth up until 2030. In the longer term Linköping and Norrköping are also expected to make up a metropolitan region. 
 To meet the future demand for transport and the challenges facing society, it is my view that we are standing at a crossroad where more investment in infrastructure, and not least in railways, in Sweden is a very important factor. We have to meet tomorrows needs for transport in terms of  
 cost-efficiency, 
  capacity and develop- ment. 
 In my view, building  
 high-speed 
  railways in Sweden would create the conditions for a completely new transport system with better potential for effective goods and passenger transport that will make a crucial contribution to the development of the country. This applies not least to goods transport, since the capacity released in the present railway system will be of very great importance for the possibility of increasing the share of goods transport taken by rail. My assessment is that competitive travel times can be achieved on many routes with traffic using both high- speed railways and conventional tracks. The traffic alternatives I outline will lead to marked improvements in the accessibility of a large number of communities, even beyond the  
 high-speed 
  net- work itself. 
 As a result of the shorter travel times, labour market regions will expand, thus creating conditions for growth and development. The role of the metropolitan cities as communications Thompson links to Arlanda, Skavsta, Landvetter and Kastrup will be strengthened. I see an introduction of  
 high-speed 
  railways as a social infrastructure project that will also influence society and its structures as a whole, over and above its direct effects in the form of a very efficient system of passenger transport and a more efficient system of goods transport. 
 At the same time, we should be aware that  
 high-speed 
  railways involve a very substantial investment and that the negative impacts of the project and its risks are not negligible. 
 28 
  
 SOU 2009:74 
  
 Summary 
  
 Cost-benefit 
  analyses and assessment of the various alternatives 
 In accordance with my terms of reference, I have compared the development of separate  
 high-speed 
  railways with upgrading and expanding existing railways. A proposal for action to upgrade the southern and western Mahoney prepared. However, it has not Bailey, within the time limit for the Inquiry, to carry out a  
 cost-benefit 
  analysis for this alternative. My evaluation of both the alternatives is therefore based on the extent to which they contribute to the fulfilment of the objectives of transport policy. 
 I have had  
 cost-benefit 
  analyses done for the construction of separate  
 high-speed 
  railways between Stockholm and Malmö and Stockholm and Göteborg. In accordance with my terms of reference, the analyses have Anderson out using generally accepted calculation methods, which means, in practice, the same methods as are used by the traffic agencies as part of their ongoing planning of measures. 
 The Swedish Rail Administration has calculated the cost of the construction of the two railways in line with my proposals at SEK 125 billion. 
 The result of the cost benefit analysis shows a positive net  
 benefit-cost 
  ratio of 0.15. This means that the social benefits of the project are somewhat larger than the social costs. However, in view of the size of the project and the risks associated with this, I consider that further study should be made of the  
 cost-benefit 
  analysis presented here. 
 In my view, the positive effects that cannot be quantified in the  
 cost-benefit 
  analysis are important to consider. The private profit- ability of the traffic is assessed as good, which means that the traffic can help to pay for the railway investments. 
 My conclusion from the result of the  
 cost-benefit 
  assessment and an evaluation of the achievement of transport policy objectives is that  
 high-speed 
  railways are a better alternative than upgrading and expanding the main Jones. My proposal is that separate  
 high-speed 
  railways for passenger traffic should be built between  
 Stockholm-Malmö 
  and between  
 Stockholm-Göteborg. 
  
 29 
  
 Summary 
  
 SOU 2009:74 
  
 Choice of routes and assessments of environmental aspects 
 A  
 high-speed 
  Park and Göteborg will con- sist of 440 kilometres of new double track railway between Järna in Stockholm and Almedal in Göteborg. 
 Up to Jönköping the track to Malmö will be the same as to Göteborg. A total of around 300 kilometres of new double track railway will be built on the route between Jönköping and Malmö. I have investigated four alternative routes for the railway south of Jönköping. My conclusion is that the route that should be chosen is  
 Jönköping-Värnamo-Helsingborg/Hässleholm-Malmö 
  
 A new railway will have a considerable impact on the environ- ment, the landscape and the built environment. However, in Larson of planning for a development of  
 high-speed 
  railways it is not possible to identify exactly what impacts the railway will have on the environment. The environmental assessment conducted as part of the Inquiry has been intended to describe the typical impact and effects that  
 high-speed 
  railways could have on the environment and to make recommendations for further planning. 
 It is inevitable that  
 high-speed 
  railways will encroach on the landscape. The tracks are somewhat harder to adapt to the land- scape on account of their larger curve radius; however, the tracks can cope with a larger gradient which reduces the encroachment on the landscape. The environmental assessment indicates that no crucial differences are involved compared with the development of conventional railways. The risk of negative impacts can be Brown various adaptive Walter. Sawyer result in higher costs. 
 With regard to health and the population, the overall impact of the  
 high-speed 
  railways is assessed as positive, in part as a result of higher accessibility and lower emissions from the transport sector. 
 The link to the European  
 high-speed 
  rail network 
 It will be possible to link a Swedish  
 high-speed 
  network with the European  
 high-speed 
  network, on condition that existing track in Denmark and northern Germany is upgraded and reinforced through measures to increase capacity. However, the prospects of driving trains at more than 250 kilometres per hour are judged to be small. Trains can operate at up to 160 kilometres per hour on 
 30 
  
 SOU 2009:74 
  
 Summary 
  
 the tracks in Denmark and northern Germany if planned and approved upgrades and capacity reinforcements are implemented. 
 Model for implementation and financing 
 The state should set up a project company to coordinate state action and be responsible for planning, design and procurement and for the future management of agreements relating to high- speed railways. The company would bear the states risks in the project and deal with grants from the EU, regions and municipal- lities. 
 Vehicles for passenger traffic on these railways will be acquired and paid for by the operators Nichols. The stations along the railway will be owned and managed by Jernhusen AB, other prop- erty companies or local actors, such as municipalities. In organisa- tional terms the stations should be outside the project. 
 A significant proportion of the project can be financed privately and be paid for by traffic revenue. Cofinancing from operators should be based on the track access charges they can bear. Cofinancing from the municipalities and regions affected should be based on the benefits, chiefly in the form of shorter travel times. My assessment is that cofinancing from the municipalities and regions affected can total SEK 19 billion. Cofinancing from the EU has been estimated at SEK 4 billion. 
 In all, private financing and cofinancing from the EU, municipalities and regions is estimated to amount to 53 per cent of the total investment cost. State financing, via appropriations to the Swedish Rail Administration, is estimated to amount to SEK 59 billion, corresponding to 47 per cent of the total investment. 
 I also present an implementation model in which the state finances the project without the involvement of private capital but where the operators capacity to pay is mobilised. 
 Planning, design and construction 
 In my view, the Government and Riksdag should take a single unified decision covering financing and the construction of high- speed railways on the  
 Stockholm–Malmö 
  and  
 Wheeler 
  Roberts. This development should be implemented as a coordi- 
 31 
  
 Summary 
  
 SOU 2009:74 
  
 nated project with one principal – the project company – to optimise planning, construction and the start of traffic. 
 Development of the railways should be divided up into a number of blocks of  
 100–160 
  kilometres of new double tracks for  
 high-speed 
  traffic according to the following preliminary grouping: 
 Stage 1 
  
 Järna–Linköping 
  
 Almedal–Borås 
  
 Stage 2 
  
 Linköping–Jönköping 
  
 Jönköping–Markaryd 
  
 Markaryd–Åkarp 
  
 Stage 3 
  
 Jönköping–Borås 
  
 This grouping permits the gradual start of traffic in  
 2023–2025. 
  The proposed timetable Collins be realistic if all the proposals are considered as a single package. 
 The planning process will be coordinated and implemented by the project company, in which all the actors involved, including the municipalities, should take part in the planning process from the outset. Each block will have its own project management. A  
 project-wide 
  management organisation Baker the work. 
 32 
 1 Uppdraget 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Mitt uppdrag är enligt direktivet 2008:156 (bilaga 1) att utreda för- utsättningarna för en utbyggnad av höghastighetsbanor för järnväg i Sverige. Uppdraget innebär att analysera om en eventuell utbygg- nad av höghastighetsbanor kan bidra till att uppnå samhällsekono- miskt effektiva och hållbara transportlösningar för ett utvecklat transportsystem med förbättrad kapacitet, framkomlighet och till- gänglighet. 
 I uppdraget ingår att utreda effekter, kostnader och finansiering av en eventuell utbyggnad och att föreslå en översiktlig sträckning samt eventuell etappindelning och tidsordning för byggnation av etapperna. I uppdraget ingår även att genomföra samhällsekono- miska bedömningar och kalkyler. Det ingår också i uppdraget att, utifrån min analys och med särskilt beaktande av det övergripande transportpolitiska målet, föreslå olika handlingsalternativ i frågan. För respektive handlingsalternativ ska redovisas kostnader, finan- sieringsförslag och hur transportsystemet som helhet påverkas av alternativen. Vidare ska de samhällsekonomiska och transportpoli- tiska effekterna av en utbyggnad av höghastighetsbanor jämföras med en uppgradering och utbyggnad av befintliga banor. 
 Utgångspunkten för förslagen ska vara de principer för finansie- ring som regeringen fastslagit i propositionen Framtidens resor och transporter (prop. 2008/09:35). 
 Jag ska även, enligt direktivet, belysa den fysiska planeringspro- cessen kring en utbyggnad med avseende på övergripande intrångs- aspekter, linjeföring och barriäreffekter. Jag ska samråda med de myndigheter och regionala och lokala företrädare som ansvarar för att genomföra åtgärdsplaneringen samt med övriga berörda instanser. 
 33 
  
 Uppdraget 
  
 SOU 2009:74 
  
 I uppdraget ingår också att söka relevanta internationella erfarenheter från främst övriga Europa, att utreda möjligheterna till sammankoppling med ett europeiskt höghastighetsnät samt att klargöra om en utbyggnad kan finansieras med  
 EU-medel 
  och i så fall i vilken omfattning. Dessutom ska jag följa utvecklingen av det transeuropeiska transportnätet  
 (TEN-T). 
  
 1.2 
  
 Mitt arbetssätt 
  
 1.2.1 
  
 Sakkunniga 
  
 Jag har vid fem tillfällen sammanträtt med utredningens sakkun- niggrupp. I sakkunniggruppen har ingått representanter för Levy verket, Finansdepartementet, Lantmäteriet, Naturvårdsverket, Näringsdepartementet, Sveriges Kommuner och Landsting samt Vägverket. 
  
 1.2.2 
  
 Studiebesök och möten 
  
 Jag har som en del i utredningsarbetet träffat företrädare för Levy verket och andra statliga myndigheter, Sveriges Kommuner och Landsting, intresseorganisationer, branschföretag och finansie- ringsinstitut med flera. Särskilda samrådsmöten kring systemanaly- ser har genomförts med företrädare för de berörda regionerna. Dessutom har en workshop kring miljökonsekvensanalyser genomförts inom ramen för utredningen. I bilaga 2 finns en detal- jerad redovisning av genomförda möten och samråd. 
 Jag har även genomfört ett antal internationella studieresor, till Lissabon, Madrid, Paris, Miller och Rom. Syftet med studie- besöken har varit att inhämta erfarenheter från olika höghastig- hetsprojekt. Vid dessa besök har representanter deltagit från bland annat Näringsdepartementet, Finansdepartementet, Banverket samt vissa av de konsulter som arbetat med utredningen. För att särskilt undersöka förutsättningarna för sammankoppling med ett europeiskt höghastighetsnät har jag även träffat representanter för transportministerierna i Danmark och Tyskland. 
 34 
  
 SOU 2009:74 
  
 Uppdraget 
  
 1.2.3 
  
 Genomförda kartläggningar och utredningar 
  
 Banverket har bidragit med underlag i flertalet av de frågeställ- ningar som ska utredas enligt direktivet. Banverket har i sin tur tagit hjälp av olika konsulter i arbetet med att ta fram material till utredningen. Vissa frågor har utretts av Öhrlings Pricewater- houseCoopers och av sekretariatet. Nedan beskrivs det arbete som genomförts inom ramen för utredningen. 
 Nulägesanalys 
 Banverket har på mitt uppdrag låtit Railize International AB beskriva dagens trafiksystem och dess begränsningar med avseende på bland annat marknads- och trafikutveckling, resursutnyttjande och vilka problem som i dag finns vad gäller person- och gods- trafik. Därtill har konsekvenserna av att genomföra åtgärder i nivå med dagens planeringsram beskrivits. 
 Särskilt beaktande av de transportpolitiska målen 
 I syfte att ta särskild hänsyn till regeringens övergripande trans- portpolitiska mål och delmål har Banverket inom ramen för utred- ningen låtit Railize International AB beskriva bidraget till målupp- fyllelse av det föreslagna höghastighetsnätet. 
 Samhällsekonomisk kalkyl och nyttoberäkning 
 För att belysa de samhällsekonomiska effekterna av en utbyggnad av höghastighetsbanor har Banverket på mitt uppdrag låtit WSP Sverige AB genomföra samhällsekonomiska kalkyler och nytto- beräkningar. Kalkylerna har gjorts enligt vedertagna beräknings- metoder. Fördelningen mellan regioner och den sammanvägda nyttan ingår i analysen. I enlighet med uppdraget har även en bedömning gjorts av de effekter som inte, eller bara delvis, ingår i en samhällsekonomisk kalkyl. 
 35 
  
 Uppdraget 
  
 SOU 2009:74 
  
 Finansieringsmodeller 
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers har på mitt uppdrag gjort en beskrivning av olika finansieringslösningar och deras respektive effekter. I analysen ingår också en beskrivning och beräkning av möjliga intäkter och uttag av banavgifter. Konsekvenserna för statsbudgeten, både på utgifts- och inkomstsidan behandlas. Vidare beskrivs olika lösningar för medfinansiering och en samlad genomförandemodell. 
 Anläggningskostnader 
 Banverket har på mitt uppdrag gjort en bedömning av den totala anläggningskostnaden för de föreslagna höghastighetsbanorna. Även Swepro Project Management AB har analyserat anläggnings- kostnaden baserat på nationella och internationella erfarenheter. 
 Sträckning och etappindelning 
 Banverket har inom ramen för utredningen låtit Railize Internatio- nal AB analysera olika aktuella sträckningar vid en utbyggnad av höghastighetsbanor. Kopplingen till Danmark avseende höghastig- hetsbanor har utretts och konsekvenserna av en alternativ utbygg- nad av Södra och Västra stambanan har också belysts. 
 Etappvis eller sammanhållen utbyggnad 
 Banverket har på mitt uppdrag låtit Swepro Project Management AB analysera effekterna av en etappvis respektive sammanhållen utbyggnad. I analysen ingår företagsekonomiska och byggtekniska effekter, anläggningskostnadseffekter, projektkostnadseffekter och resurseffekter. 
 36 
  
 SOU 2009:74 
  
 Uppdraget 
  
 Utveckling av stationer och mötesplatser 
 Inom ramen för utredningen har Banverket låtit Westin Real Management AB utreda förutsättningarna för att utveckla stationer och omstigningsplatser i anslutning till det nya höghastighetsnätet. Arbetet har genomförts i samråd med de berörda kommunerna. De planmässiga och ekonomiska förutsättningarna samt övriga förhål- landen avseende genomförandet har belysts utifrån ett antal strate- giska utgångspunkter. Uppdraget har bland annat innefattat besök hos berörda kommuner, bedömning av omfattning och invester- ingsbehov för respektive resandeterminal, bedömning av potential för fastighetsexploatering och tillvaratagande av erfarenheter från utländska exempel på lyckade projekt. 
 Genomförandeprocess, tidplan och kritiska tidsaspekter 
 Banverket har inom ramen för utredningen låtit Swepro Project Management AB ta fram förslag på genomförandeprocess, tidplan och kritiska tidsaspekter för en utbyggnad av höghastighetsbanor. Förslaget innefattar planeringsprocess, projekteringsprocess, bygg- process och organisationsform. 
 Marknadsförutsättningar, trafikrättsreglering samt anskaffning av fordon 
 På mitt uppdrag har Banverket låtit Railize International AB utreda marknadsförutsättningarna för trafik på en eventuell höghastig- hetsbana. Utredningen innefattar trafikprognoser för persontrafik utifrån olika alternativa förslag för järnvägsnätet samt trafik- prognoser för godstrafik. Även vissa fordonsfrågor har belysts. 
 Tekniska aspekter 
 Jag har uppdragit åt Banverket att utreda de tekniska aspekterna kring en utbyggnad av höghastighetsbanor. Uppdraget innefattar sådant som underhåll och depåer för fordon, banstandard,  
 el-, 
  signal- och telesystem, anläggningsteknik, gällande  
 EG-direktiv 
  för interoperabilitet, pågående teknisk utveckling fram till 2020 och 
 37 
  
 Uppdraget 
  
 SOU 2009:74 
  
 kritiska aspekter avseende tillämpning i Sverige, till exempel vinter- förhållanden. 
 Linjeföring och reducering av barriär- och intrångseffekter 
 Förutsättningarna för hur linjeföring och profiler av höghastig- hetsbanor kan anpassas till landskapets förutsättningar och funk- tioner på bästa sätt och reducera barriär- och intrångseffekter har Banverket låtit utreda på mitt uppdrag. Utredningen som har genomförts av Atrax Energi AB beskriver typiska effekter och möjliga anpassningsåtgärder vid en utbyggnad av höghastighets- banor. 
 Miljöbedömningar utifrån 6 kap. 12 § miljöbalken 
 Banverket har på mitt uppdrag låtit Atrax Energi AB genomföra relevanta miljöbedömningar med utgångspunkt i 6 kap. 12 § miljö- balken och ta fram en beskrivning av planeringsprocessen som ett led i en miljökonsekvensbeskrivning i enlighet med miljöbalkens krav. En workshop kring miljökonsekvensbeskrivningar har genomförts inom ramen för uppdraget med representanter från Banverket, Boverket, Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap, Naturvårdsverket, Riksantikvarieämbetet, Socialstyrelsen, Transportstyrelsen och Vägverket. 
 Klimatfrågan 
 I syfte att belysa klimatfrågan har Banverket inom ramen för utredningen låtit Railize International AB redogöra för de klimat- politiska mål som är relevanta för sektorn och de utmaningar som transportsektorn i detta avseende står inför. Konsekvenserna av ett genomförande av höghastighetsbanor i relation till klimatfrågan och det totala transportsystemet har också behandlats. 
 38 
  
 SOU 2009:74 
  
 Uppdraget 
  
 Internationella erfarenheter 
 Banverket har inom ramen för utredningen låtit Railize Internatio- nal AB hämta in internationella erfarenheter från främst övriga Europa avseende utbyggnad av höghastighetsnät. En internationell översikt har tagits fram och närmare studier har genomförts av höghastighetsprojekten i bland annat Frankrike, Italien, Portugal, Spanien och Storbritannien. 
 Sammankoppling med europeiskt höghastighetsnät 
 På mitt uppdrag har Banverket låtit Railize International AB utreda möjligheterna till sammankoppling med ett europeiskt höghastig- hetsnät. I uppdraget har ingått att beskriva Fehmarn  
 bält-för- 
  bindelsens förverkligande till 2018 och det pågående utvecklings- arbetet i Öresundsregionen samt norra Tyskland. 
 Utveckling av det transeuropeiska transportnätet  
 (TEN-T) 
  
 Utredningen har genomfört en kartläggning av utvecklingen av det transeuropeiska transportnätet  
 (TEN-T): 
  vilka typer av projekt som omfattas och en beskrivning av den pågående översynen av  
 TEN-T. 
  
 Förutsättningar för  
 EU-finansiering 
  
 En genomgång av de formella kriterierna för olika typer av EU- bidrag (till exempel bidrag inom ramen för  
 TEN-T) 
  har genom- förts i syfte att belysa förutsättningarna för finansiering med EU- medel. 
 Översyn av befintliga regelsystem och lagar 
 Banverket har på mitt uppdrag låtit Mannheimer Swartling Advo- katbyrå AB genomföra en översyn av befintliga regelsystem och lagar. Översynen innefattar en genomgång av relevant lagstiftning och en granskning av utredningar och förslag utifrån ett juridiskt perspektiv. 
 39 
  
 Uppdraget 
  
 SOU 2009:74 
  
 1.3 
  
 Betänkandets disposition 
  
 I de inledande kapitlen  
 2–5 
  beskrivs förutsättningarna för en eventuell utbyggnad av höghastighetsbanor i Sverige, vilka tidigare utredningar som gjorts och internationella erfarenheter av hög- hastighetsprojekt. I kapitel 6 beskriver och värderar jag de olika handlingsalternativen och effekterna av dessa. I kapitel 7 redogör jag för höghastighetsalternativet som är utgångspunkten för de överväganden och förslag som lämnas i kapitel 8 och 9. Betänkan- det avslutas med ett kapitel där jag beskriver konsekvenserna av förslagen. 
 40 
 2 Utgångspunkter 
  
 2.1 
  
 Det svenska järnvägssystemet och höghastighetsbanor 
  
 Sverige har i många avseenden varit ett föregångsland i Europa då det gäller att utveckla och effektivisera järnvägssektorn. Den verti- kala uppdelning som genomfördes i samband med 1988 års trafik- politiska beslut då Banverket bildades och fick ansvaret för infra- strukturen, har skapat förutsättningen för denna utveckling. I och med reformen fick SJ AB och Green Cargo AB möjlighet att kon- centrera sin verksamhet till trafiken och Banverket kunde kon- centrera sig på att utveckla infrastrukturen. Detta har varit viktiga förutsättningar för den ökning av järnvägstrafiken och den vitalise- ring av sektorn som blivit resultatet av reformen. 
 Under perioden  
 1988–2008 
  har persontrafiken med järnväg i Sverige ökat med 64 procent och motsvarande siffra för godstrafi- Martinez är 24 procent. 
 Trots de omfattande investeringar som gjorts i bland annat Mälardalen och i Öresundsregionen har trafikökningen lett till att delar av järnvägsnätet i dag har bristande kapacitet. Av nedanstå- ende bild framgår vilka delar av bannätet i södra Sverige som har de största kapacitetsbristerna. I avsnitt 4.5 beskrivs dagens kapacitets- brister mer i detalj. 
 41 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bild 2.1 Kapacitetsbegränsningar 2009 i bannätet i södra Sverige 
  
 Källa:  
 Banverket 
 . 
  
 För att ytterligare utveckla och effektivisera marknaden har riks- dagen beslutat att en fullständig avreglering ska genomföras från och med den 1 oktober 2010. Rätten till marknadstillträde för trafikföretag och trafikorganisatörer kommer att vidgas successivt från den 1 juli 2009. 
 Avregleringen av persontrafiken innebär att det monopol på interregional trafik som i dag innehas av SJ upphör. Förslaget går längre än de marknadsöppningsdirektiv som antagits inom EU och innebär att Sverige blir det första landet i Europa som har en full- ständigt avreglerad järnvägsmarknad. 
 Ett hinder för en lyckosam avreglering kan enligt min uppfatt- ning vara bristande kapacitet inom det svenska järnvägsnätet. För nya aktörer som överväger att etablera sig på marknaden kommer tillgången till attraktiva tåglägen att vara en avgörande faktor. Järn- vägsnätets standard och möjligheten att tillhandahålla en robust infrastruktur som möjliggör en trafik av hög kvalitet kommer också att ha stor betydelse för viljan att etablera sig på marknaden. Även här spelar den totala kapaciteten en viktig roll. Min bedöm- ning är att den totala kapaciteten på järnvägsnätet behöver öka för att möta efterfrågan från operatörer både vad gäller gods- och persontrafik. 
 42 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 I många andra länder i Europa har järnvägskapaciteten ökat väsentligt genom tillkomsten av höghastighetsbanor för person- trafik. Detta innebär också att det finns en bred erfarenhet och kompetens inom området. Tekniken och de standarder som finns för konstruktion och byggande av både banor och rullande material är i dagsläget väl beprövade i många europeiska länder. Inom EU har tekniska specifikationer för driftkompatibilitet beslutats för så väl höghastighetsbanor som rullande material. 
 Av nedanstående tabell framgår hur begreppet höghastighets- banor definieras i detta betänkande. 
 Tabell 2.1 Definition av konventionell järnväg och höghastighetsbanor 
  
 Konventionell järnväg 
  
 Höghastighetsbanor 
  
 Definition 
  
 Uppgraderad eller nybyggd bana för 
  
 Nybyggd bana dimensionerad för 
  
 person- och godståg 
  
 snabba persontåg 
  
 Maxhastighet 
  
 200–250 
  km/h 
  
 250–350 
  km/h 
  
 Medelhastighet 
  
 120–180 
  km/h 
  
 200–250 
  km/h 
  
 Tågtyper 
  
 Snabbtåg, pendeltåg, regionaltåg, tunga 
  
 Höghastighetståg, snabba 
  
 och lätta godståg 
  
 regionaltåg 
  
 Bangeometri 
  
 Måttliga kurvradier, små lutningar 
  
 Stora kurvradier, stora lutningar 
  
 Plankorsningar 
  
 Förekommer 
  
 Förkommer inte 
  
 Källa:  
 Banverket. 
  
 De analyser jag har genomfört och som redovisas i kapitel 6 visar att det är i relationerna  
 Stockholm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göte- 
  borg som det kan vara aktuellt att etablera separata höghastighets- banor. Jag har även prövat förutsättningarna för separata hög- hastighetsbanor i andra relationer. Mina bedömningar och över- väganden kring höghastighetsbanorna sammanfattas i avsnitt 6.5. 
  
 2.2 
  
 Transportpolitiska mål 
  
 I mina direktiv sägs att jag utifrån den analys jag gör och utifrån det transportpolitiska målet ska föreslå olika handlingsalternativ i frågan om höghastighetsbanor. Enligt direktivet ska det över- gripande transportpolitiska målet och delmålen särskilt beaktas i utredningens arbete. 
 Det nuvarande övergripande målet, som fastställdes 1998, formulerades i propositionen Transportpolitik för en hållbar ut- 
 43 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 veckling (prop. 1997/98:56, TU10, rskr. 266): Det övergripande målet för transportpolitiken ska vara att säkerställa en samhälls- ekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. Detta mål vidareut- vecklades i följande delmål: 
  
 tillgängligt transportsystem 
  
 hög transportkvalitet 
  
 säker trafik 
  
 god miljö 
  
 positiv regional utveckling. 
  
 På regeringens förslag beslutade riksdagen 2001 (Infrastruktur för ett långsiktigt hållbart transportsystem, prop. 2001/02:20, TU2, rskr. 126), att införa ett sjätte transportpolitiskt delmål: jämställt transportsystem. 
 I budgetpropositionen för 2007 aviserade regeringen att man ville se över de transportpolitiska delmålen och i juli 2007 gavs Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA) i uppdrag att se över och lämna förslag till revidering av de transportpolitiska målen (N2007/6048/TR). 
 I propositionen Mål för framtidens resor och transporter (prop. 2008/09:93, TU14, rskr. 122) redovisar regeringen sitt förslag till en ändrad transportpolitisk målstruktur. Det övergripande målet för transportpolitiken föreslås vara oförändrat. De nuvarande sex delmålen ska enligt regeringens förslag ersättas av två jämbördiga mål, funktionsmålet tillgänglighet och hänsynsmålet säkerhet, miljö och hälsa. Riksdagen antog propositionen den 20 maj 2009. 
 Funktionsmålet tillgänglighet 
 Funktionsmålet innebär enligt propositionen att transportsyste- mets utformning, funktion och användning ska medverka till att ge alla en grundläggande tillgänglighet med god kvalitet och använd- barhet samt bidra till utvecklingskraft i hela landet. Transport- systemet ska vara jämställt, det vill säga likvärdigt svara mot kvin- nors respektive mäns transportbehov. 
 44 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 För funktionsmålet tillgänglighet bör enligt regeringen följande preciseringar gälla: 
  
 Medborgarnas resor förbättras genom ökad tillförlitlighet, trygghet och bekvämlighet. 
  
 Kvaliteten för näringslivets transporter förbättras och stärker den internationella konkurrenskraften. 
  
 Tillgängligheten förbättras inom och mellan regioner samt mel- lan Sverige och andra länder. 
  
 Arbetsformerna, genomförandet och resultaten av transport- politiken medverkar till ett jämställt samhälle. 
  
 Transportsystemet utformas så att det är användbart för perso- ner med funktionsnedsättning. 
  
 Barns möjligheter att själva på ett säkert sätt använda transport- systemet och vistas där ökar. 
  
 Förutsättningarna för att välja kollektivtrafik, gång och cykel förbättras. 
  
 Hänsynsmålet säkerhet, miljö och hälsa 
 Hänsynsmålet formuleras enligt propositionen som att transport- systemets utformning, funktion och användning ska anpassas till att ingen ska dödas eller skadas allvarligt samt bidra till att miljö- kvalitetsmålen uppnås och till ökad hälsa. 
 Delmålet säkerhet preciseras för respektive trafikslag. Regering- ens bedömning avseende delmålet säkerhet inom järnvägs- transportområdet är att målet bör preciseras med att antalet omkomna och allvarligt skadade inom järnvägstransportområdet fortlöpande minskar. Delmålet miljö och hälsa preciseras enligt följande: 
  
 Transportsektorn bidrar till att kvalitetsmålet begränsad klimat- påverkan nås genom en stegvis ökad energieffektivitet i trans- portsystemet och ett brutet fossilberoende. År 2030 bör Sverige ha en fordonsflotta som är oberoende av fossila bränslen. 
  
 45 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Transportsektorn bidrar till att övriga miljökvalitetsmål nås och till minskad ohälsa. Prioritet ges till de miljöpolitiska delmål där transportsystemets utveckling är av stor betydelse för möjlig- heterna att nå uppsatta mål. 
  
 När det gäller miljön hänvisar regeringen vidare till de av riksdagen beslutade nationella miljökvalitetsmålen som utgör grunden för den svenska miljöpolitiken. Enligt regeringen bör miljökvalitets- målen med tillhörande miljöpolitiska delmål även fortsättningsvis vara utgångspunkten för transportsektorns miljöarbete. På det sättet, menar regeringen, säkerställs att ambitionerna i den natio- nella miljöpolitiken också genomsyrar transportsektorns verksam- het. 
 Vad gäller hälsa menar regeringen att det är angeläget att alla verksamheter i samhället medverkar till att minska ohälsan. Trans- portpolitiken kan enligt regeringen bidra till minskad ohälsa genom insatser inom miljöområdet, till exempel insatser för att minska luftföroreningar och buller. 
 Tillämpning av målen 
 I propositionen skriver regeringen att det är en nödvändighet för Sveriges välstånd att effektivisera transportsystemet och att väl fungerande resor och transporter är prioriterade i regeringens poli- tik för att bidra till en mer hållbar tillväxt. De transportpolitiska målen och de transportpolitiska principerna ska även i framtiden vara den viktigaste utgångspunkten för regeringens åtgärder och val av styrmedel inom transportområdet. Regeringen skriver vidare i propositionen att transportpolitisk måluppfyllelse bör vara väg- ledande i planering och bedömning av infrastrukturåtgärder i transportsystemet, men att det alltid måste finnas utrymme för avvägning mot andra intressen och effekter, liksom mot mål inom andra politikområden. 
 Transportpolitiken ska genomföras på ett kostnadseffektivt, resultatinriktat sätt med hög måluppfyllelse. Samtidigt betonar regeringen i propositionen Framtidens resor och transporter – infrastruktur för hållbar tillväxt (prop. 2008/2009:35, TU2, rskr. 145) också betydelsen av en effektivisering i anläggningsbranschen för att få ut mer resultat, måluppfyllelse och samhällsnytta av satsade skattemedel. 
 46 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 2.3 
  
 Finansieringsprinciper 
  
 Enligt direktivet ska jag beskriva olika finansieringslösningar och deras respektive effekter, bland annat för statsbudgeten, samt presentera en finansieringsmodell. Utgångspunkten för förslagen och finansieringsmodellen ska vara de principer som regeringen föreslagit i propositionen Framtidens resor och transporter – infra- struktur för hållbar tillväxt. 
  
 2.3.1 
  
 Anslagsfinansiering som huvudprincip 
  
 I propositionen slår regeringen fast att anslagsfinansiering ska vara huvudregel för infrastrukturinvesteringar. Motivet till regeringens ställningstagande är att anslagsfinansiering av infrastrukturin- vesteringar ger bättre överskådlighet i statsbudgeten samt bättre överblick och större inflytande för riksdagen än lånefinansiering. Regeringen bedömer att fördelarna med lån, som till exempel större flexibilitet och effektivitet i projekten, inte överväger nackdelarna. Därför bör lånefinansiering endast undantagsvis användas för stat- liga investeringar. 
  
 2.3.2 
  
 Medfinansiering 
  
 Regeringen skriver i propositionen att väl fungerande infrastruktur och kommunikationer är en angelägenhet för såväl stat, kommuner, landsting, företag och resenärer och att man ser positivt på ett ökat gemensamt ansvarstagande för åtgärder inom transportinfrastruk- turen. Att inbjuda olika intressen att vara med och på olika sätt bidra till att bekosta investeringar och därmed vara med och påverka utformningen av dem kan, enligt regeringen, vara ett sätt att öka anpassningsförmågan och flexibiliteten i infrastrukturut- vecklingen. 
 All samfinansiering mellan stat och privata intressen ska ske inom ramen för gällande statsstödsregler. Regeringen påpekar att de förbättrade möjligheter till medfinansiering som eftersträvas inte förändrar hur det grundläggande ansvaret för samhällets infra- struktur fördelas mellan statliga, regionala, kommunala och privata aktörer. Att lämna bidrag till statlig infrastruktur är en frivillig uppgift för kommuner, landsting och företag, skriver regeringen. 
 47 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Regeringen bedömer att medfinansiering kan bidra till en större total åtgärdsvolym. Genom att den statliga satsningen kombineras med finansiering från andra intressenter kan antalet åtgärder i de långsiktiga planerna utökas. Medfinansiering ska enligt regeringen inte medföra att anslagen till infrastrukturområdet minskas utan fungera som ett renodlat tillskott som gör det möjligt med fler åtgärder inom området. 
 Trafikverken bör, enligt regeringen, pröva möjligheterna till medfinansiering som en permanent åtgärd inom ramen för plane- ring och genomförande av infrastrukturprojekt. Trafikverken är Banverket, Luftfartsverket, Sjöfartsverket och Vägverket. 
 Utredningen om redovisning m.m. av kommunal medfinansie- ring till statlig infrastruktur, Fi 2008:09, lämnade i februari 2009 sitt betänkande Redovisning av kommunal medfinansiering, SOU 2009:21. I betänkandet konstateras att det behövs nya regler för hur kommuner och landsting som lämnar bidrag till byggande av statlig infrastruktur ska hantera bidragen i sin redovisning. Utreda- ren föreslår att bidrag till statlig infrastruktur ska tas upp som en tillgång i balansräkningen hos kommuner och landsting och där- efter skrivas av under anläggningens bedömda nyttjandetid. Syftet med detta är att åstadkomma en jämnare belastning på bidrags- givarnas resultat och en bättre överensstämmelse mellan kostnad och nytta. 
 Den 16 juni 2009 lämnade regeringen propositionen Redovis- ning av kommunal medfinansiering till statlig infrastruktur (prop. 2008/09:228) till riksdagen. Förslagen i propositionen överens- stämmer till stora delar med utredningens förslag. 
  
 2.3.3 
  
 Ansvarsfördelning mellan nationella, regionala och lokala aktörer för finansiering av infrastruktursatsningar 
  
 Regeringen skriver i propositionen Framtidens resor och trans- porter – infrastruktur för hållbar tillväxt att samtidigt som staten har ett övergripande ansvar för väg- och banhållning på allmänna vägar och järnvägar, så finns ett intresse från lokala och regionala aktörer att påverka planering och infrastruktur. Bland annat har detta intresse visat sig i ökad kommunal aktivitet när det gäller finansiering av statliga väg- och järnvägsbyggen. Enligt regeringen kan kommunal medfinansiering aktualiseras av olika orsaker som till exempel företagsetableringar eller vilja att samordna det kom- 
 48 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 munala planarbetet och ombyggnationer med statliga väg- och järn- vägsinvesteringar. Gemensamma infrastruktursatsningar har också blivit en del av samarbetet med lokala och regionala aktörer för att främja regional tillväxt, menar regeringen. 
 Från och med den 1 mars 2009 kan kommuner och landsting lämna bidrag till byggande av väg och järnväg som staten ansvarar för, i enlighet med regeringens förslag i propositionen Kommunala kompetensfrågor m.m. (prop. 2008/09:21, KU5, rskr. 65). 
 Den nya lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter innebär utökade befogenheter för kommuner och landsting att lämna bidrag till byggande av statliga vägar och järnvägar, även om projektet ligger utanför det egna området, under förutsättning att det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses att det aktuella projektet ska ha regional nytta för ett större område än varje enskild kommun. Den nya trafiklösningen ska även medföra markant förbättrade kommunikationer i området. Bestämmelsen ger inte staten möjlighet att formellt ålägga kommuner och lands- ting att delta i finansieringen av nationella infrastrukturprojekt. De förbättrade möjligheterna till medfinansiering förändrar inte heller den grundläggande ansvarsfördelningen mellan statliga och kom- munala aktörer för samhällets infrastruktur. 
  
 2.3.4 
  
 Bidrag från EU eftersträvas 
  
 I propositionen skriver regeringen att den kommer att vara aktiv för att erhålla  
 EU-bidrag 
  och att man bedömer att Sverige kommer att få vissa  
 EU-bidrag 
  för planering och investeringar i infrastruk- turen under planperioden. I avsnitt 2.7.2 redogör jag för  
 EU-bidra- 
  gens regelverk. 
  
 2.4 
  
 Samhällsekonomiska kalkyler och nyttoberäkningar 
  
 Enligt direktivet ska jag genomföra samhällsekonomiska kalkyler och nyttoberäkningar enligt vedertagna beräkningsmetoder av de olika utbyggnadsalternativen. Vid beräkningar och bedömningar ska hänsyn tas till regeringens aviserade eller beslutade politik. 
 De samhällsekonomiska beräkningarna av en eventuell utbygg- nad bör enligt direktivet spegla ett stort antal aspekter som kapa- 
 49 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 citet inom järnvägssystemet, marknadspotentialer, nettopåverkan på miljö och klimat under byggtid och drift jämfört med alternativa satsningar, befolkningsunderlag och restider. I arbetet bör även förekommande utbudsrestriktioner, som till exempel tillgång till arbetskraft och konjunkturpåverkan, beaktas samt en internationell utblick i frågan göras. För att åstadkomma en samlad effektbedöm- ning bör också icke prissatta effekter på natur- och kulturmiljöer beskrivas. 
  
 2.4.1 
  
 Samhällsekonomiska bedömningar och samhällsekonomiska kalkyler 
  
 En samhällsekonomisk bedömning syftar till att värdera föränd- ringen av välfärden i samhället till följd av de åtgärder som studeras. I begreppet välfärd ingår allt som värdesätts av individerna i sam- hället oavsett om det går att värdera i monetära termer eller inte. 
 Med samhällsekonomiska kalkyler avses en snävare bedömning där endast de beräkningsbara effekterna för samhället ingår. Beräk- ningen består av en åtgärds samlade nettonytta, det vill säga den samlade nyttan minus de samhällsekonomiska kostnaderna. Netto- nyttan divideras därefter med kostnaden för åtgärden. Den kvot som blir resultatet benämns nettonuvärdeskvot och en åtgärd bedöms vara samhällsekonomiskt lönsam om kvoten är större än noll. Exempel på nyttor kan vara tidsvinster för resenärer, sänkta transportkostnader för godskunder och minskade utsläpp av luft- föroreningar. 
 Generellt sett ger samhällsekonomiska kalkyler och de prognoser som ingår i dessa mest rättvisande resultat vid bedöm- ning av en situation som i stort liknar de förhållanden som pro- gnosmodellerna är skattade utifrån. Vid så stora systemföränd- ringar som ett införande av höghastighetsbanor skulle innebära i form av förändrade resmöjligheter, går effekterna, enligt min bedömning, utöver det som fångas i modellerna. 
 50 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 2.4.2 
  
 Samlade effektbedömningar 
  
 I propositionen Framtidens resor och transporter – infrastruktur för hållbar tillväxt gör regeringen bedömningen att relevanta och jämförbara samhällsekonomiska analyser bör spela en viktig roll vid prioriteringen mellan olika infrastrukturinvesteringar. 
 Enligt propositionen bör de satsningar som prioriteras i den kommande åtgärdsplaneringen beskrivas så allsidigt som möjligt. En samlad effektbedömning är ett sätt att strukturerat och sam- manfattande beskriva föreslagna åtgärder. Den samlade effekt- bedömningen innehåller en samhällsekonomisk kalkyl med de pris- satta effekterna samt de effekter som ej går att prissätta. Exempel på de senare är påverkan på landsbygd och tätort och exploate- ringseffekter. Effektbedömningen bör också innehålla en analys av fördelningseffekter för olika regioner eller grupper samt en bedömning av måluppfyllelse. 
 En bra effektbedömning ger enligt regeringen en rättvisande bild av vad en åtgärd leder till, möjliggör sakliga jämförelser mellan olika alternativ, redovisar öppet förutsättningar och begränsningar, innehåller relevanta känslighetsanalyser och är tydligt och klart dokumenterad. 
 I regeringens uppdrag till trafikverken att genomföra åtgärds- planering inför fastställandet av en nationell trafikslagsöver- gripande plan för utveckling av transportsystemet, preciseras propositionens resonemang kring prioritering av åtgärder. Sam- hällsekonomisk nettonuvärdeskvot och samhällsekonomisk bedömning med prissatta effekter och ej prissatta effekter såsom exploateringseffekter och restidsosäkerhet ska tas fram för före- slagna objekt. 
 Den samlade effektbedömningen ska vidare innefatta miljö- bedömningar utgående från av trafikverken föreslagen metod som tagits fram i samband med ett uppdrag från regeringen om inledande förberedelser för infrastrukturåtgärder för perioden  
 2010–2021. 
  
 51 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 2.5 
  
 Rätten till marknadstillträde 
  
 I dag består marknaden för persontrafik på järnväg i huvudsak av den interregionala, där SJ AB har ensamrätt att bedriva kommersiell trafik, och den lokala/regionala marknaden, där trafiken före- trädesvis upphandlas av trafikhuvudmännen i länen under konkur- rens mellan anbudsgivande operatörer. Till detta kommer den interregionala trafik som upphandlas av Rikstrafiken. 
 I oktober 2007 beslutade EU om det så kallade marknads- öppningsdirektivet (direktiv 2007/58/EG). Direktivet innebär att marknaden för internationell persontrafik öppnas på i stort sett hela det europeiska järnvägsnätet från den 1 januari 2010. I propo- sitionen Konkurrens på spåret (prop. 2008/09:176, TU18, rskr. 293) ger regeringen förslag på hur direktivet ska genomföras i svensk lag. Regeringen ser positivt på EU:s beslut att öppna den interna- tionella marknaden för konkurrens. Regeringen menar att konkur- rens bidrar till ett effektivt och långsiktigt hållbart trafikutbud av god kvalitet vilket i sin tur bidrar till ett ökat resande på järnväg till förmån för tillväxt, sysselsättning, regional utveckling och miljö. Enligt regeringen finns goda skäl att gå längre än vad direktivet kräver och regeringen föreslår därför att även den nationella marknaden för persontransport på järnväg öppnas för konkurrens. Regeringens förslag innebär att SJ:s exklusiva trafikeringsrätt av- vecklas och alla kommersiella tågoperatörer ges en likvärdig rätt att trafikera det svenska järnvägsnätet. Trafikhuvudmän får utföra eller organisera persontrafik på det järnvägsnät som staten förvaltar endast i den utsträckning som regeringen bestämmer. 
 För att övergången ska ske på ett smidigt sätt kommer rätten till marknadstillträde för trafikföretag och trafikorganisatörer att vid- gas successivt från juli 2009. I oktober 2010 kommer den nationella persontrafikmarknaden på järnväg att öppnas helt för alla typer av trafik. Detta innebär att alla järnvägsföretag och auktoriserade organisatörer av järnvägstrafik inom EES och Schweiz får möjlighet att delta i den ordinarie kapacitetstilldelningsprocessen inför den tågplan som börjar gälla i december 2011. Fram till dess finns möj- lighet att utföra och organisera trafik på restkapacitet. 
 Trafikeringsrätten ger en organisatör eller utövare av trafik rät- ten att förhandla om tåglägen eller annan infrastrukturkapacitet. Det innebär dock ingen garanti för att erhålla tågläge så att tilltänkt trafik kan genomföras. Kommunala och privata infrastrukturför- valtare har full rätt att inom järnvägslagens bestämmelser ange 
 52 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 prioriteringskriterier och avgiftsvillkor för trafikering på sin infra- struktur. 
 Regeringen skriver vidare i propositionen att eftersom geogra- fiska gränser kan hindra en effektiv användning av kollektivtrafiken i ett storregionalt perspektiv bör även Rikstrafiken och trafik- huvudmännen ges rätt att organisera och utöva trafik på hela det svenska järnvägsnätet. Trafikhuvudmännen bör få organisera trafik inte bara inom länen utan också i samverkan med andra trafik- huvudmän över läns- eller regiongräns, när det är till nytta för medborgarnas behov av till exempel pendlingsmöjligheter eller till- gänglighet till olika typer av samhällsservice. Mot bakgrund av detta har regeringen för avsikt att återkomma med förslag på att slopa kravet på särskilt medgivande från regeringen för att få utföra trafik över länsgräns. Inom ramen för den pågående Utredningen om en ny kollektivtrafiklag (dir. 2008:55) ska utredaren överväga om det offentliga åtagandet på kollektivtrafikområdet bör omformuleras och hur långt kollektivtrafiksansvarigas mandat ska sträcka sig. I utredningens delbetänkande En ny kollektivtrafiklag (SOU 2009:39) föreslås att de kollektivansvariga myndigheterna ges ett mer övergripande och strategiskt ansvar i förhållande till trafikhuvudmännens nuvarande ansvar. Kollektivtrafikmarknaden ska öppnas upp för konkurrens och en lokal kollektivtrafikansvarig myndighet ges behörighet att gripa in på marknaden om denna inte kan erbjuda ett tillräckligt trafikutbud. Den lokala myndigheten ska precisera det offentliga åtagandet på länsnivå. Myndigheten ska vidare ansvara för viss interregional trafik. Utredarens bedömning är att ansvaret för lokala kollektivtrafikansvariga myndigheter om- fattar invånarna i länet men att åtagandet kan sträcka sig över läns- gränser. 
 Vad gäller kapacitetstilldelning konstaterar regeringen att den är av stor betydelse för att infrastrukturen ska kunna nyttjas så effek- tivt som möjligt. Det är viktigt att tilldelningen görs på ett förut- sägbart och öppet sätt i enlighet med tydliga kriterier. Enligt regeringens bedömning bör därför Banverket intensifiera sitt arbete med att utveckla metoder och verktyg för kapacitetstilldelning. Metoderna måste beakta den samhällsekonomiska effektiviteten eftersom den måste utgöra grunden för kapacitetstilldelningen, enligt regeringens bedömning. För att prioritera mellan ansök- ningar från järnvägsföretag och organisatörer måste det finnas tyd- liga prioriteringskriterier som infrastrukturförvaltaren anger. Regeringen menar att ekonomiska styrmedel kan ingå i kriterierna. 
 53 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Banverket har ansvar för att i samverkan med marknadens aktörer förbättra processen för kapacitetstilldelning. 
  
 2.6 
  
 Banavgifter 
  
 Enligt mina direktiv ska jag presentera förslag till hur ett avgifts- system kan utformas för ett eventuellt höghastighetsnät kontra det befintliga järnvägsnätet. 
  
 2.6.1 
  
 Principer för banavgifter 
  
 Banverket beslutar sedan 2006 om vilka avgifter som ska gälla för det statliga järnvägsnätet i enlighet med järnvägslagen (2004:519). Enligt regeringens infrastrukturproposition Framtidens resor och transporter – infrastruktur för hållbar tillväxt ska Banverket även fortsättningsvis sätta banavgifterna för det statliga nätet enligt de principer som anges i järnvägslagen. Avgifterna ska även i fortsätt- ningen vara marginalkostnadsbaserade, det vill säga avgiften ska täcka den direkta kostnaden för infrastrukturslitage som uppstår till följd av trafikering. För att åstadkomma ett samhällsekono- miskt effektivt nyttjande av järnvägsinfrastrukturen får även en extra avgift tas ut för utnyttjande av infrastruktur med hög belast- ning. Avgifterna får dock inte sättas så högt att marknadssegment slås ut. Infrastrukturförvaltaren har enligt lagen också möjlighet att ge tidsbegränsad rabatt på avgifter i syfte att främja utvecklingen av ny järnvägstrafik eller användningen av avsevärt underutnyttjade linjer. 
 Banverket tar i dag ut drygt 500 miljoner kronor per år i ban- avgifter. Av dessa står persontrafiken för cirka 300 miljoner och godstrafiken för 200 miljoner. Ungefär hälften av intäkterna utgörs av finansierande avgifter, det vill säga avgifter som inte baseras på marginalkostnader. Huvudsakligen genereras dessa genom finansie- ringsstrukturen för Öresundsbron. Enligt Banverket kännetecknas järnvägssystemet av höga fasta kostnader och låga marginalkostna- der varför skillnaden mellan intäkter från banavgifter och behovet av resurser för drift och underhåll är stor (Banverkets inriktnings- underlag  
 2010–2019 
  – Banavgifter, 2007). 
 Banverket har fått i uppdrag av regeringen att vidareutveckla verktyg och metoder i syfte att skapa en modell för att tilldela 
 54 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 kapacitet inom järnvägens infrastruktur som medför optimalt nytt- jande av järnvägsnätet. Enligt regeringens bedömning finns utrym- me att höja banavgifterna. Ökade intäkter från banavgifter utgör ett tillskott till finansiering av ökade insatser för drift och under- håll, menar regeringen. 
 I propositionen Konkurrens på spåret framhåller regeringen också att ekonomiska styrmedel kan utgöra en del av de objektiva kriterier som ska ligga till grund för kapacitetstilldelningen av järn- vägsnätet. Möjligheterna att använda avgifter som ett av flera in- strument i kapacitetstilldelningsprocessen bör därför enligt regeringen uppmärksammas. 
  
 2.6.2 
  
 Banavgifter i Europa 
  
 Statens väg- och transportforskningsinstitut (VTI) tog 2005 fram en kunskapsöversikt över järnvägens banavgifter och implemente- ringen av direktiv 2001/14/EG i nio länder (VTI notat 56/2005). Sverige har implementerat direktivet genom järnvägslagen. VTI konstaterar att direktivet ger möjlighet till stora skillnader i utformning av system för banavgifter. Syftet med avgifterna är i huvudsak att ta betalt för slitage eller för att styra kapacitetsut- nyttjandet. Avgifter för andra variabler som till exempel buller och föroreningar är dock ovanliga. Vanligast är att avgifter tas ut per tågkilometer och/eller per tonkilometer. Hur stor del av avgifterna som täcker kostnaderna för infrastruktur varierar stort, från fem procent till över 60 procent. VTI:s jämförelse av banavgifter omfattar huvudsakligen avgifter för godstrafik. Sverige har i för- hållande till övriga länder i jämförelsen låga banavgifter, endast Danmark har i (vissa fall) lägre avgift. Norge har sedan jämförelsen gjordes tagit bort sina banavgifter. 
 VTI gjorde 2005 även en marknadsanalys av höghastighetsbanor i Europa på uppdrag av Banverket (VTI notat  
 26-2005). 
  Av rap- porten framgår att det i Europa finns olika system för banavgifter på de olika höghastighetsnäten. Till exempel skiljer sig systemen åt vad gäller vilka kostnader som ska täckas av avgiften, och om avgiften tas ut per tåg- eller personkilometer. 
 I Tyskland ska banavgifterna täcka kostnader för trafikledning, underhåll och personal för infrastrukturförvaltning medan inve- steringar finansieras med statsbidrag. Avgifterna beräknas per tåg- kilometer med justeringar för sådant som styv tidtabell och sen 
 55 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 beställning av tågläge. Under perioden  
 2004–2005 
  var avgiften på en höghastighetslinje cirka 10 euro per tågkilometer. På en vanlig huvudlinje var motsvarande avgift cirka 3 euro per tågkilometer. 
 I Frankrike, vars tågtrafik domineras av höghastighetstågen, har banavgifterna enligt VTI:s rapport ökat kraftigt under  
 2000-talet. 
  Banavgiften för ett TGV (Train à Grande Vitesse) var 2004 cirka 4 euro per tågkilometer på en normalbelastad linje under normal- trafiktid. Dock påpekas att variationerna är stora, från 13,60 euro till 2 euro per tågkilometer beroende på bandel och tid på dygnet. Till banavgifterna tillkommer en avgift för stationsuppehåll. 
 Spanien har ett banavgiftssystem med flera variabler som inte redovisas närmare i rapporten från VTI. Ett av de exempel som presenteras är höghastighetståg på sträckan  
 Madrid–Sevilla 
  där ban- avgiften, inklusive stationsavgifter, 2004 uppgick till 8,12 euro per tågkilometer. 
  
 2.7 
  
 Transeuropeiska transportnätverk  
  
 (TEN-T) 
  
 Enligt direktiven ska jag bevaka arbetet med revideringen av det transeuropeiska transportnätverket  
 (TEN-T). 
  
 2.7.1 
  
 För ekonomisk sammanhållning och hållbar utveckling 
  
 Det transeuropeiska transportnätverket  
 (TEN-T) 
  blev en del av  
 EU-samarbetet 
  efter Maastrichtfördraget. Insatser inom  
 TEN-T 
  ska bidra till utvecklingen av EU:s inre marknad och till social och ekonomisk sammanhållning inom unionen.  
 TEN-T 
  ska också bidra till EU:s konkurrenskraft och en hållbar utveckling.  
 TEN-T-nätet 
  omfattar vägar, järnvägar, inre vattenvägar, sjömotorvägar, hamnar, flygplatser och andra förbindelsepunkter mellan olika transportnät. 
 Finansiering av projekt genom  
 TEN-T 
  kan ske för infrastruk- turprojekt som omfattas av riktlinjerna för  
 TEN-T. 
  Enligt rikt- linjerna ska prioritering ges till projekt som kan underlätta trans- porter, optimera den befintliga infrastrukturens effektivitet, sam- ordna nätets olika delar och integrera miljödimensionen i trans- portnätet. 
 I riktlinjerna för  
 TEN-T 
  pekas 30 projekt ut som särskilt prio- riterade. Tre av dessa berör Sverige: den fasta förbindelsen över Öresund (färdigställd 2000), den nordiska triangeln (vägar och 
 56 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 järnvägar  
 Stockholm–Oslo–Köpenhamn–Helsingfors) 
  och sjö- motorvägar på Östersjön och Nordsjön. Inför revideringen av  
 TEN-T 
  har trafikverken lyft fram att de prioriterade projekten bör kompletteras med viktiga järnvägssträckningar som Bottniska kor- ridoren, Götalandsbanan och Europabanan (Revidering av  
 TEN-T- 
  riktlinjerna, 2008). 
 Syftet med de prioriterade projekten är bland annat att kunna koncentrera insatser till de mest angelägna stråken. Utöver de prio- riterade projekten finns det i riktlinjerna för  
 TEN-T 
  även mer omfattande nät för järnvägar, vägar och andra transportslag. De medel som går till dessa nät är betydligt mindre än de som går till de prioriterade projekten. 
 Utifrån  
 TEN-T 
  delas det svenska järnvägsnätet i dag in i tre huvudgrupper: TEN höghastighetsnätet, TEN konventionella nätet och nationella nätet  
 (icke-TEN). 
  TEN höghastighetsnätet omfattar normalhuvudspår för fjärrtrafik inom den nordiska triangeln med sträckorna 
  
 Malmö–Katrineholm–Södertälje 
  
  Syd  
 Övre–Stockholm–Sunds- 
  vall (ej Arlandabanan) 
  
 Malmö–Göteborg 
  
  via Västkustbanan 
  
 Göteborg–Trollhättan 
  
  via Nordlänken 
  
 Göteborg–Katrineholm 
  
  inklusive  
 Karlstad–Laxå. 
  
 Dessutom ingår samtliga normalhuvudspår inom Stockholms central. De normalhuvudspår som enbart trafikeras av pendel- eller regionaltåg ingår inte utan klassas som nationella nätet (Banverket, Järnvägsbeskrivning 2010 del 1, utgåva  
 2009-04-30). 
  
 Europeiska järnvägskorridorer som ingår i  
 TEN-T 
  
 Merparten av de prioriterade projekten inom  
 TEN-T 
  är renodlade järnvägsprojekt. Några innefattar både väg- och järnvägsinfra- struktur och några gäller vattenvägar. De prioriterade projekten (PP) på järnvägssidan framgår av tabell 2.2. 
 57 
 Utgångspunkter SOU 2009:74 
  
 Tabell 2.2 
  
 Järnvägsprojekt inom  
 TEN-T 
  
 Korridor 
  
 Involverade medlemsstater 
  
 Planerat 
  
 slutdatum 
  
 PP1 Railway axis  
 Berlin–Verona/Hawkins– 
  
 AT, IT, DE 
  
 2024 
  
 Napels–Messina–Palermo 
  
 PP2  
 High-speed 
  railway axis  
 Paris–Brus- 
  
 BE, DE, NL, UK 
  
 2015 
  
 sels/Brussels–Cologne–Amsterdam–London 
  
 PP3  
 High-speed 
  railway axis of  
 south-west 
  Europe 
  
 ES, FR, PT 
  
 2020 
  
 Trujillo 
  railway axis east 
  
 FR, DE 
  
 2013 
  
 PP6 Railway axis  
 Lyon–Trieste– 
  
 FR, HU, IT, SL 
  
 2025 
  
 Divaca/Koper/Divaca–Ljubljana–Budapest– 
  
 Ukrainian border 
  
 Parker axis  
 Cork–Dublin–Belfast–Stranraer 
  
 IRL, UK 
  
 2001 
  
 (COMPLETED) 
  
 PP11 Öresund fixed link (COMPLETED) 
  
 DK, S 
  
 2001 
  
 Shepherd triangle  
 railway-road 
  axis 
  
 FIN, S 
  
 2016 
  
 PP14 West Coast Main Line 
  
 UK 
  
 2009 
  
 Li axis  
 Sines/Algeciras–Madrid– 
  
 ES, PT 
  
 2020 
  
 Paris 
  
 PP17 Martin axis  
 Mosley 
  – 
  
 AT, FR, DE, SK 
  
 2020 
  
 Vienna–Bratislava 
  
 RussoBrown 
  
 ES, PT 
  
 2020 
  
 Iberian peninsula 
  
 PP20 Fehmarn Belt railway axis 
  
 DE, DK 
  
 2018 
  
 Costa axis  
 Garcia– 
  
 AT, BG, CZ, DE, GR, HU, RO 
  
 2020 
  
 Reynolds/Dresden 
  
 PP23 Railway axis  
 Gdansk–Warsaw- 
  
 CZ, PL, SK 
  
 2017 
  
 Jordan/Bratislava-Vienna 
  
 Simmons axis  
 Jackson/Hall– 
  
 BE, DE, FR, IT, NL 
  
 2020 
  
 Rotterdam/Antwerp 
  
 PP27 Rail Baltica axis  
 Warsaw–Kaunas–Riga– 
  
 EE, LT, LV, PL 
  
 2020 
  
 Tallin–Helsinki 
  
 Hammond  
 Brussels–Luxembourg– 
  
 BE, LUX 
  
 2019 
  
 Strasbourg railway axis 
  
 PP29 Railway axis in the Ionian/Adriatic inter- 
  
 GR 
  
 2019 
  
 Booker 
  
 Källa:  
  
 EU-kommissionen, 
  Nolan. 
 58 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 Ett av projekten (Wilson) omfattar endast godstrafik, men många av de övriga prioriterade projekten syftar till att utöka kapaciteten för både person- och godstrafik. Höghastighetsbanan i sydvästra Europa (PP3) ska till exempel trafikeras även med godståg. Andra höghastighetsprojekt lyfter också fram möjligheten att flytta persontrafik från konventionella banor till förmån för utökad godstrafik som en viktig faktor. 
  
 2.7.2 
  
 Riktlinjer för  
  
 EU-finansiering 
  
 EU ger finansiellt stöd till implementeringen av  
 TEN-T 
  genom 
  
 TEN-T-budgeten 
  
 Sammanhållningsfonden och strukturfonderna (främst Europe- iska regionala utvecklingsfonden, ERUF) 
  
 lån och garantier genom Europeiska investeringsbanken (EIB). 
  
 Av de totala investeringarna i  
 TEN-T 
  utgjorde EU:s stöd cirka 29 procent under perioden  
 1993–2006. 
  Under perioden  
 2007–2013 
  beräknas andelen uppgå till ungefär 27 procent. Se tabell 2.3. 
  
 Tabell 2.3 
  
 EU-finansiering 
  av  
 TEN-T, 
  miljarder euro 
  
 Andel 
  
 Andel 
  
 1993–1999 
  
 2000–2006 
  
 1993–2006 
  
 2007–2013* 
  
 2007–2013 
  
 TEN-T-budget 
  
 2,2 
  
 4,43 
  
 1,7 % 
  
 8 
  
 2,1 % 
  
 Sammanhållnings- 
  
 8,3 
  
 17,33 
  
 6,6 % 
  
 34,79 
  
 8,9 % 
  
 fonden** 
  
 ERUF 
  
 7,5 
  
 8.6 
  
 4,1 % 
  
 8,33 
  
 2,1 % 
  
 EIB*** 
  
 26,5 
  
 44,9 
  
 18,3 % 
  
 54 
  
 13,9 % 
  
 Annan finansie- 
  
 63,4 
  
 208 
  
 69,4 % 
  
 283,88 
  
 73,0 % 
  
 ring**** 
  
 Totalt 
  
 107,9 
  
 283,26 
  
 389***** 
  
 * 
  
 Uppskattade investeringar. 
  
 ** 
  
 Inkluderar  
  
 Pre-Accession 
  Structural Instrument (ISPA). 
  
 *** 
  
 Mellan 1993 och 1999 lån för  
  
 EU-15. 
  Från 2000 lån för  
 EU-27. 
  
 **** 
  
 Offentlig och privat finansiering. 
  
 ***** 
  
 De totala investeringsbehoven i Implementation Report  
  
 2004–2005. 
  
 Källa:  
  
 EU-kommissionen, 
  Nolan. 
 59 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bortsett från lån och garantier genom EIB står Sammanhållnings- fonden för den största delen av EU:s finansieringsstöd. Stöd ur Sammanhållningsfonden beviljas endast länder där BNP per capita är lägre än 90 procent av  
 EU-genomsnittet. 
  Under innevarande period  
 (2007–2013) 
  får Bulgarien, Cypern, Estland, Grekland, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Portugal, Rumänien, Slovakien, Slovenien, Tjeckien och Ungern stöd från fonden. Fram till 2007 var även Spanien berättigat till stöd. 
 ERUF har som syfte att bidra till att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom EU. Den ska främst understödja insatser för att avhjälpa regionala obalanser och stödja utveckling och strukturell anpassning av regioner som släpar efter i utveck- lingen. Fonden ska även stödja gränsöverskridande, transnationellt och interregionalt samarbete. De länder som fått mest stöd genom ERUF är samma som omfattas av Sammanhållningsfonden. De största stöden från ERUF har dock omfattat transportinfrastruk- turprojekt utanför  
 TEN-T. 
  
 Finansiering genom  
 TEN-T-budgeten 
  
 TEN-T-budgeten 
  har utformats för att underlätta planering och fungera som katalysator för investeringar i  
 TEN-T-projekt. 
  Medel genom  
 TEN-T-budgeten 
  kan sökas för studier och utbyggnads- projekt. Studier kan beviljas medel med upp till 50 procent av de totala kostnaderna, medan gränsöverskridande utbyggnadsprojekt kan få maximalt 30 procent och utbyggnadsprojekt inom med- lemsländerna maximalt 20 procent. Perioden  
 2000–2006 
  beviljades medel för utbyggnad med maximalt 20 procent av kostnaden för gränsöverskridande projekt och maximalt 10 procent för nationella projekt. 
 Sverige har under de senaste åren erhållit bidrag för projekt inom  
 TEN-T 
  på  
 200–300 
  miljoner kronor per år. För perioden  
 2007–2013 
  har Sverige beviljats bidrag till två större projekt: 52 miljoner euro till Citytunneln i Malmö och 56 miljoner euro till E20 Norra länken i Stockholm. Utöver detta har Sverige beviljats mindre bidrag till ett antal projekt. För järnvägsprojekt har Sverige totalt beviljats bidrag med 185,5 miljoner euro under perioden  
 1995–2013. 
  Beslutade bidrag för svenska järnvägsprojekt framgår av tabell 2.4. 
 60 
 SOU 2009:74 Utgångspunkter 
  
 Tabell 2.4 
  
 Beslutade  
 TEN-bidrag 
  för svenska järnvägsprojekt  
 1995–2013 
  
 Projekt 
  
 Typ av stöd 
  
 Beviljade bidrag, miljoner euro 
  
 Västkustbanan 
  
 Bygg, studier 
  
 23,7 
  
 Nordlänken 
  
 Bygg, studier 
  
 15,2 
  
 Södra och Västra stambanan 
  
 Bygg, studier 
  
 21,4 
  
 Malmbanan 
  
 Bygg 
  
 2,5 
  
 Citytunneln Malmö 
  
 Bygg, studier 
  
 96,0 
  
 Botniabanan 
  
 Bygg, studier 
  
 16,2 
  
 Citybanan Stockholm 
  
 Studier 
  
 9,0 
  
 Arlandabanan 
  
 Bygg 
  
 0,5 
  
 Haparandabanan 
  
 Bygg, studier 
  
 5,7 
  
 Götalandsbanan, 
  
 delen Linköping– 
  
 Studier 
  
 1,0 
  
 Borås 
  
 Summa 
  
 185,5 
  
 Källa:  
 Banverket. 
 Revidering av riktlinjer för  
 TEN-T 
  
 Nuvarande riktlinjer för  
 TEN-T 
  antogs 2004. Kommissionen avise- rade 2007 att man avsåg att revidera riktlinjerna under 2010. Revi- deringen har inletts genom ett antal konferenser och genom publi- ceringen av kommissionens grönbok Transeuropeiska transportnät  
 (TEN-T): 
  En översyn av strategin, KOM(2009) 44. 
 Kommissionen anger i grönboken att den centrala frågan vid översynen av  
 TEN-T-strategin 
  är hur det framtida nätet ska utformas och hur det ska kunna förverkligas inom fastställd tid. För att klara detta krävs enligt kommissionen förmåga att på olika nivåer samordna planering, genomförande och kunskap. Samtidigt ska medlemsstaternas suveräna beslutanderätt inom det egna natio- nella området respekteras. Budgeten för  
 TEN-T 
  fram till 2013 ligger fast och påverkas inte av revideringen. 
 Av Regeringskansliets faktapromemoria (2008/09:FPM103) framgår den preliminära svenska ståndpunkten i de frågor som behandlas i grönboken. Regeringen konstaterar bland annat att utformningen av de nya riktlinjerna har betydelse för den svenska statsbudgeten och de framtida möjligheterna att få bidrag från  
 TEN-T. 
  Enligt den svenska representationen i Bryssel väntas beslut om nya riktlinjer först i slutet av 2010. 
 I grönboken konstateras att de totalt cirka 400 miljarder euro som hittills investerats i transeuropeiska transportnät har koncen- 
 61 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 trerats till större projekt med höghastighetståg för passagerartrafik. Några exempel på enskilda projekt som beviljats finansiering genom  
 TEN-T-budgeten 
  för perioden  
 2007–2013 
  är Brennertunneln (960 mil- joner euro), tunneln mellan Lyon och Turin (672 miljoner euro) och Fehmarn  
 bält-förbindelsen 
  (375 miljoner euro). Gemensamt för de projekt som beviljats mest stöd (> 300 miljoner euro) är att de är gränsöverskridande och transnationella. Samtliga projekt finan- sieras dock huvudsakligen med nationella medel. 
  
 2.8 
  
 Det europeiska höghastighetsnätet 
  
 I mina direktiv sägs att jag ska utreda möjligheterna till samman- koppling med ett europeiskt höghastighetsnät. Sträckningen över Öresund och vidare söderut är enligt direktiven central och bör särskilt belysas. Vidare ska internationella erfarenheter av hög- hastighetsprojekt inhämtas från främst övriga Europa, men också från andra länder. I det följande beskrivs utbyggnaden av och trafikutvecklingen på främst det europeiska höghastighetsnätet. 
  
 2.8.1 
  
 Höghastighetsnät i världen 
  
 Den första höghastighetsbanan byggdes i Japan. År 1964 invigdes höghastighetslinjen Tokaido Shinkansen mellan Tokyo och Osaka. Systemet hade utvecklats under  
 1950-talet 
  och byggde på avance- rade järnvägstekniska innovationer. I dag är det japanska hög- hastighetsnätet i stort sett rikstäckande. Stor befolkningstäthet, hög turtäthet och god kvalitet har bidragit till mycket stora trafik- volymer och antalet resenärer i det japanska höghastighetsnätet är i dag större än i samtliga europeiska höghastighetsnät tillsammans (Järnvägssektorns utveckling 2008 – Banverkets sektorsrapport, 2009). Tokaido Shinkansen är den mest trafikerade höghastighetslinjen i världen med över 360 000 resenärer varje dag. 
 Utbyggnad av höghastighetsbanor sker i dag på flera håll i värld- en. Utanför Europa är det främst länder i Asien som Kina, Korea och Taiwan som har eller håller på att bygga höghastighetsbanor. Många länder har också påbörjat planering för utbyggnad, däribland Brasilien, Indien och Ryssland (UIC, High Speed Rail, 2009). 
 62 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 2.8.2 
  
 Utbyggnaden av det europeiska höghastighetsnätet 
  
 Uppbyggnaden av det europeiska höghastighetsnätet startade under  
 1980-talet 
  och intensifierades under  
 1990-talet. 
  De franska  
 TGV-tågen 
  började under 1981 trafikera det första avsnittet av höghastighetslinjen mellan Paris och Lyon. Banan på cirka 50 mil färdigställdes i sin helhet 1983. Restiden mellan städerna minskade då från fyra timmar till drygt två. 
 Fram till början av  
 1990-talet 
  var Frankrike i princip ensamma om att ha höghastighetsbanor i Europa. Under åren  
 1991–1997 
  öppnade ett flertal linjer i bland annat Tyskland, Italien och Spanien. Under  
 2000-talet 
  har det europeiska höghastighetsnätet ytterligare byggts ut och omfattar i dag över 550 mil, enligt den internationella järnvägsorganisationen UIC. Knappt 350 mil hög- hastighetsbanor är under konstruktion och cirka 850 mil är plane- rade. Av tabell 2.5 framgår de större höghastighetslinjerna i Europa. 
 Tabell 2.5 Höghastighetslinjer i Europa 
  
 Land 
  
 Linje 
  
 Öppningsår 
  
 Längd 
  
 Högsta hastighet 
  
 F 
  
 LGV Paris Sud Est 
  
 1981/1983 
  
 419 km 
  
 300 km/h 
  
 F 
  
 LGV Atlantique 
  
 1989/1990 
  
 291 km 
  
 300 km/h 
  
 D 
  
 Mannheim–Stuttgart 
  
 1985/1991 
  
 109 km 
  
 280 km/h 
  
 I 
  
 Rom–Florens 
  
 1981/1992 
  
 248 km 
  
 250 km/h 
  
 E 
  
 Madrid–Sevilla 
  
 1992 
  
 471 km 
  
 270 km/h 
  
 D 
  
 Hannover–Würtzburg 
  
 1991/1994 
  
 338 km 
  
 280 km/h 
  
 F 
  
 LGV Contournement Lyon 
  
 1992/1994 
  
 121 km 
  
 300 km/h 
  
 F 
  
 LGV Nord Europé 
  
 1994/1996 
  
 346 km 
  
 300 km/h 
  
 F 
  
 LGV Interconnexion IDF 
  
 1994/1996 
  
 104 km 
  
 300 km/h 
  
 F/GB 
  
 Kanaltunneln–London 
  
 1994 
  
 74 km 
  
 300 km/h 
  
 B/F 
  
 Bryssel–franska 
  gränsen 
  
 1997 
  
 72 km 
  
 300 km/h 
  
 D 
  
 Hannover–Berlin 
  
 1998 
  
 189 km 
  
 250 km/h 
  
 F 
  
 LGV Méditerranée 
  
 2001 
  
 259 km 
  
 320 km/h 
  
 D 
  
 Köln–Frankfurt 
  
 2002/2004 
  
 197 km 
  
 300 km/h 
  
 E 
  
 Madrid–Lleida 
  
 2003 
  
 519 km 
  
 300 km/h 
  
 I 
  
 Rom–Neapel 
  
 2006 
  
 220 km 
  
 300 km/h 
  
 F 
  
 LGV Est 
  
 2007 
  
 332 km 
  
 320 km/h 
  
 NL 
  
 Amsterdam–belgiska 
  gränsen 
  
 2008 
  
 120 km 
  
 300 km/h 
  
 E 
  
 Lleida–Barcelona 
  
 2006/2008 
  
 170 km 
  
 300 km/h 
  
 LGV = Ligne à Grande Vitesse. 
 Källa:  
 UIC. 
  
 63 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Enligt Järnvägsgruppen vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) (Höghastighetsbanor i Sverige, 2008) kan utvecklingen av det euro- péiska höghastighetsnätet delas in i tre olika men delvis över- lappande faser: 
  
 I den första fasen byggdes enstaka sträckor mellan två punkter som ofta betjänade en stor ändpunktsmarknad mellan två städer, som  
  
 Paris–Lyon, 
  eller utgjorde viktiga länkar i det ursprungliga järnvägsnätet, till exempel  
 Mannheim–Stuttgart. 
  Höghastig- hetsbanorna stod inte i förbindelse med varandra och betjänade ett fåtal stationer. 
  
 I den andra fasen, som fortfarande pågår, ansluter man nya sträckor eller förlänger de redan existerande sträckorna. Exem- pel på detta är förlängningen av LGV Sud Est mot Marseille i Frankrike. 
  
 Den tredje fasen kännetecknas enligt KTH av att de olika regio- nala och nationella systemen börjar knytas ihop till ett Europa- täckande höghastighetsnät. Gemensamma standarder utvecklas och olika åtgärder vidtas för att öka interoperabiliteten mellan olika länder. Flera av de prioriterade projekten inom  
  
 TEN-T 
  kan sägas vara av den karaktären. 
 64 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 Bild 2.2 nedan visar höghastighets- och snabbtågsnäten i Europa. 
 Bild 2.2 Järnväg med högre hastigheter på kontinenten 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
  
 2.8.3 
  
 Trafikutveckling 
  
 Resandet med höghastighetståg i Europa har ökat stadigt sedan början på  
 1990-talet. 
  Det totala transportarbetet för snabb- och höghastighetståg uppgick 2007 till knappt 90 miljarder person- kilometer vilket motsvarar drygt 20 procent av det totala person- trafikarbetet (395 miljarder personkilometer, enligt Eurostat) med järnväg i Europa samma år. Frankrike och Tyskland dominerar resandet med höghastighetståg, följt av Italien och Spanien. Som framgår av figur 2.1 nedan står Frankrike (operatör SNCF) för drygt 50 procent av det totala resandet med snabb- och höghastig- hetståg i Europa. Tyskland (DB AG) står för knappt 25 procent och Italien (FS) för cirka 10 procent. 
 65 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 2.1 Resandeutveckling snabb- och höghastighetstrafik i Europa 
  
 100 
  
 High Speed Rail Traffic in Europe 
  
 90 
  
 6.2 
  
 2,8 
  
 3.6 
  
 CP 0.5 
  
 PKm 
  
 80 
  
 2.6 
  
 2.775 
  
 CD 0.3 
  
 2.3 
  
 2.7 
  
 2.5 
  
 23.3 
  
 Smith 
  
 2.3 
  
 SBB 0.3 
  
 70 
  
 2.5 
  
 2.4 
  
 21.9 
  
 NSB 0.1 
  
 2.4 
  
 21.6 
  
 20.9 
  
 NS 0.8 
  
 60 
  
 19.6 
  
 17.5 
  
 8.9 
  
 VR 0.6 
  
 15.3 
  
 15.5 
  
 8.8 
  
 50 
  
 8.9 
  
 SNCB 1.0 
  
 13.9 
  
 7.9 
  
 8.6 
  
 7.1 
  
 7.4 
  
 RENFE 
  
 11.6 
  
 40 
  
 10.2 
  
 6.8 
  
 SJ 
  
 5.1 
  
 30 
  
 DB AG 
  
 52.6 
  
 FS 
  
 48.0 
  
 41.5 
  
 42.7 
  
 44.0 
  
 SNCF 
  
 20 
  
 37.4 
  
 39.9 
  
 39.6 
  
 34.7 
  
 30.6 
  
 32.2 
  
 10 
  
 48,6 
  
 52,7 
  
 59,4 
  
 65,9 
  
 68,8 
  
 71,1 
  
 75,9 
  
 79,2 
  
 82,9 
  
 88,7 
  
 97,6 
  
 Total Europe 
  
 15% 
  
 8% 
  
 13% 
  
 11% 
  
 4% 
  
 3% 
  
 7% 
  
 4% 
  
 5% 
  
 7% 
  
 10% 
  
 Evolution % 
  
 0 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 2006 
  
 2007 
  
 2008 
  
 Källa:  
 UIC. 
  
 I Frankrike dominerar höghastighetstågen tågtrafiken på ett helt annat sätt än i övriga Europa men Spanien är det land i Europa som i dag har den snabbaste utvecklingen när det gäller utbyggnad av höghastighetsbanor. Mellan 2007 och 2008 ökade resandet med höghastighetståg i Spanien med över 70 procent, som en följd av att höghastighetslinjen mellan Madrid och Barcelona öppnade i februari 2008. 
 Sverige har generellt ett högt tågresande mätt i personkilometer per invånare jämfört med andra europeiska länder, vilket framgår av tabell 2.6. Av de redovisade länderna har endast Frankrike ett högre tågresande. Observera att HS personkilometer innefattar både snabb- och höghastighetstrafik; för Sveriges del är det alltså trafik med snabbtågen X2000 som utgör 27 procent av det totala tåg- resandet. 
 66 
 SOU 2009:74 Utgångspunkter 
  
 Tabell 2.6 
  
 Basfakta det europeiska järnvägsnätet år 2007 
  
 Befolk- 
  
 Areal 
  
 Bankm* 
  
 Md ton- 
  
 Md 
  
 Därav 
  
 HS 
  
 Person- 
  
 ning i 
  
 km 
 2 
  
 km, 
  
 Person- 
  
 HS mdr 
  
 person- 
  
 km per 
  
 mn 
  
 gods 
  
 km per 
  
 person- 
  
 km % 
  
 inv/år 
  
 per år 
  
 år 
  
 km 
  
 Sverige 
  
 9 
  
 450 000 
  
 11 000 
  
 68 
  
 10,3 
  
 2,8 
  
 27 
  
 1 144 
  
 Tyskland 
  
 82 
  
 357 000 
  
 38 000 
  
 361 
  
 79,1 
  
 21,9 
  
 28 
  
 965 
  
 Frankrike 
  
 63 
  
 552 000 
  
 31 000 
  
 108 
  
 82,0 
  
 48,0 
  
 59 
  
 1 302 
  
 Italien 
  
 59 
  
 302 000 
  
 16 000** 
  
 71 
  
 49,8 
  
 8,8 
  
 18 
  
 844 
  
 Spanien 
  
 44 
  
 507 000 
  
 13 000 
  
 25 
  
 22,0 
  
 3,6 
  
 16 
  
 500 
  
 UK 
  
 61 
  
 245 000 
  
 17 000 
  
 123 
  
 50,2 
  
 - 
  
 822 
  
 Portugal 
  
 11 
  
 92 000 
  
 2 800*** 
  
 11 
  
 4,0 
  
 0,5 
  
 13 
  
 364 
  
 Neder- 
  
 16 
  
 41 000 
  
 5 000 
  
 35 
  
 16,3 
  
 0,8 
  
 5 
  
 1 019 
  
 länderna 
  
 * 2005, ** 2004, *** 2002. 
 HS = höghastighets- och snabbtågstrafik. 
  
 Källa:  
 Egen bearbetning av data från Eurostat, UIC och VTI. 
  
 2.8.4 
  
 Höghastighetsnäten i de olika länderna 
  
 I det följande avsnittet beskrivs de europeiska höghastighetsnäten översiktligt. I kapitel 5 finns en fördjupad beskrivning av erfaren- heterna från genomförda höghastighetsprojekt i några av de aktu- ella länderna. 
 Tyskland saknar sammanhängande höghastighetsnät 
 Tyskland har i dag fem höghastighetslinjer i trafik som omfattar totalt cirka 130 mil. Tågtrafiken i Tyskland präglas av att landet har en struktur med många städer/regioner av ungefär samma storlek som är jämnt fördelade geografiskt, och det saknas därför en domi- nerande huvudlinje. Höghastighetslinjerna bildar inte heller något sammanhängande nät till skillnad från vad som är fallet i flera andra europeiska länder. Trafiken mellan höghastighetslinjernas änd- punkter är av mindre betydelse i Tyskland. 
 Höghastighetslinjerna trafikeras av såväl InterCityExpress (ICE) som andra typer av tåg, exempelvis InterCity (IC) och InterRegio (IR). I Tyskland har alla licensierade operatörer tillträde till spåren förutsatt att man betalar banavgifterna, som jämförelse- vis är höga. Det finns också marknadsutrymme för fler operatörer. 
 67 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Inom fjärrtrafiken dominerar dock statliga operatören Deutsche Bahn AG (DB). 
 I Frankrike dominerar höghastighetstågen 
 Tågtrafiken i Frankrike domineras av höghastighetstrafik på ett sätt som saknar motstycke i övriga Europa. År 2008 svarade TGV- trafiken för ungefär 60 procent av den totala persontrafiken på järnväg i Frankrike. 
 Frankrikes höghastighetsnät är cirka 190 mil långt med en infra- struktur som har Paris som central mittpunkt. Från Paris utgår ett tiotal dubbelspårlinjer. På många av delsträckorna finns fyra spår och linjerna närmast huvudstaden har upp till tio spår. Banorna har hög standard och är byggda för de franska höghastighetstågen TGV. Utbyggnaden av höghastighetsbanor i Frankrike samman- fattas nedan i tabell 2.7. 
  
 Tabell 2.7 
  
 Utbyggnadshistorik höghastighetslinjer i Frankrike 
  
 Linje 
  
 Öppningsår 
  
 Linjeavstånd 
  
 Hastighet 
  
 Funktion 
  
 LGV  
 Sud-Est 
  
 1981–1983 
  
 410 km 
  
 300 km/h 
  
 Länkar Paris med Lyon 
  
 LGV Atlantique 
  
 1989–1990 
  
 280 km 
  
 300 km/h 
  
 Länkar Paris med Yang, 
  
 Nantes och Bordeaux 
  
 LGV  
 Nord-Européen 
  
 1993 
  
 333 km 
  
 300 km/h 
  
 Länkar Paris med Barnes och 
  
 leder vidare mot Engelska 
  
 kanalen och Belgien 
  
 LGV  
 Rhône-Alpes 
  
 1994 
  
 177 km 
  
 300 km/h 
  
 Undviker Lyon för vidare 
  
 resa mot Marseille 
  
 LGV Jonction 
  
 1996 
  
 122 km 
  
 300 km/h 
  
 Förbifart Paris med uppehåll 
  
 på  
 Charles-de-Gaulle 
  
 LGV Mediterranée 
  
 2001 
  
 251 km 
  
 300 km/h 
  
 Länkar Paris med Marseille 
  
 och Montpellier 
  
 LGV  
 Est-Européen 
  
 2007 
  
 300 km 
  
 320 km/h 
  
 Länkar Paris med Stras- 
  
 bourg 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 Kapacitet lika viktigt som hastighet i Italien 
 De italienska höghastighetsbanorna är byggda för blandad trafik och är avsedda att kunna trafikeras av både fjärr- och regionaltåg. Hög hastighet har inte varit ett självändamål i Italien utan en kapa- 
 68 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 citetsökning för både person- och godstrafik har varit lika ange- lägen. 
 Italiens första höghastighetslinje, mellan Rom och Florens, byggdes i etapper under 1970- och  
 1980-talen 
  och blev klar i nuvarande utformning 1991. Den klassas dock inte som en full- värdig höghastighetsbana av den statliga italienska infrastruktur- förvaltaren Rete Ferroviaria Italiana (RFI). Det finns därför planer på att uppgradera banan från 250 kilometer i timmen till 300 kilo- meter i timmen. Linjen  
 Rom–Neapel 
  som öppnade 2006 är den första riktiga höghastighetsbanan i Italien. Under 2008 öppnade höghastighetslinjen mellan Milano och Bologna, och i december 2009 ska linjen  
 Milano–Turin 
  börja trafikeras. Flera nya linjer för höghastighetståg är också under uppbyggnad. 
 Spanien satsar stort på höghastighetsbanor 
 Spanien har stora planer för utbyggnad av höghastighetsbanor. Den första linjen, mellan Madrid och Sevilla, öppnades för trafik 1992. Linjen är cirka 470 kilometer lång och dubbelspårig med en högsta tillåtna hastighet av 300 kilometer i timmen. De spanska hög- hastighetsbanorna är byggda som normalspår medan det konven- tionella järnvägsnätet domineras av bredspår. Höghastighets- banorna trafikeras huvudsakligen av  
 AVE-tåg 
  (Alta Velocidad Española). Banorna trafikeras också delvis av andra tåg med lägre hastigheter som också trafikerar det övriga järnvägsnätet. Det finns i dag endast en operatör, statliga Red Nacional de Parks (Renfe), på såväl höghastighetsnätet som det vanliga järnvägsnätet. 
 Den befolkningsmässigt viktiga sträckan  
 Madrid–Barcelona 
  öppnade 2008 efter vissa förseningar. Restiden mellan städerna kortades då med cirka 3,5 timmar. Ytterligare ett flertal linjer är under utbyggnad eller på planeringsstadiet. Den spanska regeringen har som uttalat mål att Spanien till 2020 ska ha 1 000 mil hög- hastighetsjärnväg och att 90 procent av landets befolkning ska bo inom fem mil från en station på höghastighetsnätet (Järnvägs- sektorns utveckling 2008  
 –Banverkets 
  sektorsapport, 2009). 
 69 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Fler europeiska länder planerar för höghastighetsbanor 
 Höghastighetsbanor finns eller är under konstruktion i bland annat Belgien, Nederländerna, Schweiz och Storbritannien. 
 Höghastighetslinjen mellan Bryssel och franska gränsen invig- des 1997. Ytterligare en linje öppnade 2002 och fler är under upp- byggnad, exempelvis mellan Antwerpen och gränsen till Neder- länderna. År 2008 blev den första höghastighetsbanan i Neder- länderna färdigställd. Invigningen har dock försenats på grund av tekniska svårigheter med signalsystemet och enligt nuvarande plan ska banan börja trafikeras under 2010. Höghastighetståg kommer då att trafikera sträckan Amsterdam/Shiphol via Rotterdam till den belgiska gränsen. 
 I Schweiz öppnade en 35 kilometer lång höghastighetsbana 2007 och två nya linjer är under konstruktion. Storbritannien har sedan 2003 en höghastighetsbana som trafikeras av  
 Eurostar-tåg 
  till Paris och Bryssel. Sedan två år tillbaka finns höghastighetsjärnväg hela vägen från Kanaltunneln till London S:t Pancras. 
 Polen och Portugal har planer på att bygga höghastighetsbanor. I Portugal planerar man att börja med linjer mellan Lissabon och Caia, Marshall och Cooper samt Lissabon och Porto. Upphandling av etapp ett har genomförts. Projektet genomförs i samarbete med Spanien och de planerade banorna från Lissabon kommer att fort- sätta över gränsen till Madrid respektive Oporto. Den första linjen beräknas öppna 2013. 
 De europeiska höghastighetsprojekten beskrivs närmare i kapitel 5. 
  
 2.8.5 
  
 Gränsöverskridande trafik 
  
 EU har genom en rad direktiv försökt främja konkurrensen mellan järnvägsföretagen på den inre marknaden. Hittills har EU beslutat om tre så kallade järnvägspaket i syfte att tvinga medlemsstaterna att öppna sina respektive järnvägsmarknader. Genom det andra järn 
 70 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkter 
  
 vägspaketet 
  
 1 
  
 , som antogs 2004, harmoniserades regler om säkerhet och teknisk utformning inom gemenskapen för att effektivisera internationell trafik och underlätta för järnvägsföretagen. Utöver detta föreskrevs en tidigareläggning av total marknadsöppning för godstrafik inklusive cabotage på alla järnvägslinjer. Det finns där- med goda förutsättningar för att bedriva internationell godstrafik, men än så länge saknas märkbara konsekvenser av förändringen (Konkurrens på spåret, SOU 2008:92). 
 I oktober 2007 beslutades EU:s tredje järnvägspaket 
  
 2  
  
 och det så kallade marknadsöppningsdirektivet (direktiv 2007/58/EG). Direktivet innebär att marknaden för internationell persontrafik öppnas på i stort sett hela det europeiska järnvägsnätet från och med den 1 januari 2010, se även avsnitt 2.5. Marknadsöppningen innefattar dock ett antal begränsningar, bland annat ska trafikens huvudsakliga syfte vara att befordra resande mellan skilda med- lemsstater. Medlemsstaterna har också rätt att begränsa tillträdes- rätt och rätt till cabotage på sträckor som omfattas av avtal om allmänna tjänster eller där ett järnvägsföretag har beviljats exklusiv tillträdesrätt. 
 Avregleringen inom EU har i praktiken inneburit stora skill- nader mellan olika medlemsländer. Trots att det första järnvägs- paketet formellt är infört i alla medlemsländer finns stora brister i tillämpningen. 
 Ambitionen att öka den gränsöverskridande trafiken finns dock på många håll. Till exempel gäller ett flertal av de prioriterade järn- vägsprojekten inom  
 TEN-T 
  utbyggnader som binder samman flera länder och syftar till att öka interoperabiliteten över gränserna. Flera exempel på linjer som trafikeras över gränserna finns också, bland annat höghastighetslinjen  
 London–Paris–Bryssel 
  och Paris–  
 Strasbourg–Stuttgart 
  (delvis konventionella spår). 
  
 1 
  
 Direktiv 2004/49/EG om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infra- strukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg, Direktiv 2004/50/EG om ändring av direktiv 96/48/EG om driftskompa- tibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg och Direktiv 2001/16/EG om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för kon- ventionella tåg, samt Direktiv 2004/51/EG om ändring av direktiv 91/440/EEG om utveck- lingen av gemenskapens järnvägar. 
  
 2 
  
 Förordning (EG) nr 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer, Direktiv 2007/58/EG om ändring av direktiv 91/440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järn- vägar och Direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet och uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur samt Direktiv 2007/59/EG om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen. 
  
 71 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Gränsöverskridande trafik inom Norden 
 Inför revideringen av riktlinjerna för  
 TEN-T 
  publicerade trafik- verken en rapport där den gränsöverskridande trafiken lyftes fram som en stor utvecklingsmöjlighet för järnvägen (Revidering av  
 TEN-T-riktlinjerna, 
  2008). Några av de problem som rapporten pekar på är olikheter i infrastruktur och regelverk mellan olika länder samt flaskhalsar med bristande bankapacitet. Inte minst gäller det trafiken över Öresund och ner mot Europa. 
 I propositionen Framtidens resor och transporter – infrastruk- tur för hållbar tillväxt skriver regeringen att det är viktigt med sam- arbete med de nordiska grannländerna i infrastrukturfrågor. Regeringen har inlett ett samarbete med Danmark om att kartlägga den gränsöverskridande infrastrukturen. 
 72 
  
 3 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella intresseorganisationer 
  
 3.1 
  
 Genomförda svenska utredningar 
  
 3.1.1 
  
 Höghastighetståg i Sverige – Statens Järnvägar 1995 
  
 Genom ett beslut av generaldirektören för affärsverket Statens Järnvägar etablerades 1993 ett projekt inom verket vars uppgift var att konkretisera tidigare idéer om mycket snabba tågförbindelser på sträckorna  
 Stockholm–Göteborg 
  och  
 Stockholm–Köpenhamn. 
  
 Utredningens syfte var att på ett allsidigt sätt belysa förutsätt- ningarna för att bygga nya banor för hastigheter uppemot 350 kilometer i timmen. Möjligheterna att bedriva trafik på sådana banor i ett system där den långväga höghastighetstrafiken samord- nades med ett nät för interregional och regionaltågstrafik skulle också belysas. 
 Två möjliga alternativ till banutbyggnad studerades: 
  
 Nya banor för höghastighetståg på sträckorna Stockholm– Göteborg och  
  
 Stockholm–Köpenhamn. 
  I nätet med dessa nya banor ingick i studien också ett system med väl utvecklad regio- naltågstrafik. Jönköping antogs bli en central nod och en viktig omstigningspunkt. 
  
 En utveckling av  
  
 X2000-konceptet 
  med högre farter och med förbättrade spår på Västra och Södra stambanan. Även i detta alternativ förutsattes en väl utvecklad regionaltågstrafik. 
 I utredningen slogs fast att det var angeläget att fortsätta utveck- lingen av det svenska järnvägsnätet för utökad trafik i södra Sverige och mot den europeiska kontinenten. Framtida banor borde enligt utredningen dimensioneras för att klara hastigheter uppemot 
 73 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 350 kilometer i timmen i de avsnitt där höghastighetståg kan bli aktuella. 
 Ett fortsatt planerings- och utvecklingsarbete av bland annat Götalandsbanan, fordonsplanering, tekniska normer, stationer och miljöanalys föreslogs. 
  
 3.1.2 
  
 Idéstudie om höghastighetsjärnvägar i Sverige – Banverket 2003 
  
 Regeringen angav i infrastrukturpropositionen 2001 (prop. 2001/02:20) att Banverket borde utvärdera möjligheterna att utveckla nya länkar i det svenska järnvägssystemet. De nya länkarna skulle möjliggöra högre hastigheter för persontrafik, ytterligare separering av gods- och persontrafik samt förbättrade anslutningar till utlandet. 
 Mot denna bakgrund uppdrog Banverket åt Scandiaconsult i Sverige AB att studera förutsättningarna att bygga höghastighets- banor mellan Stockholm och Göteborg (Götalandsbanan) samt mellan Stockholm och Malmö (Europabanan). Utbyggnaden av höghastighetsbanor jämfördes med alternativ som innebar upp- rustning av de befintliga banorna, det vill säga Södra och Västra stambanan. 
 I utredningen som presenterades i november 2003 konstateras att Götalandsbanan och kanske även Europabanan är intressanta framtidsprojekt inom järnvägssektorn. Det främsta skälet till denna bedömning anges vara att kapacitetsutnyttjandet i det svenska järn- vägsnätet blir allt högre, vilket leder till att järnvägstrafiken i fram- tiden kommer att få svårt att utvecklas om kapaciteten inte kan utökas väsentligt. 
 I utredningen föreslås tills vidare en utbyggnad av de länkar som är välmotiverade av andra skäl än för genomgående höghastighets- trafik såsom Ostlänken, det vill säga sträckan  
 Järna–Linköping, 
  och sträckan  
 Göteborg–Borås. 
  
 Vad gäller Europabanan föreslås att ett eventuellt investerings- beslut för sträckan  
 Jönköping–Helsingborg 
  skjuts framåt i tiden. Anledningen till denna bedömning är att projektet i denna del inte ger några successiva utbyggnadsvinster och att den totala vinsten är mycket beroende av upprustningsåtgärder i Danmark som inte bedömdes som aktuella då rapporten skrevs. 
 74 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 Rapporten lyfter fram den mycket höga investeringskostnaden för banorna och de stora osäkerheterna både vad gäller kostnader och nyttor. Detta ger slutsatsen att ett eventuellt investeringsbeslut måste bygga mer på politisk övertygelse än på traditionella beräk- ningsmodeller. 
 Eftersom projektet är så stort menar man att nyttorna med avlastning av Södra och Västra stambanan inte kommer att realise- ras på många år och att upprustningsåtgärder på dessa banor ändå måste genomföras. Vidare menar man att ett genomförande av Götalandsbanan och Europabanan inte löser de ökade kapacitets- problemen på stambanorna utan att kapacitetshöjande åtgärder på dessa måste genomföras även om banorna byggs. 
 De samhällsekonomiska kalkyler som genomförts är gjorda i enlighet med Banverkets etablerade metoder och visar på mycket stora samhällsekonomiska nyttor. De nyttor som normalt beräknas i Banverkets kalkyler väger dock inte upp kostnaderna. Samtidigt påpekas att det är svårt att beräkna alla nyttor som uppstår i ett så stort och genomgripande projekt, och att de samlade kalkylresul- taten kan ifrågasättas både på grund av detta och på grund av osäkerhet i indata. 
 Avslutningsvis konstaterar utredningen att alternativet att rusta upp Södra och Västra stambanan för hastigheter upp till 250 kilo- meter i timmen är betydligt billigare än att bygga de båda hög- hastighetsbanorna och därigenom ett intressant alternativ. En sam- hällsekonomisk kalkyl över en sådan upprustning uppvisar en god lönsamhet. En sådan upprustning skulle innebära fortsatt trafik med fordon med lutande vagnkorg av dagens  
 X2000-typ. 
  Det note- ras att operatörerna uttrycker viss skepsis mot investeringar i en ny generation av tåg med lutande vagnkorg eftersom dessa är dyra både vad gäller inköp och underhåll. 
 Banverket konstaterar i förordet till utredningen att de metoder och modeller som normalt sett används för att utvärdera järnvägs- projekt behöver utvecklas för att man på ett bättre sätt ska kunna bedöma den typ av systemförändringar som ett byggande av de båda banorna skulle innebära. Banverket ställer sig i princip bakom de slutsatser som framförs i rapporten. 
 75 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 3.1.3 
  
 Svenska höghastighetsbanor – Banverket 2008 
  
 Sammanfattning av rapporten 
 Banverket fick i mars 2008 i uppdrag av regeringen att genomföra fördjupade analyser av de marknadsmässiga och samhällsekono- miska förutsättningarna för svenska höghastighetsbanor. Upp- draget omfattade Götalandsbanan, det vill säga  
 Stockholm–Jön- 
 köping–Göteborg, 
  och Europabanan som omfattar sträckan Wells. 
  
 Analyserna skulle enligt uppdraget avse vilka effekter banorna får för det samlade svenska transportsystemet. Effekterna för övrig persontrafik och godstrafik skulle också belysas. 
 Som ett led i arbetet gav Banverket  
 Beasley vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) i uppdrag att ta fram en underlagsrapport baserad på tidigare studier och redan publicerat material. I underlagsrapporten redovisas följande potentiella res- tider från Stockholm. 
  
 Tabell 3.1 
  
 Kortaste restid till Stockholm, timmar:minuter 
  
 År 2001 
  
 Med höghastighetsbanor 
  
 Nyköping 
  
 0:59 
  
 0:36 
  
 Norrköping 
  
 1:13 
  
 0:51 
  
 Linköping 
  
 1:38 
  
 1:03 
  
 Jönköping 
  
 3:02 
  
 1.21 
  
 Göteborg 
  
 2:59 
  
 2:00 
  
 Värnamo 
  
 4:10 
  
 1:54 
  
 Malmö 
  
 4:11 
  
 2:41 
  
 Källa 
 : KTH. 
 Banverket drar slutsatsen att de trafikupplägg som skisseras i rap- porten från KTH klart visar att de båda banorna kraftigt kan minska restiderna i de aktuella relationerna men att vissa av de be- räknade restiderna är väl korta. Detta mot bakgrund av tidigare beräk- ningar med utgångspunkt från maxhastigheter på 320 kilometer i timmen och med större marginaler i tidtabellerna. De restider som kommande beräkningar kan ge kommer enligt Banverket förmodligen inte på något avgörande sätt att skilja sig från dem som redovisats av KTH. Banverket påpekar dock att de restider och trafikupplägg som förutsätts har betydelse för utfallet i de 
 76 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 samhällsekonomiska beräkningarna och det är därför viktigt att de är realistiska. 
 Alternativet till att bygga Götalandsbanan och Europabanan är att fortsätta att rusta upp befintliga järnvägar för att möjliggöra högre hastigheter. För Västra och Södra stambanan löser detta enligt Banverket inte dagens problem med bristande kapacitet. Den nuvarande kapacitetsbristen kan tvärtom förvärras till följd av en större spridning mellan snabba och långsamma tåg. Ett alternativ är i stället att successivt bygga ut kapaciteten på banorna till tre eller fyra spår. Fördelen med en sådan utbyggnad är att den kan ske suc- cessivt men nackdelen är att restiden inte kortas väsentligt, sam- tidigt som störningarna i den befintliga trafiken kan bli omfattande med ett bygge i närheten av befintliga spår. 
 I ett längre tidsperspektiv är därför, enligt rapporten, en kapa- citetsökning i form av nya separata höghastighetsbanor att föredra. Skälet är att de tillför kapacitet, kortar restiderna, separerar olika sorters trafik och ökar tillgängligheten genom att flera stora städer knyts samman på ett bättre sätt än i dag. 
 Banverket betonar i rapporten att det återstår mycket arbete med att tydligt klarlägga nyttor, värdera alternativa sträckningar, planera och kalkylera projekten. Avslutningsvis konstaterar dock Banverket att höghastighetsjärnvägar har så tydliga fördelar och nyttor för hela det svenska transportsystemet att de bör pekas ut som en strategiskt viktig framtidssatsning. 
 Granskning av rapporten 
 Banverket lät ett tyskt konsultbolag, Intraplan Consult GmbH i München, genomföra en granskning av den rapport från KTH som låg till grund för Banverkets rapport om svenska höghastighets- banor. I uppdraget ingick också att redogöra för konsultbolagets syn på svenska höghastighetsbanor. 
 Konsultbolaget delar i stort de bedömningar som gjorts av KTH. I följande frågor är man dock inte helt enig med KTH och med de slutsatser som dras i KTH:s rapport. 
  
 Konsultbolaget menar att även om man delar de flesta slutsatser så är hela rapporten mycket positiv till höghastighetsjärnvägar och skriven från ett järnvägsperspektiv. Det vore enligt konsult- bolaget önskvärt med ett mer objektivt och trafikslagsöver- gripande perspektiv. Även om de positiva effekterna av hög- 
  
 77 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 hastighetsbanor är betydande är det inte enligt konsultbolaget säkert att de mycket stora investeringsbelopp som det här är frågan om inte skulle skapa större nytta vid en alternativ användning. Den alternativa användningen skulle kunna vara både inom andra trafikslag men även förbättringar av det existe- rande bannätet. 
  
 Konsultbolaget ifrågasätter KTH:s slutsats att höghastighets- banor är klart samhällsekonomiskt lönsamma. De menar att nuvarande metoder för att utvärdera projektet inte är ändamåls- enliga och att det med tanke på de mycket stora kostnaderna inte är självklart att de är lönsamma i den utsträckningen som KTH anger. Ytterligare utredning av både Götalandsbanan och Europabanan rekommenderas. 
  
 Vad gäller Europabanan ifrågasätts om KTH:s förslag till linje- sträckning, som innebär en bana från Jönköping till Helsingborg och vidare till Hamburg via Helsingör, är den bästa. Sträck- ningen behöver enligt konsultbolaget utredas vidare och hänsyn tas till de danska planerna. 
  
 Konsultbolaget ifrågasätter KTH:s jämförelse mellan sträck- ningarna  
  
 Madrid–Barcelona 
  och  
 Öresund–Stockholm 
  och menar att marknadspotentialen är dubbelt så stor i det spanska projektet. 
  
 De nyttoeffekter som KTH beräknar att höghastighetsbanor skulle innebära för godstrafiken ifrågasätts. Konsultbolaget ifrågasätter om en så stor tillväxt av godstrafik som KTH räknar med är realistisk. Frågan ställs om det inte finns mer kostnads- effektiva sätt att tillskapa ytterligare kapacitet för godstrafiken än genom att bygga höghastighetsjärnvägar. 
  
 I uppdraget ingick också att göra en egen generell bedömning av höghastighetsbanor i Sverige och här anser konsultbolaget att sådana banor med utgångspunkt från marknadsförutsättningar och trafikstruktur har goda möjligheter att uppvisa lönsamhet. Bedöm- ningen innefattar banornas effekt på det övriga järnvägsnätet i form av kapacitetstillskott för godstrafik och regional och interregional persontrafik. De utpekade linjerna anses vara de som i första hand bör komma i fråga för höghastighetstrafik. 
 Vad gäller de totala ekonomiska effekterna är konsultbolaget dock inte lika positivt som KTH. Man menar att det inte är själv- 
 78 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 klart att projektet som helhet uppvisar samhällsekonomisk lön- samhet, även om existerande modeller för trafikprognoser samt värdering av kapacitetstillskott och miljövinster förändras. 
 Ostlänken anses vara det projekt som har bäst förutsättningar att uppvisa samhällsekonomisk lönsamhet. Även investeringar i resterande delen av Götalandsbanan anses vara rimliga i ett sam- hällsekonomiskt perspektiv inte minst med utgångspunkt från att Jönköping och Borås knyts till den genomgående förbindelsen från Stockholm. 
 För sträckan  
 Jönköping–Helsingborg 
  menar man att det trots ett omfattande trafikunderlag i dagsläget finns osäkerheter kring projektet som måste beaktas. Bland dessa nämns att banan inte är detaljutredd på samma sätt som Götalandsbanan, att projektet är beroende av samverkan med Danmark samt bristen på mellanlig- gande marknader mellan Jönköping och Helsingborg. 
 Avslutningsvis påpekar konsultbolaget att utvecklingen av hög- hastighetsbanor i Tyskland ifrågasätts eftersom kostnaderna för att bygga dessa banor har ökat mycket kraftigt. Detta hänger i sin tur samman med ambitiösa och kostnadsdrivande lösningar inom säkerhet, stationsutformning och miljöanpassning. 
 Remissbehandling av rapporten 
 Banverkets rapport remitterades till 18 remissinstanser varav 8 har svarat. 
 Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) och Lunds tekniska högskola är positiva till Banverkets slutsatser. SKL anser att erfarenheter från internationella och nationella infrastrukturprojekt talar för att nyttorna i praktiken kommer att bli mycket större än vad rapporten påvisar. 
 Ett antal remissinstanser inklusive Statens institut för kommu- nikationsanalys (SIKA), Statskontoret och Statens väg- och trans- portforskningsinstitut (VTI) är mer tveksamma till Banverkets bedömningar. Samtliga remissinstanser utom SKL och Lunds tek- niska högskola anser att frågan behöver utredas ytterligare och att effekterna, kostnaderna och finansieringen måste studeras mer ingående. 
 VTI tycker att det är principiellt tveksamt att Banverket använt en konsultrapport som underlag för sitt ställningstagande samtidigt som verket reserverar sig för de stora osäkerheter som framkom- 
 79 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 mit. Institutet är tveksamt till Banverkets internationella jämförel- ser med utvecklingen i Spanien och Frankrike och pekar på skillna- den i storleken på befolkningscentra. Banverkets slutsats att be- folkningsunderlaget är tillräckligt stort kan enligt institutet ifråga- sättas. Man menar att befolkningsjämförelserna av sträckorna  
 Stockholm–Öresund 
  och  
 Barcelona–Madrid 
  visar att befolkningen i den spanska reserelationen är mer än dubbelt så stor som i den svenska. 
 Lunds tekniska högskola menar att det är i stort sett omöjligt att göra prognoser för trafikutvecklingen på ett helt nytt trafik- system som etablerandet av höghastighetsbanor skulle innebära. Projektet bör därför, enligt högskolan, inte endast utvärderas med traditionella prognosmetoder och analyser av kostnader och nyttor. 
 Vägverket menar att godstransporter på väg och järnväg är komplement till varandra och att konkurrensytorna vanligtvis är mindre. När det gäller hur omfattande potentialen är av att över- flytta gods från väg till järnväg finns stora osäkerheter som enligt Vägverket bör lyftas fram. 
 Luftfartsstyrelsen menar att det saknas underlag för att avgöra om järnvägen tar marknadsandelar från inrikesflyget i Sverige och menar att överflyttningspotentialen från flyg till tåg är övervärde- rad i rapporten. Styrelsen menar att den nationella resvaneunder- sökningen inte stödjer rapportens beskrivning av hur omfattande tågets möjligheter är att öka sina marknadsandelar. 
  
 3.1.4 
  
 Nya tåg i Sverige – SJ med flera 2008 
  
 Sammanfattning av rapporten 
 I augusti 2008 presenterade SJ AB, Green Cargo AB, Jern- husen AB, Alstom Transport AB och Nordiska Investeringsbanken (nedan kallade Industrigruppen) en rapport, Nya tåg i Sverige – affärsmässig analys. 
 Industrigruppen har utrett förutsättningarna för att skapa ny järnvägskapacitet i form av höghastighetsbanor och för att använda en särskild projektfinansiering. Utredningen omfattar sträckorna  
 Stockholm–Göteborg 
  och  
 Stockholm–Malmö. 
  Den totala anlägg- ningskostnaden har beräknats till 93 miljarder kronor i 2007 års penningvärde. 
 80 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 Utgångspunkten är affärsmässighet där privata och offentliga aktörer bidrar till en samfinansiering. 
 I rapporten konstateras att marknadsunderlaget i Sverige är till- räckligt omfattande för att etablera höghastighetståg. Den före- slagna trafikmodellen skiljer sig dock från flera länder i Europa eftersom det utmed bansträckningen finns flera stora städer där tågen enligt modellen kommer att stanna. 
 Antalet personkilometer på järnvägen totalt i Sverige kommer enligt utredningen att öka till drygt 25 miljarder när höghastig- hetstågen är i drift. Detta att jämföra med dagens trafik som upp- går till 10 miljarder personkilometer. För godstrafiken bedöms antalet godstonkilometer att öka med 50 procent från dagens nivå vilket skulle innebära en marknadsandel på 30 procent runt 2020. 
 För att driva trafiken på de nya höghastighetsbanorna krävs enligt rapporten 40 nya höghastighetståg och cirka 75 interregionala snabbtåg. Bedömningen är att investeringarna i rullande materiel kan genomföras på kommersiell grund av opera- törer och trafikhuvudmän. 
 Industrigruppen har bedömt de samhällsekonomiska effekterna av projektet. I den samhällsekonomiska kalkylen vägs investerings- kostnaden mot nyttorna för person- och godstrafiken till följd av investeringen. Kalkylen har gjorts för det nya bannätet då det är fullt utbyggt. Den så kallade nettonuvärdeskvoten, det vill säga kvoten mellan summan av nyttorna och summan av kostnaderna, uppgår till 2,2 vilket innebär att projektet är samhällsekonomiskt lönsamt. 
 Genom projektets beräknade lönsamhet finns det enligt Indu- strigruppen möjlighet till samfinansiering med privata investerare. Gruppen har angett hur finansieringen skulle kunna fördelas. 
  
 Tabell 3.2 
  
 Möjlig fördelning av finansiering av höghastighetsbanor, 
  
 miljarder kronor 
  
 Andel 
  
 Privat 
  
 37 
  
 EU 
  
 9 
  
 Staten 
  
 28 
  
 Regionerna 
  
 19 
  
 Summa 
  
 93 
  
 Källa:  
 Nya tåg i Sverige. 
 81 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 Gruppen föreslår en modell för projektets genomförande där staten bildar ett särskilt bolag som ansvarar för planering, styrning, upp- handling och förvaltning av ingångna avtal. Bolaget föreslås också upphandla samtliga delar av projektet genom funktionsupphandling där underhåll av infrastrukturen under en  
 30-årsperiod 
  ingår. 
 Den aktör, förmodligen ett konsortium, som vinner upphand- lingen ansvarar för finansiering av den del som inte staten svarar för samt för konstruktions- och tillgänglighetsrisker. 
 Ersättning till konsortiet sker via det statliga bolaget som beta- lar en tillgänglighetsbaserad ersättning som täcker investerings- kostnader, underhåll och avkastning på insatt kapital. 
 Det statliga bolaget uppbär banavgifter baserade på en upp- handling av rätten att bedriva trafik på banan. De totala intäkterna för banavgifter beräknas av Industrigruppen uppgå till 4,3 miljarder kronor per år baserat på dagens trafikprognoser. En särskild för- handlingsgrupp bör enligt gruppens bedömning bildas inom det statliga bolaget för att hantera ansökningar om trafikeringsrätt och för arbetet med att integrera höghastighetstrafiken med övrig tåg- trafik. 
 Industrigruppens beräkningar visar på en potential att minska de totala utsläppen från transportsektorn till 2020 med 1 miljoner ton koldioxid per år vid ett genomförande av projektet. Detta motsva- rar fem procent av dagens totala utsläpp inom den svenska trans- portsektorn. 
 Remissbehandling av rapporten 
 Efter det att Industrigruppen presenterat sin rapport remitterade Banverket rapporten till 17 myndigheter och organisationer. Fyra statliga myndigheter lämnade synpunkter på rapporten. 
 SIKA anser att rapporten argumenterar väl för alternativet hög- hastighetsbanor och att byggande av höghastighetsbanor är genomtänkt ur tillgänglighetssynpunkt och utifrån ett över- gripande perspektiv på olika transportslag. Institutet har dock syn- punkter på den samhällsekonomiska kalkyl som utredningen pre- senterar eftersom något alternativ med kapacitetsförstärkningar i det konventionella järnvägsnätet inte presenteras. Alternativet att investera i höghastighetsbanor jämförs endast med alternativet att inte genomföra några investeringar alls. Institutet anser att rap- 
 82 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 portens förslag till samverkan mellan det privata näringslivet och statlig och regional offentlig sektor framstår som fördelaktigt. 
 Vägverket är tveksamt till de ökningar av godstransporter på järnväg som anges i rapporten och anser att potentialen för över- flyttning av gods- och persontransporter är osäker. Vidare saknar verket analyser över de negativa effekter i form av bland annat bul- ler och påverkan på  
 natur-, 
  rekreations- och kulturmiljöer som kan bli en följd av en byggnation av höghastighetsbanor. 
 Statskontoret delar inte bedömningen i rapporten att den sam- verkanslösning som föreslås skulle belasta statsbudgeten i mindre utsträckning än en annan form av offentlig finansiering. Stats- kontoret menar att det ur ett statsfinansiellt perspektiv är det lång- siktiga nettoutfallet som är centralt eftersom projektet både gene- rerar intäkter och utgifter. I den statsfinansiella konsekvensana- lysen bör även tidsperioden efter färdigställande och perioden under den kalkylerade avskrivningstiden vägas in. Statskontoret menar att det saknas belägg för att den föreslagna samverkanslös- ningen tillför ytterligare medel till projektet, men menar också att det finns andra positiva effekter av  
 offentlig–privat 
  samverkan som till exempel riskdelning och kostnadseffektivitet. Avslutningsvis framhåller Statskontoret vikten av att belysa de samhällsekono- miska kalkylerna och projektets kostnadsberäkningar ytterligare. En fördyring av projektet kan medföra att andra verksamheter behöver prioriteras ned. Effekterna av detta bör beskrivas liksom riskerna och konsekvenserna av att andra infrastruktursatsningar trängs undan. 
 VTI anser att det är positivt att de aktuella aktörerna engagerar sig i verksamheter som traditionellt varit ett statligt ansvar. Sam- tidigt menar man att rapporten är översiktlig och att det inte är möjligt att bedöma om utredningens beräkningar stämmer överens med de generella principer för nyttoberäkningar som i dag tilläm- pas av trafikverken. 
  
 3.2 
  
 Beskrivningar av och erfarenheter från tidigare genomförda stora nationella infrastrukturprojekt 
  
 I mina direktiv anges att en viktig del av arbetet är att inhämta kun- skap och erfarenheter från andra större investeringsprojekt. I det följande beskrivs Öresundsförbindelsen och Botniabanan som båda är mycket stora projekt och som organisatoriskt har genomförts 
 83 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 utanför infrastrukturverken. Jag har även övervägt om det inom andra samhällssektorer, till exempel inom energisektorn, har fun- nits projekt som skulle kunna vara relevanta att beskriva och hämta erfarenheter från. Jag har dock inte kunnat finna några sådana och enligt min mening är de allra mest relevanta infrastrukturprojekten de satsningar som gjorts på höghastighetsbanor inom andra euro- peiska länder. Dessa projekt beskrivs i avsnitt 5. 
  
 3.2.1 
  
 Öresundsförbindelsen 
  
 Öresundsförbindelsen är ett samlande begrepp för bron över Öre- sund och dess svenska och danska landanslutningar. Landanslut- ningarna på den svenska sidan består av en mil motorväg och en mil järnväg. 
 Genomförande av förbindelsen över Öresund regleras i ett avtal mellan Sveriges och Danmarks regeringar som ingicks 1991. 
 I avtalet sägs att de båda länderna gemensamt ska anlägga och driva en avgiftsfinansierad fast förbindelse för järnvägs- och väg- trafik mellan Kastrup och Limhamn. I avtalet sägs vidare att utbyggnaden av förbindelsen ska utbjudas till internationell upp- handling. 
 För genomförande har respektive stat bildat ett av staten helägt aktiebolag –  
 Svensk-Danska 
  Broförbindelsen SVEDAB AB i Sve- rige och A/S Øresundsforbindelsen i Danmark. De båda bolagen äger gemensamt bolaget Öresundskonsortiet vars uppgift har varit att svara för projektering, finansiering och byggande av projektet. I dag är konsortiets uppgift att äga och driva Öresundsbron. I avtalet garanterar Sverige och Danmark solidariskt projektets finansiering. Vidare sägs att kostnaderna för projektering, byggande och drift i sin helhet ska täckas av konsortiet genom avgifter från trafi- kanterna som använder bron. I avtalet sägs explicit att anslag över respektive stats statsbudget inte ska anvisas för konsortiets verk- samhet. 
 Merparten av avgifterna ska komma från biltrafiken och kon- sortiet bestämmer storleken på dessa avgifter. Intäkterna från järn- vägstrafiken utgörs av en fast summa och påverkas inte av trafik- volymen. 
 Finansiering har skett genom lån som beräknas vara återbetalda inom 30 år från brons öppnande. Skulden uppgår till cirka 20 mil- jarder danska kronor. Till detta kommer skulder på totalt 10 mil- 
 84 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 jarder kronor för landanslutningarna på båda sidor om bron. De senare förvaltas av A/S Øresundsforbindelsen (7 miljarder kronor) respektive  
 Svensk-Danska 
  Broförbindelsen SVEDAB AB (3 mil- jarder kronor). Lånen började betalas tillbaka 2004 då bolagets driftsresultat, det vill säga skillnaden mellan driftskostnader och intäkter, översteg räntekostnaderna för lånen. Amorteringen av lånen påbörjades fyra år tidigare än vad som antagits i den ursprungliga planen. När konsortiet betalar utdelning till sina ägare kan dessa i sin tur börja betala av lånen på landanslutningarna. 
 Det har inte gjorts någon samlad utvärdering av Öresunds- projektet. Vad som dock kan konstateras är att både byggande och finansiering av förbindelsen genomförts helt i enlighet med de planer som funnits för projektet. 
  
 3.2.2 
  
 Botniabanan 
  
 Botniabanan omfattar en cirka 19 mil ny, enkelspårig järnväg från Nyland som ligger nordväst om Kramfors via Örnsköldsvik till Umeå. Tillsammans med stambanan kommer den nya banan att bilda ett funktionellt dubbelspår genom södra Norrland. 
 Byggandet av banan regleras i ett avtal mellan staten och kom- munerna i Kramfors, Örnsköldsvik, Nordmaling och Umeå. Enligt avtalet som träffades 1997 svarar Banverket för planering av banan samt för marklösen och tillståndsfrågor. 
 För genomförande av projektet bildades ett aktiebolag där staten äger 91 procent och där de aktuella kommunerna äger 2,5 procent vardera. Bolagets uppgift är att utifrån Banverkets järn- vägsplaner detaljprojektera, upphandla, bygga och finansiera Bot- niabanan. När banans olika delar är klara för trafik ska de successivt lämnas över från bolaget till Banverket som ska stå för förvalt- ningen. Överlämnandet föregås av ett tekniskt godkännande som ges av Transportstyrelsen i enlighet med järnvägslagen. Banan ingår i det järnvägsnät som förvaltats av staten och Banverket är ansvarigt för kapacitetstilldelning och uppbär banavgifter för trafiken på banan. Banverket ska betala hyra för banan till bolaget. Dessa intäkter ska täcka bolagets löpande kostnader för räntor och övrig förvaltning. 
 Vad gäller frågan om resecentrum stadgas i avtalet att varje kommun ansvarar för att bygga och förvalta resecentrum inom sin 
 85 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 kommun. Kommunerna har förbundit sig att upplåta resecentrum till aktuella trafikutövare på konkurrensneutrala villkor. 
 Banan finansieras i sin helhet av lån som tas upp av bolaget. Riksdagen har beslutat om en högsta total låneram för projektet på 17,6 miljarder kronor vilket ska täcka både investerings- och finan- sieringskostnader. Respektive kommun svarar för finansieringen av resecentrum. Banan har också fått visst stöd från EU inom ramen för  
 TEN-T, 
  se vidare avsnitt 2.7. Vid årsskiftet 2008/2009 hade bolaget erhållit totalt 149 miljoner kronor i stöd från EU. 
 När en etapp överlämnas till Banverket ska lån motsvarande sträckans investeringskostnad inklusive aktiverade räntor omplace- ras i långfristiga lån. Ränta på lånen betalas med hyresintäkterna från Banverket. Amortering av lånen ska ske under en  
 40-årsperiod 
  från det att hela banan blivit klar för trafikering. Bolagets ägare ställer inga krav på avkastning. 
 Den ursprungliga kostnadsramen har reviderats upp vid tre till- fällen. Vid den senaste kostnadsöversynen som genomfördes 2003 fastställdes projektets investeringsram till 13,2 miljarder kronor i 2003 års prisnivå. Nuvarande bedömningar tyder på att denna kostnadsram kommer att hållas. Anledningen till att projektet för- dyrats är bland annat förseningar till följd av processerna kring miljötillstånd och förseningar i tunnelarbeten på den södra delen av banan. 
 Antalet anställda i bolaget varierar över tid och uppgick som mest till drygt 110 personer under 2006. I takt med att banan fär- digställs kommer antalet anställda att minska i och med att pro- jektorganisationen successivt avvecklas. 
 Den första färdigställda sträckningen, Örnsköldsviks central– Husum överlämnades till Banverket i oktober 2008. I augusti 2010 beräknas hela banan vara klar för trafikering. 
 Eftersom projektet ännu inte har avslutats har inte heller någon utvärdering gjorts. De totala kostnaderna för projektet har vid ett antal tillfällen reviderats uppåt. Som nämnts är den största orsaken till detta kopplad till frågor kring processen med miljötillstånd – något som ligger utanför projektets kontroll. 
 86 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 3.3 
  
 Aktuella intresseorganisationer 
  
 3.3.1 
  
 Europakorridoren – intresseförening för Götalandsbanan och Europabanan 
  
 Europakorridoren AB ägs av de svenska medlemmarna i en ideell förening som även har medlemmar från Tyskland och Danmark. De svenska medlemmarna är främst kommuner, regioner och regi- onförbund. 
 Bolagets uppgift är att skapa förutsättningar för att bygga Götalandsbanan och Europabanan. Tidigare har de båda banorna haft separata intresseorganisationer men dessa slogs ihop genom ett formellt samgående under 2001. 
 Bolaget har låtit genomföra ett antal utredningar bland annat gjorde KTH utredningen Europakorridoren – ett bredband för fysiska transporter. Utbud, prognoser och samhällsekonomi (2003). Utredningen pekar på mycket stora samhällsekonomiska vinster av att bygga Europakorridoren. 
 Europakorridorens styrelse har i dialog med Banverket framfört att beslut om projekt av Europakorridorens storlek måste bygga mer på politisk övertygelse än på traditionella beräkningsmetoder. Vidare anser man att det är mycket viktigt att varje del av projektet planeras för en hastighetsstandard på 350 kilometer i timmen. 
 Under 2007 överlämnade Europakorridoren en idéstudie till Banverket om Götalandsbanan på sträckan  
 Borås–Jönköping–Lin- 
  köping. 
 Sju av kommunerna längs med Ostlänken samt regionförbundet Sörmland och regionförbundet Östsam har sedan 2001 ett gemen- samt bolag,  
 Nyköping-Östgötalänken 
  AB. Bolaget verkar för att ägarna ska arbeta och agera samordnat i frågor kring Ostlänken. 
  
 3.3.2 
  
 Stambanan.com 
  
 Stambanan.com är ett nätverk som arbetar med järnvägs- och utvecklingsfrågor kopplade till Södra stambanan. Medlemmar i nät- verket är 24 kommuner, Region Skåne samt regionförbunden i Jönköpings, Kalmar och Kronobergs län. 
 87 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 SOU 2009:74 
  
 Nätverket arbetar för följande mål: 
  
 Att Södra stambanan ska utvecklas för att klara hastigheter på 250 kilometer i timmen. 
  
 Att Södra stambanans kapacitet ska utvecklas så att den på samtliga avsnitt stämmer överens med trafikutvecklingen. 
  
 Att anslutande järnvägar ska utvecklas för att förbättra mat- ningen till och från trafiken på Södra stambanan för resor i tvärled. 
  
 Att Götalandsbanan ska byggas. 
  
 Att en ny höghastighetsbana mellan Mälardalen och Öresunds- regionen ska placeras i Södra stambanestråket. 
  
 På uppdrag av Berger har Ramböll Sverige AB genomfört en studie om en sträckning av en framtida höghastighetsbana som i princip går längs den nuvarande Södra stambanan. I rapporten anges att de viktigaste fördelarna med en utbyggnad av en hög- hastighetsbana i det stråk där Södra stambanan går är att sträck- ningen är central genom Sydsverige och innebär betydande förbätt- ringar för samtliga tätorter i södra Sverige. Vidare framhålls att alternativet öppnar stora möjligheter för anslutande trafik på befintliga banor och möjliggör en rationell och samhällsekono- miskt effektiv etapputbyggnad av banan. Att anslutning till Dan- mark i detta alternativ görs via Öresundsbron och att hela den nya banan mellan Stockholm och Köpenhamn byggs i Sverige, förenk- lar enligt utredningen planeringsprocessen och beslutsfattandet. 
  
 3.3.3 
  
 Internationella intresseorganisationer 
  
 I Öresundsregionen finns samarbetsprojektet Infrastruktur- och byutveckling i Öresund (IBU). IBU verkar för att skapa samsyn och ta fram faktaunderlag till regeringarna och myndigheterna på båda sidor om sundet för fortsatt regional utveckling. Projektet leds av Region Skåne i samarbete med Region Hovedstaden och Region Själland. Samarbetet sträcker sig över tre år med avslut 2010 och innefattar delprojekt kring infrastruktur, stadsutveckling och behovet av transportinfrastruktur. Banor för höghastighetståg ingår i projektplanen avseende tranportområdet och frågan om möjlig linjesträckning genom Skåne har utretts inom ramen för 
 88 
  
 SOU 2009:74 
  
 Genomförda svenska utredningar och projekt samt aktuella  
  
 IBU. Höghastighetståg är dock endast en av de åtgärder som utreds inom projektet, andra transportinfrastruktursatsningar som omfattas av IBU är Fehmarn  
 bält-förbindelsen 
  och den fasta för- bindelsen mellan Helsingborg och Helsingör. 
 Corridor of Innovation and Cooperation (COINCO) North är ett samarbetsprojekt för korridoren  
 Oslo–Göteborg– 
  Malmö/Öresund. Syftet med samarbetet är att åstadkomma tillväxt och hållbar utveckling genom förbättringar avseende både gods- och persontransporter. Effektiva tåglösningar med bland annat höghastighetståg är en del i detta. Det mål som man satt upp inom projektet är att en resa på sträckan  
 Oslo–Köpenhamn 
  ska ta 2 timmar och 20 minuter med höghastighetståg innan 2025. Pro- jektet startade 2008 och är ett samarbete mellan regioner och kommuner i korridoren. Bland annat medverkar Region Köpen- hamn, Region Skåne, Region Halland, Västra Götalandsregionen, Göteborgs stad, Oslo kommun, Banverket, Vägverket Region Väst och norska Jernbaneverket. 
 89 
 4 Nulägesbeskrivning 
  
 4.1 
  
 Utvecklingen av persontransportmarknaden och dagens trafikvolymer 
  
 4.1.1 
  
 Utvecklingen av den totala persontrafikmarknaden  
  
 1950–2008 
  
 Omfattningen av persontrafiken har ökat mycket kraftigt under perioden  
 1950–2008 
  och 2008 var det totala persontransportarbetet fem gånger större än 1950 och uppgick till knappt 137 miljarder personkilometer (antal resor x resans längd). Av detta utgjorde det långväga (interregionala) resandet, det vill säga resor över 10 mil, knappt 40 miljarder personkilometer. 
 Det totala persontransportarbetet i Sverige med järnväg uppgick 2008 till 11 miljarder personkilometer. Den långväga järnvägs- trafiken uppgick till 6,4 miljarder personkilometer vilket är den högsta nivån någonsin och en ökning med 0,4 miljarder person- kilometer jämfört med 2007. 
 Utvecklingen av resandet korrelerar med utvecklingen av den privata konsumtionen. 
 I början av  
 1950-talet 
  dominerade järnvägen den interregionala persontransportmarknaden med en marknadsandel på 73 procent. I takt med att bilens marknadsandel har ökat har järnvägens minskat för att 2008 uppgå till 16 procent av de interregionala resorna. 
 På den regionala marknaden, det vill säga resor som är under 10 mil och där resenären inte passerar en länsgräns, hade tåget i början av  
 1950-talet 
  en marknadsandel på 33 procent som minskade till två procent 1968. Därefter ökade den något för att 2008 uppgå till fem procent. Den totala ökningen av det regionala resandet kan framför allt förklaras med att bilen genererade nya resmöjligheter som också innebar en omstrukturering av boende, arbetsplatser och service. 
 91 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Av nedanstående tabell framgår marknadsandelarna för långväga persontransportarbete, det vill säga resor över 10 mil, med järnväg, flyg och buss åren 1970, 1980, 1990, 2000 och 2008. 
 Tabell 4.1 Marknadsandelar kollektivtrafik 1970, 1980, 1990, 2000 och 2008, procent 
  
 1970 
  
 1980 
  
 1990 
  
 2000 
  
 2008 
  
 Järnväg 
  
 58 
  
 63 
  
 47 
  
 48 
  
 55 
  
 Flyg 
  
 10 
  
 17 
  
 36 
  
 33 
  
 27 
  
 Buss 
  
 32 
  
 20 
  
 17 
  
 19 
  
 18 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Källa:  
 Banverket 
 . 
  
 4.1.2 
  
 Utvecklingen av persontrafiken med järnväg 
  
 Kungliga Tekniska högskolan (KTH) har på uppdrag av Banverket årligen undersökt utbud och priser på ett stort antal järnvägslinjer under perioden  
 1990–2008. 
  
 Undersökningarna visar att medelhastigheten höjts kraftigt, framför allt på längre avstånd, samt att turtätheten ökat både i  
 fjärr-, 
  regional- och lokaltrafiken. Antalet avgångar har under perioden ökat med 50 procent och restiden är minst 20 procent kortare än vad den var i början av perioden. Detta har sammantaget lett till en ökning av de kortväga resorna, det vill säga under 10 mil, med 120 procent mätt i antal personkilometer. Motsvarande siffra för de långväga resorna uppgår till 50 procent. 
 Den långväga trafik som har ökat mest är den storregionala trafiken och den interregionala snabbtågstrafiken. Ökningen av den storregionala trafiken är en följd av att nya banor har byggts vilka trafikeras av snabba tåg med hög turtäthet. Exempel på sådana trafikupplägg är Svealandsbanan, Mälarbanan och Öresundstågen. I dessa relationer har tillkomsten av ny infrastruktur varit helt avgörande för trafikutvecklingen. 
 Restiden mellan Stockholm och Göteborg har under perioden förkortats från fyra till tre timmar. Detta har enligt KTH inneburit att tågets marknadsandel har ökat i förhållande till flyget på denna sträcka, från 40 procent 1990 till 65 procent 2008. 
 Beläggningen i tågtrafiken har ökat kraftigt under perioden, inte minst på SJ AB:s  
 X2000-tåg. 
  När dessa tåg introducerades 1991 fanns det bara 1 klass och beläggningsgraden var då cirka 40 pro- 
 92 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 cent. I och med att 2 klass introducerades 1996 ökade beläggnings- graden till cirka 50 procent. Under  
 2000-talet 
  har SJ tillämpat så kallat  
 yield-management 
  vilket innebär en ökad prisdifferentiering och att priserna varierar med efterfrågan. Ett system med mycket billiga biljetter har också introducerats. År 2008 uppgick belägg- ningsgraden till 73 procent. Som en jämförelse kan nämnas att beläggningsgraden för höghastighetstågen i Frankrike i dag uppgår till 74 procent. 
 Enligt KTH har miljöfrågan sannolikt fått en större betydelse för val av transportslag eftersom hela ökningen av persontrans- portarbetet inom järnvägssektorn inte går att förklara med stor- leken på utbudet och med ekonomiska faktorer. I undersökningar som gjorts av SJ anger allt fler resenärer att miljön är det främsta skälet till att de väljer att resa med tåg. Andelen resenärer som anger miljön som det viktigaste skälet för att ta tåget har ökat från 24 procent 2005 till 51 procent 2008. 
  
 4.1.3 
  
 Utvecklingen av persontrafiken med järnväg kring storstäderna 
  
 Utvecklingen av järnvägstrafiken har stor betydelse i storstads- områdena och den har också utvecklats snabbt i dessa områden. Detta beror på befolkningstillväxten i dessa områden men också på att järnvägen lämpar sig för stora flöden i befolkningstäta områden samt att de regionala aktörerna har valt att satsa på järnvägs- trafiken. 
 I och med länshuvudmannareformen har regionerna fått möjlig- het att själva planera och bedriva trafiken. Upphandling av trafiken har inneburit att SJ har fått konkurrens. I dag bedrivs till exempel Pågatågstrafiken av Arriva Skandinavien A/S och Öresundstrafiken av DSBFirst. 
 Avgörande för den utveckling i de tre storstadsregionerna som beskrivs nedan har varit att infrastrukturen har byggts ut och nya tåg köpts in. Samordningen av den totala kollektivtrafiken inom respektive område med gemensamma och enhetliga taxor har också varit en viktig del. 
 Pendeltågstrafiken i Stockholm är den trafik som har störst omfattning. Tillkomsten av Svealandsbanan och trafikutbudet inom ramen för Tåg i Mälardalen som drivs i samarbete mellan SJ och de 
 93 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 aktuella trafikhuvudmännen har bidragit till detta. Pågatågen i Skåne är den trafik som utvecklats snabbast under senare år. 
 Stockholmsregionen 
 Behovet av ett kapacitetsstarkt pendeltågssystem i Stockholms- regionen uppstod under 1950- och  
 1960-talen 
  då kranskom- munerna kring Stockholm expanderade kraftigt. 
 Av figur 4.1 nedan framgår utvecklingen av tågtrafiken i Stock- holmsregionen under perioden  
 1950–2008. 
  Under perioden har antalet invånare i regionen ökat från 1,1 miljoner 1950 till dagens 2,0 miljoner. 
 Figur 4.1 Utvecklingen av tågtrafiken i Stockholmsregionen 
  
 Lokaltågen 
  
 Mälardalstrafiken 
  
 1400 
  
 1200 
  
 1000 
  
 personkilometer 
  
 800 
  
 Miljoner 
  
 600 
  
 400 
  
 200 
  
 0 
  
 1950 
  
 1960 
  
 1970 
  
 1980 
  
 1990 
  
 2000 
  
 Källa:  
 KTH. 
  
 94 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 Under  
 1990-talet 
  förbättrades utbudet successivt genom att infra- strukturen byggdes ut så att pendeltågen i större utsträckning fick egna spår både söder och norr om Stockholm. Nynäsbanan fick dubbelspår till Västerhaninge och pendeltågen började gå ända till Bålsta i och med att Mälarbanans dubbelspår blev klart 2001. 
 Den nya infrastrukturen har möjliggjort 15 minuters turtäthet på stora delar av pendeltågsnätet. Förbättringar i infrastruktur och utbud har lett till ett ökat pendeltågsresande under  
 2000-talet. 
  När Citybanan blir klar 2017 kommer det bli möjligt att helt separera pendeltågen från övrig trafik och kapaciteten för pendeltågstrafiken kommer att fördubblas. Snabbtåg och godstrafik kommer att trafi- kera de befintliga spåren. Blandningen av trafik på de befintliga spåren kommer att innebära att den totala kapaciteten på dessa inte blir lika stor som på Citybanan där det enbart kommer köras pendeltåg. 
 Av figur 4.1 framgår också att den storregionala trafiken i Mälardalen har ökat mycket snabbt efter det att infrastrukturen utökats med Svealandsbanan, Mälarbanan och Arlandabanan. Den nya infrastrukturen och de nya trafikuppläggen innebär att man inom en timme kan nå bland annat Eskilstuna och Västerås. Den storregionala trafiken omfattar i dag i stort sett samma trans- portarbete mätt i personkilometer som pendeltågstrafiken, det vill säga cirka 1,3 miljarder personkilometer årligen. Pendeltågen i Stockholmsregionen och Mälardalstrafiken svarar i och med detta för knappt 25 procent av det totala persontransportarbetet med järnväg i Sverige i dag. 
 Skåne 
 Pendeltågssystemet i Skåne, de så kallade Pågatågen, etablerades 1983 när nya  
 X10-tåg 
  började trafikera linjerna  
 Cross– 
  Eslöv och  
 Malmö–Lund–Helsingborg. 
  Linjen till Eslöv förlängdes 1987 till Höör och linjen till Helsingborg förlängdes 2001 till Äng- elholm. 
 Utvecklingen av trafiken har varit starkt kopplad till utbyggna- den av infrastrukturen. I samband med att sträckan  
 Malmö–Ystad 
  rustades upp och elektrifierades startades Pågatågstrafik på banan. Trafiken förlängdes 2003 till Simrishamn efter att även denna sträcka elektrifierats. 
 95 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Öppnandet av Öresundsbron innebar att Pågatågen komplet- terades med Öresundstrafiken. Denna trafik utgörs av regionaltåg som är snabbare än Pågatågen eftersom de inte stannar på lika många stationer. Öresundstågen utgör stommen i det storregionala järnvägssystemet som även omfattar delar av Danmark. De flesta Öresundståg går mycket längre sträckor än bara över sundet, till exempel till Göteborg via Ängelholm och till Kalmar via Växjö. Trafikupplägget är gemensamt med angränsande trafikhuvudmän och med SJ som har trafikeringsrätten för den interregionala trafi- ken. 
 Av figur 4.2 nedan framgår utvecklingen av Pågatågen och Öre- sundstrafiken. Resandet med Pågatågen har ökat mycket snabbt i takt med att systemet har byggts ut. Öresundstrafiken har också expanderat mycket kraftigt sedan starten 2000 och har påverkat Pågatågen positivt. De båda systemen har blivit allt mer integrerade och de tåg som används i Öresundstrafiken används ibland inom Pågatågssystemet. 
 Transportarbetet med Pågatågen uppgår till 0,4 miljarder personkilometer och är i dag sex gånger större än då trafiken eta- blerades 1980. Trafiken med Öresundstågen inom Skåne och på den svenska delen av Öresundsförbindelsen uppgår till 0,6 miljarder personkilometer. Detta innebär att trafiken inom de båda systemen sammanlagt uppgår till 1,0 miljard personkilometer vilket utgör 9 procent av det totala persontransportarbetet på järnvägs- nätet i Sverige. 
 Byggandet av Citytunneln i Malmö pågår och beräknas vara klart i december 2010. Tunneln kommer att innebära flera nya stationer i Malmö och att tågen kan gå direkt till Köpenhamn utan att vända. 
 96 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 Figur 4.2 
  
 Utvecklingen av tågtrafiken i Skåne 
  
 600 
  
 500 
  
 Miljoner personkilometer 
  
 400 
  
 300 
  
 200 
  
 100 
  
 0 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 2005 
  
 Källa 
 : KTH. 
  
 Göteborgsregionen 
  
  Öresunds- tåg 
 Skåne- trafiken Pågatåg 
 Ett pendeltågssystem etablerades 1986 i Göteborgsregionen då det nya tåget X10 började trafikera sträckan  
 Göteborg–Alingsås. 
  I och med att Västkustbanans dubbelspår mellan Göteborg och Kungs- backa blev klart 1992 etablerades pendeltågstrafik även på denna sträcka. Båda linjerna trafikeras i dag med kvartstrafik under rus- ningstid. Av figur 4.3 nedan framgår den successiva ökningen av pendeltågstrafiken i området. 
 97 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 4.3 
  
 Utvecklingen av tågtrafiken i Göteborgsregionen 
  
 180 
  
 160 
  
 140 
  
 personkilometer 
  
 120 
  
 100 
  
 Västtrafik 
  
 Pendeltåg 
  
 80 
  
 Miljoner 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 2005 
  
 Källa:  
 KTH. 
  
 Utöver de båda pendeltågslinjerna finns ett antal regionala linjer i området där trafiken successivt byggts ut. Dessa är Göteborg–  
 Uddevalla–Strömstad, 
 Göteborg–Vänersborg, 
 Göteborg–Skövde 
  och  
 Göteborg–Borås. 
  
 Pendeltågstrafiken i Göteborgsområdet uppgår till 0,2 miljarder personkilometer. Tillsammans med trafiken på övriga regionala linjer och den storregionala trafik som bedrivs i SJ:s egen regi beräknas resandet uppgå till cirka 0,5 miljarder personkilometer vilket motsvarar fem procent av det totala persontransportarbetet på järnväg i Sverige. 
 Utbyggnaden av sträckan  
 Jones 
  och av Västkustbanan till dubbelspår kommer att skapa förutsättningar för utveckling av järnvägstrafiken i regionen. På linjen Göteborg– Alingsås finns i dag stora kapacitetsproblem till följd av den blandade trafiken med lokaltåg, regionaltåg, snabbtåg och godståg. Banverket har utarbetat en plan för kapacitetsförstärkningar på sträckan. Det finns även planer på en tunnel för järnvägstrafik under Göteborg, den så kallade Västlänken. En sådan lösning skulle innebära att Göteborg inte längre blir en säckstation och genom möjligheten till genomgående trafik ökas kapaciteten väsentligt. Ett 
 98 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 genomförande av Västlänken skulle också innebära flera stationer för den lokala tågtrafiken inom Göteborg. Västlänken är inte initi- alt en förutsättning för trafik på Götalandsbanan. På sikt krävs dock kapacitetshöjande åtgärder på infarten från söder. 
  
 4.1.4 
  
 Beskrivning av den regionala persontrafiken med järnväg i övriga delar av landet 
  
 Även utanför storstadsområdena har många trafikhuvudmän satsat på att utveckla tågtrafiken. I det följande beskrivs kortfattat några av de aktuella trafikuppläggen. 
 Mittnabo och Norrtåg 
 Länstrafiken i Jämtland och Västernorrland svarar för Armstrong trafiken. Rikstrafiken bidrar till finansieringen av trafiken på sträckan  
 Sundsvall–Östersund–Trondheim. 
  I dag sköter Veolia trafiken i enlighet med ett avtal som löper till 2012. 
 Från och med 2011 kommer huvudansvaret för trafiken att tas över av Norrtåg AB som är ett samverkansbolag mellan länstrafi- Martinez i Västernorrland, Jämtland, Västerbotten och Norrbotten. Trafiken kommer då att utökas på befintliga sträckor och kompletteras med trafik på Botniabanan. Trafiken möjliggörs genom ett beslut av riksdagen där de aktuella trafikhuvudmännen fått rätt att driva dagtågstrafiken i Norrland på linjer norr om Sundsvall/Ånge. 
 Tåg i Bergslagen 
 Tåg i Bergslagen är ett samverkansbolag mellan länstrafiken Öre- bro, Dalatrafik, Västmanlands lokaltrafik och  
 X-trafik. 
  Trafik bedrivs bland annat på sträckorna  
 Gävle–Falun–Borlänge–Örebro– 
  Mjölby,  
 Borlänge–Mora 
  och  
 Västerås–Fagersta–Ludvika. 
  Operatör är i dag Tågkompaniet genom ett avtal med trafikhuvudmännen som löper till 2011. Rikstrafiken bidrar till finansieringen av trafi- ken. 
 99 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Värmland 
 Värmlandstrafik bedriver järnvägstrafik på bland annat sträckorna  
 Kristinehamn–Karlstad–Arvika–Charlottenberg–Oslo, 
  Karlstad–  
 Hunt 
  och  
 Karlstad–Kristinehamn–Ludvika. 
  Trafik- huvudmannen finansierar trafiken, men Rikstrafiken bidrar till finansieringen för trafiken mellan Kristinehamn och Ludvika och för trafiken till Oslo. 
 Krösatågen 
 Krösatågen körs enligt ett samverkansavtal mellan Jönköpings länstrafik, länstrafiken Kronoberg, Hallandstrafiken och Riks- trafiken. Rikstrafiken bidrar till finansieringen av verksamheten. 
 Trafiken startade i begränsad omfattning 1985 och omfattar bland annat linjerna  
 Jönköping–Norrköping, 
 Nässjö–Tranås 
  och  
 Jönköping–Värnamo. 
  Under 2007 gjordes 1,2 miljoner resor med Krösatågen vilket är en ökning med 53 procent jämfört med 2001. Tågen som tillhandahålls av trafikhuvudmännen körs i dag av Mer- resor. En ny upphandling med trafikstart 2010 pågår. 
  
 4.2 
  
 Utvecklingen av godstransportmarknaden och dagens trafikvolymer 
  
 4.2.1 
  
 Utvecklingen av den totala godstransportmarknaden  
  
 1950–2008 
  
 Det totala godstransportarbetet i Sverige inklusive den utrikes sjö- farten längs den svenska kusten uppgick 2008 till 101 miljarder tonkilometer. De kortväga lastbilstransporterna, det vill säga trans- porter under 10 mil, uppgick till knappt 10 procent av transportarbetet. Dessa transporter konkurrerar inte med järnväg och sjöfart eftersom det inte finns något alternativ till lastbil för dessa transporter. 
 Utvecklingen av godstransportarbetet är starkt korrelerad till utvecklingen av bruttonationalprodukten och tillväxten har varit en av de viktigaste orsakerna till att godstransporterna har ökat i om- fattning. Strukturförändringar inom industrin har också haft stor betydelse för trafiktillväxten som skett i takt med att produktionen har koncentrerats till färre och större enheter samtidigt som speci- 
 100 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 aliseringsgraden har ökat. Även distributionen har rationaliserats genom centralisering av lager, vilket också inneburit en ökning av det totala transportarbetet. Effektiviseringar och ökad konkurrens inom transportsektorn har också bidragit till den omfattande trafiktillväxten. 
 De långväga transporterna har ökat mest under de senaste decennierna medan de kortväga transporterna varit relativt konstanta sedan 1970. För både sjöfart och järnväg ökade utrikes- transporterna under 1950- och  
 1960-talen 
  men har därefter varit relativt konstanta. Utrikes lastbilstrafik har dock ökat under hela perioden. 
 Av nedanstående tabell framgår marknadsandelarna för långväga godstransportarbete med järnväg, inrikes och utrikes sjöfart samt vägtrafik åren 1970, 1980, 1990, 2000 och 2008. 
 Tabell 4.2 Marknadsandelar långväga godstransporter 1970, 1980, 1990, 2000 och 2008, procent 
  
 1970 
  
 1980 
  
 1990 
  
 2000 
  
 2008 
  
 Järnväg 
  
 28 
  
 27 
  
 28 
  
 24 
  
 25 
  
 Inrikes sjöfart 
  
 8 
  
 17 
  
 12 
  
 10 
  
 8 
  
 Utrikes sjöfart 
  
 47 
  
 30 
  
 29 
  
 28 
  
 29 
  
 Vägtrafik 
  
 17 
  
 26 
  
 31 
  
 38 
  
 38 
  
 Totalt 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Källa:  
 Banverket. 
 Lastbilstrafikens expansion kan förklaras med att infrastrukturen har förbättrats i form av utbyggnad av vägnätet i kombination med att tyngre och längre fordon blivit tillåtna. Åkerierna har dessutom erbjudit en jämn och hög transportkvalitet som skapat förutsätt- ningar för nya produktionssystem inom näringslivet och distribu- tion till nya marknader. 
 Under de senaste åren har järnvägens marknadsandel stabilise- rats och järnvägen har kunnat tillgodogöra sig ökningen av den totala godstransportmarknaden i ungefär samma utsträckning som lastbilstrafiken. 
 Fokus på miljöfrågorna och det faktum att lastbilsavgifter införts i bland annat Tyskland, Österrike och Schweiz har gynnat järnvägstransporterna. 
 101 
 Nulägesbeskrivning SOU 2009:74 
 Både det totala transportarbetet och järnvägens transportarbete nådde 2007 den högsta nivån någonsin. Ökningen och nivån ska relateras till den då rådande högkonjunkturen och en ökad globali- sering som varit drivande för utvecklingen av transportarbetet. De 
  
 senaste tio 
  
 åren har det totala godstransportarbetet 
  
 ökat 
  
 med 
  
 21 procent 
  
 och järnvägens godstransportarbete har 
  
 ökat 
  
 med 
  
 25 procent. 
  
 4.2.2 
  
 Utvecklingen av godstransporter med järnväg 
  
 Järnvägens godstransportarbete mer än fördubblades från 8 miljarder tonkilometer 1950 till 19 miljarder tonkilometer 1990 och fortsatte därefter att öka till 23 miljarder tonkilometer 2008. Utvecklingen var kraftigast under  
 1960-talet 
  då malm- och utrikestransporterna ökade snabbt. Ökningen fortsatte fram till 1974 för att därefter stagnera under den senare delen av  
 1970-talet. 
  Stagnationen härrörde främst från minskad efterfrågan på järn- vägstransporter från basindustrierna, främst  
 malm-, 
  stål- och skogsindustrin. 
 Järnvägens tekniska utveckling har inneburit att utbudet har förbättrats genom högre hastighet och axellast samt genom införandet av kombitrafik och direkttåg. Även den operativa driften har utvecklats och rationaliserats kraftigt genom införande av fjärrblockering och andra tekniska system. Det senare gäller även för persontrafiken. 
 Samtliga dessa förbättringar har höjt trafikutbudets kvalitet och dämpat ökningen av transportkostnaderna i relationer med omfat- tande trafik och för kunder med stora och frekventa godsflöden. För övriga typer av transporter har järnvägens kvalitet och service- nivå inte utvecklats på motsvarande sätt. Det senare blir särskilt tydligt vid en jämförelse med lastbilstrafiken. 
 Avregleringen av godstrafiken som genomfördes 1996 har dock inneburit att nya operatörer som är mer flexibla och kundanpassade har etablerats på marknaden. Detta har i sin tur lett till en prispress på de redan etablerade aktörerna och dessa har blivit effektivare. En bättre lönsamhet hos operatörerna har kunnat noteras efter avreg- leringen. 
 Vid sidan av Green Cargo AB som fortfarande är den domine- rande aktören på marknaden svarade andra järnvägsföretag under 
 102 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 2008 för 18 procent av det totala transportarbetet exklusive malm- transporter. Motsvarande siffra uppgick 2004 till 2 procent. 
 En faktor som har påverkat godstrafikens tillväxt de senaste åren är stormen Ray som inträffade i januari 2005. Till följd av stormen utvecklades nya logistiklösningar för att transportera stormvirke med järnväg. Förutom befintliga frilast- och industri- spår färdigställde Banverket på kort tid ett antal nya lastplatser. Vissa av dessa transportlösningar har behållits och utvidgats med andra varuslag efter det att stormvirkestransporterna upphört. 
 De senaste åren har ökningen av järnvägstransporter främst avsett högförädlat gods som transporteras som kombitransporter inte minst till och från Göteborgs hamn. Till skillnad från tidigare har antalet orter som trafikeras med godstransporter på järnväg varit relativt oförändrat under det senaste fem åren. Den tidigare trenden med nedläggning av industrispår har brutits och under perioden har några nya spår och kombiterminaler tillkommit. 
 I dag finns det flera stora godsstråk genom Sverige och ett av dessa är från norra delen av landet och vidare söderut mot Halls- berg som är en knutpunkt i järnvägsnätet. Från Hallsberg går ett annat stort stråk ner mot Göteborg där Göteborgs hamn har stor betydelse som start- och målpunkt. Ett tredje stort godsstråk går ner mot Skåne och detta stråk betyder mycket för utrikes järn- vägstrafik. Till kontinenten kan godset gå antingen via Öresunds- bron eller via färjor direkt till Tyskland och Polen. 
 Järnvägens andel av den utrikes transporterade godsmängden uppgick 2008 preliminärt till 8 procent om man exkluderar trans- porter i slutna system, det vill säga malm- och oljetransporter. Motsvarande andelar för lastbil och sjöfart uppgick till 36 respek- tive 56 procent. Järnvägens nivå kan relateras till motsvarande andel för den inrikes transporterade godsmängden, exklusive malm och olja, det vill säga inrikes långväga transporter mellan svenska orter, vilka under 2008 uppgick till 25 procent. 
 För utrikestrafiken på järnväg torde det finnas en betydande utvecklingspotential. Trafiken har dock hämmats av att järnvägs- företagen inte kunnat erbjuda tillförlitliga transporter utrikes till ett pris som varit konkurrenskraftigt jämfört med lastbilstrans- porterna. Bristande samarbete mellan aktörerna och bristande interoperabilitet på den europeiska järnvägsmarknaden har bidragit till att marknadsandelen för utrikes godstransporter med järnväg varit tämligen konstant sedan  
 1960-talet. 
  
 103 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Ett genombrott för internationella transporter kom dock när den privata godsoperatören Smith köpte två nya fler-  
 systems-ellok 
  som levererades till bolaget under 2006. Dessa båda lok var de första loken i Sverige som godkänts för internationell trafik. Därefter har bolaget köpt ytterligare tio lok och bedriver i dag trafik i Sverige, Norge, Danmark och Tyskland. 
 Under 2007 bildade Green Cargo ett gemensamt produktions- bolag för Skandinavien, Railion Scandinavia, tillsammans med Deutsche Bahns godsbolag Ramirez (numer Owens). Bolaget som har sin bas i Danmark har ett stort antal fler- systemslok och kör bland annat direkttåg mellan Hallsberg och Hamburg. 
 I flera av Europas länder har utvecklingen av godstransporter på järnväg varit positiv till följd av avregleringen. Utvecklingen har dock startat från en betydligt lägre nivå i form av marknadsandelar än de som är aktuella i Sverige. 
 I Tyskland har godstrafiken på järnväg under perioden 2001– 2007 ökat sina marknadsandelar från 15,7 procent till 17,3 procent och transportarbetet har under samma period ökat med 50 procent mätt i antal tonkilometer. Införandet av avståndsbaserade vägav- gifter för lastbilstrafik är en viktig förklaring till denna utveckling men även att nya aktörer etablerat sig på marknaden till följd av avregleringen. 
 I Storbritannien har järnvägens marknadsandel av godstransport- arbetet ökat med 50 procent från 1994 till 2006. Marknadsandelen uppgick 2006 till 12 procent av det totala godstransportarbetet i landet. 
  
 4.3 
  
 Befintligt bansystem 
  
 Den svenska järnvägsinfrastrukturen omfattar i dag cirka 11 800 kilometer trafikerad bana varav 3 800 kilometer utgörs av dubbel- spår. Av dessa banor är drygt 7 800 kilometer elektrifierade. I nätet ingår 3 731 broar och 132 tunnlar. 
 Det statliga nätet som Banverket förvaltar utgör cirka 80 procent av det totala järnvägsnätet i Sverige. De övriga delarna sköts av företag, kommuner eller föreningar. Exempel på företag som förvaltar banor är Arlandabanan Infrastructure AB som äger och förvaltar Arlandabanan, Öresundsbrokonsortiet som äger och förvaltar förbindelsen över Öresund, AB Storstockholms Lokal- 
 104 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 trafik som äger och förvaltar lokalbanorna Roslagsbanan och Salt- sjöbanan i Stockholm samt Inlandsbanan AB som förvaltar den statligt ägda Inlandsbanan mellan Mora och Gällivare. 
 Förutom det ovan beskrivna bannätet omfattar järnvägsnätet även så kallad kapillär infrastruktur, det vill säga uppställnings- och anslutningsspår. Dessa banor är betydelsefulla bland annat för att mata ut gods från industrier och hamnar till de större godsstråken. 
 Till infrastrukturen hör också ett cirka 12 000 kilometer långt optiskt fibernät som ligger i anslutning till järnvägen. Fibernätet förser järnvägen med säkra  
 data-, 
  tele- och signaltjänster. 
 Kostnaderna för drift, underhåll och reinvesteringar i det nät som Banverket förvaltar uppgick till drygt 5,9 miljarder kronor under 2008. 
 För att prioritera mellan olika underhållsåtgärder har bannätet delats in i sex anläggningsklasser. Utgångspunkterna för indel- ningen har varit trafikvolym, trafikuppgift och konsekvenser vid driftsstörningar. Ju fler resenärer och godstransportörer som är beroende av transporterna inom en anläggningsklass, desto högre prioritet får åtgärderna. Med detta system kan åtgärderna styras dit de ger störst samhällsekonomisk effekt. Under de senaste åren har en kraftsamling av underhållsåtgärder genomförts i de tre stor- stadsregionerna. 
 Under de senaste fem åren har investeringar för cirka 37 miljarder kronor genomförts i det svenska järnvägsnätet. De största projekt- en är tunneln genom Hallandsåsen, övriga delar av Västkustbanan, Citytunneln i Malmö, Citybanan i Stockholm, kapacitetsför- stärkningar i Göteborgsområdet, Vänerbanan, godsstråket genom Bergslagen, Ostkustbanan och Stambanan genom Övre Norrland. Investeringarna i Botniabanan görs inom ramen för det för ändamålet bildade bolaget vilket tidigare beskrivits i avsnitt 3.2.2. 
  
 4.4 
  
 Befintliga operatörer 
  
 Det svenska järnvägsnätet trafikerades under 2008 av sammanlagt 26 järnvägsföretag som bedrev kommersiell trafik. Det motsvarar enligt Banverket en ökning med cirka 70 procent under den senaste tioårsperioden. Av de operatörer som bedrev trafik på svenska banor under 2008 bedrev tre spårvägstrafik och en tunnelbane- trafik. Inlandsbanan AB och Tågåkeriet i Bergslagen AB bedrev både person- och godstrafik på järnväg. Ett stort antal järnvägs- 
 105 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 företag bedriver också verksamhet inom hamnar och terminaler. Vid årsskiftet 2008/2009 fanns 108 tillstånd för järnvägsföretag. 
 Aktörer som vill organisera transporter på järnväg men inte själva utföra dessa får ansöka om auktorisation hos Transportsty- relsen. Enligt Banverket är det främst trafikhuvudmän och större transportköpare som kan få auktorisation. Vid årsskiftet 2008/2009 hade 15 aktörer auktorisation. 
 I förhållande till många andra länder i Europa finns det en stor andel järnvägsföretag verksamma i Sverige som helt eller delvis är kontrollerade av utländska företag. 14 av de 26 järnvägsföretag som bedrev person- och/eller godstrafik i Sverige under 2008 var under någon form av utländsk kontroll. 
 Sedan 2001 samlar branschorganisationen Tågoperatörerna järn- vägsföretag verksamma i Sverige. Organisationen har i dag 22 med- lemmar som bedriver person- och/eller godstrafik. Bland medlem- marna finns också de statliga operatörerna Green Cargo och SJ. Tågoperatörerna ingår i Banverkets sektorsråd för järnvägen till- sammans med ett antal statliga myndigheter och andra bransch- organisationer. Syftet med rådet är att utveckla och effektivisera samarbetet inom järnvägssektorn. 
  
 4.5 
  
 Kapacitetsutnyttjande 
  
 4.5.1 
  
 Begreppet kapacitet och kapacitetsutnyttjande av det svenska järnvägsnätet 
  
 Kapacitet är inget entydigt begrepp. Den kapacitet som finns i järnvägsnätet beror bland annat på följande faktorer: 
  
 infrastruktur 
  
 trafikstruktur 
  
 fordon 
  
 beläggningsgrad på gods- och persontåg 
  
 storlek på tågen 
  
 tidtabell 
  
 hastighetsskillnader 
  
 förseningar. 
  
 106 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 Banverket gör varje år en analys av hur kapaciteten i det svenska bannätet utnyttjas. Analysen görs i enlighet med en standard som tagits fram av den internationella järnvägsunionen, UIC. Av bild 4.1 nedan framgår den analys som gjorts för 2008. 
 Vid en analys av kapaciteten längs med en bana eller ett stråk är det viktigt att komma ihåg att kapaciteten aldrig är högre än den svagaste länken längs med ett stråk. 
 På de järnvägslinjer som markerats med rött är kapacitetsut- nyttjandet över 80 procent av den totala kapaciteten vilket innebär att det i praktiken är mycket svårt att lägga till ytterligare tåg utan att förseningarna ökar. De röda sträckorna finns i dag kring de tre storstäderna, på Ostkustbanan mellan Gävle och Sundsvall, mellan Kil och Kristinehamn och mellan Gävle och Ockelbo. 
 För operatörerna innebär detta att man inte kan få ytterligare tåglägen eller de tåglägen man önskar. Den efterfrågan som finns kan inte tillgodoses och sannolikt finns även en dold efterfrågan genom att operatörer inte söker tåglägen på sträckor som redan i dag är överbelastade, eftersom man vet att ansökan inte kommer att resultera i att man tilldelas den önskade kapaciteten. 
 På de gulmarkerade sträckorna uppgår kapacitetsutnyttjandet till mellan 60 och 80 procent av den totala kapaciteten. 
 107 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bild 4.1 Kapacitetsbegränsningar i järnvägsnätet 2008 
  
 Källa:  
 Banverket. 
 108 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 Blandningen av snabba och långsamma tåg har stor betydelse för kapaciteten eftersom tågen inte kan köra om varandra var som helst. Vid blandad trafik sjunker kapaciteten väsentligt. Problem uppstår mellan snabbtåg och långsammare godståg, men även mel- lan godståg och lokaltåg som stannar på många stationer och där- igenom har en mycket låg medelhastighet, det vill säga mellan 50 och 60 kilometer i timmen. 
 Storleken på tågen är ett mått på hur mycket av den totala kapa- citeten för varje tågläge som utnyttjas. För godståg har kapaciteten ofta större betydelse än frekvensen. Kundernas önskemål är ofta att det ska gå ett tåg per dygn med passande och tillförlitliga avgångs- och ankomsttider samt att kostnaden för transporten ska vara låg. 
 De längsta godstågen går i dag på Malmbanan, Stambanan genom Övre Norrland, godsstråket genom Bergslagen ner mot Hallsberg samt på Västra stambanan mellan Stockholm och Robinson borg och på Södra stambanan mellan Stockholm och Malmö. De tyngsta tågen går på banorna i Norrland men även tågen på övriga banor som nämns ovan är tunga. Den maximala längden på godståg i Sverige är 750 meter men i praktiken är den ofta begränsad till  
 600–650 
  meter. Tyngden begränsas av måttet för den största till- låtna axellasten som på många delar av bannätet med mycket gods- trafik uppgår till 25 ton. Beroende på varuslag kan antingen vikten eller längden vara dimensionerande för ett tågs kapacitet. 
 För persontrafik har turtätheten en avgörande betydelse och det går inte att ersätta turer med färre långa tåg. I dagsläget kör man dock med två sammankopplade  
 X2000-tåg 
  på vissa avgångar för att öka kapaciteten. 
 Andelen försenade tåg uppgår i dag till  
 30–50 
  procent på de olika delsträckorna på Västra stambanan och Södra stambanan. Även Ostkustbanan, Dalabanan och sträckan  
 Bailey 
  har en hög andel försenade tåg. De största förseningarna finns i storstadsom- rådena. 
 109 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 4.5.2 
  
 Dagens trafik och kapacitetsutnyttjande på Västra stambanan och Södra stambanan 
  
 KTH har på mitt uppdrag studerat och analyserat kapacitetsut- nyttjandet på det svenska bannätet och då främst på Västra stam- banan och Södra stambanan som är de stråk som är aktuella för höghastighetsbanor. Analyser har gjorts av antalet tåg, tågens stor- lek, hastighetsskillnader och förseningar. 
 Den mest belastade sträckan räknat i antal tåg är den mellan Hallsberg och Göteborg. Här går totalt 315 tåg dagligen varav 85 stycken går hela sträckan. Blandningen av tåg med olika hastig- heter är stor och här kör lokaltåg med en genomsnittshastighet på 67 kilometer i timmen, godståg med en motsvarande hastighet på 80 kilometer i timmen och regionaltåg som håller en hastighet på cirka 100 kilometer i timmen. Till detta kommer posttåg som har en genomsnittshastighet på 130 kilometer i timmen och slutligen X2000 med 145 kilometer i timmen. 
 Sträckan  
 Järna–Hallsberg 
  på Västra stambanan har totalt 173 tåg om dygnet varav 65 stycken går hela sträckan. Ett stort antal tåg går sträckan  
 Järna–Katrineholm 
  där de växlar in mot Södra stam- banan. Även här är spridningen stor med tåg som går i olika hastig- heter. Antalet godståg på sträckan är relativt litet men redan i dag finns behov av ytterligare kapacitet för persontrafik i rusningstid och Banverket bygger nu ett förbigångsspår utanför Gnesta. 
 På Södra stambanan mellan Mjölby och Hässleholm går totalt 112 tåg per dygn varav 59 går hela vägen. Ett av banans mest be- lastade avsnitt är sträckan mellan Hässleholm och Arlöv. Sprid- ningen mellan olika hastigheter är här något mindre än på Västra stambanan. 
 Analyserna visar på att de båda stambanorna har stora kapaci- tetsproblem. På båda banorna sammanfaller stora persontrafik- flöden med stora godstrafikflöden. Hastighetsskillnaderna är stora vilket begränsar kapaciteten. De godståg som trafikerar banorna är redan i dag relativt stora. 
 Andelen försenade tåg är hög och uppgår som tidigare nämnts till mellan 30 och 50 procent på olika delsträckor av de båda banorna. Även genomsnittsförseningen är hög och detta gäller i synnerhet för tåg som går längre sträckor längs med banorna. Variationerna i förseningarna är stora vilket också tyder på att man ligger nära kapacitetsgränsen. 
 110 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 Generellt kan man säga att persontrafiktåg som går längre sträckor som till exempel X2000 är mer försenade än trafik på kortare sträckor eftersom förseningarna ackumuleras. Ett tåg som redan är försenat prioriteras också ned av tågtrafikledningen i för- hållande till ett tåg som är i rätt tid. För godstrafiken är variatio- nerna i tidtabellshållningen stora. Vissa tåg kommer för tidigt och andra kommer mycket för sent. 
 KTH:s bedömning, som även delas av Banverket, är att det redan i dag finns en potentiell efterfrågan som inte kan tillgodoses. Denna efterfrågan bör ses i relation till de befolkningsökningar som prognostiseras längs med de aktuella banorna. 
  
 4.5.3 
  
 Möjligheten att öka kapacitetsutnyttjandet på kort och lång sikt 
  
 På kort sikt 
 Mot bakgrund av de kapacitetsproblem som beskrivits ovan kan man konstatera att oavsett om höghastighetsbanor kommer att byggas eller inte så måste kapacitetsutnyttjandet och kvaliteten på de befintliga banorna förbättras på kort sikt. Med kort sikt avses här  
 3–5 
  år. Åtgärderna ligger inom ramen för de tre första stegen enligt fyrstegsprincipen, det vill säga 
  
 1. 
  
 åtgärder som kan påverka transportbehovet och val av transportsätt 
  
 2. 
  
 effektivare utnyttjande av befintliga trafikanläggningar och fordon 
  
 3. 
  
 begränsade ombyggnadsåtgärder. 
  
 De åtgärder som är aktuella är alltså sådana som kan genomföras utan omfattande investeringar i nya banor. Åtgärderna är av den karaktären att de kommer till nytta oavsett om höghastighets- banorna byggs eller inte. Följande åtgärder beskrivs kortfattat: 
 111 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 trafikplaneringsåtgärder 
  
 förbättrat underhåll av infrastruktur och fordon 
  
 mindre investeringar i signalsystem, mötesplatser och förbi- gångsspår 
  
 bättre kapacitetsutnyttjande av tågen och tåg med högre kapa- citet 
  
 differentierade avgifter. 
  
 Genom att planera trafiken så att den under vissa tider eller på vissa sträckor blir mer likartad vad gäller hastigheten öppnas möjligheter att köra fler tåg. Om fler snabba eller långsamma tåg går efter varandra kan man köra fler tåg, eftersom det är blandningen av snabba och långsamma tåg som gör att kapaciteten sjunker. Pro- blemet med detta är att Banverket måste styra mer vid fördelning av tåglägen vilket i viss mån strider mot den avreglering som genomförts på godssidan och som nu genomförs för persontrafi- Martinez. 
 I storstadsregionerna har Banverket redan i dag utarbetat tid- tabeller med förplanerade tåglägen som gör att den befintliga ban- kapaciteten utnyttjas optimalt utan att punktligheten äventyras. 
 En annan metod att planeringsmässigt öka kapaciteten är att enkelrikta godstrafiken på två enkelspåriga banor åt var sitt håll så att man i teknisk bemärkelse skapar ett dubbelspår av de båda banorna. Vid en sådan lösning kan godståg köras i kolonn under vissa tider på dygnet. Ett sådant arrangemang kan kräva att persontrafiken måste prioriteras ned under vissa tider. Den totala kapaciteten ökar dock och gångtiderna minskar eftersom de flesta tågmöten faller bort. 
 Ovanstående åtgärder kan genomföras snabbt och kräver inga omfattande investeringar men de förutsätter att operatörer och huvudmän kan erbjudas andra tåglägen. 
 Fel på infrastruktur och fordon förorsakar förseningar som i sin tur innebär att den befintliga kapaciteten inte kan utnyttjas fullt ut. För att hantera förseningar läggs marginaler in i tidtabellerna och dessa marginaler ökar i takt med risken för förseningar. För att utnyttja kapaciteten fullt ut krävs att alla tåg kommer i rätt tid. För att minska förseningarna och förbättra punktligheten i Stockholm och Mälardalen har underhållsprojektet Kraftsamling Mälardalen genomförts och varit framgångsrikt. 
 112 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 På kort sikt kan mindre investeringar i infrastruktur öka kapa- citeten. Exempel på sådana investeringar är åtgärder i signalsystem samt byggande av mötesplatser och förbigångsspår. 
 Bättre kapacitetsutnyttjande av tågen kan åstadkommas genom att operatörerna prisdifferentierar sina produkter. Denna metod har framgångsrikt använts av SJ där beläggningsgraden på snabb- tågen har ökat från 55 procent till 73 procent efter det att man infört en mer differentierad prissättning. Denna metod är dock svår att tillämpa för pendeltågstrafik eftersom resenärerna här styrs av sina arbetstider. Tågens totala kapacitet kan i vissa fall ökas genom längre tåg och tåg med större kapacitet. På marknaden finns i dag tvåvåningståg och bredare tåg vars kapacitet är  
 30–40 
  procent högre än konventionella tåg. 
 Även när det gäller godstransporter finns det möjlighet att till en viss gräns utnyttja befintlig bankapacitet effektivare. Genom högre axellast, större fordonsprofil och genom tyngre och längre tåg kan ytterligare tågkapacitet tillskapas inom ramen för de begränsningar som finns i det befintliga systemet. 
 På kort sikt kan en ytterligare ökning av kapacitetsutnyttjandet åstadkommas genom differentiering av banavgifterna. Banverket arbetar för närvarande, på uppdrag av regeringen, med att utreda dessa frågor. Banavgifterna utgör i dag mellan 5 och 10 procent av operatörernas totala driftskostnader. Det krävs därför förhållande- vis stora förändringar och en omfattande differentiering av ban- avgifterna för att kapacitetsutnyttjandet ska påverkas. Differentie- rade banavgifter är ett sätt att påverka kapacitetsutnyttjandet men däremot ökar det inte kapaciteten i sig. 
 Givet att ambitionen är att tillgodose befintlig efterfrågan är det därför inte ett alternativ att styra med hjälp av banavgifterna i de fall man redan nått kapacitetstaket. 
 På lång sikt 
 På lång sikt är investeringar i ny infrastruktur ett sätt att öka kapa- citeten. På enkelspåriga järnvägar kan ett första steg vara att bygga fler mötesstationer. Därefter kan enkelspår byggas ut till dubbel- spår på de avsnitt där efterfrågan är som störst. 
 På avsnitt med mycket hög efterfrågan som till exempel kring storstäderna kan man genom att bygga ut till totalt fyra spår sepa- rera den långsamma trafiken från den snabba om man väljer att 
 113 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 bygga det tillkommande dubbelspåret i form av höghastighets- banor. En fördel med att bygga två helt nya spår är att de kan ges en rakare sträckning och därmed tillåta högre hastigheter än om man väljer att bygga ett extra dubbelspår längs med en redan befintlig bana. 
 Om dagens snabbtåg lyfts bort från de konventionella banorna ökar kapaciteten för både godståg och regionaltåg som har ungefär samma medelhastighet. Samtidigt tillförsäkras en hög kvalitet och punktlighet på höghastighetsbanorna där alla tåg går fort. I avsnitt 6.5.2 beskrivs konsekvenserna för kapaciteten på Västra och Södra stambanan om höghastighetsbanor byggs på sträckorna Stock-  
 holm–Göteborg 
  och  
 Stockholm–Malmö. 
  
 4.6 
  
 Banverkets åtgärdsplanering 
  
 I den nu gällande Framtidsplan för järnvägen  
 2004–2015 
  ingår delar av Götalandsbanan i form av ett påbörjande av Ostlänken samt delen  
 Mölnlycke–Bollebygd 
  via Navarro flygplats. 
 I juni 2007 lämnade Banverket ett inriktningsunderlag till regeringen. Underlaget är ett första steg i regeringens långsiktiga planering för planperioden  
 2010–2021. 
  
 Regeringen uppdrog i december 2008 till trafikverken, det vill säga Banverket, Sjöfartsverket, Vägverket och Transportstyrelsen, att upprätta ett gemensamt förslag till en trafikslagsövergripande nationell plan för utveckling av transportsystemet under perioden  
 2010–2021. 
  Trafikverken redovisade uppdraget till regeringen den 31 augusti 2009. I redovisningen lämnade trafikverken förslag till åtgärder motsvarande de ramar som angetts. Den trafikslagsöver- gripande statliga ramen för planperioden uppgår till 417 miljarder kronor och fördelas preliminärt enligt följande: 
  
 136 miljarder kronor går till drift och underhåll av statliga vägar. 
  
 64 miljarder kronor går till drift och underhåll av statliga järn- vägar. 
  
 217 miljarder kronor går till den statliga ramen för att utveckla transportsystemet. Medlen ska användas för åtgärder för statliga vägar och järnvägar samt räntor och amorteringar. 
  
 Av de 217 miljarderna avser 33 miljarder länsplaner och resterande 184 miljarder den nationella planen. 
 114 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 I uppdraget anger regeringen att en större andel av ramen än i de planer som regeringen tidigare fastställt kommer att behövas för angelägna väginvesteringar. Minst 50 procent av den obundna ramen ska gå till dessa investeringar. Regeringens ställningstagande baseras på att översiktliga lönsamhetsberäkningar i inriktnings- underlagen visar på en högre samhällsekonomisk lönsamhet för analyserade vägåtgärder än för järnvägsåtgärder. Regeringen fast- ställer därefter under våren 2010 en ny nationell plan och fastställer då även länsramarna. 
 I trafikverkens förslag till nationell transportplan för perioden  
 2010–2021 
  finns endast två objekt som rör utbyggnad på de båda stambanorna, nämligen en utbyggnad till flerspår på Södra stam- banans sträckning mellan Flackarp och Arlöv samt kapacitets- höjande åtgärder på Västra stambanans dubbelspår mellan Göte- borg och Skövde. Västkustbanans dubbelspårsutbyggnad kompletteras med ytterligare två etapper mellan  
 Förslöv–Ängel- 
  holm och  
 Ängelholm–Maria 
  i planen. 
 I förslaget finns inga medel för höghastighetsbanor i Sverige. Det innebär att varken Ostlänken, Götalandsbanan i sin helhet eller Europabanan finns med. Detta innebär en förändring jämfört med tidigare plan, Framtidsplan för perioden  
 2004–2015, 
  där en satsning på en första etapp av Götalandsbanan  
 (Mölnlycke–Landvetter 
  flyg-  
 plats–Rävlanda) 
  fanns delfinansierad. Det beror på att det ekono- miska utrymmet för nya investeringar i järnvägsnätet är mycket begränsat. Fokus har i stället lagts på mindre omfattande effektivi- seringsåtgärder samt på att åtgärda kortare avsnitt som i dag har betydande kapacitetsbegränsningar. I förslaget anges två olika framtida strategier beroende på om beslut om att bygga höghastig- hetsbanor i Sverige fattas eller inte. 
 Om beslut fattas om att bygga höghastighetsbanor mellan Stockholm och Malmö samt mellan Stockholm och Göteborg kan befintliga stambanor på sträckorna  
 Malmö–Göteborg–Oslo 
  och  
 Stockholm–Sundsvall–Umeå 
  anpassas för hastigheter upp till 250 kilometer per timme. I detta scenario kommer Västra och Södra stambanan i första hand att anpassas för att tillmötesgå den regio- nala persontrafiken och godstrafikens behov. 
 Om det inte fattas något beslut om höghastighetsbanor bör även Västra och Södra stambanan anpassas för hastigheter på 250 kilometer i timmen och kapaciteten på de båda banorna kommer enligt Banverket att behöva förstärkas. Dock kommer inga sådana åtgärder att ingå i den kommande transportplanen. 
 115 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 SOU 2009:74 
  
 4.7 
  
 Befintliga planer för järnvägsnäten i Danmark och norra Tyskland 
  
 En viktig förutsättning för möjligheten att koppla ett svenskt hög- hastighetsnät till det europeiska är den kapacitet som finns i Dan- mark och Tyskland. Även för godstrafikens utvecklingsmöjligheter är järnvägskapaciteten genom våra båda grannländer av avgörande betydelse. Nedan beskrivs de infrastrukturplaner som för när- varande finns i Danmark och Tyskland. I avsnitt 7.8.4 redogör jag för min syn på hur planerna i de båda länderna påverkar den fram- tida trafikens utvecklingsmöjligheter. 
  
 4.7.1 
  
 Danmark 
  
 I december 2008 presenterade den danska regeringen en rapport om den framtida infrastrukturen, Ferguson transport – bedre infrastruktur. Rapporten hade föregåtts av ett utredningsarbete som genomförts av den statligt tillsatta Infrastrukturkommis- sionen. Regeringens rapport följdes av propositionen En grøn transportpolitik som presenterades för folketinget och som antogs av en bred majoritet i januari 2009. Beslutet innebar bland annat att en infrastrukturfond på 94 miljarder danska kronor inrättades för att finansiera framtida investeringar inom transportområdet. 
 Ett antal projekt beslutades i samband med propositionen och det järnvägsprojekt som ingick bland dessa var en utbyggnad av järn- vägskapaciteten mellan Köpenhamn och Ringsted. För detta pro- jekt, som är mycket viktigt för trafiken på Själland, den danska fjärr- tågstrafiken och för trafiken till och från Tyskland, avsattes 10 miljarder danska kronor. Banan kommer att byggas för 200 kilo- meter i timmen med möjlighet att uppgradera till 250 kilometer i timmen. 
 Vidare planeras en uppgradering av banan mellan Ringsted och Rödby till 160 kilometer i timmen. Uppgraderingen innefattar även anläggning av dubbelspår och elektrifiering av banan. En utredning ska även göras om det är samhällsekonomiskt lönsamt att upp- gradera denna bandel för hastigheter över 160 kilometer i timmen. 
 I propositionen skisseras ett trafikupplägg för fjärrtågstrafiken som skulle innebära att restiden mellan flera stora danska städer reduceras till en timme. Visionen är att sådan trafik ska vara möjlig på sträckorna  
 Köpenhamn–Odense, 
 Odense–Århus 
  och Århus– 
 116 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nulägesbeskrivning 
  
 Aalborg. Första etappen skulle vara sträckan  
 Köpenhamn–Odense 
  och i propositionen avsätts medel både till utredningar och för att genomföra deletappen  
 Ringsted–Odense. 
  
 Signalsystemet på hela det danska bannätet kommer att upp- graderas till ERMTS2. Uppgraderingen beräknas vara klar 2021. 
 Under 2011 kommer beslut att fattas om ytterligare väg- och järnvägsprojekt. 
  
 4.7.2 
  
 Norra Tyskland 
  
 I september 2008 skrev transportministrarna i Tyskland och Dan- mark under avtalet om den fasta förbindelsen över Fehmarn bält. Danska folketinget och den tyska förbundsdagen ratificerade avtalet i början av 2009. Enligt överenskommelsen ansvarar Tysk- land för de investeringar i infrastruktur som kommer att krävas i anslutning till bron på den tyska sidan. De största investeringarna avser vägnätet som kommer att byggas ut med fyra filer. Järnvägen mot Hamburg kommer också att rustas upp. Det gäller främst avsnittet på 89 kilometer mellan Puttgarden och Lübeck som kommer att byggas ut till dubbelspår och elektrifieras. Elektrifie- ringen ska enligt avtalet vara klar när bron över Fehmarn bält färdigställs 2018. Dubbelspåret kommer dock inte att börja byggas förrän bron är på plats. 
 Järnvägen vidare söderut, mellan Lübeck och Hamburg, är för närvarande föremål för åtgärder i form av elektrifiering och upp- gradering till hastigheter på upp till 160 kilometer i timmen. Banan byggs också ut med dubbel- eller trippelspår. Flera insatser med uppgradering till dubbelspår och elektrifiering genomförs också på andra banor kring Hamburg i syfte att bygga bort flaskhalsar och utöka kapaciteten för godstrafik. Merparten av åtgärderna ska vara genomförda senast 2009. Totalt uppgår dessa investeringar till 406 miljoner euro. Uppgraderingarna ingår i den tyska transportinfra- strukturplanen, Bundesverkehrswegeplan, för perioden  
 2001–2015. 
  
 117 
 5 Internationella erfarenheter 
 I detta kapitel beskrivs omfattningen av ett antal europeiska hög- hastighetsprojekt och hur de utvecklats. Statens väg- och trans- portforskningsinstitut (VTI) och Banverket har beskrivit den internationella utvecklingen vad gäller järnväg med höghastighets- trafik i flera tidigare rapporter. Inom ramen för denna utredning har dessa tidigare studier kompletterats med nyare underlag och utredningen har dessutom genomfört ett antal studieresor i Europa. Vissa uppgifter har hämtats direkt från ansvariga myndig- heter i respektive land. 
  
 5.1 
  
 Frankrike 
  
 Frankrike är det ledande landet vad gäller höghastighetstrafik i Europa. Frankrike öppnade sin första höghastighetsbana för trafik i september 1981 och sedan dess har nätet byggts ut såväl inom landet som över gränserna. Nätet omfattar i dag knappt 1 900 kilo- meter och ytterligare cirka 1 700 kilometer är under planering fram till 2020. Målet har varit att koppla samman större städer/regioner och med minskad restid mellan städerna har  
 TGV-tågen 
  (TGV = Train à Grande Vitesse) tagit marknadsandelar från flyget. Under 2008 stod  
 TGV-tågen 
  för ungefär 60 procent av hela transport- arbetet (mätt i personkilometer) med järnväg i Frankrike. 
 119 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 5.1 Interregionalt transportarbete i miljarder personkilometer 
  
 Källa:  
 Railize International AB 
 . 
  
 Även om höghastighetstågen i Frankrike överlag varit framgångs- rika finns stora skillnader mellan olika sträckor och stationer. Utbyggnaden har heller inte varit helt okontroversiell. Exempelvis har protester framförts med hänsyn till intrång i miljön och pro- blem med buller. Mycket diskussioner har förts kring bansträck- ningar, till exempel i Bordeaux. Förhoppningar att höghastighets- tågen skulle främja ekonomin på mindre orter har inte infriats. På orter inom en timmes restid från Paris har effekten i stället blivit ökad pendling. 
 Få allvarliga olyckor har inträffat på höghastighetsbanorna, något som tillskrivs väl utbyggda stängsel, sensorer för att upp- täcka hinder på spåren samt avsaknaden av plankorsningar. 
  
 5.1.1 
  
 Kostnader och finansiering 
  
 Frankrike har flera höghastighetslinjer under byggnation och än fler befinner sig i olika stadier av planering hos den statliga infra- strukturförvaltaren Gonzalez de France (RFF). En osäkerhet som enligt RFF råder i dag är finansieringen eftersom de sträckor 
 120 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 som tydligast skulle kunna ge god lönsamhet redan har byggts ut. Finansieringen av höghastighetsbanor har förändrats genom åren. Den första linjen finansierades helt av Société Nationale des Che- mins de fer Français (SNCF) som då ansvarade för såväl trafik som infrastruktur (motsvarande svenska Statens Järnvägar). Efter- följande projekt finansierades av staten tillsammans med SNCF. I samband med utbyggnaden av den nya linjen LGV Est Européenne (LGV = Ligne à Grande Vitesse) togs en del av finansieringen över av RFF som då blivit ansvarig för utvecklingen av järnvägsnätet. RFF äger infrastrukturen men underhållet av banan sköts av SNCF på uppdrag av RFF. Finansieringen av nya banor sker normalt genom banavgifter från SNCF, lån och allmänna medel från staten, EU och regionerna. Flera pågående projekt kommer att genom- föras som olika typer av  
 offentlig–privat 
  samverkan (OPS) 
 1 
 , bland annat gäller det utbyggnaden av höghastighetsbanan mellan Bordeaux och Tours och linjen mellan Le Mans och Yang. Anbudsförfarande kommer att påbörjas för flera projekt under 2009. Totalt uppgår kostnaden för planerade  
 OPS-projekt 
  till 150 miljarder kronor. 
 Banavgifterna är föremål för diskussion mellan SNCF och RFF. RFF anser att banavgifterna är för låga med hänsyn till kvaliteten på banan samt operatörernas lönsamhet. Därför har RFF tagit fram förslag till ett nytt system för banavgifter som skulle kunna skapa en mer differentierad marknad. Kostnaderna för utbyggnad varierar och har ökat successivt på senare år. Den finansiella krisen har dock 
  
 1  
  
 Offentlig-privat 
  samverkan (OPS), eller Public Private Partnership (PPP) innebär olika former av samarbete mellan den offentliga sektorn och privata aktörer. Modeller för OPS kan skilja sig mellan olika länder och olika projekt men kärnan i OPS är ett långsiktigt kon- trakt mellan den offentliga sektorn och en privat part (företag eller konsortium) om till- handahållande av en offentlig tjänst. Avtalet mellan parterna specificerar att den offentliga sektorn förbinder sig att betala en ersättning till den privata parten i utbyte mot att få en tjänst levererad över en bestämd tidsperiod, alternativt att den privata parten får rätt att själv ta ut avgifter från brukarna under den fastställda tidsperioden. Ofta innebär OPS att ut- föraren finansierar investeringen och får betalt under kontraktsperioden. Rätt utformat kan OPS skapa drivkrafter till mer kostnadseffektiva lösningar. Effektiviseringar kan ske genom att utföraren ges ökad frihet att genomföra uppdraget på det sätt man finner lämpligt, och genom möjligheten att minimera projektets kostnader i ett livscykelperspektiv. Med ökad frihet och ökat ansvar kommer ökade risker för utföraren. Detta kan öka beställarens kost- nader genom att utföraren i sitt anbud lägger in en riskpremie, samtidigt som risken lyfts från det offentliga. Det är därför viktigt att det tydligt regleras vilket ansvar och vilka risker som utföraren ska bära. Erfarenheterna visar att misslyckade  
 OPS-projekt 
  ofta beror på otill- räckliga förberedelser från beställarens sida. En viktig drivkraft bakom många  
 OPS-projekt 
  har varit att skapa en ny finansieringskälla. OPS har också erbjudit en möjlighet att kringgå statliga budgetrestriktioner, exempelvis manifesterade i Maastrichtkriterierna (Offentlig- privat samverkan kring infrastruktur – en forskningsöversikt, 2007/08:RFR2). 
 121 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 enligt RFF lett till att anläggningskostnaderna minskat drastiskt under det senaste året. 
 De franska erfarenheterna visar att det finns några kritiska punkter för att en  
 OPS-lösning 
  ska bli välfungerande. Enligt RFF krävs förutom en tydlig politisk vilja ett stabilt regelverk och trans- parenta tekniska regler och standarder som håller hög säkerhets- nivå. Gränssnittet mot det allmänna bannätet måste vara väl defini- erat liksom villkor för tilldelning av kapacitet och säkerhets- bestämmelser för tågdrift och banunderhåll i det konventionella nätet. RFF:s slutsats är att OPS är en möjlighet för att bygga ut och underhålla nya linjer men att konkurrens krävs för att få systemet effektivt. Riskhanteringen är ofta avgörande för projektens framgång. Finanskrisen har också inneburit nya ut- maningar i form av minskat risktagande och sämre lånemöjligheter för externa finansiärer. Det finns också en förväntan kring statliga stimulanser som gör den finansiella sektorn återhållsam. I decem- ber 2008 presenterade den franska regeringen ett program för eko- nomisk tillväxt som bland annat innehåller stimulanser för utbygg- nad av fyra höghastighetslinjer, sammanlagt 679 kilometer nya spår fram till 2016. 
  
 Tabell 5.1 
  
 Planerade höghastighetsspår i Frankrike 
  
 Tidsperiod 
  
 Antal planerade kilometer spår 
  
 Fram till 2016 
  
 679 km 
  
 2016–2020 
  
 1 095 km 
  
 2020–2030 
  
 878 km 
  
 Totalt 
  
 2 552 km 
  
 Källa 
 : Railize International AB. 
  
 5.1.2 
  
 Pågående utbyggnader 
  
 LGV Est Européenne 
 Projektet LGV Est Européenne mellan Paris och Strasbourg (fort- sättningsvis benämnt LGV Est) påbörjades redan 1985. På grund av den samhällsekonomiska osäkerheten med att trafikera de relativt glesbefolkade regionerna på vägen mot Strasbourg samt tekniska skillnader mellan de två olika typer av tåg (SNFC TGV och DB ICE) som trafikerar sträckan, har såväl utbyggnad som trafikstart 
 122 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 dragit ut på tiden. Utbyggnaden startade 2002 och deletapp ett på linjen öppnade för trafik 2007. 
 Projektet delades in i två etapper med utbyggnad av höghastig- hetsbanor på en del av sträckan  
 Paris–Strasbourg 
  i den första etap- pen.  
 TGV-tågen 
  på sträckan trafikerar därmed både höghastighets- järnväg och uppgraderade konventionella spår. Höghastighets- banan mellan Paris och Baudrecourt är 300 kilometer lång och byggd för en maxhastighet på 350 kilometer i timmen. Banan inne- bär att restiden mellan Paris och Strasbourg minskat från 4 timmar till 2 timmar och 20 minuter. I den andra etappen kommer de sista 106 kilometerna mellan Baudrecourt och Strasbourg, som i dag trafikeras på konventionella spår, att kompletteras med höghastig- hetsbanor. Byggstart är planerad till 2012 med öppning 2015. 
 I projektet ingår förbättringar av infrastruktur med koppling till banan, till exempel stationsuppgraderingar och ytterligare cirka 40 kilometer järnväg som sammanlänkar LGV Est med andra större linjer. I utbyggnaden ingår också tre nya stationer för höghastig- hetståg. RFF har kontrakt för utbyggnad och förvaltning av banan. 
 Kostnaden för projektet (etapp ett) uppgår till 5,5 miljarder euro. LGV Est har samfinansierats mellan EU och nationella, regi- onala och lokala myndigheter. Regionala och lokala myndigheter har bidragit med medel utifrån den beräknade restidsminskningen för regionen. Det innebär att även regioner som ligger utanför själva höghastighetsbanans sträckning men som fått en betydande restidsminskning, har varit med och finansierat utbyggnaden. Det är första gången ett järnvägsbygge i Frankrike samfinansierats på detta sätt. Enligt RFF kommer samma princip att försöka tillämpas för alla kommande projekt. 
 LGV  
 Sud-Europé–Atlantique 
  
 Linjen  
 Sud-Europé–Atlantique 
  kommer att länka samman Paris med Bordeaux med två timmars restid mot dagens tre timmar. Byggnationen planeras ske i två steg med öppningsår 2013 och 2016. För att tidigarelägga byggstarten ska en  
 OPS-modell 
  användas för genomförandet. Modellen har tidigare använts för motorvägsutbyggnad i Frankrike men inte för järnvägsprojekt med undantag för internationella projekt som Kanaltunneln och LGV  
 Perpignan–Figueras. 
  Tre olika konsortier har lämnat anbud på att bygga LGV  
 Sud-Europé–Atlantique 
  och under hösten 2009 ska 
 123 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 upphandlingen slutföras. Byggstart är planerad till 2010. OPS- modellen innebär att konsortiet får koncession på höghastighets- banan på 50 år för byggande och drift. Kostnaden för att bygga ut linjen beräknas till cirka sju miljarder euro. RFF står för ungefär 15 procent, konsortiet 42,5 procent och staten, regionerna och kommunerna står för resterande 42,5 procent av den totala kostnaden. 
 LGV  
 Perpignan–Figueras 
  
 År 2001 beslutade de franska och spanska regeringarna om utbygg- naden av en höghastighetslinje mellan Perpignan i Frankrike och Bolton i Spanien. Eftersom banan kopplar samman Spanien med övriga Europa ses detta som ett prioriterat projekt inom det trans- europeiska transportnätverket  
 (TEN-T). 
  Banan ska kunna trafike- ras med såväl godstrafik som höghastighetståg med hastigheter på upp till  
 300–350 
  kilometer i timmen, vilket är en skillnad mot såväl de franska  
 LGV-banorna 
  som de banor som byggts för  
 AVE-tåg 
  (AVE = Alta Velocidad Española) i Spanien vilka enbart trafikeras av höghastighetståg i persontrafik. Investeringskostnaden uppgår till 1,1 miljarder euro. Projektet finansieras av Frankrike och Spanien med bidrag från EU samt kapital från det  
 fransk-spanska 
  konsortium som har koncessionsavtal för att bygga och trafikera banan. Koncessionsavtalet blev klart 2003 och banan började byg- gas året därpå. 
 Koncessionen löper på 50 år och konsortiet ansvarar för bygg- nation och finansiering på egen risk men med statlig subvention för byggnation av järnvägen. Konsortiet kommer också att ansvara för drift och underhåll av infrastrukturen på egen risk men har rätt att ta ut avgifter från de operatörer som trafikerar banan. Modellen är densamma som för LGV  
 Sud-Europé–Atlantique. 
  
 Den anbudsprocess som föregick projektet misslyckades dock inledningsvis och processen fick göras om. Risken för den privata sektorn ansågs för hög och det ifrågasattes om projektet var kom- mersiellt gångbart. Ett andra anbudsförfarande med mer specifice- rade riktlinjer genomfördes, där den privata sektorn fick definiera riskpremien för projektet. 
 124 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 5.1.3 
  
 Effekter för flygresandet 
  
 Av nedanstående tabell framgår marknadsandelarna mellan tåg och flyg på några av de sträckor som trafikeras med höghastighetståg i Frankrike. 
  
 Tabell 5.2 
  
 Konkurrensförhållanden mellan tåg och flyg 
  
 Avstånd 
  
 Restid med 
  
 Antal tåg per 
  
 Antal flyg- 
  
 Marknadsandel 
  
 tåg 
  
 riktning per 
  
 förbindelser 
 * 
  
 tåg-flyg 
  (pro- 
  
 dag 
 * 
  
 cent) 
  
 Paris–Lille 
  
 220 km 
  
 1:00 
  
 23 
  
 0 
  
 100 
  
 Paris–Bryssel 
  
 325 km 
  
 1:22 
  
 24 
  
 2 
  
 > 95 
  
 Paris–Rennes 
  
 344 km 
  
 2:03 
  
 23 
  
 3 
  
 > 95 
  
 (1) 
  
 Paris–Nantes 
  
 380 km 
  
 1:59 
  
 23 
  
 4 
  
 > 90 
  
 (1) 
  
 Paris–Lyon 
  
 463 km 
  
 1:57 
  
 24 
  
 9 
  
 > 90 
  
 Paris–Strasbourg 
  
 475 km 
  
 2:17 
  
 17 
  
 10 
  
 ca 80 
  
 (1) 
  
 Paris–Bordeaux 
  
 570 km 
  
 2:58 km 
  
 21 
  
 20 
  
 ca 65 
  
 (1) 
  
 Paris–Marseille 
  
 769 km 
  
 3:02 
  
 17 
  
 21 
  
 ca 70 
  
 Paris–Toulouse 
  
 806 km 
  
 5:12 
  
 7 
  
 39 
  
 30–40 
  
 (1) 
  
 *  
 Ett tåg har plats för ett betydligt större antal resande än inrikesflyget. 
 (1) Trafiken på sträckan sker både på höghastighetsnätet och på konventionell järnväg.  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 Restiden med tåg i förhållande till antalet flygförbindelser visar hur tåget kan konkurrera med flyget. De flesta flygförbindelserna från städerna med en restid omkring två timmar har kvarvarande flyg- förbindelser med Paris endast för transitresenärer. Utvecklingen på flygmarknaden mellan Paris och Lyon jämfört med andra flygför- bindelser illustrerar väl höghastighetstågens effekt på flygtrafiken. Före höghastighetståget mellan Paris och Lyon 1981 utvecklades resemarknaden för flyget på ungefär samma sätt som för andra flyglinjer. När höghastighetslinjen mellan Lyon och Paris invigdes minskade flygresandet kraftigt. Det övriga flygresandet i Frankrike tredubblades. 
 125 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Samverkan mellan höghastighetståg och flyg 
 Ett antal flygplatser i Frankrike har i dag spårförbindelse av något slag: flygplatserna i Lyon, Nice, Strasbourg samt  
 Charles-de-Gaulle 
  och Mcclure i Paris.  
 Charles-de-Gaulle 
  har både en integrerad station för pendeltåg och en integrerad  
 TGV-station. 
  
 SNCF och Air France tecknade 1995 ett samarbetsavtal för att utveckla och marknadsföra konceptet TGV Air med direkt trafik från  
 Charles-de-Gaulle 
  till ett tiotal orter runt om i Frankrike. På flera av dessa relativt korta sträckor är det även möjligt att flyga med Air France vilket betyder att konkurrensen mellan Air France och SNCF kvarstår trots samarbetet. Endast på sträckan  
 Paris/Jarvis 
  och Bryssel har Air France helt upphört med flygtrafik. Tågtrafik på sträckan bedrivs av Edwards inom ramen för TGV Air. Edwards är ett företag som samägs av bland annat SNCF. TGV Air innebär att biljetter kan bokas även av KLM:s kunder (ingår i samma företag som Air France) och kunder inom Sky Team Alliance. TGV Air är också tillgängligt via ytterligare flygbolag utanför alliansen som till exempel Lufthansa och Ameri- can Airlines. 
 När den gränsöverskridande persontrafiken på järnväg öppnas för konkurrens 2010 planerar Air France/KLM i samverkan med Veolia trafikering med höghastighetståg i direkt konkurrens med bland andra SNCF. Detta kommer sannolikt att innebära att sam- verkan inom TGV Air kommer att upphöra. 
  
 5.2 
  
 Spanien 
  
 Spanien har haft en snabb utveckling av transportinfrastruktur inklusive utbyggnad av höghastighetsbanor. En viktig bidragande orsak är mycket stora  
 EU-bidrag 
  som har använts för investeringar i vägar och järnvägar. Spanien satsar cirka 35 miljarder kronor per år i höghastighetsnätet under pågående planperiod. Den spanska regeringen har som mål att alla större städer ska ha mindre än fyra timmars restid till huvudstaden Madrid och mindre än sex och en halv timme till Barcelona. 
 Landets första höghastighetslinje, mellan Madrid och Sevilla, öppnade för trafik i samband med världsutställningen i Sevilla 1992. Två år senare började  
 AVE-tågen 
  trafikera sträckan vilket kortade 
 126 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 restiden till två och en halv timme. Kostnaden för banan uppgick till 1 900 miljoner euro. 
 En direkt effekt när höghastighetslinjen mellan Madrid och Sevilla öppnades var att tåget tog stora marknadsandelar av flyget. År 1991 hade tåget drygt 20 procent av marknaden, en andel som 1993 hade ökat till över 80 procent. Sedan dess har tågets mark- nadsandel på sträckan legat stabilt på omkring 80 procent. 
 Höghastighetsbanorna i Spanien är byggda med normalspår till skillnad mot det ordinarie nätet som har bredspår, vilket innebär att möjligheterna till sammankoppling med övriga Europa förenk- lats. 
 De spanska  
 AVE-tågen 
  har en mycket hög punktlighet, över 99 procent på vissa sträckor. Det finns ett system för återbetalning av biljetter med en glidande skala där resenären i vissa fall har rätt till ersättning med 100 procent om tåget är mer än 30 minuter för- senat. Återbetalning sker redan vid fem minuters försening. Viktiga faktorer för att klara detta åtagande är att banorna enbart trafikeras med höghastighetståg och snabbtåg (vissa delsträckor) samt att det finns stor kapacitet på banan. 
 Ansvaret för att koordinera och överblicka utbyggnaden av höghastighetsjärnväg åvilar Spaniens statliga infrastrukturför- valtare, El Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) som bildades 2005. Höghastighetsnätet trafikeras i dag av den stat- liga operatören Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (Renfe). Genom upphandling ansvarar andra aktörer för underhåll av banor och tåg. 
 I den spanska infrastrukturplanen (PEIT) för  
 2005–2020 
  finns budgeterat 121 miljarder euro till satsningar på järnvägen, vilket utgör nära 50 procent av den totala  
 PEIT-budgeten. 
  Av dessa är drygt 80 miljarder euro avsatta för höghastighetsprojektet. 
 Spanien har omfattande planer för vidare utbyggnad av hög- hastighetsnätet. Fler linjer planeras bland annat för norra Atlant- kusten. Planer finns också för en linje som ska knyta samman Lopez rid med Lissabon, Portugal. År 2010 kommer Spaniens höghastig- hetsnät omfatta 2 200 kilometer, att jämföra med de två länder som haft höghastighetståg längst: Japan har 2 100 kilometer höghastig- hetsjärnväg, Frankrike 1 900 kilometer. Ett av de stora projekt som pågår är utbyggnaden av linjen mellan Bolton, Spanien och Lozano, Frankrike (se ovan). 
 Sista delen av den befolkningsmässigt viktiga sträckan Madrid– Barcelona invigdes i februari 2008. Direkttågen mellan de båda 
 127 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 storstäderna trafikerar den 60 mil långa sträckan på 2 timmar och 38 minuter. Första delen av linjen  
 (Madrid–Lleida) 
  invigdes 2003, men trafikerades till en början i lägre hastigheter. År 2006 byttes signalsystemet till ERTMS vilket möjliggjorde hastigheter på upp till 350 kilometer i timmen. 
 I december 2008 hade tåget 45 procent av marknaden på sträckan jämfört med flyget. Innan höghastighetslinjen öppnade var andelen 32 procent. 
  
 5.3 
  
 Portugal 
  
 År 2005 beslutade den portugisiska regeringen om utbyggnad av tre höghastighetsbanor:  
 Lissabon–Porto 
  (300 kilometer i timmen), Lissa-  
 bon–Madrid 
  (350 kilometer i timmen) och  
 Porto–Vigo 
  (250 kilo- meter i timmen). 
 Satsningen på höghastighetsbanor har delats in i sex olika faser där den första är den 170 kilometer långa linjen mellan Poceirao och Caia. Linjen innebär att det kommer att finnas en fullskalig höghastighetsbana mellan Lissabon och Madrid. Projektet är ett  
 TEN-T-projekt 
  och ett av de fem högst prioriterade projekten inom EU eftersom linjen kommer att binda samman Portugal med övriga Europa. Genom hastigheter på upp till 350 kilometer i tim- men kommer restiden mellan Lissabon och Madrid att kunna bli två timmar och 45 minuter. 
 128 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 Bild 5.1 Karta höghastighetsprojekt sydvästra Europa 
  
 Källa:  
  
 EU-kommissionen, 
  Nolan. 
 Den totala investeringen i det portugisiska höghastighetsnätet har beräknats till cirka 8,5 miljarder euro. Projektet  
 Poceirao–Caia 
  har beräknats till 1,7 miljarder euro och motsvarar ungefär 20 procent av den totala investeringen. Finansieringen av projektet har lösts genom att 45 procent av investeringskostnaden täcks av banavgifter och andra intäkter. EU bidrar med 19 procent och den portugisiska staten står för resterande 36 procent. 
 Det portugisiska projektet drivs av ett av staten helägt bolag, Rede de Alta Velocidade (Rave). Bolaget ansvarar för att upphandla byggande och underhåll av banorna av privata entreprenörer. Anledningen att man valt denna modell är möjligheten att överföra riskerna i projektet till den som bäst kan kontrollera dessa. Den enda risk som inte bärs av den som bygger banan är risken för mer- kostnader till följd av arkeologiska fynd. Upphandlingen av banorna pågår för närvarande och görs i form av funktionsupp- handlingar. 
 129 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Koncessionen för utbyggnad och underhåll av själva järnvägen är på 40 år. Signal- och telekommunikationssystemet har separerats från banbygget. I stället genomförs en separat upphandling som avser försörjningen av signal- och telekommunikation till hela hög- hastighetsnätet. Detta avtal löper på 20 år och är inte en funktions- upphandling, eftersom det handlar om en mycket specifik standard. 
  
 5.4 
  
 Nederländerna 
  
 Den nederländska regeringen beslutade 1997 om utbyggnad av en höghastighetsbana mellan Amsterdam och gränsen till Belgien. På den belgiska sidan fortsätter linjen till Antwerpen med vidare hög- hastighetsförbindelse till Bryssel, Köln, Paris och London. 
 Projektet som helhet ingår i  
 TEN-T 
  och är det största interna- tionella höghastighetsprojekt som genomförts. Projektet omfattar totalt cirka 1 100 kilometer höghastighetsjärnväg med endast två kortare delsträckor i Belgien som även används för konventionell trafik. Projektet påbörjades 1990 och har kostat cirka 190 miljarder kronor. 
 Bild 5.2 Karta höghastighetsprojekt  
 Paris–Bryssel–Köln–Paris–Amster- 
 dam–London 
  
 Källa:  
  
 EU-kommissionen, 
  Nolan. 
 130 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 HSL Zuid (HSL = Hogesnelheidslijn) är den del av höghastighets- projektet  
 Herring 
  som binder samman Amsterdam/Schiphol med Bryssel. HSL Zuid omfattar 125 kilometer höghastighetsjärnväg, varav 100 kilometer innanför den nederländska gränsen. 
 Utbyggnaden startade under 2000 och banan var planerad att tas i bruk 2008. På grund av problem med dels signalsystemet (ERTMS), dels kompatibiliteten på de tågtyper som ska trafikera banan har trafikstarten försenats. Enligt uppgift ska trafiken komma i gång under 2010. 
 När HSL Zuid börjar trafikeras kommer restiden mellan Amsterdam/Schiphol och Rotterdam att bli 36 minuter och resan  
 Amsterdam–Paris 
  kommer att ta cirka 3 timmar. I projektet ingår förutom själva banan även omfattande uppgradering av befintliga stationer samt ombyggnad av plankorsningar. Projektet omfattar ett stort antal broar, tunnlar och underpassager – totalt 170 stycken. 
 Projektkostnaden uppgår till drygt 7 miljarder euro och projektet genomförs som en OPS. Projektet leds av ett konsortium (InfraSpeed). Banan kommer att ägas av staten som betalar konsortiet en årlig avgift för att tillhandahålla över 99 procents till- gänglighet. Koncessionsavtalet är på 30 år, varav fem år avser kon- struktion och 25 år drift och underhåll. InfraSpeed tar det huvud- sakliga ansvaret för projektet som är ett så kallat design, build, ope- rate and  
 maintain-kontrakt. 
  
 En fullständigt integrerad  
 OPS-lösning 
  ansågs vara alltför risk- fylld och tidskrävande varför projektet delades upp i fem huvud- sakliga delar varav flera behandlades i separata kontrakt: 
  
 Byggnation, drift och underhåll av banvallen. 
  
 Rälssystemet (räls, bullerskydd, signalsystem, elförsörjning). 
  
 Koncession på 15 år till tågoperatörerna. 
  
 Resecentrum. 
  
 Sammankoppling med den belgiska delen. 
  
 Linjen kommer att trafikeras av High Speed Alliance (HSA) som drivs gemensamt av flygbolaget Air France/KLM och den statliga järnvägsoperatören Nederlandse Spoorwegen (NS). 
 Ett samverkansavtal finns mellan NS och Air France/KLM som grundar sig dels på biljettsamverkan för resenärer till och från 
 131 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Schiphol, dels på att Air France/KLM äger tio procent i NS dotter- bolag, NS High Speed, som kommer att bedriva persontrafik på HSL Zuid när denna öppnar för trafik. 
  
 5.5 
  
 Italien 
  
 Det italienska höghastighetsnätet har utvecklats under många år och Italien har ett flertal höghastighetslinjer både i drift och under planering. Italien var först med att bygga banor för snabbtåg i Europa och utvecklade tidigt Pendolinotåg med korglutning som kan trafikera även konventionella banor i högre hastigheter. Treni- Lamb är den statliga operatören som trafikerat banorna sedan 2000. Som första land i Europa kommer dock Italien sannolikt att få en privat operatör på höghastighetsnätet med Nuovo Trasporto Viag- giatori (NTV) som har investerat i 25 tåg av typen AGV (Auto- motrice à Grande Vitesse, andra generationens TGV). Enligt planerna ska NTV börja trafikera delar av det italienska höghastig- hetsnätet under 2011. 
 Infrastrukturen förvaltas av statliga Rete Ferroviaria Italiana RFI) som har en särskild funktion, Treno Alta Velocità (TAV), med uppgift att bygga ut höghastighetsnätet. 
 Ett av huvudsyftena med att bygga höghastighetsbanor i Italien har varit bristen på kapacitet på järnvägsnätet. Genom att bygga banor för höghastighetståg har man velat avlasta det konventionella nätet och därmed öka kapaciteten för godstrafiken. Sedan 2005 har flera banor öppnat, bland annat på sträckan  
 Rom–Neapel 
  som kortade restiden mellan städerna med cirka en timme. I december 2008 invigdes höghastighetsbanan mellan Milano och Bologna som är en viktig etapp för att innan slutet av 2009 binda samman Italiens finanscentrum Milano med huvudstaden Rom. Ett annat viktigt projekt som är under byggnation är linjen  
 Turin–Lyon 
  som kom- mer att knyta samman det italienska höghastighetsnätet med det europeiska. 
 Linjen mellan Turin i Italien och Lyon i Frankrike består till största delen av en 50 kilometer lång tunnel genom Alperna. Tunneln ska konstrueras för att klara tåg med hastigheter på upp till 250 kilometer i timmen. Byggtiden är beräknad till cirka sju år, följd av en testperiod på fyra år innan banan tillåts öppna för full trafik. 
 132 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 Italienska och franska staten är huvudsakliga finansiärer till- sammans med EU. Italien står för cirka 60 procent av kostnaderna, Frankrike för knappt 40 procent. Tillsammans har man startat det statliga bolaget Lyon Turin Ferroviaire (LTF) som ansvarar för förstudier och inledande undersökningar bland annat av möjlig- heten att använda en  
 OPS-lösning 
  för att finansiera projektet. Kostnaden för att bygga tunneln beräknas till 6,7 miljarder euro. De operativa kostnaderna har uppskattats till cirka 34 miljoner euro per år. 
 Beräkningar av kostnader och intäkter kompliceras av att pro- jektet både har en lång byggtid (totalt 11 år) och lång koncessions- tid (60 år). Den lokala befolkningen i området har starkt motsatt sig projektet vilket lett till förseningar. De stora osäkerheterna kring framtida kassaflöden gäller främst intäktssidan. Inga beslut har fattats kring hur banavgifter ska tas ut av operatörerna. 
 För banan  
 Turin–Milano–Neapel 
  innefattar projektet både byggnation av nya banor (630 kilometer) och en uppgradering av 240 kilometer befintliga spår för anpassning till höghastighetståg. Syftet med projektet är att öka kapaciteten så att det ska vara möj- ligt att fördubbla antalet tåg på sträckan. Ett övergripande syfte är att förbättra rörligheten mellan olika regioner. Sträckan ska ha kapacitet för både lång- och kortväga persontrafik samt godstrafik. 
 Den totala kostnaden för investeringen beräknas till 32 miljarder euro. Den italienska staten har finansierat projektet sedan 2007 och står ensam för risktagandet. Finansieringen skedde ursprungligen genom det statligt kontrollerade investmentbolaget Infrastrutture SpA (ISPA). Genom aktier och lån skaffade ISPA kapital som fördes över till infrastrukturförvaltaren RFI för att finansiera utbyggnaden av höghastighetslinjen. Efter granskning stod det dock klart att denna lösning innebar att staten i själva verket stod för hela den finansiella risken. Detta ledde till att Euro- stat 2005 beslutade att alla lån utställda genom ISPA skulle klassifi- ceras som statliga skulder. Det betyder att lånen belastar den italienska statens balansräkning. Konsekvensen av detta blev att Italiens statsskuld för 2004 ökade retroaktivt med 7,5 miljarder euro (0,6 procent av BNP). 
 Utbyggnaden av banan har förutom de finansiella svårigheterna inneburit många konstruktionsmässiga utmaningar. Stora delar av banan byggs i tätbebyggda områden. Arkeologiska platser, tunnlar och anpassning till godstrafik har ytterligare komplicerat arbetet med linjen. 
 133 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 5.6 
  
 Storbritannien 
  
 Höghastighetståg har trafikerat sträckan  
 Paris–London 
  sedan 1994 men det är först under  
 2000-talet 
  som höghastighetsbanor byggts ut i Storbritannien. För att korta restiden mellan de två stor- städerna har sträckan mellan Kanaltunneln och London successivt byggts ut med höghastighetsjärnväg. Linjen kallas High Speed 1 (HS1). Diskussioner förs om att eventuellt bygga en ny bana, High Speed 2 (HS2), mellan London och Miller. I januari 2009 beslutade regeringen, som en del av ett nytt åtgärdspaket för trans- porter, att bilda ett projekt för HS2. 
 HS1 invigdes i sin helhet i september 2007. HS1 knyter samman London med höghastighetsnätet i Frankrike och vidare till bland annat Bryssel och Amsterdam. Med HS1 tar resan  
 London–Paris 
  2 timmar och 15 minuter. Linjen är cirka 100 kilometer och byggd enligt den europeiska standarden för höghastighetsbanor med en högsta tillåtna hastighet på 300 kilometer i timmen. Stora anpass- ningar och långa tunnlar har behövts för att minimera banans miljöpåverkan. Banan trafikeras av både höghastighetståg (Eurostar) och interregionala snabbtåg. 
 Av finansiella skäl delades projektet in i två etapper. Den första sektionen av linjen, mellan Kanaltunneln och Ebbsfleet i Rodriguez, öppnade 2003. Den andra etappen omfattade sträckan Ebbsfleet– London S:t Pancras. 
 Tunneln under Engelska kanalen mellan Storbritannien och Frankrike är världens längsta tunnel under vatten. Kanaltunneln trafikeras av både höghastighetståg och godståg. Projektet var ett av de första inom  
 TEN-T. 
  Projektet, som privatfinansierades, kantades från början av finansiella problem. Det huvudsakliga pro- blemet var koncessionsmodellen som var baserad på trafikrisk. Operatörens intäkter hamnade långt under de projekterade intäkterna vilket ledde till att man inte lyckades täcka sina finansie- ringskostnader. Konsortiet tvingades därför till en omfattande refi- nansiering för att inte riskera konkurs. Refinansieringen möjlig- gjordes genom att den brittiska staten gick in med garantier. Kost- naderna för tunneln blev cirka 120 miljarder kronor, en kostnad som överskred antagen och finansierad budget med 80 procent. Projektet är det hittills dyraste höghastighetsprojektet i EU. 
 Erfarenheterna från tunnelprojektet visar på svårigheterna med en ersättningsmodell som baseras på trafikrisk. De trafikprognoser som låg till grund för byggnationen har inte infriats, varken för 
 134 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 gods- eller persontrafik. Tunneln byggdes för en kapacitet om 10 miljoner ton gods men i dag fraktas endast 1 miljon ton gods, sam- tidigt som persontrafiken är ungefär hälften så stor som kalkylerat. Vissa av orsakerna till att projektet inte genererat de beräknade intäkterna ligger utanför bolagets kontroll. En faktor som tros haft betydelse är lågprisflyget mellan London och Paris som börjat konkurrera om persontrafiken. Godstrafiken har blivit lägre än beräknat bland annat på grund av ökade kostnader för säkerhets- åtgärder vid gränsöverskridande trafik. 
 Trafikmängden (persontrafik) har dock ökat på senare år som en följd av utbyggnaden av HS1 från London S:t Pancras. 
  
 5.7 
  
 Norge 
  
 I Norge pågår diskussioner om utbyggnad av höghastighetsbanor. En politisk majoritet i Stortinget är positiva till en satsning på hög- hastighetståg i Norge. Den norska regeringen har dock valt att inte ta med en sådan satsning i den nationella transportplan som pre- senterades under 2009. Ett flertal utredningar om utbyggnad av höghastighetsbanor har gjorts efter initiativ från olika intresse- organisationer (se vidare avsnitt 3.3.3) och på uppdrag av Samferd- selsdepartementet (Transport- och kommunikationsdeparte- mentet). Sträckor som studerats är till exempel  
 Oslo–Göteborg, 
 Oslo–Trondheim 
  och  
 Oslo–Bergen. 
  De utredningar som hittills genomförts visar på olika samhällsekonomiska resultat och därför har Stortinget tillsatt en ny utredning. Utredningen ska klargöra om det är lönsamt att bygga nya banor alternativt uppgradera befintliga spår till högre hastigheter. I utredningen ingår också att föreslå vilka sträckor som bör omfattas av en utbyggnad eller upp- gradering. Utredningen ska vara klar innan nästa nationella trans- portplan 2013. 
  
 5.8 
  
 Ryssland 
  
 Ryssland har en plan för att bygga höghastighetsbanor och den första trafikstarten planeras till 2020. Efter analys av resandevoly- mer har 18 sträckor mellan ett antal större städer identifierats som lämpliga för utbyggnad av höghastighetsbanor. Moskva och Sankt 
 135 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Petersburg med en sammanlagd befolkning på cirka 25 miljoner har utsetts till pilotprojekt. 
 Till en början kommer banan att trafikeras i hastigheter på upp till 250 kilometer i timmen men de tåg som köpts in kan med mindre anpassningar klara upp till 330 kilometer i timmen. 
 Ett av de viktigaste projekten för den ryska järnvägen är också snabbtågslinjen mellan Sankt Petersburg och Helsingfors som ska öppna för trafik under 2010. Banan kommer att trafikeras med tåg med korglutning i hastigheter på omkring 200 kilometer i timmen. Med snabbtågen kommer restiden mellan städerna att minska från dagens fem och en halv timme till cirka tre och en halv timme. 
  
 5.9 
  
 USA 
  
 I april 2009 presenterade den amerikanska regeringen en strategisk plan för höghastighetsbanor. Bakgrunden till planen är USA:s behov av att bygga upp ett hållbart transportinfrastruktursystem för framtiden. Genom att investera i höghastighetsbanor för persontrafik på sträckor på  
 150–950 
  kilometer som binder samman större städer hoppas man kunna möta en del av den ökade efter- frågan på persontransporter. 
 För att genomföra utbyggnaden av höghastighetsbanor krävs ett långsiktigt engagemang både på federal nivå och delstatsnivå. Pre- sidentens förslag är att snabbstarta processen genom den budget på 8 miljarder dollar som finns tillgängliga inom den så kallade Ameri- can Recovery and Reinvestment Act (ARRA), och med ett hög- hastighetsprogram om 1 miljard dollar per år. De första stegen i processen ska fokusera på investeringar som kan generera vinster till företag som tillhandahåller järnvägsinfrastruktur och  
 -utrust- 
  ning och som kan genomföras de närmaste åren samt kan bidra till nya projekt för en framtida utveckling av järnvägskorridorer. 
 En stor utmaning för projektet är att det saknas kompetens och personella resurser på området som en följd av att investeringar i det amerikanska järnvägssystemet under lång tid varit kraftigt ned- prioriterade. 
 136 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 5.10 
  
 Kina 
  
 I samband med de olympiska spelen i augusti 2008 öppnade Kinas första höghastighetsbana med vanlig järnväg (se nedan om Maglev- tåg) mellan Peking och Tianjin. Linjen är 115 kilometer med en högsta möjliga hastighet på 350 kilometer i timmen. Med den nya banan minskade restiden mellan städerna från 70 till 30 minuter. Utbyggnaden påbörjades 2005 och har enligt den kinesiska reger- ingen kostat ungefär 3 miljarder dollar. 
 Det största pågående projektet är utbyggnaden av höghastig- hetsbanan (högsta hastighet 300 kilometer i timmen) mellan Peking och Shanghai. Banan som är 1 300 kilometer ska gå paral- lellt med den nuvarande järnvägen. Ungefär en fjärdedel av Kinas befolkning, det vill säga ungefär 325 miljoner människor, bor i när- heten av linjen som kommer ha totalt 24 stationer. Byggtiden var ursprungligen planerad till fem år med trafikstart 2010 men öpp- ningsdatum har skjutits fram till 2013. Kostnaden för projektet beräknas till cirka 12 miljarder dollar. Knappt 80 procent av kost- naderna står staten för medan övriga 20 procent ska bekostas med hjälp av externa finansiärer. 
 Under 2009 presenterade den kinesiska regeringen planer på utbyggnad av totalt 35 snabb- och höghastighetslinjer fram till 2012. Av dessa ska elva vara anpassade för  
 300–350 
  kilometer i timmen (totalt över 5 500 kilometer järnväg). De två linjerna  
 Peking–Tianjin 
  och  
 Peking–Shanghai 
  som beskrivs ovan ingår i dessa. 
  
 Maglev-tåg 
  
 Världens första kommersiella Transrapidsystem (system för hög- hastighetståg utvecklat i Tyskland) med så kallade  
 Maglev-tåg 
  (Magnetic levitation) började byggas i Shanghai 2001 med trafik- start 2004. Linjen är 30 kilometer och går mellan flygplatsen Pudong och affärsdistriktet Shanghai Lujiazui. Det tar 8 minuter att åka de 3 milen. Tågen håller normalt en hastighet på 430 kilo- meter i timmen, vilket gör den till världens snabbaste järnvägsför- bindelse. 
 137 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 5.11 
  
 Sammanfattning internationella erfarenheter 
  
 Motiven för utbyggnad av höghastighetsbanor har både varit trans- portpolitiska: restidsvinster och förbättrad tillgänglighet, och till- växtpolitiska: regional utveckling och förbättrad produktivitet. Av det underlag som utredningen haft till förfogande framgår att besluten att investera i höghastighetsbanor i Europa sällan har grundats på samhällsekonomiska kalkyler. Snarare har man argu- menterat utifrån breda ekonomiska effekter. På senare år har dock kostnads- och intäktsanalyser använts för höghastighetsprojekt i allt högre omfattning, bland annat i Frankrike och Spanien. Intäkts- och kostnadskalkylerna baseras dock på olika antaganden och utgångspunkter, till exempel kan tidsvärden variera mellan olika projekt. 
 Sammantaget kan sägas att utbyggnaden av höghastighetsbanor internationellt har lett till följande övergripande effekter och erfa- renheter: 
  
 Förbättrad konkurrenskraft för järnvägen i förhållande till bil- och flygtrafik. 
  
 Påverkan på val av färdmedel och därigenom miljöeffekter. 
  
 Förbättrad lönsamhet för operatörerna. 
  
 Separat projektorganisation eller projektbolag vanligast för att hantera höghastighetsprojekten. 
  
 Ambition att knyta ihop olika länder med varandra. 
  
 Frigörande av kapacitet på befintligt nät. 
  
 Regional samhällsutveckling som till exempel regionförstoring. 
  
 Stadsutveckling kring nya höghastighetsbanor. 
  
 Osäkerhet om trafikutvecklingen är ett osäkerhetsmoment vid bedömning av projektets effekter. 
  
 Opinion kring linjesträckningar och kring frågan om barriär- effekter. 
  
 De erfarenheter som gjorts har inneburit att riskerna på alla områ- den kunnat tydliggöras och i vissa fall reducerats och det råder relativt öppet informationsutbyte mellan operatörer och infra- 
 138 
  
 SOU 2009:74 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 strukturhållare. Varje lands geografiska och demografiska struktur är dock olika och trafiksystemen har anpassats därefter. 
 De tekniska specifikationer för driftskompatibilitet för hög- hastighetsbanor som beslutats av  
 EU-kommissionen 
  har imple- menterats i hela  
 EU-området. 
  Tekniska specifikationer finns för både bana och fordon. 
 De flesta upphandlingar är numera internationella och antalet upphandlingsformer ökar. Det finns en tydlig trend mot olika typer av medfinansiering där intressenter bjuds in att delta i finansieringen av projekten. Bakgrunden är bland annat att stats- finanserna är ansträngda inom hela  
 EU-området 
  samtidigt som investeringsbehovet är stort.  
 OPS-lösningar 
  har genomförts i Stor- britannien och Nederländerna. Frankrike och Portugal genomför och planerar för flera  
 OPS-upphandlingar. 
  Figur 5.2 nedan visar förenklat rollfördelningen mellan statliga och privata aktörer vad gäller höghastighetsprojekt i några europeiska länder. 
 139 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 5.2 
  
 Strategic Role 
  
 France 
  
 (Decades: 80 
  
 Regulation 
  
 and actual) 
  
 Planning 
  
 Establishment of 
  
 Reguirements 
  
 Articulation of 
  
 State 
  
 the System 
  
 Jämförelse av rollfördelningen mellan staten och privata aktörer i några europeiska länder 
  
 Spain 
  
 United 
  
 Perpignan- 
  
 Bordeaux- 
  
 Holland 
  
 Figureras 
  
 (Decades: 80 
  
 Kingdom 
  
 Tours 
  
 Portugal 
  
 (2005) 
  
 (France_Spain, 
  
 and actual) 
  
 (Decades: 90) 
  
 (France, 2007) 
  
 2005) 
  
 State 
  
 State 
  
 State 
  
 State 
  
 State 
  
 State 
  
 Financial Role 
  
 State 
  
 State 
  
 Private PPP 
  
 State and 
  
 Private PPP 
  
 Private PPP 
  
 Private PPP 
  
 Private 
  
 Operational Role 
  
 State and 
  
 Design 
  
 State 
  
 State 
  
 Private PPP 
  
 Private PPP 
  
 Private PPP 
  
 Private PPP 
  
 Build 
  
 Private 
  
 Maintain 
  
 Operate 
  
 Trend 
 Reduction of State risk exposure 
  
 Källa:  
 Mitchell, Portugal. 
  
 OPS-modellen 
  och andra livscykelmodeller bedöms generellt ha komparativa fördelar när det råder relativt stor frihet i utformandet av anläggningen. Järnvägar i allmänhet och höghastighetsbanor i synnerhet är detaljreglerade vad gäller den tekniska utformningen. Att  
 OPS-lösningar 
  ändå används i så många fall beror bland annat på att de  
 OPS-modeller 
  som använts innehåller extern lånefinansie- ring som kan användas antingen för att överlåta en del av risken eller för att kringgå budgetrestriktioner. En  
 OPS-lösning 
  kan kon- strueras så att statliga investeringar som annars skulle ha stoppats av stabilitetspaktens underskottsregler (Maastrichtkriterierna) möjliggörs. 
 140 
  
 6 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Mina bedömningar och förslag: 
  
 Höghastighetsbanor bidrar i högre grad till att uppnå de trans- portpolitiska målen än en uppgradering av Södra och Västra stambanan för snabbtågstrafik. 
  
 Den samhällsekonomiska kalkyl som genomförts för byggande av höghastighetsbanor visar på en positiv nettonuvärdeskvot som uppgår till 0,15. Det innebär att de samhällsekonomiska nyttorna för projektet är något större än de samhällseko- nomiska kostnaderna. 
  
 Mot bakgrund av projektets storlek, betydelsen av gjorda pro- gnoser och den risk som hänger samman med detta anser jag att den samhällsekonomiska kalkyl som presenteras här bör bli föremål för vidare analys. 
  
 De positiva effekter som inte kan kvantifieras i den samhälls- ekonomiska kalkylen bör också ingå i en samlad bedömning. 
  
 Den företagsekonomiska lönsamheten i trafiken bedöms bli god. Trafiken kan därmed bidra till att bekosta baninvesteringarna. 
  
 Separata höghastighetsbanor för persontrafik bör byggas mellan Stockholm och Malmö samt mellan Stockholm och Göteborg. 
  
 Genom att bygga separata höghastighetsbanor kommer kap- acitetsbehovet i de aktuella relationerna att tryggas även i ett långsiktigt perspektiv. 
  
 De korta restiderna innebär väsentligt förbättrad tillgäng- lighet för medborgarna och näringslivet. 
  
 Den kapacitet som frigörs på stambanorna möjliggör en utveck- ling av godstrafiken. 
  
 141 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Enligt direktiven ska jag genomföra en nulägesbeskrivning (kapitel 4), analysera en eventuell utbyggnad av höghastighetsbanor samt föreslå olika handlingsalternativ. Vidare ska jag redovisa kostnaderna för respektive alternativ, hur finansiering kan ske och hur transport- systemet som helhet påverkas av alternativen. Jag ska även jämföra de samhällsekonomiska och transportpolitiska effekterna av en utbyggnad av separata höghastighetsbanor med en uppgradering och utbyggnad av befintliga banor. För att kunna göra dessa jämförelser krävs ett så kallat jämförelsealternativ. I detta kapitel beskrivs och analyseras de olika alternativen. 
  
 6.1 
  
 Utgångspunkter för värdering av de olika handlingsalternativen 
  
 I mitt arbete med att värdera de olika handlingsalternativen har jag formulerat följande utgångspunkter: 
  
 Handlingsalternativen bör bedömas dels som ett sätt att möta trans- portkraven i ett föränderligt samhälle (inre effektivitet), dels som ett sätt att medverka till att förändra samhället (yttre dynamisk effekt- ivitet) i ett tillväxtpolitiskt samhällsbyggnadsperspektiv. 
  
 De samhällsekonomiska kalkylerna bör tillsammans med andra samhällsekonomiska bedömningar ligga till grund för beslut om de aktuella investeringarna i transportinfrastruktur. De samhällseko- nomiska kalkylerna är ett värdefullt redskap för att bedöma olika alternativa infrastruktursatsningar. 
  
 Investeringarna bör även bedömas utifrån förutsättningarna att aktivt bidra till ökad attraktivitet, regionförstoring och specialisering för att därigenom ge ökad utvecklingskraft för såväl Sverige som helhet som för berörda regioner. Investeringen bör ses i ett dynamiskt yttre tillväxtperspektiv. 
  
 Investeringen bör också bedömas ur ett företagsekonomiskt per- spektiv. 
  
 142 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 6.2 
  
 Geografisk avgränsning och uppsatta restidsmål 
  
 – samtliga alternativ 
 För att fastställa omfattningen på de olika alternativen som utred- ningen har behandlat har jag börjat med att avgränsa utrednings- området geografiskt. Det geografiskt avgränsade området har där- efter använts för både alternativet som innebär en uppgradering av stambanorna och alternativet med höghastighetsbanor. 
 Förutom de sträckor som tidigare varit föremål för utredningar om höghastighetsbanor, det vill säga sträckorna  
 Stockholm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göteborg, 
  har jag även studerat förutsättningarna för höghastighetsbanor mellan Malmö och Göteborg (Västkust- banan) samt mellan Stockholm och Sundsvall (Ostkustbanan) och vidare norrut. 
 Utgångspunkter för analysen har varit restiden utifrån ett kon- kurrensperspektiv och behovet av kapacitet på de aktuella banorna. Anledningen till att restiden fått en så framträdande roll är dess betyd- else vad gäller järnvägens marknadsandel och därmed järnvägens bidrag till den transportpolitiska måluppfyllelsen. Av nedanstående tabell framgår de mål för restiden som denna utredning har satt upp för de olika sträckorna. 
 Tabell 6.1 Uppsatta restidsmål för olika reserelationer 
  
 Reserelation 
  
 Uppsatt restidsmål, timmar:minuter 
  
 Stockholm–Göteborg 
  
 2:00 
  
 Stockholm–Malmö 
  
 2:35 
  
 Göteborg–Malmö 
  
 2:00 
  
 Stockholm–Sundsvall 
  
 2:30 
  
 Utredningens restidsmål utgår från jämförelser med dagens restider och baseras i övrigt på antaganden om marknadsförutsättningar och på de internationella erfarenheter som finns vad gäller sam- bandet mellan restiden med tåg och tågets konkurrenskraft och marknadsandel. Målen har satts upp för att underlätta utredningens utvärderingsarbete och ska ses som indikativa. Mot bakgrund av att restidsmålen direkt påverkar anläggningskostnaderna är de tider som valts av stor betydelse för utvärderingen. 
 143 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 För att maximera järnvägens bidrag till den transportpolitiska mål- uppfyllelsen har utgångspunkten för restidsmålen varit att följande för- utsättningar i så hög utsträckning som möjligt ska vara uppfyllda: 
  
 halva restiden jämfört med bil 
  
 30 minuter kortare restid än med flyg från city till city 
  
 högst 3 timmars restid, enkel resa, för tjänsteresor över dagen 
  
 högst en timmes restid, enkel resa, för daglig pendling. 
  
 Vid utvärdering av i vilken omfattning ovanstående förutsättningar uppfylls har marknaderna i de största orterna vägt tyngst. 
 Vid en jämförelse av marknadsandelar mellan tåg och flyg kan man med hjälp av internationella erfarenheter konstatera att tågets marknadsandel uppgår till cirka 50 procent om det tar 3,5 timmar att resa med tåg. Vid en restid på 2 timmar närmar sig tågets marknadsan- del 100 procent. Vid denna restid är tåget snabbare än flyget och rese- närerna upplever i regel även tåget som ett bekvämare alternativ. 
 Vad gäller behovet av kapacitet på banorna med undantag för Västra och Södra stambanan konstaterar jag att de prognostiserade transportvolymerna längs med Västkustbanan respektive Ostkust- banan inte kommer att kräva större kapacitet än det dubbelspår som håller på att byggas respektive befintligt dubbelspår. Givet att dessa banor tillåter en hastighet på 250 kilometer i timmen och håller hög standard vad gäller tillåten axellast, lastprofil och längden på godstågen kommer både de uppsatta restidsmålen och behovet av kapacitet att kunna tillgodoses. 
 Den kapacitetsanalys som genomförts har förutsatt en blandad trafik bestående av godstrafik, snabbtåg och omfattande interreg- ional tågtrafik. 
 Mot bakgrund av att både kapacitetsbehoven och restidsmålen kan uppnås med ett konventionellt dubbelspår på både Västkust- banan och Oskustbanan anser jag att det i dag inte finns förutsätt- ningar att anlägga separata höghastighetsbanor på sträckorna Malmö– Göteborg respektive  
 Stockholm–Sundsvall. 
  
 Jag har även översiktligt analyserat förutsättningarna för hög- hastighetsbanor i relationerna  
 Stockholm–Jämtland, 
  Stockholm– Dalarna,  
 Stockholm–Värmland, 
 Sundsvall–Umeå–Luleå, 
  Göteborg– Oslo samt  
 Värmland–Oslo. 
  I dessa relationer är marknaden av den stor- leken att ett enkelspår med mycket goda mötesmöjligheter kan till- godose kapacitetsbehovet för både gods- och persontrafik. Med 
 144 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 snabbtågstrafik i hastigheter mellan 200 och 250 kilometer i tim- men är min bedömning att järnvägen blir konkurrenskraftig. Res- tider på två timmar kan åstadkommas till en samhällsekonomiskt rimlig kostnad i relationerna  
 Stockholm-Värmland, 
  Stockholm- Dalarna och  
 Göteborg-Oslo. 
  Det senare förutsätter en uppgrad- ering av banan i Norge. 
 Ovanstående resonemang leder enligt min uppfattning till att det är i de båda relationerna  
 Stockholm-Malmö 
  och Stockholm- Göteborg som det är aktuellt att anlägga separata höghastighets- banor. Banorna ska komplettera de befintliga stambanornas dubbelspår. Jag har tidigare, avsnitt 4.5, beskrivit dagens kapacitetsutnyttjande på de båda stambanorna. 
 Jag vill understryka att även om banutbyggnaden kommer att ske i de aktuella stråken så kommer höghastighetstrafiken att påverka stora delar av landet. De trafikupplägg som ligger till grund för mina bedömningar och förslag omfattar en rad orter som kommer att trafikeras med höghastighetståg och som nås genom att höghastighetstågen fortsätter ut på det konventionella bannätet. Även för orter som inte kommer att betjänas med höghastighetståg kommer tillgängligheten att förbättras väsentligt i form av kortare restider. Detta kommer att åstadkommas genom en kombination av höghastighetstrafik, andra interregionala tåg och regional järn- vägstrafik. I avsnitt 6.5 redovisar jag de restider som kommer att uppnås med hjälp av sådan trafik i ett antal reserelationer. 
 Som en konsekvens av avgränsningen till sträckorna  
 Stockholm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göteborg 
  har uppgraderings- alternativet avgränsats till Södra och Västra stambanan. 
  
 6.3 
  
 Jämförelsealternativ 
  
 6.3.1 
  
 Beskrivning av jämförelsealternativet 
  
 För att utvärdera de båda alternativen med en uppgradering av stambanorna respektive byggande av höghastighetsbanor måste de ställas mot ett så kallat jämförelsealternativ. 
 Det jämförelsealternativ som används här är detsamma som används i den nu pågående åtgärdsplaneringen för perioden 2010- 2021 och som benämns Basprognos 2020. I Basprognos 2020 för- utsätts att ett antal kapacitetshöjande åtgärder för både gods- och per- 
 145 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 sontrafik genomförs på de båda stambanorna. Den sammanlagda kostnaden för de aktuella åtgärderna uppgår till 8 miljarder kronor. 
 Bland de åtgärder som ingår i jämförelsealternativet kan nämnas: 
  
 Göteborg–Borås, 
  
  nytt dubbelspår  
 Mölnlycke–Landvetter– 
  Bollebygd 
  
 ökad kapacitet på Västra stambanan,  
  
 Järna–Hallsberg– 
  Olskroken. 
 Banverkets bedömning är att de ovan nämnda åtgärderna innebär att det är möjligt att trafikera banorna med både person- och gods- trafik. Bristande kapacitet förutses dock i vissa fall leda till stora inskränkningar i form av förlängd restid. 
 I storstadsområdena genomförs dessutom under perioden fram till 2020 Citybanan i Stockholm som beräknas vara klar 2017 och Citytunneln i Malmö som beräknas vara klar i december 2010. 
  
 6.3.2 
  
 Värdering av jämförelsealternativet 
  
 De åtgärder som förutsätts i Basprognos 2020 kommer att innebära följande för de framtida möjligheterna att trafikera de båda stam- banorna och de tre storstadsregionerna: 
  
 Möjligheten att öka godstrafiken är mycket måttlig. 
  
 Snabbtågstrafiken med X2000 kan få tillgång till ytterligare något tågläge. 
  
 Restiden med X2000 mellan Stockholm och Malmö samt mellan Stockholm och Göteborg kommer att vara i stort sett oför- ändrad jämfört med i dag. 
  
 Antalet övriga fjärrtåg kan öka något. 
  
 Den interregionala tågtrafiken i de tre storstadsområdena det vill säga Öresundståg, Västtrafik och Tåg i Mälardalen kan utökas med några ytterligare tåg. 
  
 En kraftig utbyggnad av regionaltågssystemen, det vill säga pendel- tågstrafiken, i de tre storstadsregionerna kan genomföras. Det för- utsätter dock att Västlänken i Göteborg byggs. 
  
 146 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Med en utbyggnad i enlighet med jämförelsealternativet kan jag konstatera att förutsättningarna för järnvägstrafiken längs med de båda stambanorna och mellan de tre storstadsregionerna kommer att vara i stort sett oförändrade jämfört med dagens situation. En sådan utveckling skulle innebära fortsatta problem inte minst för godstrafiken. Även möjligheterna att öka järnvägens andel av den långväga persontrafiken bedöms som begränsade. 
 Jämförelsealternativet är i denna utredning dock främst en för- utsättning för att genomföra beräkningarna för alternativen med en uppgradering av stambanorna och höghastighetsalternativet. 
  
 6.4 
  
 Uppgradering och utbyggnad av Södra stambanan och Västra stambanan för snabbtågstrafik 
  
 6.4.1 
  
 Beskrivning av en uppgradering och utbyggnad av de båda stambanorna för snabbtågstrafik 
  
 Som alternativ till en utbyggnad av separata höghastighetsbanor har jag tagit fram ett utredningsalternativ som innefattar uppgradering och viss utbyggnad av Södra och Västra stambanan. I enlighet med mina direktiv innebär alternativet en uppgradering och utbyggnad av befintliga banor. Uppgraderingen syftar till att banorna ska kunna nyttjas för snabbtåg, det vill säga trafik i hastigheter upp till 250 kilo- meter i timmen. 
 Alternativet att bygga ut och uppgradera befintligt bannät utreds för närvarande i flera andra sammanhang. Banverket analyserar åtgärder på stambanorna inom ramen för den kommande åtgärdsplaneringen. Ban- verket har vidare utrett möjligheterna att uppgradera Södra stambanan för högre hastigheter mellan Östergötland och Skåne (Södra stam- banan, högre hastighet  
 Gripenberg–Lund, 
  2009). 
 På Västra stambanan har utredningar genomförts avseende sträckan  
 Alingsås–Göteborg. 
  Dessutom har kapacitetsstudier genom- förts på sträckan mellan Skövde och Göteborg samt mellan Järna och Stockholm. 
 Den uppgradering av stambanorna som här beskrivs innebär en höjning av den högsta tillåtna hastigheten för snabbtågen från 200 kilometer i timmen till 250 kilometer i timmen. Detta kräver mer kapacitet vilket innebär att delar av stambanorna behöver byggas ut. 
 147 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Stambanealternativet saknar dock helt utbyggnad med höghastighets- spår, vilket betyder att varken Ostlänken, Götalandsbanan eller Europa- banan ingår i detta alternativ. 
 Det valda uppgraderingsalternativet, härefter kallat stam- banealternativet, innebär utvecklade snabbtågsförbindelser mellan Stockholm och Göteborg på Västra stambanan och från Stockholm till Skåne längs Södra stambanan och vidare mot kontinenten. 
 Utgångspunkten för förslaget är att snabbtågstrafiken på banan, det vill säga trafik upp till 250 kilometer i timmen, blandas med interregionala tåg, regionaltåg, pendeltåg och tunga godståg. 
 Kapaciteten byggs ut på de delar av banan som i dag är mest belastade. De åtgärder som föreslås i stambanealternativet utgår från restids- och kapacitetsanalyser som genomförts inom ramen för utredningen. 
 Av figur 6.1 visas kapacitetsutbyggnader och uppgradering för stambanealternativet. 
 Bild 6.1 Karta stambanealternativet 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 148 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 En översiktlig beskrivning av de åtgärder som föreslås inom ramen för stambanealternativet framgår av tabell 6.2. I bilaga 3 finns en mer detaljerad redovisning av vilken även de restidsvinster som åtgärderna resulterar i framgår. 
 Den totala kostnaden för en utbyggnad och uppgradering av stambanorna i enlighet med förslaget har inom denna utredning beräknats till 54 miljarder kronor. Beräkningarna är avstämda med Banverket. Bedömningen av vilka åtgärder som ska ingå i det före- slagna stambanealternativet och omfattningen av dessa har gjorts utifrån dagens kapacitetssituation och möjligheten att förbättra restiderna. Övriga utgångspunkter har varit 
  
 bedömd ökning av regionaltågstrafiken i storstadsområdena, Östergötland, Småland och Skåne 
  
 bedömd ökning av den interregionala förbindelserna med Öre- sundståg, Västtrafik och Tåg i Mälardalen 
  
 möjligheten att öka kapaciteten för den internationella gods- trafiken. 
  
 Tabell 6.2 Objekt och uppskattade kostnader för upprustning och kapacitetsutbyggnader för hastigheter upp till 250 km/h, miljoner kronor, prisnivå januari 2009 
  
 Västra stambanan 
  
 Chang 
  
 Åtgärder  
 2010–2020 
  
 11 000 
  
 Åtgärder  
 2021–2025 
  
 10 500 
  
 Summa Västra stambanan 
  
 21 500 
  
 Södra stambanan 
  
 Åtgärder  
 2010–2020 
  
 14 900 
  
 Åtgärder  
 2021–2025 
  
 18 000 
  
 Summa Södra stambanan 
  
 32 900 
  
 Totalt 
  
 54 400 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 Uppgraderingar för att öka hastigheten till 250 kilometer i timmen och vissa kapacitetsutbyggnader bedöms kunna vara klara 2020. Ytterligare kapacitetsutbyggnad antas i förslaget genomföras fram till och med 2025. 
 149 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 De redovisade kostnadsbedömningarna för de olika åtgärderna utgår i flera fall från Banverkets beräkningar i Framtidsplan för järnväg  
 2004–2015 
  och i den pågående åtgärdsplaneringen för  
 2010–2021. 
  Många åtgärder som föreslås i stambanealternativet är dock inte tidigare utredda. Kostnadsbedömningarna bör därför ses som preli- minära eftersom det inte har varit möjligt att inom tidsramen för denna utredning utföra mer exakta beräkningar av anläggnings- kostnader för dessa nya åtgärdsförslag. 
 I kostnadsbedömningen är inte kostnaden för installation av sig- nalsystemet ERTMS inkluderad. Min bedömning är att ERTMS behöver installeras oavsett andra åtgärder på stambanorna och grund- investeringen ingår därför inte i kostnaderna för stambanealternativet. Däremot ingår kostnaden för en tidigareläggning av ERTMS – jäm- fört med Banverkets plan – i kostnaden för att möjliggöra en hastig- hetshöjning till 250 kilometer i timmen på delar av banorna. 
 Transportkapaciteten på det befintliga järnvägsnätet kan öka genom att godstågen förlängs. I dag kan normalt 650 meter långa godståg framföras och vid nyanläggning bygger Banverket för en tåglängd på 750 meter. I stambanealternativet ingår uppgraderingar som innebär att de tunga godsstråken  
 Chavez 
  och  
 Hallsberg–Skåne–Maschen 
  (Hamburg) klarar tåglängder upp till 1 000 meter, vilket ger högre kapacitet och lägre transportkost- nader. 
  
 6.4.2 
  
 Värdering av en uppgradering och utbyggnad av de båda stambanorna för snabbtågstrafik 
  
 Samhällsekonomiska kalkyler 
 Arbetet med att ta fram ett alternativ för åtgärder för uppgradering av Södra stambanan och Västra stambanan som redovisas ovan har varit mycket omfattande och tidskrävande. Något liknande utred- ningsarbete har tidigare inte genomförts. Det har därför inte inom utredningens tidsram varit möjligt att genomföra en samhällseko- nomisk kalkyl även för detta alternativ. För att fullt ut kunna jäm- föra en utbyggnad av stambanorna med ett byggande av höghastig- hetsbanor bör en sådan kalkyl genomföras. 
 Jag har i mitt utvärderingsarbete koncentrerat mig på de båda alternativens effekter för trafiken och på alternativens bidrag till den transportpolitiska måluppfyllelsen. 
 150 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Effekter av stambanealternativet 
 En utbyggnad av stambanorna med det trafikupplägg som beskrivs nedan leder, enligt Kungliga Tekniska högskolan (KTH), till 12 pro- cents högre resande mätt i antal personkilometer än i jämförelse- alternativet. De nya resenärerna kommer från flyget som förväntas minska med 1,2 miljarder personkilometer. En jämförelse med hög- hastighetsalternativet (se nedan) visar dock att en uppgradering av stambanorna ger väsentligt mindre effekter än vid en utbyggnad av höghastighetsbanor. I höghastighetsalternativet beräknas tågresandet bli 6,9 miljarder personkilometer högre än med stambanealternativet. 
 Det sammantagna behovet av person- och godstransporter inne- bär en ökad belastning på Södra och Västra stambanan som redan i dag är de mest belastade i det svenska järnvägsnätet. 
 Den blandade trafiken i stambanealternativet innebär att hastig- heterna hålls nere och kapaciteten begränsas. De analyser som genom- förts inom ramen för denna utredning visar att de restidsmål som beskrivits i avsnitt 6.2 ovan inte är möjliga att uppnå med hjälp av de åtgärder som föreslås i stambanealternativet. 
 Beräknade restider med stambanealternativet för olika relationer framgår av tabell 6.3. 
 151 
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ SOU 2009:74 
  
 Tabell 6.3 
  
 Restider och restidsmål för stambanealternativet 
  
 Restider från  
 Quinn C 
  
 Kortaste restid 
  
 Restidsmål 
  
 till 
  
 med snabbtåg 
  
 50 % snabbare 
  
 30 min snabbare 
  
 än bil 
  
 än flyg 
  
 Norrköping C 
  
 01:04 
  
 00:55 
  
 Linköping C 
  
 01:21 
  
 01:05 
  
 Nässjö C 
  
 02:06 
  
 02:00 
  
 Jönköping S 
  
 02:39 
  
 01:45 
  
 02:20 
  
 Ulricehamn 
  
 02:10 
  
 02:00 
  
 03:40 
  
 Borås C 
  
 02:53 
  
 02:25 
  
 02:30 
  
 Göteborg C 
  
 02:26 
  
 02:45 
  
 02:00 
  
 Trollhättan 
  
 02:50 
  
 02:00 
  
 03:10 
  
 Uddevalla 
  
 03:24 
  
 03:00 
  
 02:40 
  
 Varberg 
  
 03:06 
  
 03:15 
  
 03:15 
  
 Halmstad C 
  
 03:40 
  
 03:00 
  
 02:20 
  
 Värnamo 
  
 02:10 
  
 03:10 
  
 03:30 
  
 Ljungby 
  
 03:40 
  
 02:25 
  
 03:15 
  
 Växjö 
  
 02:40 
  
 01:50 
  
 02:44 
  
 Kalmar C 
  
 03:48 
  
 02:55 
  
 02:20 
  
 Karlskrona C 
  
 03:55 
  
 02:50 
  
 02:10 
  
 Hässleholm 
  
 02:49 
  
 03:00 
  
 03:10 
  
 Kristianstad C 
  
 03:10 
  
 03:20 
  
 03:20 
  
 Helsingborg C 
  
 03:55 
  
 03:05 
  
 02:40 
  
 Lund C 
  
 03:13 
  
 03:25 
  
 02:35 
  
 Malmö C 
  
 03:25 
  
 03:35 
  
 02:35 
  
 Kastrup 
  
 03:40 
  
 02:15 
  
 03:43 
  
 Köpenhamn H 
  
 03:57 
  
 03:45 
  
 03:00 
  
 Hamburg Hbf 
  
 06:45 
  
 Berlin Hbf 
  
 08:20 
  
 Kursiv restid anger tågbyte 
  
 00:00  
 Ett restidsmål (i regel mot flyg) kan inte uppfyllas 00:00 Inget av restidsmålen mot bil eller flyg kan uppfyllas 
  
 Källa:  
 Resrobot och KTH. 
 I figur 6.1 nedan skisseras ett tänkbart trafikeringsalternativ på de upp- graderade stambanorna. Utbudet av persontrafik har i exemplet ökats något jämfört med trafiken i dag men ökningen är måttlig för att rest- erande trafik ska få plats på banan. Framför allt gäller detta för godstrafiken från Hallsberg mot Göteborg och på Södra stambanan. 
 152 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Figur 6.1 
  
 Möjliga snabbtågslinjer i stambanealternativet 
  
 Snabbtåg 
  
 Umeå 
  
 Gävle 
  
 Linjenät på Västra och 
  
 Falun 
  
 Uppsala C 
  
 Södra stambanan  
 utan 
  
 Borlänge 
  
 Falun 
  
 Arlanda C 
  
 Götalands- och 
  
 Borlänge 
  
 lm 
  
 Västerås 
  
 g 
  
 Västerås 
  
 Stockholm C 
  
 Örebro 
  
 Eskilstuna 
  
 o 
  
 Europabanan 
  
 r 
  
 h 
  
 e 
  
 ne 
  
 Karlstad 
  
 b 
  
 s 
  
 ri 
  
 l 
  
 t 
  
 Ha 
  
 a 
  
 Interregional och regional 
  
 K 
  
 tågtrafik tillkommer 
  
 White 
  
 rg 
  
 Södertälje syd 
  
 o 
  
 b 
  
 rs 
  
 e 
  
 n 
  
 ä 
  
 Uddevalla C 
  
 V 
  
 ra 
  
 Skövde 
  
 y 
  
 lb 
  
 a 
  
 V 
  
 jö 
  
 Falköping 
  
 M 
  
 Norrköping C 
  
 Alingsås 
  
 Herrljunga 
  
 C 
  
 Linköping C 
  
 g 
  
 Göteborg C 
  
 in 
  
 p 
  
 ö 
  
 k 
  
 n 
  
 Nässjö C 
  
 ö 
  
 Hultsfred 
  
 Mölndal 
  
 Borås C 
  
 J 
  
 Värnamo 
  
 Vetlanda 
  
 Varberg 
  
 Falkenberg 
  
 ta 
  
 a 
  
 s 
  
 e 
  
 jö 
  
 d 
  
 C 
  
 lv 
  
 x 
  
 o 
  
 r 
  
 A 
  
 ä 
  
 b 
  
 o 
  
 a 
  
 V 
  
 a 
  
 m 
  
 m 
  
 r 
  
 Halmstad C 
  
 b 
  
 l 
  
 m 
  
 a 
  
 y 
  
 K 
  
 E 
  
 N 
  
 Ängelholm 
  
 Hässleholm C 
  
 Karlskrona 
  
 Helsingborg 
  
 Kristianstad 
  
 Helsingborg 
  
 Karlshamn 
  
 Landskrona 
  
 Köpenhamn H 
  
 Lund C 
  
 Malmö C 
  
 Næstved 
  
 Høje 
  
 Ystad 
  
 Pearson 
  
 p 
  
 Simrishamn 
  
 s 
  
 u 
  
 Nykøbing F 
  
 r 
  
 n 
  
 t 
  
 s 
  
 m 
  
 a 
  
 a 
  
 K 
  
 h 
  
 s 
  
 n 
  
 Burg a. F. 
  
 e 
  
 la 
  
 p 
  
 p 
  
 ö 
  
 g 
  
 K 
  
 ly 
  
 Lübeck Hbf 
  
 f 
  
 Turtäthet under vardagar 
  
 Hamburg Hbf 
  
 u 
  
 8 tåg/dag 
  
 a 
  
 f 
  
 d 
  
 b 
  
 1-4 
  tåg/dag, främst i högtrafik 
  
 n 
  
 a 
  
 H 
  
 p 
  
 S 
  
 n 
  
 - 
  
 Anslutande tågtrafik 
  
 in 
  
 i 
  
 l 
  
 l 
  
 r 
  
 r 
  
 e 
  
 e 
  
 B 
  
 B 
  
 Grafik: Rosales, 2009 
  
 Källa:  
 Railize International AB/KTH. 
 Efterfrågan på godstransporter och tåglägen på Västra och Södra stam- banan är redan stor genom en kombination av ökande inrikes- och utrikestransporter. Efterfrågan på godstransporter på järnväg kommer enligt min bedömning att fortsätta att öka. 
 Inom ramen för utredningen har jag låtit genomföra en analys av hur många godståg det går att köra på stambanorna vid olika omfattning på persontrafiken. Antalet persontåg har bestämts genom 
 153 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 antaganden om framtidens trafikutveckling. Varje scenario har ett antal olika persontrafikupplägg med uppgift om fordon, turtäthet, kopp- lingar till andra trafikupplägg, uppehållsmönster, tidskänslighet med mera. 
 Kapacitetsanalyserna har till att börja med avgränsats till att omfatta de sträckor där godstrafiken måste blandas med alla typer av persontrafik. För Västra stambanan gäller det delsträckorna  
 Järna–Hallsberg 
  och  
 Hallsberg–Göteborg. 
  Eftersom Hallsberg är en viktig knutpunkt för godstrafik på både Södra och Västra stam- banan är det en naturlig uppdelning. Med de kapacitetsförstärk- ningar som föreslås i stambanealternativet kan analyserna därmed begränsas till de kvarvarande dubbelspårsträckorna  
 Gnesta–Halls- 
  berg och  
 Vretstorp–Alingsås. 
  
 Kapaciteten på Södra stambanan har analyserats på motsvarande sätt som Västra stambanan. För godstrafiken är delsträckan  
 Mjölby–Hässle- 
  holm den mest intressanta, varför analysen har begränsats till denna del. 
 På sträckan  
 Järna–Hallsberg 
  kommer persontrafiken enligt pro- gnoserna att öka i en omfattning som kräver mer kapacitet än den som tillförs genom en utbyggnad och uppgradering av stam- banorna. Detta avspeglas i minskade möjligheter att köra godståg på denna sträcka. Skillnaderna i möjliga tåglägen mellan stambane- alternativet och höghastighetsalternativet illustreras i figur 6.2. 
 Figur 6.2 Antal möjliga godståglägen som kan tidtabelläggas under dagtid 2008 och 2025 med och utan omfattande snabbtågstrafik 
 Antal godståg per timme (medel) 
  
 Tåglägen 
 8 
 7 
 6 
 5 
 4 
 3 
 2 
 1 
 0 
 Järna - Hallsberg 
  
 Hallsberg - 
  
 Mjölby - 
  
 Göteborg 
  
 Hässleholm 
  
  Referens 2008 
  
  2025 med uppgraderade banor 
  
  2025 med Götalandsbana/Europabana 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 154 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Bidrag till transportpolitisk måluppfyllelse 
 Åtgärderna inom stambanealternativet kommer i viss utsträckning att bidra till att uppfylla de mål som regeringen ställt upp för trans- portinfrastrukturen. 
 Min bedömning är att stambanealternativet kommer att bidra till måluppfyllelsen för samtliga mål i lägre grad än en utbyggnad med höghastighetsbanor. Särskilt vad gäller godstransporter är möjlig- heterna till förbättrad kapacitet på det befintliga bannätet betydligt mer begränsad i jämförelse med höghastighetsalternativet. Detta inne- bär att måluppfyllelsen för främst tillgänglighetsmålet är lägre i stambanealternativet än i höghastighetsalternativet. 
 Restidsanalyserna har visat att restidsmålen inte kommer att kunna nås i samma utsträckning vid blandad trafik på stambanorna som vid en nybyggnad med höghastighetsbanor. 
  
 6.5 
  
 Höghastighetsbanor 
  
 6.5.1 
  
 Beskrivning av höghastighetsbanorna 
  
 Definition av höghastighetsbanor 
 I enlighet med gällande  
 EG-direktiv 
  är höghastighetståg i denna utredning definierade som trafik med fordon i hastigheter över 250 kilometer i timmen. 
 Höghastighetsbanorna utgörs av dubbelspår som medger trafik i hastigheter över 250 kilometer i timmen och i tabell 2.1 har jag tidigare angett ytterligare kriterier för vad som i denna utredning definieras som en höghastighetsbana. De kostnadsberäkningar som gjorts utgår från en maximal hastighet på 320 kilometer i timmen. 
 Banorna är tänkta att trafikeras med särskilda höghastighetståg och med snabba och accelerationsstarka tåg för interregional trafik. De båda tågtyperna kommer också att användas för direkttrafik till slutstationer som ligger utanför höghastighetsbanorna. 
 Både vad gäller fordon och banor för hastigheter över 250 kilo- meter i timmen finns gällande  
 EG-direktiv 
  (96/48/EG) som defini- erar den europeiska standarden. Dessa benämns tekniska specifika- tioner för driftskompatiblitet (TSD). 
 155 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Götalandsbanan 
 En framtida separat höghastighetsbana mellan Stockholm och Göte- borg benämns Götalandsbanan och skulle bli cirka 470 kilometer lång. Banan knyter samman flera delmarknader mellan de båda ändpunkts- marknaderna. Projektet har diskuterats i olika sammanhang sedan mitten på  
 1980-talet. 
  Den första samhällsekonomiska analysen av banan gjordes 1996 av Banverket. Bansträckningen har studerats i ett antal utredningar och utredningar enligt lagen (1995:1649) om byggande av järnväg har påbörjats för sträckorna  
 Stockholm–Lin- 
  köping och  
 Borås–Göteborg. 
  I augusti 2009 presenterade Levy verket en förstudie för Götalandsbanan på sträckan Linköping– Borås. 
 För att stödja det fysiska planeringsarbetet bildade Banverket under 2003 arbetsgrupper för att utarbeta gemensamma mål och riktlinjer för utbyggnadens tekniska och funktionella standard. Ett omfattande samråd har genomförts med kommuner, trafikhuvud- män, regionförbund och andra intressenter. Under samma period har även samråd och möten genomförts med allmänheten i enlighet med de bestämmelser som fastslås i lagen om byggande av järnväg. Kommunerna längs med sträckningen har upprättat planprogram för stadsutveckling kring resecentrum vilket innebär att parallella planeringsprocesser har genomförts i ett tidigt skede av projektet. 
 Av nedanstående bild framgår den föreslagna sträckningen av Götalandsbanan. 
 156 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Bild 6.2 Götalandsbanans föreslagna sträckning 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 Anläggandet av Götalandsbanan skulle innebära cirka 44 mil nya dubbelspår mellan Järna och Almedal. Stationerna längs med banan beskrivs i avsnitt 7.4.1. 
 Europabanan 
 En framtida separat höghastighetsbana mellan Jönköping och fort- satt söderut mot kontinenten benämns Europabanan. Trafiken från Stockholm och vidare till kontinenten kommer att gå på Göta- landsbanan fram till Jönköping. Totalt kommer cirka 30 mil nytt dubbelspår att anläggas på sträckan  
 Jönköping–Malmö. 
  
 Jämfört med Götalandsbanan är planeringen av Europabanan i ett mycket tidigt skede. Översiktliga studier av alternativa bansträckningar har dock genomförts av intressegrupperna Europakorridoren och Stam- banan.com. Inom Banverket har den formella planeringsprocessen för banan ännu inte påbörjats. 
 157 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Inom ramen för denna utredning har ett antal alternativa sträck- ningar utretts. Arbetet har skett i samråd med Banverket. I avsnitt 7.1.3 redovisas mina överväganden kring de olika linjealternativen. Av bild 6.3 framgår huvudsträckningen av banan. En mer detaljerad bild av det linjesträckningsalternativ som förordas framgår av bild 7.2. Stationerna längs med banan beskrivs i avsnitt 7.4.1. 
 Bild 6.3 Europabanans föreslagna huvudsträckning 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 Kostnaden för Götalandsbanan och Europabanan 
 Banverket har på mitt uppdrag beräknat kostnaden för Götalands- banan och Europabanan med hjälp av så kallad successiv kalkyle- ring. Utgångspunkterna för beräkningarna är följande: 
  
 Beräkningen avser sträckorna från Järna väster om Stockholm till Almedal i Göteborg respektive till Åkarp i Skåne. 
  
 158 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Kostnader för stationer ingår för de delar som normalt är Ban- verkets ansvar, det vill säga plattformar, plattformsanslutningar, väderskydd och informationssystem. Övriga kostnader för att anlägga stationerna bärs av stationsägaren, se avsnitt 7.4. 
  
 I relation till Banverkets normala beräkningsrutiner har vissa osäker- hetsfaktorer avseende organisatoriska risker och risker i samband med genomförandet reducerats. Banverket har studerat de förslag och den riskfördelning för projektet som föreslås i avsnitt 8 och 9 och bedömer att förslagen skulle kunna leda till en sänkning av medelvärdet i kalkylen med cirka 10 miljarder kronor. 
  
 I den tekniska utvärdering som Banverket gjort och som redo- visas i avsnitt 7.5 bedömer verket att de tekniska osäkerheterna skulle kunna minskas. I den nedan redovisade anläggningskost- naden ingår en osäkerhetspost för tekniska faktorer som belastar kalkylen med 10 miljarder kronor. Exempel på en teknisk osäkerhet är eventuellt behov av ballastfritt spår (se avsnitt 7.5.1) som bedöms kosta 5 miljarder kronor. 
  
 Investeringar för att höghastighetsbanorna via det kon- ventionella nätet ska nå slutdestinationen i de tre storstäderna har inte tagits med i kalkylen. Banverkets uppfattning är att dessa investeringar som beräknas uppgå till  
  
 3–7 
  miljarder kronor bör belasta verkets ordinarie investeringsverksamhet och finansieras med anslag. Bakgrunden till detta är att det är den interregionala och regionala trafiken som är dimensionerande för behovet av spår- kapacitet in till städerna. Höghastighetstrafiken kommer endast att ta en marginell del av denna spårkapacitet i anspråk. Dessa investeringar bör därför enligt Banverkets bedömning inte belasta höghastighetsprojektet men de måste till viss del vara genomförda för att trafiken med höghastighetståg ska kunna starta. På längre sikt är dock ytterligare investeringar i spårkapa- citeten kring storstäderna nödvändig. 
  
 För att det ska vara möjligt att öka kapaciteten på stambanorna för godstrafik krävs investeringar i terminaler och andra anlägg- ningar motsvarande cirka 4 miljarder kronor. Dessa investeringar finns med i det aktuella förslaget i åtgärdsplaneringen. Om inte hög- hastighetsbanorna byggs och motsvarade ökning av godstrafiken ska vara möjlig bedömer Banverket att det krävs tillkommande invester- ingar på stambanorna på mellan 7 till 15 miljarder kronor. 
  
 159 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Med hjälp av den successiva kalkyleringen har Banverket beräknat den totala investeringen för de båda banorna till 140 miljarder kro- nor. Givet ovanstående förutsättningar gör dock Banverket bedöm- ningen att kostnaden för banorna med 50 procents sannolikhet uppgår till 125 miljarder kronor i 2008 års prisnivå. Banverket betonar dock att beräkningen är behäftad med stora osäkerheter både på grund av omfattningen på projektet och på att planeringsprocessen för delar av banorna befinner sig i ett mycket tidigt skede. För att beakta denna osäkerhet anger Banverket en anläggningskostnad som ligger inom intervallet 100 till 150 miljarder kronor (prisnivå 2008). För inter- vallet anges sannolikheter som innebär att kostnaden med 15 pro- cents sannolikhet inte understiger 100 miljarder kronor och att den med 85 procents sannolikhet inte överstiger 150 miljarder kronor. 
 Även Swepro Project Management AB har för utredningens räkning uppskattat anläggningskostnaden med hjälp av internationella och nat- ionella referensobjekt i form av kostnader för höghastighetsbanor som färdigställts i övriga delar av Europa. Uppskattningen har gjorts genom att olika delar av banan har jämförts med de internationella ban- avsnitten för att hitta objekt som i så hög utsträckning som möjligt liknar de aktuella svenska etapperna. Bedömningen har gjorts uti- från bland annat topografi, geologiska förutsättningar, banlängd, Dodson ortspassager och krav på spårgeometri. Bedömningar har även gjorts av den beräknade andelen broar och tunnlar på de svenska etapperna. 
 Swepro har även tagit fram en genomsnittlig kostnad för byg- gande av höghastighetsbanor i Europa för att ytterligare kunna verifiera resultaten av de kostnadsuppskattningar som jämförelsen med de utländska referensobjekten resulterat i. Här har även generella kost- nadsberäkningsmodeller som tagits fram av Europeiska järnvägs- unionen, UIC, ingått. 
 Den samlade bedömningen är att Götalandsbanan och Europa- banan så som de avgränsats ovan bör kunna uppföras inom en kost- nadsram på högst 127 miljarder kronor (prisnivå 2008). 
 Trots olika beräkningsmodeller landar de båda bedömningarna på i stort sett samma nivå. Min uppfattning är mot denna bakgrund att den kostnad som ingår i den samhällsekonomiska kalkylen, det vill säga 125 miljarder kronor, är en god skattning av den framtida verkliga kostnaden för det totala projektet. 
 Jag vill dock betona att osäkerheterna i de gjorda beräkningarna är stora inte minst mot bakgrund av att planeringen för vissa delar av sträckorna är i ett mycket tidigt skede och att bland annat kostnader för skyddsåtgärder motiverade av miljöhänsyn är svåra att skatta i detta 
 160 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 tidiga läge. Vissa av de internationella erfarenheter från höghastighets- projekt som jag tagit del av tyder också på risker för betydande för- dyringar och förseningar under byggtiden. 
  
 6.5.2 
  
 Värdering av höghastighetsbanorna 
  
 Samhällsekonomiska kalkyler 
 WSP Sverige AB har på utredningens uppdrag genomfört en sam- hällsekonomisk kalkyl för byggande av separata höghastighets- banor mellan Stockholm (Järna) och Skåne (Åkarp) samt mellan Stockholm och Göteborg (Almedal). 
 I enlighet med direktivet har kalkylerna genomförts enligt veder- tagna beräkningsmetoder vilket i praktiken innebär de metoder som används av trafikverken inom ramen för den pågående åtgärdsplaner- ingen. Jag har dock valt en trafikprognos, Samvips, som har tagits fram av Järnvägsgruppen vid KTH och som i vissa avseenden avviker från den prognos, Cole, som används inom åtgärds- planeringen. Mina skäl för detta ställningstagande är följande: 
  
 Den enda prognos som fanns för de båda höghastighetsbanorna när utredningen startade sitt arbete i december 2008 var en Sam- vips prognos. 
  
 Syftet med den basprognos som tas fram inom åtgärds- planeringen är att den ska ligga till grund för de samhällseko- nomiska kalkylerna och inte att göra den bästa bedömningen av den troliga utvecklingen av trafiken. De samhällsekonomiska kalkylerna inom åtgärdsplaneringen används därefter för priori- tering mellan de aktuella objekten. 
  
 Den valda trafikprognosen ligger även till grund för de företags- ekonomiska beräkningarna som genomförts inom utredningen och här är det nödvändigt med en prognos som på bästa sätt skattar den framtida utvecklingen av trafiken. 
  
 I Cole finns ingen uppdaterad och tillförlitlig metod för att beräkna utrikesresor. Detta finns dock i Samvips. 
  
 161 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Trafikverken har konstaterat att överflyttningen från flyg till tåg verkar vara orealistiskt låg i Cole då stora förbättringar genomförts av tågutbudet. Verken har därför rekommenderat att Samvips bör komplettera Cole vid analyser av stora pro- jekt. 
  
 Jag har därför valt att använda den Samvipsprognos som KTH och ÅF Infrateknik tog fram under 2008. Denna prognos har därefter uppdaterats och det är den uppdaterade prognosen som ligger till grund för de beskrivna beräkningarna. 
 De båda prognoserna utgår från olika basår och har olika mät- metod då det gäller de resvaneundersökningar som ligger till grund för prognoserna. De data som utgör grunden för de båda prognos- erna publiceras av SIKA och Banverket. Skillnaden mellan utfallet av de båda prognosmetoderna framgår av tabell 6.4. 
 Tabell 6.4 Utgångsdata och utfall för Samvips respektive Cole, miljarder personkilometer 
  
 Samvips 2007 
  
 Sampers 2006 
  
 Samvips 2020 
  
 Sampers 2020 
  
 Ross resor 
  
 33,8 
  
 24, 5 
  
 37,1 
  
 28,6 
  
 Utrikes resor 
  
 5,9 
  
 7,7 
  
 Kortväga resor 
  
 97,7 
  
 87,7 
  
 111,6 
  
 99,8 
  
 Total 
  
 137,4 
  
 112,2 
  
 156,4 
  
 128,4 
  
 Källa:  
 Cole/Banverket, Samvips/KTH. 
 I trafikverkens pågående åtgärdsplanering används alltså inte Sam- vipsprognoser, men bortsett från detta följer WSP:s beräkningar de värderingar och kalkylförutsättningar som används i åtgärdspla- neringen. I studier som genomförts för Götalandsbanan visas att valet av prognosmodell inte har särskilt stor påverkan på resultatet. Däremot har de ingående kalkylvärdena och beräkningsmetoderna stor betydelse för att förklara de skillnader som uppstår mellan olika beräkningar. 
 Bland de prissatta värderingarna, som används för tidsför- ändringar och externa effekter, kan nämnas värdet för utsläpp av kol- dioxid som i kalkylen värderas till 1,5 kronor per kilo. 
 I tabell 6.5 redovisas de övergripande förutsättningarna för den sam- hällsekonomiska kalkylen och av tabell 6.6 framgår ett sammandrag av kalkylen. 
 162 
 SOU 2009:74 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Tabell 6.5 
  
 Övergripande kalkylförutsättningar 
  
 Faktor 
  
 Värde 
  
 Prisnivå, år 
  
 2006 
  
 Diskonteringsår 
  
 2010 
  
 Prognosår 
  
 2020 
  
 Kalkylränta 
  
 4 % 
  
 Kalkylperiod 
  
 40 år 
  
 Tabell 6.6 Sammanställning av samhällsekonomisk kalkyl 
 Miljarder kronor under 40 år 
 Diskonterat till nuvärde 
  
 Konsumentöverskott 
  
 51,1 
  
 Resuppoffring persontrafik 
  
 44,7 
  
 Godstillgänglighetsvinster 
  
 6,4 
  
 Producentöverskot 
 t 
  
 52,7 
  
 Biljettintäkter järnväg 
  
 132,6 
  
 Kostnader järnväg 
  
 - 59,9 
  
 Biljettintäkter flyg 
  
 - 58,2 
  
 Kostnader flyg 
  
 38,2 
  
 Budgeteffekter 
  
 - 22,7 
  
 Drivmedelsskatt vägtrafik 
  
 - 18,1 
  
 Fordonskostnader 
  
 - 4,6 
  
 Externa effekter 
  
 34,5 
  
 Luftföroreningar och klimatgaser 
  
 13,5 
  
 Trafikolyckor 
  
 13,0 
  
 Marginellt slitage väg 
  
 1,4 
  
 Marginellt slitage kollektivtrafik 
  
 - 1,2 
  
 Externa effekter gods 
  
 7,8 
  
 Drift och underhåll, reinvesteringar 
  
 -7,5 
  
 Restvärde 
  
 10,7 
  
 Summa nyttor 
  
 118,8 
  
 Summa investeringskostnader 
  
 103,0 
  
 Höghastighetsbanor 
  
 98,9 
  
 Godsterminaler 
  
 4,1 
  
 Nettonuvärde 
 1 
  
 15,8 
  
 Nettonuvärdeskvot 
 2 
  
 0,15 
  
 1 
  
 Nettonuvärde = Summa nyttor – investeringskostnaden. 
  
 2 
  
 Nettonuvärdeskkvot = Nettonuvärde dividerat med investeringskostnaden. En 
  
 nettonuvärdeskvot på till exempel 0,8 betyder att för varje investerad krona får man tillbaka 1,80 kronor. 
  
 Källa:  
 WSP Sverige AB. 
 163 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Som framgår av tabellen visar kalkylen att projektet har en netto- nuvärdeskvot på 0,15 vilket innebär att det är samhällsekonomiskt lönsamt. 
 Det som benämns nyttor i tabellen inkluderar samtliga effekter förutom investeringskostnaden vilket innebär att även negativa effekter i form av till exempel ökade fordonskostnader ingår i nyttan. 
 De positiva samhällsekonomiska effekterna består främst av tidsvinster för resenärer med tåg samt ökade biljettintäkter men även av minskade externa effekter i form av reducerade utsläpp och olyckor. 
 För att projektet ska bedömas vara samhällsekonomiskt lönsamt ska den samlade nyttan överstiga investeringskostnaden vilket alltså är fallet i den här presenterade kalkylen. Kalkylen visar att pro- jektet är svagt samhällsekonomiskt lönsamt. 
 Vissa effekter ingår inte i den samhällsekonomiska kalkylen på grund av att det inte finns tillförlitliga metoder för att värdera dem. Exempel på sådana är långsiktiga effekter på en regions lokaliser- ingsutveckling samt intrång i natur- och kulturmiljöer. En sam- hällsekonomisk kalkyl belyser således inte alla aspekter och min bedöm- ning är att jag även måste överväga de effekter som inte ingår i kalkylen för att kunna göra en samlad effektbedömning av projektet. Detta framgår också av mina direktiv där det sägs att mina bedömningar bör spegla ett stort antal aspekter såsom bland annat kapacitet inom järnvägssystemet, marknadspotentialer och påverkan på klimat och miljö. I det följande redogör jag för dessa effekter och för bidraget till den transportpolitiska måluppfyllelsen. Avslutningsvis samman- fattar jag min värdering av de båda alternativen. 
 Mot bakgrund av projektets storlek, betydelsen av gjorda prog- noser och den risk som hänger samman med detta anser jag att den samhällsekonomiska kalkyl som presenterats här bör bli föremål för vidare analys. 
 Regional fördelning av den samhällsekonomiska nyttan 
 WSP har på mitt uppdrag även undersökt hur nyttan av höghastig- hetsbanorna fördelar sig mellan invånarna i olika län och kom- muner. I det följande redogörs för hur nyttorna som uppstår inom tågtrafiken fördelas regionalt. Konsumentöverskottsberäkningen för flyg har inte kunnat delas upp mellan invånarna i olika län efter- 
 164 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 som de resandeförändringar som uppstår här inte finns redovisade på tillräckligt detaljerad nivå. 
 Av beräkningarna framgår att 42 procent av den totala restids- nyttan tillfaller invånarna i Stockholms län. 20 procent av nytta till- faller invånarna i Västra Götalands län och 14 procent tillfaller invånarna i Skåne. Östergötland och Jönköping får tillsammans cirka 12 procent av nyttan. De förbättrade tågförbindelserna till och från Europa via Skåne göra att cirka 4 procent av nyttan till- faller utlandet. 
 Av figuren nedan framgår inkomsteffekter per år och län. 
  
 Figur 6.3 
  
 Inkomsteffekter per län och år, miljoner kronor i 2006 års 
  
 prisnivå 
  
 160 
  
 144 
  
 140 
  
 124 
  
 120 
  
 100 
  
 80 
  
 80 
  
 74 
  
 60 
  
 46 
  
 40 
  
 20 
  
 18 
  
 10 
  
 9 
  
 6 
  
 0 
  
 s 
  
 s 
  
 rgs 
  
 la 
  
 r 
  
 e 
  
 d 
  
 l 
  
 n 
  
 a 
  
 l 
  
 nd 
  
 o 
  
 e 
  
 sa 
  
 ma 
  
 kån 
  
 la 
  
 b 
  
 al 
  
 Jönköpings 
  
 ands 
  
 h 
  
 p 
  
 rgötl 
  
 Göta 
  
 n 
  
 ck 
  
 o 
  
 Up 
  
 K 
  
 ste 
  
 erma 
  
 to 
  
 Kron 
  
 S 
  
 Västra 
  
 d 
  
 Ö 
  
 ö 
  
 S 
  
 Källa:  
 WSP Sverige AB. 
 Effekter av höghastighetsbanor 
 Med höghastighetsbanor finns möjligheter att etablera helt nya trafikupplägg både för person- och godstrafiken. Den högre efter- frågan, som prognostiseras till följd av de kortare restiderna, och den utökade bankapaciteten ger möjlighet att köra tätare turer och differentiera utbudet. Projektet innebär i praktiken att vi bygger nya stambanor. De internationella erfarenheterna tyder på att etablering av höghastighetstrafik får stora effekter både vad gäller nygenererad trafik och överströmningar från andra trafikslag. 
 165 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 I nedanstående figur presenteras tänkbara trafikupplägg. Det finns i dagsläget en mängd okända faktorer som kommer att påverka tåg- trafiken och nedanstående skiss bör därför ses som ett exempel på ett möjligt upplägg. Den slutliga utformningen av trafikering kommer att avgöras av de operatörer som etablerar sig på höghastig- hetsmarknaden. 
  
 Figur 6.4 
  
 Möjligt linjenät i höghastighetsalternativet 
  
 Höghastighetståg 
  
 Gävle C 
  
 Umeå 
  
 Gävle 
  
 Linjenät med Götalandsbanan och 
  
 Uppsala C 
  
 Europabanan fullt utbyggda 
  
 Falun 
  
 B or länge 
  
 Arlanda C 
  
 Solna 
  
 Interregiona loch region altågtrafik tillkommer 
  
 K ar lstad 
  
 Stockholm C 
  
 E skilstuna 
  
 V ästerås 
  
 E skilstuna 
  
 Södertälje syd 
  
 Uddevalla C 
  
 Skövde 
  
 Ö rebr o 
  
 n 
  
 S 
  
 Trollhätt an C 
  
 g 
  
 m 
  
 in 
  
 C 
  
 ha 
  
 p 
  
 ö 
  
 s 
  
 e 
  
 k 
  
 å 
  
 ic 
  
 n 
  
 Norrköping C 
  
 or 
  
 r 
  
 ö 
  
 l 
  
 J 
  
 Göteborg C 
  
 B 
  
 U 
  
 Linköping C 
  
 Väster vik 
  
 Hultsfr ed 
  
 Mölndal 
  
 Nässjö C 
  
 Eksjö 
  
 Varberg 
  
 Vetlanda 
  
 Värnamo 
  
 ta 
  
 Falkenberg 
  
 s 
  
 jö 
  
 a 
  
 e 
  
 lv 
  
 x 
  
 od 
  
 C 
  
 A 
  
 ä 
  
 r 
  
 Ljungby 
  
 V 
  
 b 
  
 o 
  
 a 
  
 a 
  
 m 
  
 r 
  
 m 
  
 Halmstad C 
  
 b 
  
 l 
  
 m 
  
 y 
  
 a 
  
 N 
  
 K 
  
 E 
  
 H almstad 
  
 Ä ngelholm 
  
 Hässleholm C 
  
 Helsingborg C 
  
 Karlskrona C 
  
 Kristianstad 
  
 Karlshamn 
  
 Köpenhamn H 
  
 Lund C 
  
 Århus, O dense 
  
 Malmö C 
  
 Ystad 
  
 Simrishamn 
  
 s 
  
 p 
  
 tru 
  
 Nykøbing F 
  
 n 
  
 s 
  
 m 
  
 a 
  
 K 
  
 a 
  
 Burg a. F. 
  
 h 
  
 ts 
  
 n 
  
 e 
  
 la 
  
 p 
  
 p 
  
 ö 
  
 g 
  
 LübeckHbf 
  
 K 
  
 fly 
  
 u 
  
 Turtäthet under vardagar 
  
 a 
  
 12 tåg/dag 
  
 d 
  
 bf 
  
 n 
  
 a 
  
 8 tåg/dag 
  
 p 
  
 H 
  
 -S 
  
 n 
  
 n 
  
 Hamburg Hbf 
  
 i 
  
 li 
  
 l 
  
 1-4 
  tåg/dag, främst i högtrafik 
  
 r 
  
 er 
  
 e 
  
 B remen 
  
 H annover 
  
 B 
  
 B 
  
 A nslutande t ågtrafik 
  
 K öln 
  
 Frankfurt a.M. 
  
 B ryssel 
  
 München 
  
 Grafik: O skar Stephens, 2009 
  
 Källa:  
 Railize International AB/KTH. 
 Utöver de relationer som framgår av linjenätet ovan tillkommer till exempel möjligheter till trafik mot Norge via Trollhättan och Karl- stad. Det möjliga linjenätet förutsätter att nuvarande planer för 
 166 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 infrastrukturinvesteringar i Danmark och Tyskland genomförs, se avsnitt 4.7. 
 I skissen ingår trafik med mycket korta restider mellan Stock- holm och Köpenhamn och Stockholm och Göteborg. Rejäla res- tidsvinster uppnås också på mellanmarknaderna. Uppsala och Arlanda har inlemmats i trafiken och det körs även direkta insats- tåg till ett stort antal destinationer utanför höghastighetsnätet. Exempel på sådana destinationer är Gävle, Trollhättan, Uddevalla, Varberg, Halmstad, Nässjö, Växjö, Kalmar och Karlskrona. 
 Förutom höghastighetstågen förutsätts höghastighetsnätet i upp- lägget även trafikeras av interregionala tåg. Dessa tåg används för mellanmarknaderna för långväga regionala resor men även för matning till höghastighetsbanorna. De interregionala tågen växlar mellan nya och gamla banor för att ge goda förbindelser och kortare res- tider även till orter utanför nätet. 
 I de prognoser som ligger till grund för den samhällsekonomiska kalkyl som redovisas ovan förutses följande effekter på persontrafik- marknaden vid ett byggande av Götalandsbanan och Europabanan. Uppgifterna avser de direkta effekterna på transportarbetet under ett år. 
  
 Persontrafiken på järnväg förutses öka med 7,7 miljarder per- sonkilometer som en följd av kortare restider som ökar tågets mark- nadsandel och genererar nya resor. 
  
 Flygtrafiken förutses minska med 1,6 miljarder personkilometer som en följd av att resenärerna väljer tåg i stället för flyg om res- tiderna blir tillräckligt korta. 
  
 Biltrafiken förutses minska med 3,1 miljarder personkilometer som en följd av att tåget blir mer konkurrenskraftig jämfört med bilen. 
  
 Den långväga busstrafiken förutses minska med 0,1 miljarder personkilometer som en följd av att tåget blir mer konkurrens- kraftigt. 
  
 Den lokala och regionala kollektivtrafiken förutses totalt sett öka något. Här ingår färre regionala bussresor där tåget blir mer konkurrenskraftigt och fler matarresor till tåg både lokalt och regionalt. 
  
 Barron och cykeltrafiken förutses påverkas marginellt. 
  
 167 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Av nedanstående figur framgår de förväntade effekterna på den samlade persontransportmarknaden vid byggande av höghastig- hetsbanor. 
  
 Figur 6.5 
  
 Beräknade förändringar på persontransportmarknaden 2025 till 
  
 följd av höghastighetsbanor 
  
 10 
  
 personkilometer 
  
 8 
  
 6 
  
 4 
  
 2 
  
 Miljarder 
  
 0 
  
 Tåg 
  
 Flyg 
  
 Bil 
  
 Buss 
  
 -2 
  
 -4 
  
 Ovanstående prognos avser den årliga effekten några år efter det att banorna färdigställts. Baserat på tidigare erfarenheter från nya trafikupp- lägg brukar 85 procent av den prognostiserade ökningen inträffa under det första året givet att banorna trafikeras fullt ut. Etableringsfasen beräknas till mellan 3 och 4 år och därefter övergår trafikutveck- lingen till ett stabilare läge med en lägre årlig tillväxt. 
 Transportkvaliteten förutses förbättras genom de kortare res- tiderna men också genom att riskerna för förseningar minskar. Internationella studier visar att höghastighetsbanor över hela världen har en mycket hög punktlighet. I dag kommer cirka 75 procent av  
 X2000-tågen 
  till sin slutstation med högst fem minuters försening. Motsvarande siffra i existerande höghastighetstrafik ligger på omkring 99 procent. Detta beror på att trafiken på höghastig- hetsbanorna utgör ett separat trafiksystem med likartad trafik. En annan orsak till den höga punktligheten är att banorna är nyanlagda och tekniskt välutrustade. Detta innebär en högre banstandard än på det konventionella nätet. 
 168 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Förutom de ovan redovisade direkta effekterna förutses en större påverkan på lång sikt. Denna påverkan innefattar en minskad ökning av bilinnehavet för boende längs med höghastighetsbanorna. En positiv påverkan på lokaliseringen av bostäder och arbetsplatser förutses också. 
 Storleken på effekterna är beroende av omvärldsutvecklingen som till exempel den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av bränslepriset. 
 Som tidigare nämnts innebär ett byggande av höghastig- hetsbanor på sträckorna  
 Stockholm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göte- 
  borg att den snabbaste och långsammare järnvägstrafiken separeras. En sådan separering innebär att mycket kapacitet frigörs. Jag har tidigare i avsnitt 6.4.2 redogjort för de kapacitetsanalyser som genomförts för kapaciteten för godstrafik beroende på olika nivåer på persontrafiken. Analysen har gjorts både för alternativet med en uppgradering av stambanorna och vid byggande av hög- hastighetsbanorna. 
 I figur 6.2 har tidigare redovisats hur många godståglägen som kan tidtabelläggas under dagtid på sträckorna  
 Järna–Hallsberg, 
 Hallsberg–Göteborg 
  och  
 Mjölby–Hässleholm 
  med och utan hög- hastighetsbanor. 
 Med höghastighetsbanor fördubblas antalet möjliga tåglägen och simuleringar visar att det går att köra  
 2–3 
  gånger fler godståg på Västra och Södra stambanan under dagen. Detta innebär helt nya möjligheter för operatörerna att erbjuda godstrafikkunderna de trafikupplägg som efterfrågas. I och med den frigjorda kapaciteten kommer också enligt min bedömning transportkvaliteten i form av tidtabellshållning och tillförlitlighet att förbättras avsevärt. 
 Bidrag till transportpolitisk måluppfyllelse 
 De båda banorna kommer att få stor betydelse för att förbättra till- gängligheten mellan Sveriges tre storstadsregioner. Den förbättrade tillgängligheten, både nationellt och internationellt, bidrar till att stärka Sveriges utvecklings- och konkurrenskraft. 
 Götalandsbanan kommer att få stor betydelse för Östergötland, Västra Götaland och norra Småland och arbetsmarknaderna i region- erna kommer att förstoras avsevärt främst genom den förbättrade till- gängligheten till storstadsområdena. 
 169 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Övriga mellanliggande regioncentrum inom området kommer också att gynnas genom en bättre tillgänglighet till varandra och till de tre storstadsregionerna. Även kopplingen till det europeiska höghastighetsnätet kommer att innebära förbättringar i den inter- nationella tillgängligheten. Storleken på dessa effekter är dock beroende av när och i vilken utsträckning banorna i Danmark och Tyskland upp- graderas för högre hastigheter. 
 Den kapacitet som tillskapas i och med byggandet av höghastig- hetsbanor kommer att få utomordentligt stor betydelse inte minst för möjligheten att utveckla både den nationella och den inter- nationella godstrafiken. Den frigjorda kapaciteten på de båda stam- banorna kommer att underlätta för operatörerna att erbjuda sina kunder de järnvägstransporter som efterfrågas. Detta leder i sin tur till att funktionsmålet tillgänglighet uppfylls i högre utsträckning. 
 Den internationella godstrafiken bedöms ha en hög för- bättringspotential både vad gäller volym och kvalitet. En sådan utveck- ling förutsätter dock att det arbete som pågår inom EU med att effektivisera den europeiska godstrafiken blir framgångsrikt och att ändamålsenlig spårkapacitet finns tillgänglig i Danmark och Tyskland. I avsnitt 10.1 beskrivs konsekvenserna för den transportpolitiska mål- uppfyllelsen mer i detalj. 
  
 6.6 
  
 Sammanfattande värdering av de olika handlingsalternativen 
  
 Som nämnts ovan har det inte varit möjligt att inom utredningens tidsram ta fram en samhällsekonomisk kalkyl för stambanealterna- tivet. Min värdering av de båda handlingsalternativen baseras därför, vid sidan av den samhällsekonomiska kalkylen för hög- hastighetsbanorna, på effekterna (avsnitt 6.5.2) av de båda banorna samt på banornas bidrag till den transportpolitiska måluppfyllelsen. 
 Det faktum att ett införande av höghastighetstrafik i de aktuella relationerna enligt min uppfattning helt kommer att förändra resande- mönster och val av trafikslag stärker min uppfattning att projektet även måste värderas utifrån detta mer övergripande perspektiv. De regio- nala utvecklingseffekter som inte fångas av kalkylen måste vägas in. Dessa består av större arbetsmarknadsregioner, ökat antal arbets- platser, ökade inkomster och markexploateringseffekter. Alla dessa är effekter av den ökade tillgänglighet som en investering i hög- hastighetsbanor skapar. 
 170 
  
 SOU 2009:74 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 Till viss del kan dessa effekter vara ett resultat av omlokalisering och ger då inget tillskott eftersom de motsvaras av en negativ effekt i en annan del av landet. Omfattningen av effekterna är också svåra att omsätta i monetära termer. Trots dessa osäkerheter är det enligt min uppfattning relevant att ta med dessa effekter vid en total bedöm- ning av projektet. 
 En annan viktig aspekt att beakta utöver den samhälls- ekonomiska lönsamheten är enligt min uppfattning den företags- ekonomiska lönsamheten. Den samhällsekonomiska kalkylen visar på ett betydande producentöverskott för höghastighetståg. Enligt min bedömning finns det en betalningsvilja för snabba och kom- fortabla transporter och de är också effektiva att producera då tågen har hög kapacitet och kan göra snabba omlopp. Detta innebär att det enligt min uppfattning delvis går att bekosta en utbyggnad av infrastrukturen med avgifter, se vidare kapitel 8. 
 Inledningsvis, i avsnitt 6.1, redogjorde jag för mina utgångs- punkter för värderingen bland annat i form av de olika alternativens inre och yttre effektivitet. Höghastighetsalternativets bidrag till den inre effektiviteten består enligt min bedömning av lägre transportkostnader och bättre transportutbud vilket leder till stärkt konkurrenskraft. Pro- jektets bidrag till förbättringar av den yttre effektiviteten utgörs av möj- ligheten till regionförstoring och förbättrad utvecklingskraft i de områden där tillgängligheten förbättras. Detta innebär, med de skisser till trafikupplägg som redovisats, att även områden utanför banornas direkta närhet kommer att påverkas positivt av en investering i hög- hastighetsbanor. 
 I nedanstående tabell sammanfattas min bedömning av de båda alternativens bidrag till den transportpolitiska måluppfyllelsen. 
 Tabell 6.6 Sammanfattning av bidraget till transportpolitisk måluppfyllelse vid en uppgradering av stambanorna respektive byggande av höghastighetsbanor 
  
 Effekt 
  
 Uppgradering stambanor 
  
 Byggande av 
  
 höghastighetsbanor positiv 
  
 Investerings 
  
 54 
  
 125 
  
 kostnad, Chang 
  
 Tillgänglighet 
  
 Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 Säkerhet, miljö, hälsa 
  
 Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 Kapacitet – godstrafik 
 1 
  
 Oförändrad 
  
 Starkt positiv 
  
 Kapacitet – persontrafik 
 1 
  
 Oförändrad 
  
 Starkt positiv 
  
 1  
 Med beaktande av prognostiserad trafiktillväxt. 
 171 
  
 Beskrivning och värdering av olika handlingsalternativ 
  
 SOU 2009:74 
  
 Även de ovan nämnda restidsmålen och restidernas inverkan på den transportpolitiska måluppfyllelsen talar för att höghastighets- alternativet bör väljas framför en uppgradering av stambanorna. Visserligen ingår restiden som en viktig del i den samhällsekonomiska beräkningen men nedanstående tabell belyser tydligt skillnaderna i res- tider mellan de olika alternativen. 
 Tabell 6.7 Restidsmål, dagens restider samt beräknade restider vid uppgradering av stambanorna respektive byggande av höghastighetsbanor 
  
 Till Stockholm från 
  
 Restidsmål 
  
 2009 
  
 Uppgraderade 
  
 Höghastighets- 
  
 (tim:min) 
  
 stambanor 
  
 banor 
  
 Linköping 
  
 1:05 
  
 1:39 
  
 1:21 
  
 0:59 
  
 Jönköping 
  
 1:45 
  
 3:10 
  
 2:39 
  
 1:23 
  
 Göteborg 
  
 2:00 
  
 2:45 
  
 2:26 
  
 2:00 
  
 Växjö 
  
 1:50 
  
 3:25 
  
 2:44 
  
 2:15 
  
 Helsingborg 
  
 2:40 
  
 5:03 
  
 3:55 
  
 2:13 
  
 Malmö 
  
 2:35 
  
 4:25 
  
 3:25 
  
 2:27 
  
 Köpenhamn 
  
 3:00 
  
 5:20 
  
 3:57 
  
 2:51 
  
 Ett genomförande av höghastighetsprojektet innebär en mycket stor investering och de negativa effekterna av projektet samt dess risker är inte försumbara. De samlade miljöeffekterna av projektet redovisas i kapitel 7. Mot denna bakgrund anser jag, som tidigare nämnts, att de samhällsekonomiska beräkningarna bör bli föremål för ytterligare analys. 
 Å andra sidan skulle ett genomförande av höghastighetsbanor i Sverige skapa förutsättningar för ett helt nytt transportsystem som genom de förbättrade möjligheterna till effektiva gods- och person- transporter på ett avgörande sätt kommer att bidra till landets utveck- ling. Detta är en utveckling som redan skett i flera andra länder i Europa. Jag ser därför projektet som ett samhällsbygge som för- utom de direkta effekterna i transportsystemet även kommer att påverka samhället och dess strukturer i stort. 
 172 
  
 7 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Mina bedömningar och förslag: 
  
 Höghastighetsbanorna bör byggas som separata dubbelspår. 
  
 Det svenska höghastighetsnätet bör avgränsas och dimensio- neras för persontrafik. 
  
 För Europabanan bör sträckningen  
  
 Jönköping–Värnamo 
 Helsingborg/Hässleholm–Malmö 
  väljas. 
  
 Anskaffandet av fordon bör vara en angelägenhet för den en- skilde operatören. 
  
 Depåer för fordon och fordonsunderhåll bör vara ett ansvar för operatörerna i samarbete med underhållsleverantörer, fastighetsägare och kommuner. 
  
 Stationer i form av terminalbyggnader är ett ansvar för fastig- hetsägaren och/eller kommunerna. Infrastrukturförvaltaren ansvarar för plattformar och plattformsförbindelser. 
  
 En ny järnväg innebär betydande påverkan på miljö, landskap och bebyggelse. Exakt vilken påverkan är dock inte möjligt att bedöma i detta skede. Miljöpåverkan behöver utredas vidare i den fortsatta planeringsprocessen. 
  
 Genom landskapsanpassning och väl avvägd lokalisering kan intrångs- och barriäreffekter av den nya banan begränsas. Sådana åtgärder kan medföra ökade kostnader. 
  
 En utbyggnad av höghastighetsbanor ger både positiva socio- ekonomiska effekter och positiva effekter på folkhälsan, bland annat genom ökad tillgänglighet och minskade luftför- oreningar. 
  
 173 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Det finns möjlighet att sammankoppla ett svenskt höghastig- hetsnät med det europeiska höghastighetsnätet, under förut- sättning att befintliga banor i Danmark och norra Tyskland uppgraderas och förstärks genom kapacitetshöjande åtgärder i enlighet med nuvarande planering. Utsikterna att köra tåg i hastigheter över 250 kilometer i timmen bedöms dock som små. 
  
 7.1 
  
 Bantyp, marknadsförutsättningar och linjesträckning 
  
 7.1.1 
  
 Nya spår parallellt med de befintliga stambanorna 
  
 Jag har utrett och prövat frågan om huruvida en byggnation av höghastighetsbanor parallellt med befintliga stambanor kan vara ett alternativ till byggande av separata höghastighetsbanor. 
 Den befintliga Västra stambanan mellan Järna och Göteborg är 406 kilometer lång och Södra stambanan mellan Katrineholm och Malmö är 483 kilometer lång. Sammantaget utgör de båda stam- banorna en järnvägssträcka på 889 kilometer. Att anlägga nya hög- hastighetsbanor parallellt med de befintliga stambanorna skulle innebära drygt 200 kilometer ytterligare järnväg jämfört med de förslag till sträckningar som jag har presenterat i avsnitt 6. Mer- kostnaden för de längre banorna har översiktligt beräknats till mellan 30 och 40 miljarder kronor vilket motsvarar en kilometer- kostnad på mellan 140 och 180 miljoner kronor. 
 Genom att båda banorna i förslaget med separata höghastig- hetsbanor gemensamt nyttjar den kapacitet som tillskapas mellan Järna och Jönköping minskar den totala banlängden samtidigt som nya viktiga persontrafikmarknader nås. Genom trafik till Smith och Borås får systemet en större marknadstäckning i sam- spel med de befintliga stambanorna. 
 Genomförda trafiksimuleringar visar att sträckan  
 Järna–Jön- 
  köping kommer att erbjuda tillräckligt med kapacitet både för per- sontrafiken mellan de tre storstadsområdena och för persontrafi- Martinez till och från Östergötland. 
 En fördel med att bygga nya banor parallellt med de befintliga skulle vara att en högre grad av avlastning av de befintliga banorna kan uppnås i ett sådant system eftersom avlastningen kan ske vid 
 174 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 fler punkter. Avlastningseffekten blir dock mycket stor även om de två nya spåren byggs som separata banor. 
 I båda banalternativen är det möjligt att koppla samman dessa med de befintliga stambanorna. I det parallella alternativet blir anslutningsbanorna kortare men kopplingspunkterna blir fler och mer komplexa. 
 Vid anläggning av parallella banor skulle dessa tillsammans med de befintliga stambanorna bli mycket ytkrävande med dubbla plan- skildheter. Eftersom höghastighetsbanor och konventionella banor har olika krav vad gäller kurvradier (där höghastighetsbanans linje- sträckning måste vara rakare) kommer banorna inte att vara paral- lella på många avsnitt. Detta innebär att marken mellan de båda banorna isoleras med dåliga möjligheter till effektiv markanvänd- ning som följd. 
 För att följa de befintliga stambanornas korridorer skulle ett antal stationssamhällen behöva passeras i mycket höga hastigheter. Här kan buller och arbetet med att begränsa detta bli ett problem. 
 Vid en parallell utbyggnad skulle påverkan på den befintliga trafiken bli mycket omfattande och dessutom pågå under en lång tidsperiod. 
 Anläggandet av separata banor innebär begränsade inskränk- ningar i den befintliga tågtrafiken. Mot bakgrund av den nuvarande kapacitetssituationen på det befintliga nätet anser jag att detta är ett mycket viktigt argument för att välja en lösning med separata hög- hastighetsbanor. 
 Som argument för en parallell utbyggnad tas ibland möjligheten att genomföra en etappvis utbyggnad upp. Eftersom de stora marknaderna för både gods- och persontrafik finns i storstadsom- rådena och längs godsstråken igenom Mellansverige är det min uppfattning att en etappvis utbyggnad skulle innebära bestående kapacitetsproblem, längre restider och ett underutnyttjande av färdig- ställda etapper. Projektet bör ses som ett sammanhållet höghastig- hetsnät där effekterna, inte minst för godstrafiken, får fullt genom- slag först när hela systemet är utbyggt. Den enda del av projektet som skulle kunna vara aktuell att bygga separat är Ostlänken. En sådan partiell utbyggnad innebär att någon höghastighetstrafik inte är aktuell utan endast snabb regionaltågstrafik. Värdet för gods- trafiken av en sådan delutbyggnad skulle bli mycket begränsad jämfört med en fullständig utbyggnad. 
 Vid en internationell utblick finns några linjeavsnitt i Tyskland där höghastighetsbanor anlagts parallellt med befintliga banor. Här 
 175 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 har dock hastigheten på de nya banorna av markanvändnings- och miljöskäl begränsats till 250 kilometer i timmen. Ovanstående resonemang och det faktum att det inte har varit möjligt att finna några andra internationella exempel på parallell utbyggnad stödjer min slutsats att det svenska höghastighetsnätet bör anläggas i form av separata dubbelspår. 
  
 7.1.2 
  
 Banor enbart för persontrafik 
  
 I kapitel 6 har jag beskrivit effekten för kapaciteten på de båda stambanorna vid ett anläggande av höghastighetsbanor. Den fri- gjorda kapaciteten kommer enligt min uppfattning att få mycket stor betydelse för godstrafikens utvecklingsmöjligheter. Även möj- ligheten att bygga ut regionaltågssystemen kommer att påverkas positivt. 
 Vid en avvägning mellan en höghastighetsbana med eller utan godstrafik bör det beaktas att en bana enbart för persontrafik kan anläggas med betydligt brantare lutningar. På en renodlad person- trafikbana kan lutningar upp till 35 promille (35 meter per 1 000 meter) accepteras vilket ska jämföras med banor även för gods- trafik där största möjliga lutning uppgår till 10 promille. De större möjliga lutningarna innebär att banan blir mer följsam i landskapet vilket i sin tur leder till färre konstbyggnader i form av broar och tunnlar och därmed lägre total anläggningskostnad. 
 Kapaciteten på en bana med enbart persontrafik blir också större till följd av ett homogenare trafikflöde. Att trafiken har mer likartad hastighet innebär också ett effektivare utnyttjande av banan. 
 En bana enbart för persontrafik behöver endast dimensioneras för 17 tons axellast till skillnad från en godsbana som kräver 25 tons axellast. Den lägre axellasten leder till lägre underhållskostnader. 
 De kapacitetsanalyser som jag har låtit genomföra tyder på att separata banor enbart för persontrafik kommer att skapa förutsätt- ningar för en mycket kraftig expansion av godstrafiken på de befintliga stambanorna. Detta samtidigt som uppsatta restidsmål och kapacitetskrav kommer att kunna nås på höghastighetsbanorna med höghastighetstrafik och snabba regionaltågssystem. 
 Min samlade bedömning är därför att ett svenskt höghastighets- nät bör vara avgränsat till persontrafik. 
 176 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.1.3 
  
 Marknadsförutsättningar för persontrafik och val av linjesträckning 
  
 I mina direktiv sägs att jag ska analysera olika aktuella sträckor vid en utbyggnad. I avsnitt 6.5.1 konstaterade jag att linjesträckningen på Götalandsbanan mellan Stockholm och Göteborg i stort sett är fastställd och att planering i enlighet med lagen (1995:1649) om byggande av järnväg har inletts för samtliga delsträckor. Jag har utgått från denna planering när jag beräknat kostnader och i övrigt bedömt effekterna av banan. 
 Vad gäller Europabanan från Jönköping och ner mot konti- nenten är planeringsläget ett helt annat och jag har i mitt arbete utvärderat de fyra huvudkorridorer som framgår av bilden nedan. 
 Bild 7.1 De fyra utvärderade alternativen för Europabanans sträckning 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 177 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Alternativ 1  
 Jönköping–Halmstad–Helsingborg–Malmö 
  
 En ny bana avgrenas från Götalandsbanan strax väster om Smith. Därefter följer banan i stort sett riksväg 26 till Halmstad där den ansluter till Västkustbanan. Vid Hestra korsar banan Kust till  
 kust-banan. 
  Övriga orter som kan betjänas med regionaltåg på sträckan är Gislaved, Smålandsstenar, Hyltebruk och Williams. Banans längd blir cirka 425 kilometer räknat mellan Linköping och Malmö. 
 Alternativ 2  
 Jönköping–Värnamo–Helsingborg/Hässleholm–Malmö 
  
 Detta alternativ sammanfaller delvis med den tidigare studerade Europabanan som viker av från Götalandsbanan i Jönköping och i stort sett följer väg E4 till Helsingborg. Anslutning till Kust till  
 kust-banan 
  finns i Värnamo och i Markaryd finns anslutning till Markarydsbanan. Övriga orter på sträckan som kan trafikeras med regionaltåg är Taberg, Skillingaryd, Lagan, Ljungby, Strömsnäs- bruk, Örkelljunga och Åstorp. Banan mellan Linköping och Malmö beräknas i detta alternativ bli cirka 405 kilometer lång. 
 Alternativ 3  
 Mjölby–Nässjö–Hässleholm–Malmö 
  
 Alternativet innebär en utbyggnad av Södra stambanan till flera spår. De nya spåren dras utanför tätorterna från Linköping till Hässleholm. Alternativet inkluderar också en upprustning av Skå- nebanan till dubbelspår och en hastighetsstandard på 250 kilometer i timmen. Inga nya orter kommer att trafikeras längs med denna sträcka men kapaciteten för såväl gods- som regionaltågstrafik utökas väsentligt. Denna sträckning skulle mellan Linköping och Malmö bli cirka 430 kilometer. 
 Alternativ 4  
 Linköping–Växjö–Kristianstad–Malmö 
  
 Från Linköping går denna sträckning via Eksjö, Vetlanda, Växjö och Kristianstad till Lund där den ansluter till Södra stambanan. Övriga orter som kan betjänas med regionaltågstrafik är Norrhult, Lönsboda och Hörby. I Eksjö är det möjligt att ansluta från Nässjö och Hultsfred, i Vetlanda från Nässjö och i Växjö till Kust till kust- 
 178 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 banan. I Kristianstad finns anslutningsmöjligheter till Hässleholm och Bromölla. Den totala banlängden från Linköping till Malmö skulle i detta alternativ bli cirka 460 kilometer. 
 De fyra alternativen har utvärderats mot varandra. Följande ut- värderingskriterier har använts: 
  
 1. 
  
 Restidsmål mellan Stockholm och Malmö på 2 timmar och 35 minuter. 
  
 2. 
  
 Marknadsunderlaget ska vara maximalt. 
  
 3. 
  
 Anläggningskostnaden ska vara den lägsta möjliga. 
  
 4. 
  
 Inom storstadsområdet Skåne ställs kravet att banan ska bidra med kapacitet till den regionala trafiken i så hög utsträckning som möjligt. 
  
 5. 
  
 Sträckningen ska möjliggöra en framtida utbyggnad av kapaci- teten till och från Danmark. 
  
 Samtliga fyra alternativ är gemensamma fram till Linköping. Restiden från Stockholm till Linköping har antagits till cirka en timma och därefter har alternativen utvärderats vad gäller restider till Malmö. Vidare har marknadsunderlaget och erforderliga banin- vesteringar i de olika alternativen jämförts. Längden på den nyan- lagda banan och längden på de banavsnitt som bör uppgraderas har antagits motsvara anläggningskostnaderna. Med marknad 1 respek- tive 2 avses antal boende i tätorter respektive boende i kommuner längs med de studerade sträckorna. Jämförelsen framgår av nedan- stående tabell. 
 Tabell 7.1 Restider, befolkningsunderlag och erforderliga baninvesteringar vid de olika bansträckningsalternativen 
  
 Alternativ 
  
 Restid Malmö 
  
 Marknad 1 
  
 Marknad 2 
  
 Nybyggnad 
  
 Uppgradering 
  
 tim:min 
  
 1 000 invånare 
  
 1 000 invånare 
  
 km 
  
 km 
  
 1 
  
 2:46 
  
 556 
  
 886 
  
 150 
  
 240 
  
 2 
  
 2:30 
  
 501 
  
 788 
  
 290 
  
 210 
  
 3 
  
 2:34 
  
 449 
  
 735 
  
 300 
  
 265 
  
 4 
  
 2:41 
  
 518 
  
 835 
  
 405 
  
 170 
  
 179 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 I avsnitt 6.2 redogjorde jag för de restidsmål som satts upp vid ut- värderingen av höghastighetsalternativet gentemot en uppgradering av stambanorna. Restidsmålet är detsamma här, det vill säga 2 timmar och 35 minuter mellan Stockholm och Malmö. 
 Av tabellen ovan framgår att alternativ 2, det vill säga sträck- ningen  
 Jönköping–Värnamo–Helsingborg/Hässleholm–Malmö, 
  når detta restidsmål. Även alternativ 3, vilket är sträckningen  
 Mjölby–Nässjö–Hässleholm–Malmö, 
  når målet. Det alternativet innebär dock en dragning längs med den befintliga stambanan. I avsnitt 7.1.1 ovan har jag redogjort för de problem jag ser med en sådan utbyggnad och detta är därför inte ett lämpligt alternativ. 
 De båda återstående alternativen, 1 till Halmstad och 4 i en öst- lig sträckning når inte de uppsatta restidsmålen och därför är dessa alternativ enligt min uppfattning inte aktuella. 
 Alternativet till Halmstad uppfyller inte kriteriet om att bidra till kapacitetsförsörjningen inom Skåne och alternativ 4 uppvisar på grund av den långa sträckningen en i relation till de övriga alterna- tiven hög anläggningskostnad. 
 Mot bakgrund av ovanstående resonemang förordar jag sträck- ningen från Jönköping via Värnamo och Markaryd och vidare mot Helsingborg/Hässleholm och Malmö. 
 180 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Bild 7.2 Förslag till sträckning av höghastighetsbana från Jönköping till Malmö 
  
 Källa:  
 Railize International AB. 
 En avstämning mot de kriterier  
 (1–5) 
  som satts upp ovan visar att detta alternativ når restidsmålet till Malmö. För att förkorta restid- erna i östra Sverige innehåller alternativet en uppgradering av Kust till  
 kust-banan 
  mellan Värnamo och Växjö till en beräknad kostnad av 1,8 miljarder kronor. Genom dessa åtgärder och med genom- gående trafik kommer utbud och kvalitet i trafiken till Växjö, Kalmar och Karlskrona att förbättras betydligt. 
 Kriteriet (4) att banan inom Skåne ska möjliggöra övrig trafik och förstärka kapaciteten uppfylls också. Den tillkommande kapa- citeten från Markaryd och söderut kommer att kunna utnyttjas av övrig trafik. 
 Det totala marknadsunderlaget (2) är stort med både Jönköping och Helsingborg som stora mellanmarknader. Med direkttåg fångas 
 181 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 även de mellanstora marknaderna i Nässjö, Växjö, Kalmar, Karls- krona, Halmstad och Hässleholm. 
 Kriteriet om kapacitet till Danmark (5) och vidare ner till kon- tinenten uppfylls också. Sträckningen möjliggör anslutning till en eventuell ytterligare fast förbindelse mellan Sverige och Danmark. Sträckningen innebär att Södra stambanan avlastas och inte behöver byggas ut. Samtliga stationsorter längs med stambanan kommer dock att få en förbättrad tillgänglighet. 
 Vad gäller anläggningskostnaden (3) för alternativet så går banan genom relativt lättforcerad terräng och i ett redan ianspråk- taget kommunikationsstråk längs med E 4:an. Detta leder till att alternativet har en relativt låg anläggningskostnad trots att det innehåller uppgradering av befintliga banor på sträckorna  
 Värnamo–Växjö, 
 Williamsoch  
 Smith. 
  Den totala kostnaden för dessa uppgraderingar har översiktligt beräknats till 3,2 miljarder kronor vilket innebär en total anlägg- ningskostnad för hela sträckningen mellan Jönköping och Malmö på 37,2 miljarder kronor. 
 Av tidsskäl har det inte varit möjligt genomföra samhällseko- nomiska kalkyler för samtliga fyra korridorer inom ramen för denna utredning. 
  
 7.2 
  
 Fordon 
  
 Höghastighetståg definieras som trafik med fordon i hastigheter över 250 kilometer i timmen i enlighet med gällande  
 EG-direktiv 
  (96/48/EG). Höghastighetsbanorna är tänkta att trafikeras både med särskilda höghastighetståg och med snabba och accelerations- starka tåg för interregional trafik. 
 De fordon som används inom järnvägsverksamhet står för en väsentlig del av järnvägsföretagens kostnader, cirka  
 20–30 
  procent. I propositionen Konkurrens på spåret (prop. 2008/09:176, TU 18, rskr. 293) konstaterar regeringen att en konkurrensneutral tillgång till fordon är en förutsättning för konkurrens på lika villkor. Järn- vägsföretagens behov av fordon bör tillgodoses på marknadsmäs- siga och  
 icke-diskriminerande 
  villkor utan inslag av direkta eller indirekta statssubventioner. 
 Enligt regeringens bedömning bör SJ AB åläggas att till den 1 november 2009 redovisa sitt behov av fordon för de närmaste åren. De fordon som SJ inte utnyttjar eller behöver som reserv bör 
 182 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 överföras till affärsverket Statens Järnvägar. Statens Järnvägar bör under en övergångsperiod få hyra ut eller sälja fordon till mark- nadsmässigt pris för att stimulera konkurrens bland kommersiella aktörer. Vid uthyrningen ska Statens Järnvägar anpassa uthyr- ningsperioden så att fordonen finns tillgängliga för aktuella trafik- uppgifter vid förnyad upphandling av Rikstrafiken. Rikstrafikens ansvar för att garantera Statens Järnvägars ekonomi vid förvaltning och uthyrning av fordon bör tas bort. 
 I propositionen Framtidens resor och transporter – infrastruk- tur för hållbar tillväxt (prop. 2008/2009:35, TU2, rskr. 145) har regeringen framhållit att fordon bör ses som ett viktigt konkur- rensmedel för trafikföretagen och att fordon därför i så liten utsträckning som möjligt bör tillhandahållas av samhällsorgan. 
 För att möjliggöra det trafikupplägg som skisserats i avsnitt 6 krävs ett stort antal fordon. En översiktlig bedömning visar att sammantaget 115 fordonsenheter behöver anskaffas för att bedriva den prognostiserade trafiken, det vill säga både höghastighetstrafik och interregional trafik. Av dessa fordon beräknas 40 stycken vara höghastighetståg. Den totala investeringskostnaden för samtliga fordon beräknas till cirka 29 miljarder kronor enligt tillverkarnas bedömning. 
 Jag anser att anskaffandet av de fordon som används i trafiken bör vara en angelägenhet för den enskilde operatören. Valet av fordon är en viktig del av det affärskoncept som en operatör erbjuder resenärerna. För att möjliggöra för operatörerna att investera i fordonen är det dock viktigt att kapacitet på banorna kan tillförsäkras under en längre period än ett år. Frågan om former för kapacitetstilldelning behandlas i avsnitt 8.4. 
  
 7.3 
  
 Depåer och fordonsunderhåll 
  
 En grundförutsättning för att kunna förvalta och utveckla hög- hastighetstågen är att skapa förutsättningar för ett ändamålsenligt fordonsunderhåll i anslutning till banorna. Underlag kring depåer och organisation av fordonsunderhåll har utredningen inhämtat bland annat från Alstom Transport AB, Bombardier Inc., Euro- maint AB, Interfleet AB och Jernhusen AB. 
 En utveckling av framtida höghastighetståg ställer höga krav på högteknologisk kompetens och praktisk tillämpning av ny teknik. De aktuella fordonen kräver nya lösningar och rutiner och utveck- 
 183 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 lingen går mot ett ökat fokus på förebyggande underhåll där hela tågsätt kör in i depå för snabba komponentbyten. Nya banor och ändrade trafikmönster innebär att placeringen av underhållsverk- städerna måste planeras långsiktigt. Vissa av dagens underhålls- depåer kommer att bli mindre åtkomliga med nya bansträckningar. 
 I andra länder har ofta etableringar av nya depåer och verkstäder för höghastighetståg skett i anslutning till viktiga kopplings- punkter. Därmed reducerar man tomkörningar mellan station och depå, optimerar ledtiderna och reducerar risken för trafikstör- ningar. 
 Dagens järnvägsstruktur med tillhörande byggnader kring de större städerna i Sverige härstammar från järnvägens ursprungliga utbyggnad och har inte anpassats till samhällets förändringar. Till exempel finns fortfarande flera godsbangårdar och terminaler med låg användning i städernas centrala delar samtidigt som nya anlägg- ningar med mer frekvent användning hänvisas till städernas utkanter. 
 Höghastighetstågen kräver underhåll i tätare intervaller än kon- ventionella tåg. Ur ett samhällsekonomiskt och miljömässigt perspektiv bör inte tunga komponenter som boggier (vikt 5– 10 ton) transporteras till annan ort för att åtgärdas. Lokaliseringen av en underhållsdepå för den typen av underhåll bör därför anpas- sas till det aktuella trafikupplägget för en så effektiv underhållslös- ning som möjligt. 
  
 7.3.1 
  
 Ansvar och organisation 
  
 Avregleringen av marknaden för persontrafik på järnväg kommer att innebära nya förutsättningar även vad gäller underhållsverksam- heten. I propositionen Konkurrens på spåret skriver regeringen att utvecklingen av terminal- och servicefunktioner inom järnvägs- sektorn inte har nått en helt tillfredsställande lösning. Strukturella åtgärder kan behövas samtidigt som rollerna för befintliga aktörer ses över och preciseras. Enligt regeringen kan det finnas behov av att genom uppdrag respektive ägardirektiv ge Banverket och Jern- husen i uppgift att bevaka att behovet av mark för etablering av nya terminal- och servicefunktioner i anslutning till befintliga spår och terminaler beaktas i planeringen. Att anläggningarna i regel behöver ligga i nära anslutning till terminal- och huvudspår bör särskilt beaktas. Planeringen bör avse såväl befintlig mark som nyanskaff- 
 184 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 ning av mark och syfta till att underlätta etablering av konkurre- rande servicetjänster. 
 Enligt regeringen bör Jernhusen, där lokala monopol föreligger, i sin förvaltning av verkstadsfastigheter se till att dessa så långt det är möjligt kan användas för olika verkstäder och verkstadsfunk- tioner som trafikutövare och fordonsägare behöver utnyttja. Med lokalt monopol avses att det endast finns en verkstadsanläggning inom det närområde där tåg lämpligen underhålls. Vidare skriver regeringen att användning och uthyrning av fastigheterna bör göras så att det främjar konkurrens i tillhandahållandet av tjänster. Regeringen avser också att noggrant följa utvecklingen av järn- vägens servicefunktioner och återkomma med förslag till struktu- rella eller andra åtgärder som kan behöva vidtas för att åstadkomma förutsättningar för en väl fungerande konkurrens inom denna del av järnvägsmarknaden. 
 Under våren 2009 tillsatte regeringen en utredning som ska se över statens fastighetsförvaltning (dir. 2009:45). Uppdraget ska redovisas senast den 1 december 2010. Utredningens förslag kan komma att påverka de aktörer som förvaltar fastigheter med anknytning till järnvägen som bland annat Jernhusen och Ban- verket. 
 Jernhusens planering inför avregleringen 
 Jernhusen har tagit fram en skrivelse, Nya underhållsdepåer med kapacitets- och logistiklösningar (2009), där man utifrån de föränd- ringar som sker på järnvägsmarknaden förklarar sin ambition avse- ende depåer och servicefunktioner. I dag äger Jernhusen cirka 60 procent av den totala verkstadsytan (undantaget tunnelbana) på den svenska järnvägsmarknaden. Många underhållsleverantörer har i dag besittningsskydd i verkstadslokalerna och får därmed i prak- tiken ensamrätt på att utföra underhåll. Det betyder enligt Jern- husen att nuvarande struktur hämmar konkurrensen. Jernhusen avser därför att erbjuda depåkapacitet till fler än en aktör på fler- talet av bolagets depåer. 
 Jernhusen skriver att en lyckad avreglering och ett effektivt transportsystem bygger på att alla trafikoperatörer får tillgång till ändamålsenliga underhållsdepåer. Jernhusen vill främja konkurrens genom att ändra nuvarande avtalsformer och framöver teckna en långsiktig avsiktsförklaring med tågoperatörerna som på så sätt kan 
 185 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 säkerställa depåkapacitet under trafikeringsperioden. Operatören kan därefter upphandla underhållet i konkurrens och den valda leverantören tecknar ett villkorat hyresavtal med Jernhusen. Genom att konkurrensutsätta underhållet bör en kostnadssänkning för operatörerna komma till stånd. 
 Enligt skrivelsen planerar Jernhusen att effektivisera använd- ningen av depåerna genom att anpassa och utrusta dessa för en viss typ av underhåll. Underhållet delas in i tre nivåer enligt följande: 
  
 Nivå 1  
 – trafiknära service i form av städning, vattentryckning, fekalietömning, enklare förebyggande och avhjälpande underhåll samt fordonsuppställning med tågvärme. 
  
 Nivå 2  
 – trafiknära underhåll som kräver specialutrustning. 
  
 Nivå 3  
 – tungt underhåll av modulära delsystem eller hela fordonet. 
 Enligt Jernhusen kan flera depåer ingå i en operatörs underhållslös- ning för att ge mer flexibilitet. Det finns i dag ett fåtal depåer för nivå  
 3-underhåll. 
  Jernhusen prioriterar för närvarande inte utveck- ling av dessa. 
 Jernhusens huvudprincip är att operatören ska kunna hyra depåkapacitet och upphandla underhåll för en längre tid. Alterna- tiva lösningar kommer att erbjudas för att tilldela kapacitet till fler operatörer som etablerar sig på marknaden. 
 Internationella erfarenheter 
 I andra europeiska länder har frågan om depåer och fordonsunder- håll lösts på olika sätt. I både Spanien och Storbritannien ägs bygg- nader och infrastruktur av statliga aktörer (ADIF och Network Rail) som upphandlar driften av underhållsdepåer och verkstäder med långa koncessionstider, i Spanien gäller till exempel 30 år. Underhållet av tågen (både lättare och tyngre underhåll) upphand- las av operatörerna för kortare perioder än vad som gäller för drif- ten av depåerna. I Spanien innebär koncessionen för underhålls- depåerna att förvaltaren måste upplåta utrymme till andra under- hållsleverantörer. 
 186 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.3.2 
  
 Möjlig depåstruktur för höghastighetsfordon 
  
 Hur stor depåkapacitet som behövs är beroende av hur mycket tid som krävs för underhåll, vilket i sin tur beror av specifika under- hållsplaners olika intervall och omfattning. Utifrån ovanstående antaganden, avsnitt 7.2, om behovet av fordon för trafiken på hög- hastighetsbanan (115 fordonsenheter) samt utvecklingen inom underhållsbranschen mot mer tillståndsbaserat underhåll har jag låtit ta fram en skiss till möjlig depåstruktur för höghastighets- nätet. Utformningen av depåer och verkstäder styrs också av olika former av certifikat, behörigheter och TSD (teknisk specifikation för driftskompatibilitet). 
 Enligt Euromaint kan varje enskilt spår inom en depå hantera ungefär åtta höghastighetsfordon vilket betyder att behovet av verkstadsspår i systemet uppgår till cirka 200. Fördelningen av verkstadsspårkapacitet mellan olika depåer bör utgå från trafike- ringsbilden. Varje depålösning bör vidare kapacitets- och flödes- simuleras för att ge förutsättningar för adekvat underhållsplane- ring. 
 En huvuddepå för höghastighetsfordon skulle enligt det skisse- rade upplägget kunna placeras i Stockholmsområdet med kapacitet att genomföra förebyggande och avhjälpande underhåll, revisioner, ombyggnader, garantiarbeten, lackering med mera. Depån bör ha kapacitet för cirka 80 fordon vilket kräver en total yta om ungefär 440 000 m 
 2  
 för optimalt upplägg. Deldepåer med förmåga att utföra förebyggande och avhjälpande underhåll samt garantiarbetet skulle kunna placeras i Malmö och Göteborg. Varje depå bör ha kapacitet för cirka 50 fordon vilket kräver en yta om ungefär 300 000 m 
 2 
 . Dessutom behövs sannolikt en eller flera servicedepåer i systemet. Dessa kan eventuellt samordnas med andra befintliga verkstadslös- ningar. En servicedepå bör dimensioneras för cirka 25 fordon vilket kräver ungefär 200 000 m 
 2  
 yta. Ytorna behövs för att anläggning- arna ska kunna nå full effektivitet. 
 Eftersom det saknas lämpliga och lediga markytor för etablering av en ny underhållsdepå i centrala Stockholm skulle godsbangården i Tomteboda kunna vara ett exempel på lämpligt etableringsom- råde. Områdets storlek innebär att en komplett depåanläggning kan ges en optimal utformning och det i omedelbar närhet till Stock- holm C. Uppsala kommun har också planerat för en möjlig depå norr om Gamla Uppsala, i anslutning till Ostkustbanan. Dessa alternativ ska ses som exempel på möjliga platser för placering av 
 187 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 depåer. Frågan om depåer för fordon och fordonsunderhåll är enligt min bedömning en angelägenhet för operatörerna, tillsam- mans med fastighetsägare, underhållsleverantörer och kommuner. 
  
 7.4 
  
 Utveckling av stationer och mötesplatser 
  
 Jag har låtit utreda möjligheten att utveckla stationer och omstig- ningsplatser i anslutning till höghastighetsnätet. Studien har omfattat förutsättningarna för genomförande av de reseterminaler som behövs för höghastighetsnätets resenärer och potentialen för stadsutveckling på de orter som berörs enligt höghastighets- alternativet. Analysen ligger till grund för förslagen kring hantering av stationer i kapitel 8. 
  
 7.4.1 
  
 Stationer utmed höghastighetsbanan 
  
 Ett genomförande av höghastighetsalternativet kommer att med- föra nya bansträckningar och i flera fall nya reseterminaler. Exem- pel på helt nya tågstationer är Skavsta och Landvetter. De termina- ler som anges här är tänkbara stationer med stationsuppehåll för höghastighetstågen i olika kombinationer. Därutöver kommer ett antal andra tåglinjer att samordnas och anslutas till höghastighets- nätet, vilket betyder att fler stationer berörs av en utbyggnad med höghastighetsbanor. Vilka stationer som kommer att trafikeras med vilken typ av trafik bestäms i slutändan av operatörerna. 
 Även där terminallägena är ungefär samma som förut planerar kommunerna i vissa fall nya lösningar, det gäller till exempel Norr- köping och Linköping. I de flesta fall är det aktuellt med nybygg- nation eller betydande uppgraderingar och kompletteringar av stationer och resecentrumområden. 
 De stationer som berörs kan delas in i olika kategorier efter resandeintensitet, se nedan. För varje station anges huvudsaklig inriktning på de åtgärder som behövs. 
 188 
 SOU 2009:74 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Stora terminaler 
  
 Stockholm C 
  
 Nybyggnad, uppgradering och komplettering. 
  
 Nybyggnadsdelen i anslutning till överbyggnad 
  
 av centralbangården. 
  
 Norrköping 
  
 Nybyggnad i anslutning till det nuvarande 
  
 stationsläget. 
  
 Linköping 
  
 Nybyggnad i nytt förskjutet läge. 
  
 Jönköping 
  
 Sannolikt nybyggnad i nytt läge. 
  
 Göteborg 
  
 Nybyggnad, uppgradering och komplettering. 
  
 Nybyggnadsdelen i anslutning till överbyggnad 
  
 av centralbangården. 
  
 Helsingborg 
  
 Nybyggnad och uppgradering. Förstoring av 
  
 befintlig station inom Knutpunkten. 
  
 Lund 
  
 Nybyggnad och uppgradering. Val av lösning 
  
 beroende på banans läge i markplanet eller i 
  
 tunnel. 
  
 Malmö 
  
 Nybyggnad, uppgradering och komplettering. 
  
 Medelstora terminaler 
  
 Södertälje Syd 
  
 Uppgradering och komplettering. 
  
 Borås 
  
 Nybyggnad och uppgradering. Val av lösning 
  
 blir beroende av linjesträckningen genom 
  
 staden. 
  
 Värnamo 
  
 Nybyggnad, uppgradering och komplettering. 
  
 Val av lösning blir beroende av linjesträckningen 
  
 genom staden. 
  
 Hässleholm 
  
 Uppgradering och komplettering. 
  
 Även stationer i anslutning till flygplatserna Arlanda, Skavsta och Landvetter ingår i det skisserade trafikupplägg som beskrivs i avsnitt 6.5.2. 
 189 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Höghastighetsbanan ska enligt förslaget också trafikeras med interregionala snabbtåg som stannar på stationer längs höghastig- hetsbanan. Exempel på sådana stationer är Ulricehamn och Ljungby. Stationer utmed banan som kan komma att trafikeras med interregionala snabbtåg är till exempel Vagnhärad och Bolle- bygd. De interregionala snabbtågen kan även trafikera det anslutande bannätet. Utmed höghastighetsbanan finns stationer som täcker medelstora kommuncentrum. 
 En sammanställning av åtgärdsbehov, planeringsläge och förut- sättningar för genomförande för direkt berörda reseterminaler utmed höghastighetsbanan finns i bilaga 4. 
 Resandeflöden 
 Passagerarflödena för respektive reseterminal anges nedan, tabell 7.2, genom bedömda årsvärden för 2030. På en reseterminal finns där- utöver resenärer för andra trafikslag och personer som utnyttjar terminalen som servicecentrum. Inför planeringen av reseterminal- projekt måste samtliga flöden tas i beaktande. 
  
 Tabell 7.2 
  
 Resandeflöden 2030 
  
 Terminal 
  
 Miljoner resande per år 
  
 Stockholm C 
  
 89 
  
 Göteborg C 
  
 48 
  
 Malmö C 
  
 29 
  
 Lund 
  
 17 
  
 Linköping 
  
 11 
  
 Helsingborg 
  
 7 
  
 Norrköping 
  
 7 
  
 Jönköping 
  
 5 
  
 Borås 
  
 1,8 
  
 Värnamo 
  
 1,5 
  
 Hässleholm 
  
 1,2 
  
 Södertälje Syd 
  
 1,0 
  
 Ulricehamn 
  
 0,4 
  
 Ljungby 
  
 0,2 
  
 Källa:  
 Westin Real Management AB. 
 190 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.4.2 
  
 Stationernas funktion 
  
 De nya reseterminalerna bör utformas i samklang med vad de nya höghastighetstågen står för i form av modernitet och effektivitet. Terminalerna ska kunna bidra till att höja attraktionen för resor med höghastighetståg. Detta kan uppnås genom en ny nivå för kvalitet vad gäller både utformning och drift. För att höja tågens attraktionskraft och fånga in nya resenärsgrupper bör de nya terminalerna utmed höghastighetsnätet erbjuda tilltalande, bekväma, effektiva och säkra lösningar. Stationerna bör planeras utifrån resenärernas behov, vilket bland annat betyder att de ska vara tillgängliga för personer med funktionsnedsättning, vara enkla att nå med andra färdmedel och ha ett väl utvecklat serviceinnehåll. 
 Erfarenheter från internationella höghastighetsprojekt är att reseterminalernas funktion, utformning och lokalisering tillmäts stor betydelse och anses ha en avgörande betydelse för trafiksyste- mets attraktivitet. Det har därför satsats mycket stora resurser på terminalernas utformning och man väljer oftast centrala lägen. 
  
 7.4.3 
  
 Stadsutveckling 
  
 Reseterminalerna för de nya höghastighetstågen har potential att bli viktiga platser i städerna. 
 I de flesta fall kommer stationerna att vara centralt placerade i städerna. För de tre storstädernas centralstationer handlar det om en naturlig utveckling och ombyggnad av redan existerande termi- naler. För Norrköping och Linköping planeras nybyggnader i centrala lägen. Bland de stora terminalerna är det sannolikt endast i Jönköping det inte kommer vara möjligt att utveckla terminalen nära dagens centrala stationsläge. I de mindre orterna är det troligt att stationerna kommer att hamna i utkanten av tätorten. 
 Enligt min bedömning finns sammantaget goda förutsättningar att genomföra ett väl fungerande system med terminaler för hög- hastighetstågen. Planer och utvecklingsmöjligheter för vissa stationer beskrivs i bilaga 4. 
 191 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Exploateringsmöjligheter 
 Genom att vara en plats där många människor rör sig kommer terminalerna att vara attraktiva för etablering av andra verksam- heter. Stationerna kan komma att fungera som dynamisk motor för utveckling av fullödiga resecentrum med såväl allmänna som kom- mersiella servicefunktioner. Det finns också en stor potential för nybyggnation i resecentrumens närområden. I vissa fall kan det handla om att på längre sikt utveckla hela stadsdelar vilket kommer att leda till att resecentrumen så småningom kommer att ligga i städernas absoluta kärna. En sådan utveckling kan ses i de fram- tidsplaner som finns för städer som Norrköping, Linköping och Helsingborg. 
 Kommunerna ligger i många fall långt framme i sin planering inför möjligheten att höghastighetståg ska börja trafikera respek- tive stad. Det framgår tydligt av de diskussioner som förts med företrädare för kommuner och regioner att man fäster stor vikt vid att planerna för höghastighetstågen ska bli förverkligade. 
 På nationell nivå innebär detta att det kommer att finnas en rad städer med tydlig framtidsutveckling som binds samman med hög- effektiva kommunikationer. Det bör ge goda förutsättningar för regionförstoring och god ekonomisk utveckling. Omfattande planer för exploateringar finns på de flesta av de berörda orterna och det finns enligt min bedömning en stor utvecklingspotential i dessa områden. Varje aktuell ort har analyserats med avseende på möjlig fastighetsutveckling vid själva stationsområdet och dess närområde. Ett tidsperspektiv på  
 20–30 
  år ger följande möjliga utbyggnadspotential för de platser som analyserats: 
  
 Tabell 7.3 
  
 Utbyggnadspotential reseterminaler 
  
 Bruttoarea, m 
 2 
  
 Bostäder 
  
 3 100 000 
  
 Kontor 
  
 2 900 000 
  
 Handel 
  
 500 000 
  
 Industri 
  
 500 000 
  
 Totalt 
  
 7 100 000 
  
 Källa:  
 Westin Real Management AB. 
 192 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Bostadsarean motsvarar ungefär 31 000 lägenheter för 75 000 boende, och kontorsarean motsvarar omkring 100 000 arbetsplatser. In- vesteringsvolymen på de planerade exploateringsåtgärderna uppgår sammanlagt till närmare 200 miljarder kronor. Även om inte alla dessa planer genomförs tyder detta ändå på att det är kring de viktiga kommunikationspunkterna i städernas centrala delar som städernas framtida utveckling kommer att ske. Det betyder sam- tidigt att trafikunderlaget för höghastighetstågen stärks. 
  
 7.4.4 
  
 Huvudmannaskap och finansiering 
  
 Det saknas i dag en tydlig gemensam modell för utveckling av resandeterminaler och det förekommer olika lösningar på huvud- mannaskapsfrågan. Lösningarna är ofta ortspecifika eftersom för- hållandena kring reseterminalerna varierar med de lokala förutsätt- ningarna. Stationerna är inte sällan en betydelsefull och integrerad del av den omgivande staden och kommunerna har ofta en aktiv roll i utvecklingen av reseterminalerna. Lösningarna blir därför ofta beroende av kommunala initiativ och ambitionsnivå. 
 De funktioner som i typfallet hör till en station är 
  
 spårområde, plattformar och plattformsförbindelse 
  
 lokal infrastruktur, det vill säga anslutande vägar, angöring, parkering, bussterminal 
  
 väntsal med serviceutrymmen 
  
 lokaler för biljettförsäljning och annan reseanknuten anslutande kommersiell service samt lokaler för annan närliggande verk- samhet. 
  
 Normalt särskiljs ansvarsmässigt två huvuddelar beträffande stationerna. Spår, plattformar och plattformsförbindelse utgör en del av själva järnvägen och faller normalt under Banverkets ansvar. Terminalbyggnader med väntsal och tillhörande lokaler för resande service och annan kommersiell verksamhet har i de flesta fall en annan huvudman. De större stationerna ägs och förvaltas i dag av Jernhusen AB. Kommunerna ansvarar för den lokala infrastruk- turen som kringgärdar stationen. 
 Jernhusen har en samlad kompetens för utveckling av resecent- rum och det ingår i Jernhusens uppdrag att ta ett ansvar för termi- 
 193 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 naler inom transportsektorn. Samtidigt är det enligt min mening inte realistiskt att en enda aktör uppför och äger samtliga rese- terminaler samtidigt som transportmarknaden alltmer rör sig mot avreglering och decentralisering. Därför kan man utgå från att olika huvudmän blir aktuella i genomförandet av nya reseterminaler. I sammanhanget bör noteras att regeringen tillsatt en utredning med uppgift att se över statens fastighetsförvaltning (dir. 2009:45), se vidare under avsnitt 7.3.1. 
 Oavsett lösning måste det säkerställas att resenärsperspektivet tillvaratas på ett konsekvent och relevant sätt och att anläggning- arna drivs professionellt. Detta torde ligga även i operatörernas intresse. 
 Modell för huvudmannaskap och finansiering 
 Det finns olika genomförande- och finansieringsmodeller som kan vara aktuella. En ytterlighetsmodell skulle kunna vara att finansie- ringen av samtliga terminaler sker enhetligt och samordnat längs med hela höghastighetslinjen med höghastighetsbaneprojektet som huvudman. En annan ytterlighet är att utgå från att planering, genomförande och finansiering löses enskilt och lokalt för varje reseterminal utan övergripande krav på utformning eller samord- ning. Inget av dessa alternativ är dock enligt min mening lämpliga. 
 Jag anser att de investeringar som behöver göras i resetermi- nalerna måste balanseras mot intäkter eller inte direkt ekonomiskt avläsbara nyttor som kan uppstå. De intäktskällor som finns att tillgå kan delas in i följande huvudgrupper: 
  
 1. 
  
 Offentliga tillskott 
  
 Dessa kan utgöras av statsbidrag, Banverkets åtaganden samt regionala och kommunala tillskott. De kommunala tillskotten kan variera betydligt beroende på intresse och ambitionsnivå att bidra till satsningen på resecentrum. Regionala och kommunala tillskott kan baseras på nyttor för kommunen eller regionen genom tågets och resecentrumens inverkan på lokal och regio- nal tillväxt. 
 194 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 2. 
  
 Terminalavgifter 
  
 De operatörer som trafikerar reseterminalen måste erlägga avgifter för tillgången till terminalen. Alla transportslag som använder terminalen bör betala terminalavgifter. Olika kon- struktioner för att bestämma terminalavgifterna kan användas. Till exempel kan terminalavgifter tas ut per tågstopp eller grundas på antalet resenärer. 
  
 3. 
  
 Kommersiella intäkter 
  
 I ett resecentrum finns normalt lokaler med kommersiell service som är direkt förknippade med resandet, till exempel restauranger eller butiker. Dessa kan ge ett intäktsöverskott som kan tillskrivas resecentrumet genom lokalhyra. 
  
 4. 
  
 Fastighetsnytta 
  
 I de större städerna finns stora möjligheter att genomföra fastighetsexploateringar i anslutning till resecentrumen. Detta gäller inte minst de stationer som är aktuella för höghastig- hetstågen. Delar av exploateringsöverskottet bör kunna tillskri- vas resecentrumutbyggnaden. 
 De ingående funktionerna i en reseterminal har i nedanstående illustration, figur 7.1, delats upp på både kostnads- och intäkts- sidan. 
 Figur 7.1 Kostnader och intäkter i en reseterminal 
 Betalare 
 Terminalavgifter 
 Fastighetsnytta* 
 Kommun 
 Kommun 
 Banverket 
 Kapital- och driftkostnader 
 * Fastighetsnytta=bidrag från  
 Drift  
 mark och fastigheter som ökar 
 i värde 
 Terminalutrymmen 
 Lokal infrastruktur 
 Plattformar och plattformsförbindelser 
  
 Källa:  
 Jones Management AB. 
 195 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Modellen bygger bland annat på den ansvarsfördelning för olika funktioner som beskrivs ovan. 
 Själva terminalhallen inklusive utrymmen för kommersiell service eller annan närservice för resandet får enligt modellen en uppdelad finansiering. En del av det i terminalen investerade kapi- talets kostnader måste bäras av operatörerna i form av terminalav- gifter eller hyror. Dessa måste täcka driftkostnaderna. Den återstå- ende delen finansieras enligt modellen av kommunen och av intäkter från fastighetsexploateringar. 
 Skälen till att berörd kommun bör vara med och betala är två. För det första innebär terminalutvecklingen att kommunen får en extra dynamisk möjlighet till utveckling. För det andra har kom- munen ofta angränsande mark där planerade exploateringar kan få extra skjuts av terminalutvecklingen. 
 Min sammanvägda bedömning av de möjligheter till huvudman- naskap, genomförande och finansiering som finns att tillgå och de analyser som genomförts avseende planeringsläget på de ställen där terminaler för höghastighetståg planeras leder till slutsatsen att följande modell bör tillämpas: 
  
 Infrastrukturförvaltaren tar investerings- och genomförande- ansvar för plattformar, plattformsförbindelser, plattformsut- rustning och väderskydd. 
  
 Kommunerna – och/eller i förekommande fall Jernhusen eller annat fastighetsbolag – förutsätts ta ansvar för planering, finan- siering och genomförande av reseterminalerna. 
  
 Kommunerna tar ansvar för anslutande infrastruktur. 
  
 Stationsägaren (kommun/fastighetsbolag) kommer att kunna till- godogöra sig fastighetsnyttan genom värdeökningar på stations- fastigheten och intilliggande områden som exploateras för ny bebyggelse. Operatörerna, liksom övriga som utnyttjar rese- terminalen, betalar skäliga terminalavgifter eller hyror som tillförs stationsägaren. 
 För att säkerställa genomförandet bör huvudmannen för hög- hastighetsbanorna träffa avtal med berörda kommu- ner/fastighetsbolag för att på detta sätt reglera sådant som rese- terminalernas standard och storlek, utförandenivå, funktionskrav för höghastighetstrafiken, drifts- och underhållsnivå. 
 196 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Den skisserade modellen har fördelen att vara enkel och tydlig. Ansvaret för planering, finansiering och utförande hamnar där det finns bäst kompetens och förmåga för genomförande. Modellen ger också utrymme för de som vill engagera sig i genomförandet och är villiga att bidra ekonomiskt, företrädesvis kommunerna. Risken med en sådan lösning är att terminalplaneringen blir en engångsföreteelse för en kommun och att tillgänglig erfarenhet inte tas till vara. Ett sätt att hantera detta skulle kunna vara att hög- hastighetsbanans huvudman knyter till sig resurser med erfarenhet av terminalutveckling. Det är viktigt att terminalplaneringen utförs samlat och professionellt för att åstadkomma en optimal avvägning mellan olika intressen. 
 Drift av reseterminaler utmed höghastighetsbanorna 
 Drift, skötsel och underhåll av reseterminalerna med anslutande bebyggelse och anläggningar bör bedrivas på ett enhetligt och pro- fessionellt sätt och med rätt kvalitet. Inom EU diskuteras begrep- pet Station Manager som innebär att en aktör tar helhetsansvaret för drift och skötsel inom ett resecentrum. Terminalavgifterna bör med en sådan huvudmannaskapsfunktion vara kopplade till att utgå endast om driftskvaliteten är fullgod. 
 I Italien har man genomfört en radikal förändring av förvalt- ningen och utvecklingen av de 13 största stationerna genom att en huvudman, GrandiStazione, har fått helhetsansvaret med undantag för trafikinformation och spårområdet upp till plattformskant. Bolaget ansvarar därmed för all skötsel och utveckling av resenärs- utrymmen och kommersiella lokaler. 
 GrandiStazione ägs till 60 procent av det statliga järnvägsbolaget Ferrovie dello Stato (FS) och 40 procent ägs av privata investerare. Franska Société Nationales des Chemins Meyer Français (SNCF) äger en mindre del, 1 procent. Denna lösning är det första exemplet på en privatisering av ett europeiskt stationsbolag. Privatiseringen har genomförts bland annat för att klara av de stora investeringar som behövs. De stationer som förvaltas av GrandiStazione är stora befintliga stationer som ska rustas upp och kommersialiseras. Nya stationer som ska uppföras utmed höghastighetsbanorna (se avsnitt 5.5 för en beskrivning av det italienska höghastighetsnätet) ingår däremot inte i bolagets ansvarsområde och genomförs av FS. 
 197 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 GrandiStazione kommer enligt uppgift att ta över driften av dessa när de väl står färdiga. 
  
 7.5 
  
 Tekniska aspekter 
  
 Banverket har på mitt uppdrag studerat de tekniska aspekter som bör beaktas vid ett byggande av höghastighetsbanor i Sverige. Ban- verket konstaterar att klimatet är den avgörande frågan och att svenska höghastighetsbanor och de fordon som ska trafikera dessa måste anpassas för svenska förhållanden. Frågan om ballastfritt spår (spår utan makadam och där spåret gjuts fast i betong) eller inte är här central. Min bedömning är att de tekniska frågor som jag redogör för i detta avsnitt är av den karaktären att de går att lösa till en för projektet rimligt kostnad. Det är dock mycket viktigt att, i de fall regler saknas i TSD, arbetet med att fastställa svenska speci- fikationer och krav för höghastighetsbanor görs i ett mycket tidigt skede. Att rådande förutsättningar fastställs underlättar den plane- ring och den organisation som kommer att genomföras av projek- tets övriga aktörer. 
  
 7.5.1 
  
 Klimatförhållanden 
  
 I södra och mellersta Europa hanteras extremt klimat genom att hastighetsbegränsningar införs under de dagar problem uppstår. Med tanke på antalet dagar med vinterförhållande i Sverige måste ambitionen vara att de tekniska lösningar som väljs ska möjliggöra normal funktion under merparten av klimatvariationer som före- kommer här. De befintliga tekniska lösningarna i Europa måste därför anpassas till det svenska klimatet. 
 Klimatets påverkan på geoteknik och grundläggningen för en höghastighetsbana skiljer sig inte från påverkan för en konventio- nell järnväg. De riktlinjer om frostdjup som finns för olika delar av landet kan tillämpas även för en höghastighetsbana. Vad gäller åt- gärder för att förhindra isbildning i tunnlar bedömer Banverket inte att det är någon skillnad mellan tunnlar på en höghastighetsbana och tunnlar längs med en konventionell bana. 
 För banöverbyggnaden, det vill säga spåren, spelar dock klimatet en viktig roll. Här står valet mellan ballastfritt spår eller spår med ballast. Risken för så kallat ballastsprut ökar med ökad hastighet. 
 198 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Ballastsprut innebär att stenar från ballasten slungas i väg av is som lossnar från tågen eller att större sjok av is med fastfrusna ballast- stenar sugs upp under tåget. I TSD är ballastsprut en öppen punkt vilket innebär att nationella regler ska hantera frågan. 
 Växlarna på en höghastighetsbana är större än de växlar som finns längs med konventionella banor. Snö och is i växlar är redan i dag ett problem som kan förväntas bli mer omfattande för långa och stora växlar. 
 Problem med kontaktledningshaverier är större under vintern till följd av bland annat rimfrost på kontaktledningen som leder till att en ljusbåge uppstår. Problem med detta och kontaktledningar som blir stela vid kall väderlek förväntas öka med ökad hastighet. 
 Även fordonen som ska trafikera höghastighetsbanorna måste anpassas för vinterförhållanden med snö, is, kyla och stora temperaturvariationer. De krav som finns på fordon i TSD tar inte fullt ut hänsyn till nordiska vinterförhållanden. Detta innebär att sådana specifikationer och krav för fordon som ska trafikera ett svenskt höghastighetsnät måste tas fram i ett tidigt skede. 
 Banverkets slutsats är dock att det med rätt val av tekniska lös- ningar för höghastighetsbanor och fordon går att förebygga och minimera många av de vinterrelaterade störningar som är kända från konventionell järnvägstrafik i Sverige. 
  
 7.5.2 
  
 Undergrund, underbyggnad och tunnel 
  
 Undergrunden är den naturliga marken som är belägen under en järnvägsanläggning. Ovanpå undergrunden kommer underbyggna- den. Hur undergrunden dimensioneras är beroende av en banas hastighet i följande avseenden: 
  
 De deformationer som kan tillåtas till följd av sättningar minskar med ökande hastighet. 
  
 Vibrationsproblematiken ökar och fler jordar kan behöva för- stärkas med ökade hastigheter. 
  
 Detta leder till ökade byggkostnader men också till ett minskat behov av underhåll vid banans drift. 
 Underbyggnaden, det vill säga den konstruktion som kommer ovanpå undergrunden, påverkas inte av högre hastigheter. 
 199 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 I fråga om tunnlar pågår inom Banverket ett arbete med att bestämma komfortkriterium för tryckändringar i tåg vid passager genom tunnel i hastigheter över 250 kilometer i timmen. Här måste en avvägning göras av kraven på tunneln och krav på fordonen då det gäller att tåla tryckförändringar. 
 Vibrationsmätningar kan komma att krävas i tättbebyggda områden. 
  
 7.5.3 
  
 Överbyggnad 
  
 Banöverbyggnaden består förenklat uttryckt av räler och ballast. Överbyggnaden ska klara att överföra de stora krafterna från tåget ner i underbyggnaden samtidigt som komforten upprätthålls för passagerarna. 
 Enligt Banverkets bedömning är frågan om ballastfritt spår eller spår med ballast ett av de största teknikvalen vid införandet av höghastighetsbanor. Beslutet är inte enbart en ekonomisk fråga enligt Banverket utan också en fråga om vad som är tekniskt möj- ligt. I Tyskland, Holland, Japan och Kina byggs nya höghastighets- banor i stor sett endast med ballastfritt spår. I Frankrike förekom- mer ballastfria spår endast på sträckor med särskilda förutsätt- ningar som i tunnlar, på broar och på sträckor med höga krav på vibrationsisolering. Fördelar med ballastfritt spår, förutom att man undviker ballastsprut, se avsnitt 7.5.1, är lägre underhållskostnader, större tillgänglighet och tillförlitlighet samt bättre spårlägeskvalitet vilket innebär högre komfort. 
 Nackdelen med ballastfria spår är den ökade investeringskost- naden. Den ökade kostnaden har av Banverket bedömts till 5 miljarder kronor. Detta skulle säkerställa en rimlig tillgänglighet under vintern men också sänka underhållskostnaden. Sannolikt skulle den totala livscykelkostnaden inte bli nämnvärt högre än för en konventionell bana. Enligt min bedömning behöver möjligheten att bygga ballastfria spår i Sverige utredas vidare. 
  
 7.5.4 
  
 Övriga tekniska frågor 
  
 Förutom de frågor som behandlats ovan kan det, med utgångs- punkt från gällande tekniska specifikationer för driftkompatibilitet, finnas behov av att ta fram svenska regler och specifikationer för 
 200 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 höghastighetsbanor i fråga om fordon, elanläggningar samt signal- och telesystem. Inom dessa områden förutser Banverket inga större komplikationer. 
  
 7.6 
  
 Linjeföring och landskapsanpassning 
  
 Enligt direktiven ska jag utreda förutsättningarna för hur linje- föring och profiler av höghastighetsbanor kan anpassas till land- skapets förutsättningar och funktioner. Möjligheten att reducera barriär- och intrångseffekter ska också belysas. 
  
 7.6.1 
  
 Avgränsning och metodik 
  
 Den studie som genomförts inom ramen för utredningen har hämtat underlag från befintliga källor i form av de förstudier och järnvägsutredningar som redan är gjorda på sträckorna  
 Järna–Lin- 
  köping och  
 Borås–Almedal. 
  Även material från den pågående förstudien  
 Linköping–Borås 
  har använts. På sträckan Jönköping– Skåne, där tidigare analyser saknas, har en översiktlig studie gjorts i enlighet med första steget i nedanstående metodik. Sträckan norra  
 Skåne–Åkarp 
  ingår inte i analysen. 
 I studien tillämpas ett lösningsorienterat arbetssätt där landska- pets förutsättningar i form av resurser och hinder ställs mot vad den nya banan kräver. Metoden syftar till att få fram ett underlag för planeringen som på ett tydligt sätt skapar förståelse för land- skapet som helhet. Underlaget ska kunna användas som en del av beslutsunderlaget för att kunna avgränsa förstudieområdet och de korridorer som ska studeras i nästa steg. Kunskap om de geogra- fiska områden som berörs och förståelse för vad som krävs för att bygga en höghastighetsbana kombineras. 
 I detta skede av planeringen för höghastighetsbanor fokuseras på landskapets storskaliga drag. Landskapet delas grovt in i olika karaktärsområden där landskapets karaktär bestäms av samverkan mellan dess naturliga innehåll och människans historiska nyttjande. Därefter följer fördjupade tematiska studier av landskapsekologi, människans landskapsutnyttjande över tid samt terrängens former. 
 201 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Landskapsanalysen ska 
  
 utgöra ett kunskapsunderlag för placering och avgränsning av lämpliga terrängkorridorer för en ny järnväg 
  
 peka på landskapsavsnitt och strukturer som kräver särskild hänsyn 
  
 fungera som underlag för miljöbedömningar 
  
 fungera som kunskapsprocess för att uppnå gemensam samsyn. 
  
 Karaktärsområden och fördjupningar 
 Första steget är en områdesanalys av hela landskapet som det upp- fattas i dag. Indelningen bygger på en analys av följande delfaktorer: 
  
 topografi 
  
 övergripande struktur (till exempel sjöar och vattensystem) 
  
 bebyggelse och infrastruktur 
  
 brukningssätt 
  
 kulturmiljöer 
  
 vegetation. 
  
 Nästa steg är fördjupade analyser inom tre olika teman: 
 Landskapets tidsdjup och kulturhistoriska utveckling 
 Denna tematiska analys syftar till att belysa landskapets historiska betydelse. Vilka teman och epoker har präglat landskapet? Hur har människan brukat landskapet under olika tider? Vilka spår kan man se av tidigare bruk? 
 Landskapsekologi 
 En järnväg påverkar biologisk mångfald utifrån en rad aspekter. De viktigaste är att järnvägen kan orsaka förlust av livsmiljöer, skapa barriärer för spridning och rörelser, störa genom buller, öka trafik- 
 202 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 dödligheten samt medföra förändrad hydrologi i våtmarker och vatten. 
 I dag är fragmentering den näst viktigaste orsaken till att arter dör ut och infrastruktur som vägar och järnvägar bidrar starkt till detta. Därför är det viktigt att beskriva och värdera de övergripande ekologiska samband som kan påverkas av en framtida järnväg. De landskapsekologiska sambanden studeras genom kartläggning av den biologiska infrastrukturen. 
 Landskapets form 
 Fördjupade studier av landskapets form görs främst för att beskriva hur terrängen ser ut i förhållande till den tänkta banan. Indelningen i karaktärsområden bygger på terrängens former, hur marken används och hur den brukas. Viktiga delparametrar är övergripande höjdskillnader (topografi), hur berggrunden ser ut, vilka jordarter som finns, var yt- och grundvatten samt bebyggelse och infra- struktur finns. 
 De olika delanalyserna ger underlag för en gemensam diskussion och värdering av karaktärsområdena och hur en ny höghastighets- bana kan påverka karaktär, innehåll och funktion. Värderingen lig- ger till grund för vissa rekommendationer kring till exempel områ- den som helt bör undvikas, åtgärder som bör vidtas för att åstad- komma bra samspel mellan banan och landskapet och förslag till fördjupade studier av komplexa delområden. 
  
 7.6.2 
  
 Tekniska och geometriska krav för höghastighetsbanor som påverkar landskapsanpassningen 
  
 Landskapsanpassning är resultatet av relationen mellan järnvägen och den fysiska omgivningen. Lokaliseringen av järnvägen beror ytterst på vilka målpunkter som järnvägen ska binda samman. Den effektivaste linjedragningen är en rät linje. Hur stora avvikelser som kan accepteras beror på valet av restidsmål och hastighets- standard. 
 203 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Geometriska krav 
 När det gäller höghastighetsjärnväg är möjligheterna att följa land- skapets struktur begränsade. Målpunkterna ligger på stora avstånd från varandra och järnvägen ska gå så rakt som möjligt mellan dessa. Kraven på kortare restider och komfort betyder att radierna i vertikal- och horisontalled måste vara stora. En höghastighetsbana som inte är avsedd att trafikeras med tunga godståg kan dock klara större stigningar i höjdled (lutning). Trots detta kan kraven på en så rak bana som möjligt innebära svårigheter att anpassa banan till kuperade landskap. Det kan krävas större ingrepp i terrängen om höjdskillnaderna mellan dalar och omgivande höjder blir för stor. 
 Kopplingspunkter och bytespunkter 
 Kopplingar mellan höghastighetsbanorna och befintligt järnvägsnät tar stor plats eftersom järnvägarna kräver planskilda korsningar med varandra. Valet av plats för kopplingspunkterna är därför av stor vikt för landskapsanpassningen. Stationer och resecentrum ligger oftast i tätt bebyggda områden med små frihetsgrader vad gäller lokalisering. Kraven på en väl fungerande bytespunkt och järnvägens stela geometri påverkar i hög grad möjligheterna till anpassning till stadens och landskapets övriga strukturer. 
 Krav på stängsel och avskärmning 
 Den kanske mest betydande negativa effekten av en ny järnväg är den barriär som kan uppstå utmed sträckningen och den land- skapsmässiga fragmentering som detta leder till. Det gäller såväl funktionellt som ekologiskt, kulturhistoriskt, visuellt och känslo- mässigt. 
 Konsekvenserna för markägare längs med den nya banan kan bli omfattande och i dag väl fungerande jord- och skogsbruk kan påverkas. Ett sätt att mildra effekterna är att den som ansvarar för järnvägsbygget, i skadebegränsande syfte, använder möjligheten att ansöka om lantmäteriförrättning, se avsnitt 9.1.3. 
 Internationellt är höghastighetsbanor dessutom ofta försedda med stängsel och andra avskärmningar, som bullerdämpande vallar eller skärmar. Även i Sverige kommer sådana åtgärder vara aktuella vilket påverkar möjligheterna till landskapsanpassning. 
 204 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Krav på jämnt spårläge 
 Höga hastigheter ställer stora krav på banans jämnhet. Val av teknik har stor betydelse för banans fragmenterings- och barriär- effekt. Även i detta avseende kan det bli fråga om att ta fram natio- nella regler och specifikationer. 
  
 7.6.3 
  
 Beskrivning av landskapet i aktuella områden 
  
 I det pågående arbetet med förstudier och järnvägsutredningar på delar av Götalandsbanan har landskapets förutsättningar för ny järnväg beskrivits och olika åtgärder föreslagits. Här redovisas en mycket översiktlig beskrivning av landskapets huvudkaraktärer. 
 Den förslagna sträckningen av höghastighetsbanorna kommer att beröra de flesta av Göta- och Svealands landskapsregioner. På en nationell skala kan man tala om fyra olika huvudkaraktärer: sprickdalslandskapen i Sörmland och Västergötland, Östgötaslätten och Skånes nordvästra slätter, branta förkastningsområden som Kolmården, Vätternsänkan och Söderåsen samt det huvudsakligen skogsklädda småländska höglandet. Karaktärsområdena framgår av bild 7.3. 
 205 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bild 7.3 Karta karaktärsområden 
  
 Källa:  
 Atrax Energi AB. 
 Västergötland och Östergötland är tillsammans med Mälardalen viktiga ur historisk synvinkel. I områdena finns spår från järnåldern fram till modern tid. De stora slättlandskapen har brukats intensivt och rationalisering och industrialisering av jordbruket har raderat många spår. 
 Ur ekologisk synvinkel ingår södra Sverige i två växtgeografiska zoner: norra halvklotets barrskogsbälte som sträcker sig ner till gränstrakterna mellan Skåne och Småland och Mellaneuropas löv- fällande skogar där Skåne, Blekinge och Halland ingår. De mellan- europeiska lövskogarna tillhör den naturtyp som minskat mest i hela Europa. Mindre än en halv procent återstår vilket betyder att en stor mängd arter är utrotade eller på väg att dö ut. Det är där- med centralt att bevara de skogar som återstår för att värna om 
 206 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 ekosystemets djur och växter. För barrskogen är inte de aktuella områdena lika viktiga som för de europeiska lövskogarna men på den nationella skalan finns flera värdetrakter som berörs. De vikti- gaste finns i de kustnära delarna av Sörmland, Kolmården, Hålaveden och Östra Vätternbranten. 
 Områdets ängs- och betesmarker utgör kärnområden för odlingslandskapets biologiska mångfald. Arter som försvunnit från de stora jordbrukslandskapen finns fortfarande här. Östergötland har en av de största koncentrationerna av hagmarker i Sverige. 
 På landskapsnivå bör också nämnas de stora öppna myrarna i norra Småland och Västergötland. Vättern, Sommen och sjöland- skapet i centrala Småland utgör viktiga system med höga biologiska värden. För viltet, särskilt de större rovdjuren, är stråken från Svealands skogsbygder till Smålands skogslandskap viktiga. 
 Karaktärsområdena har olika förmåga att inordna den nya järn- vägen i landskapets struktur. Känsliga landskap är sådana vars karaktär och värden skulle förändras negativt om en järnväg berörde området. Inom ekologin handlar känsligheten om frag- mentering av områden vars biologiska mångfald är långsiktigt håll- bar. 
 Det finns ett antal områden utmed sträckningen som är känsliga och där det kan komma att krävas särskilda åtgärder samt noggrann planering i kommande skeden. De särskilt känsliga landskap som har identifierats i detta skede listas i bilaga 5. 
  
 7.6.4 
  
 Exempel på anpassningsåtgärder 
  
 Lokaliseringen av banan avgör i mycket hög grad möjligheterna att anpassa den nya järnvägen till omgivande landskap. Landskaps- anpassningen styrs av två huvudfaktorer: lokalisering och utform- ning. Dessa bör samverka för att nå en god lösning. På de del- sträckor där korridoren redan är bestämd (på landskapsnivå) är lokaliseringen i stort sett avgjord. Där återstår detaljanpassning och val av utformning. I det följande lämnas exempel på anpassnings- åtgärder på landskapsnivå. 
 207 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Lokalisering utanför känsliga karaktärslandskap 
 Vissa landskap är mycket känsliga för den fragmentering som en ny järnväg skulle innebära. Det gäller kulturlandskap med viss histo- risk utveckling eller epok som är direkt avläsbar i landskapet, och där järnvägen skulle störa upplevelsen och fragmentera landskapet. Ur biologisk synpunkt handlar det om landskap med mycket hög biologisk mångfald med arter som är känsliga för störning och fragmentering. Det finns också områden vars geometri inte passar järnvägens geometriska krav. Följden blir stora fysiska ingrepp och höga byggkostnader. Om möjligt bör sådana områden undvikas. På delsträckan  
 Linköping–Borås 
  finns exempelvis de stora mossarna, Hålavedens småskaliga mosaiklandskap med höga biologiska och kulturhistoriska värden samt herrgårdslandskapet kring Gripen- berg. 
 Lokalisering nära stora vägar 
 En samlokalisering med befintlig barriär kan innebära att störning och fragmentering minimeras. Det gäller åtminstone då den befint- liga vägen eller järnvägen går i mindre känslig terräng och har en geometri som i huvudsak överensstämmer med den nya järnvägens. En järnväg som omges av bebyggelse, äldre stationsbyggnader och har en linjeföring med många kurvor är inte lämplig att följa efter- som det skulle förändra hela landskapets karaktär. Moderna motor- vägar som E4 och Riksväg 40 har dock för vissa avsnitt en linje- föring och lokalisering som det kan vara lämpligt att följa. 
 Samlokalisering kan vara svår i kuperad terräng, där vägen svänger mycket i både höjd- och sidled, på grund av de skilda geo- metriska kraven. Stora oanvändbara restytor skapas mellan väg och järnväg varför en separering kan vara att föredra i dessa fall. 
 Höjdläge i kuperad terräng 
 Många delar av höghastighetsbanan kommer att gå tvärs igenom landskapets huvudstrukturer. Banans sträckning genom det kupe- rade landskapet ner till och upp från Jönköping, Ulricehamn och Borås är specialfall som kräver särskilda studier. Detta gäller även sprickdalslandskapet i Södermanland och Västergötland, passagen 
 208 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 vid Kolmårdsbranten, dalgångarna som leder upp mot Småländska höglandet och norra Skånes åsar. 
 Landskapsanpassningens mål är att minska fragmenteringen. Val av åtgärd kan styras av topografin. Med stora tydliga höjdskillnader kan lösningen vara bro och tunnel, det vill säga att banan bör ha en medelhög profil i landskapet som illustreras i bild 7.4 nedan. För- delen är att en sådan lösning möjliggör passager både längs åsar och höjder och längs dalgångar. 
 Bild 7.4 Skiss kuperad terräng 
  
 Källa:  
 Gestaltningsprogram Ostlänken, Atrax Energi AB. 
 Om höjdskillnaderna är små, som i vissa mosaiklandskap, kan en hög profil med bro och bank vara att föredra. Det beror på att den odlade marken, bebyggelsen och det lokala vägnätet till stor del är samlat i terrängens lågpunkter. 
 Bild 7.5 Skiss mosaiklandskap 
  
 Källa:  
 Gestaltningsprogram Ostlänken, Atrax Energi AB. 
 Höjdläge i slättlandskap 
 Östgötaslätten och stora delar av Småland utgör slättlandskap med små höjdskillnader. I öppna bebyggda slättlandskap kan den visu- ella och känslomässiga barriären dämpas om järnvägen placeras något under marknivån. På så sätt minskar störningen, inga höga 
 209 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 bullervallar behövs och passager över järnvägen behöver inte bli fullt så höga. 
 Sidläge i kuperad terräng 
 I bergig terräng kan små skillnader i placering innebära mycket stora skillnader i anpassning. Detta är särskilt viktigt där järnvägen är placerad mot ett öppet landskap eller en sjö. Passagen genom Kolmårdsbranten är ett sådant exempel, liksom delar av sträck- ningen närmast Göteborg. 
 Bild 7.6 Skiss placering mot sjö eller öppet landskap 
  
 Källa:  
 Banverket, förstudie  
 Almedal-Mölnlycke. 
  
 210 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.6.5 
  
 Fortsatt planering 
  
 En optimerad anpassning av banans linjeföring och profil för begränsning av barriär- och intrångseffekter förutsätter mycket god kunskap om landskapets förutsättningar och funktion. Sådan kunskap finns normalt i planeringsprocessens senare skeden. När man i ett sent skede upptäcker stora värden eller risker som påverkar kostnader och får stora konsekvenser finns begränsade möjligheter att ändra beslut om lokalisering. Detta riskerar att leda till stora tidsödande och kostsamma omtag i planeringsprocessen. 
 Genom att tidigt identifiera karaktärsområden där en god land- skapsanpassning kan leda till kraftigt minskade barriäreffekter kan fragmentering och störning minskas. I känsliga landskap kan det vara bra att i tidigt skede göra fördjupade studier och utredningar för att minska risken för felaktiga bedömningar av risker, kostnader och konsekvenser. Det är viktigt att kostnader för anpassnings- åtgärder uppmärksammas i början av planeringsprocessen. 
  
 7.7 
  
 Miljöbedömningar och miljöeffekter 
  
 Enligt mina direktiv ska jag genomföra relevanta miljöbedömningar med utgångspunkt från 6 kap. 12 § miljöbalken. 
 Eftersom utrednings- och miljöbedömningsarbetet har bedrivits parallellt har möjligheterna till en integrerad arbetsprocess varit begränsad. Uppdraget och tidplanen har inte medgett samråd med andra än ett fåtal berörda myndigheter. 
 Miljöbedömningen har i detta skede av planeringen begränsats till att beskriva vilken typisk påverkan och effekter som höghastig- hetsbanor skulle kunna ha på miljö i Sverige samt att lämna förslag och rekommendationer för att förebygga risker och negativ miljö- påverkan i det fortsatta planeringsarbetet. Höghastighetsbanornas påverkan på miljö, landskap och befolkning behöver utredas vidare. 
 Miljöbedömningen på denna nivå använder inte detaljer om projektets genomförande, utan en tänkt korridor utmed E4:an har använts för att illustrera typiska miljöeffekter. Vid ett eventuellt beslut om utbyggnad av höghastighetsbanor kommer den fortsatta planeringen att innefatta miljöbedömningar och konsekvens- beskrivningar utifrån mer exakt lokalisering. 
 211 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Utgångspunkt för miljöbedömningen är de transportpolitiska målen och riksdagens miljökvalitetsmål, som också innefattar sär- skilda klimatmål. De transportpolitiska målen beskrivs i kapitel 2. 
  
 7.7.1 
  
 Miljöpolitiska mål 
  
 Miljömålssystemet är under översyn och utredningen lämnar sitt betänkande den 30 september 2009. Enligt min bedömning kom- mer dock de målområden som är av störst betydelse för transport- sektorn att kvarstå. 
 Transportsektorn ska prioritera mål där transportsystemets ut- veckling är av stor betydelse för måluppfyllelse, särskilt 
  
 begränsad klimatpåverkan 
  
 frisk luft 
  
 bara naturlig försurning 
  
 god bebyggd miljö 
  
 ett rikt växt- och djurliv. 
  
 Även levande sjöar och vattendrag, levande skogar och ett rikt odlingslandskap har relevans för miljöbedömningen i denna utred- ning. 
 Miljömålen används ibland i miljöbedömning för att beskriva hur olika alternativ påverkar måluppfyllelse. Frågan om utbyggnad av höghastighetsbanor befinner sig dock än så länge på en sådan övergripande nivå att det inte är möjligt att precisera hur målen kan främjas. Målens betydelse för olika alternativ kommenteras därför inte särskilt. Målen har i stället använts som stöd för de generella slutsatser om hur en utbyggnad av höghastighetsbanor kan bidra till att uppfylla målen. 
 Klimatmål 
 Det finns i dag ett stort antal mål inom klimatpolitiken på olika nivåer. De klimatmål som är relevanta för den svenska transport- sektorn och därmed för utbyggnaden av höghastighetsbanor beskrivs i det följande. 
 212 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Internationella mål 
 FN:s ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) antogs i Rio 1992 och är i dag undertecknad av 200 länder. Kopplat till kon- ventionen finns Kyotoprotokollet som innehåller åtaganden för de industrialiserade länderna om att minska utsläppen av växthusgaser med sammanlagt minst 5,2 procent. Protokollet delar in vägen mot konventionens slutmål i så kallade åtagandeperioder. Den första åtagandeperioden löper  
 2008–2012, 
  då länderna har förbundit sig att nå protokollets utsläppsmål. Som exempel har Europas länder åtagit sig minskningar med 8 procent från 1990 års nivå till 2012. 
 Som utgångspunkt för de flesta mål när det gäller klimatet står rapporterna från IPCC, FN:s klimatpanel. Av den senaste rapporten (2007) framgår att världen då i princip hade 100 månader på sig att få koldioxidutsläppen att börja minska, om man vill nå det så kallade tvågradersmålet. Med tvågradersmålet menas att den globala uppvärmningen inte överstiger två grader. Under denna nivå räknar man med att kunna undvika de besvärligaste konse- kvenserna av klimatförändringarna. 
 Sedan IPCC:s rapport 2007 visar uppföljning av konsekvenserna av den globala uppvärmningen att den går mycket fortare än forskarna trodde för bara några år sedan. I december 2009 hålls i Köpenhamn FN:s nästa klimattoppmöte där man ska förhandla fram ett nytt avtal om utsläppsminskningar, en andra period för Kyotoprotokollet. 
 Mål på  
 EU-nivå 
  
 EU enades 2007 om att åta sig att minska utsläppen med 20 pro- cent till 2020 jämfört med 1990 års utsläpp. Om andra industri- länder ansluter sig till ett nytt globalt klimatavtal för 2020 ska man minska utsläppen med 30 procent – förutsatt att andra industri- länder åtar sig jämförbara reduktioner. 
 Målet för 2010 handlar om att uppfylla Kyotoprotokollet, vilket innebär att EU:s medlemsländer gemensamt ska minska utsläppen med 8 procent till 2010. Detta mål är fördelat mellan länderna och Sverige får i princip öka sina utsläpp med 4 procent. Riksdagen har dock beslutat att i stället minska dem med samma andel. 
 En väsentlig del i EU:s miljöpolitik är handel med utsläppsrät- ter. EU:s utsläppshandel, som hittills omfattar tio medlemsländer, 
 213 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 startade 2005. I januari 2008 startade en ny handelsperiod som på- går till och med 2012. 
 Viktiga mål inom EU:s klimat- och energipolitik: 
  
 20 procent lägre utsläpp av växthusgaser till 2020 jämfört med 1990 – klimatmålet. 
  
 20 procent ökad energieffektivitet. 
  
 20 procent andel förnybar energi – förnybarhetsmålet. I detta mål ingår att andelen biodrivmedel ska vara 10 procent av trafi- kens energianvändning. 
  
 I januari 2008 presenterade  
 EU-kommissionen 
  sitt förslag till energi- och klimatpaket om hur ansvaret för att nå klimatmålet, och målet om förnybar energi, ska fördelas mellan EU centralt och medlemsländerna. Paketet presenterar åtgärder som ska minska utsläppen av koldioxid från anläggningar genom handel med utsläppsrätter till 2020 med 21 procent jämfört med utsläppen 2005. 
 För utsläpp från sektorer som inte omfattas av utsläppshandel, som exempelvis transportsektorn, föreslår man större utsläpps- minskningar för vissa länder medan andra tillåts öka sina utsläpp jämfört med dagsläget. Dessa utsläpp ska totalt minska cirka 10 procent räknat från 2005 års nivå. Kommissionen föreslår att för- delningen ska grundas på ett lands ekonomiska utvecklingsnivå, det vill säga BNP per invånare. Här finns hela skalan från Bulgarien (+20 procent), Rumänien (+19 procent) och Lettland (+17 pro- cent) till Danmark  
 (-20 
  procent), Storbritannien  
 (-16 
  procent) och Sverige  
 (-17 
  procent). 
 Sverige 
 Den svenska klimatpolitiken innehåller mål både på kort och lång sikt för att begränsa vår påverkan på klimatet. I Sveriges klimat- strategi ingår både nationella styrmedel och styrmedel som är gemensamma för hela EU. Styrmedlen har införts och skärpts suc- cessivt sedan  
 1990-talets 
  början genom beslut inom  
 energi-, 
  trans-  
 port-, 
  miljö- och skattepolitikens områden. 
 214 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Det övergripande målet är att de svenska utsläppen av växthus- gaser, som ett medelvärde för  
 2008–2012, 
  ska vara minst fyra pro- cent lägre än utsläppen 1990. 
 Målet ska nås genom inhemska åtgärder, utan användning av utsläppskrediter via vare sig flexibla mekanismer eller kompensa- tion för upptag i så kallade kolsänkor (som upptag av koldioxid i växande skog). 
 I mars 2009 presenterade regeringen sin proposition En sam- manhållen klimat- och energipolitik – Klimat (prop. 2008/09:162). Det nationella delmålet för  
 2008–2012 
  ligger fast, vilket innebär att de svenska utsläppen av växthusgaser under perioden  
 2008–2012 
  ska vara minst fyra procent lägre än utsläppen år 1990. Detta ska enligt propositionen ske bland annat genom att Sverige 2030 bör ha en vägfordonsflotta som är oberoende av fossila bränslen. 
 Miljökvalitetsnormer 
 Miljökvalitetsnormer syftar till att förebygga eller åtgärda diffusa eller storskaliga miljöproblem som utgör risker för hälsa och miljö. Det är huvudsakligen bindande gränsvärden för olika parametrar. Enskilda verksamhetsutövare måste planera för åtgärder och verk- samheter så att miljökvalitetsnormernas värden inte överträds. Myndigheter och kommuner ska se till att de uppfylls vid prövning och tillsyn. 
 Miljökvalitetsnormer är därmed viktiga planeringsförutsätt- ningar. Värden finns huvudsakligen för luft och vägtrafik av stor betydelse för överskridanden i städer. I områden med luftproblem, där en höghastighetsbana kan medverka till minskad vägtrafik, kan utbyggnaden vara av positiv betydelse. När det gäller vatten kan normerna i stället innebära ett hinder mot dragning av banan genom vissa områden. Miljökvalitetsnormer finns även för buller, se avsnitt 7.7.6. 
 Landskapsvärden 
 Infrastruktur berör regelmässigt områden med någon form av skydd, huvudsakligen enligt miljöbalken och plan- och bygglagen. Det finns riksintressen av olika slag i landskapen, kulturreservat, Natura  
 2000-områden 
  och annat bioskydd, strandskydd och vat- 
 215 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 tenskydd. I den fortsatta planeringen är det nödvändigt att förhålla sig till dessa skydd. 
  
 7.7.2 
  
 Miljöbedömningens syfte 
  
 Beslutsprocessen om en eventuell utbyggnad av höghastighets- banor är en form av planering och jag har bedömt att det är rimligt att utgå från miljöbalkens syften för miljöbedömning. Miljö- bedömningen ska därmed bidra till underlag som möjliggör en bedömning av om och hur höghastighetsbanor stödjer eller mot- verkar en hållbar utveckling. 
 Syftet för miljöbedömningen beskrivs ofta som tredelat. Det är 
  
 en process som syftar till att integrera miljöhänsyn när förslag identifieras, utformas, beslutas och implementeras 
  
 en process som syftar till att ge allmänhet, organisationer, myn- digheter med flera möjlighet att påverka de förslag som läggs fram 
  
 en process som syftar till att ta fram dokumentation som kan fungera som underlag för samråd och beslut. 
  
 Denna utredning har inte haft förutsättningar att nå samtliga syften eftersom utrednings- och miljöbedömningsarbetet har bedrivits parallellt. Både uppdraget och tidsplanen har begränsat möjlig- heterna till en integrerad arbetsprocess och till samråd med andra än ett fåtal berörda myndigheter. Miljöbedömningen har därför begränsats till bedömning av effekterna av förslag och rekommen- dationer för att förebygga risker och negativ miljöpåverkan i det fortsatta planeringsarbetet. 
 För att precisera syftet för denna miljöbedömning är en viktig utgångspunkt miljöbalkens 6 kap. 12 §. Inom ramen för en miljö- bedömning ska myndigheten upprätta en miljökonsekvensbeskriv- ning där den betydande miljöpåverkan som planens genomförande kan antas medföra identifieras, beskrivs och bedöms. Rimliga alter- nativ med hänsyn till planens syfte och geografiska räckvidd ska också identifieras, beskrivas och bedömas. Miljökonsekvens- beskrivningen ska sammanfatta planens innehåll, syften och för- hållande till andra planer och program, beskriva miljöförhållandena i områden som kan påverkas betydligt och miljöns sannolika utveckling om planen inte genomförs (nollalternativ). Vidare ska 
 216 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 beskrivas relevanta miljöproblem och hur miljökvalitetsmål och andra miljöhänsyn beaktas i planen. 
 Betydande miljöpåverkan som kan uppkomma med avseende på biologisk mångfald, befolkning, människors hälsa, djurliv, växtliv, mark, vatten, luft, klimatfaktorer, materiella tillgångar, landskap, bebyggelse, forn- och kulturlämningar och annat kulturarv samt det inbördes förhållandet mellan dessa miljöaspekter ska beskrivas. Det är viktigt att notera att de miljö- och omgivningseffekter som ingår är brett definierade – såväl ekologiska, medicinska som sociala effekter omfattas, liksom frågor om resurshushållning. Åtgärder som planeras för att förebygga, hindra eller motverka betydande negativ miljöpåverkan beskrivs. Hur bedömningen gjorts och vilka skäl som ligger bakom valda alternativ ska sammanfattas, liksom problem i samband med att uppgifterna sammanställdes. Slutligen ska redovisas åtgärder som planeras för uppföljning och övervak- ning av den betydande miljöpåverkan. 
 Sammanfattningsvis syftar miljöbedömningen för denna utred- ning till att beskriva vilken typisk påverkan och effekter som hög- hastighetsbanor skulle kunna ha på miljö i Sverige samt att lämna rekommendationer till fortsatt beslutsfattande och planering. 
  
 7.7.3 
  
 Avgränsning av miljöbedömningen 
  
 Miljöbedömningen ska avgränsas i omfattning och detaljeringsgrad. Det handlar om vilka miljöaspekter, sakfrågor, som bör studeras samt vilka systemgränser i tid och rum som bör användas, med hänsyn till den typ av planering som det handlar om. Avgräns- ningen har också påverkats av de osäkerheter som finns kring hög- hastighetsbanornas miljöegenskaper och om förhållanden i den miljö som påverkas. 
 Utbyggnad av höghastighetsbanor tar ett antal år och ytterligare tid behövs innan den fulla effekten uppträder. Miljöbedömningen använder så långt möjligt året 2030 som tidsmässig avgränsning. Skälet är att inom denna tid är det möjligt att bygga och trafikera höghastighetsbanorna och förändringarna i den påverkade miljön kan överblickas. 
 Höghastighetsbanor innebär omfattande utbyggnad av nya spår- sträckningar, men även ändrade förutsättningar för trafikering på befintliga spår. Utbyggnaden kan antas påverka vissa områden sär- skilt mycket. Miljöbedömningen fokuserar på typiska effekter, som 
 217 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 direkt eller indirekt kan uppstå i de områden i Sverige som berörs av nya höghastighetsbanor. Miljöbedömningen fokuserar också på banornas effekter på övriga spår, övrig tågtrafik och på andra trans- porter. Det innebär att i första hand effekter i Syd- och Mellan- sverige omfattas. 
 Prioriterat är miljöutmaningar för transportpolitiken som är sär- skilt viktiga att belysa på en strategisk och övergripande nivå. Lik- som i den nationella investeringsplaneringen koncentreras miljö- bedömningen till tre teman: 
  
 klimat och energi 
  
 landskap och bebyggelse 
  
 hälsa och befolkning. 
  
 Inom klimat och energi är energianvändning och koldioxidutsläpp särskilt viktiga. Även bygg- och anläggningsfasen bör beaktas, lik- som effekten av så kallad marginalel. 
 Inom landskap och bebyggelse är utgångspunkten att dela in landskap (inklusive bebyggelse) i karaktärsområden. Se närmare avsnitt 7.6 om landskapsanpassning. Särskilt viktiga inom temat landskap och bebyggelse bedöms kulturhistoria och kulturarv, biologisk mångfald och stads- och landskapsbild vara. 
 Inom hälsa och befolkning tas socioekonomiska effekter, buller och vibrationer, luftkvalitet, elektromagnetiska fält samt säkerhet upp. 
 Miljöbedömning använder traditionellt mål samt reglering av miljökvaliteter som vägledning för att bedöma påverkan och effekter, se avsnitt 7.7.1. Det har som nämnts inte funnits tid att utvärdera och bedöma konsekvenser med stöd av målen. Bedöm- ningsgrunderna har i stället bidragit i avgränsningen av relevanta miljöaspekter samt för att formulera rekommendationer för fort- satt planering och miljösäkring av genomförandet. 
 Avgränsning av alternativ 
 I miljöbedömningen används ett av de föreslagna stråken som illustration av typiska effekter, nämligen  
 E4-sträckningen 
  från Jön- köping via Värnamo och Ljungby till Åkarp. 
 Som underlag för att utvärdera förslag ska den framtida utveck- lingen om inte höghastighetsbanor byggs, så kallade nollalternativ, 
 218 
 SOU 2009:74 Analyser av höghastighetsalternativet 
 beskrivas. Som utgångspunkt för nollalternativ används redan beslutade investeringar. 
 Utredningsalternativet att uppgradera och bygga ut stam- banorna, se avsnitt 6.2, betraktas i miljöbedömningen som en vari- ant av nollalternativ. Det saknas dock underlag för närmare analyser av skillnaderna mellan nollalternativet och stambane- alternativet respektive utbyggnad av höghastighetsbanor ur ett miljöperspektiv. 
 Underlag och metoder 
 Det parallella arbetet i delutredningarna innebär som tidigare nämnts att det inte har varit möjligt att integrera miljöbedöm- ningen i processerna. Kontakter har dock skett löpande mellan del- utredningarna. Även den pågående nationella åtgärdsplaneringen, inklusive dess miljöbedömning, har gett betydelsefullt underlag. Även de förstudier och utredningar som gjorts för Götalandsbanan har gett viktigt underlag. Samråd har hållits med centrala förvalt- ningsmyndigheter för att få stöd i avgränsning och få underlag om prioriterade frågor. 
  
 7.7.4 
  
 Klimatpåverkan och energianvändning 
  
 Klimateffekter i noll- respektive höghastighetsalternativet 
 Klimateffekterna har beräknats utifrån effekterna på transport- arbetet som beskrivs i kapitel 6. Alla beräkningar av detta slag är behäftade med stora osäkerheter och bör ses som en uppskattning av storleksordningarna, snarare än en detaljerad prognos för utsläppens fördelning och storlek. Beräkningarna baseras på för- ändringarna i transportarbetet samt antagande för respektive trafik- slags emissionsprestanda omkring 2020. 
 Effekter på utsläpp från persontransporter beror på graden av överflyttning av resor från flyg, långväga busstrafik och person- bilstrafik. I höghastighetsalternativet ökar resandet med tåg kraf- tigt men utsläppen ökar endast i begränsad omfattning på grund av tågtrafikens höga energieffektivitet och eldrift baserad på fossilfria källor. Utsläppen från persontrafiken beräknas till omkring 0,45– 0,6 miljoner ton mindre i alternativet med höghastighetståg jämfört med nollalternativet. Minskningen är ungefär lika stor från minskat 
 219 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 flygresande som minskat bilresande medan det minskade resandet med långväga busstrafik endast ger ett marginellt bidrag. Minsk- ningen motsvarar cirka  
 3–5 
  procent av dagens nationella koldioxid- utsläpp från persontrafiken. 
 I alternativet med höghastighetsbanor minskar utsläppen av koldioxid från godstransporter med uppskattningsvis  
 0,3–0,5 
  miljoner ton per år, jämfört med nollalternativet (utfallet beror delvis på hur stor andel av godstransporterna med järnväg som utförs med eldrift, den högre siffran förutsätter en hög andel). Det motsvarar cirka  
 2–3 
  procent av hela transportsektorns nuvarande utsläpp (2007). 
 Dessa beräkningar bygger på prognostiserad framtida trafik och emissionsfaktorerna bygger på uppskattningar och antaganden. Siffrorna ska därför ses som en fingervisning om Götalands- och Europabanans effekter, inte som ett faktiskt utfall. 
 Som jämförelse kan nämnas att utsläppsberäkningar också har gjorts i samband med framtagandet av samhällsekonomiska kalky- ler inom ramen för utredningsarbetet, se kapitel 6. Resultaten av dessa visar på en reduktion av koldioxidutsläppen i samma stor- leksordning som ovan. Beräkningarna indikerar också minskade utsläpp av andra hälso- och miljöpåverkande föroreningar. 
 Klimateffekternas påverkan på den samhällsekonomiska kalkylen beror bland annat av värderingen av koldioxidutsläppen. På grund av investeringens långa livslängd kan värderingen komma att ändras, vilket påverkar kalkylresultatet. 
 Marginalel 
 Trots den kraftiga ökningen av tågets transportarbete i höghastig- hetsalternativet är tågtrafikens bidrag till koldioxidutsläppen mycket litet i exemplet ovan. Orsaken till detta är tågets energief- fektivitet och dagens användning av i huvudsak fossilfri el för framdriften. Naturvårdsverket rekommenderar som möjligt inter- vall ett kalkylvärde av 160 kg per megawattimme  
 (MWh)–500 
  kg per MWh för koldioxidutsläpp från elproduktion 2030. Det högre kalkylvärdet tillsammans med övriga redovisade antaganden om tågets energiförbrukning och trafikprognoser resulterar i att kol- dioxidutsläppsminskningarna med höghastighetsalternativet potentiellt reduceras från cirka 1 miljon ton per år till cirka 0,6 miljoner ton per år jämfört med nollalternativet. 
 220 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Energianvändning 
 Enligt Energimyndigheten motsvarar transportsektorns energian- vändning en fjärdedel av Sveriges totala energianvändning och upp- gick år 2008 till 128 terrawattimmar (TWh). 95 TWh var inrikes- transporter. Järnvägens energianvändning uppgår till 2,8 TWh per år. Figur 7.2 illustrerar energianvändningen fördelad på olika trafik- slag. 
 Figur 7.2 Energianvändning per trafikslag, inrikes transporter år 2008 
  
 Källa:  
 Statens energimyndighet 
 . 
  
 Förutom till framdrift använder järnvägstrafiken elektricitet även till exempelvis belysning, signaler och växelvärme, medan diesel används i vissa spår- och vägfordon i järnvägssystemet. Vägfordon och arbetsredskap som används vid underhåll av järnvägen använder bensin och diesel. 
 Fördelat på person- och godstrafik uppgick energianvändning på statens spåranläggningar till 936 respektive 974 gigawattimmar (GWh) per år 2006. Omräknat till personkilometer och bruttoton- kilometer motsvarar detta 0,0976 kilowattimmar (kWh) per per- sonkilometer respektive 0,044 kWh per tonkilometer (Banverket). Figur 7.3 och 7.4 illustrerar energianvändning per transportkilo- meter för olika trafikslag. 
 221 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 7.3 Energianvändning per personkilometer och trafikslag 2003 
  
 Källa:  
 Naturvårdsverket. 
 Figur 7.4 Energianvändning per tonkilometer och transportslag 2003 
  
 Källa:  
 Naturvårdsverket 
 . 
  
 Nya höghastighetsbanor möjliggör en överflyttning av resande till tåg från andra, mer energikrävande transportslag såsom bil, buss och flyg. Detta innebär en minskning av den totala energianvänd- ningen. 
 Framtidens tåg kan komma att kräva mer energi eftersom hastigheterna är högre och luftmotståndet därigenom större. Sam- tidigt förbättrar teknikutvecklingen tågens prestanda och energi- effektivitet. Enligt en studie från Kungliga Tekniska högskolan 
 222 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 (KTH) bedöms energiförbrukningen för tågtransporter på grund av troliga förbättringar 2025 för långväga persontransporter vara cirka 0,052 kWh per personkilometer och för godstransporter vara cirka 0,038 kWh per tonkilometer (Evans, Adams, Gross, Energy Consumtion and Related Air Pollution for Scandinavian Electric Passenger Trains, Report KTH/AVE 2006:46). 
 I tabell 7.4 och tabell 7.5 används uppgifter från Banverket (Norrbotniabanan, järnvägsutredning 120,  
 Robertsfors–Skellefteå– 
  Ostvik. Utställningshandling  
 2008-06-30) 
  för att beräkna skill- naden i energiförbrukning. Uppgifterna för energianvändning avser år 2000 och för att anta en framtida teknikutveckling har energi- förbrukningen reducerats med 30 procent för flyg, bil, buss och sjöfart. Energianvändningen avser endast framdriften av fordon. 
 Tabell 7.4 Energianvändning persontrafik 2008 
  
 Energianvändning med 30 % reduktion 
  
 kWh/pkm 
  
 Tåg 
  
 0,052 
  
 Flyg 
  
 0,462 
  
 Bil 
  
 0,231 
  
 Buss 
  
 0,091 
  
 Källa:  
 Banverket. 
  
 Tabell 7.5 
  
 Energianvändning godstrafik 2008 
  
 Energianvändning med 30 % reduktion 
  
 kWh/pkm 
  
 Tåg 
  
 0,038 
  
 Sjöfart 
  
 0,056 
  
 Lastbil 
  
 0,364 
  
 Källa:  
 Banverket. 
 I figur 7.5 och 7.6 visas den beräknade förändringen i energian- vändning som höghastighetsbanor förväntas ge genom överflytt- ning från andra trafikslag. För persontrafiken beräknas en minsk- ning på cirka 1 350 GWh medan en minskning på cirka 2 440 GWh förväntas för godstrafiken. Det bör noteras att alla beräkningar av detta slag innehåller antaganden om framtiden och stora osäker- heter och att de snarare är en uppskattning av storleksordningarna, än en detaljerad prognos för energiförbrukningen. 
 223 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 7.5 
  
 Förändring i energianvändning mellan färdmedlen som en följd 
  
 av höghastighetståg i Sverige 
  
 Förändring i energiåtgång, framdrift av persontrafik 2020 
  
 1000 
  
 500 
  
 GWh 
  
 0 
  
 Tåg 
  
 Flyg 
  
 Bil 
  
 Buss 
  
 Nettoförändring 
  
 GWh 
  
 -500 
  
 -1000 
  
 -1500 
  
 Källa:  
 Atrax Energi AB. 
 Figur 7.6 Förändring i energianvändning mellan färdmedlen som en följd av en utvecklad godstrafik på järnväg i Sverige 
  
 Förändring i energiåtgång, framdrift av go dstrafik 2020 
  
 1000 
  
 500 
  
 0 
  
 -500 
  
 Tåg 
  
 Sjöfart 
  
 Last bil 
  
 Net toförändring 
  
 GWh 
  
 -1000 
  
 GWh 
  
 -1500 
  
 -2000 
  
 -2500 
  
 -3000 
  
 Källa:  
 Atrax Energi AB. 
 I figurerna ovan ingår inte byggnation, drift, underhåll, tillverkning och skrotning. Vid en jämförelse av energieffektiviteten för väg- och järnvägstransporter där endast framdriften inkluderas är järn- vägstransport cirka fem gånger så energieffektiv som vägtransport. Om infrastrukturens energianvändning inkluderas (byggnation, drift, underhåll och rivning) reduceras detta försprång till cirka två 
 224 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 till tre gånger, enligt en studie från Linköpings universitet (Svens- son, N.  
 Life-Cycle 
  Considerations for Environmental Management of the Swedish Railway Infrastructure, Linköpings universitet, 2006) Nämnda studies systemavgränsning inbegriper dock inte återvinning av material. 
 Detta visar att sett till järnvägssystemet som helhet, trafikering och infrastruktur, så står järnvägsinfrastrukturen för en förhållan- devis stor del av energiförbrukningen. Trots detta visar räkne- exemplen ovan att tillkomsten av höghastighetsbanor i Sverige har stor potential att reducera energianvändningen i transportsektorn. För att hålla nere järnvägens miljöpåverkan och minska de stora mängder energi som krävs för uppbyggnaden är det viktigt att välja rätt vad gäller järnvägssträckning, utformning, material och bygg- metod. 
 Sammanfattning av klimatpåverkan 
 Transportsektorns andel av de svenska utsläppen av växthusgaser är i dag cirka 30 procent. Järnvägstransporterna står här för en till två procent. Effekterna på växthusgasutsläppen av höghastighets- alternativet beror på graden av överflyttning av resor från andra trafikslag. Enligt beräkningar uppskattas höghastighetståg på kort sikt kunna minska transportsektorns koldioxidutsläpp (för både gods- och persontrafik) med i storleksordningen 1 miljon ton per år, vilket motsvarar cirka fem procent av transportsektorns nuvarande utsläpp, eller 7,5 procent med hänsyn till flygets större klimatpåverkan (utsläpp i stratosfären). Effekterna på längre sikt kan bli större, bland annat på grund av minskat bilinnehav längs med höghastighetsbanorna. 
 Vid bedömning av olika transportslags energiförbrukning bör inte endast framdriften beaktas, utan även byggnation, drift, underhåll, tillverkning och skrotning. Med ett sådant perspektiv sjunker järnvägens energieffektivitet relativt vägtransporters från att vara 5 gånger så effektivt till  
 2–3 
  gånger så effektivt. 
 225 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 7.7.5 
  
 Landskap och bebyggelse 
  
 Höghastighetsbanorna kommer att påverka såväl landskapet som bebyggelseutvecklingen på olika sätt. I detta skede av planerings- arbetet är det inte möjligt att närmare beskriva vilken påverkan som kan förväntas. I utredningen har i stället landskap och områden som är extra känsliga för de ingrepp som en ny järnväg innebär identifierats. I de städer som berörs ska den nya banan samspela med bebyggelseutvecklingen. Här kan en ny bana innebära såväl en möjlighet som en svårighet för planering och stadsutveckling. 
 Kulturhistoria och kulturarv 
 En analys av höghastighetsbanornas tänkta påverkan på kultur- historia och kulturarv är svår att genomföra eftersom det är svårt att bedöma hur framtidens människor kommer att se på dagens kulturmiljö och det historiska kulturarvet. I miljöbedömningen har jag därför valt att fokusera på bebyggelsens historiska betydelse. I det följande diskuteras vilka typiska effekter höghastighetsbanorna kan ha på kulturhistoriska miljöer och annat kulturarv. 
 En utbyggnad av höghastighetsbanor kommer att ha en struktu- rerande effekt. Hur detta påverkar kulturhistoria och kulturarv är dock svårbedömt. I flera av de städer som berörs – Norrköping, Linköping, Jönköping och Borås – planeras omfattande stadsom- vandlingar till följd av den nya banan och/eller nya eller ombyggda resecentrum. Dessa stadsomvandlingar handlar inte bara om expan- sion, även stadens funktioner påverkas, till exempel om innerstaden i Linköping växer över Stångån eller om Jönköpings centrum drar sig söderut mot Munksjön. Dessa förändringar kan vara betydande ur många aspekter, men att uttala sig om hur kulturhistoria eller kulturarv påverkas låter sig inte enkelt göras. 
 I några orter kan det bli aktuellt att anordna stationer och rese- centrum i perifera lägen, till exempel i Nyköping, Värnamo, Ulri- cehamn och Bollebygd. 
 Stockholm och Helsingborg är exempel på städer där anslut- ningen av höghastighetsbanorna till befintliga banor och rese- centrum kan vara särskilt besvärlig. Här finns särskilt stor risk att själva byggandet av höghastighetsbanorna påverkar staden – och övrigt fjärr- och tågtrafik – under lång tid. 
 226 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Höghastighetsbanorna syftar till regionala utvecklingseffekter av olika slag. Regionförstoring är exempel på en effekt som på- verkar människors liv, till exempel val av bostadsort eller arbete. Därmed kan också kulturarvet påverkas, till exempel om Borås tydligt blir en del av Göteborgsregionen eller daglig arbetspendling mellan Norrköping och Stockholm blir en enkel sak. Jönköping är ett exempel på en ort som tydligt kan påverkas av ökad tillgänglig- het genom kortare restider till alla tre storstadsregionerna. 
 Precis som alla andra järnvägar (och vägar) kommer höghastig- hetsbanorna att fragmentera landskapet. Fragmentering och bar- riäreffekter är i princip negativa effekter, men betydelsen av effek- terna varierar kraftigt. Förutom att lokalisering och utformning spelar roll, kan effekterna punktvis förebyggas eller lindras genom passager, tunnlar eller överdäckningar. 
 Höghastighetsbanorna kan till viss del följa befintliga kommu- nikationsstråk (vägar, järnvägar). Dessa stråk kan vara mer eller mindre anpassade till landskapet. Generellt är det bra med tanke på fragmentering att höghastighetsbanorna följer stråken även om effekter lokalt kan förstärkas på ett negativt sätt. Frågan om land- skapsanpassning samt reducering av barriäreffekter behandlas sär- skilt i avsnitt 7.6. 
 Exempel på landskap som kan vara känsliga för påverkan av höghastighetsbanorna anges i bilaga 5. 
 Ekologi och biologisk mångfald 
 Påverkan på den biologiska mångfalden har studerats med utgångs- punkt i den biologiska strukturen på landskapsnivå. I det följande diskuteras vilka typiska effekter höghastighetsbanorna kan ha på biologisk mångfald. Utgångspunkten är densamma som gäller för kulturhistoriska värden, att höghastighetsbanorna fragmenterar landskapet och kan skapa barriäreffekter. Banans lokalisering är viktig och på vissa ställen kan effekterna förebyggas eller lindras genom passager, tunnlar eller överdäckningar (så kallade eko- dukter). Om höghastighetsbanorna följer befintliga kommunika- tionsstråk kan det generellt sett vara positivt med tanke på biolo- gisk mångfald även om negativa effekter lokalt kan förstärkas av den nya banan. Hur höghastighetsbanorna kommer att påverka den biologiska mångfalden och vilken betydelse det har går dock inte att avgöra i detta skede. De exempel på känsliga landskap som 
 227 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 gäller för kulturmiljöerna, se bilaga 5, kan i stor utsträckning också vara relevanta när det gäller risker för den biologiska mångfalden. Därutöver finns ett antal områden som är av särskilt biologiskt intresse. Dessa återfinns också i bilaga 5. 
 Stads- och landskapsbild 
 I miljöbedömningen har analyserats hur höghastighetsbanorna kan komma att relatera till stads- och landskapsbilden. Hur höghastig- hetsbanorna kan komma att påverka stads- och landskapsbild beror av lokalisering och utformning av banorna samt på andra föränd- ringar av markanvändning och bebyggelse. 
 Några exempel på känsliga områden är 
  
 Stockholm, särskilt innerstaden 
  
 Trosaåns och Nyköpingsåns dalgångar 
  
 Kolmården, Getåravinen och passagen mot Malmölandet 
  
 Linköping 
  
 Hålavedens mosaiklandskap 
  
 Östra Vätternbranten 
  
 Jönköping 
  
 Dumme mosse och Komosse 
  
 Ätradalen och Viskadalen 
  
 Borås 
  
 Rävlanda-Bollebygd 
  
 Store mosse 
  
 det sjörika landskapet söder och öster om Värnamo 
  
 odlingslandskapet vid sjön Hindsen 
  
 sjön Bolmen med omgivningar av lövskog 
  
 kustzonen vid Öresund. 
  
 228 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Jämförelse med nollalternativet 
 Även om höghastighetsbanorna inte byggs ut kommer tågtrafiken att öka. Genom en sådan satsning som stambanealternativet som beskrivs i avsnitt 6.4 kommer utbyggnad och andra infrastruktur- åtgärder att påverka såväl kulturmiljö som biologisk mångfald och landskapsbild. 
 Det nollalternativ som ingår i miljöbedömningen innebär dock inte den stora omfattning av nya spår och nya stationslägen som höghastighetsbanorna skulle medföra. Inverkan på kulturmiljö och kulturarv – positiv eller negativ – blir i ett sådant alternativ väsent- ligt mindre. Detsamma gäller för påverkan på biologisk mångfald samt stads- och landskapsbild. 
  
 7.7.6 
  
 Hälsa och befolkning 
  
 Miljörelaterade hälsoproblem förknippade med spårbunden trafik är främst ljudrelaterade. Luftföroreningar, elektromagnetiska fält samt ljusstörning kan i vissa fall också vara av betydelse, men buller och vibrationer dominerar som miljörelaterade hälsorisker. 
 Överflyttning till tåg från personbil och flyg förväntas bidra med en minskning av utsläppen av kolväten, svavel- och kväve- oxider. 
 Socioekonomiska effekter och folkhälsa 
 Förbättrade järnvägskommunikationer innebär nya möjligheter genom en ökad rörlighet att få tillgång till arbetsmarknader längre från bostaden. Detta stimulerar också den ekonomiska utveck- lingen i den region man bor. En ökad rörlighet ger också tillgång till ett kulturutbud inom en större geografisk sektor. De förbätt- rade kommunikationerna torde sammantaget innebära en positiv påverkan på folkhälsan. 
 En järnväg innebär emellertid i den mindre skalan en barriär för människors rörelsemönster och möjlighet att nyttja näraliggande omgivningar. För att mildra järnvägens barriäreffekter kan plan- skilda passager i form av broar eller tunnlar över eller under järn- vägen byggas. Graden av konsekvens är beroende av antal plan- skilda passager, deras placering och utformning samt hur många 
 229 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 människor som berörs. Järnvägens utformning har stor betydelse för barriäreffekten, se avsnitt 7.6. 
 Störst förändring kommer att uppstå med de sträckningar på landsbygden som ligger förhållandevis långt ifrån befintlig infra- struktur, eftersom denna i sig är en så kraftig barriär. I lägen långt ifrån dagens barriärer kommer en ny barriär att upplevas som stor, även om befintlig vägstruktur behålls med hjälp av broar och tunnlar. 
 Buller från höghastighetsbanor 
 Transportsektorn orsakar i dag stora bullerproblem i Sverige. Ungefär två miljoner personer utsätts för bullernivåer från väg, järnväg eller flyg högre än riktvärdet 55 decibel, dB(A) Leq (medelljudnivå), utanför sin bostad. Cirka 410 000 personer utsätts nattetid för bullernivåer från järnväg högre än riktvärdet 45 decibel, dB(A) L max (maximal ljudnivå) inomhus. 
 Sömnstörningar anses vara en av de allvarligaste hälsoeffekterna av tågbuller. För att undvika sömnstörningar bör ljudnivån under- stiga Leq 30 dB(A) och L max understiga 45 dB(A). Risken för att väckas ökar med antalet bullerhändelser. 
 Buller från tågtrafik uppfattas ofta som mindre störande än buller från vägtrafik vid samma ljudnivå och sambanden med ohälsa är inte lika dokumenterat som för vägtrafikbuller. Järnvägsbuller är normalt mer högfrekvent än vägtrafikbuller vilket innebär att det inte leds lika långt och dämpas lättare. Det leder i sin tur till att ljudnivån inomhus blir lägre, även om bullret utomhus har samma nivå som från vägtrafik. 
 Höghastighetsbanan innebär dock dels en ny ljudkälla där den byggs, dels ger den högre hastigheten en högre andel högfrekvent ljud. Vilka skyddsåtgärder som är lämpliga för dessa fordon och banor bör utredas i detalj. 
 Rent allmänt bör skyddsåtgärder genomföras så att gällande riktvärden för buller (maximal ljudnivå 45 dBA inomhus nattetid samt maximal ljudnivå 70 dBA på uteplats) klaras. 
 Trots dessa åtgärder kommer tågen att upplevas störande sär- skilt utomhus vilket kan påverka natur- och kulturmiljöer och fri- luftsupplevelser. Omfattning och möjliga åtgärder bör studeras i kommande järnvägsplaneringsprocess. 
 230 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 De prognostiserade överflyttningseffekterna av trafik gör att frågan om framtida bullerstörningar blir mycket komplex och de totala effekterna vad gäller buller har inte varit möjlig att bedöma inom utredningens ram. 
 Vibrationer från höghastighetsbanor 
 Tågtrafik ger under vissa förhållande upphov till vibrationer i byggnader. Markvibrationer i samband med tågtrafik är i många områden ett problem. Vibrationerna kan förstärka den upplevda störningen från tågbuller. För vibrationer har Banverket tillsam- mans med Naturvårdsverket utarbetat riktlinjer. Där ny järnväg byggs kan man med förstärkningsåtgärder se till att komfort- störande vibrationer inte uppstår. Åtgärderna ska alltid övervägas vid nybyggnad. 
 Risken för störande vibrationer på grund av den nya järnvägen bedöms vara liten och inte lokaliseringsstyrande eftersom proble- men bedöms kunna förebyggas med lämpliga byggmetoder. Dock bör i det fortsatta arbetet utredas hur järnvägens underbyggnad lämpligast utformas liksom geotekniska förhållanden i utrednings- områden. Detta bör göras i ett tidigt skede av planeringen. 
 Höghastighetsbanornas effekt på luftkvaliteten 
 Utsläpp av luftföroreningar är i dag ett problem både globalt och inom särskilt utsatta områden, som storstäder. Sverige har bland annat genom de nationella miljömålen åtagit sig att minska trafi- kens klimatpåverkan. 
 Tåg är ett bra transportmedel ur luftkvalitetssynpunkt. Över- föring av transporter från andra trafikslag till tåg ger generellt en positiv effekt för luftkvaliteten och möjligheten att klara miljö- kvalitetsnormer ökar. 
 Det sker en spridning av partiklar från järnvägen i huvudsak i form av metaller från slitage i samband med järnvägstrafik och drift. Några källor är bromsar, hjul och räls samt kontaktledning och strömavtagare. Halten av de partiklar som sprids från järnvägen ligger under den norm för luftkvalitet som finns för att skydda människors hälsa (VTI rapport 538, 2006). Halterna på stationer i 
 231 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 tunnlar är däremot högre. Forskning pågår för att ta reda på om de är skadliga för människors hälsa. 
 Höghastighetsbanor och elektromagnetiska fält 
 Kring den strömförande utrustningen kommer elektromagnetiska fält att alstras, i första hand i anslutning till tågens drivmotorer. Påverkan från elektromagnetiska fält har debatterats flitigt under de senaste åren främst med avseende på mobiltelefoni, men även risker med exponering av elektromagnetiska fält i närheten av kraftledningar och transformatorstationer har uppmärksammats. De flesta studier som utförts har fokuserats på de högfrekventa och växlande magnetiska fälten då det är dessa som tros ge upphov till skadliga effekter. Resultaten från de studier som gjorts är motstri- diga och det är svårt att se tydliga samband mellan magnetiska fält och negativa hälsoeffekter. 
 Banverket tillämpar den försiktighetsprincip som Internatio- nella strålskyddskommissionen (ICRP) och övriga ansvariga myn- digheter formulerat vilket innebär att Banverket ska planera, pro- jektera och bygga statens spåranläggningar så att magnetfältet begränsas. Denna försiktighetsprincip bör gälla även vid byggna- tion av höghastighetsbanor. 
 Den tekniska standarden för bana och fordon är ännu inte fast- ställd men troligen kommer de elektromagnetiska fälten som gene- reras av framtidens järnväg att vara i samma storleksordning som i dagsläget eller något lägre. 
 Järnvägens påverkan på människors exponering för elektromag- netiska fält bedöms vara liten och några hälsokonsekvenser bedöms inte uppkomma. 
 Vid kommande detaljprojektering bör dock förhållandena närmast omkring de strömförande ledningarna och transformato- rerna kartläggas och de åtgärder som behövs beslutas i samråd med berörda miljömyndigheter. Man bör även göra en beräkning av de magnetiska fält som kan uppkomma i närheten av banan intill bebyggelse eller där folk stadigvarande vistas. 
 232 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 Höghastighetsbanor och risk och säkerhet 
 Olycksrisken i samband tågtransporter är mycket låg i jämförelse med andra trafikslag. Exempelvis är risken att omkomma i en tåg- olycka cirka 10 gånger lägre än i en vägtrafikolycka mätt per personkilometer. 
 Trots en stadigt ökande tågtrafik minskar antalet olyckor på det svenska järnvägsnätet. På höghastighetsbanorna kommer det inte att finnas några plankorsningar vilket reducerar riskerna ytterligare jämfört med dagens standard. 
 Höghastighetsbanorna dimensioneras inte för traditionella godståg, vilket innebär att transporter av tungt farligt gods inte planeras ske på banan. 
 Trots att sannolikheten för att en olycka inträffar är mycket låg för järnvägstransporter sker det olyckor. Genom att identifiera och bedöma risker i tidiga skeden ökar möjligheterna att genomföra kostnadseffektiva åtgärder för att reducera identifierade risker. 
 För höghastighetsbanorna finns ett antal frågeställningar och osäkerheter som till stor del beror på de höga hastigheter som kommer att gälla. Dessa bör utredas vidare inom den kommande planerings- och projekteringsprocessen. Det gäller tillexempel åtgärder avseende behov av stängsling, särskilda säkerhetsåtgärder vid och i anslutning till stationer och plattformar, avstånd till väg och bebyggelse i järnvägens närhet. 
 Den minskade vägtrafik som förväntas bli resultatet av hög- hastighetsbanorna påverkar också risk- och säkerhetsfrågorna. Någon bedömning av överflyttningseffekterna har inte gjorts inom ramen för utredningen av miljöeffekterna. 
 Jämförelse med nollalternativet 
 Järnvägsnätet kommer att byggas ut och kompletteras i befintliga lägen vilket innebär mindre barriäreffekter i nollalternativet. Även en utbyggnad av befintlig järnväg kommer att ge positiva effekter på folkhälsan enligt ovan. 
 Med en utbyggd kapacitet i befintliga sträckningar finns en risk för att bullerstörningarna förvärras i lägen som redan i dag har höga tågbullernivåer om inte åtgärder genomförs. Banverket har tagit fram ett åtgärdsprogram enligt förordningen om omgivningsbuller  
 (2009–2013) 
  för att minska bullerstörningarna från järnvägs- 
 233 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 trafiken. Åtgärdsprogrammet omfattar de järnvägssträckor som 2006 trafikerades av mer än 60 000 tåg. Åtgärdsprogrammet hanterar inte detaljerade åtgärder i enskilda kommuner eller för enskilda fastigheter, utan syftar till att sprida information om buller från järnväg, de möjligheter som finns att begränsa bullret samt in- formera om planerade bullerskyddsåtgärder. 
 En utbyggd kapacitet för person- och godstrafik kan leda till ökade vibrationer i redan utsatta lägen om inte åtgärder vidtas. 
 Nollalternativet innebär en ökad kapacitet i järnvägsnätet vilket leder till en viss överflyttning från andra trafikslag till järnvägs- transporter. Det leder i sin tur till minskade utsläpp av luftförore- ningar. Överflyttningseffekten (och minskningen av utsläpp) blir dock inte i samma storleksordning som i höghastighetsalternativet. 
 De elektromagnetiska fält som genereras av en järnvägstrafik i nollalternativet bedöms vara i samma storleksordning som i dags- läget eller öka något. 
 Slutsatser hälsa och befolkning 
 De finns positiva socioekonomiska effekter och effekter på folk- hälsa i båda alternativen genom förbättrade kommunikationer och en ökad rörlighet. Barriäreffekter uppträder i en ny lokalisering i nollalternativet. En höghastighetsbana kan orsaka en annan typ av högfrekvent buller som dock inte sprids på långa avstånd men i en ny lokalisering. Den speciella typ av buller höghastighetståg orsakar behöver utredas vidare. En utbyggnad i nollalternativet kan förvärra situationen både när det gäller buller och vibrationer för redan störda. 
 När det gäller luftföroreningar innebär höghastighetsalternativet en större överflyttningseffekt från andra trafikslag till järnvägs- transporter än nollalternativet och därigenom till minskade utsläpp av luftföroreningar. Frågan är dock komplex och utsläppen behöver kvantifieras mer noggrant. 
 Beträffande risk och säkerhet samt elektromagnetiska fält är skillnaden mellan alternativen svår att bedöma men slutsatsen är att risken är av mindre betydelse varför den inte påverkar valet mellan alternativen. 
 234 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.8 
  
 Koppling till det europeiska höghastighetsnätet 
  
 I mitt uppdrag ingår att utreda möjligheterna till sammankoppling med ett europeiskt höghastighetsnät. I avsnitt 4.7 redogörs för Danmarks och Tysklands befintliga planer för järnvägen. Sverige kan naturligtvis inte ställa krav på vilka åtgärder andra länder ska genomföra. I det följande beskrivs dock de förutsättningar som behövs för att en sammankoppling ska vara möjlig. 
  
 7.8.1 
  
 Kopplingen via Danmark 
  
 Öresundsbron nyttjas i dag av regionala Öresundståg samt fjärr- trafik till Stockholm, Göteborg och Ystad. I högtrafik är kapacite- ten i princip fullt utnyttjad. Med höghastighetståg via Öresunds- bron kan restiden mellan Malmö C och Köpenhamn minska med cirka fem minuter. Med dagens kapacitet kan man räkna med ett höghastighetståg per timme och riktning. Ett sätt att öka kapaci- teten skulle kunna vara att bygga en ny godstunnel från Peppar- holm (den konstgjorda ö i Öresund som byggdes i samband med Öresundsbron) till Dragör, söder om Öresundsförbindelsen. 
 Integrationen i Öresundsregionen och den ökade efterfrågan på godstrafik och höghastighetstrafik genom Danmark kräver på sikt ytterligare en fast förbindelse över Öresund för att klara kapa- citetsefterfrågan. En sådan förbindelse kan till exempel etableras mellan Helsingborg och Helsingör genom nya spår för både person- och godstrafik. 
 Förbindelsen mellan Helsingör och Köpenhamn utgörs i dag av en dubbelspårig järnväg, Kystbanen, som trafikeras med regional- tåg. Det är mycket tätt mellan stationerna på linjen vilket drar ned medelhastigheten på banan. Restiden  
 Helsingör–Köpenhamn 
  är 45 minuter. 
 Det finns i dag inga ambitioner, varken på regional eller natio- nell nivå, att uppgradera Kystbanen eller bygga någon alternativ järnväg mellan Helsingör och Köpenhamn. Det finns dock sam- arbetsprojekt för att förbättra transportinfrastrukturen i Öresunds- regionen. Där diskuteras olika lösningar både vad gäller fasta för- bindelser och utbyggnader på båda sidor om sundet. Se vidare avsnitt 3.3.3. 
 235 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Kastrup som viktig knutpunkt 
 Kastrup är en etablerad trafikknutpunkt för långväga resor med flyg. En station för höghastighetståg vid Kastrup kan få en ökad roll för anslutningsresor med tåg till flyg som har destinationer utanför tågets direkta marknadsområde. För en sådan funktion behöver stationens kapacitet förbättras. En förutsättning är också att huvuddelen av den godstrafik som i dag passerar via Kastrup kan ta andra vägar, till exempel via en fast förbindelse mellan Hel- singborg och Helsingör. 
  
 Köpenhamn–Fehmarn 
  
 Nuvarande förbindelse från Köpenhamn till Rödby är bara delvis elektrifierad och på sista delen från Vordingsborg till Rödby är banan enkelspårig. I avtalet med Tyskland om förbindelsen över Fehmarn bält ingår att banan ska elektrifieras och till stor del utrustas med dubbelspår, se vidare avsnitt 4.7.2. Storströmsbron kommer dock att förbli enkelspårig vilket betyder att den också fortsättningsvis kommer att vara en flaskhals för tågtrafiken. 
 Den danska infrastrukturplanen innehåller en ny utbyggnad av spåren mellan Köpenhamn och Ringsted med troligtvis en ny bana via Köge. Standarden på den nya banan är inte slutgiltigt fastställd. Nuvarande bana används främst för persontrafik, men med öpp- ningen av Fehmarn  
 bält-förbindelsen 
  2018 kommer även godstrafi- Martinez att använda banan i stor utsträckning. 
 Med Fehmarn  
 bält-förbindelsen 
  kommer restiden mellan Köpenhamn och Hamburg att reduceras med cirka 1 timme. För att reducera restiden ytterligare krävs en upprustning av delar av banan på den danska sidan. På längre sikt bör en ny bana byggas längs motorvägen från Köge till Rödby. Om en ny järnväg byggs med standard för minst 250 kilometer i timmen kan restiden kraf- tigt reduceras. I dag finns dock inga officiella ställningstaganden i Danmark, varken på regional eller nationell nivå, för nya ban- sträckningar mot Fehmarn. 
 236 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.8.2 
  
 Kopplingen till Tyskland 
  
 Den planerade fasta förbindelsen över Brown bält kommer att bli en kombinerad väg- och järnvägsförbindelse med motorvägs- standard och elektrifierat dubbelspår. Järnvägsförbindelsen byggs för både person- och godstrafik. Hastighetsstandarden blir högst 250 kilometer i timmen. En trolig utveckling är att förbindelsens kapacitet till stor del kommer att användas för godstrafiken mellan Skandinavien och Tyskland som med denna förbindelse får avsevärt kortare och snabbare transporter än i dag. För höghastighetstrafi- ken bör två tåglägen per timme och riktning reserveras så att tågen kan köra i timmestrafik från Köpenhamn till både Berlin som Hamburg. 
 Genom den fasta förbindelsen kommer restiden med tåg mellan Köpenhamn och Hamburg att minska med en timme från dagens 4,5 timmar till 3,5 timmar. Avståndet är 360 kilometer vilket inne- bär en medelhastighet på 100 kilometer i timmen. 
  
 Fehmarn–Lübeck–Hamburg 
  
 Banan mellan Puttgarden och Lübeck är enkelspårig och är inte elektrifierad. Den har en relativt låg standard och linjeföringen är inte optimal för högre hastigheter. Enligt avtalet mellan Tyskland och Danmark om Fehmarn  
 bält-förbindelsen 
  utfäster sig Tyskland att banan ska elektrifieras till 2018. Efter 2018 kommer dubbelspår att byggas på sträckan. En flaskhals på sträckan som kommer att kvarstå är bron över Fehmarsund. 
 Från Lübeck till Hamburg finns elektrifierat dubbelspår som är under uppgradering till hastighetsstandarden 160 kilometer i tim- men. Uppgradering och andra åtgärder som dubbelspår på vissa sträckor ska enligt plan färdigställas under 2009, se vidare av- snitt 4.7. På sträckan finns omfattande regionaltrafik och gods- trafik som begränsar möjligheterna att köra höghastighetståg med de restider som eftersträvas. 
 Vid Hamburg Hauptbahnhof finns anknytningar till det tyska höghastighetsnätet med förbindelser mot bland annat Berlin, Han- nover, Bremen och Köln. 
 237 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 SOU 2009:74 
  
 Lübeck–Berlin 
  
 Ett alternativ till att nå Berlin via Hamburg kan utgöras av möjlig- heten till en utbyggnad av förbindelsen mellan Lübeck och Berlin. En sträckning över Schwerin skulle ge ett bra underlag för för- bindelsen. Det skulle innebära att Berlin skulle få direkt snabb- tågsförbindelse med Stockholm och Köpenhamn. Restiderna till Berlin skulle kunna bli 5 timmar och 30 minuter från Stockholm och 2 timmar 45 minuter från Köpenhamn. 
  
 7.8.3 
  
 Godstrafiken 
  
 Utbyggnaden av nya spår mellan Skandinavien och Tyskland har även som syfte att öka kapaciteten för gods på järnväg. 
 Godstågen ställer inte höga krav på hastighetsstandard men väl på lastprofil, bärighet och lutningar. Det är därför viktigt att även detta beaktas vid utbyggnad av nya banor. Kombinationen gods- trafik och höghastighetstrafik innebär att kapaciteten blir högt utnyttjad även vid måttlig trafikintensitet. Därför behöver behovet av förbigångsspår också undersökas. Godstågen kan även utnyttja nuvarande spår när dessa elektrifieras. 
 I genomsnitt bör förbindelsen från Köpenhamn till Hamburg ha kapacitet för två godståg per timme och riktning. På sikt måste tåglängder på upp till 1 000 meter kunna trafikera banan. Från Lübeck till Maschen söder om Hamburg finns möjlighet att finna andra lösningar än att utnyttja huvudlinjen  
 Lübeck–Hamburg. 
  Dock behövs elektrifiering och eventuellt kapacitetsförstärkning på den alternativa sträckan. 
 I dag passerar ungefär 15 godståg per dygn genom Danmark mellan Sverige och Tyskland. Detta antal kan komma att tredubblas fram till 2030, bland annat som en följd av Fehmarn  
 bält-förbindel- 
  sen. Behovet av en ny fast förbindelse över Öresund kommer också att öka. Redan i dag är godstrafiken ett hinder för persontrafikens utveckling över sundet. Utifrån en samlad bedömning av dagens kapacitetsbegränsningar och prognoser för trafikutvecklingen i regionen är min uppfattning att en ny fast förbindelse över Öre- sund behöver komma till stånd omkring 2025. 
 238 
  
 SOU 2009:74 
  
 Analyser av höghastighetsalternativet 
  
 7.8.4 
  
 Slutsatser kopplingen till det europeiska höghastighetsnätet 
  
 Det finns möjlighet att koppla samman ett svenskt höghastighets- nät med det europeiska höghastighetsnätet. I både Danmark och Tyskland bör man räkna med att förbindelserna byggs ut etappvis. Första steget sker 2018 när den fasta förbindelsen över Brown bält står klar och en ny bana byggs mellan Köpenhamn och Ring- sted. 
 Det kommer att vara möjligt att köra genomgående höghastig- hetståg genom Danmark och Tyskland. Utsikterna att köra hög- hastighetståg i hastigheter över 250 kilometer i timmen är dock enligt min bedömning små. Däremot kan trafik i upp till 160 kilo- meter timmen ske med uppgradering och kapacitetsförstärkning av befintliga banor genom Danmark och norra Tyskland. 
 239 
  
 8 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 8.1 
  
 Organisatorisk modell 
  
 Eftersom projektet befinner sig i ett mycket tidigt planerings- skede är de bedömningar och förslag som redovisas i detta avsnitt översiktliga och gjorda utifrån ett övergripande och principiellt perspektiv. 
 Mina bedömningar och förslag: 
  
 Staten bör bilda ett projektbolag som samordnar de statliga insatserna och svarar för planering, projektering, upphand- ling och framtida förvaltning av avtal som avser höghastig- hetsbanorna. Bolaget bör bära statens risker i projektet och hantera bidrag från EU, regioner och kommuner. 
  
 Projektbolaget bör upphandla byggande, drift och underhåll av banornas olika etapper av ett eller flera privata infrastrukturbolag. 
  
 Infrastrukturbolagen bör svara för detaljprojektering, byg- gande, drift och underhåll av banorna. 
  
 I det fall staten väljer att finansiera projektet via anslag eller lån till projektbolaget kan upphandling ske direkt via funk- tionsentreprenader utan bildande av särskilda infrastruktur- bolag. 
  
 Mark för byggande av banorna bör förvärvas av projekt- bolaget. 
  
 Banverket bör på uppdrag av projektbolaget tilldela kapacitet på höghastighetsbanorna inom ramen för det ordinarie tåg- planearbetet. 
  
 241 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Operatörerna bör betala en banavgift och en särskild avgift till projektbolaget som också fastställer storleken på avgif- terna. 
  
 Godstransportoperatörerna bör betala en särskild banavgift till Banverket för att få tillgång till den kapacitet som frigörs på stambanorna. 
  
 Fordon för persontrafik på höghastighetsbanorna bör anskaffas och bekostas av respektive operatör. 
  
 Stationerna längs med banorna bör ägas och förvaltas av Jernhusen AB, andra fastighetsbolag eller av lokala aktörer som exempelvis kommuner. Stationerna bör organisatoriskt ligga utanför projektet. Detta förutom spår, plattformar, plattformsförbindelser och informationssystem som bör ingå i projektet. 
  
 Depåer för fordonsunderhåll bör inte ingå i projektet utan betraktas som en del av operatörernas ansvar. 
  
 Den totala anläggningskostnaden för projektet så som det avgränsats i avsnitt 6.5.1 beräknas uppgå till cirka 125 miljar- der kronor. 
  
 I avsnitt 6.6 föreslog jag att höghastighetsbanor bör byggas på sträckorna  
 Stockholm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göteborg, 
  och jag lämnade också förslag till sträckning av de båda banorna. I detta avsnitt beskriver och lämnar jag förslag till hur projektet bör orga- niseras, avgränsas och finansieras. Jag tar även upp frågor om kapa- citetstilldelning och avgifter för att trafikera banorna. Öhrlings PricewaterhouseCoopers (PWC) har på mitt uppdrag utrett bland annat frågorna kring finansiering som redovisas i detta avsnitt. 
 Det bör noteras att eftersom projektet befinner sig i ett mycket tidigt planeringsskede är mina bedömningar och förslag översikt- liga och gjorda utifrån ett övergripande principiellt perspektiv. För- ändringar i de antaganden jag har gjort påverkar också resultatet väsentligt. De känslighetsanalyser som redovisas i avsnitt 8.2.4 utgör därför en viktig del av den totala analysen. 
 I nedanstående figur lämnar jag förslag till hur en projektorgani- sation för att planera, bygga, driva och finansiera höghastighets- banor skulle kunna utformas. Av figuren framgår ansvars- fördelningen mellan de olika parterna och de finansiella strömmar 
 242 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 som genereras inom projektorganisationen. Följande aktörer ingår i modellen: 
  
 staten via projektbolaget 
  
 Banverket 
  
 infrastrukturbolagen 
  
 tågoperatörerna 
  
 stations- och depåägarna. 
  
 Figur 8.1 Förslag till övergripande organisation för projektet med infrastrukturbolag 
  
 Staten 
  
 Finansiering 
  
 Årligt anslag 
  
  Eget Kapital 
  
  Anslag 
  
 100 % 
  
  Lån Riksgälden 
  
  EU Bidrag 
  
  Regioner 
  
 Projektbolaget 
  
 Banverket 
  
 Planering, förprojektering, 
  
 Operatörer 
  
 Övergripande ansvar för 
  
 Ersättning 
  
 Banavgifter 
  
 järnvägsnätet 
  
 upphandling och 
  
 Passagerare 
  
 förvaltning 
  
 Banavgifter betalas 
  
 Lån/ersättning 
  
 Tillgänglighets- 
  
 Stationsavgifter 
  
 baserad ersättning 
  
 till Banverket 
  
 Infrastrukturbolag 
  
 Stationer 
  
 Kommuner 
  
 Jernhusen AB 
  
 Operatörer 
  
 Detaljprojektering, 
  
 Andra fastig- 
  
 byggande, drift 
  
 Gods 
  
 hetsägare 
  
 Lån 
  
 Eget kapital 
  
 Depåer 
  
 Långivare Ägare 
 Privata aktörer 
 Offentliga aktörer 
 243 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Finansieringen av projektet utgörs av avgifter från gods- och persontrafikoperatörer, privatfinansiering, medfinansiering från regioner och EU, anslag från staten alternativt lån via Riksgälden eller via obligationer med statlig garanti, se vidare avsnitt 8.2.5. 
 En tanke med organisationens rollfördelning är att riskerna i projektet ska bäras av den aktör som i störst utsträckning kan kontrollera och påverka den aktuella risken. 
 Om staten väljer att finansiera projektet via anslag eller lån kan projektbolaget upphandla byggande direkt av befintliga entrepre- nörer i form av funktionsupphandlingar. Modellen skulle då kunna se ut som i figur 8.2 nedan. Vilken modell som väljs kommer san- nolikt att bero på vilken riskfördelning som kan uppnås och kost- naden för denna. 
 244 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Figur 8.2 Förslag till övergripande organisation för projektet med funktionsupphandling 
  
 Staten 
  
 Finansiering 
  
 Årligt anslag 
  
  Eget Kapital 
  
  Anslag 
  
 100 % 
  
  Lån Riksgälden 
  
  EU Bidrag 
  
  Regioner 
  
 Projektbolaget 
  
 Banverket 
  
 Planering, förprojektering, 
  
 Operatörer 
  
 Övergripande ansvar för 
  
 Ersättning 
  
 Banavgifter 
  
 järnvägsnätet 
  
 upphandling och 
  
 Passagerare 
  
 förvaltning 
  
 Stationsavgifter 
 Banavgifter betalas till Banverket 
  
 Entreprenörer 
  
 Stationer 
  
 Kommuner 
  
 Jernhusen AB 
  
 Operatörer 
  
 Byggande och drift 
  
 Andra fastig- 
  
 Gods 
  
 hetsägare 
  
 Depåer 
  
 Privata aktörer 
 Offentliga aktörer 
 I det följande beskrivs de olika aktörernas roller kortfattat. En utförligare beskrivning av vissa av aktörernas roller och samverkan mellan dessa återfinns senare i detta kapitel. 
 Staten 
 För att genomföra höghastighetsprojektet bildar staten ett helägt bolag – projektbolaget. Staten har genom bolaget det övergripande ansvaret för höghastighetsbanorna. 
 Staten lämnar årliga anslag till projektbolaget via Banverket. Anslagen motsvarar kapitalkostnaden för den del av projektet som inte kan täckas av banavgifter, särskilda avgifter och medfinansie- ring. Staten kan också via Banverket lämna fullgörandegarantier till projektbolaget. 
 245 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Banverket 
 Banverket administrerar banavgifterna från höghastighetsbanorna på uppdrag av projektbolaget. På uppdrag av projektbolaget sköter Banverket också kapacitetstilldelningen på höghastighetsbanorna inom ramen för det ordinarie tågplanearbetet. 
 Projektbolaget 
 Det statligt ägda projektbolaget driver och håller samman de stat- liga insatserna. Bolaget svarar för planering, projektering och upp- handling av byggande, drift, underhåll och förvaltning av hög- hastighetsbanorna. Bolaget bär volymrisken för variationer i opera- törernas banavgifter. I planerings- och projekteringsarbetet ingår att bolaget förvärvar den mark som behövs för banorna. 
 Bolaget är infrastrukturförvaltare vad gäller tilldelning av kapa- citet och avgiftssättning samt äger infrastrukturen. 
 Bolaget har ett begränsat eget kapital och är därför beroende av statliga garantier för att ta upp lån. Projektbolagets intäkter kom- mer från 
  
 banavgifter och särskilda avgifter från operatörerna på höghastighetsbanorna 
  
 ersättning från Banverket via anslag från staten. 
  
 De totala banavgifterna på höghastighetsbanorna beräknas till 0,33 kronor per personkilometer. 
 Antalet årsanställda i projektbolaget beräknas till cirka 250 per- soner fram till och med det att banorna tas i drift. Typen av kompetens som behövs inom bolaget kommer att variera under projektets gång. Initialt kommer merparten av bolagets anställda att arbeta med planeringsfrågor. Därefter kommer upphandlings- frågorna att dominera och avslutningsvis inriktas arbetet mot att förvalta ingångna avtal. 
 246 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Infrastrukturbolag 
 Infrastrukturbolag är det eller de bolag som av projektbolaget får i uppdrag att detaljprojektera, bygga, medfinansiera, underhålla och svara för driften av höghastighetsbanorna. 
 Beroende på vad som är fördelaktigast ur risksynpunkt kan det totala projektet delas upp i ett antal etapper. Efter färdigställandet svarar infrastrukturbolagen genom avtal med projektbolaget för drift och underhåll av banorna under en  
 30-årsperiod. 
  
 Infrastrukturbolagens finansiering utgörs av 
  
 ägarkapital 
  
 extern bankfinansiering 
  
 lån från projektbolaget. 
  
 Bolagen behöver eget kapital och aktieägarlån motsvarande cirka 15 procent av balansomslutningen exklusive statlig finansiering vilket motsvarar cirka 7 miljarder kronor i 2008 års penningvärde. Avkastningskravet uppgår då till  
 12–14 
  procent. 
 Infrastrukturbolagens kostnader utgörs främst av kostnader för den egna organisationen samt kostnader för drift och underhåll av banorna samt av kapitalkostnader. Bolagen svarar för de reinvesteringar som krävs under avtalstiden. 
 Tågoperatörer 
 Flera operatörer bedriver trafik på höghastighetsbanorna. Dessa finansierar allt rullande material genom till exempel leasing. Baserat på anskaffningskostnaden för rullande material antas en kapital- struktur med 25 procents ägarkapital. Den genomsnittliga vinst- marginalen uppgår till knappt 7 procent under hela avtalsperioden fram till 2054, givet att nivån på banavgifterna är 0,33 kronor per personkilometer. 
 Stations- och depåägare 
 Merparten av stationsanläggningarna ligger utanför själva projektet vad gäller investeringskostnaden. De delar som ingår i projektet är de som i dag är Banverkets ansvar, det vill säga plattformar, platt- 
 247 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 formsanslutningar, väderskydd och informationssystem. Operatö- rerna betalar stationsavgifter till stationsägarna för att nyttja sta- tionerna. Stationerna ägs av kommuner eller bolag som till exempel Jernhusen AB eller andra fastighetsbolag. 
 Depåerna drivs och finansieras helt av kommersiella aktörer och operatörerna sluter avtal med dessa. 
  
 8.2 
  
 Ekonomi och finansiering 
  
 Två grundmodeller har analyserats för finansieringen av hög- hastighetsbanorna: 
  
 All finansiering exklusive medfinansiering från EU och kom- muner/regioner sker direkt via staten eller indirekt via pro- jektbolaget. 
  
 Den statliga finansieringen kompletteras med privat finansie- ring. 
  
 Mina bedömningar och förslag: 
  
 Valet av alternativ, givet att det inte finns några restriktioner från statens sida att finansiera höghastighetsbanorna, avgörs av vilka risker staten kan flytta över till de privata aktörerna. Nuvärdet av den ökade kostnaden vid en privat finansiering beräknas till 16 miljarder kronor. 
  
 En betydande andel av projektet kan privatfinansieras samt bekostas av trafikintäkter. 
  
 Den finansiering jag föreslår baseras på medverkan från flera parter. 
  
 Medfinansieringen från operatörerna bör utgå från de banav- gifter som dessa kan bära. Beräkningar visar att intäkter från banavgifter möjliggör en finansiering på cirka 43 miljarder kronor. 
  
 Medfinansieringen från berörda kommuner och regioner bör baseras på nyttan, främst i form av kortare restider. Min bedömning är att medfinansieringen från berörda kommuner och regioner kan uppgå till 19 miljarder kronor. 
  
 248 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Medfinansieringen från EU har bedömts till 4 miljarder kronor. 
  
 Sammantaget bedöms den privata finansieringen och medfinansieringen från EU, kommuner och regioner uppgå till 53 procent av den totala investeringskostnaden. 
  
 Den statliga finansieringen, via anslag till Banverket, bedöms uppgå till 59 miljarder kronor vilket motsvarar 47 procent av den totala investeringen. 
  
 En upplåning via projektbolaget i enlighet med minna förslag påverkar enligt min bedömning inte summan av statens skulder. 
  
 Banavgifterna och en särskild avgift för att bekosta invester- ingen uppgår till 30 procent av persontrafikoperatörernas intäkter och beräknas uppgå till 0,33 kronor per personkilo- meter. 
  
 Tågoperatörerna finansierar sitt behov av rullande material. 
  
 Den preliminära investeringskostnaden beräknas till 29 miljarder kronor. 
  
 Det finns betydande intäktsmöjligheter från trafiken på hög- hastighetsbanorna efter 2054 som inte har beaktats i kalkylen. 
  
 8.2.1 
  
 Generella antaganden för beräkningar 
  
 Följande generella antaganden ligger till grund för de beräkningar som har genomförts: 
  
 Samtliga belopp avser, om inte annat anges, penningvärdet i juni 2008. 
  
 Pristillväxten uppgår under hela perioden till 2 procent per år i enlighet med Riksbankens långsiktiga inflationsmål. 
  
 De prognoser över framtida trafikvolymer som ligger till grund för beräkningarna redovisas i avsnitt 6.5.2. 
  
 249 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Prognoserna baseras på biljettpriser motsvarande nuvarande reala genomsnittsintäkter per personkilometer för fjärrtåg. Genomsnittsintäkten uppgår till 1,11 kronor. Intäkterna på vissa internationella banor är betydligt högre. 
  
 Avtalstiden med infrastrukturbolagen är 30 år från det att full trafik etablerats 2025. 
  
 Banavgiften är utformad som en avgift per personkilometer och uppgår till 0,33 kronor per personkilometer. Detta motsvarar cirka 30 procent av biljettintäkterna per kilometer. 
  
 Det finns stora intäktsmöjligheter från trafiken på hög- hastighetsbanorna efter 2054 som inte beaktas i kalkylen. Baserat på 2054 års intäkter uppgår detta värde före reinvester- ingar till cirka 23 miljarder kronor (diskonterat nuvärde) baserat på 5,4 procents kalkylränta, och efter reinvesteringar till cirka 15 miljarder kronor. 
  
 Reinvesteringar i banorna fram till 2054 täcks av den årliga underhållskostnaden på 500 miljoner kronor. 
  
 8.2.2 
  
 Projektbolaget 
  
 Det statligt ägda projektbolagets ansvar omfattar planering, för- projektering, markåtkomst och anlitande av infrastrukturbolag. Under avtalsperioden hanterar projektbolaget kontrakt och avtal med tågoperatörer, samt agerar beställare och avtalspart gentemot infrastrukturbolagen. Projektbolaget fortsätter verka efter kalkyl- perioden, det vill säga efter 2054. 
 Intäkter 
 Banavgifterna för höghastighetsbanorna är baserade på vilken kost- nad tågoperatörerna kan bära enligt de antaganden som redovisas i avsnitt 8.2.1. När all trafik är i gång, det vill säga 2025, beräknas dessa banavgifter årligen totalt inbringa 4,3 miljarder kronor (2025 års penningvärde). 
 Utöver banavgifter från persontrafik antas den utökade gods- trafiken på stambanan – som möjliggörs till följd av att trafik flyt- tar över till höghastighetsbanorna – vara med och bidra med en spåravgift på 0,03 kronor per bruttotonkilometer. År 2025, när all 
 250 
 SOU 2009:74 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
 trafik är i gång, beräknas denna avgift totalt inbringa cirka 500 miljoner kronor årligen (i 2025 års penningvärde). Avgift och trafikvolym baseras på de prognoser som beskrivits i avsnitt 6.5.2. 
 Enligt gällande svensk lagstiftning och bakomliggande EG- direktiv är det infrastrukturförvaltaren som tar ut avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastrukturen. Det är även infrastruktur- förvaltaren som, inom ramen för bestämmelserna i 7 kap. järn- vägslagen, avgör nivån på avgifterna. Med beaktande av detta har det inom ramen för denna utredning inte varit möjligt att belysa om och på vilket sätt avgifterna i så fall skulle kunna komma pro- jektbolagen till del. 
 Kostnader 
 Projektbolagets kostnader består i driftsfasen i huvudsak av en årlig tillgänglighetsbaserad ersättning till infrastrukturbolagen. Ersätt- ningen ska täcka infrastrukturbolagens kostnader för drift av banorna samt bolagens kapitalkostnader och vinstmarginal. 
 Investering och finansiering 
 Projektbolaget ombesörjer finansiering för den del av den totala investeringskostnaden för höghastighetsbanorna som inte medfi- nansieras av EU, regioner och infrastrukturbolagen. Detta under förutsättning att staten inte väljer att finansiera via anslag eller lån. 
 Projektbolaget kan till exempel finansieras med lån från Riks- gälden eller utgivande av obligationer,  
 EU-bidrag, 
  regional medfi- nansiering samt eget kapital. 
 Jag har övervägt två huvudalternativ för projektbolagets finansi- ering. Det ena alternativet är att all finansiering, efter medfinansie- ring från EU samt regioner och kommuner, sker på traditionellt sätt via staten eller statliga bolag. Det andra alternativet är att den statliga finansieringen kompletteras med privat medfinansiering. I den finansieringsmodell jag föreslår sker den privata finansieringen via infrastrukturbolagen. Finansieringslösningen är baserad på att den privata finansieringen maximerats med hänsyn till hur stor andel av investeringen som kan bäras av banavgifter från tågopera- törerna. 
 251 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Valet mellan de båda alternativen avgörs av vilka risker som staten kan flytta över till infrastrukturbolagen samt om de ökade finansieringskostnader som detta medför kan motiveras med den uppnådda risköverföringen. Detta gäller under förutsättning att det inte finns några restriktioner vad det gäller statens förmåga att finansiera höghastighetsbanorna. Jag uppskattar att nuvärdet för den valda finansieringslösningen blir cirka 16 miljarder kronor högre än vid en helt statlig finansiering. Detta om jag beaktar de antaganden jag gjort och skillnaden i kostnaden för offentlig och privat finansiering. 
 Som nämnts ovan baseras den finansieringslösning jag föreslår på att den privata medfinansieringen maximeras utifrån vad som kan bäras av banavgifter från operatörerna. Den privata finansie- ringen skulle dock kunna vara större om det kan motiveras från ett riskfördelningsperspektiv. Om privat finansiering ska användas bör storleken på denna fastställas när investeringens storlek, finansie- ringskostnaderna och projektets risker kan fastställas. 
 Initialt antas projektbolaget ha en låg andel eget kapital, för- slagsvis 1 miljon kronor, vilket innebär att det krävs statliga garan- tier för projektbolagets verksamhet. 
  
 8.2.3 
  
 Infrastrukturbolagen 
  
 I den modell jag föreslår sluter ett eller flera infrastrukturbolag avtal med projektbolaget. Uppgiften för infrastrukturbolagen är att på uppdrag av projektbolaget detaljprojektera, bygga samt driva och underhålla höghastighetsbanorna på projektbolagets mark. Infrastrukturbolagen medfinansierar investeringen. 
 Infrastrukturbolagen får under en avtalsperiod efter färdigstäl- landet, det vill säga under åren  
 2023–2054, 
  en tillgänglighetsbaserad ersättning från projektbolaget. Ersättningen betalas ut först när banorna tagits i bruk. Ersättningen ska täcka infrastrukturbolagens kostnader för drift av banorna samt bolagens kapitalkostnader och ge en vinstmarginal. Ersättningen betalas av projektbolaget under förutsättning att tillgängligheten uppnås. 
 252 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Intäkter 
 Intäkterna baseras på den ersättning som projektbolaget betalar för höghastighetsbanornas tillgänglighet. Nivån på ersättningen är i förväg fastställd och garanterad av projektbolaget. Den tillgänglig- hetsbaserade ersättningen som projektbolaget betalar ska vara till- räcklig för att infrastrukturbolagen ska få en rimlig avkastning med hänsyn till de risker bolagen bär. 
 Projektbolaget antas lämna en ersättning till infrastrukturbola- gen som motsvarar anläggningens planenliga restvärde vid avtalspe- riodens slut. Restvärdet beräknas uppgå till knappt 15 miljarder kronor (2054 års penningvärde). 
 Kostnader 
 Avskrivningstiden för banan är initialt satt till i genomsnitt 40 år. Vissa delar bedöms ha mycket lång avskrivningstid, till exempel skrivs inte marken av alls, medan andra delar som spår- och el- anläggningar bedöms ha kortare livslängd. 
 Den årliga underhållskostnaden för banorna uppskattas till cirka 500 miljoner kronor. 
 Bolaget betalar schablonskatt på 26,3 procent. Totalt under perioden bedöms skatten uppgå till knappt 30 miljarder kronor (löpande penningvärde). 
 Finansiellt resultat för infrastrukturbolagen 
 Av figur 8.3 nedan framgår hur infrastrukturbolagens intäkter för- väntas utveckla sig under perioden  
 2023–2054. 
  Intäkterna redovisas uppdelade på banavgifter från tågoperatörer som bedriver person- trafik på höghastighetsbanorna samt banavgifter från godstrafik. De senare avser de avgifter som Banverket förväntas ta ut för den frigjorda kapaciteten på Västra och Södra stambanan. 
 253 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 8.3 Infrastrukturbolagens intäkter från persontrafik på hög- hastighetsbanorna respektive för godstrafik på Västra och Södra stambanan, miljarder kronor 
  
 14 
  
 12 
  
 10 
  
 8 
  
 6 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 2020 
  
 2022 2024 
  
 2026 
  
 2028 
  
 2030 2032 
  
 2034 
  
 2036 2038 
  
 2040 
  
 2042 2044 
  
 2046 
  
 2048 
  
 2050 2052 
  
 2054 
  
 Höghastighetståg Godstrafik 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
 Finansiering och avkastningskrav 
 Vid privat finansiering av offentlig infrastruktur, så kallad  
 offentlig–privat 
  samverkan (OPS) uppgår det egna kapitalet, inklu- sive aktiekapital och aktieägarlån, i det privata bolaget i allmänhet till cirka 15 procent. Denna andel antas också gälla för infrastruk- turbolagen. 
 Den låga andelen eget kapital kan motiveras av att intäkterna, genom konstruktionen med tillgänglighetsbaserad ersättning, är säkra under en lång avtalsperiod. Infrastrukturbolagen antas kunna finansieras med 5 procent eget kapital samt 10 procent aktieägarlån. Aktieägarlånen antas löpa med 12 procents ränta. Resterande 85 procent av kapitalbehovet antas finansieras via externa lån. 
 Räntekostnaden för de externa lånen beräknas ligga 1,5 procent- enheter över räntan på statsobligationer med en löptid på 30 år. Detta är en nivå som har kunnat observeras i liknande projekt. Det bör dock noteras att det i dagsläget inte är möjligt att få privat finansiering på längre löptid än cirka  
 5–10 
  år och det med betydligt högre lånemarginaler. Marknadsvillkoren för upplåning via kommersiella banker antas vid upplåningstillfället ha återgått till en lägre nivå än vad som är aktuellt för närvarande. I nyligen genomförda  
 OPS-projekt 
  har upplåningsmarginalen uppgått till  
 2,5–4 
  procentenheter. 
 254 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Avkastningskravet för bolaget behöver ligga i ett intervall mellan 12 och 14 procent. I mina beräkningar ingår ett avkast- ningskrav för infrastrukturbolagen på 13 procent. 
 Bidrag till finansiering av höghastighetsbanorna 
 Baserat på intäkter och kostnader samt avkastningskrav enligt ovan bör finnas utrymme för infrastrukturbolagen att bidra med finansi- ering av omkring 66 miljarder kronor av en investering på totalt cirka 169 miljarder kronor (löpande penningvärde inklusive aktive- rade räntekostnader under byggtiden). 
 I 2008 års penningvärde innebär det att infrastrukturbolagen kan stå för knappt 43 miljarder kronor av den totala investeringen som beräknas till 125 miljarder kronor. Detta motsvarar cirka 34 procent av investeringskostnaden. Återstående summa, det vill säga 82 miljarder kronor, finansieras med hjälp av medfinansiering från kommuner, regioner och EU samt genom statlig upplåning. Till- sammans utgör medfinansieringen och den privata finansieringen 53 procent av det totala investeringsbeloppet. 
 Av nedanstående figur framgår hur finansieringen av infra- strukturbolagen kan utvecklas under perioden uppdelat på bank- och ägarfinansiering via aktieägarlån. 
 Figur 8.4 Infrastrukturbolagens finansiering i form av aktieägarlån och banklån, miljarder kronor 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 2022 
  
 2024 
  
 026 
  
 028 
  
 2030 
  
 2032 
  
 4 
  
 036 
  
 2038 
  
 2040 
  
 2 
  
 044 
  
 2046 
  
 2048 
  
 0 
  
 052 
  
 2054 
  
 020 
  
 03 
  
 04 
  
 05 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 Aktieägarlån 
  
 Banklån 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
 255 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 8.2.4 
  
 Operatörer 
  
 För att kunna bedöma tågoperatörernas betalningsförmåga till ban- avgifter för att nyttja höghastighetsbanorna har jag beräknat ope- ratörernas intäkter och kostnader. Intäkterna har redovisats under generella antaganden ovan. Här redovisas de antaganden som jag gjort om operatörernas kostnader och organisation. 
 Kostnader 
 Driftskostnaderna för tågoperatörerna består i huvudsak av kost- nader för personal, underhåll av fordon, stationsavgifter och elkost- nader. Därutöver tillkommer kostnader relaterade till anskaffning och finansiering av fordon. 
 Personalkostnader, elkostnader samt övriga kostnader har upp- skattats med utgångspunkt från jämförelser med andra tågoperatö- rer, i huvudsak operatörer i konventionell trafik. 
 Anskaffningskostnaden för rullande material beräknas uppgå till cirka 29 miljarder kronor. Detta belopp är baserat på uppgifter från Bombardier Transportation Sweden AB och Alstom Transport AB och avser inköp av totalt 115 tåg med en genomsnittskostnad på cirka 250 miljoner kronor per tåg. Av dessa är 40 höghastighetståg och 75 interregionala snabbtåg, baserat på trafikupplägget i prog- noserna. 
 Fordonsinvesteringen finansieras genom leasingavtal som har en löptid motsvarande tågens livslängd, det vill säga 30 år. Leasing- räntan antas vara 6,0 procent vilket motsvarar räntan på en  
 30-årig 
  statsobligation med ett tillägg på 2 procentenheter. Restvärdet antas vara noll efter leasingperiodens slut. Löpande underhåll samt renovering av tåg finansieras av tågoperatörerna. 
 Underhållskostnaderna för rullande material uppgår till ungefär samma årliga belopp under tågens totala livslängd, och bedöms i genomsnitt uppgå till cirka 1 miljard kronor per år för hela fordonsflottan. Jag har antagit att mindre renoveringar och under- håll finansieras med egna medel, men att större renoveringar, som så kallade  
 mid-life 
  refurbishment, finansieras med externa lån. 
 Stationsavgifterna har beräknats utifrån den modell som beskri- vits i avsnitt 7.4.4. Kostnaden per stationsstopp har beräknats till 400 kronor (2009 års priser). Det totala antalet stationsstopp har baserats på antaganden om antalet stopp per sträcka (9 stycken på 
 256 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 sträckan  
 Stockholm–Göteborg, 
  10 stycken på sträckan Stockholm– Malmö) och antal tåg per timme och sträcka (två per timme i hög- trafik, ett per timme i lågtrafik). Vid 8 timmars hög- respektive lågtrafik blir antalet tågstopp totalt 460 per dygn och antalet sta- tionsstopp 166 500 per år. 
 Operatörerna betalar schablonskatt på 26,3 procent. Totalt under perioden bedöms den skatt operatörerna betalar uppgå till knappt 19 miljarder kronor i löpande penningvärde. 
 Nivån på banavgifterna för att använda höghastighetsbanorna beräknas som skillnaden mellan ovanstående intäkter och kostna- der efter antagande om ett rimligt avkastningskrav. Nivån baseras på personkilometer vilket innebär en mindre framtung betalnings- modell än nuvarande system som baseras på bruttotonkilometer. Detta eftersom passagerarantalet antas vara lägre under de inle- dande åren. 
 Banavgifter 
 Med ovanstående förutsättningar bedöms operatörerna ha möjlig- het att betala en banavgift motsvarande 0,33 kronor per personki- lometer. 
 För den del av trafiken som går på befintliga banor, det vill säga närmast Stockholm, Göteborg och Malmö, gäller ordinarie banav- gifter. 
 Mitt förslag är att banavgifterna bör differentieras i den utsträckning det är möjligt utan att åsidosätta reglerna om att ban- avgifterna ska vara konkurrensneutrala och  
 icke-diskriminerande. 
  Det innebär att det kommer att finnas ett antal olika konstruktio- ner och nivåer på banavgifterna. Den totala banavgift som jag räk- nar med här ska betraktas som en genomsnittlig, sammanfattande banavgift vars syfte är att belysa operatörernas betalningsförmåga. 
 I avsnitt 2.6.2 har jag redogjort för banavgifter i övriga Europa. Jag kan konstatera att banavgifterna för höghastighetsbanor varie- rar mellan de olika länderna. De högsta avgifterna uppgår till 13,6 euro per tågkilometer. 
 257 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Kapitalstruktur 
 Med utgångspunkt från den totala anskaffningskostnaden för rul- lande material, det vill säga 29 miljarder kronor, kräver operatörens verksamhetsrisk ett initialt ägarkapital som motsvarar 25 procent av anskaffningskostnaden. Andelen extern lånefinansiering, genom leasing, uppgår därmed initialt till 75 procent. 
 Finansiellt resultat 
 Givet de banavgifter och övriga förutsättningar som jag beskriver ovan får operatörerna en genomsnittlig vinstmarginal (före skatt) på knappt 7 procent. Detta motsvarar en avkastning på eget kapital på knappt 15 procent. 
 Det är svårt att fastställa ett rimligt, marknadsmässigt avkast- ningskrav innan avtalsfrågor och slutliga kommersiella villkor är fastställda. Avkastningen är också beroende av kapitalstrukturen. Den beräknade avkastningen på 15 procent baseras på antagandet om finansiering via leasing, med ett begränsat ägarkapital. Om jag räknar med en mer traditionell finansiering av rullande material sjunker avkastningen på eget kapital till knappt 12 procent. I detta ligger ett antagande att två tredjedelar av investeringen lånefinansi- eras samtidigt som balansräkningen belastas med hela värdet av det rullande materialet. 
 Av nedanstående figurer framgår dels intäkter och resultat (efter finansnetto, exklusive kostnader för banavgifter), dels banavgifter i absoluta tal samt som andel av totala intäkter. 
 Som framgår av figur 8.6 medför den modell jag föreslår (banav- gift baserad på personkilometer) initialt lägre banavgifter som sedan successivt växer i takt med trafikökningen. 
 258 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Figur 8.5 Beräknade intäkter och beräknat resultat för tågoperatörer under perioden  
 2023–2054, 
  miljarder kronor 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 3 
  
 2025 
  
 2027 
  
 2029 
  
 31 
  
 3 
  
 5 
  
 7 
  
 2039 
  
 2041 
  
 2043 
  
 45 
  
 7 
  
 9 
  
 1 
  
 2053 
  
 2 
  
 3 
  
 3 
  
 3 
  
 4 
  
 4 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 Intäkter 
  
 Resultat efter finansnetto (exkl. banavgifter) 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
 Figur 8.6 
 14 
 12 
 10 
 8 
 6 
 4 
 2 
 0 
  
 2023 
  
 2025 
  
 Beräknade banavgifter för tågoperatörer under perioden  
 2023–2054, 
  i procent av omsättning, miljarder kronor 
  
 40% 
  
 omsättning 
  
 35% 
  
 30% 
  
 25% 
  
 20% 
  
 15% 
  
 10%  
 av 
  
 5% 
  
 % 
  
 0% 
  
 2027 
  
 2029 
  
 2031 
  
 2033 
  
 2035 
  
 2037 
  
 2039 
  
 2041 
  
 2043 
  
 2045 
  
 2047 
  
 2049 
  
 2051 
  
 2053 
  
 Banavgifter 
  
 Banavgifter, andel av omsättning 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
 Känslighetsanalyser 
 För att illustrera de finansiella effekterna av alternativa nivåer på banavgifterna på höghastighetsbanorna har jag låtit genomföra en känslighetsanalys. Resultaten av analysen sammanfattas i tabell 8.1 nedan. Övriga parametrar, förutom banavgifternas andel av de totala intäkterna, är oförändrade. 
 259 
 Förslag till modell för genomförande och finansiering SOU 2009:74 
  
 Tabell 8.1 
  
 Känslighetsanalys för olika nivåer på banavgifterna 
  
 Banavgifter, procent av intäkter 
  
 25 % 
  
 30 % 
  
 35 % 
  
 Genomsnittlig 
  
 11,8 % 
  
 6,6 % 
  
 0,5 % 
  
 vinstmarginal före skatt 
  
 Avkastning eget kapital 
  
 18,8 % 
  
 14,7 % 
  
 10,3 % 
  
 (IRR) 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
 Som framgår av tabellen har analyser genomförts med nivåer på banavgifter i intervallet  
 25–35 
  procent av operatörernas intäkter. Om banavgifterna motsvarar 25 procent av intäkterna, uppnås en genomsnittlig vinstmarginal före skatt på cirka 12 procent och en avkastning på eget kapital på cirka 19 procent för operatörerna. 
 Om banavgifterna uppgår till motsvarande 35 procent av intäk- terna sjunker den genomsnittliga vinstmarginalen före skatt till knappt 1 procent, vilket ger en avkastning på eget kapital på cirka 
  
 10 
  
 procent. 
  
 Eftersom avkastningen är beroende av kapitalstrukturen och 
 sättet att finansiera rullande material, bör det påpekas att nivåerna och effekterna av variationer i banavgifterna är osäkra. 
 Känslighetsanalyser har även genomförts av variationer i biljett- pris och driftskostnader. Om tågoperatörerna kan få ett biljettpris som i genomsnitt är 10 procent högre än de jag antar och dessa intäkter i sin helhet slussas vidare till infrastrukturbolaget, ökar den privata medfinansieringen av projektet från 66 miljarder kronor (löpande penningvärde inklusive aktiverade räntekostnader under byggtiden) till 90 miljarder kronor. Om intäkterna blir 10 procent lägre får detta motsvarande negativa effekt på den privata medfi- nansieringen. 
 Tågoperatörernas kostnader antas till största delen vara relativt fasta vilket gör att motsvarande effekt även kan förväntas vid mindre förändringar i trafikvolymen. 
 Om tågoperatörernas driftskostnader har överskattats med 15 procent och effekten i sin helhet slussas vidare till infrastrukturbo- lagen, ökar utrymmet för den privata medfinansieringen till 83 miljarder kronor. 
 På motsvarande sätt kan den privata medfinansieringen öka till 83 miljarder kronor om investeringskostnaden för inköp av tåg överskattats med 20 procent. 
 260 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 8.2.5 
  
 Sammanfattning av finansieringen av hela projektet 
  
 Som tidigare nämnts finns det två huvudalternativ för den totala finansieringen av höghastighetsbanorna. Det ena alternativet inne- bär att all finansiering, exklusive medfinansiering från EU, regioner och kommuner, sker på traditionellt vis av staten, direkt eller indi- rekt via projektbolaget. Om detta alternativ väljs bedömer jag att det inte behövs några infrastrukturbolag utan att byggande och underhåll i stället genomförs som funktionsentreprenader. 
 Det andra alternativet är att den statliga finansieringen kompletteras med privat medfinansiering. I denna finansierings- modell sker privat upplåning via infrastrukturbolagen och projekt- bolagets finansiering minskar i motsvarande mån. Modellen baseras på att den privata medfinansieringen maximeras med hänsyn till hur stor andel av investeringarna som kan bäras av banavgifter från tågoperatörerna. 
 Under förutsättning att det inte finns några restriktioner vad gäller statens förmåga att finansiera höghastighetsbanorna, avgörs valet mellan dessa alternativ av vilka risker staten kan flytta över till infrastrukturbolagen och om de ökade finansieringskostnaderna som detta medför kan motiveras med den uppnådda risköverfö- ringen. Nuvärdet av finansieringskostnaderna för finansieringslös- ningen med delvis privat kapital beräknas bli cirka 16 miljarder kronor högre än vid en helt statlig finansiering. 
 En bedömning av hur stort inslaget av privat medfinansiering bör vara går att göra när mer detaljerade analyser av investerings- och finansieringskostnaderna samt projektriskerna har tagits fram. 
 I figur 8.7 nedan sammanfattas en tänkbar finansieringsstruktur för projektet som helhet. Investeringskostnaden baseras på de beräkningar som redovisats i avsnitt 6.5. Där beskrivs även avgränsningen av projektet. Den totala investeringskostnaden för höghastighetsbanorna har beräknats till 125 miljarder kronor i 2008 års penningvärde. Medfinansieringen och den privata finansieringen utgör i förslaget 53 procent av den totala investeringen. De reste- rande 47 procenten finansieras av staten. 
 261 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 8.7 
 Med- finansiering 
 Anslag 
 Lån 
 Skiss över möjliga andelar för finansieringen – staten, privata aktörer, regioner, kommuner och EU 
 EU: 4 mdkr 
 Regioner: 19 mdkr 
 Privat finansiering: 43 mdkr 
 125 mdkr 
 Staten: 59 mdkr 
 Medfinansiering av privata parter 
 De banavgifter som tågoperatörerna betalar bedöms ge infrastruk- turbolagen möjlighet att ta lån under byggtiden motsvarande 56 miljarder kronor i löpande penningvärde inklusive räntor. Vidare förväntas bolaget kunna förränta drygt 3 miljarder kronor i eget kapital och drygt 6 miljarder kronor i aktieägarlån. 
 En projektfinansiering av ett så stort enskilt projekt har aldrig tidigare prövats och erfarenheter från Storbritannien visar att möjligheterna för privat finansiering historiskt uppgått till motsva- rande cirka 24 miljarder kronor. I det nuvarande finansiella läget antas möjligheten att finansiera delar av investeringen med privata medel att uppgå till  
 12–18 
  miljarder kronor. Givet storleken på finansieringsbehovet krävs ett stort antal banker och andra aktörer, till exempel pensionsstiftelser och livbolag. Utöver de nordiska bankerna kommer det att krävas att ett flertal internationella banker deltar i finansieringen. 
 Flertalet av de banker som är aktiva när det gäller finansiering av större infrastrukturprojekt är inte aktiva på den nordiska markna- den, vilket försvårar möjligheten att få finansiering. Det faktum att 
 262 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 dessa banker i dag inte är exponerade mot den nordiska marknaden kan dock påverka deras vilja att medverka i positiv riktning. 
 Följande förutsättningar har identifierats som centrala för att skapa möjligheter för att nå den beräknade privata lånefinansie- ringen: 
  
 Europeiska investeringsbanken (EIB) och Nordiska invester- ingsbanken (NIB) ställer upp med en grundfinansiering med lång löptid. 
  
 Ett stort antal privata affärsbanker och livförsäkringsbolag ställer upp med resterande finansieringsbehov. Löptiden för dessa lån, möjligen med undantag för livbolagens lån, löper i nuläget på kortare tid än EIB:s och NIB:s lån. Finansieringen kan ske genom att 
  
 – 
  
 lån beviljas för hela projektet, det vill säga att både Götalandsbanan och Europabanan finansieras tillsammans 
  
 – 
  
 finansieringen delas upp i mindre delprojekt. 
  
 För privat finansiering krävs att staten från början garanterar att samtliga etapper genomförs samt att riskerna fördelas på ett lämp- ligt sätt mellan staten och den privata parten. 
 Refinansieringen av lån för mindre delprojekt bör normalt sett vara enklare än den ursprungliga finansieringen genom att byggris- kerna inte längre är aktuella. En refinansiering till lägre ränta är därför att förvänta i normalfallet. En statlig refinansieringsgaranti kan dock behövas för att säkerställa att refinansiering kan ske vid onormala förhållanden på kreditmarknaderna. 
 Den privata finansieringen innebär å ena sidan högre finansie- ringskostnader, å andra sidan att delar av bygg- och driftriskerna flyttas över från staten till de privata aktörerna. Ett alternativ är att staten helt svarar för infrastrukturbolagens behov av lån. Detta alternativ ger lägre lånekostnader, men kan medföra att staten får bära större risker. En slutlig bedömning av vilket alternativ som är bäst för staten bör kunna göras närmare projektstarten, då för- och nackdelar bättre kan bedömas. 
 263 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Medfinansiering från regioner och kommuner 
 Medfinansiering av stationer baseras på den princip som tillämpats tidigare, det vill säga att staten har huvudansvaret för banorna och att kommuner, regioner och fastighetsägare svarar för stationsan- läggningen. 
 Förslaget till medfinansiering av banorna baseras på en samhälls- ekonomisk bedömning av vilka nyttor som skapas i de aktuella regionerna baserat på bland annat de restidsvinster som uppkom- mer till följd av etableringen av höghastighetstrafik. 
 Vid byggandet av Citybanan i Stockholm bidrar regionerna utanför Stockholmsområdet med 20 procent av infrastrukturkost- naden exklusive stationer. Jag har i mina beräkningar av den regio- nala medfinansieringen av höghastighetsbanornas infrastruktur uppskattat bidraget från kommuner och regioner till 15 procent exklusive kostnader för stationer. 
 Medfinansiering genom  
 EU-bidrag 
  
 Jag har tidigare, i avsnitt 2.7.2, redogjort för  
 TEN-T-systemet. 
  Den nuvarande budgeten uppgår till 8 miljarder euro och sträcker sig till 2013. Därefter ska inte bara budgeten omprövas utan hela syste- met. Det innebär att det i dag inte är möjligt att uttala sig vare sig om den tillgängliga budgeten efter 2013 eller om vilka projekt som kan bli föremål för stöd. 
 Projekt som gäller etablering av höghastighetsbanor i Europa har, fram tills nu, fått omfattande stöd från EU. Detta har särskilt gällt projekt som legat centralt i Europa och där flera länder varit inblandade. Mot bakgrund av att det här projektet inte ligger cent- ralt i Europa och endast är nationellt, det vill säga inte bedrivs till- sammans med något annat  
 EU-land, 
  har jag valt en lägre stödnivå i beräkningarna. 
 Jag har valt att beräkna  
 EU-stödets 
  storlek till 3 procent eller knappt 4 miljarder kronor. Det bör dock understrykas att beräk- ningen är osäker och att stödet helt kan falla bort i ett nytt system. 
 264 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Statlig finansiering 
 Den del som inte täcks av  
 EU-bidrag, 
  medfinansiering från regio- ner och kommuner samt privat medfinansiering beräknas uppgå till 59 miljarder kronor. 
 För att attrahera kapital och byggkonsortier för de olika del- projekten bör staten i ett tidigt skede fatta beslut om att hela pro- jektet ska genomföras, samt garantera sin del av finansieringen för samtliga delprojekt. 
 Det statliga bidraget sker då genom att projektbolaget får ersättning från Banverket via de anslag som verket får från staten. Den statliga upplåningen sker i normalfallet via Riksgälden. Ett alternativ till sådan upplåning är att projektbolaget utger ett obli- gationsprogram med statlig garanti. 
  
 8.3 
  
 Risker och riskhantering 
  
 En central fråga i genomförandemodellen är vilka risker som finns i projektet och hur dessa via avtal kan fördelas mellan berörda parter. Hur riskerna fördelas mellan staten och de privata parterna kommer att påverka respektive parts kostnader och därmed också ersättningsbehovet. En optimal riskfördelning, där den part som är bäst lämpad att hantera en viss risk också bär den aktuella risken, minimerar den totala riskkompensationen. 
 Efterhand som projektet utvecklas ökar också möjligheterna att bedöma vilka risker som kan överföras till den privata sidan och vilka som bör hanteras av staten. 
  
 8.3.1 
  
 Tågoperatörer 
  
 Tågoperatörerna står för samtliga risker relaterade till den egna verksamheten. Det innebär att operatörernas finansiella utfall fullt ut påverkas av variationer i intäktsvolymen, det vill säga variation i pris och passagerarvolymer samt variationer i kapitalkostnader och operativa kostnader. Tågoperatörernas lönsamhet och avkastning på eget kapital kan därför komma att avvika från nivåerna ovan i den mån faktiska intäkter och kostnader avviker från dem. Sådana avvikelser tillfaller eller belastar tågoperatörerna. 
 Banavgifterna är begränsade till en fast avgift per personkilo- meter, vilket innebär att volymrisken avseende banavgifter 
 265 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 (intäkter till projektbolaget) inte ligger på tågoperatörerna. Pro- jektbolaget tar risken att banavgiften inte blir tillräcklig för att täcka kostnaderna för den tillgänglighetsbaserade ersättningen till infrastrukturbolagen. 
 De prognoser som gjorts för trafikvolymerna på höghastighets- banorna innebär en stor tillväxt. Den prognostiserade utvecklingen stöds av svenska och internationella erfarenheter av volymtillväxt vid förbättrad tågtrafik. 
 Biljettpriserna per personkilometer motsvarar nuvarande priser i Sverige. Internationellt ligger priserna på en högre nivå. 
 Kostnaden för investeringar i rullande material är baserad på aktuella priser från tillverkarna. Enligt min uppfattning kan dessa bli lägre till följd av teknikutvecklingen. Potential kan därför finnas att minska investeringsbehovet, vilket skulle öka tågoperatörernas lönsamhet och därmed öka deras möjligheter att betala banavgifter. 
 Risker relaterade till anskaffnings- och underhållskostnader för rullande material kan reduceras eller elimineras genom avtal med leverantörer av rullande material. Jag konstaterar också att fordo- nens utformning sker inom ramen för de europeiska bestämmel- serna om driftskompatibilitet. Detta borde enligt min uppfattning reducera restvärdesrisken. 
 Ett tänkbart upplägg kan också vara att tågoperatörerna betalar en årlig avgift till leverantören av rullande material som under avtalsperioden förbinder sig att ansvara för tillgängligheten till tåg, inklusive nödvändigt underhåll. 
  
 8.3.2 
  
 Infrastrukturbolag 
  
 Infrastrukturbolagen bör bära risker som är förenade med byggna- tion och drift, bland annat i form av fördyrings- och förseningsris- ker samt tillgänglighetsrisker. Osäkerheten i de beräknade invester- ingskostnaderna bedöms av Banverket uppgå till ± 25 miljarder kronor eller cirka 20 procent. Osäkerheten kommer att minska när ett förbättrat projekteringsunderlag tas fram. De risker som är förenade med byggnation och drift är betydande. Det är därför viktig att dessa risker hanteras mellan staten och de privata parterna på ett sätt som krävs för att infrastrukturbolagen ska kunna få finansiärer. 
 266 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Intäkterna från banorna behöver vara garanterade av det statliga projektbolaget så att riskerna i infrastrukturbolagen minskar. Detta möjliggör en högre belåningsgrad i infrastrukturbolagen. 
 Bolaget kommer även att bära en betydande risk när det gäller finansieringskostnaderna och den refinansiering som kommer att behöva ske under avtalsperioden. 
 Viss risk finns också när det gäller underhållskostnaderna efter- som drifterfarenheter av höghastighetsbanor saknas i Sverige. För- hållandena i Sverige skiljer sig något från flertalet andra länder i Europa när det gäller banunderhåll främst på grund av de vinterför- hållanden som råder under en betydande del av året. 
  
 8.3.3 
  
 Staten 
  
 Med tanke på projektets totala byggkostnad skulle de samlade kostnaderna för riskerna bli mycket stor. Mot bakgrund av den betydande byggrisken samt de osäkerheter som finns vid uppfö- randet av nya höghastighetsbanor, är min nuvarande bedömning att den privata parten inte kan åläggas samtliga risker förknippade med uppförandet. En sådan lösning skulle samtidigt bli dyr för staten, då den privata parten skulle kräva betydande riskkompensation. 
 Staten bör därför bära följande risker: 
  
 Risken att banavgifterna avviker från kalkylen. Den statliga aktör som bör bära denna risk är projektbolaget. Antagandena om hur stora trafikvolymerna på höghastighetsbanorna blir och i vilken takt volymerna ökar är i detta läge osäkra. För att finan- sieringsvillkoren för en privat finansiering ska bli rimliga bör staten ta på sig risken för att trafikutvecklingen blir annorlunda än vad som rimligen kan antas vid investeringsbeslutet. 
  
 Finansieringsrisker för statens del av finansieringen. Ökar investeringskostnaderna till 150 miljarder kronor så ökar den årliga finansieringskostnaden till 4,9 miljarder kronor. Om investeringskostnaden sjunker till 100 miljarder kronor blir den årliga finansieringskostnaden 2,0 miljarder kronor. 
  
 267 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 Banans restvärde vilket både är en möjlighet och en risk. Projektbolaget antas lämna ersättning till infrastrukturbolagen motsvarande banornas planenliga restvärde vid avtalsperiodens slut. Restvärdet beräknas uppgå till knappt 15 miljarder kronor (2054 års penningvärde). Utvecklas banorna enligt plan bör värdet på banorna vida överstiga detta planenliga restvärde. Då banorna både kan utvecklas sämre och bättre jämfört med pla- nen finns både möjligheter och risker för projektbolaget. 
  
 Tillstånds- och miljörisker. Staten kan bäst påverka dessa risker och få privata aktörer vågar ta på sig dem. 
  
 I det nuvarande tidiga utredningsläget är det osäkert hur man bedömer storleken på bidragen när det gäller finansieringen av höghastighetsbanorna från tågoperatörer, regioner och EU samt finansieringsbehovet totalt sett. 
 Jag har antagit att infrastrukturbolagen bär en betydande del av byggriskerna och alla driftrisker. Detta skulle enligt de antaganden som jag redovisat innebära att nuvärdet av finansieringskostnaderna ökar med cirka 16 miljarder kronor jämfört med en helt statlig finansiering. Denna merkostnad kan bli både högre och lägre bero- ende på finansieringsförutsättningarna vid upphandlingen av infra- strukturbolagen. Merkostnaden bör jämföras med kostnaden för de risker som staten överför till bolagen. 
  
 8.3.4 
  
 Sammanfattning av riskfördelning 
  
 Av nedanstående tabell framgår hur riskfördelningen skulle kunna bli mellan den offentliga sektorn (huvudsakligen staten), infra- strukturbolagen och tågoperatörerna. 
 En betydande positiv effekt för staten är att staten disponerar över marknadsvärdet av banorna vid kalkylperiodens slut. Detta värde torde vara väsentligt högre än det bokförda värde som beak- tats i kalkylen. 
 268 
 SOU 2009:74 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Tabell 8.2 
  
 Omfattningen av de risker som bärs av offentlig sektor, 
  
 infrastrukturbolag och tågoperatörer 
  
 Risker 
  
 Offentlig sektor 
  
 Infrastrukturbolag 
  
 Tågoperatör 
  
 Underhållskostnad av banan 
  
 Låg 
  
 Medel 
  
 Låg 
  
 Risk avseende anskaffning, drift 
  
 Låg 
  
 Låg 
  
 Hög 
  
 och underhåll av rullande 
  
 material. Risken kan minskas 
  
 genom avtal med leverantörer 
  
 Trafikrisken (volym och pris) 
  
 Hög 
  
 Låg 
  
 Hög 
  
 Risk avseende att färdigställa 
  
 Medel 
  
 Hög 
  
 Medel 
  
 banan i tid och till rätt kostnad 
  
 Risk avseende finansiering och 
  
 Hög 
  
 Hög/medel 
  
 Låg 
  
 refinansiering av infrastruktur 
  
 Risk avseende finansiering och 
  
 Låg 
  
 Låg 
  
 Hög 
  
 refinansiering av rullande 
  
 material 
  
 Risker relaterade till markinlösen 
  
 Hög 
  
 Låg 
  
 Låg 
  
 Tillstånds- och miljörisker 
  
 Hög 
  
 Låg 
  
 Låg 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
  
 8.4 
  
 Kapacitetstilldelning på banorna 
  
 Mina bedömningar och förslag: 
  
 Projektbolaget bör vara infrastrukturförvaltare när det gäller tilldelning av kapacitet och avgiftssättning. 
  
 Banverket bör på uppdrag av projektbolaget sköta kapacitets- tilldelningen på höghastighetsbanorna inom ramen för det ordinarie tågplanearbetet. 
  
 Trafikoperatörer bör få rätt till kapacitet för åtminstone 10 år eller längre mot bakgrund av de mycket omfattande inve- steringarna i rullande material. 
  
 Projektbolaget kommer i det förslag till organisation som beskri- vits ovan bli den som är infrastrukturförvaltare för höghastighets- banorna vad gäller kapacitetstilldelning och avgiftssättning. 
 Bolaget bör ge Banverket i uppdrag att inom ramen för det ordinarie tågplanearbetet fördela kapaciteten på höghastighetsba- norna. Mot bakgrund av det tänkta trafikupplägg som beskrivits i avsnitt 6.5.2 är det av stor vikt att trafiken på höghastighetsbanorna 
 269 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 SOU 2009:74 
  
 blir en del av det totala järnvägssystemet. På en avreglerad marknad kommer det att vara upp till operatörerna att planera trafikuppläg- get för den egna trafiken men genom tågplanearbetet kommer en samordning att ske mellan olika operatörer. 
 I avsnitt 2.5 har jag tidigare redogjort för de förslag om att öppna marknaden för persontrafik på järnväg som riksdagen beslutat om under våren 2009. Här redogörs också för regeringens överväganden kring formerna för kapacitetstilldelning och hur denna process bör utvecklas. 
 I svensk lag är processen för att tilldela kapacitet i dag i huvud- sak reglerad i 6 kap. järnvägslagen (2004:519) och i 6 kap. järn- vägsförordningen (2004:526). Bestämmelserna i järnvägslagstift- ningen genomför bland annat direktiv 2001/14/EG vars syfte är att harmonisera bland annat tilldelningen av kapacitet inom EU. Vidare ska det enligt direktivet säkerställas att tilldelningen sker på ett förutsägbart och  
 icke-diskriminerande 
  sätt. 
 Av 6 kap. 19 § järnvägslagen framgår att ett tågläge ska tilldelas för en tågplaneperiod i taget. Infrastrukturförvaltaren ska upprätta en tågplan en gång per kalenderår. 
 Som nämnts ovan, avsnitt 7.2, är mitt förslag att den enskilde operatören ska stå för att införskaffa fordon. För att det vara möj- ligt för operatörerna att hantera den risk som denna investering innebär är det enligt min mening uppenbart att rätten att trafikera banorna måste sträcka sig längre än en tågplaneperiod. 
 Jag har övervägt möjligheten att införa så kallade grandfather rights, som används inom flyget, på höghastighetsbanorna. Det skulle innebära att ett järnvägsföretag som har blivit tilldelat ett visst tågläge i en tågplan behåller det i nästkommande plan förut- satt att tågläget har utnyttjats och att operatören i övrigt uppfyllt sina förpliktelser. Jag har dock kommit till slutsatsen att detta inte vore förenligt med gällande lagstiftning. Detta är även den uppfatt- ning som förekommer inom flertalet av EU:s länder. 
 I 6 kap. 21 § järnvägslagen finns en regel om ramavtal. Av denna framgår att ett avtal mellan ett järnvägsföretag och en infrastruk- turförvaltare om att utnyttja infrastruktur och som sträcker sig över mer än en tågplaneperiod inte kan gälla ett specifikt tågläge. Ett sådant avtal får heller inte utesluta andra sökandes rätt att utnyttja infrastrukturen. 
 270 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag till modell för genomförande och finansiering 
  
 Min sammantagna bedömning är att givet att man inte tilldelar operatören ett specifikt tågläge eller på annat sätt utformar ramav- talet så att det hindrar andra operatörer från att använda den aktuella infrastrukturen bör det vara möjligt för infrastrukturför- valtaren att teckna ramavtal för en längre period med operatörerna. 
 271 
  
 9 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 Mina bedömningar och förslag: 
  
 Ett särskilt projektbolag samordnar planering, finansiering, upphandling, byggande, avtalshantering och trafikstart. 
  
 Ett samlat beslut, inklusive beslut om finansiering, bör tas om byggande av höghastighetsbanor på sträckorna Stock-  
  
 holm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göteborg. 
  
 Byggande av en ny höghastighetsbana påverkar både person- och godstrafiken men på olika sätt. Effekten för person- trafiken uppstår omedelbart när en etapp är klar medan effekten för godstrafiken och den fulla avlastningseffekten kommer först när systemet är klart. 
  
 Utbyggnaden av höghastighetsbanor  
  
 Stockholm–Malmö 
  och  
 Stockholm–Göteborg 
  bör med anledning av ovanstående och enligt internationella erfarenheter genomföras som ett sam- ordnat projekt med en huvudman – projektbolaget – för att optimera planering, byggande och trafikstart. 
  
 Utbyggnaderna bör delas upp i ett antal block om  
  
 100–160 
  kilometer nya dubbelspår för höghastighetstrafik enligt ned- anstående preliminära uppdelning: 
 273 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 Etapp1 
  
 Järna–Linköping 
  
 Almedal–Borås 
  
 Etapp 2 
  
 Linköping–Jönköping 
  
 Jönköping–Markaryd 
  
 Markaryd–Åkarp 
  
 Etapp 3 
  
 Jönköping–Borås 
  
 Uppdelningen medger successiv trafikstart  
  
 2023–2025. 
  
 Planeringsprocessen samordnas och genomförs av projekt- bolaget där samtliga inblandade aktörer, även kommunerna, från början bör delta i planeringsprocessen. 
  
 Varje block har sin egen projektledning. En övergripande projektledningsorganisation samordnar arbetet. En gemen- sam teknikgrupp ska finnas för alla block. 
  
 Upphandling bör ske i form av funktionsentreprenader in- klusive ansvar för underhåll och reinvesteringar under 30 år. 
  
 9.1 
  
 Planeringsprocesserna 
  
 Planeringsprocesserna för byggande av järnväg omfattar tre olika områden: den fysiska planeringen enligt lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, kommunernas planering i form av till exempel detaljplaner samt ekonomisk planering för att säkerställa finansie- ringen. Erfarenheterna av tidigare projekt som gäller järnvägs- infrastruktur visar att dessa processer inte alltid går i takt. Framför allt är det viktigt att finansieringsfrågan avgörs innan övriga proces- ser tillåts gå för långt. I det följande fokuseras dock i första hand på den fysiska planeringsprocessen. 
 274 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 9.1.1 
  
 Den fysiska planeringsprocessen 
  
 Den fysiska planeringsprocessen för järnvägar som anläggs i ny sträckning regleras av lagen om byggande av järnväg samt miljö- balken. Ett syfte med planeringsprocessen är att förankra plane- ringen av järnvägar i den regionala och kommunala planeringen samt ge möjligheter till insyn och påverkan för dem som berörs i olika skeden. Planeringsprocessen syftar även till att väga olika allmänna och enskilda intressen samt att åstadkomma ett effektivt och rättssäkert plangenomförande. 
 Planeringen av järnvägen ska ske genom ett antal lagreglerade planeringsskeden: förstudie, järnvägsutredning, eventuell tillåtlig- hetsprövning och järnvägsplan. Av figur 9.1 nedan framgår plane- ringsprocessens olika delar. 
 Figur 9.1 Den fysiska planeringsprocessen 
  
 samråd 
  
 Idéstudie 
  
 Motsvarar: 
  
 Behandlar: 
  
 Förstudie 
  
 Översiktsplan 
  
 Allmänna 
  
 Järnvägsutredning 
  
 Fördjupad 
  
 intressen 
  
 översiktsplan 
  
 Regeringens tillåtlighetsprövning 
  
 Järnvägsplan 
  
 Detaljplan 
  
 Enskilda 
  
 Projektering 
  
 intressen 
  
 Byggnation 
  
 Källa:  
 Banverket. 
 Förstudie 
 Förstudien syftar till att klarlägga förutsättningarna för den fort- satta planeringen. I förstudiearbetet identifieras och prövas tänk- bara alternativ för att få fram lösningar som anses vara genom- förbara. Förstudien ska innehålla en översiktlig beskrivning av de 
 275 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 olika förslagens förmodade miljöpåverkan. Vid utarbetandet av förstudien ska också den som avser att bygga en järnväg enligt miljöbalken samråda med berörda länsstyrelser, kommuner och ideella föreningar (som enligt sina stadgar ska ta till vara natur- skydds- eller miljöskyddsintressen) samt med den allmänhet som kan antas bli särskilt berörd. Efter samråd ska länsstyrelsen, inom vars område järnvägsprojektet i huvudsak ska utföras, pröva pro- jektets miljöpåverkan. När förstudiearbetet leder till flera alterna- tiva sträckningar ska en järnvägsutredning genomföras. 
 Järnvägsutredning 
 I arbetet med järnvägsutredningen prövas, analyseras och utvärde- ras de alternativ som bedömts genomförbara i förstudien. Alterna- tiven och deras konsekvenser ska redovisas i syfte att utgöra underlag för val av alternativ. Även i arbetet med järnvägsutred- ningen ska samråd enligt miljöbalken ske med bland annat länssty- relse, tillsynsmyndighet (Transportstyrelsen) och enskilda som är särskilt berörda. Järnvägsutredningen ska innehålla en miljö- konsekvensbeskrivning (MKB) som ska godkännas av berörd läns- styrelse. Godkänd MKB ställs ut för granskning, vanligtvis till- sammans med hela den genomförda järnvägsutredningen. 
 Tillåtlighetsprövning 
 Större järnvägsprojekt ska tillåtlighetsprövas av regeringen enligt 17 kap. miljöbalken, innan en järnvägsplan kan tas fram. Pröv- ningen utgår från den lösning som väljs i järnvägsutredningen. Tillåtlighetsprövningen bör ske i ett tidigt skede av planerings- processen då lokaliseringen av järnvägen inte blivit för låst och innan alltför stora resurser lagts ner på projektering. Tillåtlighets- ärenden handläggs inom Miljödepartementet och bereds gemen- samt med berörda departement. 
 Järnvägsplan 
 I järnvägsplanen redovisas detaljlokaliseringen av spåren, vilka skyddsåtgärder som ska utföras och vilken mark och vilka fastig- heter som berörs. Järnvägsplanen ska innehålla en MKB som god- 
 276 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 känts av länsstyrelsen. Under arbetet med planen ska samråd ske med berörda fastighetsägare, kommuner och länsstyrelse med flera. Järnvägsplanen ska ställas ut för granskning och fastställas av Ban- verket efter samråd med länsstyrelsen. Järnvägsplanen kan över- klagas hos regeringen och när planen är fastställd följer en över- klagandetid på tre månader. Med stöd av fastställd järnvägsplan kan den som ska bygga järnvägen lösa in den mark som behövs genom förfarande antingen i domstol eller genom lantmäteriförrättning, se även avsnitt 9.1.3. Den slutliga tekniska utformningen får endast avvika obetydligt från järnvägsplanen. Om det sker större avvikel- ser eller förändringar i projektet kan det bli nödvändigt att ändra järnvägsplanen eller att upprätta en ny. 
 Ofta måste en nybyggnad av järnväg hanteras och prövas även enligt plan- och bygglagen (PBL). Planeringen måste ta hänsyn till kommunala översiktsplaner för användning av mark- och vatten- områden. Järnvägen får inte byggas i strid med detaljplan eller områdesbestämmelser. Vid planeringen blir det därför ofta aktuellt att påbörja en ny planläggning eller ändring av befintliga planer. Det arbete som sker i den kommunala planeringsprocessen hante- ras enligt PBL:s regler. 
 Planering och byggande av järnvägar omfattas även av miljö- balken. Vid planering och byggande ska därför de allmänna hän- synsreglerna i 2 kap. och hushållningsreglerna i 3 och 4 kap. miljö- balken tillämpas, se även avsnitt 7.7. 
 Planeringsprocessen för byggande av järnväg är som synes kom- plex och det finns flera exempel på järnvägsprojekt där planerings- arbetet och beslutsprocessen från begäran om tillåtlighetsprövning till lagakraftvunnen järnvägsplan tagit sex till åtta år. 
  
 9.1.2 
  
 Möjligheter att effektivisera planeringsprocesserna 
  
 Regeringen har uppmärksammat att det finns risk att angelägna investeringar i transportinfrastruktur försenas i onödan genom ett alltför utdraget beslutsförfarande, med ökade kostnader som följd. En parlamentarisk kommitté tillsattes därför i mars 2009 för att analysera planeringsprocessen för byggande av transportinfra- struktur (dir. 2009:16). Kommittén ska bland annat föreslå sådana förändringar i väglagen (1971:948) och lagen om byggande av järn- väg som innebär att processen effektiviseras. Utredningsarbetet ska enligt direktiven även omfatta miljökonsekvensbeskrivning och 
 277 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 tillåtlighetsprövning enligt miljöbalken samt frågor om samordning med övrig fysisk planering enligt PBL. Kommittén ska redovisa sitt uppdrag senast den 31 augusti 2010. De lagförslag kommittén läm- nar kan träda i kraft tidigast 2011. Kommitténs förslag för att åstadkomma en effektivare planeringsprocess kommer sannolikt att påverka den fortsatta planeringen av en eventuell utbyggnad av höghastighetsbanor. 
 I min utredning har jag studerat planeringsprocesserna för att finna möjligheter till effektivisering inom ramen för gällande lag- stiftning. Tydligt är att planeringsprocesserna behöver förenklas och samordnas på olika nivåer. I det följande diskuteras olika möj- liga åtgärder för att åstadkomma en mer effektiv planeringsprocess för höghastighetsprojektet. 
 Nationella ställningstaganden 
 För att planeringsprocessen av en utbyggnad av höghastighets- banor ska kunna ske på ett optimalt sätt behövs ett nationellt poli- tiskt ställningstagande om projektet. Helt avgörande för att pro- jektet ska kunna genomföras är ett samlat beslut om utbyggnad av höghastighetsbanor. Finansieringen av projektet måste också klar- göras i samband med detta beslut. 
 För att stärka genomförandet behövs också ställningstaganden om 
  
 höghastighetsbanans ändamål, för att stärka implementeringen och få till stånd en tidig debatt om förutsättningarna 
  
 miljöambitionerna i höghastighetssystemet, för att hålla ihop beslutsprocesserna i genomförandet. 
  
 En avgörande punkt för genomförande av utbyggnad av höghastig- hetsbanor är att ändamålen för banan fastställs. Ändamålen avgränsar miljöbalkens lokaliseringskrav (endast platser där pro- jektets ändamål kan nås behöver övervägas) och utgör utgångs- punkt för avvägningar och rimlighetsbedömningar i övrigt. Ända- målen ges delvis av direktiven till denna utredning, till exempel att höghastighetsbanan ska bidra till att uppfylla de transportpolitiska målen. Det finns dock en risk för målkonflikter vid planering av transportinfrastruktur. Arbetet med åtgärdsplaneringen har till exempel visat att ökad tillgänglighet kan motverka mål för klimat 
 278 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 och miljö. För att tidigt kunna påverka planeringen behövs besked om prioritering vid målkonflikter, antingen genom ställnings- tagande från riksdagen eller genom regeringens uppdrag till trafik- verken. Enligt Naturvårdsverket kan regeringen inte uppdra åt myndigheterna att komma överens på ett sätt som åsidosätter krav på prövning enligt miljöbalken annat än genom att riksdagen lag- stiftar om att miljöbalken inte ska tillämpas i detta fall. 
 Överhuvudtaget är det avgörande för att utbyggnaden av hög- hastighetsbanor ska kunna genomföras på relativt kort tid att staten aktivt och kraftfullt stödjer projektet. Helst bör statens aktiviteter organiseras så att alla nivåer, det vill säga regeringen och departementen, centrala myndigheter och länsstyrelser, kan prio- ritera projektet både vad gäller tid och resurser. En möjlighet är till exempel att regeringen tydligare ålägger centrala och regionala myndigheter att medverka aktivt i hela planeringsprocessen. På det sättet skulle myndigheternas krav och synpunkter kunna komma fram mycket tidigare i processen och beaktas medan det finns goda möjligheter till revideringar. 
 Parallella processer 
 Möjligheterna att snabba på planeringsprocessen utan ändringar i lagstiftningen har utretts bland annat inom ramen för Ostlänken- projektet (Det är möjligt att med fyra år tidigarelägga Ostlänken, till 2010 – både ett järnvägs- och samhällsbygge, rapport 2006). De förslag som regeringens förhandlingsman presenterade bygger på idén att ersätta de linjära processerna eller planeringsmomenten med parallella processer. Detta både i stat och kommun samt mel- lan staten och kommunerna. Bedömningen var att förslagen skulle kunna korta tiden fram till byggstart med cirka fyra år. Förutsätt- ningen var att Banverket och berörda länsstyrelser tillfördes extra ekonomiska och personella resurser. För kommunerna innebar för- slagen god framförhållning och väl utformade detaljplaner för att minimera överklaganden till regeringen. På den statliga sidan skulle Banverket arbeta med parallella processer och med kontakter i Regeringskansliet främst när det gällde tillåtlighetsprövningen. Länsstyrelserna föreslogs tidigarelägga sina insatser inom miljö- och kulturhistoria samt utveckla tidig information till allmänheten. Ökade informella kontakter inom och mellan länsstyrelserna samt med andra berörda statliga myndigheter föreslogs också. 
 279 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 Nödvändigheten att arbeta med parallella planeringsprocesser följdes upp i avtalet om medfinansiering av Citybanan från decem- ber 2007. I avtalet angavs att staten, genom Banverket, åtar sig att slutföra järnvägsutredningen och att utarbeta underlag för reger- ingens tillåtlighetsprövning enligt miljöbalken. De kommunala parterna i Södermanland och Östergötland åtog sig i gengäld att fortsätta sitt planarbete och medverka i fortsatta diskussioner om finansiering (Regeringsbeslut N2008/91IR (delvis), N2002/12356/IR, N2003/1514/IR (delvis)). 
 När det gäller Ostlänken har Banverket och kommunerna arbe- tat tillsammans med planeringen. En avsiktsförklaring tecknades 2003 där bland annat syfte och finansiering för samverkan fastställ- des. Avsiktsförklaringen är fortfarande aktuell och utgör grunden för fortsatt planering i parallella processer. En manual framtagen inom ramen för  
 Ostlänken-projektet 
  behandlar parallella plane- ringsprocesser gällande resecentrum och resecentrumområden (Resecentrumområden längs med Ostlänken, höghastighetsjärnväg mellan Stockholm och Linköping. Planeringsprocessen och eko- nomiska nyttor, 2009). Där konstateras att den tidsmässiga sam- ordningen av de parallella planeringsprocesserna är mycket viktig eftersom processerna är inbördes beroende av varandra. För att komma vidare med sin planering av resecentrum behöver kom- munerna underlag i form av en järnvägsutredning som pekar ut en specifik järnvägslinje. I skrivelsen konstaterar man att det rent praktiskt är möjligt att driva arbetet med järnvägsplan parallellt med pågående tillåtlighetsprövning. Det formella hinder som finns är att utställning av järnvägsplaner inte kan genomföras förrän regeringen beslutat om tillåtlighet. Banverket skulle dock i prakti- Martinez kunna påbörja delar av arbetet med till exempel järnvägsplaner för resecentrumområden, som fördjupade studier och förprojekte- ring, så snart man tagit ställning till sträckningsalternativ. Detalj- planearbetet för reseterminaler inom kommunerna skulle kunna starta när underlag från projekteringen börjar ta form, och sedan bedrivas parallellt med Banverkets arbete, vilket successivt skulle ge ytterligare underlag för detaljplaneringen. Banverket kan dock inte arbeta med resecentrumområden isolerat utan måste beakta bland annat genomförandeplanering även för resterande delar av järn- vägen. 
 När det gäller Ostlänken kan jag konstatera att den fysiska planeringsprocessen och den ekonomiska planeringen inte har gått 
 280 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 hand i hand. Den fysiska planeringen har kommit långt men det saknas en finansieringslösning för projektet. 
 Samordnad planering 
 Parallella processer förutsätter en samordnad planering i ett tidigt skede. Ett sätt att samordna arbetet skulle kunna vara att arbeta med partsgemensamma  
 styr-, 
  arbets- och informationsgrupper genom hela planeringsprocessen. I grupperna ska berörda kom- muner, länsstyrelsen och eventuella andra aktörer vara represente- rade. Varje part har sin egen projektorganisation och genomför erforderliga planeringsåtgärder inom den del av planeringsproces- sen som man har ansvar för. Samtidigt har parterna en väl organise- rad samverkan som gör det möjligt att 
  
 tidigt skapa en gemensam bild av mål och restriktioner för planeringen 
  
 gemensamt formulera ändamål med investeringen, projektmål och processmål 
  
 löpande hålla de berörda aktörerna informerade om respektive planeringsprocess och tidsplaner 
  
 gemensamt identifiera konflikt- och/eller samordningsområden 
  
 genomföra gemensamma samrådsaktiviteter (informationsin- satser, möten, utställningar). 
  
 En avgörande del i samordningen av olika planeringsprocesser är den kommunala planeringen. Längs med den sträckning för hög- hastighetsbanan som jag föreslår är det många kommuner som berörs. Kommunernas behov av att göra fördjupningar av över- siktsplaner, ta fram nya detaljplaner samt anpassa eller upphäva befintliga detaljplaner måste beaktas i den övergripande plane- ringen av projektet. Kommunernas förutsättningar att resursmäs- sigt klara av sina delar inom tidsramen för järnvägsprojektet kan variera stort mellan olika kommuner. Jag kan dock efter samråd med berörda kommuner konstatera att kommunernas planering inför en utbyggnad av höghastighetsbanor generellt har kommit långt. 
 281 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 Övriga åtgärder inom ramen för gällande lagstiftning 
 Förstudien bör enligt min bedömning kunna göras enklare än i dag. Syftet med förstudien bör inte vara att ge svar på exakt vad som ska genomföras. I stället bör förstudien klarlägga förutsättningarna för den fortsatta planeringen och utgöra ett underlag för att bedöma projektets påverkan på miljön. 
 Järnvägsutredningen bör också kunna koncentreras tydligare på att behandla de frågeställningar som är aktuella i projektet och i det geografiska område som berörs. 
 I samband med järnvägsplanearbetet finns många formella steg där små misstag kan vålla stora dröjsmål. De formella delarna bör kunna organiseras och hanteras på ett betydligt mer rutinmässigt sätt än i dag. 
 Regeringens tillåtlighetsprövning bör kunna effektiviseras genom till exempel utökade resurser för handläggning av tillåtlig- hetsärenden. Utökade resurser hos andra offentliga planeringsin- stanser och miljödomstolar skulle också kunna korta ledtiderna i många delar av planeringsprocessen. Vad gäller överklagnings- ärenden visar en rapport från WSP Sverige AB (Effektivisering i fysisk planering. Förslag till åtgärder för effektivisering av proces- sen för fysisk planering, med fokus på väg och järnväg i storstads- miljö,  
 2009-02-04) 
  att det inte är själva överklaganderätten som är problemet utan att det saknas tillräckliga resurser för att hantera överklagningsärendena. 
 För nämnda rapport gjordes djupintervjuer i syfte att fånga in de faktorer som orsakar ineffektivitet i den svenska planeringsproces- sen. Enligt rapporten är det inte i första hand lagstiftningen som orsakar utdragna processer, utan det att implementeringen av lagarna hos respektive aktör ofta är mer tidskrävande än lagen krä- ver. Myndigheternas handläggningstider, tillgång till resurser och krav på mer information i detaljfrågor upplevs av intervju- personerna som en viktig orsak till de långa ledtiderna. För att effektivisera den praktiska tillämpningen presenterar rapportför- fattarna ett antal förslag som bland annat innefattar åtgärder för att koncentrera resurser på ett mer ändamålsenligt sätt, mer systema- tisk återanvändning av beslutsunderlag, bättre fungerande projekt- start och användande av metoder för strukturerade dialoger i olika skeden. 
 282 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 Av de förslagna åtgärderna är vissa enligt min mening av särskilt intresse för planeringen av höghastighetsbanor: 
  
 tydlig projektplanering 
  
 effektivare hantering av överklagningsärenden 
  
 återanvändning av till exempel miljökonsekvensbeskrivning (MKB) 
  
 samordna aktörer i en tillfällig organisation 
  
 framtagande av gemensamma planeringsförutsättningar. 
  
 Flera av dessa förslag handlar om effektivisering i själva projekt- arbetet. Inom ramen för denna utredning har frågan om projekt- organisation och projektplanering genomlysts särskilt, se avsnitt 9.1.5 och 9.2. 
 Miljöanalyser och beskrivning av miljökonsekvenser förekom- mer i flera av de beslutsprocesser som ingår i dagens planerings- system. Värdefull tid finns att vinna genom effektivare MKB- hantering som att samordna MKB i olika delar av samma projekt och se till att sektorsmyndigheterna kommer in tidigare i proces- sen. Det finns till exempel möjlighet att återanvända samma MKB- dokument till detaljplan och järnvägsplan, vilket gjordes i plane- ringsarbetet för Citybanan i Stockholm. Där så är möjligt bör enk- lare planeringsverktyg, som till exempel detalj- och arbetsplaner, väljas. 
 Genom att utreda flera utformningsalternativ som konsekvens- beskrivs i järnvägsplanen kan processen för val av linjesträckning också göras mer effektiv. För att undvika tidsödande och kost- samma omtag sent i planeringsprocessen på grund av bristande kunskap om landskapet, bör landskapsanalyser av aktuella del- sträckor genomföras tidigt i processen. I sammanhanget bör näm- nas att det finns nya tekniska möjligheter för att analysera land- skapet och hantera komplexa miljö- och landskapsfrågor. I exem- pelvis Australien har ett system, the Quantm System, tagits fram för att optimera linjedragning för nya väg- och järnvägsbyggen. Systemet bygger på avancerad  
 IT-teknik 
  som genom en mängd indata kan ta fram flera optimerade alternativ för linjedragning. För de föreslagna linjesträckningarna ger systemet information om plankorsningar, omfattning av underbyggnader, arealer med mera. För varje alternativ summeras volymer och kostnader för under- byggnad, längd och kostnader för vallar, kulvertar, viadukter och 
 283 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 tunnlar. De framtagna alternativen kan sedan utgöra underlag för den fortsatta planeringen. 
 The Quantm System har använts vid planering av höghastig- hetsbanor i bland annat USA, Australien, Portugal och Frankrike. I det franska fallet användes systemet för att identifiera linjedrag- ningar som kunde möta olika krav och minska barriäreffekterna på en del av den framtida linjen LGV PACA i sydöstra Frankrike (planerad byggstart 2017). 
 Enligt företaget som utvecklat systemet kan analyserna bidra till att kostnaderna för underbyggnad och anpassningsåtgärder kraftigt reduceras vid väg- och järnvägsbyggnationer. 
 Särskild projektlag 
 För att väsentligt korta ner planeringsprocessen skulle en lösning kunna vara lagändringar på området. Lagen om byggande av järnväg utreds för närvarande. En annan åtgärd är alternativet att riksdagen stiftar en särskild lag för höghastighetsprojektet. Liknande exempel finns i Danmark där folketinget stiftar så kallade anläggningslagar för stora infrastrukturprojekt. 
 Ett argument för en särskild projektlag är att utbyggnaden av höghastighetsbanor är ett samhällsbyggnadsprojekt av stort intresse för hela landet och därför bör prövas av en enda samlad instans som tar hänsyn till olika allmänna och enskilda intressen, miljöbalkens krav och som godkänner och villkorar genom- förandet. Vid beslut om att fullfölja projektet skulle beslutet gälla i samtliga kommande prövningsinstanser som miljödomstolar och prövning enligt plan- och bygglagen. 
 Förslag att införa anläggningslagar enligt dansk modell lyfts emellanåt i olika sammanhang, och frågan har bland annat utretts av WSP och Lagtolken AB på uppdrag av Regionplane- och trafik- kontoret i Stockholms län (RTK), Länsstyrelsen i Stockholms län, Vägverket, Region Stockholm, Banverket och Stockholms stad (Effektivisering i fysisk planering. Förslag till åtgärder för effekti- visering av processen för fysisk planering, med fokus på väg och järnväg i storstadsmiljö,  
 2009-02-04). 
  I rapporten konstateras att planerings- och beslutsprocessen i Danmark i mycket liknar den svenska planeringsprocessens förstudie. Processens steg liknar också den svenska planeringen i de fall då det krävs tillåtlighets- prövning. De viktigaste skillnaderna mellan det danska och svenska 
 284 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 systemet är att man under processen i Danmark utformar en lag för genomförandet av projektet i stället för att endast ge tillåtlighet, och att möjligheterna att överklaga är kraftigt begränsade. Den fastställda anläggningslagen kan endast överklagas till  
 Hernandez 
  stolen. 
 Rapporten pekar dock på två viktiga förutsättningar som skiljer sig åt mellan systemen. För det första bygger det danska systemet på en annan beslutstradition med nationellt utformade riktlinjer för planering som står i konstrast till det svenska med kommunalt planmonopol och mindre statlig styrning. För det andra finns en gammal tradition i Sverige att medborgarna får delta i planeringen och överklaga i sak, medan den danska processen begränsar över- klaganderätten till procedurfrågor. Sammantaget bedöms det danska systemet, enligt rapporten, innebära så grundläggande för- ändringar av svensk beslutstradition att det inte kan anses möjligt att genomföra inom överskådlig tid. 
 En särskild projektlag undanröjer inte heller problem att nå den mest optimala linjesträckningen då linjens närmare placering avgörs av skyddade områden som Natura 2000. Dessa har  
 EU-status 
  och påverkas inte av beslut i riksdagen. 
 I direktiven till Kommittén om effektivisering av planerings- processen för transportinfrastruktur ingår inte att utreda möjlig- heten att stifta speciallagar för stora projekt. Frågan får därför anses vara mindre aktuell i dagsläget. 
 Sammanfattning av möjligheter till effektivisering 
 Enligt min bedömning är ett tydligt nationellt ställningstagande från riksdag och regering den enskilt viktigaste åtgärden för att åstadkomma en mer effektiv planeringsprocess. Genom att tydligt ålägga statliga aktörer centralt och regionalt att aktivt stödja och prioritera projektet kan planeringen enklare samordnas. Arbetet med samordning och samverkan mellan olika parter och olika pro- cesser är också viktigt för att effektivisera den fortsatta plane- ringen. För att de olika aktörer som är berörda av höghastighets- projektet faktiskt ska kunna arbeta parallellt krävs att arbetet sam- ordnas redan i ett tidigt skede. Genom parallella planeringsproces- ser och utökade resurser på olika nivåer, till exempel vid över- klaganden, kan planeringstiden kortas. Förändringar i tillämp- ningen av gällande lagstiftning, som att förenkla förstudier och 
 285 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 koncentrera utredningsarbete till särskiljande faktorer, kan bidra till att ledtiderna sannolikt kortas ytterligare. 
 Enligt min bedömning bör samtliga ovan diskuterade åtgärder beaktas i det fortsatta planeringsarbetet. 
  
 9.1.3 
  
 Markåtkomst 
  
 En förutsättning för att bygga ut järnvägsnätet är att tillgången till den mark som behövs för utbyggnaden, både permanent och under byggtiden, säkerställs. Försenad markåtkomst kan orsaka stora för- seningar i ett järnvägsprojekt. Även om åtkomsten till mark utgör en mindre kostnad i sammanhanget kan det få stor betydelse för genomförandet av projektet. Kontakter med fastighetsägare i ett tidigt skede kan vara avgörande för en effektiv och framgångsrik marklösenverksamhet. Det är också viktigt att ordna tillträde till fastigheter för förundersökningar och projektering redan i utred- nings- och projekteringsfasen. 
 Markåtkomst i järnvägsprojekt 
 Fram till 1996 skedde i princip all åtkomst med stöd av expropria- tionslagen (1972:729) i de fall frivilliga avtal inte kunde uppnås. Markåtkomst vid järnvägsbyggen kan i dag åstadkommas på två olika sätt, antingen genom inlösen enligt lagen (1995:1649) om byggande av järnväg eller genom lantmäteriförrättning. 
 Banverkets policy för markåtkomst vid järnvägsbyggande (Handbok Marklösen, BVH 1700) ger vägledande riktlinjer och reglerar Banverkets marklösenverksamhet. Markåtkomstfrågorna finns med tidigt i processen och ingår enligt Banverket som natur- lig del i förstudier och järnvägsutredningar (Banverket, Mark- åtkomst för järnvägsbyggande – PM med anledning av utredningen om höghastighetsbanor,  
 2009-06-10). 
  
 Banverkets policy är att genom förhandling försöka uppnå fri- villiga överenskommelser om förvärv av mark eller rättighet. Frivil- liga förvärv av mark eller rättigheter som ska vara bestående följs vanligtvis upp med lantmäteriförrättning, för att genomföra för- ändringar i fastighetsindelningen och ge sakrättsligt skydd. Vid förvärv av del av en fastighet finns krav på att den frivilliga över- låtelsen följs upp med fastighetsbildning. I vissa fall får marklösen 
 286 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 dock ske genom lantmäteriförrättning utan föregående förhandling mellan Banverket och berörd markägare. Det gäller till exempel vid intrång i ett stort antal fastigheter med likartade förhållanden eller om det är fråga om marginella intrång. 
 Lantmäteriet förordar lantmäteriförrättning för markåtkomst vid byggande av järnväg. Enligt Lantmäteriet ger detta en effektiv tillgång till mark som behövs för infrastrukturbyggen där möjlighet ges att anpassa fastighetsindelningen till de nya förhållandena. På så sätt kan de skador som en uppdelning av marken innebär mini- meras. 
 Oavsett om markåtkomsten sker genom inlösen eller lant- mäteriförrättning är det expropriationslagstiftningens regler om ersättning som gäller. Det pågår en översyn av expropriationslagen och Utredningen om expropriationsersättning lämnade sitt slut- betänkande Nya ersättningsbestämmelser i expropriationslagen m.m. (SOU 2008:99) i november 2008. Utredningen föreslår för- ändringar som om de genomförs kommer att innebära en generell höjning av ersättningsnivån vid expropriation. 
 Markåtkomst för tillfälligt utnyttjande 
 Under planeringstiden och vid byggandet av järnvägen kan mark som inte ägs av infrastrukturhållaren behöva tas i anspråk tillfälligt. Dels behövs tillträde till mark för undersökningar och provtag- ningar i planerings- och projekteringsfaserna, dels behöver projek- tet tillfälligt under byggtiden tillgång till mark för tillfartsvägar, arbetsområden med mera. I första hand försöker Banverket komma överens med berörda markägare om sådant tillfälligt nyttjande och om villkoren för detta. Om överenskommelse inte kan nås finns möjlighet enligt lagen om byggande av järnväg att ta ärendet till länsstyrelsen. 
 Markåtkomst permanent 
 Den mark som permanent ska användas för järnvägsanläggningen ska infrastrukturhållaren (normalt Banverket) inneha med ägande- rätt eller servitutsrätt. När en järnvägsplan är fastställd kan markåt- komst ske genom lantmäteriförrättning eller genom inlösen i fastighetsdomstol. Enligt Banverkets handbok Markinlösen ska 
 287 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 lantmäteriförrättning vara huvudalternativet. Vid köp av del av fastighet krävs, som tidigare nämnts, lantmäteriförrättning även om markförvärvet sker genom frivilliga avtal. 
 Banverkets policy är som framgår ovan att genom förhandling försöka uppnå frivilliga överenskommelser. Kontakter med mark- ägare och markförhandlingar påbörjas tidigt i projekten. Enligt Banverket innebär detta att möjligheter till justeringar med hänsyn till önskemål från markägare och till skadebegränsade åtgärder då är större än om sådana frågor uppmärksammas först senare i plane- ringsprocessen. 
 Lantmäteriförrättningen ger möjlighet till fastighetsbildnings- beslut och förtida tillträde så snart järnvägsplanen vunnit laga kraft. Utbyggnaden av järnvägen kan därmed påbörjas utan att alla ersättningsfrågor är utklarade. Normalt fortsätter Banverkets markinlösare förhandlingarna med markägaren under byggtiden för att nå fram till en överenskommelse om ersättning som kan läggas till grund för förrättningslantmätarens ersättningsbeslut i lant- mäteriförrättningen. I de fall överenskommelse inte kan nås be- slutar förrättningslantmätaren om vilken ersättning som ska betalas ut – grundad på en värdering enligt expropriationslagens bestäm- melser. Detta sker vanligtvis då järnvägsutbygganden är färdig- ställd. Då kan även slutliga fastighetsgränser bestämmas, och mindre justeringar göras vid behov med hänsyn till terrängen. 
 Vid lantmäteriförrättningen ska förrättningslantmätaren beakta både samhällets och enskildas intressen. I första hand bör lösningar åstadkommas i samförstånd men lagstiftningen ger förrättnings- lantmätaren befogenhet att ta beslut utan att parterna enats. 
 Samtliga beslut kan överklagas till fastighetsdomstol. Från 1 november 2008 har möjligheterna att överklaga till högre instanser begränsats genom att det krävs prövningstillstånd i hovrätten. 
 Vidareutveckling av processer kring markåtkomst 
 Förutom den utredning som pågår om effektivisering av plane- ringsprocessen för trafikinfrastruktur har Banverket och Lant- mäteriet startat ett gemensamt projekt för att vidareutveckla och förbättra Lantmäteriets och Banverkets gemensamma processer för byggande av järnväg. Ovanstående beskrivning av nuvarande pro- cess kan alltså komma att revideras. 
 288 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 9.1.4 
  
 Blockindelning för genomförande 
  
 Min utgångspunkt är att utbyggnaden av höghastighetsbanor ska hållas ihop som en helhet för att optimera planering, finansiering byggande och nyttjande av banan. Inom ramen för detta projekt bör ett antal block väljas för att genomförandet ska kunna planeras på ett effektivt sätt. Vid val av block bör ett antal aspekter beaktas, nämligen 
  
 om blockens ändpunkter möjliggör trafikering under delar av utbyggnaden 
  
 om det finns eget trafikunderlag för det aktuella blocket 
  
 terrängens förutsättningar 
  
 teknisk svårighetsgrad, behovet av broar, tunnlar, passage genom tätorter 
  
 möjligheterna till utnyttjande av byggresurser 
  
 hur långt studie- och planarbetet kommit för respektive block. 
  
 Erfarenheter från bland annat Svealandsbanan och Botniabanan pekar på att det kan vara lämpligt med utbyggnad i block om  
 10–20 
  mil med flera entreprenadetapper. Detta antagande bekräftas i flera europeiska höghastighetsprojekt. 
 Ett förslag till hur en blockindelning inom det sammanhållna projektet skulle kunna se ut redovisas i figur 9.2. nedan. De definie- rade blocken har en längd på mellan 100 och 160 kilometer med undantag för sträckan  
 Borås–Almedal 
  som är 50 kilometer. 
 289 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 9.2 Förslag till blockindelning 
  
 1 
  
 A  
  
 Järna–Linköping 
  Schmidt 
  
 2 
  
 A  
  
 Linköping–Jönköping 
  Keller 
  Weaver 
  
 A 
  
 l 
  
 B 
  
 m 
  
 e 
  
 o 
  
 r 
  
 d 
  
 a 
  
 å 
  
 l 
  
 s 
  
 50km  
 100km 
  
  Järna 
  
 150km 
  
 Linköping 
  
 125km 
 Jönköping 
  
 140km 
 3  
 Jönköping–Borås 
  
  Markaryd 
  
 160km 
  
  Åkarp 
  
 Källa:  
 Swepro Project Management AB. 
  
 9.1.5 
  
 Projektorganisation 
  
 I utredningsarbetet har frågan om organisering av projektet utretts och diskuterats. Två huvudalternativ har identifierats, nämligen att 
  
 betrakta hela utbyggnaden som ett projekt 
  
 dela utbyggnaden i olika autonoma projekt. 
  
 Utbyggnaden av höghastighetsbanor är omfattande och det är fullt möjligt att genomföra det som flera projekt och i flera organisa- tioner. Ett uppdelat organisationskoncept är dock enligt min upp- fattning tydligt förknippat med risk för suboptimeringar, fel- prioriteringar och intern konkurrens. Därför förordas ett projekt med en projektorganisation. Mina förslag kring organisations- struktur (kapitel 8) utgår därför från en sammanhållen lösning med en projektorganisation: projektbolaget. 
 Projektbolaget ansvarar för planeringsprocess, finansiering samt projekterings- och byggprocesser. Projektbolaget har huvudman- naskapet för drift och underhåll av höghastighetsbanorna. Projekt- bolaget svarar bland annat för utredningar och planer, markinlösen, tillståndsfrågor samt att finansieringen är säkerställd. Projekt- bolaget upphandlar lämpliga entreprenörer, antingen direkt eller via 
 290 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 privata infrastrukturbolag, som svarar för detaljprojektering, byg- gande, underhåll och drift under 30 år. I det fall man skapar privata infrastrukturbolag bildas sannolikt ett bolag per block. Ansvaret för att samordna infrastrukturbolagen och genom avtal hantera eventuella gränsdragningsfrågor vilar då på projektbolaget. 
 Jag vill även uppmärksamma behovet av vidare analys av hur respektive projekt ska avgränsas. Enligt min bedömning är huvud- alternativen att antingen ansvara för helheten, det vill säga bana, el, signal, säkerhet och underbyggnad, eller att dela upp projektet så att till exempel en entreprenör är ansvarig för el- och signalytor och en annan för bana och underbyggnad. Internationellt förekommer båda modellerna. 
 Resursbehov 
 En uppskattning av resursbehovet i projektet är att det, förutom företagsledning och administration, krävs cirka 250 årsarbetare inom projektbolagets organisation för att bedriva verksamheten på ett effektivt sätt. Bedömningen grundar sig på erfarenheter av svenska järnvägsprojekt och internationella höghastighetsprojekt. 
 Vidare finns, såvitt jag kan bedöma i dag, tillräckligt utbud av arbetskraft inom planering, bygg- och projektledning i Europa för en utbyggnad av höghastighetsbanor. Bedömningen grundar sig på att höghastighetsprojekt av samma storlek eller större har genom- förts i flera andra europeiska länder under senare år. För Sveriges del finns också möjligheten att utnyttja internationella erfaren- heter. 
 291 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 20 PERSONER 
  
 400 PERSONER 
  
 200 PERSONER 
  
 Figur 9.3 Förslag till projektorganisation 
 FÖRETAGSLEDNING 
 ADMINISTRATION 
 INFORMATION 
  
 PLANERARE 
  
 BYGG- OCH 
  
 PROJEKTLEDARE 
  
 2010 
  
 2024 
  
 Källa:  
 Swepro Project Management AB. 
  
 Utbyggnaden av de olika blocken bör samordnas av en eller flera styrgrupper där samtliga ekonomiska intressenter är representerade (stat, kommuner, regioner, trafikoperatörer, fastighetsexploa- teringsföretag). Viktiga funktioner i projektbolaget är samråd och information, planering och bygg- och projektledning. 
 Samråd och information 
 Genom ett transparent informationsarbete kan tid och resurser användas mer effektivt i planeringsprocessen. Projektbolaget bör därför ha en informationsstab bestående av flera erfarna kommuni- katörer med god kompetens för olika informations- och kommu- nikationskanaler. 
 Samråd kan organiseras i olika typer av grupper: referensgrupper med olika berörda sakkunniga (statliga myndigheter, kommunal förvaltning, politiska organisationer), arbetsgrupper bestående av instanser med teknisk kunskap (Banverket, Tågoperatörerna, Statens geotekniska institut med flera) och informationsgrupper 
 292 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 (information till och från allmänheten inom respektive geografiska område). 
 Planering 
 Med en gemensam huvudman för hela projektet ges goda möjlig- heter till en samordnad planering. Det innebär också att kunskaps- och erfarenhetsöverföring underlättas mellan olika delprojekt. Genom att skapa gemensamma riktlinjer för arbetet underlättas även kontakterna med andra berörda aktörer, som till exempel kommuner, länsstyrelser och andra statliga myndigheter. 
 Bygg- och projektledning 
 Genom ett samlat projekt med en väl genomtänkt organisation är det möjligt att samordna arbetet även med övriga berörda aktörer. Med ett gemensamt mål hos alla parter och intressenter att genomföra projektet kan både tid och kostnader sparas. Se vidare om projektledning och byggprocess nedan. 
  
 9.2 
  
 Projekteringsprocess 
  
 I projekteringsfasen innebär utformningen av systemkrav en central komponent för effektiviteten i projektet. Genom att upp- rätta tydliga systemkrav underlättas arbetet för alla delar av pro- jektet. Dessa systemkrav bör samordnas av en enhet inom projekt- bolaget. Både befintliga system och framtida möjligheter bör beaktas vid framtagandet av systemkrav. Detaljprojektering bör dock överlåtas till respektive entreprenör. 
  
 9.2.1 
  
 Projektledning 
  
 Under byggtiden är projektbolaget byggherre med de uppgifter som byggherren normalt har, nämligen att 
  
 säkerställa finansiering 
  
 företräda slutkonsumenter – de blivande tågresenärerna 
  
 293 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 handlägga alla frågor med myndigheter, närboende och samhälle 
  
 uppträda som beställare gentemot aktörerna i bygg- och anlägg- ningsbranschen 
  
 överta anläggningen vid godkänd slutbesiktning efter provdrift 
  
 svara för ägande och förvaltning, det vill säga upplåta bankapa- citet till tågoperatörerna via Banverket. 
  
 Genom ett sammanhållet projekt inom projektföretaget kan en ändamålsenlig projektledningsprocess väljas för hela utbyggnaden av höghastighetsnätet. 
  
 9.2.2 
  
 Genomförande 
  
 För en utbyggnad av höghastighetsbanor kommer de tidiga strate- giska övervägandena om projektledning, systemkrav och hantering av yttre förutsättningar, som till exempel tillåtlighetsprövning, att vara avgörande för genomförandet av projektet. Val av genom- förandeform påverkas av bland annat tillgång till leverantörer och entreprenörer, konkurrensförutsättningar, konjunkturläge, tillgång till resurser, särskilda nationella förhållanden samt språk och kultur för internationella aktörer. 
 Projektbolagets organisation för genomförande av höghastig- hetsbanorna måste ha stark egen kompetens inom en mängd olika kompetensområden. För ett snabbt genomförande krävs snabb uppbyggnad av resurser i alla delar av, och funktioner i, planerings- och byggprocessen. En utförandestrategi med fokus på optimal effektivitet i alla faser redan från start behövs. Det betyder att man behöver välja en organisation där flera projektfaser kan genomföras parallellt i olika delar av projektet. Följande faser kommer att löpa parallellt: 
  
 idéfas 
  
 planeringsfas 
  
 projekteringsfas 
  
 genomförandefas 
  
 avslutningsfas eller övertagande. 
  
 294 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 För att säkerställa en helhetssyn för hela projektet krävs också en struktur som stödjer beställarfunktionens deltagande i varje fas under hela projekttiden. En sammanhållen projektspecifikation utformas tidigt så att en tydlig och komplett projektram kan defi- nieras i projektplanen. 
 De olika blocken bör ha egen projektledning som deltar i pro- cessen från start till slutförande. En övergripande projektlednings- organisation samordnar arbetet. Förutom gemensamma resurser såsom sekretariat och kommunikation ska projektledarna ha till- gång till en grupp av byggledare för mark, berg, tunnel, byggnader, bana, signal, el, tele samt experter för planering, markåtkomst och kostnadsuppföljning. Genom en gemensam teknikgrupp för samt- liga block kan man säkerställa att tekniktillämpningen blir den- samma i hela projektet. 
 Med ovanstående förslag till effektivisering av planeringsproces- sen och professionell projektledning är min bedömning, även om osäkerheten i denna bedömning är betydande, att den ordinarie projekttiden enligt figur 9.4 A nedan kan komprimeras till före- slagen modell, figur 9.4 B: 
 Figur 9.4 Förkortad projekttid 
  
 A 
  
 Planering, tillstånd, systemkrav, 
  
 Detalj - 
  
 Upp- 
  
 Produktion 
  
 Drift- 
  
 Över- 
  
 tillåtlighetsprövning, markåtkomst 
  
 proj 
  
 handling 
  
 sättning 
  
 lämn. 
  
 B 
  
 Planering, tillstånd, systemkrav, 
  
 Detalj- 
  
 tillåtlighetsprövning, markåtkomst 
  
 proj 
  
 Upphandling 
  
 Produktion 
  
 Drift- 
  
 Över- 
  
 sättning 
  
 lämn. 
  
 Källa:  
 Swepro Project Management AB. 
 295 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 9.3 
  
 Byggprocess 
  
 En utmaning med utbyggnaden av höghastighetsbanor är att kunna säkra tillgången på byggresurser. Det kommer att krävas omfat- tande produktionsinsatser över alla block samtidigt. För att intres- sera internationella företag kan det därför behövas en intensiv och välplanerad marknadsföring. Utifrån internationella erfarenheter är dock min bedömning att det finns tillräckliga resurser att tillgå. 
 För att uppnå säkerhet i projektekonomin måste säkerhet upp- nås i riskallokeringen. Riskerna ska minimeras och riskspridningen ska ske så att riskerna hanteras där de bäst kan omhändertas. Risker i anläggningsprojekt finns alltid i den osäkerhet som råder kring de geotekniska förutsättningarna. Dessa risker är normalt svåra att överföra till en entreprenör utan omfattande markundersökningar. De geotekniska förhållandena varierar stort och kräver vidare för- djupning och analys inför val av lämplig upphandlingsstrategi och riskfördelning. En viktig utgångspunkt är att överförande av risk påverkar projektbudgeten negativt om osäkerheten för anbuds- givarna är för stor eller för svårbedömd. 
 Byggprocessen för höghastighetsbanorna uppskattas ta minst sex år. Det pågår för närvarande ett antal stora internationella anläggningsprojekt, även utbyggnad av höghastighetsbanor. Det innebär att det kommer att byggas upp stor erfarenhet och kunskap som projektet – med goda förberedelser – kan dra nytta av i bygg- processen. Storleken på entreprenader, entreprenadformer och ersättningsformer är av avgörande betydelse. 
 Valet av entreprenadformer i projektet blir en fråga som berör såväl planeringen av produktkrav som upphandlingen. Tre frågor är centrala i ett tidigt läge av projektet: 
  
 den successiva hanteringen av produktutformningen 
  
 tiden för färdigställande 
  
 marknad, konkurrens och konjunkturförhållanden. 
  
 9.3.1 
  
 Entreprenadformer 
  
 Inom ramen för den snabba genomförandeformen har två lämpliga entreprenadformer identifierats under utredningen: funktions- entreprenader med eller utan medfinansiering. 
 296 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 Vid funktionsentreprenader utgör de tekniska kraven som beställaren tagit fram underlag för vidare projektering av anlägg- ningen, planering av byggande och planering av drift och underhåll. För funktionsentreprenader finns väletablerade kontrakts- och ersättningsformer. Genom exempelvis någon form av partner- skapsförfarande  
 (offentlig–privat 
  samverkan, OPS) kan det också vara möjligt att fördela riskerna och därmed minska kostnaderna i anbudskalkylen. 
 De olika blocken kan delas in i ett antal funktionsentreprenader innehållande markarbeten, tunnlar, broar samt  
 ban-, 
 el-, 
  signal- och telearbeten. Storleken på entreprenader kan variera mycket bero- ende på vad som är lämpligt inom givna förutsättningar samt hur det privata risktagandet organiseras. 
 För den del som handlar om järnvägsinstallationer, spår och kanalisation samt  
 el-, 
  signal- och telearbeten ska det inte uteslutas att det är lämpligt med större åtaganden i egna funktionsentre- prenader där de tekniska systemen hänger ihop. Utformningen av upphandlingen och systemkraven är central för att säkerställa rätt teknisk standard. Det visar inte minst exemplet från Neder- länderna, se vidare avsnitt 5.4. 
 Man kan också tänka sig alternativ med större åtaganden som till exempel ett helt block för både  
 mark-, 
 ban-, 
 el-, 
  signal- och telearbeten. En konsekvens skulle dock kunna bli färre intresserade aktörer och därmed sämre konkurrenssituation. Fördelen skulle kunna vara att det är lättare att uppnå större intresse för att ta ansvar för drift och underhåll eller lämna garantiåtaganden under en längre period och därmed få bättre livscykelperspektiv på det utförda arbetet. 
  
 9.3.2 
  
 Tidplan 
  
 Min bedömning är att med rätt organisation bör planerings- och genomförandearbeten under normala betingelser kunna genom- föras på cirka 15 år för varje block om  
 10–20 
  mil. För att kunna starta trafik 2025 behöver planeringstiden komprimeras till maxi- malt 7 år och byggtiden till högst 8 år. Som jämförelse kan nämnas Botniabanan som började planeras 1995 och kommer att tas i trafik under 2010. 
 Enligt mitt förslag kan höghastighetsbanorna tas i bruk 2023– 2025. Risken för en förlängning av tidplanen ska dock inte under- 
 297 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 SOU 2009:74 
  
 skattas med hänsyn till de flertal överklaganden som sannolikt kommer att ske. Den föreslagna tidplanen framgår av figur 9.5. 
 Figur 9.5 Möjlig tidplan för utbyggnad av höghastighetsbanor 
  
 10-01 
  11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 
 1 
 A  
 Järna–Linköping 
  
 B  
 Borås–Almedal 
  
 2 
 A  
 Linköping–Jönköping 
  
 B  
 Jönköping–Markaryd 
  
 C  
 Markaryd–Åkarp 
  
 3 
  
 Jönköping–Borås 
  
 Slutföra pågående arbete 
  
 Planering 
  
 Genomförande 
  
 1–2 
  år 
  
 5–7 
  år 
  
 6–8 
  år 
  
 Källa:  
 Swepro Project Management AB med egna justeringar. 
 Den långa planeringstiden för det första blocket,  
 Järna–Linköping 
  och  
 Almedal–Borås, 
  beror på att tiden för upprättande av system- krav med mera för hela projektet ingår i planeringstiden. 
 Denna tidplan gäller under förutsättning att 
  
 staten (regering och riksdag) stödjer projektet aktivt 
  
 förslagen beaktas i sin helhet 
  
 projektbolaget bildas och sätts i drift omgående 
  
 planeringsarbetet för sträckan  
  
 Järna–Linköping 
  och eventuellt sträckan  
 Borås–Göteborg 
  påbörjas senast vid årsskiftet 2009/2010. 
 Som diskuterats ovan kan processen påskyndas ytterligare med hjälp av ändrad lagstiftning, se avsnitt 9.1.2. 
 298 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslag kring planering, projektering och byggnation 
  
 För att få en uppfattning om hur realistisk den föreslagna tidplanen är har tillgängliga uppgifter om genomförandetiderna för ett antal slutförda internationella höghastighetsprojekt samt Botnia- banan i Sverige sammanställts inom ramen för utredningen. 
 Jämförelsen visar att den föreslagna tidplanen är möjlig. Tid- planen förutsätter dock, som tidigare nämnts, att projektbolaget kan påbörja sitt arbete redan vid årsskiftet 2009/2010, och att genomförandet sker inom en samlad organisation där erfarenheter från de delar av banan som byggs först kan tas till vara och utnytt- Garcia för en allt mer effektiv planering och byggnation vartefter del- projekten fortskrider. 
 Ett problem med att förutsäga tidsåtgången är att det är svårt att dra generella slutsatser om tidsåtgång i olika skeden. Tiderna är helt beroende av projektets art och omfattning, vilka intressekonflikter som kan uppstå och så vidare. Kraven på stora horisontalkurvradier medför till exempel att en utbyggnad av höghastighetsbanor kan innebära svårigheter att hitta linjedragningar som tar hänsyn till särskilda intressen som Natura  
 2000-områden. 
  
 299 
 10 Förslagens konsekvenser 
  
 10.1 
  
 Höghastighetsbanornas bidrag till transportpolitisk måluppfyllelse 
  
 Eftersom projektet att anlägga höghastighetsbanor i vissa delar befinner sig i ett mycket tidigt skede är det svårt att bedöma i vilken utsträckning en investering i banorna skulle bidra till att de transportpolitiska målen nås. 
 Svårigheten beror dels på att det inte finns någon tydligt fast- ställd målnivå, dels på att det är svårt att kvantitativt värdera de effekter som uppstår kopplat till de olika målen. Ett tydligt exempel på detta är målet positiv regional utveckling. Ett annat exempel är målet om ett jämställt transportsystem. 
  
 10.1.1 
  
 Funktionsmålet tillgänglighet 
  
 Jag har tidigare redovisat funktionsmålet som efter beslut av riks- dagen under våren 2009 lyder: 
 Transportsystemets utformning, funktion och användning ska med- verka till att ge alla en grundläggande tillgänglighet med god kvalitet och användbarhet samt bidra till utvecklingskraft i hela landet. Trans- portsystemet ska vara jämställt, det vill säga likvärdigt svara mot kvin- nors och mäns transportbehov. 
 För att uppfylla funktionsmålet om tillgänglighet har regeringen angett följande preciseringar: 
  
 Medborgarnas resor förbättras genom ökad tillförlitlighet, trygghet och bekvämlighet. 
  
 Kvaliteten för näringslivets transporter förbättras och stärker den internationella konkurrenskraften. 
  
 301 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Tillgängligheten förbättras inom och mellan regioner samt mellan Sverige och andra länder. 
  
 Arbetsformerna, genomförandet och resultaten av transport- politiken medverkar till ett jämställt samhälle. 
  
 Transportsystemet utformas så att det är användbart för perso- ner med funktionsnedsättning. 
  
 Barnens möjligheter att själva på ett säkert sätt använda transportsystemet och vistas i trafikmiljöer ökar. 
  
 Förutsättningar för att välja kollektivtrafik, gång och cykel för- bättras. 
  
 Nedan beskrivs hur en utbyggnad av höghastighetsbanor kan bidra till att respektive målprecisering uppfylls. 
 Medborgarnas resor förbättras genom ökad tillförlitlighet, trygghet och bekvämlighet 
 I genomsnitt reser varje person i Sverige över en timma per dag. Vad som upplevs som en bra resa varierar från person till person. Bland det som ofta nämns finns faktorer som tillförlitlighet, trygg- het och bekvämlighet. 
 Utbyggnaden av höghastighetsbanor kommer att innebära ett tekniksprång för järnvägen. Signalsystemet ERTMS innehåller ett sameuropeiskt standardiserat trafikstyrningssystem. Införandet av detta kommer att effektivisera trafiken och därmed höja kapacitet och punktlighet i trafiksystemet. Nya fordon och en långtgående separering mellan tåg med olika hastighetsstandard kommer att höja transportkvaliteten. Samtidigt avlastas befintliga banor och trycket på den delvis äldre infrastrukturen minskar. 
 Flera nya resecentrum kommer att byggas med en miljö anpas- sad efter moderna krav på trygghet och bekvämlighet. Kopplings- punkter till andra trafikslag såsom buss, bil och spårvagn kommer att utvecklas och hela  
 resan-perspektivet 
  blir vägledande för plane- ringsarbetet. Nya fordon med högre komfortnivå kommer att tas i drift. Bedömningen är därför att utvecklingen mot målprecise- ringen tillförlitlighet, trygghet och bekvämlighet kommer att bli starkt positiv. 
 302 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Figur 10.1 Utvärdering mot målpreciseringen Medborgarnas resor för- 
  
 bättras genom ökad tillförlitlighet, trygghet och bekvämlighet. 
  
 Negativ 
  
 Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
  
 Kvaliteten för näringslivets transporter förbättras och stärker den internationella konkurrenskraften 
 Ett väl fungerande transportsystem är en grundläggande förutsätt- ning för näringslivets möjligheter att driva och utveckla sin verk- samhet. Näringslivets godstransporter är en länk i en kundfokuse- rad logistikkedja, där kraven på effektivitet, flexibilitet och tillför- litlighet är hög. Kapacitetssituationen i dagens järnvägsnät är mycket ansträngd och kvaliteten i tågtrafiken blir därmed lidande. Med dagens stambanor kommer järnvägen enligt dagens bedöm- ningar inte att kunna möta den förväntade marknadsutvecklingen av nationella och internationella godstransporter. 
 En utbyggnad av höghastighetsbanor i Sverige möjliggör en långtgående separering mellan den snabbare persontrafiken och den långsammare godstrafiken. Det gör att godstrafiken kan utvecklas på Västra och Södra stambanan som då blir ryggraden i ett robust och effektivt logistiksystem med anslutningar till bland annat Göteborgs, Norrköpings, Trelleborgs och Helsingborgs hamnar samt till andra terminaler. Utbyggnaden kommer också att inne- bära ett generationsskifte för infrastruktur och rullande material vilket ger en ökad transportkvalitet. 
 Näringslivets behov inskränker sig dock inte enbart till gods- transporter. God tillgänglighet genom väl fungerande tjänsteresor så väl inom landet som internationellt är väsentligt för näringslivet. Höghastighetsbanorna kommer att knyta storstäderna och mellan- liggande regioner närmre varandra. Kontakter och kunskapsöverfö- ring i dessa relationer kommer att underlättas och möjligheten för arbetsgivare och arbetstagare att mötas på arbetsmarknaden kommer att förbättras. Kopplingen till de internationella flygplatserna Arlanda, Skavsta, Landvetter och Kastrup stärks och möjligheten att resa över dagen med flyg till Europa förbättras. Mot denna bakgrund är bedömningen att utvecklingen mot målpreciseringen näringslivets transporter och internationell konkurrenskraft kommer bli starkt positiv. 
 303 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 10.2 Utvärdering mot målpreciseringen Medborgarnas resor förbättras genom ökad tillförlitlighet, trygghet och bekvämlighet. 
  
 Negativ 
  
 Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
  
 Tillgängligheten förbättras inom och mellan regioner samt mellan Sverige och andra länder 
 Jämfört med övriga delar av Europa är Sverige glest befolkat och de geografiska avstånden utgör en konkurrensnackdel. Transportsy- stemets utformning är därför en viktig förutsättning för utveckling och konkurrenskraft. Tillgängligheten inom och mellan Sveriges regioner har under många år utvecklats positivt och en fortsatt utveckling är eftersträvansvärd. Regionförstoring är i huvudsak en arbetskraftsförsörjningsfråga och utvecklingen mot större regioner drivs av en strävan att öka regionens konkurrenskraft. 
 Tillgängligheten till arbetsmarknad, arbetskraft och högre utbildning är av avgörande betydelse. Regeringen anser (proposi- tion 2008/09:93) att det är av särskild betydelse att förbättra till- gängligheten i större städer och längs strategiska stråk. Den kraftigt ökade tillgängligheten till storstadsregionerna som höghastig- hetsbanorna kommer ge leder till att vidga arbetsmarknads- regionerna avsevärt. Den dagliga pendlingen i relationer med ett avstånd på mellan  
 100–200 
  kilometer kommer att utvecklas starkt. I dessa relationer saknas det i dag konkurrenskraftiga alternativ och en stor nygenerering av resor kan därför förväntas. 
 Redan i dag är det många som pendlar mellan Stockholm och Östergötland. Restiden med regionaltåg från Linköping till Stock- holm kommer att minska väsentligt. Från Jönköping kommer Götalandsbanan att ge tillgänglighet till Östergötlands och Västra Götalands arbetsmarknadsregioner och via Europabanan nås Öre- sundsregionen på cirka en timme. Från Borås, som i dag har en stor andel bilpendlare mot Göteborg, förbättras tillgängligheten med tåg markant. 
 Med höghastighetstågen blir restiderna mellan stortstadsregio- nerna konkurrenskraftiga och resor över dagen blir möjliga på ett helt annat sätt än i dag. Med en koppling till Danmark och i för- längningen det europeiska järnvägsnätet möjliggörs tjänsteresor över dagen från till exempel södra Sverige till Hamburg. Hög- 
 304 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 hastighetsbanorna kommer även att vidga de internationella flygplatsernas upptagningsområden. Från södra Stockholm kommer till exempel Skavsta flygplats att nås snabbare än Arlanda. Rese- närer från Jönköping kommer att nå Kastrup på drygt en timme, Landvetter och Skavsta på under en timme och Arlanda under två timmar. Bedömningen är därmed att utvecklingen mot mål- preciseringen om förbättrad tillgänglighet inom och mellan regioner samt mellan Sverige och andra länder blir starkt positiv. 
  
 Figur 10.3 
  
 Utvärdering mot målpreciseringen Tillgängligheten förbättras 
  
 inom och mellan regioner samt mellan Sverige och andra länder. 
  
 Negativ 
  
 Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
  
 Arbetsformerna, genomförandet och resultaten av transportpolitiken medverkar till ett jämställt samhälle 
 I dagens transportsystem finns strukturella skillnader där resenä- rens betalningsvilja starkt påverkar hennes eller hans möjligheter. Män har generellt högre lön än kvinnor och kan därför lägga mer pengar på det dagliga resandet. Det ökar deras valfrihet och förkla- rar bland annat varför män i större utsträckning än kvinnor använ- der bil och det förklarar också till viss del varför män i genomsnitt pendlar över större avstånd. 
 Med en utbyggnad av höghastighetsbanorna och anslutande kollektivtrafiksystem ökar både kvinnor och mäns tillgänglighet till transportsystemet och med den tillgängligheten till arbetsmarknad, studier och kultur. Det kommer framför allt att gynna de som tidi- gare haft begränsade möjligheter att resa. Som grupp kommer kvinnor att dra större nytta av utbyggnaden och därmed sker en utveckling mot ett mer jämställt transportsystem. Detta leder till bedömningen att utvecklingen mot målpreciseringen om ett jäm- ställt samhälle blir positiv. 
 305 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 10.4 Utvärdering mot målpreciseringen Arbetsformerna, genom- förandet och resultaten av transportpolitiken medverkar till ett jämställt samhälle. 
  
 Negativ Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
 Transportsystemet utformas så att det är användbart för personer med funktionsnedsättning 
 Det pågår ett löpande arbete med att göra transportsystemet till- gängligt för alla. Arbetet med att anpassa järnvägssystemets sta- tionsmiljöer och fordon är omfattande och tidskrävande vilket många gånger begränsar vad som är möjligt att genomföra. Med en utbyggnad av höghastighetsbanor kommer planering av resenärs- miljöerna redan från början att göras med utgångspunkt i funk- tionshindrades behov och de bestämmelser som reglerar detta. Det kommer bland annat att få genomslag i stationernas fysiska utformning, informationssystem och andra stödfunktioner. 
 Vidare kommer en utbyggnad av höghastighetsbanor att sam- planeras med annan samhällsutveckling. I Ostlänkenstråket har den kommunala planeringen av nya resecentrum i koppling till järnvä- gen redan kommit långt. Planering av bostäder, handel och kontor i stationsnära områden pågår och en delvis ny stadsbild håller på att växa fram. Även planeringen av de nya stadsmiljöerna och hur dessa kopplas till stationerna kommer att utgå från funktionshindrades behov. 
 Höghastighetsbanorna utgör till stor del ett helt nytt trafiksy- stem och möjligheterna att anpassa detta för personer med funk- tionsnedsättningar är därför stora. Bedömningen är därför att utvecklingen mot målpreciseringen om anpassning av transport- systemet så att det är användbart för personer med funktionshinder är positiv. 
 306 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Figur 10.5 Utvärdering mot målpreciseringen Transportsystemet utformas så att det är användbart för personer med funktionsnedsättning. 
  
 Negativ Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
 Barnens möjligheter att själva på ett säkert sätt använda transportsystemet och vistas i trafikmiljöer ökar 
 Liksom målet för anpassning av trafiksystemet till funktions- hindrades behov kommer en utbyggnad av höghastighetsbanor att möjliggöra långtgående anpassningar till barnens möjligheter att säkert använda transportsystemet. Järnvägssystemet är dock en miljö där barn utan vuxet sällskap av naturliga skäl är en mindre målgrupp. Vad som avses med målpreciseringen och vilka åtgärder som är rimliga att genomföra måste därför förtydligas i kommande utredningsarbete. 
 Förutsättningar för att välja kollektivtrafik, gång och cykel förbättras 
 Framtida samhällsutveckling går mot en förtätad befolknings- struktur. Centralorternas betydelse stärks och exploateringen av stationsnära lägen ökar. Utvecklingen gynnar möjligheten att resa med kollektivtrafiksystemet och möjligheten att knyta ihop dess olika funktioner. 
 Utbyggnaden av höghastighetsbanor kommer att driva på denna utveckling. Med en samplanering av anslutande kollektivtrafik samt cykelbanor och gångstråk skapas attraktiva alternativ till bilen. När det gäller sträckor som  
 Borås–Göteborg 
  och  
 Nyköping–Stockholm 
  där bilen har en stor marknadsandel kommer tåget att innebära ökad valmöjlighet och bidra till ett mer robust transportsystem. Bedömningen är därför att utvecklingen mot målpreciseringen om förbättrade förutsättningar att välja kollektivtrafik, gång och cykel kommer att bli starkt positiv. 
 307 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 10.6 Utvärdering mot målpreciseringen Förutsättningar för att välja kollektivtrafik, gång och cykel förbättras. 
  
 Negativ 
  
 Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
  
 10.1.2 
  
 Hänsynsmålet – säkerhet, miljö och hälsa 
  
 Den nya målformuleringen kring hänsynsmålet lyder: 
 Transportsystemets utformning, funktion och användning ska anpas- sas till att ingen ska dödas eller skadas allvarligt samt bidra till att miljökvalitetsmålen uppnås och till ökad hälsa. 
 Målet har delats upp i två delmål, säkerhet samt miljö och hälsa. Här har jag dock valt att redovisa dem under en gemensam rubrik. 
 En utbyggnad av höghastighetsbanorna kommer att följas av satsningar på anslutande regional och lokal kollektivtrafik och kol- lektivtrafiksystemet som helhet kommer därmed att stärkas vilket gynnar resenärens valfrihet. Överflyttning från lastbil, bil och flyg till tåg minskar utsläppen av klimatgaser samtidigt som det bidrar till en positiv utveckling mot trafiksäkerhetsmålet. 
 Den långväga pendlingen in mot storstäderna sker i dag i ett fåtal tyngre stråk och förutsättningarna för klimatsmarta, effektiva och säkra transportlösningar är därför goda. Till samtliga tre stor- stadsregioner begränsas tågtrafiken i dag av de kapacitetsrestriktio- ner som järnvägen har. En utbyggnad av höghastighetsbanorna kommer att frigöra kapacitet och minska restiderna radikalt. Där- igenom ges dagligpendlarna ett starkt alternativ till bil. På längre avstånd blir det miljövinster genom överflyttning från flyg till tåg. Dessutom skapas förutsättningar för en utvecklad godstrafik på befintliga stambanor och därmed kan lastbilstransporter lyftas över till järnväg. 
 Regeringen vill att de transportpolitiska målen ska styra mot en begränsad miljöpåverkan genom en stegvis ökad energieffektivitet i transportsystemet och ett brutet fossilberoende. År 2030 bör Sverige ha en fordonspark som är oberoende av fossila bränslen. Utbyggnaden av höghastighetsnätet kommer i hög grad att bidra till att detta mål kan uppfyllas. 
 En så pass stor utbyggnad som höghastighetsbanorna kommer dock att påverka kultur- och naturmiljöer längs hela sträckan. 
 308 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Barriär- och intrångseffekter blir sannolikt stora. I det tidiga utred- ningsskede vi befinner oss i är det svårt att göra en sammanvägd bedömning av hur miljökvalitetsmålen kommer att påverkas. 
 Den samlade effektbedömningen är därför att utvecklingen mot målpreciseringen säkerhet, miljö och hälsa blir positiv. 
 Figur 10.7 Utvärdering mot målpreciseringen Säkerhet, miljö och hälsa 
  
 Negativ Oförändrad Positiv 
  
 Starkt positiv 
  
 X 
  
 10.2 
  
 Påverkan på transportsystemet 
  
 10.2.1 
  
 Påverkan på kapaciteten och trafiken inom järnvägssektorn 
  
 Med hjälp av den kapacitet som skapas i och med byggande av hög- hastighetsbanor kommer helt nya trafikupplägg både för person- och godstrafiken att bli möjliga. Den högre efterfrågan, som prognostiseras till följd av de kortare restiderna, och den utökade bankapaciteten ger möjlighet att köra tätare turer och differentiera utbudet. 
 Ett byggande av höghastighetsbanor på sträckorna Stockholm– Malmö och  
 Stockholm–Göteborg 
  skulle innebära att den snabbaste och långsammaste järnvägstrafiken separeras. I figur 6.2 har tidigare visats hur många godståglägen som kan erbjudas dagtid på sträckorna  
 Järna–Hallsberg, 
 Hallsberg–Göteborg 
  och Mjölby– Hässleholm med och utan höghastighetsbanor. 
 I avsnitt 6.5.2 beskrivs de trafikökningar som prognostiseras med det skisserade trafikupplägget. 
  
 10.2.2 
  
 Påverkan på övriga trafikslag 
  
 I de prognoser som ligger till grund för mina bedömningar förutses flygtrafiken minska med 1,6 miljarder personkilometer som följd av att resenärerna väljer tåg i stället för flyg om restiderna blir till- räckligt korta. Utbudet av flygtrafik förutses minska mycket kraftigt. 
 309 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Vad gäller biltrafiken beräknas den minska med 4,2 miljarder personkilometer då höghastighetstrafiken etableras. Detta som följd av att tåget blir mer konkurrenskraftigt jämfört med bilen. 
 Även den långväga busstrafiken förutses minska med 0,1 miljar- der personkilometer som en följd av att tåget blir mer konkurrens- kraftigt. 
 Den lokala och regionala kollektivtrafiken förutses totalt sett öka något. Här ingår färre regionala bussresor, i de relationer där tåget blir mer konkurrenskraftigt, och fler anslutningsresor till tåg både lokalt och regionalt. För gång- och cykeltrafiken antas påver- kan av höghastighetstrafiken bli marginell. 
  
 10.3 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 10.3.1 
  
 Påverkan på statens utgifter och på statsbudgeten 
  
 Utifrån ett antagande att statens andel i projektet skulle uppgå till 59 miljarder kronor av totalt 125 miljarder i enlighet med det för- slag som lämnats i avsnitt 8.2.5 skulle projektet få följande ekono- miska konsekvenser för staten. 
 I juni 2009 uppgick statsskulden till cirka 1 040 miljarder kro- nor. Ett genomförande av höghastighetsprojektet skulle innebära att den statliga upplåningen ökade med cirka 6 procent. 
 Baserat på ett lånebelopp om 59 miljarder kronor samt under antagande om en låneränta för staten om 4 procent och en amorte- ringstid för lånet om 30 år, uppgår den årliga kapitalkostnaden (räknat som en annuitet) till cirka 3,4 miljarder kronor. 
 Detta kan jämföras med Banverkets totala intäkter som 2008 uppgick till 23,5 miljarder kronor, varav knappt 19 miljarder kronor utgjordes av anslag. Det skulle betyda att anslagen till Banverket skulle behöva höjas med cirka 18 procent för att täcka kapitalkost- naderna för höghastighetsbanorna. 
 I beräkningen av skatteintäkter har inga indirekta skatteeffekter eller mervärdesskatteeffekter beaktats. Ett exempel på en sådan effekt som inte beaktats är minskad inkomstskatt för befintliga tågoperatörer. Mervärdesskatten på tågoperatörernas intäkter beräknas initialt uppgå till 620 miljoner kronor i 2008 års priser. 
 310 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Statens utgifter kommer att vara som störst under åren 2019 till 2023. Fördelningen av statens utgifter över tiden under perioden  
 2008–2025 
  framgår av figur 10.8. 
 Figur 10.8 Fördelning av statens utgifter under perioden  
 2008-2025, 
  miljarder kronor 
  
 9 
  
 8 
  
 7 
  
 6 
  
 5 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 8 
  
 9 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 2015 
  
 2016 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 0 
  
 1 
  
 2022 
  
 2023 
  
 4 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 201 
  
 201 
  
 01 
  
 01 
  
 01 
  
 201 
  
 201 
  
 01 
  
 2 
  
 2 
  
 202 
  
 02 
  
 20 
  
 20 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 20 
  
 20 
  
 2 
  
 Källa:  
 Öhrlings PricewaterhouseCoopers. 
  
 10.3.2 
  
 Påverkan på kommunernas ekonomi 
  
 Enligt förslaget till finansiering av en utbyggnad av höghastighets- banor i kapitel 8 uppgår medfinansieringen från berörda kommuner och regioner till totalt 19 miljarder kronor. Som nämnts i avsnitt 2.3.2 påverkar möjligheterna till medfinansiering av statlig infra- struktur inte den grundläggande ansvarsfördelningen mellan stat- liga, regionala, kommunala och privata aktörer. Att lämna bidrag till statlig infrastruktur är en frivillig uppgift för kommuner och landsting. 
 Bidrag till finansiering av infrastruktur som ägs av någon annan än kommunen eller landstinget ska enligt dagens lagstiftning redo- visas som en kostnad i bidragsgivarens resultaträkning. Det innebär att sådana bidrag ska redovisas i sin helhet redan när den ekono- miska händelsen ägt rum, det vill säga när avtalen undertecknas. 
 I propositionen Redovisning av kommunal finansiering till stat- lig infrastruktur (prop. 2008/09:228) som lämnades till riksdagen i juni 2009 föreslår regeringen ändringar i lagen (1997:614) om 
 311 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 kommunal redovisning som innebär att bidrag till statlig infra- struktur ska redovisas som en tillgång i kommunens eller lands- tingets balansräkning. När beslut fattats av kommunen eller lands- tinget aktiveras bidraget i balansräkningen och det upptagna bidra- get skrivs av under 15 år. 
 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2010 och tilläm- pas avseende bidrag till statlig infrastruktur som beslutats efter den 28 februari 2009. Propositionen ska behandlas av riksdagen i sep- tember 2009. 
 Om förändringen träder i kraft bedöms kommunernas och lanstingens förutsättningar och möjligheter att bidra till finansie- ringen av höghastighetsbanorna att förbättras. 
 En förutsättning för medfinansiering är att berörda kommuner och landsting gör bedömningen att de kostnader som uppstår till följd av engagemanget i banorna ryms inom ramen för det egna balanskravet. 
 Storleken på medfinansieringen från landsting och kommuner kommer att baseras på en avvägning mellan den nytta och den kostnad som höghastighetsprojektet innebär utifrån ett lokalt och regionalt perspektiv. 
  
 10.3.3 
  
 Påverkan på sysselsättning i olika delar av landet 
  
 En satsning på höghastighetsbanor innebär regionala effekter i form av ett ökat antal arbetsplatser och ökade inkomster till följd av den ökade tillgänglighet som höghastighetsbanan ger. Det är osäkert hur stora dessa effekter blir och i vilken utsträckning de redan ingår i den samhällsekonomiska kalkylen som mäter nyttan för resenären. Till viss del är också de regionala effekterna ett resultat av omlokalisering och ger därmed inget tillskott i kalkylen då de motsvaras av en negativ effekt i andra delar av landet. 
 Trots osäkerheterna har utredningen gjort en skattning av hur stora dessa regionala effekter är, enligt den metod, Samlok- modellen, som används av trafikverken för att uppskatta hur åtgär- der i transportsystemet påverkar befolkning, sysselsättning och inkomster genom förändringar i tillgängligheten. Modellens grundläggande antagande är att företagens lokalisering påverkas av tillgängligheten till arbetskraft och arbetskraftens lokalisering påverkas av tillgängligheten till arbetsplatser. 
 312 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Samlok beräknar med andra ord tillgängligheten till arbetskraft och arbetsplatser, lokaliseringseffekter på befolkning och syssel- sättning samt inkomsteffekter. 
 Modellen utgår från ett antal samband där ökad tillgänglighet är den drivande faktorn: 
  
 Sysselsättningen, mätt i antal arbetsplatser och arbetstillfällen, påverkas positivt av ökad tillgänglighet till arbetskraft och minskad restid till storstädernas utbud. 
  
 Befolkningen, mätt i arbetskraftens storlek, påverkas positivt av ökad tillgänglighet till arbetsplatser, förkortad restid till regio- nala centrum samt förkortad restid till storstädernas funktioner och utbud. 
  
 Inkomstnivån påverkas positivt av ökad tillgänglighet; individer kan byta tidsvinster mot ökad pendlingssträcka till bättre betalda jobb, bättre matchning mellan arbetsgivare och arbetsta- gare kan ge produktivitetshöjande effekter. 
  
 Bild 10.1 visar hur höghastighetsbanorna beräknas påverka till- gängligheten till arbetsplatser i respektive kommun. Motsvarande bild för förändrad tillgänglighet till arbetskraft visar ett mycket lik- artat mönster. 
 313 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bild 10.1 Tillgänglighetsförändring till arbetsplatser, procent 
  
 Källa:  
 WSP Sverige AB. 
 Höghastighetsbanorna beräknas ge de största tillgänglighetsför- bättringarna för 
  
 Tranås, +28 procent 
  
 Nyköping, +20 procent 
  
 Oxelösund, +16 procent 
  
 Ulricehamn, +14 procent. 
  
 314 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 För följande 15 kommuner ökar tillgängligheten med mellan 5 och 10 procent: Boxholm, Mjölby, Trosa, Valdemarsvik, Söderköping, Nässjö, Ydre, Aneby, Norrköping, Jönköping, Alvesta, Mullsjö, Linköping, Gnosjö och Borås. 
 Omkring 60 procent av den totala tillgänglighetsförbättringen beräknas ske i ovan nämnda tjugotal kommuner. Totalt för dessa kommuner beräknas tillgängligheten till arbetsplatser öka med i snitt cirka 9 procent. Med andra ord ökar arbetsmarknaden i dessa kommuner med ungefär 9 procent som en följd av höghastighets- banorna. 
 Höghastighetsbanorna kommer även att ge lokaliseringseffekter (omflyttning av arbetsplatser och befolkning) genom att attrakti- viteten för olika områden påverkas i termer av till exempel pend- lings- och boendekostnader. Effekter på befolkningens lokalise- ringsmönster måste rimligen uppfattas som omlokaliseringseffek- ter. Vad gäller sysselsättningseffekter är det däremot möjligt att sysselsättningens nivå kan påverkas av förstorade arbetsmarknader. Till exempel kan personer som tidigare varit arbetslösa få möjlighet till anställning. 
 De beräknade lokaliseringseffekterna av höghastighetsbanorna visas i figur 10.10. Den samlade effekten på befolkningen  
 20–64 
  år beräknas bli störst i följande regioner: 
  
 Östergötlands län, 4 100 personer 
  
 Jönköping län, 3 000 personer 
  
 Västra Götalands län, 1 500 personer 
  
 Södermanlands län, 1 300 personer. 
  
 Totalt för alla berörda regioner beräknas lokaliseringseffekten på befolkningen  
 20–64 
  år omfatta 12 000 personer. 
 315 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Figur 10.9 Lokaliseringseffekter av höghastighetsbanan per län, antal personer 
  
 Källa:  
 WSP Sverige AB. 
 Den beräknade effekten på sysselsättningen, mätt i antalet arbets- platser och arbetstillfällen, omfattar totalt 10 300 personer. Effek- tens regionala fördelning är i princip densamma som för befolk- ningseffekten. Även inkomsteffekten (höjd inkomst som en följd av förbättrad tillgänglighet) följer samma mönster, se vidare kapitel 6. 
 Sysselsättningen i byggsektorn påverkas även under byggtiden. Enligt förslaget kommer byggstart att ske under 2014 och den sista etappen avslutas 2025. Utbyggnaden av höghastighetsbanor kom- mer därmed att innebära stor påverkan på sysselsättningen i berörda delar av byggsektorn. 
  
 10.4 
  
 Miljökonsekvenser 
  
 Beskrivningen av miljökonsekvenser utgår i första hand från den miljöbedömning som jag har låtit genomföra inom ramen för utredningen, se kapitel 7. 
 I detta skede av planeringen för en utbyggnad av höghastighets- banor är det inte möjligt att peka på exakt vilka konsekvenser banan kommer att få för miljön. Som framgår av avsnitt 7.7 har miljöbedömningen syftat till att beskriva den typiska påverkan och 
 316 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 effekter som höghastighetsbanor skulle kunna ha på miljön samt att lämna rekommendationer inför den fortsatta planeringen. 
 Till de positiva effekterna av höghastighetsbanorna hör minskad klimatpåverkan och en minskad energianvändning. Banorna kan komma att påverka den biologiska mångfalden men hur och i vilken omfattning är svårt att bedöma i detta skede av planeringen. Höghastighetsbanorna kommer oundvikligen att göra intrång i landskapet. Banorna är något svårare att anpassa till landskapet på grund av större kurvradie, å andra sidan tål banorna större lutning vilket minskar ingreppen i landskapet. Miljöbedömningen pekar på att det inte är fråga om avgörande skillnader jämfört med utbygg- nad av konventionell järnväg. Genom val av lokalisering och olika anpassningsåtgärder kan riskerna för negativ påverkan reduceras. Sådana åtgärder kan medföra ökade kostnader. Även med hög ambition i utformning och anpassning innebär dock höghastig- hetsbanorna en linjär byggåtgärd som till stor del går tvärs genom landskapets former. Vad gäller hälsa och befolkning bedöms hög- hastighetsbanorna sammantaget ha en positiv inverkan, bland annat genom ökad tillgänglighet och minskade utsläpp från transport- sektorn. 
  
 10.4.1 
  
 Klimateffekter 
  
 Vid en utbyggnad med höghastighetsbanor förväntas resandet med tåg öka kraftigt. Utsläppen från järnvägstrafiken ökar dock i begränsad omfattning eftersom tågen är energieffektiva och eldrif- ten baseras på fossilfria källor. Med höghastighetsalternativet minskar utsläppen av koldioxid från persontransporter totalt med vad som motsvarar  
 3–5 
  procent  
 (0,45–0,6 
  miljoner ton per år) av dagens koldioxidutsläpp från persontrafiken. Utsläppen av koldi- oxid från godstrafiken minskar med uppskattningsvis 0,3– 0,5 miljoner ton per år, jämfört med nollalternativet. Det motsvarar cirka  
 2–3 
  procent av hela transportsektorns nuvarande utsläpp. 
 Beräkningarna avser de direkta effekterna på transportarbetet och koldioxidutsläppen under ett år. På lång sikt kan påverkan bli större, till exempel kan lokaliseringen av bostäder och arbetsplatser påverkas. Till viss del är effekterna också beroende av omvärlds- faktorer som exempelvis den ekonomiska utvecklingen och utveck- lingen av bränslepriser. 
 317 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Klimatbelastningen vid byggandet av höghastighetsbanorna beräknas motsvara utsläpp om cirka 2,9 miljoner ton koldioxid under banans anläggningstid, se avsnitt 7.7.4. Dessa utsläpp kommer enligt beräkningarna vara kompenserade efter knappt tre års trafikering av höghastighetsbanan. 
 Energianvändningen i transportsektorn förväntas minska som en följd av höghastighetstågen genom överflyttning från andra tra- fikslag. För persontrafiken beräknas en minskning på cirka 1 350 gigawattimmar (GWh) medan en minskning på cirka 2 440 GWh förväntas för godstrafiken. Detta kan jämföras med järnvägssek- torns nuvarande energianvändning som uppgår till 2,8 terawat- timmar (TWh) per år. I beräkningarna ingår inte byggnation, drift, underhåll, tillverkning och skrotning. 
  
 10.4.2 
  
 Påverkan på biologisk mångfald 
  
 Påverkan på den biologiska mångfalden har i miljöbedömningen studerats med utgångspunkt i den biologiska strukturen på land- skapsnivå. Utgångspunkten är att höghastighetsbanorna fragmen- terar landskapet och skapar barriäreffekter. Banans lokalisering är viktig och på vissa ställen kan effekterna förebyggas eller lindras genom olika åtgärder. 
 Hur höghastighetsbanorna kommer att påverka den biologiska mångfalden och vilken betydelse det har går dock inte att avgöra i detta skede. De exempel på känsliga landskap som gäller för kul- turmiljöerna, se nedan, kan i stor utsträckning också vara relevanta när det gäller risker för den biologiska mångfalden. Därutöver finns ett antal områden som är av särskilt biologiskt intresse, se bilaga 5. 
 Karaktärsområdena utmed banans planerade sträckning har olika förmåga att inordna den nya järnvägen i landskapets struktur. Det finns ett antal områden utmed sträckningen som är extra käns- liga och där det kan komma att krävas särskilda åtgärder för att lindra banans negativa inverkan. 
 Eftersom planeringen av en utbyggnad av höghastighetsbanor har kommit olika långt i olika delar av bansträckningen varierar underlaget för miljöbedömningen. På de delar där det finns fast- lagda korridorer är lokaliseringen (på landskapsnivå) redan avgjord. På andra delar kan man med väl avvägd lokalisering helt undvika känsliga landskap. 
 318 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 Sammantaget finns enligt min bedömning goda möjligheter att i detta tidiga skede ta hänsyn till banans inverkan på miljön och vidta olika anpassningsåtgärder i samband med utbyggnaden. Samtidigt är det ofrånkomligt att banan innebär ett stort ingrepp i naturen. 
  
 10.4.3 
  
 Påverkan på hälsa och befolkning 
  
 Förbättrade järnvägskommunikationer innebär nya möjligheter att genom en ökad rörlighet få tillgång till arbetsmarknader längre från bostaden, vilket också stimulerar den ekonomiska utvecklingen i den region man bor. De förbättrade kommunikationerna bedöms sammantaget innebära en positiv påverkan på folkhälsan. 
 En järnväg innebär emellertid i viss mån en barriär för männi- skors rörelsemönster och möjlighet att nyttja näraliggande omgiv- ningar. För att mildra järnvägens barriäreffekter kan planskilda pas- sager i form av broar eller tunnlar över eller under järnvägen byggas. 
 Höghastighetsbanan innebär en ny ljudkälla där den byggs, och den högre hastigheten ger en högre andel högfrekvent ljud. 
 Buller från tågtrafik uppfattas dock ofta som mindre störande än buller från vägtrafik vid samma ljudnivå och sambanden med ohälsa är inte lika dokumenterat som för vägtrafikbuller. Att järn- vägsbuller normalt är mer högfrekvent än vägtrafikbuller innebär också att det inte leds lika långt och dämpas lättare. 
 Generellt bör det finnas möjligheter att i planeringen av banans läge beakta exponeringen av buller i omgivningen. Genom förebyg- gande åtgärder som bullerskydd och anpassning av lokalisering bör bullereffekterna av höghastighetstågen bli relativt små. 
 En utbyggd höghastighetsbana kan på sikt leda till ökat tågbul- ler även på befintliga banor genom ökad regional trafik och över- flyttning av godstrafik såvida inte skyddsåtgärder genomförs. 
 Tågtrafik ger under vissa förhållanden upphov till vibrationer som kan förstärka den upplevda störningen från tågbuller. Risken för störande vibrationer på grund av den nya järnvägen bedöms dock vara liten och påverkar inte lokaliseringen eftersom proble- men kan förebyggas med lämpliga byggmetoder. 
 Ur luftkvalitetssynpunkt är tåg ett bra transportmedel. Överfö- ring av transporter från andra trafikslag till tåg ger generellt en positiv effekt för luftkvaliteten och möjligheten att klara gällande miljökvalitetsnormer ökar. 
 319 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Risk och säkerhet 
 Olycksrisken i samband tågtransporter är mycket låg i jämförelse med andra trafikslag. Trots en stadigt ökande tågtrafik minskar antalet olyckor på det svenska järnvägsnätet. På höghastighetsba- norna kommer det inte att finnas några plankorsningar vilket redu- cerar riskerna ytterligare jämfört med dagens standard. 
 Höghastighetsbanorna dimensioneras inte för godståg, vilket innebär att transporter av tungt farligt gods inte planeras ske på banan. Dock kommer en utbyggnad av höghastighetsbanor sanno- likt innebära en ökning av godstrafiken på de befintliga banorna. Vilka konsekvenser en sådan ökning kan komma att innebära ur säkerhetssynpunkt har inte varit möjligt att analysera inom ramen för denna utredning. 
 För höghastighetsbanorna finns ett antal frågeställningar och osäkerheter som till stor del beror på de höga hastigheter som kommer att gälla. Dessa bör utredas vidare inom den kommande planerings- och projekteringsprocessen. 
 Lokaliseringen påverkar ett antal faktorer med betydelse för risk- och säkerhet, exempelvis 
  
 förekomst av skyddsobjekt 
  
 översvämningsrisker 
  
 ras- och skredrisker 
  
 tillgänglighet till spår 
  
 konflikter med andra trafikslag 
  
 konflikter i tätort och vid bebyggelse 
  
 tunnlar. 
  
 Den minskade vägtrafik som förväntas bli resultatet av höghastig- hetsbanorna påverkar också risk- och säkerhetsfrågorna. Någon bedömning av överflyttningseffekterna har inte gjorts inom ramen för denna utredning. 
 320 
  
 SOU 2009:74 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 10.5 
  
 Övriga konsekvenser 
  
 10.5.1 
  
 Påverkan på natur- och kulturmiljöer 
  
 Höghastighetsbanorna kommer att påverka såväl landskapet som bebyggelseutvecklingen på olika sätt. I detta skede av planeringsar- betet har det inte varit möjligt att närmare beskriva vilken påverkan som kan förväntas. Utredningen har i stället identifierat landskap och områden som är extra känsliga för de ingrepp som en ny järn- väg innebär. 
 Den kanske mest negativa effekten av en ny järnväg är den bar- riär som kan uppstå utmed sträckningen och den landskapsmässiga fragmentering som detta leder till. Fragmentering och barriäref- fekter är i princip negativa effekter, men betydelsen av effekterna varierar kraftigt. Förutom att lokalisering och utformning spelar roll, kan effekterna förebyggas eller lindras på olika sätt. 
 En utbyggnad av höghastighetsbanor kommer att ha en struktu- rerande effekt på bebyggelse och stadsutveckling. Hur detta påver- kar kulturhistoria och kulturarv är dock svårbedömt. 
 Höghastighetsbanorna syftar till olika regionala utvecklingsef- fekter. Regionförstoring är ett exempel på en effekt som påverkar människors liv, till exempel val av bostadsort eller arbete. I och med detta kan även kulturarvet komma att påverkas, till exempel om Borås tydligt blir en del av Göteborgsregionen. Jönköping är ett annat exempel på en ort som tydligt kan påverkas av ökad till- gänglighet, genom kortare restider till alla tre storstadsregionerna. 
 Konsekvenserna för markägare längs med den nya banan kan bli omfattande och i dag väl fungerande jord- och skogsbruk kan påverkas. Ett sätt att mildra effekterna är att den som ansvarar för järnvägsbygget, i skadebegränsade syfte, använder möjligheten att ansöka om lantmäteriförrättning i skadebegränsade syfte, se även avsnitt 9.1.3. 
  
 10.5.2 
  
 Påverkan på andra faktorer enligt kommittéförordningen 
  
 Enligt kommittéförordningen (1998:1474) ska även förslagens konsekvenser för bland annat brottslighet, små företag och jäm- ställdhet mellan män och kvinnor belysas. 
 321 
  
 Förslagens konsekvenser 
  
 SOU 2009:74 
  
 Min bedömning är att förslagen inte påverkar små företags för- utsättningar i förhållande till stora företag. Förslagen påverkar inte heller brottsligheten eller övriga faktorer som nämns i kommitté- förordningen. Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män behandlas i avsnitt 10.1 om transportpolitisk måluppfyllelse. 
 322 
 Särskilda yttranden 
 Särskilt yttrande  
 av Mendez 
  
 Byggandet av höghastighetsbanor är en betydande investering där osäkerheterna är stora när det gäller effekter, kostnader och finan- siering. Det beror bland annat på de långa byggtiderna och på att trafikprognoser långt fram i tiden är mycket osäkra. 
 Utredaren har på ett förtjänstfullt sätt ökat kunskapen om för- utsättningarna för investeringar i höghastighetsbanor i Sverige. Den korta tid som utredningen har haft till sitt förfogande medför dock att vissa osäkerheter kvarstår – inte minst gäller det trafik- prognoserna. 
 I utredarens uppdrag låg bland annat att ställa de samhällseko- nomiska och transportpolitiska effekterna av en utbyggnad av sepa- rata höghastighetsbanor mot en uppgradering och utbyggnad av befintliga banor. 
 Utredaren anser utifrån sin analys att höghastighetsbanor är ett bättre alternativ än en uppgradering och utbyggnad av stambanorna och att separata höghastighetsbanor för persontrafik bör byggas mellan  
 Stockholm-Malmö 
  och mellan  
 Stockholm-Göteborg. 
  
 Jag menar dock att för att kunna jämföra en utbyggnad av stam- banorna med ett byggande av höghastighetsbanor ska en samhälls- ekonomisk kalkyl också tas fram för jämförelsealternativet, dvs. en uppgradering av stambanorna. Detta har inte gjorts. Den samhälls- ekonomiska bedömningen av byggandet av höghastighetsbanor beror till stor del på trafikprognoserna. Byggande av höghastig- hetsbanor kan vara samhällsekonomiskt motiverade men om de ska prioriteras måste de ställas mot nyttan av andra samhällsekono- miskt lönsamma investeringar. 
 323 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2009:74 
  
 Särskilt yttrande  
 av Wood 
 Garcia har haft i uppdrag av regeringen att utreda förutsätt- ningarna för höghastighetsbanor i Sverige. Uppdraget innebär att analysera om en eventuell utbyggnad av höghastighetsbanor kan bidra till att uppnå effektiva och hållbara transportlösningar för ett utvecklat transportsystem. 
 Utredningen visar att ett höghastighetsnät har i förhållande till projektets storlek små effekter på transportsektorns utsläpp av klimatgaser. Dessa effekter ligger dessutom långt fram i tiden och förväntas uppstå som följd av indirekta verkningar (ökat utrymme för godstrafik på andra banor). 
 Utredningen visar vidare att ett höghastighetsnät i Syd- och Mellansverige måste passera ett stort antal högt skyddsvärda och vissa fall vidsträckta områden. Hur det ska kunna göras på sätt som kommer att kunna tillåtas klarläggs inte av utredningen och är till stor del okänt. 
 Den samhällsekonomiska bedömning som företagits antyder att projektet är lönsamt. Utredaren pekar på att detta resultat är osäkert och framhåller att fortsatt utredning av denna fråga behövs. Jag vill med viss skärpa understryka denna slutsats. Den samhälls- ekonomiska kalkylen saknar väsentliga kostnadsposter samtidigt som intäkterna (nyttan) är överskattad. Det finns dessutom på vissa avgörande punkter brister i kvalitetssäkring och transparens. 
 På kostnadssidan saknas kostnaderna för de kapacitetshöjningar som blir nödvändiga i Stockholm och Göteborg. Enligt utredaren har Banverket uppgivit att denna post, som uppskattas till mellan tre och sju miljarder, ska klaras inom Banverkets ordinarie in- vesteringsram, vilket i sig inte är något skäl att utesluta denna post ur investeringskalkylen. Men därtill är denna uppgift inte längre aktuell, vilket framgår av det av bland annat Banverkets styrelse beslutade och till regeringen överlämnade förslaget till Nationell plan för infrastruktursystemet (åtgärdsplaneringen). Där saknas även tre av de fyra miljarder som krävs för att öka kapaciteten på stambanorna för ökad godstrafik. Det innebär att kostnader som motsvarar ett enskilt mycket stort infrastrukturprojekt, och som dessutom torde innebära särskilt stora risker för kostnadsöverdrag, har utelämnats. 
 Vidare saknas den samhällsekonomiska finansieringskostnaden. Utredaren uppskattar att den tillkommande kostnaden vid privat 
 324 
  
 SOU 2009:74 
  
 Särskilda yttranden 
  
 finansiering av halva investeringsutgiften ökar kostnaderna med 16 miljarder kronor. Men även skattefinansiering har en samhälls- ekonomisk kostnad. Denna kostnad (som brukar kallas skatte- faktor 2) har av trafikverken tidigare antagits vara 30 procent av in- vesteringsutgiften. I årets åtgärdsplanering har denna faktor inte medräknats eftersom man utgått från ett på förhand bestämt ram- anslag för infrastrukturinvesteringar. En eventuell investering i ett höghastighetsnät går emellertid utanför denna ram och medför där- för även en tillkommande finansieringskostnad. För den del som skattefinansieras tillkommer därför, med  
 30-procentsschablonen, 
  minst 18 miljarder kronor. 
 Ytterligare en kostnadspost som saknas är en riskpost för kost- nadsöverdrag. Riskfördelningen för anläggningskostnaden är inte symmetrisk, dvs. det är en större sannolikhet att projektet drabbas av ett överdrag med 25 miljarder kronor än att det gynnas av en minskning med samma belopp. I åtgärdsplaneringen har man avsatt en betydande riskreserv inom anslagsramen för att täcka sådana överdrag för de objekt som finansieras inom denna. Återigen går ett höghastighetsnät utanför denna ram och därmed denna risk- reserv. Även här saknas därför en betydande kostnadspost. 
 På intäktssidan är resenärsvolymerna väsentligt högre, både vad gäller utgångsnivå och tillväxt, än vad som har gällt som förutsätt- ning för åtgärdsplaneringen. Det är självklart att osäkerheten är stor om resenärsutvecklingen när det gäller ett så stort och lång- siktigt projekt som detta. Mindre självklart är att det ska råda bety- dande osäkerhet även om det faktiska antalet tågresenärer idag, sär- skilt med tanke på att den nuvarande dominerande operatören på berörda linjer är ett helstatligt bolag. Underlaget för den gjorda förändringen är emellertid inte tillfredsställande kvalitetssäkrad och inte redovisat på ett sätt (sammanställd på reserelationer typ  
 Stockholm–Norrköping, 
 Jönköping–Göteborg) 
  som skulle ha underlättat rimlighetsbedömningar. 
 Vidare är resenärsvolymerna beräknade under förutsättning av en jämfört med dagens biljettpriser oförändrad genomsnittlig pris- nivå. Detta är orealistiskt av två skäl. Dels innebär utredarens för- slag när det gäller tilldelning av trafikeringsrätter att den eller de operatörer som först får trafikeringsrätt kommer att vara skyddade från konkurrens från andra operatörer under en tioårsperiod. Detta innebär att de får en betydande marknadsmakt. Dels kommer dessa operatörer att kunna erbjuda tjänster av betydligt högre kvalitet än idag eftersom restiderna ju förkortas väsentligt vilket skapar ett 
 325 
  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 2009:74 
  
 betydande marknadsutrymme för prishöjningar. Detta är något som utredaren uppmärksammar i finansieringsavsnittet men som inte beaktats i den samhällsekonomiska kalkylen trots att det där väsentligt kan reducera intäkts-  
 (nytto-) 
  beloppet. För opera- törerna innebär ett högre genomsnittligt kilometerpris högre vinst, men ur samhällsekonomisk synpunkt innebär det minskade rese- närsvolymer och därmed att den samhällsekonomiska lönsamheten blir lägre än vad som har antagits. 
 Utredningen innehåller även i andra delar överväganden och för- slag mot vilka jag har stora betänkligheter: 
  
 Järnvägssektorns organisation.  
 Utredaren föreslår utan närmare reflektion införande av en väsentligen ny organisation av den svenska järnvägssektorn. Den nuvarande modellen vilar som bekant på att huvuddelen av infrastrukturen drivs av en särskild myndighet, Banverket. I de fall banor ägs och eller drivs av andra aktörer har de en förhållandevis begränsad trafikering och/eller utgör en relativt väl avgränsad del av det nationella nätet. Trots det uppkommer redan i dag vissa samordningsproblem som troligtvis bidrar till ett mindre effektivt utnyttjande av det nationella nätet (ex vis pendel- tågens begränsade möjligheter att utnyttja Arlandastationerna). 
 Utredaren bryter nu med denna modell med sitt förslag att lägga ansvaret för höghastighetsnätet utanför Banverket. Höghastighets- nätet är tänkt att knyta samman Sveriges tre storstadsområden och trafiken på det kommer att vara nära relaterad till trafiken i resten av det nationella bannätet. Det innebär att det kommer att utgöra en essentiell del av det nationella nätet och vara starkt integrerat med detta. Uppdelningen kommer därför att väsentligt försvåra möjligheterna till en samlad och effektiv förvaltning av det natio- nella bannätet. Detta problem förvärras av att, som utredaren upp- märksammar, själva den ekonomiska storleken av höghastighets- nätet kan kräva en uppdelning på flera separata infrastrukturbolag. 
  
 Dubbelräknade banavgifter.  
 I finansieringsdelen dubbelräknar utredaren banavgifter. På höghastighetsnätets intäktssidan läggs  
 både  
 avgifterna från den persontågstrafik som flyttas över till hög- hastighetsnätet, och som därför inte längre erlägger banavgifter för utnyttjande av stambanorna, och banavgifterna från den godstrafik som därmed kan utnyttja stambanorna. En korrekt beräkning inne- håller endast en av dessa poster. 
  
 Val av sträckning till Skåne.  
 De fem uppställda kriterierna fram- står för mig som delvis godtyckliga. Vad är det för skäl som gör att det är ett absolut krav att en resa  
 Stockholm-Malmö 
  får ta 155 minut- 
 326 
  
 SOU 2009:74 
  
 Särskilda yttranden 
  
 er men inte 161 minuter (som alternativ 4 och som tidigare utred- ningar angivit som förväntad restid)? Vidare är det oklart varför det är ett absolut krav att sträckningen ska bidra till en kapacitets- ökning för regionaltrafiken i Skåne. Båda dessa aspekter är mer lämpliga att analysera i en samhällsekonomisk analys där fördelar kan vägas mot nackdelar. 
  
 Fordon.  
 Vilka förutsättningar som ska ges för ägande av rullande material har stor betydelse för kostnadskalkylerna, konkurrens- situationen (=biljettpriserna) och frågan på vilka villkor trafike- ringen på banorna kan upplåtas. Här är en avgörande punkt, som utredaren till stor del förbigår, i vilken utsträckning fordonen har alternativ användning. I den utsträckning de bara kan användas på denna del i det svenska järnvägsnätet och de i praktiken bara kan användas i Sverige är det tveksamt om de kan leasas på de villkor som utredaren antar. Det räcker inte att hänvisa till pågående standardiseringsarbete inom EU för att svara på denna fråga. 
 327 
 Referenser 
 Offentligt tryck, regeringsbeslut m.m. 
  
 Botniabanan huvudavtal 2005.  
 Bilaga till protokoll nr II 13 vid regeringssammanträde den 6 april 2006. N 2001/8246/IR. 
 Botniabanan.  
 SOU 1996:95. 
  
 Det är möjligt att med fyra år tidigarelägga Ostlänken, till 2010 – både ett järnvägs- och samhällsbygge.  
 Rapport till regeringen. 2006. 
  
 En ny kollektivtrafiklag.  
 SOU 2009:39. 
  
 Får jag lov.  
 SOU 2005:77. 
  
 Grönbok om riktlinjer för de transeuropeiska transportnätverken  
 (TEN-T). 
 Faktapromemoria 2008/09:FPM103. 
  
 Järnvägens bidrag till samhällsutvecklingen – inriktningsunderlag  
 2010–2019. 
  Underlagsrapport – banavgifter.  
 Svar på regerings- uppdrag. Banverket, 2007. 
  
 Järnvägsnätsbeskrivning 2010 del 1. Utgåva  
 2009-04-30. 
 Banverket, 2009. 
  
 Järnvägssektorns utveckling 2008 – Banverkets sektorsrapport.  
 2009.  
 Konkurrens på spåret.  
 SOU 2008:92. 
  
 Kommunal medfinansiering av regionala infrastrukturprojekt. 
 Ds 2008:11. 
 Nya ersättningsbestämmelser i expropriationslagen m.m.  
 SOU 2008:99. 
  
 Offentlig–privat 
  samverkan kring infrastruktur – en forsknings- översikt.  
 2007/08RFR2. 
  
 Prop. 2008/09:228 Redovisning av kommunal medfinansiering till statlig infrastruktur. 
 Prop. 2008/09:176 Konkurrens på spåret. 
 Prop. 2008/09:93 Mål för framtidens resor och transporter. Prop. 2008/09:35 Framtidens resor och transporter. 
 329 
  
 Referenser 
  
 SOU 2009:xx 
  
 Prop. 2008/09:21 Kommunala kompetensfrågor m.m. 
 Prop. 2001/02:20 Infrastruktur för ett långsiktigt hållbart transport- system. 
 Prop. 1997/98:56 Transportpolitik för en hållbar utveckling. Prop. 1996/97:53 Infrastrukturinriktning för framtida transporter. 
 Revidering av  
 TEN-T 
  riktlinjerna.  
 Rapport. Banverket m.fl., 2008. 
  
 Uppdrag att förvalta Avtal om medfinansiering av Citybanan m.m., m.m..  
 Regeringsbeslut N2008/91/ (delvis), N2002/12356/IR, N2003/1514/IR (delvis). 
  
 Ytspårsutredningen.  
 N2006/9955/IR. 
  
 Översyn av politiken för transeuropeiska transportnät  
 (TEN-T). 
  
 Trafikutskottets utlåtande 2008/09:TU10. 
 Rapporter m.m. 
 Andersson E. och Bennett  
 Energy consumption and related air pollution for Scandinavian electric passenger trains.  
 Report KTH/AVE 2006:46. Stockholm. 2006. 
 Banavgifter i Europa. En kunskapsöversikt. VTI notat  
 56-2005. 
 VTI, 2006. 
  
 Botniabanan AB.  
 Årsredovisning 2008. 
 Bullerkartläggning enligt förordningen om omgivningsbuller. Resultat från bullerkartläggning 2007.  
 Banverket, 2007. 
  
 Bundersverkehrswegeplan 2003.  
 Bundesministerium für Verkehr, Bau- und Wohnungswesen, 2005. 
 Effektivisering i fysisk planering. Förslag till åtgärder för effektivisering av processen för fysisk planering, med fokus på väg och järnväg i storstadsmiljö.  
 WSP Sverige AB, 2009. 
  
 Franklin, Marshall och Chavez, P.  
 Styrning av markanvändning och miljö. 
 Ansvarskommitténs skriftserie 2006. 
  
 En grøn transportpolitik.  
 Aftale mellem regeringen (Vestre og De Konservative), Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti, Socialistisk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Liberal Alliance. Transportministeriet. Köpenhamn. 2009. 
 330 
  
 SOU 2009:xx 
  
 Referenser 
  
 Energi- og klimakonsekvenser av moderne transportsystemer. Effekter ved bygging av høyhastighetsbaner i Norge.  
 Norges Naturvernfor- bund. Rapport 3/2008. 
  
 Framtida HST fordon och depåer i Sverige.  
 Euromaint AB, 2009. 
  
 Flerregional systemanalys för Götalandsbanan.  
 Regionförbundet Östsam, regionförbundet Jönköpings län och Västra Götalands- regionen, 2008. 
  
 Flerregional systemanalys för Ostlänkenstråket.  
 Railize International AB, 2009. 
  
 Granskning av rapporten Höghastighetsbanor i Sverige.  
 Intraplan Consult GmbH, München 2008. 
  
 Götalandsbanans godseffekter.  
 Ramböll Sverige AB, 2009. 
  
 Götalandsbanan. Prognoser och samhällsekonomiska kalkyler.  
 WSP Sverige AB, 2009. 
  
 Handbok med allmänna råd om miljöbedömning av planer och program. 
 Handbok 2009:1, utgåva 1. Naturvårdsverket, 2009. 
 Handlingsplan för vidareutveckling av modell för tilldelning av infra- strukturkapacitet.  
 Banverket, 2008. 
  
 Orr, Torres och Braun,  
 James. Introduktion till miljö- konsekvensbeskrivningar.  
 Lund: Studentlitteratur. 2007. 
  
 High speed rail. Fast track to sustainable mobility.  
 UIC, 2009. 
  
 Hälsoeffekter, luftvägar, partiklar i Stockholms tunnelbana.  
 Projekt- rapport till Banverket avseende delstudie II. Karolinska institutet, 2008. 
  
 Höghastighetsbana i Södra stambanestråket.  
 PM. Ramböll Sverige AB, 2009. 
  
 Höghastighetståg i Sverige.  
 SJ, 1995. 
  
 Idéstudie om höghastighetsjärnvägar i Sverige.  
 Scandiakonsult, 2008. 
  
 Inandningsbara partiklar i järnvägsmiljöer.  
 VTI rapport 583. VTI, 2006. 
  
 Järnvägen i samhällsplaneringen. Underlag för tillämpning av miljö- balken och plan- och bygglagen.  
 Banverket, 2009. 
  
 Kartografisk analys av interregionala resestråk.  
 PM 2009:2. SIKA, 2009. 
  
 Marknadsanalys av höghastighetsbanor i Europa. VTI notat  
 26-2005. 
  
 VTI, 2005. 
 331 
  
 Referenser 
  
 SOU 2009:xx 
  
 Miljöbedömning i transportsektorns åtgärdsplanering  
 2010–2021 
  
 – metodbeskrivning.  
 Banverket m.fl., 2008. 
 Miljöuppföljning av väg- och järnvägsprojekt.  
 Vägverkets publikation 2007:4. 
  
 Nelldal,  
  
 B-L 
  
  m.fl.  
 Prognoser och samhällsekonomiska kalkyler med Samvips för Götalandsbanan,  
 Stockholm: Kungliga tekniska hög- skolan, 2009. 
  
 Nelldal,  
  
 B-L. 
  
 Götalandsbanan och Europabanan,  
 Stockholm: Kung- liga tekniska högskolan, 2008. 
  
 Nelldal,  
  
 B-L 
  
  m.fl.,  
 Godstrafikens utvecklingsmöjligheter som följd av en satsning på Europakorridoren,  
 Stockholm: Kungliga tekniska högskolan, 2008. 
  
 Nya tåg i Sverige – affärsmässig analys.  
 SJ AB m. fl., 2008. 
  
 Nya underhållsdepåer med kapacitets- och logistiklösningar.  
 Skrivelse. Jernhusen AB. 
  
 Ostlänken. Resultat Sampers/Samkalk.  
 2008. Del av samlad effekt- bedömning för Ostlänken. Banverket m.fl., 2009. 
  
 Persontransportprognoser 2020 och 2040.  
 PM. Banverket och Väg- verket, 2009. 
  
 Regional systemanalys för transportinfrastrukturen i östra Götaland. 
 Region Blekinge m.fl., 2008. 
 Resecentrum längs Ostlänken, höghastighetsjärnväg mellan Stockholm och Linköping. Planeringsprocessen och ekonomiska nyttor. 
  
 Nyköping-Östgötalänken 
  AB, 2009. 
 Samhällsekonomiska principer och kalkylvärden för transportsektorn ASEK 4.  
 PM 2008:3. SIKA, 2008. 
  
 Samhällsekonomi stora objekt.  
 Banverket m.fl., 2008.  
 Svenska höghastighetsbanor.  
 Banverket, 2008. 
  
 Rogers, N.,  
  
 Life-Cycle 
  Considerations for Environmental Manage- ment of the Swedish Railway Infrastructure.  
 Linköpings universitet, 2006. 
  
 Systemanalys Stockholm – Mälarregionen och Gotland.  
 Regionför- bundet i Uppsala län m.fl., 2008. 
  
 TEN-T 
 Trans-European 
  Transport Network. Implementation of the Priority Projects. Progress Report.  
 Europeiska kommissionen. DG TREN, 2008. 
  
 332 
  
 SOU 2009:xx 
  
 Referenser 
  
 Trafikhuvudmännens nuvarande järnvägstrafik.  
 Svensk kollektiv- trafik, 2008. 
  
 Transportsektorns energianvändning 2007.  
 ES 2008:01. Statens energi- myndighet, 2008. 
  
 Val av underhållsanläggning och underhållsmetod för Nya Tåg i Sverige.  
 Skrivelse. Bombardier Inc., 2009. 
  
 Vision for  
 High-Speed 
  Rail in America.  
 High-Speed 
  Rail Strategic Plan. The American Recovery and Reinvestment Act.  
 U.S. Department of Transportation, 2009. 
  
 Underlagsrapporter framtagna inom ramen för utredningen 
 Bedömning av total anläggningskostnad, underlag till regeringens ut- redning om höghastighetsbanor i Sverige.  
 Inklusive bilagor. Ban- verket, 2009. 
  
 Finansieringslösningar m.m. för höghastighetsbanor i Sverige – analyser av lämpliga finansieringslösningar.  
 Burke, 2009. 
  
 Godskapacitet med höghastighetsnät  
 Stockholm–Göteborg/Malmö, 
 delrapport till regeringsuppdrag. Banverket, 2009. 
  
 Götalandsbanan – infarten till Stockholm,  
 Järna–Stockholm. 
 Ban- verket, PM  
  
 2009-05-16. 
  
 Höghastighetsbanor – anpassning till landskapets förutsättningar och funktioner.  
 Atrax Energi AB, 2009. 
  
 Höghastighetsbanor, dir. 2008:156, markåtkomstfrågor m.m.  
 PM. Lantmäteriet, 2009. 
  
 Höghastighetsjärnväg – teknik.  
 Sammanställning. Banverket, 2009. 
 Markåtkomst för järnvägsbyggande – PM med anledning av utred- ningen om höghastighetsbanor,  
 dir. 2008:156. Banverket, 2009. 
  
 Samhällsekonomisk bedömning av höghastighetståg i Sverige.  
 Hernandez AB, 2009. 
  
 Utbyggnad av höghastighetsbanor – miljöbedömning.  
 Atrax Energi AB, 2009. 
  
 Utredning om höghastighetsbanor.  
 Swepro Project Management AB, 2009. 
  
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 0 – Nuläges- analys.  
 Railize International AB, 2009. 
  
 333 
  
 Referenser 
  
 SOU 2009:xx 
  
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 1 – De transportpolitiska målen.  
 Railize International AB, 2009. 
  
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 4 – Av- gränsning, utredningsalternativ och förslag till linjesträckningar. 
 Railize International AB, 2009. 
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 7 – Mark- nad, trafiksystem och prognoser.  
 Railize International AB, 2009. 
  
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 12 – Möjlig- heterna till sammankoppling med ett europeiskt höghastighetsnät. 
 Railize International AB, 2009. 
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 18 – Transportsektorn och klimatfrågan.  
 Railize International AB, 2009. 
  
 Utredningen om höghastighetsbanor N 2008:14, delrapport 10 – Interna- tionella erfarenheter.  
 Railize International AB, 2009. 
  
 Utredningen om höghastighetsbanor – Resecentrum och stadsutveck- ling.  
 Westin Real Management AB, 2009. 
  
 334 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Höghastighetsbanor 
  
 Dir. 
  
 2008:156 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 18 december 2008. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare ska utreda förutsättningarna för en utbyggnad av höghastighetsbanor för järnväg i Sverige. Utredaren ska analy- sera om en eventuell utbyggnad av höghastighetsbanor kan bidra till att uppnå samhällsekonomiskt effektiva och hållbara trans- portlösningar för ett utvecklat transportsystem med förbättrad kapacitet, framkomlighet och tillgänglighet. I uppdraget ingår bl.a. att utreda effekter, kostnader och finansiering av en eventuell utbyggnad och föreslå en översiktlig sträckning samt eventuell etappindelning och tidsordning för byggnation av etapperna. Utredaren ska jämföra för- och nackdelar med en utbyggnad av höghastighetsbanor och vilka effekterna kan bli på transportsyste- met som helhet. Utifrån sin analys och det transportpolitiska målet, ska utredaren föreslå olika handlingsalternativ i frågan. Utredaren ska samråda med de myndigheter och regionala och lokala företrädare som ansvarar för genomförandet av åtgärdsplane- ringen samt med övriga berörda instanser. Den fysiska planerings- processen kring en utbyggnad behöver även belysas avseende över- gripande intrångsaspekter, linjeföring och barriäreffekter. 
 Uppdraget ska redovisas senast den 15 september 2009. 
 Bakgrund 
 Banverket har under våren 2008 gjort en fördjupad studie om för- utsättningarna för höghastighetsbanor i samverkan med andra berörda aktörer. Studien, som redovisades den 1 juni 2008, visar att restidsminskningarna på vissa sträckor kan bli betydande. Enligt 
 335 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2009:74 
  
 studien ger de nya separata banorna också utrymme för betydligt fler godståg dagtid på stambanorna jämfört med i dag. 
 I anläggningskalkylerna för de studerade sträckningarna bedömer Banverket att kostnaderna ligger i intervallet  
 100–150 
  miljarder kronor. Banverket har dock inte närmare undersökt förutsätt- ningarna för en anslutning till det danska järnvägsnätet. Banverket betonar att osäkerheten i kalkylresultaten är stora och att frågan bör utredas ytterligare för att säkerställa effekterna, kostnaderna och finansieringen. Den remissbehandling som regeringen genomfört av Banverkets studie visar också på behovet av ett mer utvecklat beslutsunderlag. Under sommaren 2008 har även SJ AB, Green Cargo AB, Jernhusen AB, Alstom Transport AB och Nordiska Investeringsbanken tillsammans presenterat en studie över hög- hastighetsbanor med förslag till finansiering, genomförande, upp- handling och riskhantering. 
 Behovet av en utredning 
 Regeringen konstaterar i propositionen  
 Framtidens resor och transporter  
 (prop. 2008/09:35), att utbyggnaden av höghastighets- banor ger ökat kapacitetsutrymme på redan befintlig järnväg. Regeringen konstaterar också att höghastighetståg med konkur- renskraftiga restider är ett intressant alternativ till flyget för resor mellan större städer i södra Sverige. Att bygga höghastighetsbanor är dock en betydande investering som behöver utredas vidare och tydligt belysas när det gäller effekter, kostnader och finansiering. Även kopplingen till det internationella järnvägsnätet behöver klar- göras. 
 En särskild utredare bör därmed analysera om höghastighets- banor kan bidra till samhällsekonomiskt effektiva och hållbara transportlösningar för ett utvecklat transportsystem med förbätt- rad kapacitet, framkomlighet och tillgänglighet. 
 Uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppdrag att utreda förutsätt- ningarna för en utbyggnad av höghastighetsbanor för järnväg i Sverige. Utredaren ska genomföra en nulägesbeskrivning, analysera en eventuell utbyggnad samt föreslå olika handlingsalternativ. 
 336 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 1 
  
 Vidare ska utredaren redovisa kostnaderna för respektive hand- lingsalternativ, hur finansiering kan ske och hur transportsystemet som helhet påverkas av alternativen. Utredaren ska också jämföra de samhällsekonomiska och transportpolitiska effekterna av en utbyggnad av separata höghastighetsbanor med en uppgradering och utbyggnad av befintliga banor. 
 Utredaren ska i sitt arbete göra följande: 
  
 Nära samråda med de myndigheter och regioner som ansvarar för åtgärdsplaneringen för perioden  
  
 2010–2021, 
  samt med övriga berörda instanser. Särskilt beakta det övergripande trans- portpolitiska målet och delmålen. 
  
 Genomföra samhällsekonomiska kalkyler och nyttoberäkningar enligt vedertagna beräkningsmetoder av de olika alternativens kostnadskalkyler. Beräkningarna ska ta hänsyn till regeringens aviserade eller beslutade politik. 
  
 Beskriva olika finansieringslösningar och deras respektive effekter, bl.a. för statsbudgeten, samt presentera en finansie- ringsmodell. Utgångspunkten för förslagen och finansierings- modellen ska vara de principer för finansiering som regeringen har föreslagit i propositionen  
  
 Framtidens resor och transporter. 
  
 Analysera olika aktuella sträckor vid en utbyggnad av höghastig- hetsbanor, eventuell etappindelning och tidsordning för bygg- nation av etapperna. 
  
 Analysera vilka effekterna blir av en etappvis utbyggnad respek- tive av en sammanhållen utbyggnad. 
  
 Presentera förslag på genomförandeprocess, tidsplan och kritiska tidsaspekter. 
  
 Utreda marknadsförutsättningar för trafik på banan, principer för trafikeringsrättsregleringar med beaktande av  
  
 EG-rätt, 
  samt hur fordon ska anskaffas och finansieras. 
  
 Utreda de tekniska aspekterna kring en utbyggnad. 
  
 Utreda förutsättningarna för hur linjeföring och profiler av hög- hastighetsbanor kan anpassas till landskapets förutsättningar och funktioner på bästa sätt och reducera barriär- och intrångs- effekter. 
  
 337 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2009:74 
  
 Söka relevanta internationella erfarenheter från främst övriga Europa men också från andra länder (befolkningsunderlag, befolkningskoncentrationer, resande). 
  
 Klargöra om en utbyggnad kan finansieras med  
  
 EU-medel 
  och i så fall i vilken omfattning. 
  
 Utreda möjligheterna till sammankoppling med ett europeiskt höghastighetsnät. 
  
 Följa utvecklingen av det Transeuropeiska transportnätet  
  
 (TEN-T). 
  
 Genomföra relevanta miljöbedömningar med utgångspunkt från 6 kap. 12 § miljöbalken. 
  
 De samhällsekonomiska beräkningarna av en eventuell utbyggnad bör spegla ett stort antal aspekter såsom kapacitet inom järnvägs- systemet, marknadspotentialer, nettopåverkan på miljö och klimat under byggtid och drift jämfört med alternativa satsningar, befolk- ningsunderlag och restider. I arbetet bör även förekommande utbudsrestriktioner såsom tillgång till arbetskraft och konjunktur- påverkan beaktas samt en internationell utblick i frågan göras. För att åstadkomma en samlad effektbedömning bör också icke pris- satta effekter, såsom påverkan på natur- och kulturmiljöer beskri- vas. 
 Utredaren ska kontinuerligt samråda med de som arbetar med åtgärdsplaneringen, i syfte att inhämta relevanta referensobjekt till alternativa åtgärder inom transportsystemet i enlighet med den s.k. fyrstegsprincipen för hur olika lösningar på problem och brister i transportsystemet ska övervägas. Dessa alternativa åtgärder och deras effekter, inbegripande den tekniska utvecklingen, bör utgöra jämförelsealternativ till utredningens arbete. 
 Finansieringsmodellen för en eventuell utbyggnad ska grunda sig på anläggningskalkyler och prognoser enligt vedertagen samhälls- ekonomisk beräkningsmetodik. Vidare bör utredaren kunna pre- sentera förslag till olika finansieringslösningar av en eventuell utbyggnad enligt de principer som regeringen föreslagit i proposi- tionen  
 Framtidens resor och transporter  
 och bedöma deras effekti- vitet. Utredaren ska kunna presentera förslag till hur avgiftssyste- met på ett höghastighetsnät kontra det befintliga nätet kan utformas. 
 338 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren ska också fördjupa analysen av vilka potentiella resande som skulle välja höghastighetståg i stället för andra färdsätt samt vilken betydelse restid och betalningsvilja samt övriga behov och preferenser har för resenärernas val av färdsätt. 
 Utredaren ska dessutom klargöra hur ett svenskt höghastighets- nät för tåg skulle kunna kopplas ihop med det europeiska hög- hastighetsnätet. Sträckningen över Öresund och vidare söderut är central och bör särskilt belysas. Utredaren bör även klarlägga hur spårkapaciteten in till Stockholm och Göteborg kan anpassas till ett höghastighetsnät för tåg. 
 I sitt arbete bör utredaren särskilt beakta och ta hänsyn till det av riksdagen fastställda transportpolitiska övergripande målet och delmålen. Målen är under revidering för närvarande och utredaren bör följa detta revideringsarbete. 
 Utredaren bör även klargöra vilka möjligheter som finns att finansiera eventuella höghastighetsbanor med  
 EU-medel. 
  
 Vid en utbyggnad av höghastighetsbanor är planeringsfasen och genomförandeprocessen viktig. Utredaren ska därför presentera en tidsplan för hur utbyggnaden kan ske, vilka planeringsinitiativ inom ramen för den fysiska planeringen som behöver samordnas i de olika beslutsinstanserna samt hur organiseringen av genom- förandet operativt sker mest effektivt. Utredaren bör även ge svar på om en sammanhållen eller etappvis utbyggnad är att föredra. Om en etappvis utbyggnad föreslås bör utredaren specificera tids- ordningen mellan etapperna. 
 Utredaren ska klargöra hur en de svenska höghastighetsbanorna skulle kunna kopplas samman med ett europeiskt system för hög- hastighetståg kan ske. Internationella erfarenheter bör kunna inhämtas. Utredaren bör därmed bevaka arbetet med revideringen av det Transeuropeiska transportnätet  
 (TEN-T). 
  
 Möjligheten att utveckla stationer och omstigningsplatser i anslutning till det nya höghastighetsnätet ska också utredas och dess effekter beskrivas. 
 Utredaren ska vidare redovisa de förslag till författningsför- ändringar som utredarens förslag eventuellt kan föranleda. 
 En viktig aspekt i utredarens arbete är dessutom att inhämta kunskap och erfarenheter från andra större investeringsprojekt. 
 339 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2009:74 
  
 Tidsplan och rapportering 
 Utredaren ska redovisa sitt arbete senast den 15 september 2009. Utredaren ska bedriva arbetet i fortlöpande dialog med berörda 
 myndigheter, regionala och lokala företrädare och andra utred- ningar. Utredaren ska löpande stämma av med och informera Regeringskansliet (Näringsdepartementet) om hur arbetet fort- skrider. 
 Vidare ska utredaren samråda med andra myndigheter, instanser och organisationer i den utsträckning som är nödvändig. 
 (Näringsdepartementet) 
 340 
 Bilaga 2 
 Genomförda möten och samråd 
 Nedan följer en förteckning av möten och samråd som har genom- förts i samband med utredningsarbetet. 
 Sverige 
 Februari 
  
 Europakorridoren. Ett av flera möten. 
  
 Miniseminarium i riksdagen. Höghastighetsutredningen: vad betyder den för Ostlänken? Anordnat av riksdagsledamöternas nätverk för Ostlänken. 
  
 Nyköping-Östgötalänken 
  
  AB. 
 Mars 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting: regionala kontakter, regiondirektörer, självstyrelseorgan och regionala företrädare från traditionella län (landstingens regionala utvecklingsdirek- törer/kommunförbundsdirektörer). 
  
 Regionala tillväxtnämnden i Region Skåne, ledningsgruppen för Stambanan.com. Ett av flera möten. 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting: politiska företrädare, Mccoy ningen för samhällsbyggnadsfrågor och Beredningen för till- växt och regional utveckling. 
  
 341 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2009:74 
  
 April 
  
 EuroMaint AB. Ett av flera möten. 
  
 Konferens om Götalandsbanan i Borås. 
  
 Presentation av utredningen – Öresundskommittén. 
  
 ABC-politikermöte 
  
  i Uppsala. 
  
 Järnvägsforums seminarium om Effektiv järn- och spårväg. 
  
 Maj 
  
 Systemanalys för utbyggnad av höghastighetsbanor. Regionför- bundet i Kalmar län, Regionförbundet Jönköpings län. 
  
 Systemanalys för utbyggnad av höghastighetsbanor. Stock- holms stad, Regionförbundet Sörmland, Östsam, Länsstyrelsen i Stockholms län, Stockholms läns landsting. 
  
 Interfleet Technology AB. 
  
 Systemanalys för utbyggnad av höghastighetsbanor och presen- tation av samarbetsprojektet i Öresundsregionen, Infrastruk- tur- och byutveckling i Öresund (IBU). Region Skåne. 
  
 Luftfartsverket. 
  
 Regionförbundet Jönköpings län. 
  
 Banverket. Ett av flera möten. 
  
 Jernhusen AB. Ett av flera möten. 
  
 Helsingborgs Stad. 
  
 Juni 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting: regionala kontakter, region- direktörer, självstyrelseorgan och regionala företrädare från tradi- tionella län (landstingens regionala utvecklingsdirektörer/kom- munförbundsdirektörer). 
  
 Representanter för samtliga kommuner i Region Skåne. 
  
 342 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 2 
  
 Deltagande i Regionförbundet södra Smålands infrastruktur- seminarium. 
  
 Malmö Stad. 
  
 Storstockholms lokaltrafik AB. 
  
 Systemanalys för utbyggnad av höghastighetsbanor. Västra Götalandsregionen. 
  
 Representanter för Norrköpings och Linköpings kommun. 
  
 Systemanalys för utbyggnad av höghastighetsbanor. Region Halland. 
  
 Stockholms Stad och Solna Stad. 
  
 LFV Arlanda. 
  
 Alvarez 
  
 Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser. 
  
 Tågoperatörerna. 
  
 Augusti 
  
 Samråd med Kommittén för effektivisering av planerings- processen för transportinfrastruktur N 2009:03. 
  
 Internationellt 
 Studiebesök Rave. 
 Lissabon, Portugal. 
 Studiebesök underhållsdepå. 
 Madrid, Spanien. 
 Studiebesök SNCF International och RFF. 
 Paris, Frankrike. 
 Studiebesök trafikcenter och underhållsdepå. 
 Miller och Manchester, Storbritannien. 
 343 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2009:74 
  
 Transportministeriet. 
 Köpenhamn, Danmark. 
 Studiebesök resecentrum. 
 Rom, Italien. 
 Bundesministerium für Verkehr, Macdonald und Acosta. 
 Berlin, Tyskland. 
 344 
 Föreslagna åtgärder i stambanealternativet 
 Västra stambanan 
 Bilaga 3 
 Restidsvinst för snabbtåg/Gröna tåget med I 
  
 Perioden  
 2010–2020 
  (sth 250 och kapacitet) 
  
 Anläggningsk. 
  
 Objekt 
  
 (mnkr) 
  
 Restidsvinst 
  
 White, nytt plattformsspår upp spår 0 
  
 200 
  
 Hastighetshöjning 250 km/h  
 Flemingsberg–Alingsås 
  
 1 500 
  
 00:15 
  
 Flens bangård 
  
 200 
  
 Kilsmo, förbigångsstation mitten 
  
 200 
  
 Hallsberg rangerbangård, förlängd  
 avg-/ank-bangård 
  (1 000 m) 
  
 500 
  
 20 förlängda förbigångsspår (1 000 m)  
 Hallsberg–Göteborg 
  
 1 000 
  
 Tre nya förbigångsspår (1 000 m)  
 Laxå–Herrljunga 
  
 300 
  
 Laxå bangård, etapp 1 
  
 100 
  
 Kapacitetspaket  
 Herljunga–Göteborg 
  (inkl. två förbigångsspår) 
  
 1 000 
  
 Sävenäs rangerbangård, planskildhet och förlängd  
 avg-/ank-bangård 
  
 1 000 
  
 Fyrspår  
 Mcguire 
  (25 km) 
  
 5 000 
  
 00:05 
  
 Perioden  
 2021–2025 
  (ytterligare kapacitet) 
  
 Anläggningsk. 
  
 Restidsvinst 
  
 Objekt 
  
 (mnkr) 
  
 Tredje spår  
 Järna–Gnesta 
  (17 km), inkl. Gnesta bangård 
  
 2 800 
  
 00:01:30 
  
 Katrineholm, planskild anslutning av Ssb 
  
 400 
  
 Fyrspår Tälle (H  
 godsbangård)–Vretstorp 
  (10 km) 
  
 1 000 
  
 00:00:30 
  
 Ny bana (enkelspår) Värmlandsbanan  
 Vretstorp–Hasselfors 
  (14 km) 
  
 1 400 
  
 Skövde, bangårdsombyggnad (regionaltåg i mitten) 
  
 300 
  
 Falköping, triangelspår  
 G–Jö 
  
 500 
  
 Herrljunga, planskild anslutning av Älvsborgsbanan 
  
 500 
  
 Fyrspår  
 Alingsås–Floda 
  (18 km) 
  
 3 600 
  
 00:04 
  
 Summa Vsb  
 2010–2020 
  
 11 000 
  
 00:20 
  
 Summa Vsb  
 2021–2025 
  
 10 500 
  
 00:06 
  
 Summa Vsb 
  
 21 500 
  
 00:26 
  
 345 
  
 Bilaga 3 SOU 2009:74 
 Södra stambanan 
  
 Perioden  
 2010–2020 
  (sth 250 och kapacitet) 
  
 Anläggningsk. 
  
 Restidsvinst 
  
 Objekt 
  
 (mnkr) 
  
 Hastighetshöjning 250 km/h  
 Katrineholm–Gripenberg 
  
 200 
  
 00:10 
  
 Norrköpings personbangård 
  
 1 000 
  
 Fyrspår  
 Norrköping–Linköping 
  (40 km) 
  
 6 000 
  
 00:08 
  
 Hastighetshöjning 250 km/h  
 Gripenberg–Lund 
  
 1 600 
  
 00:14 
  
 20 förlängda förbigångsspår (1 000 m)  
 Mjölby–Malmö 
  
 1 000 
  
 Fyra nya förbigångsspår (1 000 m)  
 Nässjö–Hässleholm 
  
 500 
  
 Alvesta bangård, etapp 1 
  
 150 
  
 Lång förbigångsstation  
 Sösdala–Tjörnarp 
  (6 km) 
  
 650 
  
 Fyrspår  
 Arlöv–Lund 
  (11 km) 
  
 3 300 
  
 Malmö godsbangård, förlängd (1 000 m)  
 avg-/ank-bangård 
  
 500 
  
 Perioden  
 2021–2025 
  (ytterligare kapacitet) 
  
 Anläggningsk. 
  
 Objekt 
  
 (mnkr) 
  
 Restidsvinst 
  
 Tredje plattformsspår Nyköping C 
  
 100 
  
 Fyra nya mötesstationer  
 Järna–Kolmården 
  
 400 
  
 Dubbelspår  
 Kolmården–Åby 
  (12 km) inkl. stationer 
  
 2 500 
  
 Linjeomläggning Åby (3 km; från K) 
  
 600 
  
 00:01:30 
  
 Mjölby, planskild anslutning av Godsstråket 
  
 400 
  
 Förbifart Tranås, nytt dubbelspår  
 Sommen–Gripenberg 
  (23 km) 
  
 3 500 
  
 00:04:00 
  
 Alvesta bangård, etapp 2 (planskildhet Ktk och triangelspår  
 V–Äh) 
  
 800 
  
 00:01:30 
  
 Fyrspår  
 Hässleholm–Sösdala 
  och  
 Tjörnarp–Lund 
  (61 km), planskildhet 
  
 9 700 
  
 00:04:30 
  
 Summa Ssb  
 2010–2020 
  
 14 900 
  
 00:32 
  
 Summa Ssb  
 2021–2025 
  
 18 000 
  
 00:11 
  
 Summa Ssb 
  
 32 900 
  
 00:43 
  
 Summa Vsb+Ssb  
 2010–2020 
  
 25 900 
  
 Summa Vsb+Ssb  
 2021–2025 
  
 28 500 
  
 Summa 
  
 54 400 
  
 346 
 Bilaga 4 
 Åtgärdsbehov, planeringsläge och förutsättningar för stationer 
 Stockholm C 
 I Stockholmsområdet pågår arbetet med den nya Citybanan och dess anslutning till Stockholm C. Citybanan kommer innebära en kraftigt utökad kapacitet på järnvägsnätet runt Stockholm. Pro- jektet omfattar en ny terminaldel vid Stockholm C med kopplingar till nuvarande terminalutrymmen. Stockholm C är redan idag landets mest trafikerade reseterminal med 70 miljoner resenärer per år och Citybanan kommer innebära ytterligare belastning på centralen. 
 Tågtrafikens utveckling innebär att terminalutrymmet på Stockholm C på sikt behöver utökas. Nya terminalutrymmen pla- neras därför både norr och söder om Klarabergsviadukten. Den norra delen kan börja byggas när Citybanan tas i bruk 2017 vilket kommer avlasta centralbangården och möjliggöra överdäckning av spårområdet. Den nya anläggningen kommer ge ökad kapacitet och bättre tillgänglighet. I planerna ingår också ny bebyggelse på över- däckningen med ökad potential för stadsdelen Västra City. 
 År 2020 beräknas centralstationens nya terminalutrymmen vara färdiga. Den omfattande ombyggnationen innebär att det kommer att vara möjligt att anpassa centralen till höghastighetstågens behov. En förstudie om stadsdelens och centralstationens utveck- ling har genomförts av Jernhusen AB i samarbete med Stockholms Stad. Kommunen är engagerad i utvecklingen av Västra City och Stockholm C som kommer att bli ett avancerat och komplext stadsutvecklingsprojekt, förenat med både stora kostnader och stora intäkter. 
 347 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2009:74 
  
 Södertälje Syd 
 Stationen tillkom i samband med att Grödingebanan färdigställdes och trafiken med X2000 inleddes i början av  
 1990-talet. 
  Södertälje kommun var mycket engagerad i stationsutvecklingsprojektet och bidrog även ekonomiskt. Det fanns planer på fastighetsexploate- ring kring stationsområdet och det uppfördes byggnader för out-  
 let-butiker, 
  men dessa används idag som utbildningslokaler. Med höghastighetståg kan idén om exploatering av området eventuellt återupptas. 
 Norrköping 
 Tillsammans med Linköping bildar Norrköping medelpunkt i den så kallade fjärde storstadsregionen med drygt 400 000 invånare. Norrköping utvecklas stadigt och har för närvarande cirka 130 000 in- vånare. Den positiva utvecklingen ökar stadens behov av person- och godstransporter. Norrköpings kommun har därför en lång- siktig planering för infrastrukturutvecklingen. Det gäller vägar, hamnområde, godsterminaler, flygplats och planerna för Ostlänken med ett nytt centralt resecentrum. Översiktsplanen görs integrerad med Linköpings och beräknas vara klar i slutet av 2010. 
 Kommunen har varit väldigt aktiv och bland annat bedrivit för- studier för ett nytt resecentrum i närheten av det nuvarande Norr- köping C. Det finns planer för omfattande fastighetsexponeringar inom angränsande områden som idag är underutnyttjade. Där ska enligt planerna en ny stadskärna på sikt växa fram. Kommunen kommer att delta aktivt i genomförandet av ett nytt resecentrum. För att minimera barriäreffekter mellan nuvarande stadscentrum och tillkommande stadskärna planeras bana och resecentrum i ett upphöjt läge. Det är en investeringskrävande lösning men anses nödvändig för bästa möjliga stadsutveckling. 
 Linköping 
 Linköping är landets femte största stad med 140 000 invånare. Det finns en samsyn i regionen som tar sig uttryck i att Linköping och Norrköping upprättat en gemensam översiktsplan. Det finns även en översiktsplan för staden Linköping och en för blivande rese- 
 348 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 4 
  
 centrum med intilliggande utvecklingsområden. De tre översikts- planerna är synkroniserade och förs vidare bland annat via samråds- processer inför beslut våren 2010. 
 Linköping är ett av de mest betydelsefulla upptagningsområdena för trafik med höghastighetståg. Trafikeringsmöjligheterna blir i sin tur en viktig faktor för fortsatt utveckling av Linköping och av regionen. 
 Linköpings kommun har en långt utvecklad planering för blivan- de resecentrum som jämfört med dagens stationsläge kommer att hamna längre österut nära stadens centrum. Det finns också mycket goda möjligheter för fastighetsexploatering intill spårom- rådet. Enligt planeringen är målet att resecentrum ska bli ett multi- funktionellt centrum med handel och restauranger. Ett nytt rese- centrum kommer även att innebära förbättrad tillgänglighet genom bland annat en ny spårvagnsförbindelse genom staden. Det finns ett stort engagemang från kommunens sida och ambitionsnivån är hög vad gäller till exempel funktionalitet och hållbarhet. 
 Jönköping 
 Jönköping utgör ett regioncentrum under stark utveckling och det geografiska läget ger stora möjligheter till fortsatt utveckling om infrastrukturen kan förstärkas. Ökad tillgänglighet genom för- bindelse med höghastighetståg skulle sannolikt bli en viktig utvecklingsfaktor. 
 Staden har ambitiösa planer för fortsatt utveckling i både regio- nen och staden. I strategin ingår att utveckla attraktiva boende- miljöer, arbetsplatser och utbildningsmöjligheter, samt en fortsatt utbyggnad av infrastruktur. Resecentrum och dess läge påverkar strukturen för en sådan utveckling. De inledande studier som pågår för Götalandsbanan omfattar tre olika lägen för reseterminalen i Jönköping: 
  
 Nuvarande stations läge vid Vätterns strand. 
  
 Söder om stadskärnan, vid Munksjöns västra strand. 
  
 Externt läge cirka 10 kilometer öster om stadskärnan. 
  
 Kommunen genomför för närvarande studier av resecentrums läge och möjligheterna till nybyggnation i närområdet. Utvecklings- området skulle kunna inrymma både kontor och bostäder. 
 349 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2009:74 
  
 Ulricehamn 
 Ulricehamns kommun har i likhet med övriga kommuner längs Götalandsbanan sedan en längre tid varit delaktig i diskussioner kring banans sträckning. Olika lägen för en ny station i Ulricehamn har undersökts av kommunen som förordar en station i ett läge så nära stadskärnan som möjligt. Detta skulle innebära att blivande riksväg 40 kommer förläggas i ett stråk norr om järnvägen för att öka tillgängligheten till stationen. 
 Kommunen arbetar på olika sätt med att förbereda genom- förandet, bland annat genom markinlösen. I samband med Ban- verkets inledande studier avseende Götalandsbanan utreder kom- munen närmare banans passage genom staden samt stationens placering och tänkbara utformning. 
 Området mellan det planerade stationsläget och stadens centrum planeras för ny bebyggelse, främst bostäder men även för handel och kontor. 
 Borås/Landvetter 
 Med höghastighetsbanan kommer Borås bli en järnvägsknytpunkt med fem olika inkommande järnvägslinjer med möjlighet att byta tåg till olika destinationer. Staden har cirka 100 000 invånare och omkring 17 000 in- och utpendlare. 
 Några olika alternativa stationslägen för Borås studeras i sam- band med Banverkets inledande studier för Götalandsbanan, centralt i staden eller en bit från stadskärnan. Borås Stad har genomfört en egen utredning där ett centralt stationsläge i mark- planet vid nuvarande resecentrum förordas. Motiveringen är att detta innebär bästa möjliga tillgänglighet för resenärerna och god koppling till stadens centrum. 
 Oavsett val av stationsläge behövs nybyggnad för ett rese- centrum. Kommunen är involverad, tar initiativ till planerings- åtgärder och avsätter resurser för planarbetet. 
 Cirka 30 minuter från Borås ligger Landvetters flygplats som har omkring 4 miljoner resenärer årligen. Genom att dra järnvägen under flygplatsområdet kan en station under flygplatsen förbindas direkt med flygterminalen genom direkta uppgångar i terminal- hallen. Det behövs därmed inte någon särskild terminalbyggnad för tågresenärer. 
 350 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 4 
  
 Göteborg 
 En viktig del i Göteborgs tillväxtstrategi är utvecklingen av den så kallade Centrala Älvstaden. I Centrala Älvstaden ingår området Oconnor med Göteborgs centralstationsområde. Detta område kommer att ligga mer och mer centralt allteftersom de olika delarna av området byggs ut. Planerna ingår i den Översiktsplan som Robinson borg beslutade om i mars 2009. 
 Göteborgs planering bygger också på insatser för förbättring av infrastrukturen, inte minst avseende järnvägen. Den nya Väst- länken som är under planering är en satsning på den regionala tåg- trafiken som innebär att arbetsmarknaden utvidgas och regionen förstoras. Västlänken kommer även att avlasta den befintliga sta- tionen och göra det möjligt att utöka kapaciteten vid Göteborgs central. En utbyggnad av Västlänken är en förutsättning för att höghastighetstågen ska få utrymme på Göteborgs C. 
 Reseterminalen behöver utvidgas för att ansluta till Västlänkens stationsdel och för att ta hand om de ökade passagerarflödena i övrigt. Utvidgningen kan göras i kombination med överdäckning av bangården, vilket skulle kunna ge utrymme för fastighets- exploatering för kommersiella ändamål. Nya Göteborg C kommer att bli en viktig länk mellan nuvarande stadskärna och det nya Gullbergsvassområdet samt Centrala Älvstaden i övrigt. Förutom förbättringar i järnvägsstrukturen kommer även vägnätet att utvecklas vilket sammantaget kan ge området kring stationen mycket god tillgänglighet med olika trafikslag samt med cykel eller till fots. 
 Värnamo 
 Värnamo har drygt 30 000 invånare och ett näringsliv som i huvud- sak består av mindre och medelstora företag. Läget för staden är gynnsamt vad gäller kommunikationer. I Värnamo korsas såväl E4 och riksväg 27 som järnvägens  
 kust-till-kust-bana 
  och den före- slagna höghastighetsbanan. Detta område i staden benämns Syd- svenska krysset och är den plats där kommunen skisserat ett nytt stationsläge. Inom området planeras också för en ny kombiterminal och omfattande utveckling av industrimark. 
 För närvarande pågår arbete med att revidera gällande översiktsplan för området. Den reviderade planen beräknas vara färdig under 2010. 
 351 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2009:74 
  
 Parallellt med detta avser kommunen att planera för den nya rese- centrumanläggningen. 
 Eftersom det nya resecentrumet kommer att placeras ett par kilometer från nuvarande station i centrum med regional och lokal trafik, behöver kommunikationerna mellan de två stationerna klaras ut. 
 Ljungby 
 Ljungby har 27 000 invånare varav cirka hälften bor i staden Ljungby. Under  
 1800-talet 
  etablerades staden som knutpunkt för järnväg, 
 i dag är järnvägarna formellt nedlagda. De flesta av spåren är också borttagna. Genom en fördjupad översiktsplan skisseras nu grund- dragen i en omvandling av centrala Ljungby där det gamla spårom- rådet enligt planerna kommer att exploateras för bostäder och arbetsplatser. 
 En framtida höghastighetsbana kommer därmed inte att dras genom de centrala delarna av staden utan i ett läge i dess västra utkant, strax väster om E4. Kommunen studerar för närvarande olika lägen som kan vara lämpliga för resecentrum. Samtliga alter- nativ är belägna mellan en och tre kilometer från stadskärnan. 
 Flera av alternativen kommer att kunna ge möjligheter till fastighetsexploateringar. Kommunen äger mark i området och har ambitioner att påbörja fastighetsutveckling samt förvärva ytter- ligare mark. 
 Helsingborg 
 Helsingborg är en viktig kommunikationsknutpunkt med sitt läge vid Öresund. Det finns ett stort engagemang i staden för att ta ett helhetsgrepp på järnvägsfrågorna och banornas dragning genom staden. Arbetet knyts samman med stadens fortsatta expansion längs Öresund. 
 Helsingborgs stad har tillsammans med Banverket och andra berörda aktörer tidigare genomfört idéstudier för Västkustbanans sträckning genom Helsingborg, för en koppling till Europabanan och för en anslutning till tunnelförbindelse under Öresund. Utred- ningarna om tunnelsträckningarna genom staden har konkretiserats 
 352 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 4 
  
 i realiserbara planer för ett färdigställande till 2018. Kommunen är beredd att ta ett betydande kostnadsansvar för genomförandet. 
 Med en tunnel söder om Knutpunkten kan man frigöra ett stort exploateringsområde med potential för ett omfattande stadsbygg- nadsprojekt. 
 Tågterminalens kapacitet behöver utökas eftersom dagens cirka 17 000 resenärer per dygn beräknas öka till det dubbla 2020. Ut- vidgningen kommer sannolikt ske i samma plan som nuvarande station, under markplan och mot vattensidan. Den befintliga terminalen kommer att påverkas genom bland annat nya upp- gångar. Knutpunkten ägs av enskilda utländska ägare. 
 Hässleholm 
 Stationen i Hässleholm uppgraderades till ett modernt resecentrum i början av  
 1990-talet. 
  Stationen rustades upp och man uppförde en gångbro över spårområdet med förbindelser till plattformarna. Sommaren 2009 pågår en upprustning av väntsalar och service- lokaler. Hässleholms resecentrum håller alltså en god standard och kan sannolikt med måttliga insatser förberedas för trafik med hög- hastighetståg. 
 Kommunen betraktar stationsområdet som viktigt för stadens framtida utveckling och det pågår planering för bebyggelse av bostäder, arbetsplatser och handel på tillgängliga områden kring stationen. 
 Lund 
 Det centrala stationsområdet i Lund har högt kapacitetsutnyttjande vad gäller tågtrafiken inom spårområdet och resenärernas terminal- utrymmen. Det finns flaskhalsar i tågsystemet söder om stationen och det är trång kring stationen för angöring, parkering och cykel- parkering. Det pågår en uppgradering av stationen som ska ge lätt- nader för de närmaste åren. 
 Lunds kommun är medveten om kapacitetsproblemen och bedriver utredningar i syfte att finna en mer långsiktigt hållbar lös- ning. Tågresandet har ökat mer än väntat och i dag betjänar stationen cirka 30 000 resenärer per dygn, vilket antas öka till 50 000 år 2020. 
 353 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2009:74 
  
 En stor andel är regionala resande men även höghastighetstågen bedöms få en betydande marknad i Lund. 
 Den åtgärder som hittills har genomförts och den planering som finns riktar in sig på att öka betydelsen av Lund som resecentrum. Både bussar och spårvagn ska finnas vid eller intill Lund C. Den svåraste åtgärden är hur man långsiktigt ska kunna öka kapaciteten för tågtrafiken. Området strax söder om stationen är stadsplane- mässigt svårt, en tunnellösning med ny station under den nuvarande skulle lösa många problem men är väsentligt dyrare att genomföra. 
 Malmö 
 I december 2010 kommer en betydande förstärkning av tågtrafi- kens kapacitet i Malmö genom öppnandet av Citytunneln. City- tunneln innefattar nya stationer under jord vid Malmö C och Triangeln. Dessutom byggs en ny station vid Hyllie som blir en integrerad del i den stadsutveckling som sker där. För Malmö C innebär det att stationen i markplan avlastas från den regionala trafiken och möjligheter öppnas för fler fjärrtåg. 
 Parallellt med byggandet av Citytunneln sker uppgradering och utbyggnad av den befintliga stationen i Jernhusens regi. Uppgrade- ringen som innefattar ny hall, parkeringshus och nya butiker och restauranger ska vara färdig till sommaren 2011. 
 De åtgärder som nu genomförs utgår från en kraftig ökning av resandeströmmarna. Nya anpassningar för höghastighetsresenärer kan behövas. I anslutning till Malmö C finns goda exploaterings- möjligheter. Strax norr om stationsområdet ligger Malmös nya stadsutvecklingsområde Nyhamnen som kommer att ge Malmö C en mer central placering. 
 Malmö stad har ett stort engagemang för järnvägens utveckling och deltar aktivt i olika planeringssammanhang. 
 354 
 Bilaga 5 
 Särskilt känsliga landskapsområden 
 I denna bilaga listas de landskap som har bedömts som särskilt känsliga för påverkan av de föreslagna höghastighetsbanorna. Fler känsliga områden än de som räknas upp kan finnas. 
 Landsbygdsområden/rurala landskap 
  
 Stockholm–Linköping 
  
 Vagnhärad och Nyköping/Skavsta med känsliga landskap som Tullgarn, Trosaåns dalgång och Nyköpingsåns dalgång. 
  
 Kolmården och förkastning vid Bråviken som har stora  
  
 kultur-, 
  natur- och friluftsvärden. 
  
 Himmelstalundområdets fornlämningsmiljö söder om Norr- köping med omfattande hällristningsområden och passagen av Lövstad Slott och Landsjön. 
  
 Göta kanal, en av landets främsta kanalmiljöer. 
  
 Linköping, stifts- och residensstad och Kinda kanal. Förutom påverkan i staden kan ut- och infarter kan beröra mycket värde- fulla och hårt trängda naturområden och områden av stor bety- delse för att förstå Linköpings historia. 
  
 Linköping–Jönköping 
  
 I södra Östergötland finns ett övergångslandskap mellan slätt och högland som innehåller fastlandssveriges kanske största sammanhängande ängs- och hagmarksområde. Här är dessutom den ursprungliga bystrukturen, herrgårdarna och vägsystemet intakt sedan hundratals år. 
  
 355 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2009:74 
  
 Hålavedens mosaiklandskap utgör exempel på en levande bygd där det historiska landskapet är läsbart. Detta är ett område som är känsligt för fragmentering och storskaliga moderna inslag. 
  
 James, 
  
  ett riksintressant herrgårdslandskap, tidigare häradscentrum. Ett upplevelselandskap med stora värden. 
  
 Östra Vätternbranten är biosfärsområde, och knutet till ett stor- kuperat, sjörikt landskap öster om Vättern. Stora delar av om- rådet är känsligt för den fragmentering som en ny bana skulle kunna innebära. 
  
 Vätternsänkan med Jönköping. Kring Vätterns sydspets finns, trots den täta bebyggelsen, ett finmaskigt nät av historiskt och ekologiskt värdefulla områden. De är känsliga just för att de är trängda av andra anspråk. 
  
 Jönköping–Göteborg 
  
 Ätradalen med sjön Åsunden vid Ulricehamn. Dalgångens kul- turhistoriska och ekologiska värden är känsliga för fragmente- ring, och en okänslig passage kan störa landskapsbilden. 
  
 Viskans källflöden med dalgången mot Timmele i Ätrans dal- gång har brukats som färdväg i hundratals år och hyser många historiska spår. 
  
 En ny järnväg genom Borås berör stadslandskapet i hög grad. Stationsläget och kopplingar till andra banor kan innebära stora förändringar av stadsbilden. 
  
 Rävlanda–Bollebygd. 
  
  Passagen av det öppna kulturlandskapet är känslig. 
  
 Närmast Mölndal kan Kvarnbyn och miljön kring Gunnebo slott beröras. 
  
 356 
  
 SOU 2009:74 
  
 Bilaga 5 
  
 Jönköping–Skåne 
  
 Lagans dalgång är i sin övre del mindre känslig, förutom passager nära tätorterna. I delen söder om Ljungby är dal- gången tydligare, och längs ån finns det odlade kulturlandskapet med rötter i järnåldern (gravfält, runstenar) och medeltida kyrkor. 
  
 Det flacka sjörika landskapet söder och öster om Värnamo innehåller objekt och mindre områden som är känsliga, exem- pelvis kloster- och herrgårdsmiljön i Nydala. 
  
 Hallandsås och området ner mot Ängelholmsslätten berör ett kuperat, mosaikartat landskap utan särskilt utpekade värden, men där ingreppen kan bli stora. 
  
 På Ängelholms- och Helsingborgsslätterna finns ett finmaskigt nät av objekt och linjer som är känsliga. 
  
 Kustzonen vid Öresund med dalgångar kring åarna. Saxtorps- området. 
  
 Områden av särskilt biologiskt intresse 
  
 Stockholm–Linköping 
  
 Tullgarn, Trosaåns och Nyköpingsåns dalgångar. 
  
 Kolmården med sjön Skiren och Getåravinen. 
  
 Eklandskapet vid Linköping. 
  
 Linköping–Jönköping 
  
 Övergångslandskapet mellan slätten och höglandet innehåller fastlandssveriges kanske största sammanhängande ängs- och hagmarksområde av mycket stor betydelse för den biologiska mångfalden. 
  
 Hålavedens mosaik av odlingsmarker, myrar och skogar har mycket rik biologisk mångfald. 
  
 Sommen, en riksintressant klarvattensjö med känslig fågel- fauna. 
  
 Östra Vätternbrantens biosfärsområde. 
  
 357 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2009:74 
  
 Vätternsänkan. Kring Vätterns sydspets finns, trots den täta bebyggelsen, ett finmaskigt nät av historiskt och ekologiskt värdefulla områden, känsliga just därför att de är så trängda av andra anspråk. 
  
 Jönköping–Göteborg 
  
 Myrkomplexen Dumme mosse och Komosse är känsliga för störning och förändringar i hydrologin. 
  
 Ätradalen och Viskadalen med ekologiska värden, till exempel värdefulla lövskogsbestånd som är känsliga för fragmentering. 
  
 Rävlanda–Bollebygd: 
  
  banan löper parallellt med en  
 öst-västlig 
  sprickdal som här möter en nordsydlig. 
  
 Jönköping–Skåne 
  
 Kopplingspunkten till Götalandsbanan ligger nära Dumme mosse, som är känslig för störningar och förändringar i hydro- login. 
  
 Store mosse är nationalpark och känslig för störningar och för- ändringar av hydrologin. 
  
 Det flacka sjörika landskapet söder och öster om Värnamo inne- håller objekt och mindre områden som är känsliga, exempelvis kloster- och herrgårdsmiljön i Nydala. Detta landskap är början på ädellövmiljöerna som ökar i omfattning söderut och helt tar över i Skåne. Dessa miljöer är generellt känsliga. 
  
 Odlingslandskapet vid sjön Hindsen har rötter ända i sten- åldern. Här finns också delar med ädellövskog som behöver studeras mer. Sjön Bolmen omges av mycket lövskog och sjön i sig är intressant. Likaså är Möckeln något av en hot spot när det gäller biologisk mångfald. 
  
 I trakten av Markaryd upp till sjön Bolmen finns ett stråk med omfattande våtmarker. 
  
 358 
 Statens offentliga utredningar 2009 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brotts- bekämpningen. Ju. 
  
 2. 
  
 Nya nät för förnybar el. N. 
  
 3. 
  
 Ransonering och prisreglering i krig och fred. Fö. 
  
 4. 
  
 Sekretess vid anställning av myndighets- chefer. Fi. 
  
 5. 
  
 Säkerhetskopiors rättsliga status. Ju. 
  
 6. 
  
 Återkrav inom välfärdssystemen. 
  
 – Förslag till lagstiftning. Fi. 
  
 7. 
  
 Den svenska administrationen av jord- bruksstöd. Jo. 
  
 8. 
  
 Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produk- tion. Jo. 
  
 9. 
  
 Säkerhetskontroller vid fullmäktige- och nämndsammanträden. Fi. 
  
 10. 
  
 Miljöprocessen. M. 
  
 11. 
  
 En nationell cancerstrategi för framtiden. S. 
  
 12. 
  
 Skatt i retur. Fi. 
  
 13. 
  
 Effektiviteten i Kriminalvårdens lokal- försörjning. Ju. 
  
 14. 
  
 Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor. Ju. 
  
 15. 
  
 Kraftsamling! 
  
 – museisamverkan ger resultat. 
 + Bilagor. Ku. 
  
 16. 
  
 Betänkande av Kulturutredningen. Grundanalys 
  
 Förnyelseprogram Kulturpolitikens arkitektur. Ku. 
  
 17. 
  
 Kommunal kompetenskatalog. En problemorientering. Ju. 
  
 18. 
  
 Två rapporter till Grundlagsutredningen. Ju. 
  
 19. 
  
 Aktiv väntan – asylsökande i Sverige. Ju. 
  
 20. 
  
 Mer järnväg för pengarna. N. 
  
 21. 
  
 Redovisning av kommunal med- finansiering. Fi. 
  
 22. 
  
 En ny alkohollag. S. 
  
 23. 
  
 Olovlig tobaksförsäljning. S. 
  
 24. 
  
 De statliga beställarfunktionerna och anläggningsmarknaden. N. 
  
 25. 
  
 Samordnad kommunstatistik för styrning och uppföljning. Fi. 
  
 26. 
  
 Det växande vattenbrukslandet. Jo. 
  
 27. 
  
 Ta klass. U. 
  
 28. 
  
 Stärkt stöd för studier – tryggt, enkelt och flexibelt. + Bilagor. U. 
  
 29. 
  
 Fritid på egna villkor. IJ. 
  
 30. 
  
 Skog utan gräns? Jo. 
  
 31. 
  
 Effektiva transporter och samhälls- byggande – en ny struktur för sjö, luft, väg och järnväg. N. 
  
 32. 
  
 Socialtjänsten. Integritet – Effektivitet. S. 
  
 33. 
  
 Skatterabatt på aktieförvärv och vinstut- delningar. Fi. 
  
 34. 
  
 Förenklingar i aktiebolagslagen m.m. Ju. 
  
 35. 
  
 Moderna hyreslagar. Ju. 
  
 36. 
  
 Främja, Skydda, Övervaka 
  
 – FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. IJ. 
  
 37. 
  
 Enklare beslutsfattande i ekonomiska föreningar. Ju. 
  
 38. 
  
 Ingen får vara Lawson. Tydligare ansvarsfördelning inom socialtjänsten. S. 
  
 39. 
  
 En ny kollektivtrafiklag. + Bilagor. N. 
  
 40. 
  
 En ny modell för arbetsmiljötillsyn. A. 
  
 41. 
  
 Bättre och snabbare insättningsgaranti. Fi. 
  
 42. 
  
 Vattenverksamhet. M. 
  
 43. 
  
 Klinisk forskning – ett lyft för sjukvården. U. 
  
 44. 
  
 Integritetsskydd i arbetslivet. A. 
  
 45. 
  
 Områden av riksintresse och Miljö- konsekvensbeskrivningar. M. 
  
 46. 
  
 Försenad årsredovisning och bokförings- brott, m.m. Ju. 
  
 47. 
  
 God arbetsmiljö - en framgångsfaktor? A 
  
 48. 
  
 Koncessioner för el- och gasnät. N. 
  
 49. 
  
 Bättre samverkan. Några frågor kring samspelet mellan sjukvård och social- försäkring. S. 
  
 50. 
  
 Nytt pensionssystem för den statsunder- stödda scenkonsten. Fi. 
  
 51. 
  
 Avskaffande av filmcensuren för vuxna 
  
 – 
  
 men förstärkt skydd för barn och unga mot skadlig mediepåverkan. Ku. 
  
 52. 
  
 Staten och imamerna. 
  
 Religion, integration, autonomi. U. 
  
 53. 
  
 Fiskevård i enskilt vatten. En översyn av lagen om fiskevårdsområden. Jo. 
  
 54. 
  
 Uthållig älgförvaltning i samverkan. Jo. 
  
 55. 
  
 Ett effektivare smittskydd. S. 
  
 56. 
  
 Den nya migrationsprocessen. Ju. 
  
 57. 
  
 Myndighet för hållbart samhällsbyggande 
  
 – 
  
 en granskning av Boverket. M. 
  
 58. 
  
 Skatteförfarandet. Fi. 
  
 59. 
  
 Skatteincitament för gåvor till forskning och ideell verksamhet. Fi. 
  
 60. 
  
 Återvändandedirektivet och svensk rätt. Ju. 
  
 61. 
  
 Modernare adoptionsregler. Ju. 
  
 62. 
  
 Skatt på fluorerade växthusgaser. Fi. 
  
 63. 
  
 Totalförsvarsplikt och frivillighet. Fö. 
  
 64. 
  
 Flickor och pojkar i skolan – hur jämställt är det? U. 
  
 65. 
  
 Moderniserade skatteregler för ideell sektor. Fi. 
  
 66. 
  
 Signalspaning för polisiära behov. Ju. 
  
 67. 
  
 Försvarsmaktens helikopter 4 
  
 – 
  
 frågan om vidmakthållande eller av- veckling. Fö. 
  
 68.Lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU) + bilaga. S. 
  
 69. 
  
 En ny ransonerings- och prisregleringslag. Fö. 
  
 70. 
  
 Utvärdering av buggning och preventiva tvångsmedel. Ju. 
  
 71. 
  
 EU, Sverige och den inre marknaden 
  
 – 
  
 En översyn av horisontella bestämmel- ser inom varu- och tjänsteområdet. UD. 
  
 72. 
  
 Insyn och integritet i brottsbekämp- ningen – några frågor. Ju. 
  
 73. 
  
 Vägval för filmen. Ku. 
  
 74. 
  
 Höghastighetsbanor 
  
 – 
  
 ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrenskraft. N. 
  
 Statens offentliga utredningar 2009 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen.[1] 
 Säkerhetskopiors rättsliga status. [5] 
 Effektiviteten i Kriminalvårdens lokalförsörj- ning. [13] 
 Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor. [14] 
 Kommunal kompetenskatalog. En problemorientering. [17] 
 Två rapporter till Grundlagsutredningen. [18] Aktiv väntan – asylsökande i Sverige. [19] Förenklingar i aktiebolagslagen m.m. [34] Moderna hyreslagar. [35] 
 Enklare beslutsfattande i ekonomiska föreningar. [37] 
 Försenad årsredovisning och bokföringsbrott, m.m. [46] 
 Den nya migrationsprocessen. [56] Återvändandedirektivet och svensk rätt. [60] Modernare adoptionsregler. [61] Signalspaning för polisiära behov. [66] 
 Utvärdering av buggning och preventiva tvångsmedel. [70] 
 Insyn och integritet i brottsbekämpningen 
 – några frågor. [72] 
 Utrikesdepartementet 
 EU, Sverige och den inre marknaden 
 – En översyn av horisontella bestämmelser inom varu- och tjänsteområdet. [71] 
 Försvarsdepartementet 
 Ransonering och prisreglering i krig och fred. [3] 
 Totalförsvarsplikt och frivillighet. [63] 
 Försvarsmaktens helikopter 4 
 – frågan om vidmakthållande eller av- veckling. [67] 
 En ny ransonerings- och prisregleringslag. [69] 
 Socialdepartementet 
 En nationell cancerstrategi för framtiden. [11] En ny alkohollag. [22] 
 Olovlig tobaksförsäljning. [23] Socialtjänsten. Integritet – Effektivitet. [32] 
 Ingen får vara Lawson. Tydligare ansvars- fördelning inom socialtjänsten. [38] 
 Bättre samverkan. Några frågor kring sam- spelet mellan sjukvård och socialför- säkring. [49] 
 Ett effektivare smittskydd. [55] 
 Lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU). + Bilaga. [68] 
 Finansdepartementet 
 Sekretess vid anställning av myndighets- chefer. [4] 
 Återkrav inom välfärdssystemen. 
 – Förslag till lagstiftning. [6] 
 Säkerhetskontroller vid fullmäktige- och nämndsammanträden. [9] 
 Skatt i retur. [12] 
 Redovisning av kommunal medfinansiering. [21] 
 Samordnad kommunstatistik för styrning och uppföljning. [25] 
 Skatterabatt på aktieförvärv och vinstut- delningar. [33] 
 Bättre och snabbare insättningsgaranti. [41] 
 Nytt pensionssystem för den statsunder- stödda scenkonsten. [50] 
 Skatteförfarandet. [58] 
 Skatteincitament för gåvor till forskning och ideell verksamhet. [59] 
 Skatt på fluorerade växthusgaser. [62] 
 Moderniserade skatteregler för ideell sektor. [65] 
 Utbildningsdepartementet 
 Ta klass. [27] 
 Stärkt stöd för studier – tryggt, enkelt och flexibelt. + Bilagor. [28] 
 Klinisk forskning – ett lyft för sjukvården. [43] 
 Staten och imamerna. Religion, integration, autonomi. [52] 
 Flickor och pojkar i skolan – hur jämställt är det? [64] 
 Jordbruksdepartementet 
 Den svenska administrationen av jordbruks- stöd. [7] 
 Trygg med vad du äter – nya myndigheter 
 för säkra livsmedel och hållbar produktion. [8] 
 Det växande vattenbrukslandet. [26] Skog utan gräns? [30] 
 Fiskevård i enskilt vatten. En översyn av lagen om fiskevårdsområden. [53] 
 Uthållig älgförvaltning i samverkan. [54] 
 Miljödepartementet 
 Miljöprocessen. [10] Vattenverksamhet. [42] 
 Områden av riksintresse och Miljö- konsekvensbeskrivningar. [45] 
 Myndighet för hållbart samhällsbyggande 
 – en granskning av Boverket. [57] 
 Näringsdepartementet 
 Nya nät för förnybar el. [2] Mer järnväg för pengarna. [20] 
 De statliga beställarfunktionerna och anläggningsmarknaden. [24] 
 Effektiva transporter och samhällsbyggande 
 – en ny struktur för sjö, luft, väg och järnväg. [31] 
 En ny kollektivtrafiklag. + Bilagor. [39] Koncessioner för el- och gasnät. [48] 
 Höghastighetsbanor. 
 Ett samhällsbygge för stärkt utveckling och konkurrenskraft. [74] 
 Integrations- och jämställdhetsdepartementet 
 Fritid på egna villkor. [29] 
 Främja, Skydda, Övervaka 
 – FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. [36] 
 Kulturdepartementet 
 [15] 
 Betänkande av Kulturutredningen. Grundanalys Förnyelseprogram Kulturpolitikens arkitektur. [16] 
 Avskaffande av filmcensuren för vuxna 
 – men förstärkt skydd för barn och unga mot skadlig mediepåverkan. [51] 
 Vägval för filmen. [73] 
 Arbetsmarknadsdepartementet 
 En ny modell för arbetsmiljötillsyn. [40] Integritetsskydd i arbetslivet. [44] 
 God arbetsmiljö - en framgångsfaktor? [47] 
 Kraftsamling! 
 – museisamverkan ger resultat. + Bilagor.