6 
  
 Diskrimineringens andra ansikte 
  
 – svenskhet och det vita västerländska 
 Kane 
 Introduktion 
 I boken Försvenskningen av Sverige, från början av  
 1990-talet, 
  inleder etnologerna Richardson, Hawkins och Fry (1993) med en betraktelse. De skriver att idéer om det svenska och svenskhet vid bokens författande tycks ha fått en förnyad sprängkraft i ljuset av framväxten av ett pluralt och mer heterogent samhälle. Idéer om svensk kultur och svenska traditioner, om vårt sätt att göra saker, blandas med en oro över den nationella identitetens framtid på en rad områden. Det har börjat dyka upp företagskurser i det typiskt svenska. Richardson, Hawkins och Fry menar att det ökade intresset för nationell självbespegling tycks vara direkt relaterat till Sveriges ändrade karaktär till ett invandringsland, eller kanske sna- rare föreställningen om Sveriges ändrade karaktär till ett invand- ringsland (jfr Melendez och Smith, 1999). 
 Om intresset för det nationella i början på  
 1990-talet 
  speglade en sorts nyväckt och spretig diskussion om det svenska, tycks dessa idéer under  
 1990-talet 
  ha befästs, systematiserats och blivit en för-  
 givet-tagen 
  utgångspunkt för att tala om samhället och samhälls- processer. Idéer om svenskhet och vem som är svensk, och paral- lellt vem som inte är det, präglar idag på ett mycket konkret sätt de processer som på olika samhällsområden skapar ett segregerat sam- hälle. Jag vill därför här föra en diskussion kring hur dessa idéer om svenskhet ser ut, och vilka betydelser och innebörder som skapar positionen svensk som en distinkt och normerande social posi- tion, från vilken det blir möjligt att göra och säga vissa saker som annars inte är möjliga. 
 Det är samtidigt uppenbart att de etniska klyftorna i Sverige, åtminstone på en strukturell och institutionell nivå, återskapar hie- rarkier som kan återföras till en mer komplex gradering av variatio- ner av likhet och olikhet. I dessa hierarkier finns vissa positioner som föreställs vara mer lika, till exempel i den ryska dockan av 
 139 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 identiteter som svensk, europé, vit och västerlänning. På senare tid har därför vithet som en del i de föreställningar som formar det svenska samhället lyfts fram och analyserats av forskare (Fundberg, 2001, Mattsson, 2003, 2004, English, 2000, de los Reyes  Mulinari, 2005). 
 Jag hävdar i artikeln att förekomsten av en normativ svenskhet måste förstås i ett större sammanhang, nämligen i relation till före- ställningar som kretsar kring det vita västerländska. Jag hämtar här inspiration och teoretiska influenser från fältet kritiska vithets- studier. 
 Kritiska vithetsstudier – att studera normen 
 Kritiska vithetsstudier, eller Critical Whiteness Studies på eng- elska, är ett teoretiskt forskningsperspektiv som under senare tid har blivit vanligt förekommande inom en rad samhällsvetenskapliga och humanistiska discipliner, inte minst i den anglosaxiska forsk- ningen. 
 1  
 Rasism och rasifieringsprocesser lyfts här fram som något som inte bara formar rasifierade minoriteters livsvillkor, utan även vita människors liv och vardag. Patrick bok  
 Thomas – race matters  
 (1993) är en banbrytande studie inom fältet. Smith intervjuade vita kvinnor som växt upp i USA och visar hur föreställningar om ras medvetet och undermedvetet formar kvinnornas liv. Här kan en parallell göras med forskningen kring betydelsen av kön som i form av kvinnoforskning länge reprodu- cerade den allmänna bilden av kön som något som kvinnor har eller gör. I motsättning till detta synsätt, skriver Smith i intro- duktionen till sin bok att vita människor är rasifierade, precis som män är könade (s.1). 
 Smith ser vithet som ett kumulativt namn för de sätt som rasifieringsprocesser påverkar och formar vita människors livsvillkor och perspektiv på omgivningen. Hon identifierar tre 
  
 1  
 Litteraturen kring vithet återfinns inom en rad discipliner och berör en rad områden som inte här kommer att tas upp. Smith (1997) gör en klassificering av vithetsstudierna, enligt följande: (i) historiska studier av betydelsen av vithet för nationalism, klassfrågor och imperiebildning, (ii) nutida studier av betydelsen av vithet för identitetsskapande, såväl som i strukturella och institutionella arrangemang, (iii) studier som lyfter fram vithet som en performativ del av individers identitet, dvs som något som upprepande uttrycks i handlingar och symbolik inom en rad områden, (iv) studier av hur vithet fungerar som norm inom politiska rörelser och organisationer, t.ex. i västerländsk feminism. Därtill kan studier av organiserade rasistiska aktörer och aggressiva försvarare av vithet läggas (se Blanchard, 1998a, 1998b). 
 140 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 innebörder i denna påverkan. För det  
 första  
 tillskriver rasismen strukturella fördelar till så kallade vita (d.v.s. människor som pla- ceras i positionen som vit), exempelvis i det ekonomiska systemet, i det politiska systemet och när det gäller att ha tolkningsföreträde. Det strukturella inslaget innebär att även enskilda individer som identifierar sig som antirasister och har avidentifierat sig med vithet som en identitet, i en strukturell bemärkelse kan uppleva en rad fördelar av att vara vita. Vithet som en strukturellt privilegierad position måste också ses i relation till andra system för privilegium, t. ex. klass, kön, sexualitet och generation (Smith, 1993, se även de los Reyes  Mulinari, 2005). För det  
 andra  
 menar Snow att vithet utgör en ståndpunkt eller ett perspektiv varifrån vita människor ger mening och innebörd till världen och männi- skor, sig själva och andra. Vithet uttrycks i form av diskurser och betydelsesystem. Här är det viktigt att betona att det sker utifrån en position i ett samhällssystem som tillskriver den tänkta gruppen vita människor en överordnad status och att det är den överord- nade statusen som medför ett specifikt perspektiv på samhället. För det  
 tredje  
 omfattar begreppet vithet, enligt Rodriguez syn, en rad kulturella praktiker som ofta inte benämns som specifikt vita, och som utgör en måttstock mot vilka andra kulturella praktiker mäts, bedöms och benämns. Detta visar sig inte minst i hur kultu- rella uttryck explicit benämns som svarta, t. ex. svart musik och svart konst, vilket markerar att det är ett sorts synligt avsteg från en i övrigt implicit vit norm för musik och konst (jfr Burke, 1993). 
 Vithetsforskningens styrka ligger i att göra dessa implicita nor- mer synliga och lyfta upp dem till granskning och därmed mot- verka de starka tendenserna att likställa studier av rasism och etniskt skiktning av samhället med att studera etniska minoriteter och deras livsvillkor (jfr Fleming, 2002, McGuinness, 2000). Istället betonas att rasism är något som formas kring maktrelationer där vithet som norm förutsätts och skapas i relation till det  
 icke-vita. 
  Även i den svenska forskningen kring rasism och rasifieringspro- cesser finns tendenser till en slagsida mot att studera hur invandra- res livsvillkor formas av diskriminerande strukturer och hur bilden av invandrare ser ut i media. Även när svenskhet som norm påverkar dessa strukturer har kopplingen mellan svenskhet och vit- het ofta inte varit tillräckligt utforskad, och empiriska projekt som explicit studerar hur inkluderings- och exkluderingsprocesser for- mas kring överlappande idéer om svenskhet och vithet har saknats. 
 141 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 Kortfattat lyfter kritiska vithetsstudier upp frågor som berör hur rasism och diskriminering formas kring en normerande vithet, dvs idén om att vita människor utgör en specifik grupp med särskilda, ofta eftersträvansvärda, egenskaper. Inom den kritiska vithets- forskningen understryks att denna tanke är en socialt och histo- riskt uppkommen idé som formats i sociala och politiska processer. Det finns varken en naturlig eller stabil sådan grupp vita männi- skor eller några självklara sätt för att avgränsa den grupp som kal- las vita (Bonnett, 1998; Griffith, 1998; Dyer, 1997; Peach, 2000). Vissa grupper har i särskilda historiska situationer omdefinierats och gjorts vita (exempel genom historien är: irländare, mexikaner och judar) och behandlas omväxlande som en del av vitheten, om- växlande exkluderas de. Dessa grupper fungerar som en buffert mellan de föreställt motställda grupperna svarta och vita menar Graves (1997), vilket visar hur rassystemets och föreställningarna om vithet är både instabila och föränderliga till sin karaktär. 
 Snarare än en självklar och stabil indelning bör vithet, enligt Griffith ses som en diskurs för rasifierade privilegier som inte på något direkt sätt motsvaras av en särskild grupp människor (1998, s. 105). Däremot har det i föreställningsvärden, i form av ideologier och diskurser, funnits vissa idéer om vithet som har varit histo- riskt stabila; de uppträder i mer eller mindre oförändrad form över en längre tid. En sådan är idén om en europeisk vithet och över- lappningarna om idéer kring väst som belyst av Moore (1998, 2000, 2004). 
 Idéer om det vita västerländska 
 Rasbegreppet är en historisk konstruktion som förkroppsligas i tre olika diskurser enligt Dyer (1997), nämligen kristendomen, teorier om raser och diskurser om företagande i form av imperialism. Dessa tre diskurser är centrala för att förstå vithet och samtliga vi- lar på en uppfattning om kroppen som möjliggör vithet som makt- position. 
 När föreställningarna om vithet formades under moderniteten byggde de, enligt Dyer, vidare på de innebörder av blekhet som symbol för aristokratin, samt för renhet och religiositet, som fanns i Europa sedan antiken och medeltiden. Dessa traditioner var sam- manvävda med kristna representationstroper där vithet associerades till kyskhet och gudomlighet. Kristendomen har också kategorise- 
 142 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 rats som vit genom större delen av dess historia och på ett flertal sätt, menar Graves (1997). Han räknar upp hur det har skett: genom dualismen mellan svart och vitt inom kristendomen, i korstågen som i mångt och mycket beskrev nationella och geografiska grup- per i rastermer som kristendomens fiender, transformeringen av bilderna av Mason och Miller till entydigt vita, samt användningen av religionen i rasteorier och appeller till Cole i genomförandet av rasistiska doktriner. Även förståelse av kroppen inom olika rasteo- rier härrör, enligt Dyer (1997), till stor del från kristendomens syn på länken mellan kropp och själ, framför allt i sammankopplingen av yttre och inre egenskaper. 
 Under inflytande av modernitetens ideal kom förståelsen av vit- het att knytas allt mer till den koloniala och rasistiska världsbild som växt fram sedan  
 1500-talet 
  och som etablerades inom väster- ländsk vetenskap under  
 1700-talet. 
  Rasistiska ideologier skapade själva idén om rasernas hierarkier där det vita placerades på top- pen. I dessa fick vithet sin mening genom att återkommande uttryckas som en motsättning mellan två tänkta grupper, nämligen vita och svarta. Vilka specifika folkgrupper som har betraktas som vita har under historiens lopp varierat, men en kärna av före- ställningar kopplar vithet till den geografiska sfären Europa och dess kultur. I koloniala diskurser användes orden vit, den vita/kaukasiska rasen, europé, Europa, Väst och västerlänning som om de vore ömsesidigt utbytbara kategorier. På samma sätt har termerna afrikaner, Afrika, svart, negrer och den negroida rasen använts som utbytbara begrepp (Blaut, 1992; Ingram, 1993; Moore, 1992). 
 Vithet knöts till själva idén om modernitet och kom därmed att likställas med ideal för utveckling och framsteg. I och med att vit- het idémässigt knöts till tanken om Europa som de vitas konti- nent, innebar det att tidigare  
 icke-europeiska 
  konstruktioner av vithet, i till exempel Kina och Asien, överskuggades (Bonnett, 1998, 2000). Genom den underförstådda kopplingen mellan modernitet och vithet formas tanken om universella ideal för till exempel skönhet, intelligens, rationalitet och intellektuell kapacitet utifrån en högst partikulär vit norm (jfr Essed  Goldberg, 2002, Tesfahuneys bidrag i denna volym). Bonnett skriver att detta till- sammans skapade en situation där: 
 Kategorin vita européer blev både en tautologi och en grupp bortom jämförelse. (Bonnett, 1998, s. 1039, min översättning) 
 143 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 Kategorierna vit och  västerlänning och dess relation till Europa som kontinent är därför central. I sin bok om hur idéer om väst har formats över tid och i olika delar av världen skriver Moore om hur han känner att han bär på en skuldmedveten hem- lighet. Att han, trots att han stöter på ordet västerländsk var och varannan dag både i media och i vetenskapliga alster, inte har för- stått var gränserna för det västerländska går, vilka som räknas in i det västerländska, vilka som inte gör det och varför. Skälet till detta är givetvis att det finns ett flertal sätt att avgränsa väst på och i sin bok redovisar han sju olika sätt. Dessa förlägger i olika hög grad ursprunget till det västerländska till Europa. 
 Här kan vi sammanfatta att flera världsomspännande norme- rande föreställda gemenskaper sammanfaller och skapar en upp- sättning maktpositioner som måste förstås i relation till varandra. Att dessa är världsomspännande till karaktär är centralt för vår för- ståelse av dessa. Som norm har vithet och de närliggande begreppen europé, modern, kristen och västerlänning haft en verkningskraft och räckvidd som inte kan likställas med någon annan normativ beteckning. Det hänger samman med kolonialismens maktordning och de förutsättningar för vithet som en globalt närvarande norm och maktposition som kolonialismen skapade. Vithet är än idag förknippat med globala fördelar och privilegier. 
 Vithetsperspektivet har mycket att tillföra den svenska forsk- ningen om rasism och förståelsen för rasifieringsprocesser i Sverige. Det vore dock felaktigt att rakt av tolka vithetens kon- struktion i Sverige utifrån den anglosaxiska vithetslitteraturen. Vit- hetsbegreppet, så som det utvecklats inom denna litteratur, bör snarare betraktas som markerad av sin specifika historiska och rumsliga kontext. I ett svensk sammanhang måste, enligt min upp- fattning, vithetsstudier omfatta en diskussion om både de nationa- listiska idéerna kring svenskhet och de specifika rasifierade idéer som konstruerar vithet och det vita västerländska som norm i Sverige. 
 144 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 Normerande svenskhet 
 En mängd forskare har sedan slutet av  
 1990-talet 
  visat hur idéer om svenskhet och det svenska som norm är verksamma inom en rad samhällsområden och hur föreställningar om svenskhet påverkar viktiga aktörer i samhällets agerande. Viktiga arbeten är till exempel Molinas (1997) studie om stadens rasifiering och boendesegrega- tion där ett institutionellt, ekonomiskt och ideologiskt särskiljande av svenska och invandrade bostadssökande påvisas. Tesfahuney (1998) har granskat hur diskurser om migration formas kring bil- der av invandringen som ett hot mot svenskhetens gränser. Osman (1999) visar i sin avhandling om vuxenutbildning hur före- ställningar om likhet och särart mellan invandrare och svenskar skapar avståndstagande beteenden och utgör en utgångspunkt för det sociala samspelet mellan dessa grupper. 
 Ett exempel på hur idéer om svenskhet har fått nya verknings- områden är tanken om att kraven på  
 Sverige-specifik 
  kompetens och  
 Sverige-specifik 
  social kompetens har ökat på arbetsmarkna- den. Förslagen om att invandrare bör investera i svenskhet uttryckts i den allmänna debatten, såväl som i vetenskapliga texter (Mattsson, 2001a, 2001b, 2002, se även de los Reyes, 2001). I sin studie av ungdomars arbetsmarknadschanser har Ritter och Nelson (2000) visat hur arbetsgivare och arbetsförmedlares syn på arbetssökande ungdomars kompetens och chanser att få en anställning sammanblandas med föreställningar om svenskhet i hur de olika aktörerna uppfattar och bemöter ungdomar med invand- rarbakgrund (se även Ritter, 2003). Nelson (2003) har i sin avhandling vidare undersökt arbetsförmedlare och deras beskriv- ningar av de hinder, problem och möjligheter som ungdomar med invandrarbakgrund möter på arbetsmarknaden. Han visar hur en normativ svenskhet fungerar som utgångspunkt i arbetsförmed- larnas bemötande av ungdomar. Föreställningar om kulturell avvi- kelse ligger till grund för generaliserande resonemang om ungdo- marnas brister i relation till arbetsgivarnas krav. 
 Om vi vänder blicken mot media, har Cruz (2004) i sin avhand- ling Nyheter från Gränsen visat hur media vanemässigt formar en underförstådd bild av svenskheten genom att avgränsa och fixera kategorin invandrare. Kategorierna svensk och invandrare som motsatspar förmedlas, enligt Cruz, på olika sätt i medias rapporte- ring och det sker i ett grundläggande vi och  
 dom-tänkande. 
  Det föreställda svenska utgör en dagligen återkommande norm i det 
 145 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 som beskrivs som eftersträvansvärt och normalt. I bilden av invandrare är det istället sociala problem som dominerar – bidrags- beroende, kriminalitet, våldsbrott, patriarkala värderingar och utanförskap. Indirekt skapas samtidigt en bild av Sverige som självförsörjande, säkert och jämställt. 
 Bilden i media av förorten ger dessa föreställningar om invand- rare en rumslig dimension genom att likställa förorten med invand- rartäta områden som inte hör hemma i det svenska. Med samhäl- lets normativa svenskhet som utgångspunkt avbildas förorter som t.ex. Rosengård i vad Ristilammi (1999) har kallat en pendling mellan negativ och positiv annorlundahet. Förorten framställs systematiskt som annorlunda i jämförelse med det egentliga Sverige även om detta ibland tar sig i uttryck i positiva omdömen, till exempel i beskrivningar av förorter som exotiska platser för karnevaler och kulturmöten (se även Pierce, Martinez och Risti- lammi, 2002). 
 Föreställningar om svenskhet formas även genom att olika aktö- rer i tal och skrift på olika sätt utgår ifrån föreställningar om svenskhet och knyter sig själva och sina projekt till idéer kring nationen. De los Reyes och Le (2005) har till exempel dis- kuterat hur den traditionella genus- och jämställdhetsforskningen och en hegemonisk feminism formeras inom ramen för svensk- het och en privilegierad vit medelklassposition (se även de los Reyes, 2002). I Smith och Dudley bok Den nya svenska arbetarklassen följer författarna nätverket Fackligt aktiva invand- rares (FAI) arbete och analyserar hur facket i  
 LO-tidningen, 
  i sina beskrivningar av medlemmar med invandrarbakgrund, positionerar och knyter det fackliga arbetet till föreställningar om svenskhet (Zavala, 2004). 
 Svenskhet som en position i ett maktlandskap 
 I det kommande ska jag argumentera för att svenskheten ska för- stås som en position i ett maktlandskap, som skiljer sig från, men också anknyter till och sammanblandas med, andra maktpositioner. Det är synsätt som är inspirerat av språkteoretikern och diskurs- analytikern Smith (1992: 1995a, 1995b) som beskri- ver språkanvändning som både konstituerad av den sociala världen och som konstituerande för den sociala världen, det vill säga att 
 146 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 språkanvändning står i ett dialektiskt förhållande till andra dimen- sioner av det sociala livet. 
 En central del i Barnes syn på språk och makt är att olika gruppers dominans över andra grupper i samhället påverkar och påverkas av dominerande sätt att förstå och tala om omvärlden i form av  
 diskurser 
 . Genom att beskriva och skapa mening om män- niskor och samhället  
 på ett visst sätt  
 påverkar dominerande diskur- ser hur människor tänker och handlar. Parallellt hävdar Fairclough det omvända: vilka grupper i ett samhälle som besitter makt att formulera dominerande diskurser kommer direkt få effekter för hur dessa utformas. Diskurser som utgår från svenskhet som norm kan därmed sägas påverkas av att de formuleras av människor som identifierar sig som svenskar eller med det svenska. De kommer också att få effekter för hur människor i det konkreta vardagslivet ser på sig själva och andra människor och hur de agerar. De får därmed ideologiska, materiella och symboliska effekter; de bidrar till att producera, reproducera och transformera dominansrelatio- ner (Fairclough, 1992: 87). 
 Med hänvisning till White hegemonibegrepp beskri- ver Fairclough hegemoni som ideologisk kontroll genom samtycke, snarare än tvångsförtryck av underordnade klasser. Detta innebär att ideologiska sätt att se på världen som förstärker ojämna makt- relationer kan komma att naturaliseras. Det innebär att de får status som sunt förnuft, dvs som en allmänt vedertagen och ej ifrågasatt kunskap. Därmed blir diskurserna svårfattliga och oan- tastliga eftersom det råder konsensus om dess sanningshalt. 
 Med andra ord får diskursiva konstruktioner av identiteter och subjektspositioner betydelse för hur människor betraktas och bemöts. Tyner (2002) menar att kontroll av sociala gränser sällan är ett inslag i formella politiska strävanden utan snarare upprätthålls som vardagspraktiker av vanliga människor genom en ihärdig övervakning – och ofta ett våldsamt påtvingande – av sociala och rumsliga gränser (s. 445). Det skapar möjliga och mindre möjliga handlingsrum, en sorts socialt sanktionerade handlingar, för olika människor. 
 Jag vill här anknyta till Philomena Esseds studier av vardagsra- sism (Essed, 1991, 2004, se även denna volym). Essed synliggör hur rasistiska ideologier och strukturer rutinmässigt skapas genom var- dagshandlingar och aktiveras i vardagliga situationer, och även hur rasistiska ideologier ger skilda individer olika social makt. Richardson menar att möten mellan individer aldrig sker i ett neutralt vakuum 
 147 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 utan i ett maktlandskap, som formas utifrån hegemoniska diskur- ser. I detta maktlandskap agerar individer aldrig helt som individer, utan tillskrivs olika positioner och får i varierande grad och i varie- rande former social makt över andra människor. Rasistiska ideolo- giers grundläggande funktion är i det avseendet att skapa en upp- sättning sociala relationer av viss karaktär, på samma sätt som ide- ologier och diskurser om till exempel kön, sexualitet och genera- tion ligger till grunden för liknande, men samtidigt distinkta, soci- ala relationer. 
 Jag ser, i likhet med Essed, svenskhet som en position i ett maktlandskap, där att agera som svensk innebär att utnyttja och använda sig av den maktposition som föreställningar och ideolo- giska innebörder i tanken om svenskhet medger. Om dessa före- ställningar och ideologiska innebörder är sanna eller falska är i min mening mindre intressant, då de maktrelationer de skapar i det sociala livet får reella konsekvenser. Enkelt kan man säga att det handlar om att idéer om svenskhet som en distinkt social position ger vissa människor exklusiva möjligheter att till exempel uttala sig och få tillgång till sammanhang som är stängda för andra. Att posi- tionera sig som svensk kan innebära en diskursiv eller symbolisk positionering i form av uttalanden som vi svenskar eller i Sverige anser vi. Det kan också handla om en kroppslig positio- nering där klassificeringen av en människa som  
 svensk  
 utifrån utse- ende ger tillgång till fördelar när man söker jobb, går på krogen eller söker bostad. 
 Att framhålla svenskhet som en position innebär också att enskilda människor måste bli uppfattade och klassificerade som svenskar av andra människor. Svenskhet är inte en naturlig eller automatisk följd av att vara född i Sverige, vara delaktig i en svensk kultur eller utseendemässigt karaktäriseras som svensk. Lika lite som att betraktas som vit är en naturlig följd av hudfärg (Bonnett, 1998; Griffith, 1998; Dyer, 1997; Peach, 2000). Båda dessa positioner är snarare framförhandlade identiteter som i sig är beroende av sitt sammanhang och de sociala relationer som de for- mas i (jfr Peach, 2000; de los Reyes  Mulinari, 2005). Hur männi- skor kategoriseras av sig själv och andra är samtidigt direkt relaterat till vem som har makt att i olika sammanhang definiera och katego- risera. Själva förhandlingen kring identiteter görs således i ett sam- manhang som ofta kontrolleras av medlemmar av den privilegierade gruppen, i detta sammanhang svenskar respektive vita. 
 148 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 Svenskhetens varierande gränser 
 När det gäller hur dominerande diskurser och idéer kring svensk- het ser ut och vilka faktorer som påverkar hur människor klassifi- ceras som svenska eller  
 icke-svenska 
  vill jag här lyfta fram några grundläggande dimensioner. Som exempel på dominerande sätt att använda termen svensk på vill jag här använda hur forskare klassifi- cerar och definierar människor i sina studier. Dessa ger oss en inblick i hur gränser kring svenskhet dras och kan sammanfattas i fem olika återkommande principer: 
  
 Svensk som en kategori baserad på att man är  
  
 född i Sverige 
 : invandrare eller utlandsfödda blir då en kategori vars berätti- gande grundas i att vara född i ett annat land än Sverige. 
  
 Svensk som en kategori baserad på  
  
 medborgarskap 
 : svensk är man när man har svenskt medborgarskap, invandrare kallas då ofta naturaliserade svenskar (även uppdelningen svenskar – svenska medborgare tycks existera i en form av glidning där svenska medborgare då avser invandrade svenskar) 
  
 Svensk som en kategori baserad på  
  
 blodsband 
 : svensk är man när ens båda föräldrar är födda i Sverige, vilket ibland gör att man pratar om helsvenska ungdomar och den vanliga benäm- ningen andra generationens invandrare eller ungdomar med utländsk bakgrund för ungdomar som har en eller två föräldrar som är födda i ett annat land. 
  
 Svensk som en kategori baserad på  
  
 kultur  
 eller  
 språk 
 : att vara född i Sverige likställs då vid att vara kulturellt svensk och kopplas till en rad föreställningar om vad det innebär (kristen, modern, västerländsk, utvecklingsnivå) och att språkligt ha svenska som modersmål. 
  
 Svensk som en kategori baserad på  
  
 utseende 
 , som delar in ungdomar i ungdomar som ser svenska ut och ungdomar med annat utseende. Ibland talas det om synliga minorite- ter vilket gör det tydligt att se svensk ut likställs med att vara vit. 
 I dessa fem principer finns sammanblandade dimensioner av det svenska som en politisk enhet och statsbildning med medborgar- skap som grundläggande princip koppla till ett avgränsat territo- rium. Men de bär också på mer underliggande myter om svenskhet som en kulturell och språklig gemenskap och en  
 blodsbands- 
  och 
 149 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 utseendegemenskap. Dessa sammanblandade idéer om svenskhet återfinns även i mer vardagliga användningar av ordet svensk i media och vanligt tal och måste, menar jag, förstås mot bakgrund av hur nationella berättelser om Sverige formats under en lång tid. 
 Nationella berättelser 
 I nationella berättelser och mytologier finns vissa återkommande drag som utgör en förutsättning för skapandet av nationen som idé och imaginär gemenskap (Anderson, 1983). De förmedlar idéer om att nationen motsvaras av en välavgränsad och ofta oföränderlig grupp människor med vissa karaktäristiska egenskaper och drag. Språk, religion, kulturella praktiker eller utseende är exempel på egenskaper som nationella befolkningar ofta anses ha gemensamt, och i de flesta nationella grundberättelser eller myter skapas också en relation mellan människor och platser. Framför allt till det nationella territoriet genom så kallade rotmetaforer: berättelser och avbildningar som rotar en tänkt befolkning på en viss plats (Penrose, 1993, Pugh, 1993). Nationella diskurser har även formulerats i direkt relation till rasistiska idéer och föreställ- ningar. Anthias och  
 Ward 
  (1993: 41) menar exempelvis att föreställningen om engelskhet i kulturell mening är nära förknip- pad med tanken om A Deep England och ett engelskt utseende, till vilken utlänningar aldrig har tillgång. 
 I den svenska nationalismens historia finns en överlappning mellan svenskhet som kulturell kategori och tanken om den nor- diska rasen och ett specifikt svenskt utseende (Mattsson, 2004, English, 2000). I föreställningar om svenskhet finns en tydlig utse- endebaserad dimension. Att se svensk ut och ha ett svensk utse- ende likställs oftast med att vara blond och ha blå ögon, vilket innebär en direkt och tydlig koppling mellan svenskhet och vithet. Blont hår och blåa ögon har i rasbiologiska teorier historiskt ansetts vara genuint vita egenskaper (Dyer, 1997, Mattsson, 2004). Med andra ord präglar dessa egenskapers särställning i rasbi- ologiska teorier om skandinaver som en sorts vitare vita ännu idag bilden av svensken(Mattsson, 2004, jfr Dyer, 1997). De utseendebaserade dimensionerna av nationalitetskonstruktioner kan även utläsas i hur mörkt hår och mörka ögon historiskt har setts, och i samtiden ses, som tecken på avvikelse och annorlunda- het (English, 2000; Catomeris, 2004). 
 150 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 I relation till modernitetsdiskurser och modernitet som sam- hällsförändrande process, har ett flertal författare hävdat att synen på Sverige och den dominerande konstruktionen av en svensk nationell identitet, under framför allt efterkrigstiden, har varit starkt präglad av modernitetstanken. Buchanan (2004) skriver exem- pelvis att Sverige, under uppbyggnaden av folkhemmet, har varit speciellt i det avseendet, i och med att den statsbärande ideologin så starkt sammankopplades med föreställningen om Sverige som det mest moderna och rationella samhället. Som de los Reyes (2002) påpekar har moderniteten kommit att representera en vik- tig ideologisk premiss för skapandet och vidmakthållandet av före- ställningar om the  
 West and the rest 
 , som Yoder formulerade det. (de los Reyes, 2002, s. 177). Det gör föreställningarna om Sverige som en föregångare i det moderna projektet till ett viktigt inslag i den gradering av (o)likhet som påverkar hur olika männi- skor och grupper av människor bemöts i Sverige idag. Samtidigt är det viktigt att, som Catomeris (2004) har gjort, betona att rasis- tiska föreställningar om vit överhöghet har präglat den svenska självbilden långt innan det moderniseringstänkande som föregick folkhemmet. 
 Grader av (o)likhet och flexibel exkludering 
 Det är vanligt att beskriva rasifieringsprocesser som uppbyggda kring ett vi och dom – tänkande. Jag vill dock hävda att de grän- ser som dras kring ett tänkt svenskt vi och ett avvikande invand- rat dom snarare bygger på en komplex överlappning av gränser. I dagens Sverige används en rad markörer för att signalera och fram- häva invandrares annorlundahet – kulturella, religiösa, värde- mässiga, geografiska, utseendemässiga och civilisationsteoretiska. Det nationella som maktredskap och rasifierad identitet är i det avseendet fyllt av skiftningar och särskiljs parallellt från en rad andra (se Mattsson, 2005b; Mattsson  Pettersson, 2004). 
 Jag tror därför att det i analysen av normerande svenskhet är avgörande att synliggöra inte bara hur idéer om svenskhet formas genom att  
 avgränsas  
 från andra nationer och föreställningar om de Andra. Lika viktigt är hur idéer om svenskhet handlar om att positionera nationen Sverige och den föreställda befolkningen svenskar i det moderna vita västerländska och  
 anknyta  
 till före- ställningar om vita västerlänningar. Idéerna om vithet och det 
 151 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 västerländska får avgörande konsekvenser för hur människor bemöts och kategoriseras även i dagens Sverige. Gränsdragningar kring de människor, aktiviteter och rum som upplevs som vita och västerländska är i lika hög grad närvarande i det svenska samhället, som gränsdragningar kring det svenska. Vi behöver dock mer kunskaper om hur dessa gränser vidmakthålls genom institutionella praktiker och vardagliga handlingar. 
 De sammanblandade dimensionerna av svenskhet skapar, när de läggs som lager på varandra, en inre kärna av obestridliga svens- kar, bestående av människor som utifrån samtliga dessa kriterier kategoriseras som svenskar. Parallellt skapar de en slags periferi med tillfälliga svenskar, som oberoende av hur de själva upplever sig i olika sammanhang och situationer omväxlande definieras som svenskar respektive  
 icke-svenskar. 
  En yttre grupp av otänk- bara svenskar formas också som – oberoende av hur de själva uppfattar sig – inte utifrån något av kriterierna uppfattas som svenskar i det vardagliga. De los Reyes  Mulinari (2005, s. 93ff) visar detta komplexa samspel mellan särskiljandets logik och mak- ten att skapa gränser. Denna flexibla exkluderings- och särskiljande logik skapar i sig en maktsituation där kriterierna för hur männi- skor kategoriseras både ligger bortom enskilda individers räckhåll och ständigt förflyttats, vilket har belyst av Hampton (se denna volym). Azar menar att en fast definition av svenskhet omedelbart skulle medföra att vissa svenskar hamnar utanför och att icke- svenskar skulle platsa i svenskheten. Därmed är flexibiliteten i gränsdragningen ett nödvändigt inslag i en diskriminerande praktik, eftersom det skapar en variation av grunder utifrån vilken diskrimi- neringen kan ske. 
 Att studera diskrimineringens andra ansikte 
 Jag har här visat på ett synsätt som kan användas för att förstå strukturell diskriminering som en vardagspraxis som formas utifrån diskurser där svenskhet och det vita västerländska är starkt sam- manflätade normer i den svenska offentligheten. Det sker främst genom att skapa positionen svensk som en särskild och överläg- sen social position kring vilken en rad sociala maktrelationer for- mas. De överlappande föreställningarna om kultur, utseende, blodsband och svenskhet som en del i en vidare vit västerländsk 
 152 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 sfär skapar en norm som både påverkar vita människors och  
 icke-vita 
  människors liv. 
 Med utgångspunkt i kritiska vithetsstudier är det möjligt att formulera frågor om hur diskriminerings- och rasifieringsprocesser också formar svenskars och vita människors liv. I studier av de segregerande processerna som präglar arbetsmarknaden och bostadsmarknaden, men också det sociala livet i övrigt, finns en tendens att fokusera på de exkluderande dragen i samhällets strukturering. Det gör att de inkluderande dimensionerna i samma processer ofta förblir omärkta. Att beskriva och analysera struktu- rell diskriminering som något som också sker genom en infogning och inneslutning av svenskar och vita västerlänningar hjälper oss att rikta det analytiska intresset mot invanda förhållningssätt och bete- enden på det sätt som begreppet strukturell diskriminering avser. Genom att relatera detta till hur en utestängning och bortsortering av invandrargrupper (som upplevs bryta mot dessa normer) sker, är det därmed förhoppningsvis möjligt att bredda kunskapen om dis- kriminerande processer och skapa förutsättningar för att synliggöra osynliga strukturer. 
 Utifrån de teoretiska resonemang som här förts öppnar sig en rad intressanta möjliga studier och angreppssätt på fenomenet strukturell diskriminering. Ett första steg är att beskriva och analy- sera hur svenskhet och vithet/västerländskhet som norm formas och befästs i olika specifika organisatoriska och institutionella sammanhang. Hur se de processer ut i vilket det sker? Här finns en utgångspunkt för att studera och ställa frågor om diskriminering- ens andra ansikte – den  
 för-givet-tagna 
  preferensen för likar och infogningsprocesser av likar(Essed, 2004). Hur skapas föreställ- ningar om likhet? Vad förutsätter likheten? Det öppnar även för studier som analyserar under vilka premisser inneslutning av rasifi- erade minoriteter sker, både på symbolisk och struktu- rell/institutionell nivå. Finns det till exempel situationer av villko- rat deltagande, där tillhörighet till exempel kan vara villkorat med krav på konformitet? Det innebär även en utgångspunkt för att diskutera vilka metoder och teorier som kan vara relevanta för att studera strukturell diskriminering, då infognings- och inneslut- ningsprocesser gör sig gällande i alla institutionella och organisato- riska sammanhang och situationer, dvs även där etniska minoriteter inte finns representerade eller på ett tydligt sätt har blivit diskrimi- nerade. 
 153 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 Referenser 
  
 Harrison, B. (1993) [1991].  
 Den föreställda gemenskapen: Reflexio- ner kring nationalismens ursprung och spridning.  
 Göteborg: Daidalos. 
  
 Garrett, Mitchell, 
  N. (in assocation with Harriet Garcia) (1993).  
 Racialized boundaries: Race, nation, gender, colour and class and the  
  
 anti-racist 
  
  struggle 
 . London: Routledge. 
 Blaut, J.M. (1992). The Theory of Cultural Racism i  
 Antipode 24:4 
 , 1992, s.  
 289–299. 
  
 Bonnett, A. (1998). Who was white? The disappearance of non- European white identities and the formation of European racial whiteness i  
 Ethnic and Racial Studies 
 , Vol 21, No 6, 1998. 
  
 Bonnett, A. (2000).  
 White identities. Historical and international perspectives 
 . Rivas: Curtis. 
  
 Bonnett, A. (2004).  
 The idea of the West. Culture, Politics and History 
 . New York: Palgrave Macmillan. 
  
 Cruz, Y. (2004).  
 Nyheter från gränsen. Tre studier i journalistik om invandrare, flyktingar och rasistiskt våld 
 . JMG, Göteborgs Universitet, Göteborg. 
  
 Catomeris, C. (2004).  
 Det ohyggliga arvet: Sverige och främlingen genom tiderna 
 . Stockholm: Ordfront. 
  
 Fleming, Trevino (2002). The Space That Race Makes i  
 Professional Geographer 
 , 54 (1), 2002, s.  
 6–14. 
  
 de los Reyes, P. (2001).  
 Mångfald och differentiering: Diskurs, olik- het och normbildning inom svensk forskning och samhällsdebatt 
 . Stockholm: Arbetslivsinstitutet. 
  
 de los Reyes, P. (2002). Den svenska jämställdhetens etniska grän- ser – om patriarkala enklaver och kulturella frizoner. i Anderson, Reed, M.  
 Det slutna Folkhemmet: om et- niska klyftor och blågul självbild 
 . Moore årsbok 2002. Stockholm: Agora. 
 de los Reyes, Good, D. (2005).  
 Intersektionalitet. Kritiska reflektioner över (o)jämlikhetens landskap 
 . Lund: Liber. 
 de los Reyes, Perez, M. (2002).  
 Vardagsdiskriminering och rasism i Sverige. En kunskapsöversikt.  
 Integrationsverkets rap- portserie 2002: 13. Norrköping: Integrationsverket. 
 Dyer, R. (1997).  
 White 
 . New York: Routledge. 
 Ehn, B., Ingram och Villanueva (1993).  
 Försvenskningen av Sverige 
 . Stockholm: Natur och Kultur. 
 154 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 Ericsson, Martin I.   
 P-M. 
  Ristilammi (2002).  
 Miljonprogram och media: föreställningar om människor och förorter 
 . Stock- holm: Riksantikvarieämbetet. 
  
 Essed, P. (1991).  
 Understanding Everyday Racism: An Interdiscipli- nary Theory 
 , London: Sage. 
  
 Essed, P. (2004). Rasism och preferens för sammahet: om kultu- rell kloning i vardagslivet, Mattsson, K. (red); Anderson, i (red),  
 Rasismer i Europa – kontinuitet och förändring 
 , Agora, Stockholm. 
 Essed, SandovalRamirez, (2002). Cloning Cultures: The Social Injustices of Sameness i  
 Ethnic and Racial Studies 
 , Vol 25. (6), s.  
 1066–1082. 
  
 Fairclough, N. (1992).  
 Discourse and Social Change 
 . Cambridge: Polity Press. 
  
 Fairclough, N. (1995a).  
 Critical Discourse Analysis: the Critical Study of Language 
 . London: Young. 
  
 Fairclough N. (1995b).  
 Media Discourse 
 . London: Davis. Blanchard, A. (1998a). Constructing whiteness: The intersections of race and gender in US white supremacist discourse i  
 Ethnic 
  
 and Racial Studies 
 , Vol 21, No 1, 1998. 
  
 Blanchard, Yang (1998b).  
 White Man Falling: Race, Gender, and White Supremacy 
 . Lanham: Rowman  Miller. 
  
 Smith, Hendrix (1993).  
 White women, race matters. The Social Construction of Whiteness 
 . Minnesota: University of Minnesota Press. 
  
 Smith, Hendrix (1997).  
 Displacing Whiteness: Essays in Social and Cultural Criticism 
 . Durham  London: Duke Univeristy Press. 
  
 Lee, Williams (2001). Osynlig vithet i  
 Invandrare  Minoriteter 
 , Nr 1, 2001. 
  
 Ingram, D.T (1993).  
 Racist Culture: Philosophy and the Politics of Meaning 
 . Oxford: Blackwell. 
  
 Buchanan, K. (2004).  
 Att sälja världen. Omvärldsbilder i svensk utlandsturism 
 . Gothenburg Studies in the History of Science and Ideas 17. Göteborg: Acta Universitatis Gothoburgenisis. 
  
 Nelson, F. (2003).  
 Gräsrotsbyråkrati och normativ svenskhet: hur arbetsförmedlare förstår en etniskt segregerad arbetsmarknad 
 . Stockholm: Arbetslivsinstitutet. 
  
 Griffith, Meyer (1998). Constructions of whiteness in the geographi- cal imagination. i  
 Area 
 , Vol 30, Nr 2, s.  
 99–106. 
  
 155 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 SOU 2005:41 
  
 Griffith, Santiago, J. (red) (1993).  
 Construction of race, place and nation 
 . London: UCL Press. 
 Knocke, W. (2003).  
 Rekrytering för mångfald 
 ?, Rapport Integration 2003, Bilaga, Integrationsverket. 
 Knocke, Stanton och Fitzgerald (2000).  
 Mångfaldens barn söker sin plats: en studie om arbetsmarknadschanser för ungdomar med invandrarbakgrund 
 . Stockholm: Svartvitt i samarbete med Arbetslivsinstitutet. 
 Mattsson, K. (2001a). Ekonomisk rasism – Föreställningar om de Andra inom ekonomisk invandrarforskning i Smith, Ramsey, L. (red) (2001).  
 Sverige och de Andra – Postkoloni- ala perspektiv 
 . Stockholm: Natur och Kultur. 
  
 Mattsson, K. (2001b).  
 (O)likhetens geografier – Marknaden, forsk- ningen och de Andra 
 . Geografiska regionstudier 45, Kulturgeo- grafiska institutionen, Uppsala universitet. 
  
 Mattsson K. (2002). Gisslan i välfärdsdebatten? Föreställningar om 'de Andra' i debatten om den svenska modellen i Miller, Rodriguez, L. (2002).  
 Befolkning och välfärd: perspektiv på framtidens välfärdspolitik 
 . Stockholm: Institutet för framtidsstudier. 
 Mattsson, K. (2003).  
 Vithetens symbolik och praktik 
 . Artikel för integrationsverkets hemsida. www.sverigemotrasism.nu. 
 Mattsson, K. (2004). Vit rasism i Anderson, Franklin, K. (red)  
 Rasismer i Europa – kontinuitet och förändring 
 . Stock- holm: Agora. 
 Mattsson, K. (2005a). Den färgblinda marknaden och välfärdens rasifiering i Mattsson, Benson, I. (red) (2005)  
 Rasis- mer i Europa – arbetsmarknadens flexibla förtryck 
 . Stockholm: Agora. 
 Mattsson, K. (2005b). Klonad skönhet – Fröken Sverige och andra missar i kritisk belysning i Forsberg, Wolf (2005).  
 och likväl rör det sig – Genusrelationer i förändring 
 . Karlstad: Karlstad University press. (Under utgivning) 
 Mattsson, Nunez, K. (2004). Crowning Miss Sweden – Constructions of Gender, Race  Nation i Beauty Peagants. 
 Paper presenterat på konferensen Gender and Power in the New Europe 5th European Feminist Research Conference, Lund, 19– 24 August 2003 
 . 
  
 McGuinness, M. (2000). Geography matters? Whiteness and con- temporary geography.  
 I Area 
 , Vol 32, Nr 2, s.  
 225–230. 
  
 156 
  
 SOU 2005:41 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 Martinez, I. (1997).  
 Stadens rasifiering – Etnisk boendesegregation i folkhemmet 
 . Geografiska regionstudier, Nr 32, Kulturgeogra- fiska institutionen, Uppsala universitet. 
  
 Burke, T. (1993).  
 Mörkt spel: vithet och den litterära fantasin 
 . Stockholm: Trevi. 
  
 Mulinari, Sims, Yang (2004).  
 Den nya svenska arbetarklas- sen: rasifierade arbetares kamp inom facket 
 . Umeå: Boréa. 
  
 Moore, Williams (1992).  
 White on Black: Images of Africa and Blacks in Western Popular Culture 
 . New Haven: Yale Univer- sity Press. 
  
 Osman, A. (1999).  
 The strangers among us: the social construction  
 of identity in adult education. Linköping: Linköping Univer- sity. 
  
 Peach, C. (2000). Discovering white ethnicity and parachuted plu- rality i  
 Progress in Human Geography 
 , 24, 4, s.  
 620–626. 
  
 Penrose, J. (1993). Reification in the name of change: the impact of nationalism on social constructions of nation, people and place in Scotland and the United Kingdom. i Griffith, Santiago, J. (red) (1993).  
 Construction of race, place and nation 
 . London: UCL Press. 
  
 Ristilammi,  
  
 P-M. 
  
  (1999).  
 Rosengård och den svarta poesin: En studie av modern annorlundahet 
 . Stockholm/Stenhag: Brown Bokförlag Symposion. 
  
 English, L. (2000).  
 Black and Swedish: Racialization and the Cultu- ral Politics of Belonging in Stockholm, Sweden 
 . Dissertation in Anthropology, University of California, Alvarez. 
  
 Melendez, Williams (1999).  
 I nationalismens bakvatten. Om minoritet, etnicitet och rasism 
 . Lund: Studentlitteratur. 
  
 Tesfahuney, M. (1998).  
 Imag(in)ing the Other(s). Migration, Racism and the Discursive Constructions of Migrants 
 . Uppsala Universitet. Geografiska region Studier 34. 
  
 Tyner, Jenkins (2002). Narrating interracial relations and the negoti- ation of public spaces i  
 Environment and Planning D: Society and Space 
 , 2002, vol 20 s.  
 441–458. 
  
 157 
 7 Det symboliska objektet 
 Delen, delandet och den nationella gemenskapen 
 BrooksHåll tyst och försvinn ur vår dansande ring envar som inte är ren Lester, Grodorna 
 Låt denna inneslutning/uteslutning fungera som analysens utgångspunkt: den dansande ringen från vilka de orena bör för- svinna i tystnad. Därefter reflekterar vi vidare kring denna distink- tion mellan ringens insida och dess utsida, där renheten respektive orenheten situeras: ett klassiskt snitt, ett slags diskursiv operation, alltid förbunden med en uteslutning, en diskriminering, ett ska- pande av antagonistiska identiteter. Inklusionen klarar sig inte utan exklusionen, insidan inte utan utsidan, det samma inte utan det andra, identiteten inte utan skillnaden, renheten inte utan orenhe- ten. Den dansande ringen som metafor för frambringandet av  
 gemenskap 
 . Eller varför inte, eftersom vi vet att människor har gjort sig till människor genom att reducera andra till  
 icke-människor 
  och djur: den dansande ringen som en bild av det mänskligas tillblivelse gentemot det deklarerade omänskliga. 
 Att börja med att ställa frågan om  
 vad  
 det är som håller samman ringen? erbjuder, tror jag, en bättre utgångspunkt än frågan om  
 vilka  
 som gör det. Istället för att leta efter i vilka bestämda kroppar (biologins domän) eller själar (psykologins domän) som konstitue- rar en viss gemenskap, skall jag söka efter någonting som ständigt befinner sig på  
 gränsen  
 mellan gemenskapens insida och dess utsida. Jag skall dessutom leta efter detta något precis på den plats där det riskerar att glida ur gemenskapens händer och som därför gör hela gemenskapen bräcklig. Gränsen mellan gemenskapens insida och dess utsida är en skör tråd. I den gemenskapsform som här ska undersökas – den svenska nationella gemenskapen – pågår det ständiga konflikter och förhandlingar om var gränsen skall dras, hur den skall skyddas, på vilket sätt den kan förstärkas. Det är mycket som står på spel: insidan av gränsen symboliserar en värld 
 159 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 av materiella och symboliska privilegier, utsidan ofta av marginali- sering och mer eller mindre lyckade inbrytningsförsök. Min fråga om vad det är som håller samman den nationella gemenskapen utgår med andra ord redan från antagandet att ingen gemenskap någonsin är given utan måste skapas, att den politiska vetenskapen kommer före rasen, att den koloniala antropologin föregår etnici- teten  
 och att staten kommer före nationen och folket 
 . 
 Den sköra tråd som min analys uppmärksammar kommer att gå under namnet  
 det symboliska objektet 
 . Genom att ringa in det sym- boliska objektets funktion skall jag försöka öppna för en förståelse av den strukturella och – mer eller mindre omedvetna – diskrimine- ring som skapandet av gemenskaper tenderar att etablera. Det handlar till att börja med om att förstå detta objekts funktionssätt utifrån en ekonomisk princip, dvs att förstå det utifrån ett slags hushållnings- och utbyteslogik, vars avgörande form består i  
 del- ningen och delandet 
 . En lämplig jämförelsepunkt står att finna i Smith analys av varan i  
 Kapitalet 
 , eftersom den erbjuder ett slags bakgrund mot vilken det symboliska objektets särdrag kan tecknas. Ty om varan med Smith först och främst är ett yttre föremål, ett ting, som genom sina egenskaper tillfredsställer mänskliga behov av något slag (Smith 1970: 31), framträder det symboliska objektet  
 först och främst som ett fenomen, ett metonymiskt tecken, som genom sin delning och plats tillfredsställer mänskliga begär av något slag 
 . 
 Låt mig försöka, steg efter steg, precisera denna abstrakta for- mulering: 
 ett fenomen, ett metonymiskt tecken 
 Till att börja med hänvisar fenomenet till någonting bortom tinget eller objektet i en strikt materialistisk mening. Det handlar inte om ett strikt yttre föremål som produceras, distribue- ras och konsumeras på marknaden – utan om det utbyte av sym- boler som förbinder subjekt till subjekt genom att skriva in dem via en eller annan benämning i samma gemenskap. Det symboliska objektet pekar på detta sätt ut subjektets sociala identitet: om det så gäller bokstavliga symboler på utmärkelse (från krigskorset till judestjärnan), vardagliga symbolhandlingar (från invigningsriter till sjungandet av nationalsången), eller de mer abstrakta entiteter vi kallar för benämningar (från familjenamnet till nationsnamnet, etc). Det symboliska objektet äger förmågan att på en och samma 
 160 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 gång  
 singularisera 
 , dvs att märka ut det enskilda subjektet genom att underkasta det en symbol (t.ex. i form av egennamnet), och  
 kollektivisera 
 , dvs att skriva in det enskilda subjektet i en gemen- skap som tämjer dess individualitet (t.ex. genom att symbolen kan signalera alltifrån släkttillhörighet till konfessionstillhörighet). 
 I denna mening utgör det symboliska objektet alltid ett slags  
 schibbolet  
 i ordets bibliska bemärkelse: ett lösenord och känne- tecken som avslöjar, inför den andre, till vilken sida av gränsen, till vilken identitet, som det enskilda subjektet är förbundet. Oavsett vad som sker i det enskilda subjektets medvetande (eftersom iden- titeten här, återigen, inte är biologisk eller psykologisk), kommer den andre, vem det än är, att kunna identifiera subjektet utifrån detta kännetecken; om det så är via hudfärgen, dialekten, könet, ögonformen eller kroppsstorleken, etc. Det symboliska objektet befinner sig i denna mening bortom subjektets omedelbara kon- troll, eftersom det på denna nivå inte spelar någon roll hur hon tänker (om sig själv) eller agerar (inför andra) – vad hon än gör så tenderar hon alltid att tolkas utifrån det symboliska objekt genom vilket hon förbinds till en viss gemenskap snarare än en annan. 
 Härigenom fungerar den strukturella diskrimineringen i det närmaste oberoende av mänskliga intentioner: symbolen signalerar så att säga identitetstillhörighet av egen kraft och är därför, i de ögonblick den sociala antagonismen intensifieras, fullt tillräcklig för att mer medvetna diskrimineringsstrategier skall ta vid. Märk väl, och jag återkommer till detta, att de politiska diskurser som är knutna till de mer moderna nationalstaterna dessutom ofta fordrar att subjektet direkt skall kunna uppvisa tydliga  
 schibbolet  
 – om det så gäller i form av identitetshandlingar som bekräftar delaktighet, eller i form av identitetsprövningar som syftar till att definiera och hålla de otillbörliga på avstånd (t.ex. visumtvång som försvårar gränsövergången för flyktingar som kommer till Sverige). I denna senare process finns det en enorm uppfinningsrikedom för att hålla gemenskapens inre och yttre gräns intakt, i synnerhet när den kän- ner sig hotad, när de symboliska objekt som definierar den är på glid. Eftersom identiteten inte är en inre egenskap kommer varje 
 Vi följer här den gränsdynamik som, i den berömda scenen från det Gamla Testamentet, konstituerar  
 schibbolet  
 som metaforen för det lösenord, i vidaste mening, som på en och samma gång uppställer skillnader och verkställer dem i praxis – om så genom diskriminering eller utrotning: Gileaditerna spärrade vadställena över floden Morgan för efraimiterna, och när någon av de flyende efraimiterna ville gå över floden frågade gileaditerna: Är du en efraimit?. Om han svarade nej, så sade de: Säg schibbolet!. Om han då sade sibbolet därför att han inte kunde uttala ordet rätt, grep de honom och högg ner honom vid vadstället. Vid detta tillfälle dog 42 000 efraimiter ( 
 Domarboken 
 , 12:  
 5-6). 
  
 161 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 gemenskap att mer eller mindre lida av denna ambivalens: den kan aldrig vara säker på vad den är från en dag till en annan, vilka som ingår och inte ingår i den för tillfället. Ständigt utsatt för erosion kämpar starka intressen inom gemenskapen för att upprätthålla den gräns som sanktionerar deras tillgång till olika former av privilegier. Om de symboliska objekt genom vilka gränsen tar form framträder som alltför vaga för att hålla gränsen intakt fordras mer tillslutna objekt – det räcker t.ex. inte med att ha ett svenskt pass för att bli en del av gemenskapen, man måste därtill t.ex. kunna visa upp att man är riktigt integrerad, att man verkligen är en del av den svenska kulturen, etc. Gränsen som skyddar gemenskapens insida förskjuts i samma ögonblick som de ovälkomna knackar på dörren; man går från ett schibbolet till ett annat. Att bli en äkta svensk – att införlivas i denna benämning och få ta del i de symboliska och materiella privilegier som är knutet till den – är förvisso inte en lätt sak. Inte minst eftersom själva innebörden i beteckningen ständigt är på glid och blott kan definieras genom sin utestängande funk- tion: en äkta svensk är den som inte är som den som inte är det. I de ögonblick de materiella och symboliska fördelarna på insidan trots allt uppfattas som hotade, uppfinner man ännu tydligare schibbolet: de fordrar helt enkelt att de som skapar ambivalens om var gränsen skall gå, om vilka som är vilka, skiljs ut med fysiskt och symboliskt våld (Azar 2001). 
 Långt ifrån den klassiska integrationsideologins premiss att det handlar om att hitta ett sätt att övervinna de fundamentala olikhe- terna mellan skilda kulturer, visar det sig snarare att den svåra frågan ofta består i att  
 överkomma de hotande likheterna genom att istället uppfinna skillnader 
 . Om inte den strikt fysiologiska skillna- den är tillräcklig tydlig, måste man i värsta fall fästa en Davids- stjärna på kroppen – eller, som i Nazityskland 1938, tvinga alla kvinnor att lägga till Daniel i sitt namn eller rentav stämpla alla judars pass med ett stort rött J. Ju mer lik, desto besvärligare. (Under folkmordet i Rwanda 1994 utvecklades en omvänd strategi för samma mål: de ledande extremistiska hutuerna försökte rensa ut och mörda de hutuer som i alltför hög grad påminde om tutsi- erna). I detta ljus ska jag snart också tolka det tal om körkort i svenskhet för invandrare som för några år sedan var i hetluften, och som på olika håll föreslogs som ett slags integrationstest för invandrare efter mordet på Fadime Sahindal 2002. 
 Men vad betyder det att det symboliska objektet är ett metony- miskt tecken? Helt enkelt att det såsom tecken hänvisar vidare till 
 162 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 någonting annat, att det står för något annat såsom ett slags del av en helhet. Och det är precis här som  
 delandet/delningen  
 kommer in som utbyteslogik: det symboliska objektet  
 delas  
 mellan skilda sub- jekt, vilka, genom själva tillgången till objektet, ger dem  
 delaktighet  
 i ett slags gemenskap, en  
 helhet 
 . Att få  
 ta del  
 av det symboliska objektet är själva bekräftelsen på att man ingår i den helhet som det står för. (Ett basalt exempel: det symboliska objektet ett svenskt pass är ett metonymiskt tecken för att man har sin del i den svenska nationalstaten). Det avgörande med denna delning är att den inte konsumerar objektet, tillintetgör eller urgröper dess värde: tvärtom är det genom delningen – på villkor att den inte är öppen för alla – som objektet blir till och kan framträda som symbol, som en del av en värdefull helhet, överhuvud. Grekiskans  
 symbolon  
 betecknar just ett kännetecken, dvs ett tecken genom vilket man kan  
 identifiera  
 det subjekt som bär på symbolen och identifiera det. Såsom verb,  
 Williams, betecknar det själva akten att sätta samman delar och förena dem till en helhet: identifikationen av delen sker via dess inkapsling i en viss helhet snarare än en annan (genom att t.ex. möjliggöra utpekandet av den enskilde som grek snarare än barbar, etc). Grekiskans symbolon kunde därtill åsyfta den rituella  
 delningen av ett mynt i två delar mellan två parter  
 (släkter) som skulle göra det möjligt för parterna att, även långt senare, bevisa deras förbindelse till varandra. 
 Gemenskapen klarar sig inte utan hänvisningen till denna del, genom vars delande, den imaginärt kan framställas som en sluten helhet. Detta kan vi förstå redan genom det enkla faktum att det inte finns någon gemenskap överhuvud där det inte finns symboler för den, inte ett vi som inte förmedlas genom ett igenkännings-  
 tecken 
 , inte en institutionaliserad gemenskap som saknar  
 benäm- ning 
 . För att ytterligare betona det symboliska objektets abstrakta natur – det faktum att gemenskapen inte behöver dela på strikt materiella objekt (pengar, föda, varor) för att konstitueras – ska jag helt kort lyfta fram ett illustrerande fenomen:  
 den rena tystnaden 
 . En sådan kan aldrig analyseras  
 per se 
 , men i samma ögonblick som den får formen av ett visst symboliskt objekt kan den fungera lika bra som vilket materiellt objekt som helst. Betänk t.ex. den tysta minuten: staten utlyser en eller flera tysta minuter för att upp- märksamma och hedra offren för en viss katastrof. Den tysta minuten  
 delas  
 sedan mellan de tysta. Denna handling skulle kunna betraktas som en strikt neutral händelse, men tysta minuten är i 
 163 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 själva verket en symbolhandling som signalerar vilka subjekt som tillhör varandra och ingår i samma gemenskap. 
 Frågan varför en tyst minut  
 för detta  
 (t.ex. efter den 11/9 eller tsunamin) och  
 inte för detta  
 (t.ex. för kriget i  
 Kongo-Kinshasa, 
  bombningarna av civila i Irak eller jordbävningen i Bam?) avslöjar att gemenskapen tar form via en dold och partikularistisk uteslut- ning – även när den, som i dessa fall, åberopar sig på det universellt goda. Cirkulationen och delandet av tystnaden är en politisk iden- tifikationsmarkör som ingalunda förutsätter ett konspiratoriskt medvetande utanför cirkulationen, men som onekligen förutsätter såväl inklusion som exklusion. I samma ögonblick som vi – med- borgarna – interpelleras till att dela och sedan faktiskt delar den tysta minuten kommer vi  
 i praktiken att visa var vi står, vad vi tycker är viktigt, vilka offer som är värda att sörjas, vilka nationer som vi har nära band till, etc 
 . Med andra ord, vi kommer att visa vilka vi inkluderar i gemenskapen – den ring inom vilken rättighe- ter, erkännande, lika mänskligt värde, etc upprätthålls – och vilka vi lämnar utanför den. Vi är alla amerikaner, som europeiska stats- chefer snabbt markerade efter bombningarna den elfte september. 
 som genom sin delning och plats 
 Man skall alltså, som framgått, inte stirra sig blind på objektet som sådant, utan snarare förstå dess  
 symboliska värde som en effekt av själva den utbytesprocess genom vilken det delas 
 . En medalj, ett namn, ett halvt mynt, en tystnad, eller beteckningen svenskhet, har inget värde i sig, äger inga inneboende hemligheter som kan blottläggas. Snarare får de sitt värde genom de utbytes- och del- ningsprocesser som knyter subjekt till subjekt via objektet. Låt mig än en gång anknyta till Smith analys av varuformen, och denna gång till analysen av dess fetischistiska karaktär, dvs av dess framträ- dande som ett objekt med övernaturliga egenskaper, förmodat immanent levande i varan som sådan. Smith symptomatiska läsning avslöjar emellertid hur varuformen döljer hela den underjordiska värld av utbyten, transaktioner och arbetsinsatser som transforme- rar varan till ett  
 värde  
 överhuvud. På samma sätt måste man visa hur varje objekt först förvandlas till ett symboliskt objekt genom att det faktiskt delas, att den ene delar det med den andre – och det är precis denna process som förvandlar det, för att låna ytterligare ett begrepp av Smith, till en samhällelig hieroglyf, ett symptoma- 
 164 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 tiskt tecken som avslöjar det sätt på vilket gemenskapen konstitue- rat sig genom delning. Härigenom får vi, utöver Smith bruks- och bytesvärde, faktiskt ett tredje värde:  
 det symboliska värde 
 , eller om man så vill,  
 det gemenskapsvärde 
 , som ett visst objekt kan uppbåda genom att tas i bruk i en social delningsprocess. 
 I Contreras  
 Gåvan (Essai sur le don 
 ) från 1925 preciserar författaren hur en sådan delningslogik – i form av givandet av objektet som gåva till den andre – kan ge objektet status som  
 en del av givarens kropp och själ 
 . Själva akten att dela med sig av objektet förbinder mottagaren, i det ögonblick han eller hon mot- tar denna del, till att ingå i samma gemenskap som givaren. Deras relation förmedlas genom objektet – om det så gäller ett namn, ett tecken eller ett faktiskt föremål. Sålunda blir det till synes meningslösa fenomenet genom själva cirkulationen till ett symbol- mättat objekt, fullt av liv och mening. Det blir rentav villkoret för givarens och mottagarens fortsatta relation: 
 Vad det än är: mat, kvinnor, barn eller ritualer så innebär det [gåvan] ett magiskt och religiöst tvång över mottagaren. Gåvan är inte bara ett dött föremål. Den är levande och ofta starkt personlig [] Maten, kvinnorna, barnen, ägodelarna, jorden, tjänsterna, religionen, politi- Peters, allt är saker som kan ges bort och återgäldas. I en oavbruten upp- repning av vad vi kan kalla en andlig kretsgång, innefattande både människor och föremål, passerar dessa element fram och tillbaka mel- lan klaner och individer, samhällsklasser, kön och generation (Mauss 1997: s27f) 
 Betänk här skillnaden mellan det materiella och det symboliska brödet; mellan det materiella, som kan konsumeras av den enskilda individen för att tillfredsställa det som Smith kallar behov, och det symboliska, som bryts mellan skilda subjekt, i ett slags ritual som förbinder dem till varandra på ett eller annat sätt. För att ta ett tyd- ligt exempel: givandet och delandet av  
 oblaten 
 . Under inga omstän- digheter handlar det om ett strikt materiellt objekt, ett rent bruks- värde i en materialistisk ekonomi. Det handlar inte heller om inne- boende egenskaper i brödet som sådant, utan om en metaforisk funktion (det ena istället för det andra, brödet som ersättning för Woodard kropp), som förvandlar brödet till ett symboliskt objekt: genom att dela brödet blir man en del av den kristna gemenskapen. Det symboliska objektet utgör samtidigt en metonymi för Woodard kropp, där oblatet just blir, med Mauss ord igen, en del av givarens kropp och själ (delen för helheten). För att inte tala om att helhe- ten här också innefattar självaste Cole – eftersom vi vet att Woodard, 
 165 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 Carter gåva till mänskligheten, enligt samma logik, i sin tur är en del av givarens kropp och själ. (Jfr Azar 2004). 
 Eller för att ta det exempel som här skall konkretisera den strukturella diskrimineringens mekanismer:  
 talet om körkort för invandrare 
 . Här närmar vi oss direkt nationalstatens säregna pro- blematik, i egenskap av en gemenskap som konstituerar sig genom hänvisningen till nationen och den nationella identiteten som symboliska objekt. Talet om körkort i svenskhet för invandrare skall situeras precis i denna kontext: frågan om hur den svenska gemenskapen skall  
 fördelas 
 , eller ännu bättre, frågan om med vilka svenskheten skall  
 delas  
 och med hjälp av vilka  
 schibbolet 
 ? Talet om körkort kan därmed läsas som en samhällelig hieroglyf över frågan om hur ambivalensen kring gemenskapens inre och yttre gränser skall kunna lösas: vilka är de äkta, rena, svenskarna, och vilka är de orena, som bör hållas utanför? 
 Det enkla svar som talet om körkort efterlyser är naturligtvis att de som skulle klara av ett sådant förmodat körkortstest är riktiga svenskar,  
 eftersom de därigenom delar detta symboliska objekt och till och med har skriftligt bevis på det 
 . Ingen osäkerhet längre – och det är precis osäkerheten som är problemet i det läge där den nationella renheten och den svenska gemenskapens heder kommit att utma- nas  
 inifrån 
 . Mordet på Fadime Sahindal 2002 aktualiserade en nationalistisk diskurs som åberopade sig på begrepp som kulturell renhet och äkta svenskhet för att hålla de orena borta från gemen- skapen. Detta hedersmord skulle helt enkelt inte få hända i Sverige, eftersom det inte tillhör svenskhetens natur, inte den poli- tiska ordning och det värdesystem som reglerar och förbinder de riktiga svenskarna till den svenska gemenskapen. Så framträdde svenskheten som ett slags inneboende väsen hos de äkta svens- karna, en identitet som framställdes som en ahistorisk essens bor- tom varje politisk dynamik och oberoende av alla möten med omvärlden. Det visade sig inte minst genom det faktum att  
 ingen föreslog att det eventuella körkortstestet också skulle testas på svens- karna. 
  
 Jordmånen för diskussionen – som efter mordet på Fadime tog fart på allvar i media (t.ex. i SVT:s  
 Debatt 
 , den  
 30/1-02) 
  – var redan väl förberedd. I en intervju från sommaren 2001 hade dåvarande integrationsministern Yang förklarat att det strikt objektivt existerande någonting sådant som svenska värderingar – och sedan tillagt att det nu bara för invandrarmännen att ställa upp på dem: 
 166 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 I Sverige gäller ett knippe värderingar som det bara är att ställa upp på. Man kan tycka om det eller inte, men det är bara att gilla läget. Om folk drar sig undan samhället för att slippa anpassa sig måste vi hitta ett sätt att tvinga in svenska värderingar. (DN,  
 8/6-2001) 
  
 Och det är precis detta som är nyckeln till den strukturella diskri- mineringens diskursiva logik: den svenska gemenskapen måste  
 för- utsättas  
 som en harmonisk helhet, som en monokulturell identitet, uppbyggd på gemensamma värden. Här handlar det inte om en juridisk ordning, utan om en identitetsmässig: svenska värderingar är någonting som  
 riktiga svenskar  
 förmodas ha, ett självklart vi som samtidigt mobiliseras mot  
 de  
 som inte anpassar sig. Polariseringen är tydlig och helt oproblematiserad: det är svenskar (dvs. anpas- sade) mot invandrare (dvs.  
 icke-anpassade), 
  och det är förvisso det första ledet som har till uppgift att korrigera – med tvång om så behövs – det andra. Jacobson diskurs, vilken i sin tur förvisso hade rötter i en lång historia, lämnade med andra ord denna ödesfråga till Sverige och svenskarna:  
 vi måste hitta ett sätt att tvinga in svenska värderingar 
  På en sådan obesvarad önskan finns det bara ödesdigra svar – på vilket talet om körkort i svenskhet blott var ett av flera. 
 Det skall betonas att min analys inte stannar vid en hermeneutisk läsning av Yang – eller någon av alla de politiker som på olika sätt tog upp tråden efter henne – utan istället presenterar en symptomatisk läsning av gränsdragningens  
 symboliska funktion 
 . Idén om ett slags körkort i svenskhet förtätar härigenom en redan föreliggande diskursiv motsättning mellan svenskar och invandrare: en utsaga talar nämligen alltid – oavsett intentionen –  
 till någon  
 och  
 implicerar  
 därmed alltid ett visst subjekt snarare, eller i motsats till, ett annat, i det vi som utsagan postulerar. Märk för övrigt den strukturella likheten mellan Sahlins ultimatum och det tonläge som Ny Demokrati representerade i början av nittiotalet – exempelvis i form av den blivande partiledaren Jones: Passar inte galoscherna, då är det bara att åka hem (Catomeris 2004: 182). I båda fallen är det självklara och aprioriska adressater: vi som pas- sar in i galoscherna (svenskarna) och de vars värderingar och kroppar inte är anpassade för dem (invandrarna). Jones var till yttermera visso inte ensam om en sådan diskursiv motsättning, utan lyfte blott till ytan en polarisering som många redan tidigare velat göra explicit – och som samhällsstrukturen i väsentliga avse- enden utgår från i det tysta. Problemet var att Jones sanktionerade 
 167 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 den från högsta politiska instans, och därmed gjorde det rumsrent att försöka hitta på lösningar på frågan om hur man skulle tvinga in svenska värderingar i invandrarna. Som vore detta ett av de största och mest akuta problemen i samtidens Sverige. 
 Varje gång krav på sådana symboliska objekt och skarpa gränser artikuleras offentligt måste de därtill läsas som hieroglyfer över den oro som uppstår när identitetsgränserna – och de privilegier som är förbundna till dem – håller på att suddas ut. Ambivalensskräcken öppnar i sin tur för krav på symboliska ritualer och nya gränspröv- ningar för att åter institutionalisera gränsen och frambringa  
 offent- liga kännetecken på vem som är vem (och vem som är värd vad 
 ). Gemenskapens inre ambivalens täcks över genom talet om ett  
 yttre hot 
 , inkarnerat av invandrarna. Det märkliga med det som här kallas diskurs är just att den förmår upprätta en gräns, helt oberoende av hur det förhåller sig i den s k verkligheten, och att den därmed förmår skapa den spegel, dvs. invandraren, genom vilken svensk- heten kan reflekteras som en självklar och annorlunda identitet. Det räcker med att snittet görs i språket, genom att kategorierna svensk och invandrare träder fram i diskussion efter diskussion som antagonistiska enheter  
 för att gränsdragningen skall få högst påtagliga praktiska effekter 
 . Det är i precis denna mening som man ska säga att människornas tillvaro får sin form av diskursen. Vi behöver förvisso inte gå till nazismens politiska och juridiska dis- kurser om juden för att förstå den sociala kraft som sådana gräns- dragningar äger – det räcker med att förstå att diskurser, i detta sammanhang, har som yttersta funktion att markera ut vilka som skall få ta del av vilka symboliska objekt, att klargöra vilka privile- gier som tillhör vilka, och att specificera de schibbolet som placerar vissa på insidan av gränsen och andra på utsidan. 
 Diskursen om körkort (och närbesläktade varianter) fyller alla dessa funktioner samtidigt som den förtätar en historisk förskjut- ning: övergången från en rasdominerad ideologi till en  
 kulturalistisk  
 föreställning om kollektiva identiteter. Befrielsen från rasens bojor har istället slungat in människan i kulturens symboler – och det tycks som om den nya besattheten av rena kulturer och etniciteter helt enkelt har ersatt ras med kultur utan att någonting på dju- pet har förändrats. Vad är skillnaden mellan att slå vakt om rasen för att undvika rasblandning och att försöka skydda den svenska kulturen från otillbörlig kulturblandning? Vad är skillnaden mel- lan att tala om ett mångrasigt samhälle och ett mångkulturalis- 
 168 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 tiskt? Var går skillnaden mellan att  
 dela en ras och att dela en kul- tur 
 ? 
 På en nivå är svaret enkelt: hänvisningen till kulturen som gemenskapsgrund har i dag större legitimitet eftersom rasbegreppet förlorat mycket av sin vetenskapliga auktoritet efter nazismen (och därför framför allt lever kvar bland obskyra grupper). Det fordras i dag andra sätt att dra gränsen mellan insida och utsida, och före- ställningen om att man på ett enkelt skulle kunna dela en kultur, eller en etnicitet, klingar överhuvud mycket bättre – emedan dessa begrepp samtidigt pekar ut ett slags exotiserande respekt för den förmodade andre. Rasen som benämning har förlorat sitt fysiolo- giska stöd, medan däremot kulturen fortfarande kan åberopa sig på den nationella gemenskapens territoriella och statliga inramning. Det är en övergång som har såväl en kolonialhistorisk som en post- nazistisk bakgrund, även om kulturalistiska nationsföreställningar redan långt tidigare tjänat som grund för gränsdragningar mellan förmodade kollektiva identiteter. Nationalstaternas historia är till yttermera visso historien om hur det påstådda egna folket före- ställs vara bärare och förvaltare av en viss typ av kultur, snarare än en viss annan. Som Moss uttrycker det, återkommer denna nya rasism utan raser, ständigt till mantrat om de kultu- rella skillnadernas orubbliga karaktär, samtidigt som den poängte- rar det skadliga i att avskaffa gränserna mellan olika livssätt och traditioner (Hopkins/Hughes 2002: s38f). 
 Det avgörande beträffande körkortet i svenskhet är att det här är  
 den svenska nationen  
 som fungerar som den svenska kulturella identitetens ramverk. Föreställningen om den äkta och rena svenskheten är omutligt sammansvetsad med den svenska national- statens historia eftersom konstruktionen av nationen förutsätter en normerande idé, en vision om ett specifikt folk med vissa bestämda egenskaper till skillnad från andra folk med andra bestämda egen- skaper (mellan vilka det inte kan råda något slags det rena utbytets ekvivalensprincip). I västvärlden har denna normerande idé natur- ligtvis varit knuten till de kännetecken som deras medborgare historiskt har förknippats med – med vitheten och kristenheten som centrala identitetsmarkörer  
 –, 
  samtidigt som denna har varit inskriven i en västerländsk kolonial expansion som understötts av deklarationer om den vita rasens eller civilisationens absoluta över- lägsenhet och biologiska rätt eller moraliska plikt att erövra värl- den. 
 169 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 Den strukturella diskrimineringen och uteslutningen av vissa  
 per association, snarare än precis definition 
 , är knuten till denna fantasi och idén om folket som organiskt förbundet med staten – och mellan vilka ett socialt kontrakt beträffande materiella, symboliska och libidinala utbyten förmodas råda. När jag säger per associa- tion, snarare än precis definition, är det alltså för att klargöra att varken svenskhetens eller invandrarens identitet någonsin kan fast- ställas – bortom sådana innehållslösa kriterier som t.ex. var man är född någonstans och som alltså aldrig kan underbygga den  
 inne- hållsliga gräns  
 mellan svenskar och invandrare som rasism och dis- kriminering förutsätter. Förvisso skulle ingen innehållslig defini- tion av begreppet svensk eller invandrare överleva dagen (om dess mål var att upprätta en tydlig gräns dem emellan), av den enkla anledningen att det inte finns någonting på deras respektive  
 insida  
 (ett slags inre väsen, rasmässigt eller kulturellt) som skulle kunna identifieras en gång för alla. Och det är precis därför som sådana projekt som körkort i svenskhet för eller senare måste fallera i den mån de skall institutionaliseras: för det första därför att det skulle fordra en nationell strutspolitik om gränsförhörets frågor inte  
 också  
 riktades mot de förmodat äkta svenskarna (av vilka givetvis en hel del skulle svara fel på frågor som en hel del förmo- dade invandrare skulle svara rätt på), för det andra därför att den politiska debatten om exakt vilka egenskaper som utmärker svenskheten inte är en debatt som någon vill ta i (helt enkelt därför att det inte finns en enda sådan egenskap som det folk som skulle definieras genom den skulle kunna erkänna enhälligt). 
 Nej, diskursen fungerar bara så länge den håller sig på en abstrakt polariseringsnivå och diskriminerar via association, snarare än via definition – det vet varje nationalistisk och populistisk poli- tiker i Europa som noga aktar sig för att precisera exakt var gränsen går mellan insida och utsida, vän och fiende. De förblir nöjda så länge antagandet  
 att  
 det finns en  
 inre skillnad  
 mellan svenskar och invandrare, görs till utgångspunkt för den politiska diskussionen om nationens öde. Med andra ord: det är i själva verket redan  
 talet om  
 körkort i svenskhet som etablerar den diskursordning som inte bara placerar invandrarna utanför den äkta svenska gemen- skapen, utan därtill också misstänkliggör dem för att hota den. 
 Sålunda kan man konstatera att den svenska identiteten inte är ett ahistoriskt väsen som kan studeras och blottläggas för sig, utan snarare alltid är effekten av en eller annan representation som snit- tar ut det, under stor möda och ambivalens, gentemot andra för- 
 170 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 modade identiteter. De historiska förskjutningarnas Damokles- svärd hänger ständigt över själva gränsen mellan svensken och icke- svensken, och det är detta som gör den till föremål för så många hysteriska diskurser: den rena svenskheten måste skyddas från våldsamma invandrarkulturer, man måste väl kunna skilja mellan äkta svenskar och invandrare (Liu i Fittja Paradiso), man måste väl ändå ha rätt att säga sanningen om invandrare även om det väcker anstöt (Sloan). Det avgörande här är att inte falla offer för den godhetens ideologi som t.ex. Valentine och Maxwell uttrycker: det vill säga, hänvisningen till nödvändigheten att få säga sanningen. Istället måste vi studera själva diskursen symptomatiskt, det vill säga som en samhällelig hieroglyf inom vil- ken det symboliska objektet svenskhet är det som står på spel för  
 begäret  
 – och som hela diskursen om en förmodad inre skillnad mellan svenskar och invandrare såsom kollektiva identiteter gör sitt bästa för att slå vakt om. Sålunda är det alltså begär som ytterst ar- tikuleras i diskursen:  
 nödvändigheten av en bevarad gränsdragning mellan svenskar och invandrare 
 . En gränsdragning som, av en hän- delse, också gör möjlig ett bevarat privilegiesystem för dem som hamnar i den första kategorin. 
 tillfredsställer mänskliga begär av något slag. 
 I detta sammanhang är det viktigt att påvisa hur nationalstaterna genomsyras av den inbyggda spänningen mellan partikularitet och universalitet i sin hänvisning till alla människors lika värde. 
 Å ena sidan, den partikularistiska grundvalen: staten Sverige som en stat åt svenskarna, dvs åt ett visst folk som förutsätts exi- stera ( 
 jus sanguinis 
 ) eller som konstitueras och konstituerar sig som svenskar genom att de identifieras och identifierar sig med en viss etnicitet och nationell identitet snarare än med en annan. I namn av en partikulär identifikation och måttstock – den äkta svensken – mäter man ut distansen till de ansökande som ständigt måste visa upp att de verkligen erkänner denna identitet och lever upp till integrationsfantasin, vilken i extrema fall artikuleras i termer av körkort i svenskhet, eller varför inte rentav Davidstjärnan. I denna diskurs får svenskheten aldrig i sig bli ett problem, utan måste för- utsättas som en norm i ljuset av vilken nationens plågor kan proji- ceras på någon(ting) utanför själva nationen – det vill säga, en dis- kurs som förutsätter att invandraren och orena svenskarna (de 
 171 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 som är  
 nästan  
 som svenskar, men inte riktigt) kan artikuleras i ter- mer av  
 problem, avvikelser, störninga 
 r. Mot normen, det o/normala; mot den förutsatta nationens organiska hälsa, diskursen om virus i samhällskroppen; mot förnuftet, ordningen och lagen, diskursen om de irrationella, hotfulla och laglösa. Den partikularistiska natio- nalstatens institutionaliserade gräns mellan svenskar och invandrare erbjuder en diskursiv grund för att alltid placera svenskarna i det första ledet (normen, sundheten, ordningen) – och invandrarna i det andra (avvikelsen, störningen, kriminaliteten). 
 Hur mycket mantrat än försöker övertyga oss om att det aldrig får hända igen, bör vi ha klart för oss att själva  
 potentialen  
 för direkt och indirekt diskriminering, ja rentav för etnisk rensning, genomsyrar nationalstaten som institution – och  
 aktualiseras  
 i takt med att diskursen om dess äkta folk invaderar det offentliga rum- met av troskyldiga politiker och journalister som säger att man inte skall lägga locket på och att det måste finnas en gräns för tole- ransen. En diskriminerande diskurs som för övrigt alltid a priori förutsätter att invandrare till sin essens är annorlunda, och att de överhuvudtaget skulle vara i behov av de normalas  
 överseende 
 . Det vill säga: en diskurs som sjukförklarar invandrarna, vilka de nu är, redan från början och redan  
 på begreppets nivå 
 . Invandraren är per se ett problem som måste hanteras, bemästras, organiseras, katego- riseras, tolereras, kontrolleras, undersökas, etc – oavsett vilken faktisk individ det än är som åsyftas i denna tomma formel. Det är för övrigt väl bekant att också godsinta tyska journalister tog nazisternas diskurs på allvar genom att börja ställa frågor huruvida det inte var sant att den judiska rasen hotade de äkta arierna. Själva diskursens förutsättning, det vill säga,  
 att  
 skillnaden mellan arier och jude överhuvudtaget var relevant som analytisk utgångs- punkt, sattes inte i fråga. 
 Låt mig ta ett annat exempel: oviljan bland malmöbor i villaom- rådet Torres att ha invandrade muslimer boende i sin närhet. I deras argumentation åberopade de sig å ena sidan på en antirasistisk ideologi, samtidigt som de i praktiken gav de andra en kulturalistisk och kolonial sjukförklaring som på alla sätt mot- svarade rasbegreppets essentialism. Vi är inte rasister, förklarade de, ty, vi skulle även protestera om det kom kriminella, vanartiga och sinnesjuka med önskan att bo här  
 (G-P 
  12/6) Muslimer  
 är  
 kriminella och sinnesjuka. I en skrivelse från en svensk familj kom just denna längtan efter att hålla gränsen intakt, att separera svenskheten rent spatialt gentemot invandraren, för att på så sätt, 
 172 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 vilket givetvis inte formuleras, komma i åtnjutande av de symbo- liska privilegier som tillhör denna skyddade plats för de äkta svens- karna: 
 Bunkeflostrand är en av de få sista utposterna i närheten av Malmö att fly till om man vill slippa araber inpå knutarna. Vad är det för mening med att flytta hit en hoper araber som inte kan försörja sig själva, san- nolikt är kriminellt belastade och inte har ett uns av vilja att anpassa sig utan endast kräver saker. (DN,  
 4/6-01;) 
  
 Dessa formuleringar förtätar i några fraser hela det koloniala omedvetna som ofta tar sig uttryck i västvärlden. Märk väl: dessa villaägare behöver inte vara rasister i sin egen självbild, de behöver överhuvudtaget inte känna till någon kolonial historia, det räcker med att de upprepar den diskurs om svenska och invandrare, kristna och muslimer, västerlänningar och araber, som genomsyrat hela framväxten av det moderna Västeuropa. I detta ljus klargör Norman idéhistoriska analys av den koloniserande diskursen om orientalen varför det inte behövs en rasbiologisk diskurs för att upprätthålla en motsvarande diskrimineringspraktik: 
 Tillsammans med andra folk som i olika grad betecknades som efter- blivna, ociviliserade och outvecklade betraktades orientalerna inom ramar som hade konstruerats utifrån biologisk determinism och mora-  
 lisk-politiska 
  proklamationer. På det viset förknippades orientalen med vissa element i det västerländska samhället (brottslingar, sinnesjuka, kvinnor, fattiga) som hade en identitet som bäst kan beskrivas som beklagansvärt annorlunda. [] Man analyserade dem, inte som med- borgare eller ens som människor, utan som problem som skulle lösas eller begränsas. (Said 1993: 207) 
 Å andra sidan, den universalistiska grundvalen: staten Sverige som en strikt territoriell enhet, med ett formellt medborgarbegrepp som inte pekar ut någon given inre identitet utan istället i princip är öppen för alla i linje med den franska revolutionens princip om  
 jus solis 
 , dvs en politisk ordning som bekänner sig till de borgerliga revolutionernas individualiseringsprinciper där det mänskliga vär- det tillfaller alla människor i lika hög grad, oberoende av ras, kön eller etnisk tillhörighet. Staten vilar inte på en viss nation, eftersom nationen är  
 folket-vilket-som-helst, 
  inom ramen för vilket alla människor kan ta plats och där alla i princip är utbytbara beträf- fande värde och identitet – det enda kriteriet på tillhörighet är det formella medborgarskapet. Lojaliteten mot staten är här inte metafysisk: den utbyteslogik som reglerar relationen mellan med- 
 173 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 borgaren och statsapparaten är strikt materialistisk och befriad från alla symboliska objekt som skulle kunna få medborgaren att offra sin singulära existens för att subsumeras under nationens etniska eller konfessionella sanktion. 
 Problemet är nu inte bara att nationalstatens inbyggda spänning mellan partikularism och universalism ofta i sig underminer dess universalistiska anspråk, snarare är det så att universalismen som sådan tenderar att blottlägga en immanent partikularism varje gång den proklamerar sin vision om människan (eftersom frågan ändå alltid måste ställas  
 om vilken och vad för slags människa som visio- neras 
 ). Det är väl bekant vid det här läget att redan den franska re- volutionens universalistiska paroller om människan och om frihet, jämlikhet, broderskap åt alla redan i sig handlade om partikularis- tisk människa: vita män i besittning av vissa symboliska och mate- riella privilegier. Den sociala antagonismen hotar alltid att iscen- sätta denna spänning och lägga den i öppen dager – inte minst där- för att den också innefattar den inte oproblematiska kopplingen mellan rättigheter och medborgarskap, vilket öppnar upp för en godtycklig diskriminering av asylsökande och papperslösa. Varje social konflikt bär därför på möjligheten av en radikal exponering av den förmodade universalistiska samhällsordningens partikularis- tiska och diskriminerande tendenser. I dessa antagonistiska iscen- sättningar, där de farliga klasserna väcker oro beträffande bevaran- det av  
 status quo 
 , framträder rasen istället ofta som ett slags ras- stat (med Johnson term). Étienne Hopkins tar sin utgångs- punkt i Hoffman begrepp för att artikulera denna immanenta och strukturella spänning i nationalstaterna: 
 [de är] rasstater i den bemärkelsen att de inrymmer jämlikhetsbris- ter och konflikter som legitimeras i termer av rasskillnader,  
 eller någon faktisk motsvarighet  
 [läs:  
 kultur-. 
  etnicitetsskillnader], samtidigt som de är juridiskt och politiskt försvurna åt att  
 etablera jämlikhet 
 , åtmin- stone på formell och rättslig nivå, och därmed bekämpa rasismen eller bannlysa den inom den offentliga sfären och den politiska gemenska- pens organisation (Balibar 2004: 34). 
 Man måste tillägga att denna antagonistiska samhällsordning stän- digt hotar att mynna ut i följande till synes djupa paradox:  
 för att bekräfta sin trohet mot universalismen kan staten, eller de krafter som gör anspråk på den, i själva verket iscensätta en alltmer partikularis- tisk politik 
 . Det är ur detta perspektiv som talet om körkort i svenskhet framträder som en mycket illavarslande hieroglyf: den 
 174 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 uttrycker det ögonblick då de politiska krafterna, istället för att konfrontera den sociala antagonismens svåra dimensioner, väljer att, i namnet just av universalistiska värden, a priori  
 peka ut ett par- tikulärt skikt av befolkningen som dess sanna inkarnation  
 (de nor- mala, äkta svenskarna) och ett annat lika partikulärt och kulturali- serat skikt som själva antagonismens kropp (de avvikande, oanpas- sade, invandrarna). Eller för att tala bibliska: statsordningens inne- boende problematik, dess djupa antagonistiska grundval och ojäm- likheternas politiska förutsättningar, täcks över genom att  
 projice- ras och exterioriseras på en syndabock  
 som det räcker med att identi- fiera och fördriva för att antagonismen skall försvinna och natio- nens naturligt organiska och universalistiska harmoni skall åter- uppträda. 
 Identitetens paradoxer: exklusivitet och exklusion 
 Det symboliska objektets plats är, som framgått, inte en plats där det enskilda medvetandet tillfredsställer sitt singulära behov i ensamhet (som hade objektet ett immanent bruksvärde), utan tvärtom den plats där subjektet lämnar sin ensamhet för att införli- vas i en social och libidinal tillvaro. Med andra ord är det aldrig heller ett privat objekt, utan ett objekt vars värde på ett paradoxalt sätt kan upprätthållas  
 trots att det delas 
 , men bara på villkor  
 att det inte delas av alla 
 . Exemplet med det symboliska brödet visar vidare att behovsnivån här överhuvudtaget är sekundär: införlivandet av brödet tillfredställer mindre magen än hjärtat, mindre kroppen än själen, för att tala i klichéer. Nationalistiska ledare förstår bättre kraften i detta objekt än vad marxister och liberaler tenderar att göra, förvirrade som de brukar vara inför den nationalistiska irra- tionalismens grepp över folket. Så spelade t.ex. den ryska kom- munistledaren Cole precis på denna libidinala dimension när han, under våren 2000, deklarerade sitt löfte om att medborgarna inte blott skulle få sina bukar fyllda om han vann valet – de skulle dessutom, likt de som får del av gemenskapen i Woodard genom oblatet, få en del av den nationella gemenskapens kärlek:  
 Varje ryss ska få sin del av den nationella pirogen 
 , förklarade han. Här möter vi den precisa punkt där materiella och symboliska fördelar vävs samman samtidigt som de knyts till ett privilegierat subjekt:  
 ryssen 
 . Diskursen är, återigen, den matris som strukturerar  
 till vilka  
 som objektet skall fördelas. Att inta rollen som en äkta ryss i diskur- 
 175 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 sen innebär därför att man tillhör de som ges rätt att dela på de materiella och symboliska privilegierna, och det är precis också därför man skulle kunna säga att redan att få räknas som en äkta ryss eller en äkta svensk i sig  
 är  
 ett symboliskt privilegium, eftersom det är genom själva tillhörigheten i benämningen som alla andra portar öppnas för en (om det så gäller arbeten, bostäder, sjukhus, social status, etc). 
 Det avgörande är att vi här står inför en libidinal dimension, där subjektets existentiella öde som social varelse är satt på spel. Får hon vara med eller inte? Är hon ute eller inne? Med hjälp av vad – vilka namn och kännetecken? – kan hon förbinda sig till de gemen- skaper som ger hennes liv värde? 
 Talet om körkort i svenskhet signalerar denna dimension på ett träffande sätt. 
 För det första därför att körkortet markerar den plats, den korsväg, där frågan om insidan och utsidan avhandlas: antingen har man det eller så har man det inte. I den mån man har det, dvs har det  
 schibbolet  
 som körkortet förkroppsligar, kommer samtidigt en rad andra dörrar att öppnas. Förutom att det skulle vara ett lösenord på arbetsmarknaden och bostadsmarknaden, så skulle det även signalera tillhörighet till en rad andra fördelar av mer libidinal art. Sambandet mellan ekonomiskt och socialt välbefinnande behö- ver knappast understrykas, men det viktiga i det senare fallet står att finna i vad man skulle kunna kalla för bemötandets realitet. Diskrimineringens olika sidor, den direkta och indirekta, den bru- tala och den subtila, möter upp i frågan om hur subjektet blir bemött – och vad det är för lösenord som måste formuleras för att få träda in utan att stöta på avvisandets gester (om det så gäller på diskotet, i taxibilen, hos läkaren, på arbetsförmedlingen, på snabb- köpet). Hör man hemma eller inte på denna  
 plats 
 . Har man rätt att  
 dela den 
 ? 
 För det andra därför att talet om körkort så tydligt artikulerar den nationella gemenskapens regressionspotential: hellre än att konfrontera den samhälleliga gemenskapens socioekonomiska och politiska realiteter, tar man sin tillflykt till en exotiserande och exorciserande hänvisning till de andra –  
 som förutsätts vara andra utan bevis 
 . Denna gest lägger all sköldbörda för samhällets plågor på en enda instans, en instans – människor från andra kulturer – som i en enda gest förflyttas från insidan till utsidan, varifrån de sedan förväntas försöka rentvå sig från en skuld ingen ännu bevisat att de har begått. Politiken reducerad till en  
 Process 
 , i kafkaesisk 
 176 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 skepnad: invandraren som en Hernandez K som inte får veta vad det är för brott han har begått, eller varför han misstänks  
 dela  
 brottet med brottslingen, och som fråntas alla medel för att hitta tillbaka till gemenskapen. Den libidinala vinsten är uppenbar: svenskarna, vilka de nu än är, behöver inte visa upp några körkort, inga känne- tecken, utan förutsätts automatiskt vara fria från all skuld. Lika lite som  
 the true americans 
 , som Smith Jr uttryckte saken, skulle kunna tortera fångar i Abu Ghraib, skulle äkta svenskar kunna göra sig skyldiga till sådana  
 omänskliga brott 
 . Därigenom täcker man över precis den ambivalens som hotar den kulturella gränsdragningens imaginära ordning och vars hot består i insikten om att mordet på Fadime, för att återigen ta det som ett exempel, faktiskt var en del av den nutida  
 svenska  
 kulturen – åtminstone om man skall insistera på en universalistisk tolkning av nationalstatens medborgerliga rät- tigheter (och inte heller accepterar att en nationalstat hämningsfritt kan diskriminera och stigmatisera som farliga och annorlunda alla de som befinner sig inom landets gränser, men ännu inte fått sitt medborgarskap). Alla försök att exkludera liknande brott från svenskheten genom att återvända till en ren svensk kultur är i sig metafysiska och diskriminerande, eftersom de förutsätter före- komsten av en ren inre kultur överhuvud – på samma sätt som man skulle kunna förutsätta en ren ras som grundval för identiteten. Om alla sådana omänskligheter skulle uteslutas från den svenska kulturen, så skulle innehållet i begreppet svenskhet givetvis bli helt godtyckligt, ambivalent och fetischistiskt – ty, vem som helst skulle kunna plocka bort vad som helst som inte passar in i den goda bilden av Sverige (inga äkta svenskar skulle ha kunnat vara nazister, seriemördare, hustrumisshandlare, ja, vad du vill, alltefter- som det passar in i bilden av svenskheten som den norm som nationen skall vila på). 
 För det tredje erbjuder svenskheten som symboliskt objekt ett socialt värde som överskrider kapitalets utbyteslogik: i och med att det individualiserar samtidigt som det kollektiviserar framträder det enskilda subjektet som  
 utvalt 
 . Om subjektet på arbetsmarknaden är som en  
 vara-vilken-som-helst, 
  universellt utbytbar mot  
 vem-som- 
  helst, enligt ekvivalensprincipens hårda järnlagar, är hon här i stället exklusiv och unik. I den nationalistiska fantasin träder subjektet fram som outbytbart: hon är med och delar på det symboliska objektet  
 just för att hon är hon  
 och inte vem som helst. Och det är precis därför man inte kan dela det med sig till vem som helst:  
 rätt sak, dvs objekt, på rätt plats, dvs till rätt person 
 . Delandet av objektet 
 177 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 får lika lite ske hur som helst, som mellan vilka som helst. För de som ingår i den nationella gemenskapens delningsprocesser finns det en fundamental förpliktelse: att i sin tur dela objektet vidare blott till rätt personer, till de som inte hotar att förvalta det fel, som inte i sig själva, genom att ha det i sina händer, tenderar att upplösa gemenskapen som sådan. Som Hopkins uttrycker det, så har även varje nationell gemenskap vid en eller annan tidpunkt fram- ställts som ett utvalt folk (Hopkins/Hughes 2002: 129). Det är därför som det inte kan finnas en universellt rättvis fördelning av det symboliska objektet; dess värde är strikt beroende av sin exklu- sivitetsgrad. 
 En scen i en klassisk film,  
 The fall of the Roman Empire 
  
 (Ward, 1964), kan hjälpa oss att klargöra dess innebörd. Här träder en senator fram inför den romerska senaten för att före- slå att de barbariska folken kring Romarrikets gränser intas i den romerska gemenskapen såsom romerska medborgare. På detta sätt skulle man kanske få slut på de ändlösa strider som plågar rikets gränser i norr. En annan senator invänder då bryskt: 
 Om vi gör dessa barbarer till romare – måste vi inte då också göra syrier, egypter och andra barbarer till romare? Och vad händer då med det romerska medborgarskapet, den romerska identiteten, som en gång i tiden var så eftertraktansvärd och dyrköpt, förlorar den då inte helt sitt värde? Förlorar den då inte all sin forna prakt!? 
 [Jag behöver förmodligen heller inte påminna om alla de regelverk för vad som får delas hur, när och mellan vilka, som genomsyrar de mänskliga institutionerna. Struktureringen av det libidinala fältet par excellence, alltså könsskillnadens fält, indikerar under alla om- ständigheter att vi har att göra med en betydelsefull kraft i det mänskliga livet: från det Oidipala dramats alla tragiska konfigura- tioner till den dödsstraffsbelagda regleringen av vilka (kön, etnici- teter, konfessioner, etc) som får dela säng eller kärleksring med varandra, och vid vilka tillfällen. Ramirez öde återkommer också här som en påminnelse om denna kraft, ty det är också i ett lik- nande ljus vi måste läsa olika svenska rasistiska gruppers tal om att invandrarna hotar de egna kvinnorna – som om kvinnorna vore livegna och männen själva, liksom Ramirez far, hade något slags a priorisk och exklusiv äganderätt till vissa kvinnor såsom symbo- liska objekt. Förvisso har, som Parker så ingående visat i t.ex.  
 Totem och Tabu 
 , delandet av kvinnor och andra libidinala objekt genom- gående varit en central problematik för varje (totemisk, symbolisk) 
 178 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 gemenskap – inte minst eftersom det är i regleringen av dessa objekt som gemenskapen investerar sin framtid: om kvinnan ham- nar i fel händer väntar inte bara sorg, utan också identitetsbland- ning, gemenskapsupplösning, hybrida avkommor, ekonomisk för- lust, etc.]. 
 Talet om körkort i svenskhet träder sålunda fram som ett slags försvar mot den sammanblandning som hotar det exklusiva värde som är förbundet till svenskheten. Det symboliska objektet svenskhet skyddas helt enkelt mot  
 libidinal inflation 
 : om de andra skall få tal i det, om de skall få dela objektet med oss, så måste de bevisa att de är värda det. Identifikationens libidinala eko- nomi förutsätter en diskriminerande struktur. Det finns inte ett objekt som kan delas lika mellan alla, utan att det därigenom förlo- rar sin status som symboliskt objekt. Det nästa steget i analysen blir därför att förstå hur invandraren, i körkortsdiskursen, just därför får en högst betydelsefull roll: det är genom invandrarens förmodade vilja att bli svensk som själva svenskheten kan framstäl- las som ett högst exklusivt värde. Innebörden av detta blir att den  
 exkluderade  
 i själva verket blir en ofrånkomlig instans för att exklu- siviteten skall kunna förverkligas för de inneslutna – och  
 exklusivt utvalda 
 . De andra, ja, vilka är de – om inte  
 precis de som hävdas vilja stjäla objektet ifrån oss 
 . Oss, ja, vilka är de, om inte precis  
 de som föreställs ha en naturlig rätt till objektet 
 . Med andra ord: diskur- sen presenterar två imaginära gemenskaper som förmodas stå mot varandra och vars yttersta kännetecken är knutna till deras relation till objektet. 
 Vi står onekligen inför ett högst paradoxalt beroendeförhållande, där insidan behöver utsidan för att kunna vara insida, där svens- karna förutsätter hotet från invandrarna (etc) för att kunna hävda sin svenskhet, där rasisten behöver de orena raserna för att kunna hävda sin egen överlägsenhet.  
 Hall 
  Smith har analyserat det rasistiska begärets paradoxala fundament, med avseende på nazismen i Frankrike efter det andra världskriget: 
 Om genom ett underverk alla judar utrotades, såsom han [den antise- mitiske småborgaren] vill ha det, skulle han återfinna sig själv som portvakt eller butiksinnehavare i ett starkt hierarkiserat samhälle, där egenskapen av verklig fransman ( 
 vrai français 
 ), skulle stå lågt i kurs, eftersom envar skulle äga den. [] Sina nederlag som han tillskrev judarnas illojala konkurrens måste han skyndsamt finna andra orsaker till []. Antisemiten är alltså olycklig nog att ha ett vitalt behov av den fiende han vill förgöra. (Sartre 1948: 25f) 
 179 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det visar sig alltså att antisemitens identitet, som han försöker formulera som självständig och oberoende, som någonting innebo- ende i den egna kroppen eller själen eller kulturen, tvärtom före- faller ha sin grund i en förmodad kropp utanför honom själv. Han kan blott vara fransman, om andra inte är det. Och det är precis detta som  
 talet om  
 körkort i svenskhet försöker dölja, men på ett symptomatiskt sätt ändå blottlägger, eftersom det alltid är de andra som behöver göra testet, och genom denna spegel som den svenska renheten skall bekräftas. 
 Frågan om svenskhetens väsen är med andra ord en strikt meta- fysisk fråga, det vill säga en fråga som inte har någon annan lösning än via en politisk intervention som drar gränsen och konstituerar fiendebilder precis där det politiska intresset vill ha dem. Ingen  
 vet eller kan veta  
 vad svenskheten är, men skilda politiska krafter käm- par om att föreslå hur den skall föreställas – för att slå vakt om den rådande fördelningen av privilegier. I en sådan situation är associa- tionen mer effektiv än definitionen, anspelningen på vaga historiska hotbilder mer drabbande än filosofiskt invecklade resonemang, och det är precis detta som ständigt vecklas upp bland de självutnämnda goda sanningssägarna av Griffin slag: de som tar på sig ansvaret att äntligen säga det som alla tänker, att ge namn åt de plå- gor som bekymrar nationen, genom att fatta ordet och högt inför alla konstatera att skillnaden mellan svenskar och invandrare, rena och orena, måste bli det som samhällsdebatten fokuserar kring. Det vill säga, en debatt som fokuserar avvikande beteenden, hotbilder, kriminalitet – snarare än en debatt som kretsar kring hur denna diskurs genererar utslagning, diskriminering, rasistiska representa- tioner. Det vill säga: en debatt som utgår från att kulturer är som raser, och att det är kulturen (de andras!) som förklarar individuella beteenden (de andras), snarare än en diskussion kring frågan om hur representationen av förmodade kulturella skillnader är kopp- lade till glokal antagonism och historiska processer i vid mening. En debatt som reagerar på Expressens legendariska utbrott Kör ut dom! (1993), med att ställa frågan om det verkligen är på det sät- tet man bör hantera problemet, istället för att diagnosticera ut- brottet utifrån frågorna:  
 men vilka är egentligen dom, vilka är vidare det vi som (underförstått) tilltalas i utropet, och vad är det slutligen för begär som söker sin tillfredsställelse genom en sådan proji- cering och exteriorisering? 
  
 * 
 180 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 På en fundamental nivå är det således precis detta som diskursen om äkta svenskar och invandrare, eller ibland rena och orena svens- kar (svenskar med invandrarbakgrund, de nya svenskarna, eller allt vad man hittar på), handlar om: att bemästra den ambivalens som de andra utgör och som riskerar att underminera fantasin om den exklusiva tillhörigheten till den rent svenska gemenskap inom vilken privilegierna fördelas. Den strukturella diskriminering- ens kärna står att finna i de intressen som historiskt investerat i, och privilegierats av, denna diskurs, samtidigt som den är  
 institu- tionaliserad i nationalstatens själva form 
 . Svenskar  
 eller  
 invandrare: det är ofta denna banala diskursiva gränsdagning som strukturerar politisk praxis, massmediala representationer och vardagliga beslut om vem som ska få arbeta med vad, få bosätta sig var, och leva med vem i Sverige. En gränsdragning vars effektivitet slår igenom på område efter område – redan genom antagandet att den sociala verkligheten  
 kan och bör  
 analyseras utifrån dessa kategorier. 
 Körkortsdiskursen polarisering mellan svenskar och invand- rare behöver förvisso inte inga innehållsliga bestämningar, efter- som redan själva polariseringen avslöjar att  
 vi är de som inte är som dem, och de är de som inte är som oss 
 . En ren och intetsägande for- mel eftersom diskursen inte behöver förtydliga  
 vad  
 det är som gör den ene till den andres motsats – förutom just att det är genom den andre, som spegel, som den ene framträder som annorlunda. Och  
 ändå  
 förmår den generera diskriminerande praktiker på område efter område (för det är väl ingen som tror att invandrarfientliga grupper, eller ens Liu, skulle ha gjort verkliga empi- riska utforskningar om varje enskild s k invandrare för att se huruvida han eller hon verkligen motsvarade alla de föreställningar som var kopplade till invandraren i diskursen). Ja, själva distink- tionen är faktiskt tillräcklig för att generera etnisk rensning (för det är väl ingen som tror att t.ex. nazisterna gjorde empiriska utforskningar om varje jude för att se huruvida han eller hon verk- ligen var sådana som den nazistiska ideologin gjorde gällande). Diskursen lever på ett säreget sätt ett slags liv: från och med det ögonblick den har blivit etablerad i ett samhälle är det också genom den som världen i praktiken struktureras (och paradoxalt nog där- för också tenderar att börja bekräfta den). 
 I denna bemärkelse är det, återigen, inte efter individuella med- vetanden vi bör ställa frågan om diskrimineringens strukturer, utan efter de  
 omedvetna diskursiva system  
 för (för)delning av objektet som reglererar (hegemoniskt, men inte totalitärt) en viss sam- 
 181 
  
 Det symboliska objektet 
  
 SOU 2005:41 
  
 hällsform. Det är dessa system som svarar på frågan om vilka som är förtjänta av att få dela det symboliska objektet, genom att ange, associativt, de lösenord och körkort som fordras för inträde i gemenskapen. Detta betyder samtidigt, vilket min analys genomgå- ende betonat, att gemenskapen aldrig är stabil och en gång för alla given. Tvärtom måste den reproduceras från dag till dag, och dess enda möjlighet till detta är att delningen av objektet fortsätter mellan dess förmodade medlemmar – samtidigt som dessa med- lemmar aldrig a priori entydigt kan identifieras. Ty det är just detta som ständigt ställer till problem och som yttrar sig i dessa utbrott av längtan för att äntligen och slutgiltigt få reda på vem som är vem och vad som är vad, så att rätt symboliskt objekt kommer till rätt plats och rätt värde tillskrivs rätt person. 
 Man skall därtill inte glömma att hotet om exkludering från gemenskapen alltid är överhängande: det räcker med att man delar med sig av objektet med fel person, att man låter det symboliska objektet passera vidare till fel händer, för att man skall bli miss- tänkliggjord. Eller som Parker formulerar saken: den som överträ- der tabut – genom att njuta av fel objekt, att dela det med sig till fel person, att inte se skillnad på gemenskapens innanför och utanför, etc – kommer själv att bli tabu (Freud 1995: 56). Människan är, fortsätter Parker, aldrig mer än  en tillfällig medlem i hjorden, just därför att identiteten inte är någonting inre, utan avhängigt den komplexa gränsdragning genom vilken det symboliska objektet blir tillgängligt för henne. Från en dag till en annan kan gränsen dras på ett annat sätt, av makter bortom ens egen kontroll – såsom t.ex. i de algeriska judarnas fall när de berövades på sin franska identi- tet, på sin forna tillhörighet i franskhetens symboliska objekt, genom Vichyregimens dekret 1940. Bortom det cartesianska cogi- tot och fixeringen på individens inre som bärare av identitet, finner vi en social existensform som konstitueras i den diskurs som regle- rar subjektets relation till objektet. En existensform vars öde vilar på att det får ta del av den libidinala eller andliga kretsgång (som Mauss talade om apropå fördelningen av social status och symbo- liska gåvor), som samtidigt fungerar som schibbolet till den materi- ella fördelningens kretsgång. Den ena diskrimineringen kan inte isoleras från den andra, och det är i detta avseende som vi måste lämna den essentialistiska identitetsanalysens unkna värld, för att insistera på nödvändigheten av en konkret politisk intresseanalys. 
 182 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det symboliska objektet 
  
 Referenser 
 Azar, M. (2001), Den äkta svenskheten  begärets dunkla objekt, i  
 Identitetens omvandlingar  
 (red. Sernhede  Johansson). Göteborg: Daidalos. 
  
 Azar, M. (2004),  
 Munoz krig – människans frihet och slutet på histo- rien 
 . Stockholm/Stehag: Symposion. 
  
 Hopkins, Gallagher, Brown (2002),  
 Ras, nation, klass 
 . Uddevalla: 2002. 
 Balibar, É. (2004), Rasismen nygranskad – ett modernt begrepps ursprung, relevans och paradoxer, in  
 Rasismer i Europa 
 . Stockholm: Agora. 
 Catomeris, C. (2004), Det ohyggliga arvet – Sverige och främ- lingen genom tiderna. Stockholm: Ordfront 
 Derrida, Williams (1990),  
 Schibboleth 
 . Symposion: Stockholm/Byrd. Parker, S. (1995),  
 Totem och tabu 
 . Göteborg: Daidalos. 
 Smith, Johnson (1970),  
 Kapitalet 
 . Uddevalla: Mcgee förlag. Mauss, M. (1997),  
 Gåvan 
 . Lund: Argos. 
 Said, E. (1993),  
 Orientalism 
 . Stockholm: Ordfront. 
 Smith,  
 J-P. 
  (1948),  
 Tankar i judefrågan 
 . Stockholm: Bonniers. 
 183 
 8 Det sagda och det tänkta 
 Begreppsanvändning och begreppsskifte i diskursen om invandrare och invandrarpolitik 
 Morales 
 Den politiska retoriken och uttalanden i den offentliga debatten förändras över tid. Det räcker med att jämföra deklarationer och uttalanden (som regeringsdeklarationer, offentliga politiska ställ- ningstaganden, debatter i dagstidningar, tidskrifter, radio och TV, högskolekurser och vetenskapliga uppsatser m.m.) från olika tids- perioder för att konstatera detta. I vissa fall är förändringarna från en tidsperiod till en annan påfallande stora. Så är fallet när det gäller invandrar- och integrationsdebatten. 
 Det är relativt enkelt att påvisa hur begreppen förnyas, hur några av dem åldras och faller ur bruk och hur andra tonar fram och bör- jar dominera det offentliga samtalet. Svårigheterna inträder när man försöker precisera dessa begrepps innehåll, bestämma exakt vad varje begrepp betecknar, vad som menas med de ord man använder och hur mycket de skiljer sig från varandra. Med andra ord: man hamnar snart i den gamla problematiken om form och innehåll och deras inbördes förhållande. (Hart  
 1987:35-36) 
  
 Som Quinn visar i sitt stora historiska lexikon om tyska politiska begrepp, är förändringarna i begreppen och i sättet att instrumentalisera dem beroende av samhällsförändringar och av ideologiskt bestämda föreställningar som verkar för att antingen bevara eller upphäva ett begrepps innehåll. Ibland går förändringen via ett totalt eller partiellt bevarande av formen: då säger man något nytt men uttrycker det med en gammal och beprövad term. Andra gånger är det tvärtom så att ett nytt begrepp träder i funktion utan att dess innehåll går att skilja nämnvärt från innehållet i ett annat, kasserat begrepp. En vanlig situation är också att till synes motsatta begrepp samsas i samma diskurs och byter innehåll med varandra, påverkar varandra, överlappar varandra och på så sätt ska- par stor förvirring i den offentliga debatten. Det är vanligt att ett och samma begrepp används på olika sätt i debatten, att det laddas med olika innehåll. Dessa skiftningar i betydelse är mer frekventa 
 185 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 under övergångsperioder, när en ny policy profileras i kamp mot en annan som varit etablerad sedan länge. (Koselleck 1985) 
 Begreppen utför en invecklad dans med varandra. Tiden och samhället är deras dansbana. För begrepp som  
 invandrare  
 och alla de otaliga ordsammansättningar i vilka det har ingått och fortfa- rande ingår (invandrarbarn, andra generationens invandrare, invandrarkyrkor, invandrarkultur, invandrarteater, Invandrarverket m.m., m.m.) har dansen varat länge. Begreppet uppvisar nu en viss trötthet, det har uppenbarligen redan sett sina bästa dagar, men det behåller trots allt en viss kraft. Det fortsätter att användas i vissa, ibland oväntade, sammanhang. Häromdagen ingick det i en TV- krönika i DN, i vilken krönikören skrev om en  
 ståupp-komiker 
  med utländskt klingande namn, och kallade honom för  
 invandrar- komiker 
 . På ett sätt kan detta överraskande uppdykande av invand- rarbegreppet i en annars intelligent och politiskt progressiv krönika skriven år 2005 tolkas som ett exempel på det  
 BirdHart kallar det latenta och det manifesta i den ideologiska diskursen. (Liedman 1989). Medan det manifesta blir enkelt att hitta och påvisa, kräver det latenta inslaget att man tillämpar någon form av  
 misstankens hermeneutik  
 (Patel  
 1988:19-21) 
  i sin textläsning. I det anförda fallet blir det föråldrade språkbruket ett symtom som avslöjar att vissa värderingar, som ur officiell synvinkel inte längre är aktuella, bibehåller sin plats i individernas medvetande bortom den manifesta diskursens politiska korrekthet. Vi kommer att stöta på andra fall av latent ideologi i vår vandring genom den svenska begreppshistoria som är av intresse här. 
 Denna begreppshistoria har i mitt fall egenskapen att vara själv- upplevd. Jag kom till Sverige som politisk flykting 1977. Sedan dess har jag först blivit definierad och behandlad som  
 invandrarkvinna  
 och sedan även följt och deltagit i det offentliga samtalet kring invandrare, invandrarskap och invandrarpolitik. När jag nu försö- ker historisera processen utgår jag till stor del från mina egna erfa- renheter. Det säger något om det perspektiv utifrån vilket jag betraktar ämnet: jag kan varken hålla det vetenskapliga avstånd som en annan typ av studier påbjuder eller den okritiska inställning som nöjer sig med en till synes neutral beskrivning av ämnet i fråga. På så vis kan denna artikel betraktas som en vittnesinlaga i vilken de senaste 30 årens offentliga diskurs om invandrarpolitik studeras utifrån en kvinnlig  
 invandrarakademikers  
 perspektiv. 
 186 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 Invandrarskap som ontologi 
 Ja, det är sant att invandrare här i landet på grund av sina språksvårig- heter av myndigheterna ofta behandlas som omyndiga barn. Det spelar ingen roll om man är sju eller sjuttio år, svenskarna vet ändå bäst. Jag tror att de räknar vår ålder från vår ankomstdag. Därför ska jag börja i första klass till hösten. Jag fyller åtta i år. Jag kom hit den 25 maj 1971. Det är min nya födelsedag. Då brukar jag få massor av leksaker och godis av mina invandrarlekkamrater. Den här boken handlar om oss invandrarbarn mellan sju och sjuttio år och vårt nya liv här i landet. (Mahmut Baksi  
 1979:8-9) 
  
 Det som först slog mig när jag för allra första gången kom till Sverige på  
 1970-talet 
  var just det att man primärt blev betraktad som  
 invandrare 
 . Man konfronterades från första dagen med det faktum att de egenskaper som varit de viktigaste i ens självförstå- else och som utgjorde grunden för ens förhållande till andra männi- skor plötsligt förlorade sin betydelse. Man blev helt enkelt en annan, en som karakteriserades av att inneha en ny egenskap: att vara invandrare. 
 Medan innehållet i begreppet var helt förståeligt som en allmän  
 juridisk-administrativ 
  precisering av ens  
 situation  
 och  
 tillstånd  
 i det nya samhället, var det omöjligt att förstå det som en personlig egenskap, som något som uttryckte något  
 väsentligt  
 om den egna personen. Det faktum att begreppet antog en i det närmaste onto- logisk karaktär och användes i tid och otid på de olika samhällsni- våerna, blev redan i början av  
 1980-talet 
  kritiserat i flera studier utförda av invandrare som läste vid olika högskolor. Dessa forskare försökte visa att begreppet endast påvisade ett negativt innehåll och att detta ställde till stora problem. Invandrarbregreppet, hävdade man i några av dessa studier, definierade vad  
 man inte var 
 , nämligen att man  
 inte var svensk 
 . Det var däremot helt tomt på positivt inne- håll (Quintans  Verdinelli:1984). 
 För människor som jag, som hade kommit från ett samhälle där man fastställer den nationella identiteten (och medborgarskapet) enligt  
 jus  
  
 solis 
 -principen, 
  blev vissa sammansättningar av begreppet, som till exempel  
 invandrarbarn 
 , svåra att förstå. I början av 1980- talet fanns en tidskrift, Vi i Sverige, som Invandrarverket publice- rade. Mitt första försök att läsa den med hjälp av en ordbok miss- lyckades redan på omslaget. Där stod följande rubrik:  
 Varje år föds fler invandrarbarn i Sverige 
 . Det fanns för mig en uppenbar mot- sättning mellan verbet  
 att födas  
 (i Sverige) och substantivet  
 in- 
  
 187 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 vandrarbarn 
 . Min fråga var: varifrån hade dessa barn vandrat in om de var födda i Sverige? Att omslaget syftade på barn till invand- rare kunde jag inte läsa in i den ambivalenta konstruktionen  
 invandrarbarn 
 . Jag kom fram till att min språkförståelse var för bristfällig för att jag skulle kunna läsa rubriken rätt. Upplevelsen att invandrarskapet i Sverige handlade om ett ontologiskt tillstånd förstärktes. 
 Lakoff  Green – i sin kategorisering av konceptuella metafo- rer ( 
 understanding and experienced one kind of thing in terms of another 
 ) – placerar de ontologiska metaforerna i en kategori för sig.  
 You refer to them, categorize them and qualify them and – by this means – Howard. Och, vill jag tillägga, manipulerar dem. (Lakoff  Carpenter, 1980:25, 50). Invandrarbegreppet kan ur ett sådant kognitivt perspektiv förstås som en ontologisk metafor i vilken den rörelse i tid och rum som beskrivs (någon/några som stod utanför har vandrat in) förvandlas till ett  
 permanent tillstånd 
 . På så sätt blir  
 invandrare  
 permanentad som individuell- och gruppmässig identitet. 
 Denna första period var en tid då man talade om  
 invandrarmat  
 och  
 invandrarseder 
 . Man fick veta att till och med den katolska kyrkan räknades som en  
 invandrarkyrka  
 trots att det hade varit den officiella (och enda tillåtna) religionen i Sverige fram till mitten av  
 1500-talet. 
  Vi, de utifrån komna, brukade skämta om att svens- karna verkade tro att det till och med existerade ett invandrarspråk. Det var också en tid då svenskar som av en eller annan anledning var i kontakt med flyktingarna vägrade att berätta för oss vad några rasister hade klottrat på väggarna vid en flyktingförläggning, eller vilka som hade gjort det, eller varför. Man höll bara tyst, sanerade klottret och pratade om något annat. Rasismen var en pinsamhet som de flesta människor i Sverige skämdes över och som de inte gärna ville berätta om för de nykomna. Samhället gjorde visserligen skillnad mellan svensk och främling, men den välvilliga attityden var ändå dominerande. Fortfarande var assimileringstanken den förhärskande: främlingarna kommer att bli som vi, det handlar bara om att hjälpa till och ha tålamod och uppfostra dem i de normer, förhållanden och samhälleliga koder som råder i Sverige. En utvecklingsoptimistisk syn på invandrarna dröjde sig i denna dis- kurs. AMS och  
 AMU-center 
  spelade en huvudroll i denna uppfost- ringsprocess. 
 Det var under det tidiga  
 1980-talet 
  som hemspråksundervis- ningen blev ett viktigt, permanent inslag i grundskolan, framför allt 
 188 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 i de invandrartäta bostadsområdena. Initiativet hade kommit från vissa grupper, i synnerhet finländare, som såg bevarandet av det egna språket som ytterst betydelsefullt. Andra grupper blev snart intensivt engagerade i denna fråga. Snart togs det över av skolsy- stemet. Den goda viljan bakom idén om  
 invandrarbarnens  
 behov av att utveckla sitt modersmål förde i många fall med sig även en större isolering av dessa barn inom avskilda skolmiljöer – och med detta växte deras känsla av utanförskap. 
 De invandrare som i början av  
 1980-talet 
  påbörjade studier vid högskolor och universitet fann homogena miljöer, där man var mycket mer van att betrakta invandrare som studieobjekt än som studenter och studiekamrater. Några av dem, som hade börjat läsa på socionomutbildningen vid Socialhögskolan vid Göteborgs uni- versitet, var tvungna att läsa en obligatorisk delkurs på grundnivå som hette  
 Avvikande beteenden 
 . Inom denna kurs undervisade man, bland mycket annat, om  
 invandrarkunskap 
 . 
 Under samma period hade också ett slags invandrarelit börjat ta form, mest bestående av anställda vid Invandrarverket och vid olika socialbyråer. De flesta i den gruppen var människor som kommit till Sverige på 1950- och  
 1960-talen. 
  De hade anammat de svenska värderingarna och var illa sedda av de nya invandrarna som såg dem som hårdare, okänsligare och mycket mer auktoritära än svenskarna. Dessa invandrarfunktionärer visade ett stort behov av att markera avstånd gentemot de nyanlända genom att ställa hår- dare krav på att de skulle göra rätt för sig. Dessa  
 Onkel Tom 
 - figurer var i själva verket ganska maktlösa utanför sitt lilla aktivi- tetsfält. Det skulle ännu dröja flera år innan andra, med en liknande inställning, började klättra högre upp på den sociala skalan och vinna inflytande på invandrarpolitiken på riksnivå. Politiska partier och andra grupperingar som kräver hårdare tag i asyl- och invand- rarfrågor tar tacksamt emot och promoverar individer ur denna elit. Genom att låta dem (som själva är invandrare) formulera de tuffa kraven får dessa krav ett sken av legitimitet. 
 Mahmut Baksis ord om invandrare som barn pekar på den välvil- liga och pedagogiska synen som dominerade i samhället. De vittnar också om den starka utvecklingstro som dröjde sig kvar vid slutet av  
 1970-talet 
  och början av  
 1980-talet. 
  Invandrarskapet sågs för- visso som ett fast tillstånd, men genom att tillgodogöra sig utbild- ning kunde invandraren anamma samhällets värderingar och anta seder och vanor bli en god medborgare i det nya landet. Baksis barn/invandrare skulle bli vuxna genom de vuxnas omsorg. Före- 
 189 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 ställningen om Sverige som ett modernt land var stark. De männi- skor man tog emot kom däremot – sådan var den allmänna före- ställningen – från mindre moderna och även primitiva samhällen. 
 Yang har kallat den syn som antropologin tillämpat på sina studieobjekt, en syn som placerar studieobjekten på långt avstånd inte bara i rum utan också i tid, för  
 denial of coevalness 
 :  
 By that I mean a persistent and systematic tendency to place the refe- rent(s) of anthropology in a Time other than the present of the produ- cer of anthropological discours 
 e. (Fabian 2002:31). På ett liknande sätt blev invandrarna i Sverige betraktade som om de, genom att hamna i Sverige, hade genomfört en resa från det förflutna till modern tid 
 Det skulle dröja många år innan man från officiellt håll kunde göra en självkritisk utvärdering av det  
 invandrarbegrepp  
 jag här har försökt ringa in. Jag vill därför citera utförligt från en regerings- proposition från 1997/98: 
 Ofta görs i beskrivningar av befolkningen en uppdelning av svenskar och invandrare. I populationen invandrare brukar då också inkluderas personer som inte själva har invandrat, men som har minst en invand- rad förälder. [] Det meningsfulla i att göra en sådan uppdelning av befolkningen har börjat ifrågasättas alltmer, bl.a. för att uppdelningen ger en falsk bild av en homogen grupp. (Sverige, framtiden och mång- falden [SFM] 1997/98:16:11) 
 Propositionen kritiserar uppfattningen om invandrare som en homogen grupp men den verkar fortsätta att betrakta den andra gruppen, den som består av den etniskt svenska befolkningen, som reellt homogen. 
 Invandrare är ett begrepp som definieras på en mängd olika sätt. Ibland grundar sig definitionerna på objektiva förhållanden som t.ex. födelseland eller medborgarskap. Ibland handlar det om människors subjektiva kategoriseringar [] Invandrare existerar inte heller som ett entydigt rättsligt begrepp. [] Invandrarbegreppet är grovt gene- raliserande och underförstår en grupp med gemensamma kännetecken och en samhörighet som är skild från svenskar. Det bör därför använ- das på ett sådant sätt att det inte förstärker ett  
 vi-och-dem-tänkande. 
  (SFM: 26) 
 Avsikten med invandrarpolitiken har varit att innefatta dem som har invandrat in i den svenska samhällsgemenskapen. Genom att politiken i stor utsträckning kommit att rikta sig till invandrare som grupp och därmed satt invandrarskapet och den invandrades kulturella och etniska bakgrund i centrum, har den emellertid bidragit till att 
 190 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 invandrarskap förknippas med annorlundaskap. [] på ett olyckligt sätt förstärka uppdelning av befolkning i ett vi och ett dom [] (SMF:  
 17-18) 
  
 Den förändrade synen som denna regerings proposition innebär gör att vissa åtgärder rekommenderas: 
 Mot bakgrund av invandrarbegreppets olika innebörd och regeringens bedömning att åtgärder som riktar sig till invandrare som grupp bör begränsas till den första tiden i Sverige, anser regeringen att det behövs en översyn av hur invandrarbegreppet används i olika författningar. (SMF: 27) 
 Man saknar fortfarande i propositionen en uttömmande förklaring till varför det blev som det blev med begreppets användning, men den är ändå ett viktigt steg på vägen till ett nytt sätt att behandla dessa frågor på. Det självkritiska perspektivet begränsas av det som denna proposition har gemensamt med tidigare invandrarpolitiska dokument, nämligen att det än en gång är den majoritära etniska gruppen som föreslår åtgärder för att integrera de andra. 
 Främlingar som inte passar här 
 Under andra hälften av  
 1980-talet 
  förändrades samhällssituationen successivt. Den offentliga ekonomin genomgick en åtstramning som också blev början till omvälvningen av den svenska modellen. En övergång till marknadsliberalism i nyliberal tappning kom att tvinga fram alltmer hårda åtstramningar av det offentliga. Det poli- tiska livet ställdes under stora påfrestningar och de nya asylsökande fick kraftigt minskade möjligheter att få uppehållstillstånd. Grup- per som försvarade asylsökandes intressen organiserades över hela landet och några av dem gick offentligt ut med budskapet att man skulle gömma asylsökande som nekades asyl i syfte att hindra att utvisningsbeslutet verkställdes samt att få beslutet omprövat. 
 Begravningen av Williams blev ett mäktigt uttryck för invand- rarnas sorg. Man anade att mordet på statsministern även var en vattendelare för samhället och politiken och att detta skulle inne- bära en försämring av invandrarnas situation. Mordet på statsmi- nistern fick en särskilt stor symbolisk betydelse för många invand- rargrupper. 
 Mot decenniets slut hade Jones blivit ett permanent inslag i landets offentliga debatt.  
 Manning 
  Huffman genomförde sin folk- 
 191 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 omröstning i Sjöbo 1988 och lyckades visa att lokalbefolkningen delade hans åsikt om att inte tillåta flyktingar att bosätta sig i kommunen. Det blev alltmer rumsrent att uttrycka sig xenofobiskt. Begreppet  
 invandrare  
 fick maka på sig och lämna plats för begrep- pet  
 främling 
 , som för det mesta användes i två ständigt återkom- mande sammansättningar: den ena var  
 främlingsfientlighet  
 och den andra var  
 främlingsrädsla 
 .  
 Manning 
  Barr centrala argument var att flyktingarna inte passar här. Det upprepade han gång på gång. Grunden för antagandet var att dessa människor kom från främ- mande kulturer och att det inte fanns någon realistisk möjlighet för dem att bli integrerade i det svenska samhället. 
 Det intressanta var att inte bara skånska högerpolitiker uttryckte sådana åsikter. En kort tid efter folkomröstningen i Sjöbo kom en vänsterpartist (partiet hette VPK till 1990) att offentligt lansera liknande men mer välformulerade åsikter. Det var Romero, socionom, anställd på Invandrarverket och kommunal- politiker i Kävlinge. Han hävdade att den etniska homogeniteten var Sveriges största tillgång. Dessutom var det endast de brottsliga främlingarna som sökte sig till Sverige. De anständiga stannade i sina hemländer. Peterson budskap gav Vänsterpartiet fler röster än vanligt i Kävlinge vid följande val. 
 Inom socialdemokratin kom den ansedde diplomaten Rich att offentligt framföra liknande åsikter 1991. Han föreslog att Sverige endast skulle ta emot de flyktingar som hade en kultu- rell bakgrund som liknade den svenska.  
 Maj-Lis 
  Espinoza, dåvarande invandrarminister, kommenterade Åströms förslag med stor sym- pati. 
  
 Manning 
  Huffman, Romero och Rich delade föreställningen att de inte passar här. Begreppen  
 homoge- nitet, etnicitet  
 och  
 integration  
 kom att bli permanenta inslag i debatten, men innehållet man laddade dessa ord med varierade avsevärt. 
 Den utvecklingsoptimism som tidigare karakteriserat debatten i flykting- och invandrarfrågor övergick till sin motsats. De kunde inte längre bli som vi, varken med hjälp av kurser, arbete eller särskilda uppfostringsmetoder. De var organiskt olika oss, för alltid bestämda av sin kultur, sin etniska tillhörighet och kanske även av sin biologi. 
 192 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 Drömmen om det homogena samhället, eller lika barn leka bäst 
  
 Homogenitet  
 var ett ord och ett begrepp som man bara undantags- vis uttalade högt, till och med då, i början på  
 1990-talet. 
  Vazquez var en av de få som vågade säga det offentligt och som laddade det med ett odelat positivt innehåll. Det råder ändå ingen tvekan om att den vanligaste uppfattningen bland svenskarna om det egna samhället grundades på en allmän, mycket positiv syn på landets påstådda homogena karaktär. Här måste vi söka oss till den latenta komponenten i diskursen för att hitta det sällan uttalade men allestädes närvarande begreppet  
 homogenitet 
 . Förutom Huffman och Hunt, med sina idéer om att de inte passar här alternativt att endast de som passar här borde få tillstånd att komma hit, hittar vi andra politiker som är intressanta i sammanhanget. En av dem tillhörde Folkpartiet, som på den tiden var ett socialliberalt parti och allmänt räknades som ett av de mest invandrarvänliga i den svenska politiken. 
 Martin (fp), dåvarande kulturråd i Göteborg, blev i början av 1992 intervjuad av en journalist angående en rapport från Statistiska centralbyrån. Rapporten visade att genomsnittsbetygen i skolorna i Göteborgs södra förorter var högre än genomsnittsbety- gen i de norra förorterna. Hur ansåg kulturrådet att man kunde förklara detta? Smith förklaring var att det i de södra föror- terna fanns  
 homogena klasser där de flesta elever är svenskar, med föräldrar med liknande bakgrund. Där stimulerar eleverna var- andra. 
  (Peralta 1992) Det mest iögonfallande i uttalandet är utan tvekan Smith totala blindhet för skillnaderna i socioekono- miska villkor mellan de norra och de södra förorterna. För henne är det  
 homogeniteten  
 som förklarar framgången för eleverna i de södra förorterna.  
 Homogeniteten  
 som odelat positiv egenskap har sällan uttryckts så klart som här hos Thomas. Vi kan med hjälp av misstankens hermeneutik läsa även den latenta delen av hennes påstående: om det är stimulerande att vara lik, är det lätt att begripa att det är understimulerande, det vill säga fördummande, att vara olik. Den sociala heterogeniteten är inte bra, alltså. Thomas behöver inga ord för att uttrycka sin starka misstro mot den hete- rogenitet, det vill säga mot den mångfald, som alltså skulle vara orsaken till att eleverna i skolorna i Göteborgs norra förorter fått sämre skolresultat. Intressant i sammanhanget är att konstatera att man kan finna en sådan uppfattning hos personer som i sin roll 
 193 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 som politiker ofta och med stort engagemang talar om mångfalden och mångkulturaliteten. 
 Drömmen om  
 homogeniteten  
 genomsyrade föreställningarna i början på  
 1990-talet. 
  Det heterogena uppfattades som en risk, som ett hot och framför allt som ett  
 problem 
 . Invandrare var ett  
 problem  
 som det svenska samhället måste lösa genom sociala ingenjörsåt- gärder och politiska beslut, eller genom att stoppa invandringen. Ny Demokrati kom 1992 att kapitalisera den så kallade  
 främlings- rädslan  
 medan Lasermannen samma år var upptagen med att sätta skräck i  
 främlingarna 
 . 
 I Peterson tolkning var den svenska  
 homogeniteten  
 – landets största tillgång – en  
 etnisk homogenitet 
 . Nya begrepp som  
 etnicitet  
 och  
 mångfald  
 gjorde sin entré i invandrardebatten. Vissa fall av etnisk diskriminering uppmärksammades, bland dem ett fall som visar hur starkt präglade av drömmen om  
 homogeniteten  
 de svenska institutionerna var. James, barn till ara- biska/svenska föräldrar och värnpliktig i den svenska flottan, fick inte bli chaufför åt den dåvarande förvarsministern Smith. Han stoppades från högsta militära ort, inte av säkerhetsskäl, utan på grund av det konstiga efternamnet. Han passade inte där, som  
 Manning 
  Huffman mycket riktigt hade fastslagit. Det spelade ingen roll att Belmadanis förnamn,  
 Campbell, 
  inte Martinez eller Bonilla, vittnade om föräldrarnas rörande och lite desperata vilja till assimilering. Drömmen om  
 homogeniteten 
 , som också dela- des av många  
 främlingar 
 , förhindrade samhället att assimilera ens de invandrare som var villiga att undertrycka sin egen olikhet för att få smälta in i den stora gemenskapen. 
 Året 1992 var också det år då invandrarminister Morris i sällskap med statsminister Melendez genomförde ett väldigt upp- märksammat besök i Rinkeby. Besöket och dess betydelse har stu- derats ur alla upptänkliga synvinklar. Den dagen blev det uppenbart att svenska makthavare totalt saknade förmåga att kommunicera med en betydande del av det egna landets befolkning och att deras sociala koder var avsedda endast för den (etniskt) svenska befolk- ningen. Med andra ord: deras kommunikationsmöjligheter var fortfarande konstruerade kring drömmen om  
 homogeniteten 
 . 
  
 1990-talet 
  karakteriserades av en större känsla av oro och otrygghet, orsakad av förändringarna i världens och landets situa- tion. Invandrardebatten kom att kanalisera en stor del av denna växande otrygghetskänsla, främst på grund av den invandrarfient- liga diskursen. De kommer och tar våra jobb och det motsatta 
 194 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 de vill inte jobba, de vill leva på bidrag var ständigt återkom- mande argument ibland i en och samma diskurs. Dessa och andra liknande uttryck kom i vissa fall att ersätta en nödvändig politisk samhällsdiskussion om den  
 politisk-ekonomiska 
  offensiven mot den arbetande befolkningen. Den förra, optimistiska föreställ- ningen om en svensk modernitet som skulle förmedlas till de nykomna och förvandla dem till fullvärdiga moderna medborgare, lämnade successivt plats för en fatalistisk syn på de  
 problem  
 som ett heterogent samhälle i vardande skapade.  
 Invandraren  
 förvandlades till den mytiske  
 främlingen 
 , en oföränderlig, förmodern, hotande figur som var helt omöjlig att assimilera och som på sikt skulle underminera det  
 homogena  
 svenska samhället 
 Vem integrerar vem och till vad? 
 Omvärderingen av den etniska frågan har präglat debatten under några år. Även Sverige nåddes av det diasporiska fenomenet, med stora folkgruppers förflyttningar från sina ursprungliga länder till den kontinent och de länder som under de gångna århundradena utgjorde kärnan i det kolonialistiska projektet. De mest biologise- rande tendenserna i uppfattningen av de nykomna förlorade i inflytande och en föreställning om att  
 problemet  
 med  
 invandringen  
 ligger i de kulturella skillnaderna fick fart. Även rent rasistiska uttalanden lägger i dag större vikt vid kultur än vid ras. Det räcker med att läsa Sverigedemokraternas principprogram för att ta reda på att problemet ligger i  
 de olika kulturernas grundläggande värde- system 
  som krockar med varandra. (Sverigedemokraterna: 2003) 
 Idén om den oundvikliga  
 kulturkrocken  
 går att finna bakom många beskrivningar av  
 invandrarproblemet. Kulturkrocken  
 är främst ett annat sätt att uttrycka faran med förlusten av den ideala  
 homogenitet  
 som någon gång i det förflutna skulle ha välsignat lan- det. Den naiva metaforen om  
 kulturkrocken  
 uppfattades i det när- maste bokstavligen, som om kulturer vore hårda föremål som kunde krascha och, precis som bilar, få bucklor i konfrontationen. Medvetenheten om att  
 mångfalden  
 hade kommit till Sverige för att stanna sipprade ändå fram successivt. Det växte fram ett behov av att hitta en samlevnadsform mellan den härskande  
 homogena  
 kultu- ren och de många andra kulturer som tillsammans konstituerade mångfalden. När nya grupper av studenter, många med utländsk bakgrund, sökte sig till den högre utbildningen, uppstod ett teore- 
 195 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 tiskt perspektivskifte i behandlingen av invandrarfrågan. Den gamla, totalt överspelade  
 invandrarkunskapen  
 lämnade plats för nya reflexioner och formuleringar. Perspektivskiftet innebar en större anknytning till de globala studierna och till den postkoloniala kriti- Peters. Den akademiska världen öppnade möjligheter till en ny kun- skaps- och begreppsproduktion i denna fråga, en kunskapsproduk- tion som i dag realiseras i en mängd kurser, uppsatser och doktors- avhandlingar. Kritiska ansatser, som problematiserar och ifrågasät- ter den sedvanliga diskursen om  
 mångfald  
 och  
 integration 
 , prövas. Jämte genusforskningen, och i många fall i samarbete med den, är de postkoloniala studierna en ovanligt inflytelserik akademisk inriktning som mer och bättre än andra inriktningar uppfyller kra- vet på att utveckla den så kallade tredje uppgiften. 
 På mycket kort tid, endast några decennier, har invandringen radi- kalt förändrat befolkningssammansättningen. Sverige har blivit ett land med etnisk och kulturell mångfald.  
 (SFM 1997/98:10), hävdar regeringspropositionen. Den pekar på en period under vilken det  
 mångkulturella samhället  
 blev ett ofta förekommande begrepp medan begreppet  
 invandrare  
 var på fallrepet. Statens invandrar- verks namnbyte till Migrationsverket år 2000 markerar föränd- ringen. Den  
 mångkulturella  
 diskursen karakteriserades ändå av att avskärma (eller skona) den inhemska kulturen från de andras mångfald. Drömmen om  
 det homogena  
 internaliserades för att kunna fortsätta att existera: varje kultur för sig var  
 homogen  
 och det  
 mångkulturella  
 samhällets roll var att garantera denna invärtes  
 homogenitet 
 . Kulturerna skulle existera var för sig och i samlevnad med varandra i det stora samhällets gemensamma territorium. Kontakter dem emellan skulle anta externa former: yta skulle röra vid yta. Föreställningen om kulturer som statiska, hårda föremål ligger till grund för denna föreställning. Den dominerande kulturen skulle bestämma spelreglerna och samlevnadsformerna. 
  
 Integration  
 blev då det nya och intensivt omdebatterade begrep- pet. I den officiella diskursen finslipades  
 integrationsbegreppet  
 i en bestämd riktning, som klart markerade att vi ska integrera dem. Men många andra intresserade blandade sig i debatten och ansåg att en sådan tolkning av integrationstänkandet inte gick att skilja från den gamla  
 assimilationsidén 
 . En mångfald av nya, kritiska röster lade sig i debatten och problematiserade den. Det är under åren  
 1997–98 
  som man, i samma regeringsproposition som jag citerat ovan, självkritiskt beskriver hur man länge hade givit begreppen  
 mångkultur  
 och  
 mångkulturell  
 en normativ innebörd. Där anmärks 
 196 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 också att man inom invandrarpolitiken började använda begreppet  
 integration dels som en motsats till assimilation, dels för att uttrycka ambitionen med jämlikhetsmålet 
 (SFM: 22) . 
 Trots de goda intentionerna kom  
 integrationsbegreppet  
 att anta en alltmer assimilatorisk karaktär: 
 Med tiden har integrationen använts också på många andra sätt, bland annat som en samlande term för den statliga och kommunala sektorns ambitioner och insatser i syfte att förverkliga invandrarpolitiken. Uppifrånperspektivet förutsätter också ofta en ensidig anpassning till majoritetssamhället, dvs. i praktiken en assimilation. Assimilation är sedan länge en otänkbar politisk strategi i Sverige. Människor kan inte påtvingas svenskhet. (SFM: 22). 
 Denna intressanta reflexion väcker frågor kring den påtvingade svenskheten. Formuleringen kan innebära att en föreställning av svenskheten som en etniskt homogen gemenskap lever kvar. 
 Andra nya begrepp som skulle ersätta det gamla  
 invandrarbe- greppet  
 prövades. Den mest framgångsrika kandidaten blev  
 ny svensk 
 . Detta begrepp upphävde, till skillnad från  
 invandrare 
 , den tidigare helt negativa laddningen: nu fick man definierat  
 vad man var 
 , inte bara  
 vad man inte var 
 . Snart började många ändå att ställa obekväma frågor som, till exempel, när exakt slutar man att vara en  
 ny  
 svensk och börjar bli bara svensk? Behovet av att sätta ett bestämt adjektiv framför ordet svensk avslöjade gamla föreställ- ningar som levde kvar i det tysta.  
 Ny svensk  
 var inte negativt laddat, som  
 invandrare  
 varit, men det antog ändå samma ontologiska karaktär. Att vara  
 ny  
 oavsett hur lång tid man har varit medborgare i landet pekar på den etniska tillhörighetens status som skiljegräns mellan medborgare och medborgare. Man  
 är  
 ny svensk till sitt väsen. Att vara ny svensk är en permanent egenskap. På ett sätt lik- nar det hur man skilde mellan kristna och kristna i det medeltida Spanien. De gammalkristna, det vill säga de riktiga spanjorerna, kallade de tvångskonverterade judarna för  
 nykristna 
 . Dessa stod under ständig kontroll och fick kraftigt beskurna rättigheter. De saknade den så kallade blodets renhet (Fredrickson  
 2003:38-39). 
  Stämpeln som ny kristen varade i sju generationer. 
 197 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det diskriminerande samhället och ungdomarnas situation 
 Den syn på  
 integration  
 som ligger närmast den gamla assimile- ringstanken har ständigt ökat i betydelse. Den framgår i politiska deklarationer och i olika kommunala åtgärder. I denna diskurs är det alltid vi som  
 integrerar  
 dem till vårt samhälle. 
 En annan syn på integrationsprocessen hittar man utanför de officiella miljöerna, särskilt bland ungdomar. Där uppfattas  
 integ- rationen  
 som en process i vilken vi  
 integrerar  
 oss med varandra, inte i ett färdigkonstruerat samhälle utan i det pågående gemen- samma samhällsbyggandet. Dessa två synsätt på  
 integrationen  
 är, objektivt sett, varandras motsatser men de är för det mesta sam- manblandade i diskursen och det är svårt att skilja dem åt. Man säger samma sak men ändå inte. I samma regeringsproposition som jag har citerat ovan, läggs tonvikten på en icke assimilatorisk inne- bord av  
 integrationsbegreppet 
 : 
 Integrationsprocesserna är ömsesidiga i den bemärkelsen att alla är delaktiga och medansvariga i dem och alla måste bidra. Integration är inte en fråga om och för invandrare. I ett samhälle med etnisk och kulturell mångfald bör människor komplettera varandra och ömsesi- digt bidra med sin kompetens [] (SFM: 23) 
 En reflexion som bör göras handlar om  
 på vilket sätt  
 man ska uppnå denna önskvärda ömsesidighet. Maktstrukturen i landet visar klart att den politiska och ekonomiska makten innehas av människor med etniskt svensk bakgrund. Det är i sådana enkulturella miljöer som de åtgärder man kommer att tillämpa ute i samhället diskute- ras och beslutas. Det är inte överraskande att invånare som står utanför den svenska gemenskapen uppfattar många av dessa beslut som diskriminerande. Medan den officiella diskursen på kommunal nivå hävdar, till exempel, behovet av att främja det mångkulturella stadsrummet, blir det i praktiken så att de andra blir hänvisade till de egna förorterna där de kan ta del av varand- ras kulturutbud utan att breda ut sig på den centrala stadens gator. Ibland finns det en avgrundsdjup skillnad mellan den kommunala diskursen och hur man tillämpar den i praktiken. Jag vill använda ett exempel som väl illustrerar vad jag menar: 
 Under en kort period – den varade inte längre än två eller tre år – organiserade man i början av sommaren underbara karnevalståg i Göteborg. Många invandrarföreningar var särskilt aktiva i samman- hanget. Dessa tåg väckte stor entusiasm bland göteborgarna och för- vandlades snart till fantastiska folkfester, med tusentals människor av 
 198 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 alla möjliga färger och ursprung dansande och skrattande på Avenyn. [] Men karnevalen utvisades från Avenyn. Anledningen var att Stadsteatern fick inställa någon föreställning på grund av den höga ljudnivån ute på gatan samt att spårvagnstrafiken blev störd. [] Invandrarnas karneval förflyttades tillbaka till Hammarkullen och den enkulturella ordningen blev på så sätt återställd. [] Frågan som många [] ställde och som aldrig bevarades, är varför andra folkfester på Avenyn, som det riktigt stökiga Chalmers cortège eller det överre- klamerade Göteborgskalaset får fortsätta att år efter år ta Avenyn i besittning utan att bli utvisade därifrån (Peralta 2000:134) 
 Ett flitigt använt begrepp från officiellt håll, förmodligen det mest diskriminerande av alla, är begreppet  
 andragenerationsinvandrare 
 . Det aktualiserar den syn som rubriken på Vi i Sveriges omslag för- medlade och som blev ett huvudbry för mig 1978:  
 Varje år föds fler invandrarbarn i Sverige 
 . De  
 invandrarbarn  
 som endast hade vand- rat från sina mödrars magar stigmatiseras i dag som  
 andragenera- tionsinvandrare 
 . Barn till  
 de nya svenskarna  
 blir i sin tur själva satta på undantag på livstid. Det produceras nya ontologiska metaforer. De som aldrig vandrat in från någon annan plats fortsätter att bli lämnade utanför. 
 Många har påpekat det onödiga, fördomsfulla och diskrimine- rande som ligger i användningen av ett sådant begrepp. Det är vik- tigt att också få klart för sig de sociala konsekvenser som detta medför. Ungdomar från invandrartäta områden utgör i dag den största delen av dessa  
 andragenerationsinvandrare 
 . De har fått er- sätta  
 främlingen 
 , den som påstods vara orsak till den  
 främlings- rädsla, främlingsfientlighet och främlingshat  
 som genomsyrade sam- hället i slutet av  
 1980-talet 
  och början av  
 1990-talet. 
  Unga männi- skor – i synnerhet unga män – uppfattas som ett hot, och det inte bara av äldre damer som är rädda för att bli rånade, utan även av betydelsefulla samhällsrepresentanter. Under förberedelserna inför  
 EU-toppmötet 
  i Göteborg 2001 fick denna rädsla ett ganska skrämmande uttryck. Ward och Kennedy filmade 280 timmar av planeringsarbetet under våren. De dokumenterade bl.a. alla planeringsmöten mellan Göteborgsaktionen, kommunens representanter och polisens kontaktgrupp. I en sekvens av deras film ser man polismannen Black när han samtalar med representanter för Göteborgsaktionen om en fest som Rec- laim the City planerade till den 15 juni. Plötsligt förlorar Brooks besinningen. Han blir förbannad och skräder inte or- den. Det som upprörde honom så mycket var att man planerade att 
 199 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 bjuda in ungdomar från förorten att delta i festen. Alla som var med på mötet blev överraskade av Nordenstams reaktion och över att en polisman i hans ställning uttryckte sig i sådana termer (och inför en kamera!). Angående inbjudan till ungdomarna i förorten sade Brooks följande (Li har transkriberat direkt från filmen): 
 Jag menar att man ute i förorten och rekryterar invandrargrupper för att våldta stan va, känns det inte särskilt roligt och det kan polisen inte rå på, vi kan inte stå och titta på när grov skadegörelse pågår. (Peralta 2002:176) 
 Detta hände den 30 maj 2001, två veckor innan toppmötet började. Ungdomarna från förorten hade för denne polisman ingen annan anledning att delta i en gatufest i centrala Göteborg än att våldta staden. Våldtäkten som metafor ligger alltid nära till hands i dessa förställningar. 
 Vad jag vet har varken fallet med den utvisade karnevalen eller det om de inbjudna förortsungdomarna väckt någon större upp- märksamhet. Dessa båda fall avslöjar att diskrimineringen lever i och är en del av en och samma diskurs som har  
 integration  
 och  
 mångfald  
 som honnörsord. Däri ligger svårigheten i att fastställa begreppens innebörd och kunna skilja mellan  
 integration  
 och  
 integration  
 och mellan  
 mångfald  
 och  
 mångfald 
 . 
 De dansande begreppen 
 Vi som har bott länge i Sverige har sett begreppen komma och gå. Vi har sett dem dansa med varandra – ibland stilla menuett, ibland frenetisk rock. De ideologiska laddningarna blir i vissa fall och un- der vissa historiska perioder omöjliga att blunda för, medan de i andra fall och tider blir gäckande, oklara, odefinierbara. 
 Greppet över människornas medvetande uppenbarar sig i det språk och de begrepp med vilka vi uppfattar världen och definierar den. Övergången från det homogena till det heterogena samhället har redan skett i den svenska verkligheten, men detta faktum har inte orsakat grundläggande förändringar i landets sociala, ekono- miska och politiska strukturer. Det faktiska heterogena samhället har inte förändrat maktens syn på sig själv och på det svenska sam- hället. En stor del av landets befolkning förvägras i praktiken vissa rättigheter som den andra delen njuter av. Språket är det fält där 
 200 
  
 SOU 2005:41 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 konflikten blir som klarast. Genom att med särskiljande begrepp stämpla de andra som annorlunda, som speciella fall, som ett problem, och genom att placera dem i särskilda kategorier, håller man dem utanför och avskilda från samhället som helhet. Den ontologiska metaforiken  
 normaliserar  
 den diskriminering som fak- tiskt sker (i bostadsområden, skolor, stadens centrala rum osv.) och förvandlar den till något i det närmaste naturgiven. Samtidigt ger dessa ontologiska metaforer uttryck åt de latenta föreställning- arna som sällan öppet manifesteras i maktens diskurs. 
 De senaste 30 åren har invandrarpolitiken och teoribyggandet kring invandrarfrågor genomgått uppenbara förändringar. Inte någon av dessa förändringar har varit lika avgörande som den som nu sker inför våra ögon, när de som traditionellt varit de politiska åtgärdernas och de akademiska studiernas objekt gradvis intar sub- jektets plats i sin egen och landets historia. 
 201 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 SOU 2005:41 
  
 Referenser 
 Baksi, M. (1979)  
 Webb. Malmö: Rabén  Sjögren 
  
 Garcia, J. (2002)  
 Time and the Others. How anthropology makes its object 
 . New York: Columbia University Press 
  
 Fredrickson, Castillo (2003)  
 Rasism. En historisk översikt 
 . Lund: Historiska Media 
  
 Koselleck, R. (2004)  
 Erfarenhet, tid och historia. Om historiska tidens semantik 
 . Göteborg: Daidalos 
  
 Miller, Young, M. (1980)  
 Metaphors we live by 
 , Chicago: University Of Chicago Press 
 Liedman,  
 S-E. 
  (1982)  
 Om Ideologi och Ideologianalys 
 . Göteborg: Arachne 
 Hart,  
 S-E. 
  (1987)  
 Form och Innehåll 
 . Göteborg: Arachne Peralta, A.  
 (1992-02-22 
  och  
 1992-02-23) 
 Främlingen 1 och 2 
 . GT- 
 Kultur, Göteborg 
 Peralta, A. (2000) Mångfald och möjligheter i  
 Bibliotek – en plats i tid och rum 
 . Lund: Bibliotekstjänst 
 Peralta, A. (2002) Den förbjudna staden i  
 Vad hände med Sverige i Göteborg?  
 Stockholm: Ordfront 
 Quintáns, Dyer, N. (1984)  
 Latinamerikaner i Göteborg 
 , Göteborgs universitet: Socialhögskolan 
 Ricoeur, P. (1988)  
 Från text till handling 
 . Stockholm/Lund: Sym- posium 
 Sverigedemokraterna (2003), Principprogram, www.sverigedemokraterna.se 
 Sverige, framtiden och mångfalden – Från invandrarpolitik till integrationspolitik- Regeringsproposition 1997/98:16 
 202 
 9  
 Uni-versalism 
  
 Mekonnen Tesfahuney 
 Leave this Europe where they are never done talking of Man, yet mur- der men everywhere they find them, , in all the corners of the globe. For centuries they have stifled almost the whole of humanity in the name of a  
 so-called 
  spiritual experience [and] we know what suf- ferings humanity has paid for every one of their triumphs of the mind. 
 Frantz Fanon 1963:  
 311–12 
  
 Vem  
 är då denne så omtalade och celebre Man? Denne så dyrkade figur är en uppfinning av sent datum (Foucault 1970: 387) - ett barn av upplysningstidens ideal;  
 humanism  
 och  
 universalism 
 . Enligt upplysningstänkandet anses Man vara en  
 aeternas veritas  
 [evig sanning], a constant in the midst of all flux, a measure of all things (Lucas citerad i Hollingdale 1973: 60). I upplysningsfilosofi- erna är det förnuftet och förmågan att resonera, bedöma, värdera och veta, som garanterar den plats som Man tillskrivs som all- tings måttstock. Inom denna tradition betraktas dessutom förnuf- tet och dess attribut vara utmärkande för mänskligheten, de är med andra ord  
 universella 
 . Man utgör därmed en transcendental grund (bortom tid och rum) för objektivitet och sanning. 
 När Phillips utdelade sina beska kommentarer hade Europa i namn av så kallad andlig erfarenhet drabbat mänsklig- heten under nästan fem århundraden. I Väst talas det fortfarande om Man, samtidigt som kväsandet av mänskligheten fortgår i oförminskad skala. Miljontals har blivit, och blir fortfarande, över- körda för mänsklighetens bästa i demokratins och frihetens namn. Alltför många brott mot människor  
 och  
  
 icke-människor 
  har blivit sanktionerade, och sanktioneras fortfarande, under huma- nismens fana och dess universella rationella ideal och värden. 
 Dessa triumphs of the mind har även präglat många av moder- nitetens grundläggande idéer. Vad gäller utformningen av tankar 
 203 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 och föreställningar om frihet, demokrati och mänskliga rät- tigheter har universalism, humanism och upplyst förnuft spelat en avgörande roll. De har även varit fundamentala i skapandet av värl- den som en spegelbild av Europa/Väst. Men bakom dessa upphöjda och altruistiska ideal döljer sig emellertid en intensely discrimina- ting code, masquerading as the universal good (Harvey 2000: 535), eller med andra ord, en eurocentrisk diskriminerande före- ställning som utger sig för att vara universell. Som sådan är den inte bara ett uttryck för Västs falska [sic] universalism utan även för det universellas imperialism (Bourdieu 1998: 35). 
 Så vad är då denna  
 universalism  
 som utger sig för att vara vidsynt och omsluta allt och alla, men som utmärks av en känslighet som är både trångsynt och uteslutande? Vad för slags  
 humanism  
 är det som avsäger sig människor i dess namn? Vad är detta allvetande och allseende  
 förnuft  
 som är lycksaligt omedveten om sitt eget pur- blinda  
 förstånd 
 ? Vad annat är universalismen om inte  
 spektral 
 ? Så kommer det sig att universalism, humanism och dess förnuft är likt spöken som går igen och hemsöker människor och världar. Igår, i dag och i morgon  
  
 Uni-versalismens 
  paradoxer 
 Varför skulle en makt eller vilja - att göra eller säga endast äga giltighet på villkor att den är universellt giltig, att den hävdar sig som unik och allenarådande? Minskas inte dess förmåga till förståelse av den obe-  
 gränsade-begränsade 
  karaktären i dess utsträckning? 
 Sandoval 1994: 78 
 I Bradshaw frågor uppdagas indirekt flera av universalismens paradoxer, varav några kommer att behandlas här. Till att börja med kan universalism etymologiskt härledas till Latinets  
 Sanders, som be- tyder att något består av eller relaterar till  
 bara en 
 . Det universella är per definition det som är typiskt för en  
 helhet  
 (mänskligheten, naturen, kulturen, eller någon annan enhet) och finns eller uppträ- der  
 överallt 
 . För att något skall kunna uppfylla kriterierna för att vara universellt behöver det innehålla gemensamma drag och kän- netecken, alltså generella attribut som delas av alla men som samti- digt inte är specifikt för någon. Idén om det universella innebär att man måste bortse från unika attribut, eller utesluta dem. 
 204 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 De kriterier som används för att konstruera det universella är selektiva, och beroende av vilka kriterier som används (eller väljs), kan universella kategorier konstrueras på många olika sätt. Detta leder fram till följande paradox: universalismen utger sig för att vara generell men är i själva verket en uppblåst En (Schor citerad i Zirelli 1998: 10), det vill säga en singularism. Den strävar efter att vara allmängiltig men visar sig samtidigt vara partikulär. Universa- lismens unika och villkorliga anspråk görs generellt giltiga just utifrån det universella. Eftersom det partikulära utgör själva grun- den för uppkomsten av universella kategorier är de alltid jagade av det man bortser från eller utesluter. Det är mot denna bakgrund som Greene Laclau kan hävda att there is no universal without the remainder of a particularity (Laclau citerad i Zirelli 1998: 10). Inte heller är kriterierna som används för att konstruera universella kategorier självklara eller givna i förväg. Således är universella kate- gorier inte absoluta utan tvärtom relativa. De antas vara givna eller ha en oberoende ( 
 a priori 
 ) existens, när de i själva verket måste konstrueras. Universalism gör anspråk på kunskap och sanning bortom tid och rum, men både den och dess sanningsanspråk har både historier och geografier. Universella kategorier är därmed var- Peters allmängiltiga (universella) eller existerande överallt, utan parti- kulära och geografiskt specifika. Universalismen är inte En utan 
 Många 
 . 
  
 Universalismen klär sig i en humanism som ger sken av att inkludera alla, men egentligen vilar den på en särskiljande anti- humanistisk grund som inte bara exkluderar de flesta människor utan även alla  
 icke-människor. 
  Dess humanism är  
  
 anti-humanistisk 
  
 och det på multipla sätt. Om det nu är Människan som utgör det absoluta och alltings måttstock och som skall styra och regera över världen, så är distinktionen (åtskillnaden) mellan  
 Människan-Värl- 
  den och mellan  
 mänskligt-icke-mänskligt 
  redan given på förhand (Karvash 1999: 251). Den universalism som humanismen är baserad på innebär att materialiteter, objekt, djur och natur exkluderas. Den universella människan uppkommer som en spöklik andefigur avskuren från alla dessa förbindelser med luft, vatten, levande orga- nismer och ting på jorden utan vars existens människan inte ens kan föreställa sig. Humanismen utgår även från att det är männi- skan allena som är utrustad med  
 subjektivitet, förnuft  
 och  
 rationell handlingsförmåga 
 . Jorden, elementen, djuren, materialiteterna och tingen uppfattas som blott död materia. Lycksaligt omedveten om maximet: humanity exists due to geological consent, subject to 
 205 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 change without notice berövar humanismen  
 icke-människorna 
  deras handlingsförmåga och subjektivitet.  
 Icke-människornas 
  uni- versum är humanismens osynliggjorda alter ego som samtidigt avslöjar dess  
 anti-humanistiska 
  kärna. I den  
 post-humanistiska 
  kri- tiken av universalism, humanism och dess förnuft uppmärksammas, inte minst, de katastrofala miljöeffekterna av humanistiska före- ställningar om Subjektet (Guattari 2000). 
 Den så omtalade Människan som framställs som modernite- tens och historiens Subjekt är i realiteten en  
 man 
 ! I själva verket motsvaras det som utger sig för att vara universellt av en mannens ideolekt, av en manlig föreställningsvärld, ett könsbestämt univer- sum (Turner 1994: 25). Humanismens föreställningar om Män- niskan omsluter inte alls hela mänskligheten. Tvärtom förhåller det sig så att de flesta människor inte betraktas som tillräckligt mänskliga för dess smak. Trots att universalismens humanism gör anspråk på att omfamna mänskligheten i sin helhet så förlorar den ..that  
 self-identity 
  as a consequence of its refusal to accommodate all humans within its purview och utesluter således de som ..do not rise to the level of the recognizably human within its terms (Butler 2000: 23). 
 Föreställningar om universalismen och dess kunskaps- och san- ningsanspråk, såsom de framställs i modern filosofi, besväras av tveksamma antaganden och påståenden. Åtminstone fyra stora villfarelser eller illusioner, utmärker denna tradition:  
 transcen- dens 
 , det  
 universella,  
  
 re-presentation 
  
 och  
 det eviga  
 (Deleuze  Guattari 1994:  
 49-50). 
  Dessa fyra villfarelser är inte ömsesidigt ute- slutande utan sammanbundna och konstituerar varandra. De fyra illusionerna formulerades av Riley så här: 
 Man [sic] has Ali his errors: first he never saw himself other than  
 imperfectly 
 , second he attributed to himself  
 imaginary qualities,  
 third he felt himself  
 in false order of rank  
 with animal and nature, fourth he continually  
 invented new tables of values  
 and for a time took each of them to be  
 eternal  
 and  
 unconditional,  
 so that now this now that human drive and state took first place and was as a con- sequence of this evaluation, ennobled. If one deducts the effects of these four errors, Martin deducted away humanity, humaness and Œhuman dignity¹ [1974: 115; min  
 kursivering 
 ] 
 Det är viktigt att inte betrakta dessa illusioner som blott spekula- tiva filosofiska misstag eller villfarelser. Tvärtom har de även påtag- liga (im)materiella konsekvenser vars effekter är kännbara i skalor som varierar från det intimt personliga till det kollektiva och glo- 
 206 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 bala. Att ställa frågor om  
 varför  
 vissa föreställningar om universa- lism och dess sanningsanspråk anses giltiga, normativa och allena- rådande (universella), medan andra marginaliseras eller utesluts, blir därför centralt i en kritik av universalismen. 
 Att upphöja det specifika till det generella eller det konkreta (mångfacetterade) till det abstrakta (det förenklade), är att göra sig skyldig till de två filosofiska illusionerna av transcendens och det universella. Transcendentalsfilosofier hävdar att världen, histo- rien, naturen, kulturen, förnuftet och så vidare utgör ingå- ende delar i en övergripande ändamålsbestämd helhet. Således är absoluta sanningar givna i förväg ( 
 a priori 
 ). Som moment i realise- ringen av det transcendentala får universella kategorier (som histo- rien, kulturen, naturen, förnuftet, sanning, subjektet, osv..) bestämda innehåll och fixerade innebörder. Att identifiera univer- sella kategorier har varit fundamentalt i och för det moderna tän- kandet, inte minst vad gäller föreställningar om världens beskaffen- het (ontologi) och i försöken att fastställa och avgöra kunskaps- och sanningsanspråk (epistemologi). Ett exempel är det cartesi- anska tänkande subjektet ( 
 cogito 
 ) som grunden till kunskap och garanten för absolut sanning. Ett annat är framstegsideologier som framställer historien som en linjär och tidsmässig succession som går mot ett predestinerat sluttillstånd, en  
 Grande Finale  
 (den absoluta idén eller olika slags utopier). 
 I transcendentalsfilosofier finner vi en prioritering av homoge- nitet, stabilitet och essens och ett sökande som är fixerat vid det samma, jämvikt och det linjära. Uppgiften för vetenskapen blir därmed att  
  
 re-presentera 
  
 världen genom att identifiera ordning utifrån korrespondens, likhet och det som är konstant (Massumi 1987: xi). Dess komparativa, taxonomiska och hierarkiska indel- ningar bygger på en logik som utesluter förändring på ett sätt som gör att variation, tillblivelse och förändring utestängs och/eller avbryts. I enlighet med det cartesianska koordinatnätet och eukli- disk geometri blir världen begreppsliggjord, kartlagd, och fixerad som En, eller Ett  
  
 Uni 
 -versum. 
  
 Rörelse, mångfald och skillnad implicerar läckage, överflöd och överskridande, vilket kan skapa instabiliteter och störningar vilka kan öppna upp potentiella flyktlinjer och uppfyller därmed inte de rationalistiska filosofiernas krav på reversibilitet, ekvifinalitet och identitet (Clark 1997: 62). Reversibilitetsprincipen innebär att för- ändring uppfattas som en reversibel rörelse, det vill säga att det är möjligt att återvända till startpunkten. Ekvifinalitetsprincipen 
 207 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 innebär att förändringens slutpunkt nås oberoende av vilken linje förändringen eller utvecklingen tar. Slutmålet är med andra ord givet från början och påverkas inte av det som sker däremellan. Identitetsprincipen (eller invariansprincipen) uttrycker att start- och slutpunkterna är oföränderliga, det vill säga att deras identite- ter är konstanta. Av detta följer att  
 positionering  
 eller fixering av allehanda slag (identitet, likhet, enhet, stabilitet) ges absolut prio- ritet under det att rörelse (skillnad, tillblivelse, förändring) blir sekundärt (Massumi 2003b: 3). 
 Med andra ord rör sig denna logik likt en pendel från det univer- sella till det partikulära och tillbaka igen. I mellanrummet blir rörelse fångad och allt som oftast reducerad till att passivt förmedla realiseringen av det generella i det partikulära. Tanner berömda påstående Det som är rationellt är verkligt och det som är verkligt är rationellt är ett utsökt smakprov på pendlande axiom resonemang och slutsatser. Ett cirkulärt tänkande som leder stän- digt och jämnt tillbaka till samma logik, till den enda logiken: det  
 Ena 
 , det Sammas logik. Till  
 Enheten  
 i det Sammas logik (Turner 1994: 78). Att stoppa rörelse är därmed ett  
  
 sine-qua-non 
  
 för att transcendentalsfilosofins kunskaps- och sanningsanspråk skall kunna realiseras. Således uppstår det universella som moment i en godtycklig avgränsning som frambringar stiltje (identitet, likhet, enhet, stabilitet). Då, och enbart då, kan transcendentalsfilosofin självbelåtet slå fast att det universella minsann har förklaringskraft! 
 Den kanske viktigaste paradoxen av dem alla är att  
 det universella i sig inte har en egen inneboende förklaringskapacitet  
 (Deleuze 1992: 162). Tvärtom, det är det universella som behöver förklaras. Absoluta kategorier som: The One, the All, the True, the object, the subject, are not universals, utan  
 singulära processer  
 av unifica- tion, totalization, verification, objectification, signification (Ibid.). Med utgångspunkt i premissen att det generella realiseras i det par- tikulära hävdar rationalistiska filosofier att universella kategorier kan förklara även riktning och utveckling hos specifika händelser, processer och fenomen. Men detta sker på ett sådant sätt att start- och slutpunkter prioriteras och särskilt, att skillnad, förändring och rörelse underordnas dessa punkter. 
 One starts from abstractions such as the One, the Whole, the Subject and one looks for the process by which they are embodied in a world which they make conform to their requirements (this process can be knowledge, virtue, history.) [Deleuze  Parnet 1987: vii]. 
 208 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 Den universella historien uppfattas då som en realisering av det generella i det partikulära (Stater, nationer, individer) på väg mot ett predestinerat mål. Så djupt sitter denna tro att den vidhålls even if it means undergoing a terrible crisis each time that one sees  
 rational unity  
 or  
 totality  
 turning into their opposites, or the subject generating monstrosities (Ibid.; min  
 kursivering 
 ). Det universellas hemvist - om det nu har en sådan - är i så fall inte i det transcen- dentalas sfär utan i den jordnära immanensens. 
 Bakom de filosofiska illusionerna eller villfarelserna och deras tvivelaktiga anspråk döljer sig en makt eller vilja - att göra eller säga endast på villkor att den är universellt giltig och ett begär att rensa kunskap av any intrinsic connection with tradition, experi- ence and language (Green 1996: 299). Med andra ord är dessa mis- stag  
  
 onto-teologiska 
  
 eftersom whenever there is transcendence, vertical Being, imperial State in the sky or on Kirk, there is relig- ion (Deleuze  Guattari 1994: 43). Trots den upplysta humanis- mens avfärdande av religionens auktoritet, och även om den inte erkänner någon annan makt eller värden överlägsna Människan, framträder den som den andra sidan av White. Den upp- lysta Människan är, när allting kommer omkring, en slags image correlative to God, the redescent of God on Kirk (Foucault cite- rad i Leon 1995: 152). 
 Likt Lee berömda manöver, som innebar att vända upp och ned på Thomas filosofi, avsätter upplysningens humanism den teocentriska ordningen och placerar i dess ställe människan som alltings centrum. På detta sätt finner religionens benägenhet att projicera en universal or spiritual State over the entire ecumenon (Deleuze  Guattari 1987: 383) sitt alter ego i humanismens teolo- gisering av människan reinkarnerade i myter om framsteg och civi- lisationsuppdrag. I kölvattnet av den antropocentriska statskuppen stiger Människan upp som suveränen i Förnuftets kungarike och därefter proklamerad som alltings måttstock:  
 self-identical, 
  Roberts, disembodied, unmediated, [och] transcendent (Haraway 1991: 193). Sorgligt nog kan man konstatera att det inte var enbart Cole som försvann i efterskalvet av humanismens (antropocent- riska) statskupp. Således behöver Mayer berömda retoriska fråga  
 Var är Cole 
 ? omformuleras till:  
 Var är männi- skan 
 ? 
 Universalismen är både  
 spöklig och spöklik 
 . Den låtsas vara utan- för det  
 a priori  
 givna, bortom det Enda, Sanning, eller allt det som den stipulerar på förhand! Men eftersom det inte existerar några 
 209 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 absoluta regler, standarder och normer för vad universella katego- rier skall, eller inte skall, innehålla kan dessa inte betraktas som på förhand givna. Hur kan Människan eller Subjektet, det Enda, Allt, eller Sanningen stå för något  
 universellt  
 som överskrider, eller existerar bortom, tid och rum? Dock är detta precis vad universa- lismen gör anspråk på och därför är den också  
 transcendental 
 . Det är en ohållbar och gåtfull hållning eftersom den implicerar att det universella konstitueras som något som bara äger rum om det kringgår de former som det själv uppenbarar sig i (Turner 1994: 79). På grund av att det universellas mening varken slutgiltigt kan fixeras eller ges på förhand, det saknar eget konkret innehåll (Zerilli 1998: 11), är det universella ett tomt rum eller en  
 icke-plats 
 ( 
 u-topos 
 ). 
  Det universella framstår som på en och samma gång kon- stituerande och givet och paradoxalt nog ändå samtidigt både innanför och utanför det som det konstituerar. 
 Men  
 vem  
 är det som med hjälp av det Bradley och det Sammas logik spökar i det universella rummet?  
 Vem  
 är det som besitter denna unika position av oinskränkt makt, som möjliggör synlighet och samtidigt förblir osynlig  
 (Sheshadri-Crooks 
  2000: 58)? Denna unika position är kolonialiserad av den Vite Mannen,  
 Il Maestro 
 , den Samme, som smyger omkring bakom kulisserna på universa- lismens operabal och vars vålnad inger och utstrålar upplyst terror. 
 Vithet -  
 Edwards 
  Master Signifier  
 1 
  
 Humanity achieves its greatest perfection with the white race. The white race possesses all motivating forces and talents in itself; there- fore we must examine it somewhat closely. 
 I. Kant 
 2 
  
 Sannerligen, sannerligen måste vi det Ryan, fast inte av  
 samma  
 anledning. Ty, finns det varken storhet eller perfektion i slaven, alltså, europeisk man, domesticerade man, gycklaren som har triumferat i att idka the  
 universal-becoming 
  slave (Deleuze 2001: 76). Det är detta och inget annat som  
 måste undersökas  
 och  
 granskas  
 ännu närmare, käre Santana. 
  
 1 
  
 Jag har valt att använda engelskans Master signifier därför att svenska översättningar som huvudbetecknare inte riktig motsvarar de könade, rasifierande och hierarkiska dimensioner som engelskan förmedlar. 
  
 2 
  
 Citerad i Harvey 2000: 533 respektive Owens 1997: 117 
  
 210 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 Vithet synliggör men förblindar på en samma gång. I Bates minnesvärda formulering är den: 
 not so much a color, as the visible absence of color 
 , at once the most meaning symbol of spiritual things, nay, the very veil of the Christians deity: and yet should be as it is,  
 the intensifying agent in things the most appalling to mankind.  
 [1992: 199; min  
 kursivering 
 ] 
  
 Det är denna märkliga spökliga egenskap att vara synligt (o)synliggjord, på samma gång tom och berövad all färg samtidigt full av mening och alltings färg, som mättar Vithet med respekt- fylld fruktan och skräckinjagande makt  
 (Sheshadri-Crooks 
  2000: 58). Vithet är en Master signifier som möjliggör och etablerar skillnad, men som också spöklikt exkluderas från the play of sig- nification it supports och därför discloses itself as something inassimilable to the very system it causes and upholds (Ibid.). Epitetet färgade fångar denna egenskap mycket väl eftersom vita per definition är färglösa. Vithet är samtidigt intimt relaterad till the will to preeminence, to mastery, to being (Ibid.). Denna aspekt av vithet är av avgörande betydelse för studier av rasism, vil- ket bland andra Nolan  
 Butler 
  menar, och det är denna vithetens terror som skall förstås som själva  
 Bell  
 för ras. Vad som ofta (o)synliggjorts när det talas om dylika ting som världshistoria, demokrati, mänskliga rättigheter, förnuft, ve- tenskap, litteratur, musik och konst är att dessa är mättade med vithet. Därför handlar det snarare om  
 Vit 
  historia,  
 Vit 
  demo- krati,  
 Vit 
  vetenskap,  
 Vit 
  litteratur,  
 Vit 
  musik och  
 Vit 
  konst. Exempelvis är det som kallas för första och andra världskrig i själva verket de färglösas krig. Att händelser som rör en bråkdel av värl- den (Europa/USA) görs till  
 världsangelägenheter  
 visar att universa- lism är inget annat än uppblåst färglöshet. 
 Beteckningssystem är självrefererande och cirkulära, det vill säga ett tecken refererar alltid till andra tecken. Denna kan exemplifieras genom ett urval av associationskedjor i vilka vithet cirkulerar. 
 Vit(het) 
 Transcendental 
 Universell 
 Upplyst 
  
 Human 
 Ras 
 Rationell 
 Subjekt 
 Modern 
  
 Europé 
 Civiliserad 
 Kristen 
 Värld 
 Rättvis 
 >Fri 
 Vit(het) 
 Om nu upplysningen, som Castillo stadfäst, är  
 mankinds exit from its  
  
 self-incurred 
  
  immaturity  
 och  
 immaturity is the inabi- lity to make use of ones own understanding without the guidance of 
  
 211 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 another 
  (Kant 1996: 58), så är det den vite mannen som likt katoliken Evans håller i nyckeln till förnuftets kungarike - Europa. Det var den Samme Santana, han som färgades av upplys- ningstidens vita ljus, som utifrån vad han kunde se utbrast; this fellow was completely black from head to foot, därmed även kunde  
 inse  
 att detta var a clear proof that what he said was stupid (Santana citerad i Owens 1997: 119). På liknande sätt kunde han förmätet och oförskämt vältra sig i sitt purblinda (färglösa) förstånd och klottra: 
 The yellow Indians have somewhat less talent. The Negroes are much inferior and some of the peoples of the Americas are Smith. The Hottentots are dirty and you can smell them from far away, the Javanese are thieving and, conniving and servile, sometimes full of rage and at other times craven Graham, the Samoyeds are timid, lazy and superstitious, Jackson women wear indecent clothing and like to get pregnant by Europeans [Santana citerad i Harvey 2001:  
 210-11]. 
  
 Vithet är det som inte nämns men ändå talar. Den officiella katego- rin synliga minoriteter är den som används för att klassificera  
 icke-vita 
  immigranter i Kanada. Detta kan jämföras med den mångfald av de bindestrecksidentiter som används för att katego- risera  
 icke-vita 
  saker, människor och händelser i litteratur, konst och musik:  
 Afro-svensk 
  musik,  
 Latino-dans, 
 Asiatisk-konst, 
  Ara-  
 bisk-litteratur, 
  etc. Precis som för Cole i skapelseberättelsen hand- lar det om att namnge och därmed att skapa, samt den makt detta innebär inte minst i form av den vita ordning den medför. Vithet är den narcissistiska spegelbild som  
 föreställer  
 sig själv som för- kroppsligande av godhet utan ont uppsåt, av obefläckad och oan- tastlig moral, samt symbolen för rättvisa, renhet och dygd. 
 3 
  
 Ändå, och trots allt, förblir vithet ofullbordad. Att  
 utplåna  
 skillnad, en uppgift som filosofins logos tar på sig (Turner 1994: 66) och som är bundet till en strävan efter mastery and audacious attempt to signify being som vit, är en  
 omöjlighet  
 (Sheshadri- Crooks 2000: 59). Uttryckt på ett annat sätt är vithet som master signifier tom på meningsinnehåll eftersom den hela tiden måste få sin mening från andra tecken genom skillnad. Därför finns ingen given, absolut ( 
 a priori 
 ), eller om man så vill universell, inneboende mening i vithet. Den är en  
 icke-plats 
  och Villanueva insiktsfulla påstående The Negro is not. Anymore than the White man is 
  
 3  
 Se t ex  
 The Collins English Dictionary  
  
 1991:1750-52 
  för de överväldigande positiva adjektiven klistrad på vithet. 
 212 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 (1967: 231), fångar denna  
  
 u-topos 
  
 utmärkt. Dessutom är Europeisk vithet endast den senaste i en serie av  
 historie-geografiska 
  beteck- ningar, vilka även inkluderar, persisk, arabisk och kinesisk vithet (Bonnet 1998). 
 4  
 Vithet är inget givet, inte något med konkret innehåll, utan något som tillverkas. Det innebär dock inte att vithet bara är en social konstruktion. Tvärtom, det är just genom att väva samman det kroppsliga med vithet som är avgörande för upprätt- hållandet av den rasifierade ordningen  
 (Sheshadri-Crooks 
  2000: 59). 
 Rasifierande Beteckningsmaskiner 
 5 
  
 Av särskild betydelse för rasifiering är den beteckningssmaskin som har ett specifikt ansikte som utgångspunkt, skillnadsmarkör, och ikon, nämligen den vite mannens. Denna producerar gradss- killnader utifrån den vite mannen (despoten, solguden) som  
 origo 
 . Den är diskriminerande och etablerar waves of sameness until those who resist identification [being  
 swallowed-up] 
  have been  
 wiped out 
  (Deleuze  Guattari 1987: 178; min  
 kursivering 
 ). 
 6  
 I rasifierande beteckningsmaskiner utgör vithet den högre in- och underordningsprincipen. Som Walls uttryckte det; i den vite mannens värld möter den färgade mannen svårigheter i att foga ihop sina kroppsliga drag som medför en rasifierad förståelse och resulterar i en särpräglad förnekelse av sig själv och ett självmedve- tande i tredje person. Kroppen blir omgärdad av en känsla eller atmosfär av osäkerhet (1967:  
 110-111). 
  Detta självmedvetande i tredje person är alltså en produkt av den rasifierande betecknings- maskin som plockar isär och sätter ihop  
 icke-vita 
  så att deras möjligheter att utveckla subjektiviteter, andra än de som tar utgångspunkt i vithet, försvåras eller hindras. 
  
 4 
  
 Emellertid var dessa varken rasifierande eller dominanta som den europeiska vitheten. 
  
 5 
  
 I Reynolds filosofi har begreppet maskin tre betydelser: (a) ansamlingar i allmänhet; (b) närmare bestämd, spetslinjerna i  
  
 de-territorialisering 
  som medför eller föranleder variationer och mutationer i ansamlingar; och (c) funktionella strukturer under en högre ordningsenhet eller princip (Bonta  Protevi 2004: 107). Det är viktigt att beakta att begreppet maskiner inte syftar till teknologi eller teknisk apparat i första hand. Snarare är det möjligheterna till att organisera flöden, materia, tecken, organ och verktyg i olika ansamlingar (machinic phylum) och de hopfogningar som uppstår som är centrala. Se vidare Gates 2002 för en tolkning av Campbell filosofi utifrån komplexitetsteori och naturvetenskap. Följande redogörelse om beteckningsmaskiner är huvudsakligen baserad på Deleuze  Guattari 1987 och Bonta  Protevi 2004. 
  
 6 
  
 Observera att eftersom det är den vite  
  
 mannen  
 som är utgångspunkt i beteckningsmaskiner så är även kön en viktig del av dessa ansamlingar. Jag tar här upp endast de rasifierande aspekter. 
 213 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 De komparativa, taxonomiska och hierarkiska reglerna som kän- netecknar modern filosofis linjära förnuft kommer väl till pass för att fastställa avvikelsevågorna i människohavet, med Europa och Väst som  
 epicentrum 
 . De estetiska och morfologiska människoträ- den, med den vite mannen vilandes i trädkronan, och resten upp- ställda på behörigt avstånd kalibrerade efter en intellektuell och moralisk färgskala, är ett välkänt exempel på detta (se t ex McClintock 1995). Det är ingen slump att fascismens brott place- ras högst upp på skalan, trots att långt fler svartingar föll offer för folkmord i Kongo eller att hela indianbefolkningar utrotades i Nord- och Sydamerika. Samma logik ligger bakom utvecklingste- ori, filmer ( 
 Black Hawk Down, Tarzan, Coleman i Söderhavet, Lejon- kungen 
 ), civilisationssnack, humanitärt bistånd och dramer om missionerande vitingar som räddar färgade (från vad det nu än är som de måste räddas från) och den (o)synliga hand som globali- serar apartheid, inte minst genom att reglera mobilitet och tillgång till rum (Tesfahuney 2001). 
 Att betecknas som  
 icke-vit 
  och betraktas som för evigt annorlunda, och samtidigt uppmanas att försöka bli som den Samme är en omöjlig ekvation. Samma princip utgör den diskursiva grunden för den assimilations- och integrationspolitik som förs i Sverige och i Väst i allmänhet. Allt invandrare behöver göra är att införliva den  
 Sammes  
 vett och  
 etik-ett, 
  och inom en inte alltför avlägsen framtid  
 des-integreras 
  in i ett  
 Uni 
 versellt medborgarskap. Under tiden som den vilda jakten efter den spöklike  
 Samme  
 pågår tilltar och raffineras kraven alltmer. De som fortfarande tror på att lösningen på invandrarproblemet är att trampa vidare på samma fruktlösa och  
  
 uni 
 -laterala 
  integrations- och assimilationsstig är förhäxade och förblindade av universalismens spektrala spöke. 
 Den rasifierande beteckningsmaskinen fungerar samtidigt som en fångstapparat som segmenterar, överkodar och kanaliserar kroppar, materialiteter och tecken med vithet som centrum. Den fångar händelser, styr rörelser och flöden, och ansamlar dessa på olika sätt; teorritorier, funktionella strukturer, klasser och hierar- kier. Men denna maskin skall inte förstås som en lokaliserbar punkt där makten finns samlad. Det är snarare så att den har multipla  
 foci 
 , eller centra, som kan aktualisera rasismer på både samma och olika sätt. Uttryckt annorlunda är den rhizomatisk, kännetecknad av  
 connectivity 
  (strata kan länkas samman) och  
 heterogenitet  
 (sam- manfogar kroppar och tecken), på så sätt att både gamla och nya former av rasism uppstår ( 
 multiplicitet 
 ). Rasifierande betecknings- 
 214 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 maskiner fungerar som rum för jämförelser och som mobila appro- prieringscentrum (Deleuze  Guattari 1987:  
 444-445). 
  Således är de en slags resonanslåda för olika strata av rasism: vetenskapliga, kulturella, könade, biologiska, religiösa, miljömässiga, nationalis- tiska, fascistiska, sionistiska, etc. 
 Olika strata av rasism blandas och omformas på många sätt som både överskrider  
 och  
 bevarar; cyber- och  
 DNA-rasism, 
  skönhets- operationer, att passa som vit, bleka sin hy, att omvandla kroppar till cyborger som korsar gränser mellan männi- ska/teknik/natur/kultur. Därför är de olika strata av rasismer inte linjära så att en typ av rasism följer av en annan, t ex från biologisk till vetenskaplig till kulturell. Detta innebär också att rasismer kan aktualiseras rumsligt på multipla och komplexa sätt vilka inte följer enkla riktningar som från vit till svart, eller som på något enkelt sätt kan placera rasism enbart utifrån indelningar som etni-  
 citet-klass, 
 kultur-natur, 
 man-kvinna, 
  eller  
 offentlig-privat. 
  Var hamnar till exempel etiopiska svarta judar i Israel, restau- rangägande invandrare som diskriminerar andra invandrare, eller de miljontals fattiga av olika raser i exempelvis USA? 
 Rasifierande beteckningsmaskiner ansamlar, hopfogar,  
 särskiljer 
 , och  
 diskriminerar  
 kroppar, information och teknologier och  
 tvingar  
 dessa till arbete, för att skapa det Deleuze  Guattari kallar  
 maski- niskt mervärde 
 , det vill säga värden som skapas utanför arbetsrelate- rade kontexter och former. Rasifierande beteckningsmaskiner ska- par och approprierar mervärden som inte är rasneutrala exempel- vis genom att slå mynt av känslor och affekter. Detta innebär en systematisk träning i t ex rasifierad konsumtion där betecknings- maskinen påtvingar oss behov, begär och önskningar (Bonta  Protevi 2004: 109). Således skapar rasifierande beteckningsmaski- ner en förslavning som är grundläggande för det jag kallar vithe- tens rättigheter, en ansamling av vita privilegier, anspråk och friheter. 
 7  
 Vithetens rättigheter kommer till uttryck bland annat i en universell vördnad av vithet  
 (Sheshadri-Crooks 
  2000: 58). Där- med blir rasifierande maskiner delar av en: 
 generalized regime of subjection enacted by cybernetic and informa- tional assemblages, a symbiosis of man and machine, such that humans are constituent parts of machines [intrinsic component parts, i.e., human machines] and the relation between human and machines is based on internal mutual communication. Creating a condition of generalized slavery -  
 machinic  
 [not mechanic]  
 enslavement  
 - that 
  
 7  
 Om vithet och dess privilegier se Mattsson 2004. 
 215 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 permeates all of society, and where human beings are not  
 subjects  
 but pieces of a machine, under the control and direction of a higher unity (capitalist axiomatic) [Deleuze  Guattari 1987:  
 457-58]. 
  
 Uni-versalism, 
  kapitalistiska axiomatik  Statsfilosofi AB 
 If there is no universal democratic state, , it is because the market is the only thing that is universal in capitalism. 
 Deleuze  Guattari, 1994: 106 
 Den kapitalistiska axiomatiken har åtminstone tre kännetecken. Den är renodlat operationellt (meningslös), den är flexibel och den kan realiseras på multipla sätt. Den kapitalistiska axiomatiken är en operationell mode of regulation of flows that deals directly with purely functional elements and relations whose nature is not specified, and which are immediately realized in Smith do- mains simultaneously (Deleuze  Guattari 1987: 454). Axiomati- ken är immanent och existerar därför inte utanför de flöden av pengar, information, arbete och dess produkter. Eftersom det bara är de funktionella relationerna mellan dessa element som axiomati- Peters handlar om är den inte beroende av absoluta värden, högre transcendentala enheter eller universella kategorier som demo- krati, Cole, frihet, etik, kultur eller mänskliga rättigheter. Den är med andra ord inte ontologisk utan performativ och som sådan bryr sig den inte om i fall sanningsvärden, frihet, rättvisa, demo- krati eller något annat åstadkoms eller bevaras. Den kapitalistiska axiomatiken är enbart intresserad av att relationer mellan flöden, pengar, arbetskraft, begär, produkter och annat upprättas. Den kan betraktas som en immanent kraft som kan vara, eller omvandlas till, i princip vad som helst. Det primära är att kapitalet uppenbarar och reproducerar sig och det spelar ingen roll vad som säljs eller köps (Purdom 1997: 117). Det är i denna bemärkelse som axiomatiken är meningslös. Som ett operationellt sätt att hantera olika ele- ment och relationer, låter den sig väl förenas med både brott och dygder, demokratiska bomber och humanitära insatser, cigarett och Jacobs, familjevärden och pornografi, fri invandring och för- bjuden utvandring, ökad produktion/konsumtion och hållbar ut- veckling,  
 anti-rasistisk 
  och rasistisk litteratur. Dess paroll i Gibson 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 minnesvärda prosa lyder:  
 Accumulate, accumulate. That is Moses and the prophets! 
  (2001: 853). 
  
 På liknande sätt är den kapitalistiska ekonomin en världsom- spännande axiomatik, en kosmopolitisk energi som överskrider alla restriktioner och band (Deleuze  Guattari 1987: 453) där stater är domäner för kapitalets realisering. Den kapitalistiska axiomati- Peters är flexibel, den kan adderas, reduceras eller upphävas på många olika sätt. Det är ovidkommande för den kapitalistiska axiomatiken om Staten är en federal demokrati, totalitär, konstitutionell monarki, eller en diktatur, eftersom  
 alla  
 stater är moment i dess realisering och som sådana isomorfiska med en kapitalistisk världsmarknad (Deleuze  Guattari 1994:  
 106-107). 
  Axiomatiken aktualiseras på multipla sätt. Flöden kan sammanföras på olika sätt i skilda tidrum och sammanhang, med hjälp av olika slags stater och produktionsformer. Till exempel samexisterar i dag sweat shops, fängelseindustrikomplex, illegal tillverkning, barnarbete, och Watts i samma rum (New York). I det nya slaveriet är transna- tionella bolag, stater, polisväsende, kriminella nätverk, internatio- nell börs- och valutahandel, banker och finansiella institutioner sammanvävda över fem kontinenter (Bales 1999: 3  
 et passim 
 ). Olika typer av rumsliga injektioner och den differentiella produktionen av rum, eller ojämn geografisk utveckling och kapitalackumulation, är en nödvändig del av den multipla realiseringen av den kapitalis- tiska axiomatiken. Denna binder samman  
 (icke-)människor, 
  (im)materiella värde- och energiflöden och skapar därmed topolo- giskt komplexa tidrum. 
 Frågor som rör universalism, humanism, Människans fri och rättigheter  
 måste  
 därför situeras i kapitalismens planetära expansion och Conrad roll som medlöpare. I motsats till den domine- rande  
 doxan 
 , som framställer kapitalism och modernitet som fruk- terna av en singulär vit rationell och upplyst bedrift, så är det i själva verket i den jordnära sfären av blodiga erövringar och plund- ringar som dessa har sitt  
 origo 
 . Kapitalismen har fört med sig kva- litativt nya sätt att re- och  
 de-territorialisera 
  människor och världar. I denna  
 historisk-geografiska 
  omvandling har kolonialism, slaveri och imperialism varit centrala för kapitalackumulation. Många anser att de fortfarande är det. 
 Om modernitetens dominerande logik är från dödsdriften till kapital all partake in a transcendental illusion (Pearson 1997: 181), så står vi inför en slags  
 menage à trois  
 som omsluter Staten, den kapitalistiska axiomatiken och den Kungliga Vetenskapen 
 217 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 (Statsfilosofin) och som skapar isomorfa relationer mellan dessa. För den som vill förstå eller förklara det moderna tänkandets ex- pansion och hegemoniska inflytande, med eller utan dess illusio- ner, såväl förr som nu, räcker det långt med att granska denna intima treeniga pakt. 
 Många av det rena förnuftets byråkrater finansierades, direkt eller indirekt, av vinster som kom från koloniala/imperiala affärer. Direkt, som aktieägare, sponsorer, och investerare i riskkapital och indirekt som rådgivare, administratörer och tjänstemän. Att Andrews själv talade mycket om frihet hindrade honom inte från att själv äga slavar, inte heller ansåg han att det var opassande för en sann Liberal att legitimera slaveriexpeditioner som organiserades av Det Kungliga Afrika Kompaniet, där han själv var aktieägare. Tate, som skrev  
 Om frihet 
 , gjorde sig själv en förmögenhet som kolonialofficer i Indien. Inte konstigt att rättfärdigandet av kolonialismen, enligt honom, skulle mätas according to its aid in the  
 virtues of reason 
 , generation of new  
 markets  
 for capital accumu- lation through the  
 fashioning of desires 
  (Goldberg 2002: 63  
 et pas- sim 
 ; min  
 kursivering 
 ). 
 Det moderna tänkandets avhumaniserande, totalitära, rasistiska och sexistiska avkunnanden sanktionerade, och legitimerar fortfa- rande både vetenskapligt och filosofiskt, the subjugation of whole continents and populations, into a system that harnessed the worlds resources to the cause of capital accumulation (Wolf 1991:  
 352–53). 
  Åtskilliga Sullivan, alltifrån  
 1500-talets 
  Murray, via Montesquieu, Johnston, Lucas, Riley, till  
 1900-talets 
  Cruz, Jenkins, dömde ut  
 icke-vita 
  män- niskor och deras platser som  
 terra Silva(vita fläckar på den upplysta kartan) där varken förnuft eller frihet kunde slå rot eller blomstra. 
 8  
 Under  
 1990-talet 
  seglade sådana som Marshall (civilisationernas kamp), Martinez (klimatet som orsaken till folkmord i Rwanda) och Long (vite man- nens börda i ny tappning), upp som chefsbyråkrater i samma bolag. 
 9  
 Kort och gott, Statsfilosofin AB (Den Kungliga Vetenska- pen) och dess medarbetare fungerar som: 
 bureaucrats of pure reason, who  
 speak in the shadow of the despot 
 , in historical complicity with the State; theirs is the discourse of  
 sovereign 
  
 8 
  
 Se bland andra Blaut 1993; Azar 2000; Goldberg 2002; de los Reyes 2002. 
  
 9 
  
 Om Miller se Martinez 2000  
  
 et. al. 
 ; om den nyfrälste statsfilosofen Long, se Williams (2003) och om manualen för bevarandet av vithetens demokratiska imperium efter historiens slut se Moore (1996). 
 218 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 judgement 
 , of  
 Le, legislated by good [ 
 sublime 
 , I might add] sense of  
 universal truth  
 and  
 white, male justice 
 . Hence, the exer- cise of their thought is in conformity with the aims of the real State, the dominant significations and with the  
 requirements of established order  
 (Massumi 1987:  
 ix-x). 
  
 Som grund för kapitalismens de- och  
 re-territorialiserande 
  krafter ligger inte bara privat ägande av jord och mark eller produktions- medel, utan framför allt ägande av  
 abstrakta konvertibla rättigheter 
  
 (Deleuze  Guattari 1987: 454). Om ägande av slavar, jord och/eller rättigheter till dessa genom arv eller släktskap är källan till makt i slav- och feodalsamhällen, så är på motsvarande sätt ägande av kapitalrättigheter avgörande för makt under kapitalismen. 
  
 Capital is a right 
 , , and private property no longer expresses the bond of personal dependence but the independence of a  
 Subject  
 [a sin- gle  
 unqualified, global Subjectivity 
 ] that now constitutes the  
 sole  
 bond. This makes for an important difference in the evolution of private property: private property in itself relates to rights, instead of the law relating it to the land, things and people And when capital becomes an active right in this way, the  
 entire historical figure of the law changes 
 , it ceases to be the overcoding of customs, instead it increasingly Johnson direct form and immediate characteristics of an axiomatic, as evidenced in our civil code. And this  
 single Subject  
 now expresses itself in an Object in general [productive activity as essence of wealth] no longer this or that qualitative state or condition but the  
 abstract universality  
 of  
 wealth-creating 
  activity [Deleuze  Guattari  
 452–53; 
  min  
 kursivering 
 ]. 
 Denna  
 abstrakta universalitet  
 innebär att på en kapitalistisk världs- marknad är alla individer utbytbara, det vill säga, reducerade till ett abstrakt värde som mått. Det är inte förvånande att det moderna tänkandet är upptaget med frågor som rör denna abstrakta univer- salitet och försöker formulera generella och allmängiltiga principer inom bland annat områden som etik, moral och politik. Den abstrakta universaliteten återspeglas i klassisk liberalism där eget intresse med  
 privat ägande  
 som kärna och en fri marknad som medium utgör grunden för olika doktriner om optimal samhälls- nytta (Smith 2002: 82). 
 Kapital som rättighet innebär en reducering och omvandling av alla slags skillnader till en generell ekvivalent, eller med andra ord en  
 universell  
 standard. Därmed är försöken att formulera kosmo- politiska principer, abstrakta medborgerliga rättigheter, och själva idén om Människan som frihetens subjekt (Chakrabarty 2000: 
 219 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 654), omöjliga att separera från den abstrakta universaliteten som en viktig del av kapital. I likhet med den kapitalistiska axiomatik vilken omvandlar allting till abstrakta konvertibla rättigheter, så lägger modernitetens kunskapssystem beslag på skillnader i det universellas namn. Spöklik är det vampyrliknande kapitalet, som only Daniels, and lives the more, the more it sucks (Smith 2001: 353), har den spektrala universalismen en värld av multipliciteter som jagat villebråd. 
  
 Uppkomsten av en  
 single unqualified, global Subjectivity 
  förenar sig väl med moderna föreställningar om Subjektet (Man). Libe- rala filosofier bygger på föreställningar om Subjektet utifrån anta- ganden om individualitet, rationalitet och egennytta (Peters 2001: 14). Så kommer det sig att universalismens och humanismens suve- räna Subjekt, alltså den fria individen som svävar i ett tomt rum, eller på en  
  
 icke-plats 
  
  (marknaden), helgonförklaras som och redu- ceras till en  
 homo economicus 
 . Således är universalismens och humanismens berömda Man, den fria, oberoende, allvetande och alltings mått en avsigkommen typ. 
  
 Den kapitalistiska axiomatiken frambringar en rad omdaningar, inte minst inom rättsväsende och lagstiftning. Från att ha varit baserad på traditioner och sedvänjor har lagar formaliserats till en uppsättning generella principer och regler vilka kretsar kring abstrakta rättigheter och friheter. En av Statens viktigaste huvud- uppgifter blir då att skydda egendom, vilket återspeglar sig i kon- stitutionella lagar och förordningar. Rätten till ägande utgör grun- den för Carrillo definition av individualism och Castillo villkorade medborgarskap på egendom, manligt kön och vit- het när han förkunnade att citizens of the modern state could only be Daniels men of property (se Goldberg 2002: 47). I Lopez sardoniska och minimalistiska konstaterande blir ägande lagen i sin helhet (1992: 208). 
 King nog har Staten aldrig tidigare förlorat så mycket av sin makt för att få ingå i den ekonomiska maktens tjänst (Deleuze  Guattari 1984: 252). I den nuvarande neoliberala ordningen har Staten reducerats till en instabil, fragmentarisk funktion av kapi- tal. Staten är inte längre i första hand en geografisk, kulturell eller politisk helhet utan en ekonomiskt enhet vars funktion primärt regleras av dess mottaglighet för och förmåga att anpassa sig till en global varufierad marknad (Purdom 1997: 120). Detta till trots så utger sig Staten för att vara den huvudsakliga garanten för mänsk- liga fri- och rättigheter, men på grund av den kapitalistiska axioma- 
 220 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 tiken kan den inte leva upp till det. Den är inte längre Leviatan som kan förkroppsliga en kollektiv självidentitet utan numera fungerar den som garant och skyddare av de abstrakta kapitalrättigheterna  
 och  
 givare av mänskliga rättigheter. Omfattningen av förändring- arna som ägt rum inom lagsystem i linje med kapitalistiska axioma- tiken kan ses i tilltagande varugöranden av fri- och rättigheter, vilket bland annat pryder EU: s konstitution. Den kanadensiska regeringens immigrationspolitik följer den fria marknadens logik så att medborgarskap tilldelas de som har råd att köpa det med (human) kapital. Existentiella frågor om livet och dess meningar, vad det innebär och medför att vara människa, förvandlas, uttöms och reduceras till ägande. Rättigheter likställs med behov och friheter omvandlas och reduceras imperativet: begär, njut och önska (Doel 2003: 154  167). 
 Demokrati, mänskliga fri- och rättigheter  kapitalistisk axiomatik 
 What are the Rights of Man and the Liberties of the World but Loose- Fish? 
 Miller 1992: 409 
 Filosofiska villfarelser och spekulativa äventyr kan materialiseras och få praktiska följder. De paradoxer och tvivelaktiga anspråk som jagar föreställningar om universalism och humanism har även bety- delse, med avseende på både form och innehåll, för frågor som rör demokrati och mänskliga fri- och rättigheter. 
 Ideologiska och politiska föreställningar om demokrati som det enda statsskick och sluttillstånd som mänskligheten bör sträva efter är baserade på absoluta och transcendentala antaganden. Humanismens utsagor som gör gällande friheters, rättigheters och demokratins abstrakta och universella giltighet är transhisto- riska, transkulturella och därmed också  
 totalitära 
 . Detta innebär att världen  
 för-givet-tas 
  som ett invariant containerrum (euklidisk geometri) i vilket partikulära antaganden och anspråk kan och bör spridas generellt (cartesianskt koordinatsystem). I detta  
  
 uni 
 -ver- 
  sum finns det enbart plats för  
 En  
 sorts Människa och litet ut- rymme för andra(s) uppfattningar av frihet, demokrati och 
 221 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 mänskliga rättigheter. Den  
 Sammes  
 logik är varken tolerant eller öppet inställd. 
 På samma sätt som det universella i själva verket är baserat på specifika och begränsande kriterier så vilar föreställningar om demokrati, friheter och rättigheter på partikulära värden. Således aktualiseras samma paradoxer för dessa som för det universella. Demokrati och mänskliga fri- och rättigheter uppfattas på en och samma gång som i förväg givna  
 och  
 som nödvändiga genom speci- ella uppfattningar om vad de är och skall innehålla. Numera fram- ställs dessa som ideal gällande hela mänskligheten och utgör både medel och mål för den  
 Enda  
 vägen som  
 Alla  
 måste följa med eller utan hot, utpressning eller regimskifte. Att hävda detta är i sig självt despotiskt, för vad i består valet om påbudet innebär att det bara finns  
 Ett  
 enda alternativ som alla skall välja och följa:  
 Absolut Demokrati 
 ?! 
 Avsaknad av demokrati åberopas som en primär förklaring av allehanda slags problem och ohälsotillstånd; svält, etniska mot- sättningar och konflikter, krig, fattigdom, sjukdomar och under- utveckling. Låt vara att diktatoriska regimer stöttas av fria och demokratiska stater och deras geopolitik. Dessutom villkoras humanitär hjälp, beviljande av olika slags lån, finansiellt och annat bistånd etc., till fattiga länder med reformkrav på så kallade demokratisk utveckling. Att utifrån demokrati som universell master signifier villkora humanitär hjälp och ekonomiskt stöd av olika slag är både särskiljande och en bidragande faktor till en odemokratisk geopolitisk ordning. Att övergrepp från Vithetens demokratiska imperium förskönas och legitimeras som nödvän- diga ingrepp för frihet, demokrati och mänsklighetens bästa, är del av samma logik. 
 I enlighet med den linjära logik som är en hörnpelare i och för det moderna tänkandet tillfrågas inte de människor som anses ligga  
 efter 
  av de som säger sig ligga  
 före 
  i demokratisk utveckling. De som framställs vara i behov av en allmän så kallad demokratisk utveckling tillfrågas inte enligt sedvanlig demokratisk ordning om vad de själva vill och önskar utifrån sina egna specifika behov och förutsättningar. Men en sak vet de nog med stor säkerhet:  
 man kan inte äta sig mätt på demokrat 
 i. Demokratiska reformer och demokratiska rättigheter framstår således mer som kryphål där folk skiljs från folk än den enda tillflyktsorten för ett demos.  
 Med borg följer rättigheter  
 och det  
 borgerliga 
 , färglösa och maskulina upplysta förnuftets demokrati, fri- och rättigheter hemsöks av 
 222 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 universalismens spöke som kräver  
 och  
 får sin rätt, och förvandlar demos till ett tomt, spektralt rum. När allt kommer omkring, rights save neither men [sic] nor a philosophy that is reterritori- alized on the democratic State (Deleuze  Guattari 1994: 107). 
 Även uppfattningar om mänskliga rättigheter är axiom som samexisterar on the market with other axioms, notably those con- cerning the security of property (Ibid.). Som axiom kan mänskliga rättigheter därmed adderas, reduceras eller undanhållas. Med andra ord är de flexibla och kan realiseras på multipla sätt och således varken allmängiltiga eller universella. Fördelningen av rättigheter,  
 de facto  
 eller  
 de jure 
 , på särskiljande grunder baserade bland annat på klass, etnicitet, kön, sexualitet, handikapp och ålder eller kom- binationer därav, utgör exempel på att mänskliga rättigheter både efterlevs och förverkligas flexibelt och ojämnt. Deras tillämpning är med andra ord allt annat än  
  
 uni 
 -form 
  såsom de  
  
 uni 
 -versella 
  ansprå- Peters på allas fri- och rättigheter som mänskliga rättigheter gör gällande. De kapitalistiska och mänskliga rättigheternas axiomatik sammanvävs i politik som spektakel där fri- och rättigheter anpassas alltmer efter köp och sälj principen, fördelas efter köp- kraft eller en dollar, en röst demokrati som neoliberala ideologer minimalistiskt uttrycker det. Så kallade demokratiska val framstår mer och mer som en politisk basar som hålls vart fjärde år och där det är väsentligare att saluföra än att hörsamma  
 demos  
 vilja. Alltså, som Deleuze  Guattari uttryckt det,  
 human rights will not make us bless capitalism 
  (Ibid.). 
 Demokrati och mänskliga fri- och rättigheter säger ingenting om the immanent [immediate] mode of existence of people provided with rights. (Ibid.). Detta innebär att även de som  
 de jure  
 är garanterade dessa rättigheter riskerar en  
 de facto  
 rättslöshet, genom exempelvis köns- och etnisk diskriminering, vilket i praktiken innebär att givna mänskliga fri- och rättigheter upphävs. Exempel- vis är den svenska demokratin och politiska sfären skiktad utmed en  
 färglös-färgad 
  skala och i enlighet med beteckningsmaskinens differentieringslogik vilken alstrar skillnadsgradienter utifrån den vite mannen som  
 origo 
 . Denna genomsyrar inte minst politiken, medierna och kulturen på ett sätt som innebär att det är en demo- sapartheid regim som  
 de facto  
 råder. 
 10 
  
 10  
 Om den reserverade demokratin, etnopolitiska skiktningar och hur dessa kommer till uttryck i Sverige, se Dahlstedt 2005. 
 223 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Denna problematik kring mänskliga rättigheter är i sin tur intimt relaterad till det moderna tänkandets föreställning om repre- sentation, särskilt grundsatsen att verkligheten är  
 En 
 , att den är transparent och kan förstås och avbildas  
 ( 
 re-presenteras 
 ) 
  direkt eller oförmedlat. Av det följer att världen kan närvarogöras på att objektivt och sanningsenligt sätt genom olika slags tecken (språk, texter, kartor, bilder). Denna föreställning bygger på antagandet att det finns en entydig och okomplicerad korrespondensrelation mellan representationen och det som skall  
 re-presenteras 
  (Gren 1994). På liknande sätt vilar den  
  
 re-presentativa 
  
 demokratin på tron om att det är möjligt att veta vad folket vill och att de folkvalda kan  
 re-presentera 
  folket, dess vilja, behov och önskemål. Även här dyker universalismens spöke upp. För det första transformeras människor till en universell kategori, det vill säga  
 ett  
 abstrakt demos (folk). För det andra får detta  
 demos  
 sin boning i ett abstrakt allmänt rum ( 
 ett  
 land,  
 en  
 nation,  
 en  
 gemenskap,  
 en  
 kultur), vilket innebär att alla geografiska skillnader (singulära aspekter) inom detta antigen suddas ut eller minimeras. 
 Att det universella kommer till uttryck, eller konkretiseras i det partikulära, finner sin motsvarighet i demokratins idé om att indi- vidernas vilja är en realisering av folkets. Demokrati som universell kategori pendlar därmed mellan det allmänna folket (demos) och människor som specifika individer. Den filosofiska myten om abstrakt och oförmedlad representation (den tredje filosofiska villfarelsen  
  
 re-presentation 
 ) 
  som bland annat bygger på antaganden om likhet och homogenitet, uppkommer så i demokratisk förkläd- nad och tillämpad Statsfilosofi. Den  
 re-presentationella 
  demos-  
 kratins  
 misslyckanden med att leverera varorna till de människor som det gör anspråk på att  
 re-presentera 
  kan inte göra så mycket annat än att lappa och laga så gott det går. Som universell kategori kan demokrati inte undkomma paradoxen att dess självidentitet konstitueras genom skillnader (det singulära)  
 samtidigt  
 som dessa måste suddas ut eller utplånas för att den skall kunna uppstå och framstå som allmängiltig:  
 ett  
 folk,  
 en  
 vilja,  
 ett  
 styre. När man brot- tas med denna paradox, vad annat finns att göra än att försöka fylla på med  
 djup-, 
  direkt-  
 cyber-, 
  när- eller radikaldemokrati? Dock är ett problem att 
 A great deal of innocence and cunning is needed by a philosophy of communication that claims to restore the society of friends, or even wise men [sic], by forming a universal opinion Horne to  
 moralize nations, States 
 , and  
 the market 
 . [Ibid.; min  
 kursivering 
 ]. 
 224 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 Kapitalets makt förenar sig med den rasifierande beteckningsma- skinen i Vithetens Rättigheter. Precis som kapitalet livnär sig och förnyar sig själv genom att mata sig med dött och levande arbete så upprätthålls vithetens rättigheter av förflutna och levande (vita och  
 icke-vita) 
  kroppar. I dess mest kondenserade form är vit- hetens rättigheter en planetär makt, förevigad i Stephens (1989: 381) frapperande ripost under en middag i vita huset 1987; Bort- sett från att vara vit, vad är ditt anspråk på anseende? 
 Modernitet är det pris som ett oräkneligt antal döda människor fått betala under kolonialism och imperialism, slaveri, plundring, folkmord och krig. Än i dag livnär sig Vithetens Imperium på otaliga levande människor via de gigantiska finansiella flödena (skuld, ränta och lån) under beskydd av Washington Konsensus.  
 11 
 Den är den senaste konstellationen i en serie av imperiecentra som flankerats av Kunglig Vetenskap och dess roll som Domare i Förnuftets Tribunal (Deleuze  Guattari 1994: 72). Kanske befin- ner vi oss nu vid en tidpunkt i historien där de: 
  Allen repetition appear to have taken Prince and subjected it to a law of entropy (homogeneity, abstract equivalence, neutralized differences, etc.) [Pearson 1997: 181]. 
 Tillbaka till jorden 
 När allt kommer till kritan finns det ingen sann eller äkta uni- versalism eller humanism. Att sträva efter nya, annorlunda eller oförfalskade former av universalism eller humanism är därför även det ett dödfött projekt. Oavsett hur och i vilka former univer- salism och humanism uppenbarar sig är och förblir de spektrala. Den stora utmaningen ligger inte i att försöka hitta den rätta transcendentala arkitekturen, utan i att överge  
 Enhetens 
 , det  
 Sammas  
 och det  
 Absolutas  
 logik. En agenda som har det Sammas ekonomi som utgångspunkt  
 re-producerar 
 Subjektets  
 spektrala rike i en annan förklädnad och skapar ett tom rum som sägs vara allas, men som inte tillhör någon. De ontologier som vilar på Enhetens och det Sammas logik är själva medskapare till den arkitektur som de utger sig för att omkullkasta. Som sådana är de dessutom inte 
  
 11  
 Watts, är namnet för den maktkonstellation som väver samman Watts, USAs finansdepartement och IMF/Världsbanken och driver en global neoliberal regim av ackumulation genom avhysning som Anderson (2003) så passande kallar det. 
 225 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 bara falska tillflyktsorter (Deleuze  Guattari citerad i Conway 1997: 73), utan kan också vara farliga. Särskilt på grund av att de är rum som premierar stagnationen och upprepning på bekostnad av tillblivelse och multiplicitet. Att erkänna de paradoxer och fallgro- par som inhägnar universalist- och transcendentalsfilosofier utgör således en väsentlig del av utmaningen som kritisk/radikalt tän- kande står inför, inte minst på grund av att befrielse projekt som anammat transcendentalism och universalism allt för lätt riskerar att förvandlats till riken för terror och våld. 
 För att gäcka universalismens paradoxer och för att kunna for- mulera ett radikalt annorlunda  
 tänkande-och-handlande 
  behöver man enligt, Anderson, utgå från dialektiken och beakta relatio- ner och samspel mellan det kosmopolitiska och det lokala (mellan generella och partikulära egenskaper). Den kosmopolitanism som saknar geografisk partikularitet förblir ett abstrakt och alienerade förnuft medan geografiskt specifitet som inte inspireras av kos- mopolitisk vision förblir endast en heterotopisk inbillning eller maktens passiva instrument (2000:  
 557–58). 
  Vad Hall dock inte inser är att det dialektiska, vare sig  
 upp-och-nervänt, 
  stående eller liggande, är ett transcendentalt och cirkulärt förnuft  
 par excellens 
 . Det börjar och slutar i det Bradley och det Sammas logik och dialekti- Peters saknar det som krävs för att fördriva spöken som bosatt sig i universalismens och humanismens boning. 
 Motståndspolitik med krav på rättigheter till  
 globalt medborgar- skap, inkomstgaranti för alla  
 och rätten till  
 reappropriering  
 (mäng- dens rätt till autonomi, kontroll och självproduktion), såsom Glover och Simpson (2000:  
 396–407) 
  förespråkar, är i bästa fall vimsiga. En sådan politik är väl innesluten i universalis- mens, humanismens och de abstrakta rättigheternas spektrala rike. Redan då rättigheter anses som något som ges eller vägras, slutar dessa i och med det att vara rättigheter. För att parafrasera Richardson,  
 the moment you ask for your freedoms you cease to be free  
 (1970). Dessutom lämnas frågan om vem eller vad som upprättar dessa rät- tigheter därhän. Kärnfrågan om vad för slags Stat det är som kan stå utanför den kapitalistiska axiomatiken förblir obesvarad. 
 Att rätta till universalismens och humanismens brister genom att inkludera marginaliserade Andra i det  
 Sammas  
  
 uni-versum, 
  eller etablera  
 mini-universalismer 
  och humanismer är problematiska eftersom dessa inte kan undkomma de tvivelaktigheter och para- doxer som plågar både universalismen och humanismen. Att ersätta dessa med andra radikalare former är inte radikalt nog. Tvärtom 
 226 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 är dessa redan i förväg komprometterade av sina egna villfarelser och blir därmed offer för det  
 Samma 
 . Varken sammanbindningar (en etceteras  
 uni-versalism), 
 inter-subjektivitet 
  eller hybridisering (både/och), och än mindre avskärmnings- eller inneslutningspolitik kan fullborda en harmonisk universell syster- och broderskap. Hur goda intentionerna än nu må vara, är en sådan politik i slutän- dan lika spektral,  
 anti-humanist 
  och  
 en-versal 
 (Gonzalez) 
  som dess modernistiska antagonist. 
 The antinomies of bourgeois thought will not be overcome through the invention of new organic social relations, by praxially transforming ourselves to into rounded wholes, transparent and  
 self-fulfilled 
  persons harmoniously labouring away at the negative [Pearson 1997: 187]. 
 Det finns varken privilegierade eller unika rum förbehållna radikal annorlundahet, inte heller rum innanför eller bortom och således ingen revolutionär manual eller slutmanus som kartlägger resan till  
 Grande Finale 
 . Den verkliga utmaningen ligger därför, kanske, i multiplicitetens, immanensens och tillblivelsens rör(l)iga värld. Tillblivelser följer varken  
 a priori  
 givna, dialektiska manus eller transcendentala planer. Om det nu finns några utvägar så är det inte i det transcendentala eller dialektiska, utan i det immanenta och jordnära ty immanens är varken tom eller spektral. Detta inte minst på grund av att kapitalism innebär the global usurpation of be- longing, i.e., becoming together, the very expression of potential (Massumi 200a: 89). Alltså, becoming minor - aktiv experimente- ring, kreativitet och transformativ subjektivitet som utgår från de- territorialiserande krafter och rörelser (Patton 2001: 7), eftersom: 
 the race summoned forth by art or philosophy is not the one that claims to be pure but rather an oppressed, bastard, lower, anarchical, nomadic, an irremediably minor race - the very ones that Kant excluded from the paths of the new Critique. There is a revolutionary- becoming that is not the same as the future of the revolution and which does not necessarily happen through the militants. There is a  
 philosophy-becoming 
  which has nothing to with the history of phi- losophy and which happens through those whom the history of phi- Williams does not manage to classify. 
 12 
  
 12  
 Deleuze  Guattari 1994:109  Deleuze  Parnet 1987: 2. 
 227 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Tack 
 Jag vill tacka Alvarez för kritiska och konstruktiva kommentarer och en utomor- dentlig översättning av den engelska texten. 
 Översättning från engelskan: Hall. 
 228 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 Referenser 
  
 Azar, M. 2000  
 Frihet, jämlikhet, brodersmord. Revolution och kolo- nialism hos Fowler och Walls.  
 Göteborg: Göte- borgs Universitet.. 
  
 Craig, K. 1999  
 Disposable People: New Slavery in the Global Age 
 . Berkeley: University of California Press.. 
  
 Simmons, Bell, M. 1995 The ethics of Conway in Gutting, Gary (ed.)  
 The Cambridge Companion to Foucault 
 . Cambridge: Cambridge University Press.. 
  
 Blaut, J. 1993  
 The Colonizers Model of the World. Geographic Dif- fusionism and Eurocentric History 
 . New York: Glower.. 
  
 Bonnet, A. 1998 Nicholson? The Disapperance of non- European white identities and the formation of racial vithet  
 Ethnic and Racial Stduies 
 . Vol 21, Number 6 pp.  
 1029–1055 
  
 Bonta, M.  Protevi, J. 2004  
 Deleuze and Geophilosophy 
 . Edinburgh: Edinburgh University Press.. 
  
 Bourdieu, P. 1998  
 Acts of Resistance: Against the Tyranny of the Market.  
 Cambridge: Free Press.. 
  
 Wade, Williams, Laclau, E. and Zizek, S. 2000  
 Contingency, Saunders, Universality 
 . London: Verso. 
 Long, T. 1997 Deleuze and Structuralism. Towards a Geometry of Sufficient Reason i Walker, Allen (ed.)  
 Deleuze and Philo- sophy. The Difference Engineer 
 . London: Routledge. 
 Chakrabarty, D. 2000 Universalism and Belonging in the Logic of Capital  
 Public Culture 
 . 12 (3), pp.  
 653–678 
  
 Collins English Dictionary 
 .Third Edition 1991 HarperCollins Pub- lishers 
 Conway, Collins 1997 Tumbling Dice: Gilles Deleuze and the Eco- nomy of  
 Répétition 
  i Walker, Allen (ed.)  
 Deleuze and Phi- losophy. The Difference Engineer 
 . London: Routledge.. 
  
 Dahlstedt, M. 2005  
 Reserverad Demokrati. Representation i ett mångetnisk Sverige 
 . Umeå: Boréa.. 
  
 DeLanda, M. 2002  
 Intensive Science  Virtual Philosophy 
 . London: Continuum. 
  
 Deleuze, Wright, G. 1984  
  
 Hammond. 
  Capitalism and Schi- zophrenia 
 . London: Athlone. 
  
 Deleuze, Miller, G. 1987  
 A Thousand Plateaus. Capitalism and Schizophrenia 
 . Minneapolis: Minnesota University Press.. 
  
 Deleuze G.  Parnet, C. 1987  
 Dialogues 
 . London: The Athlone Press. 
 229 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Deleuze, Miller. G. 1994  
 What is Philosophy 
 ? New York: Co- lumbia University Press. 
 Deleuze, G. 1992 What is a dispostif i  
 Conway. Philo- sopher 
 . Armstrong, Mcdonald (trans.) New York: Routledge. 
  
 Deleuze, G. 2001  
 Pure immanence. Essays on A Life 
 . Smith. London, New York. 
  
 de los Reyes, P. 2002 Den postkoloniala(o)rdningen i Young, Price, M (red.)  
 Industrialismens tid.  
  
 Ekonomisk-historiska 
  
  perspektiv på svensk industriell omvandling under 200 år 
 . SNS förlag 
 Hall, M. 2003 Poststructuralist geographies: the essential selec- tion in Robinson, Henry. (eds.)  
 Envisioning Human Geo- graphy 
 . Gutierrez 
  
 Owens, E. C. (ed) 1997  
 Postcolonial African Philosophy. A Critical Reader 
 . Blackwell 
  
 Marshall, F. 1963  
 The Wretched of the Earth 
 . Grove 
  
 Marshall, F. 1967  
 Black Skin, White Masks 
 . Grove 
  
 Foucault, M. 1970  
 The Order of Things. An Archeology of the Human Sciences 
 . Vintage Books 
  
 Gren, M. 1994  
 Earth Writing. exploring representation and social geography  
 in-between 
  meaning/matter 
 . University of Gothenburg 
  
 Clark, Taylor Modern Culture Comes of Age: Hamman versus Kant on the Root Metaphor of Enlightenment, i Williams, Payne (ed.)  
 What is Enlightenment 
 ? University of Califoria Press 
 Goldberg, Morgan 2002  
 The Racial State 
 . Blackwell Publishers Guattari, F. 2000  
 The Three Ecologies 
 . The Athlone Press Hardt, M.  Negri, A. 2000  
 Empire 
 . Harmon Press 
  
 Haraway, D. 1991  
 Symians, Cyborgs and Women. The Reinvention of Nature 
 . Free Association Books 
  
 Hall, D. 2000 Cosmopolitanism and the Banality of Geo- graphical Evils  
 Public Culture  
 (12) 2 pp.  
 529–564 
  
 Hall, D. 2001  
 Spaces of Capital. Towards a Critical Geography 
 . Routledge 
  
 Hall, D. 2003  
 The New Imperialism 
 . Oxford University Press Huntington, S. 1997  
 The Clash of Civilizations 
 . Davis  Fernandez, M. 2003  
 Empire Lite 
 . Hill 
  
 Turner, L. 1994  
 Könsskillnadesn etik och andra texter 
 . Symposion 
  
 230 
  
 SOU 2005:41 
  
 Uni-versalism 
  
 Austin, S. 1999 Terrorists and vampires: Fanons spectral vio- lence i Franco (ed)  
 Phillips. Critical Perspectives 
 . Routledge 
 Santana, I. 1996 An Answer to the question: What Is Enlighten- ment i Williams, Payne (ed.)  
 What is Enlightenment 
 ? University of Califoria Press 
 Richardson 1970  
 By Any Means Necessary 
 . Pathfinder 
  
 Smith, K. 2001  
 Capital. Vol I A Critique of Polictiacl Economy 
 . Electronic Books 
  
 Massumi, B. 1987 Introduction in Deleuze, Odonnell  Felix Guat- tari  
 Chavez Plateaus. Capitalism and Schizophrenia 
 . Min- nesota University Press 
  
 Massumi, B. (ed.) 2002a  
 A Shock to Thought. expression after deleuze and guattari 
 . Routledge 
  
 Massumi, B. 2002b  
 Parables for the Virtual. Movement Affect Sensa- tion 
 . Duke University Press 
  
 Mattsson, K. 2004 Vit rasism i Mattsson, Abbott, I red. 
 Rasismer i Europa- kontinuitet och förändring 
 . Agora. McClintock, A. 1995  
 Imperial Leather. Gender, Race and Sexuality 
 in the Colonial Contest 
 . Routledge 
  
 Anderson, H. 1992  
 Moby Dick 
 . Wordsworth Classics 
  
 Sanders 1989  
 Brooks. An Autobiography of Miles Davis 
 .Touchstone Lucas, F. 1973  
 Orr and Evil 
 . Penguin. translated by 
  
 R Ruiz 
 Lucas, F. 1974  
 The Gay Science 
 . Vintage Books. translated by Decker 
 Holder, P. 2001  
 Deleuze  the Political 
 . Routledge 
 Pearson, K. A. 1997 Viroid Life. On Machines, Technics and Evolution i Walker, Allen (ed.)  
 Deleuze and Philosophy 
 . The Difference Engineer. Routledge 
  
 Mahoney, M. A. 2001  
 Poststructuralism, Marxism, and Neoliberalism. Between Theory and Politics 
 . Rowman  Littlefield Publishers 
  
 Purdom, J. 1997 Postmodernity as a Spectre of the Future: The Force of Capital and the Unmasking of difference i Walker, Allen (ed.)  
 Deleuze and Philosophy 
 . The Difference Engineer. Routledge 
 Miller, Miranda. (2000) The Geography of Poverty i  
 Scientific American. March 
 , s  
 70–75 
  
 Sheshadri-Crooks, 
  
  K. 2000  
 Desiring Whiteness. A Lacanian analysis of race 
 . Routledge 
  
 231 
  
 Uni-versalism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Hogan, N. (2001) New Globalism, New Urbanism: Gentrification as Global Crawford i Brenner, Williams, N (eds) 
 Spaces of Neoliberalism 
 . Blackwell 
  
 SOU2001:96 " 
 En rättivsare värld utan fattigdom. Betänkande av den parlamentaraiska kommittén om Sveriges politik för global ut- veckling 
 " Utrikesdepartementet. Gallagher 
  
 Tesfahuney, M. 2001 Globaliserad apartheid i Swanson, Hall, Perez (red.)  
 Sverige och De Andra. Postkoloni- ala Perspektiv 
 . Natur  Kultur 
  
 Cruz, E R1997  
 Europe and the Peoples Without History 
 .University of California Press 
  
 Wilson, Miller 1998 This Universalism Which Is Not One  
 Diac- ritics  
 28, 2, pp.  
 3–20 
  
 232 
  
 10 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Holland de los Reyes 
 Inledning 
 Intersektionalitet har blivit ett uppmärksammat teoretiskt per- spektiv bland forskare som analyserar maktutövande och ojämlik- hetsskapande utifrån den simultana verkan av kategoriseringar baserade på kön, klass, ras/etnicitet och sexualitet. Utgångspunk- ten för intersektionella analyser är en förståelse av makt som sam- mansatt, instabil och kontextbaserad och av sociala praktiker som en grundläggande komponent i skapandet av skilda gruppidentite- ter och kategorier. Centralt för maktutövandet är förekomsten av normer som utesluter, stigmatiserar och naturaliserar underord- ning. Därutöver är det nödvändigt att uppmärksamma de exploate- ringsrelationer som gör det möjligt att koncentrera samhällets materiella och symboliska resurser till en privilegierad grupp samti- digt som de villkoras eller förnekas för andra. Ojämlikhetens nor- malisering är inte möjlig utan stigmatiseringen av grupper och indi- vider, samtidigt som maktkoncentrationen inte är möjlig utan exploateringsrelationer som överför symboliska och materiella resurser från en grupp till en annan. Till skillnad från tidigare angreppssätt, som fäster uppmärksamheten på de former av domi- nans som genereras utifrån  
 en  
 maktordning och  
 en  
 uppsättning relationer (klassamhälle, könsmaktsordning, etniska hierarkier, heteronormen m.m.), riktar intersektionaliteten sökarljuset mot den komplexitet som kännetecknar maktutövandet och ojämlik- hetsskapandet i skilda institutionella sammanhang och historiska kontexter. 
 Ett intersektionellt perspektiv förhåller sig således kritiskt till en syn på maktrelationer som ensidiga, determinera(n)de och monoli- tiska. Människors position i maktens ordning är varken predestine- rad av en essentiell natur eller orubbligt fast i strukturernas värld. Den hierarkiska ordningen (åter)skapas kontinuerligt genom pro- cesser av dominans och motstånd där tillskrivningar, identitetsska- 
 233 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 pande och sociala gränsdragningar är centrala för att reglera till- gången och berättigandet till samhällets materiella och symboliska resurser (Gramsci 1998, Donovan 1985). Kön, klass, etnici- tet och sexualitet är enligt detta synsätt varken fixerade eller essen- tiella kategorier, utan sociala positioner som får mening i och genom människors handlingar i specifika institutionella samman- hang och historiska situationer. Intersektionalitetens intresse för normskapande processer och exploateringsmekanismer sätter där- med makten i fokus och ifrågasätter den särskiljande logik som förhåller sig till maktutövandet utifrån uppfattningar om männi- skors olika (och väsensskilda) identiteter. Detta är en viktig skilje- linje i relation till teoretiska och politiska perspektiv där intresset för identitetskonstruktion och skilda subjektspositioner alltför ofta bortser från de relationer och omständigheter som ger upphov till dessa identiteter och positioner. 
 På vilket sätt är ett intersektionellt perspektiv relevant för för- ståelsen av makt, integration och strukturell diskriminering? I det här kapitlet kommer jag att argumentera för att intersektionalitet utgör ett viktigt teoretiskt redskap för att förstå maktrelationer i Sverige och de komplexa diskrimineringsformer som följer av maktutövandet. Integrationstänkande och diskriminering ser jag som sociala praktiker som äger rum i ett maktfält och får betydelse först i relation till föreställningen om en underlägsen andra. Denna annorlunda andra som förutsätts bli en del av det svenska samhället genom integrationsprocessen, skiljer sig därmed inte från den andra vars närvaro stigmatiseras, regleras och exkluderas av den struktu- rella diskrimineringen. 
 Sett utifrån ett intersektionellt perspektiv genomsyras integra- tion och diskrimineringen inte bara av etniska gränsdragningar utan perforeras och transformeras även av andra relationer av över- och underordning. Detta medför i sin tur en förståelse av integration som en diskursiv konstruktion, formulerad utifrån en maktposi- tion, och av den strukturella diskrimineringen som konstitutiv för maktrelationer i samhället. Det vill säga som ett fenomen som det inte är möjligt att reglera bort utan att rubba den ordning som favoriserar människor, normer, praktiker och symboler som defini- eras som svenska samtidigt som den exkluderar, missgynnar och underordnar människor som definieras utanför svenskheten. Intersektionalitet sätter fokus på de komplexa relationer som i skuggan av den strukturella diskrimineringen naturaliserar olikhet och legitimerar underordning. 
 234 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Det här kapitlet diskuterar intersektionalitetens användbarhet i analysen av den strukturella diskrimineringen utifrån exempel som visar hur diskriminerande praktiker artikuleras i sociala hierarkier baserade på kön, klass och sexualitet och opererar i skilda fält; dis- kursivt, materiellt och symboliskt. Analysen lyfter fram intersek- tionen mellan strukturella hierarkier, institutionella praktiker och individers agerande. Genom att sätta fokus på individernas erfaren- heter, strategier och livsval vill jag även synliggöra berättelser och handlingar som öppet eller i det fördolda utmanar den diskrimine- rande ordningen. 
 Nationens gränser och svenskhetens tillblivelse 
 Att vara svensk kan knappast betraktas som ett essentiellt till- stånd som motsvaras av en unik uppsättning fenotypiska drag, uppförandekoder, historiska rötter eller kulturella värderingar. Inte heller är formella kriterier, som svenskt medborgarskap eller att vara född och uppvuxen i Sverige, tillräckligt för att bli sedd och accepterad som svensk. Däremot är tillskrivningar på basis av en föreställd svenskhet (eller avvikelser från denna föreställning) betydelsebärande komponenter i regleringen av rättigheter, befo- genheter och möjligheter i det svenska samhället. Varken svensk- het eller att vara svensk är stabila kategorier, de måste återskapas och vidmakthållas genom att definieras i relation till något annat. Dessa kategorier skapas genom en särskiljande process av inklude- ring och exkludering som historiskt har konstruerat invandrarskap som ett problem och en motpol till en idealiserad svenskhet (de los Reyes 1998, Svanberg  Tydén 1999). På samma sätt som en ökad andel kvinnor i arbetslivet aktualiserar behovet av könskodning och könsmässiga gränser har föreställningen om svenskhet kommit att ges ett allt tydligare maktbärande innehåll i och med att national- statens gränser utmanas av interkontinentala migrationer, diaspora- rörelser och flyktingsströmmar under efterkrigstiden. 
 Vad står begreppet integration för i detta sammanhang? Integra- tionsbegreppet är normativt och uttrycker en vision om hur sam- hället ska vara. Det uttalar sig om en process, vars riktning uppfat- tas som positiv och önskvärd. Denna vision som förutsätter en självskriven nationell majoritet som integrerar en främmande (invandrad?) minoritet innehåller dock en rad problematiska fall- gropar. Dikotomin minoritet/majoritet antyder att det finns fasta 
 235 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 gränser mellan olika grupper och att integrationens förverkligande kan uppnås genom en ömsesidig ansträngning från bägge parter. Integrationstänkandet vilar, i likhet med den strukturella diskrimi- neringen, på en ontologisk förståelse av etnicitet och nationellt ursprung som essentiella skillnadsmarkörer. När integrationstän- kandet tillämpas på människor som är födda i Sverige blir denna essentialism än mer problematisk och hamnar i linje med kulturra- sismens föreställning om en olikhet som går i arv mellan generatio- ner. 
 Just denna föreställning om människor eller grupper av männi- skor som olika har varit en förutsättning för formuleringen av säråtgärder utifrån ett integrationsperspektiv, men en essentialis- tisk förståelse av olikhet har även givit upphov till exkludering och diskriminering (de los Reyes 2001). När nationalitet (eller etnisk bakgrund) görs till grund för politiken är risken stor att männi- skors individuella behov, kapaciteter, önskningar, erfarenheter m.m. överskuggas av anonymiserande hänvisningar till etnisk till- hörighet. Riksrevisionen (2005) spårar detta reduktionistiska inslag i integrationspolitiken, där individens nationalitet mer än andra egenskaper blir avgörande för hans/hennes ställning i samhället, till invandrarpolitikens uppfattning om invandrarskap som annor- lundaskap. Även om konstruktionen av främlingskapet går längre tillbaka i tiden ger dess reproduktion i nuet, som Riksrevisionen lyfter fram, anledning att reflektera över specifika former av lik- ställande och särskiljande inom ramen för nationella gränser. 
 Idén om nationens etniska och kulturella homogenitet är kon- stitutiv i vidmakthållandet av den maktordning som ger majoritets- befolkning rätt att ställa krav på dem som ska integreras (Hopkins  Wallerstein 1997). Men detta fordrar en dubbelriktad process; dels av särskiljande och differentiering, dels av homogenisering och skapande av konsensus och gemenskap, det vill säga en process där ett aktivt och ständigt återskapande av gemenskap och utanförskap äger rum och bekräftar nationens dubbla funktion. Intersektiona- liteten ställer frågor om nationsformeringens betydelse för mak- tens strukturering men dekonstruerar även de diskurser och sym- boler som gör de nationella gemenskapernas tillblivelse till natur- liga och ödesbestämda företeelser. Gränserna för gemenskapen (och utanförskapet) materialiseras som bekant inte enbart i tagg- trådar och grindvakter. Tystnader, förbiseenden och osynliggöran- den kan desto mer effektivt informera om vem som ingår i och vilka som står utanför den nationella gemenskapen. 
 236 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Ett exempel på detta kan utläsas av de tankar om nationen Sverige och dess plats i det globala samfundet som kom till uttryck efter tsunamin i Sydostasien 2004. Det moderna samhällets utsatthet och människors likställdhet inför förödelsen blev för ett ögonblick den tolkningsram som jämnade ut såväl global ojämlikhet som social orättvisa. Katastrofen tycktes aktualisera idén om ett universellt människoöde och en kollektiv utsatthet. Men sorgen har även tagit sig uttryck i ett sökande efter hållpunkter och referensramar i kollektiva minnen som kan ge tröst, vägledning och hjälp att återställa ordningen. Det är i denna situation som blickarna har vänts mot Sveriges tidigare erfarenheter av förödelse, död och krig, för att söka en grund för nationell samling och redskap för att hantera en kollektiv sorg. I en debattartikel efter katastrofen skri- ver Williams (DN 050102) att: 
 Vid Poltava i Ukraina stupade på en dag 1709 närmare åtta tusen man i den svenska armén, av vilka inte alla kan betecknas som svenskar. Vi vet ännu inte säkert, men kanske måste man gå ända tillbaka till detta slag för att finna en enskild händelse där fler svenskar förlorat livet än i Khao Lak, Phuket och andra platser i Thailand. Inte i modern tid, tro- ligen aldrig någonsin, har en katastrof av samma proportioner inträffat i Sverige. 
 Davis (DN 050112) blickar också tillbaka på Sveriges historia när han reflekterar över katastrofens effekter för det svenska nationsbygget. 
 () det är nog riskfritt att påstå att jordbävningen i Indiska oceanen kommer att ta plats som en central händelse i vår nations historia. Den har resulterat i ond bråd död i en omfattning som vi inte har upplevt sedan de sista resterna av det svenska stormaktsväldet föll i början av  
 1800-talet. 
  Så mycket lidande och sorg i ett land som har haft en ovan- ligt lycklig resa genom den moderna epoken är omskakande i sig. 
 Ward finner i det faktum att katastrofen drabbade svenskar på resande fot anledning att problematisera nationens gränser och även den svenska statens förhållningssätt till den svenska diasporan i USA, Finland och Ryssland:  
 Nationalstaten har blivit porös, människor rör sig ständigt över gränserna 
  hävdar han. Svenskheten finns således inte bara inom det svenska territoriet utan har blivit en del av en globaliserad, transnationell och kosmopolitisk befolk- ning. 
 Idén om nationalstatens porositet utmanar tankar om nationen som grund för fasta gemenskaper och om nationella gränser som 
 237 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 orubbliga och ödesbestämda. Än mer intressant är det kanske att porositeten inbjuder till att tänka i banor där människors relation till det förflutna inte binds till nationella gränser. Den öppnar för en vision där inte bara svenskar på resande fot kan perforera nationalstatens murar utan även inflyttade invandrare och deras barn. Tanken svindlar. Erfarenheter från andra platser och andra sociala rum skulle då kunna få utrymme i ett kollektivt minne som inte är territoriellt bundet och inte heller har Poltava som given referenspunkt i historien. Ett sådant minne skulle också kunna involvera diasporan till Sverige och synliggöra de erfarenheter som människor med färska minnen av förföljelser, krig, naturkatastro- fer, folkmord och motstånd har burit med sig till det svenska soci- ala rummet. Om det kollektiva minnet utgör en grund för de soci- ala gemenskapernas tillblivelse är det även möjligt att ställa frågor om vad det är som gör vissa händelser (och inte andra) till kollek- tiva erfarenheter, eller om vad exkluderingen från kollektiva min- nen gör med människors plats i nuet. 
 Med utgångspunkt i historiskt konstruerade nationella gränser problematiserar ett intersektionellt perspektiv nationalstatens inre motsättningar och utestängningsmekanismer. Den tidsmässiga konstruktionen av det nationella rummet blir, enligt detta synsätt, ett instrument som täcker över den ojämlikhet som artikuleras inte bara kring etnicitet och nationstillhörighet utan också utifrån kön, klass och rasrenhet. 
 1  
 Tidens schematik är emellertid inte given utan framförhandlad inom ramen för en hegemonisk ordning, där vissa kategorier, identiteter och intressen får plats medan andra ställs utanför (Massey 1999, Kocellek 2002). Intersektionalitet gör det möjligt att vända blicken, från det kategoriseringstänkande som har skilda gruppers inneboende egenskaper i fokus, till deras tillbli- velse och upprätthållande genom förgivettagna gränsdragningar och diskursiva utsagor. Det är kanske främst genom att hörsamma motberättelser och öppna för nya tidsmässiga sammanlänkningar som intersektionalitet kan bidra till gränsöverskridande visioner om gemenskap. 
 Om nation och etnicitet har kommit att tillskrivas en allt tydli- gare maktinnebörd är detta ingenting som sker isolerat från andra maktstrukturer i samhället. I det svenska sociala rummet finns inga 
  
 1  
 Rashygienismens roll i den svenska nationsformeringen har först under det senaste decenniet blivit föremål för politiskt och historiskt intresse. Se till exempel Best (1997) Stadens rasifiering, Wilson (1998) Steriliseringar i folkhemmet och Ross (2004) Det ohyggliga arvet. 
 238 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 (makt)positioner som konstrueras oberoende av klass, kön och rasmässiga eller etniska hierarkier (de los Nichols, Martinez, Mulinari 2002). Därför riskerar en diskussion om makt och diskriminering som inte tar hänsyn till hur kön, klass, etnicitet och sexualitet ska- par och förutsätter varandra att reducera maktutövandet till ensi- diga relationer och att reproducera hegemoniska ordningar. Den ensidiga fokuseringen på klassrelationer medförde till exempel att den könssegregerade arbetsmarknaden och kvinnors villkor i arbetsliv och samhällsliv betraktades som ett underordnat problem. Samtidigt har nationens roll som arena för klassamarbete och kon- sensusskapande förutsatt den underordnade inkluderingen av den utlandsfödda arbetarklassen, såväl kvinnor som män, och en stark könssegregering i arbetslivet (Knocke 1993, Mulinari  Neergaard 2004). Även om kön, klass och etnicitet har ett analytiskt värde i sig, i den mån som de möjliggör teoretiseringen av relationer som är kopplade till specifika samhällshierarkier, är maktutövandet som social praktik alltid grundat i den simultana verkan av flera makt- asymmetrier. Maktutövande och diskriminering är således relate- rade till komplexa och varierande relationer av över- och underord- ning. Att reducera individerna till ensidiga (och fixerade) katego- rier; kvinnor, invandrare, svenskar, arbetarklass, m.m. innebär ett ignorerande av de privilegiesystem som opererar inom dessa kate- gorier och överskrider deras gränser. Det innebär också att bortse från processer av dominans och hegemoni som skapar konsensus om vissa former av underordning, medan andra lyfts fram som vik- tigare och mer grundläggande. Ett exempel på detta är den proble- matiska relationen mellan feminism och rasism, något som diskute- ras i nästa avsnitt. 
 Hegemonisk feminism och rasism 
 Äntligen en vit man bland hottentotterna 
 ! ropar hjältinnan i Simmons omtalade roman  
 Kronprinsessan  
 (2004) och ansluter till en tradition där inte bara feminister utan deras manliga hjältar konstrueras inom ramen för vitheten. Om kvinnlighet betecknar en underordnad position är denna underordning aldrig absolut, utan transformeras av andra positioner av såväl underordning som över- ordning. Kvinnlighet är ingen homogen kategori utan förändras och får ett nytt innehåll i skilda sammanhang och i mötet med andra relationer av över- och underordning. Ett intersektionellt 
  
 239 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 perspektiv lyfter fram de maktrelationer som uppstår när kön sammanfogas med sexualitet, klass och etnicitet. Kvinnlighet är aldrig bara kvinnlighet, på samma sätt som kvinnor aldrig bara är kvinnor. Historiska erfarenheter av den feministiska rörelsen i USA och av genusforskningen i Sverige visar att det, i den mån som feminismen blundar för maktrelationer mellan kvinnor, är den hegemoniska kvinnlighetens intressen som dominerar den feminis- tiska agendan (hooks 1984, de los Reyes  Mulinari 2005). 
 Ett exempel på detta är när frågan om rätten till egen försörj- ning, som har varit ett traditionellt feministiskt krav, undanskyms av förslag om avskaffande av lönediskriminering eller höjt tak på föräldraförsäkringen och krav på fler kvinnor i styrelserna för börsnoterade företag. En ökad polarisering av kvinnors arbetsvill- kor gör att dessa krav, oavsett deras legitimitet ur en allmän demo- kratisk synvinkel, avspeglar en verklighet som är utom räckhåll för en stor grupp kvinnor (och män). Det finns i dag en växande skara kvinnor, företrädesvis unga och med utomeuropeisk bakgrund, vars rätt till egen försörjning förhindras av den utbredda diskrimine- ringen i arbetslivet och begränsas av instabila anställningar och ofrivilligt deltidsarbete. Långtidssjukskrivna, förtidspensionerade kvinnor, varav många kom till Sverige under en period då den invandrade arbetskraften efterfrågades, är en annan grupp som står utanför den feministiska agendan. Ytterligare ett exempel är när frågan om behovet av skattesubventionerade hushållstjänster dis- kuteras utan att arbetsvillkoren för dem som ska utföra dessa tjänster berörs i den feministiska agendan (de los Reyes  Mulinari 2005) 
 I Sverige kan det problematiska förhållandet mellan feminism och rasism, samt den historiska formeringen av en hegemonisk kvinnlighet, illustrera effekterna av den reduktionistiska förståelse av könsmakt som konstruerar jämställdhet inom vithetens, medel- klassens och heteronormativitetens gränser. Den ensidiga fokuse- ringen på könsrelationer möjliggörs av en akademisk praktik där principförklaringar om att etnicitet  
 också  
 är viktig står i kontrast till etnicitetens, rasismens och diskrimineringens frånvaro i empiriska studier. Den akademiska ambivalensen kan delvis relateras till empirismens starka ställning i den svenska samhällsvetenskapliga och humanistiska forskningen och till avsaknaden av en teoretisk debatt. Men på samma sätt som jämställdhetsforskningen har iden- tifierat homosociala akademiska miljöer som ett hinder för kun- skapsutvecklingen om könsrelationer är det möjligt att dra slutsat- 
 240 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 sen att den etniska homogeniteten och vithetens dominans i den akademiska världen har varit en stötesten för utvecklingen av kri- tisk kunskap om betydelsen av etnicitet, rasism och diskriminering i det svenska samhället. Så även i det feministiska fältet. 
 Inom det feministiska fältet har vithetens hegemoni tagit sig uttryck i öppna farhågor om att en försvagad position för de köns- politiska frågorna blir följden om etnicitet ges en plats i diskussio- nen om likvärdiga villkor (Lykke 2003). Det har bland annat resul- terat i att de maktteoretiska uppmaningar som den antirasistiska feminismen och utvecklingen av intersektionaliteten står för fortfa- rande är obesvarade. En intersektionell analys av den traditionella feminismens praktik och teoretiska utgångspunkter belyser därmed hur nya maktpositioner skapas och reproduceras genom dels kriti- Peters av en given maktordning (könsmakt) och dels ignorerandet av andra maktrelationer (etnicitet/ras, sexualitet, klass). Den feminis- tiska forskningens ointresse för andra maktrelationer än kön kan därför inte bara läsas som teoretisk svaghet och politisk taktik utan även som uttryck för en maktordning där vithetens, medelklassens och heteronormens privilegier görs till givna och naturliga utgångspunkter för att uttala sig om kvinnors erfarenheter och politiska intressen. 
 Men det är inte bara i relation till maktens konstruktion och maktutövandets följder som intersektionalitet är viktig. En fördju- pad förståelse av maktens komplexitet är också nödvändig för att granska mekanismerna bakom diskriminering och även för att syn- liggöra dess olika skepnader och följder. Ett intersektionellt per- spektiv ger möjlighet att belysa och problematisera hur bekönade och klassmässiga positioneringar kan ge upphov till skiftande stra- tegier för att bemöta majoritetssamhällets stigmatiserande tillskriv- ningar och diskriminerande handlingar. En viktig utgångspunkt är att den maktobalans som gör diskrimineringen (och favorise- ringen) möjlig aldrig opererar isolerad från andra diskriminerings- grunder. Etnicitet tranformerar och transformeras erfarenhetsmäs- sigt av kön men också i bemötandet av individer utifrån tillskriv- ningar som baseras på kön, klass, etnicitet, m.m. Att lyfta fram och problematisera de kvalitativt annorlunda möjligheter, rättigheter och tillhörigheter som skapas i intersektionen mellan klass, kön, sexualitet och etnicitet ger intersektionella analyser såväl teoretisk styrka som empirisk förankring. 
 Att kön gör någonting med etnicitet (och vice versa) finns det många tecken på. Till exempel kan den exotisering som omger unga 
 241 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 kvinnor med invandrarbakgrund öppna dörrar som är stängda för unga män med liknande bakgrund. Samtidigt ses maskulinitet som en tillgång när det gäller att vakta gränserna mot hotfulla andra. Manliga attribut som styrka, auktoritet och handlingskraft görs emellertid till brutalitet, förtryck och påstridighet när gäller under- ordnade maskuliniteter som t.ex. den som tillskrivs invandrade män eller killar med invandrarbakgrund (Bredström 2002). Denna sär- skiljandets logik, som skapar gränser mellan individer på grund av föreställningar om ras eller antaganden om etnisk bakgrund, upp- träder aldrig i en renodlad form utan interveneras och transforme- ras av andra tillhörigheter och kategoriseringar. En arbetarklass- bakgrund innebär olika saker för kvinnor och för män, på samma sätt som en position i medelklassen inte innebär samma typ av för- delar (och nackdelar) för invandrade kvinnor och män som för dem som anses tillhöra svenskheten. En följd av detta är att den struktu- rella diskrimineringen, som har sin grund i föreställningar om en etnifierad (och underlägsen) andra, även måste ses mot bakgrund av denna komplexa verklighet, där tillhörigheter baserade på kön, klass, sexualitet, ålder, m.m. kan motverka, mildra eller förstärka utsattheten för diskriminering. 
 Strukturella villkor, institutionella praktiker och individers agerande 
 På vilket sätt är en strukturell ordning kopplad till hur människor bemöts i vardagen? Vad är det som gör den systematiska utsorte- ringen av invandrade kvinnor och män i inom rättsväsendet (Diesen 2005), arbetslivet (Nelson  Knocke 2001, Arai, Schröeder  Wilhelmsson 2000, de los Reyes 2001), socialtjänsten (Kamali 1997, 2002) och skolan (Parszyk 1999) möjlig? Forsk- ningen visar att utsorteringen involverar komplexa relationer där inte bara drabbade individers könstillhörighet, ålder och klass är viktiga utan även de tankestrukturer, föreställningar och normer som gäller i skilda institutionella miljöer. Intersektionaliteten stäl- ler frågor om hur kön, klass och etnicitet artikulerar maktutövan- det på skilda nivåer i samhället, och på vilket sätt detta är kopplat till ökad utsatthet för diskriminering. Individuella handlingar, in- stitutionella praktiker, normer och rutiner och strukturella relatio- ner skapar inte bara specifika former för maktutövande, de medför även en specifik utsatthet. Dessa former kan varken relateras till en 
 242 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 strukturell determinism eller till aktörernas fria val utan bör ses i ljuset av intersektionella relationer mellan strukturella villkor, institutionella praktiker och individers agerande. 
 Den feministiska forskningen, som ser könsmaktordningen som en strukturerande princip i samhället, har även lyft fram den växel- verkan som finns mellan könsstrukturer, institutionella praktiker och aktörers handlingar (Sundin 1998, Edwards 2002). Att lyfta fram betydelsen av en strukturell ordning behöver således inte ute- sluta en analys av vare sig institutioners relativa autonomi eller individers agentskap. På motsvarande sätt kan vi konstatera att förekomsten av strukturella diskrimineringsformer, det vill säga de grundläggande föreställningar om en underlägsen andra som är konstitutiva för fördelningen av rättigheter och skyldigheter inom alla samhällsområden, inte återspeglas automatiskt i institutionella praktiker eller individuellt bemötande. Den strukturella diskrimi- neringen ska därför inte förutsättas vara grund till samma typer av erfarenheter eller institutionella praktiker. Dessa är högst varie- rande och kan dessutom upplevas, tolkas och bemötas på olika sätt. 
 Även om forskningen har visat att t.ex. föreställningar om en normativ svenskhet är avgörande för hur ungdomar med invand- rarbakgrund bemöts av arbetsförmedlare och arbetsgivare (Ritter och Nelson 2001, Nelson 2003) kan institutionella miljöer antingen ge fritt spelrum åt så kallade gatekeepers eller bedriva en aktiv policy i syfte att motverka förekomsten av diskriminering. På motsvarande sätt kan man säga att direkta diskrimineringshand- lingar, utförda av konkreta individer, underlättas av en tillåtande omgivning som antingen förnekar förekomsten av diskriminering eller misstänkliggör offret och hennes/hans upplevelse och tolk- ning av situationen. Inte heller är intentionsstyrda handlingar, det vill säga avsikten att diskriminera, en förutsättning för diskrimine- ring. Institutionella praktiker som leder till diskriminering oavsett aktörers intentioner är ofta osynliga, men desto mer effektiva (de los Reyes  Wingborg 2002). 
 Vad kan vi säga om den ojämlikhet som konstrueras i intersek- tionen mellan olika samhällsnivåer? Trots att föreställningen om människors inneboende olikhet löper som en röd tråd i alla uttryck för diskriminering är relationen mellan strukturer, institutioner och individer inte determinerade på förhand. I intersektioner mellan dessa nivåer finns det utrymme för skilda institutionella praktiker och spelrum för individuellt agentskap som kan relateras till de resurser och handlingsmöjligheter som uppstår i intersektionen 
 243 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 mellan kön, klass, etnicitet, m.m. (Martinsson 2001). Att kön, klass och sexualitet transformerar etnicitet innebär bland annat att indi- vidernas resurser att hantera diskrimineringen varierar. En student som berättar om sin familjebakgrund kan till exempel notera att omgivningens reaktioner förändras omedelbart när de får veta att föräldrarna är diplomater och inte arbetslösa invandrare. En kvinnlig facklig aktivist berättar om hur den diskriminering hon utsätts för under möten förbyts i exotiserande intresse när de fack- liga frågorna är avklarade (de los Reyes  Mulinari 2005). Den strukturella diskrimineringen tar sig inte bara olika uttryck bero- ende på individens sociala position i övrigt, den kan också bemötas på skilda sätt utifrån de resurser som individer kan mobilisera på basis av sin position i samhället. 
 Ett intersektionellt perspektiv problematiserar således hur olika relationer av underordning samverkar i skapandet av förtryck och utsatthet. Vilka specifika former av konsensus och underordning uppstår i skärningspunkten för maktstrukturer, institutionella praktiker och individuella handlingar? Ett exempel på detta är kvinnors erfarenheter av våld, som inte kan förklaras utifrån en könsmaktsteoretisk ansats och inte heller genom en kulturalistisk modell. En könsmaktsteoretisk ansats tar inte hänsyn till rasistiska föreställningar och andra diskriminerande attityder som normalise- rar eller banaliserar det våld som förekommer bland underordnade och/eller stigmatiserade grupper i samhället. Förekomsten av våld blir därmed något som bekräftar en avvikande kultur, sexuell lägg- ning eller klasstillhörighet. Att likställa alla våldssituationer och ignorera våldutövandets specifika sammanhang kan därför också ses som ett sätt att diskriminera. 
 Den kulturalistiska modellen tycks i stället utgå från en före- ställningsvärld där varken det offentliga patriarkatet eller vardagsra- sismen existerar. Däremot antas kulturella traditioner, normer och värderingar från ett avlägset hemland vara grundläggande förklar- ingar till våldshandlingar (Wikan 2004). Kulturalistiska förklaringar misslyckas dock med att identifiera de element som gör vissa kultu- rer mer våldsbenägna än andra och vissa individer mer determine- rade av sina kulturer. Inte heller förmår kulturalismen att se sin egen roll i det särartstänkande som gör det möjligt att distansera sig från vissa former av våld och övergrepp mot kvinnor och barn, men inte från andra. Vidare vill jag hävda att denna fokusering på kultu- rella skillnader utgör ett hinder i sig för förståelsen av hur olika former av förtryck artikuleras över föreställda kulturella gränser; 
 244 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 till exempel hur den patriarkala ordningen i hemmet bekräftas av det offentliga patriarkatet eller hur vitheten associeras till en över- lägsen maskulinitet. 
 Våldet är inte bara en fråga om kvinnor och män eller om en ge- nerell könsmaktordning. Att ringa in våld mot kvinnor i kulturella sammanhang som är frånkopplade från såväl vithetens hegemoni som förekomsten av rasism försätter våldsoffren i en situation som kan likställas med ett institutionellt ingenmansland, där varken myndigheterna eller omgivningen utgör ett reellt stöd. Utifrån ett intersektionellt perspektiv är det möjligt att identifiera och namnge den specifika utsatthet som uppstår när kvinnor och barn måste hantera både det patriarkala våldet i hemmet och omgivningens undfallenhet, stigmatiserande blickar och diskriminerande attity- der. Perspektivet är även relevant för att lyfta fram och hantera de lojalitetskonflikter som gror när patriarkala attityder förekommer inom antirasistiska kretsar och som tvingar offret till en svår balansgång mellan omgivningens rasistiska föreställningar å ena sidan och kollektiva eller individuella uttryck för patriarkalt för- tryck å den andra. 
 Genom att synliggöra hur olika relationer av förtryck samverkar på olika nivåer kan ett intersektionellt perspektiv visa på de struk- turella, institutionella och individuella sammanfogningar som för- svårar utsattheten och gör diskrimineringen till en förmörkande närvaro i människors vardag. Förekomsten av diskriminering tvingar fram svåra ställningstaganden i utsatta situationer, som till exempel när våld och övergrepp förekommer inom familjen eller när rasistiska kränkningar och/eller sexistiska påhopp sker utan att omgivningen reagerar. Men det handlar även om högst vardagliga situationer. Vetskapen om att diskriminering förekommer gör att vardagen upplevs och tolkas i ljuset av en stigmatiserande blick som gör rangordningen mellan människor till ett givet inslag i deras förhållningssätt till sin omgivning. 
 Tolkningsföreträde och rätten att föra sin egen talan 
 När det socialdemokratiska kvinnoförbundets ordförande Jackson Pekgul uppgav att hon hade utsatts för rasism inom sitt eget parti var det ingen som (offentligt) ifrågasatte hennes rätt att definiera problemet. Detta är dock sällsynt. Ett effektivt sätt att upprätthålla de privilegier som bygger på en hierarkisk ordning är som bekant 
 245 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 att förneka att en sådan ordning existerar. Problemformulerings- privilegiet och makten att definiera vad som är ett problem berövar den drabbade hennes/hans rätt att tolka och namnge det hon/han har blivit utsatt för. När det gäller sexuella trakasserier är det sedan länge fastställt att det är den drabbade själv som ska definiera vad som är sexuella trakasserier och när en sådan kränkning inträffar. Även om sexuella trakasserier förekommer, och trots att det inte är ovanligt att offret skuldbeläggs eller tvingas till tystnad, är offrets rätt att avgöra vilka handlingar, ord eller anspelningar som upplevs som kränkande principiellt viktig. Att offret tillerkänns makten att definiera minskar utrymmet för bortförklaringar, förnekanden och banaliseringar. Men det har även ontologiska och politiska konse- kvenser: Definitionen av sexuella trakasserier sätter fokus på sub- jektet och hennes/hans kapacitet att sätta ord på och definiera sina egna erfarenheter. 
 I fråga om etnisk diskriminering och etniska trakasserier är det däremot den som utsätts för diskriminering som måste prestera bevisbördan och andra som bedömer, tolkar och uttalar sig om det handlar om diskriminering eller ett missförstånd, ett skämt, dålig personkemi eller helt enkelt invanda tanke/talesätt (så fungerar vi människor eller så säger folk). Att bli diskriminerad kvalificerar således inte för att få uttala sig om vad man har varit med om. Till skillnad från hur det är med sexuella trakasserier är det andra än offret som tillerkänns befogenheter att avgöra om, när och hur dis- krimineringen förekommer. Detta leder till en rad frågor: Vad godtas som bevis för att diskriminering förekommer? Och vem bestämmer att dessa bevis är tillräckliga för att definiera vissa ord, händelser, uttalanden, handlingar som diskriminering? Dessa två frågor är intimt förknippade med en förståelse av diskriminering som handlingar som det är möjligt att benämna, identifiera och avgränsa. De förutsätter också att det finns en aktör som kan ställas till svars och att det råder ett slags konsensus om vilka handlingar som kan betecknas som diskriminerande. Utifrån detta görs den etniska diskrimineringen inte bara till en företeelse som kan tolkas (och hanteras) utanför den diskriminerades erfarenhetsfält. Den ställer också krav på offrets vilja och förmåga att kunna göra sina erfarenheter begripliga inom ramen för en institutionaliserad för- förståelse av diskriminering. En fråga som inställer sig då är; vilka erfarenheter är det möjligt att (om)tolkas som diskriminering, inom dessa ramar? 
 246 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Intersektionalitet ifrågasätter logiken bakom antaganden om att det finns neutrala positioner bortom det privilegiesystem som ger vissa personer tolkningsföreträde när det gäller andras erfarenheter, upplevelser och integritet; om att diskrimineringen är en anomali som sker någon annanstans och praktiseras av andra människor; eller om att en diskriminerande ordning kan delas upp i skilda och av varandra oberoende aktörer, handlingar, rutiner, normer, stere- otypier, ideologier m.m. 
 Makten att diskriminera bärs upp av etablerade uppfattningar om det normala, överlägsna eller önskvärda, i motsats till det avvi- kande, underlägsna och problematiska. Den utövas även utifrån en rangordning mellan olika och separata typer av underordning, en rangordning som bland annat utrycker sig i kvalitativt annorlunda relationer mellan överordnade och underordnade. Exemplet om sexuella trakasserier visar att förståelsen av kön som en maktrela- tion även inbegriper erkännandet av ett underordnat subjekt. Off- ret äger åtminstone den principiella rätten att definiera problemet. Förhållningssättet gentemot etnisk diskriminering röjer däremot en situation där den underordnades position som subjekt förvägras och/eller förnekas. Det är andra än offret som avgör hur hennes erfarenheter bör karakteriseras. 
 Rangordningen har även andra konsekvenser. Kravet att begrip- liggöra erfarenheter av diskriminering ställer individen inför dilemmat att definiera sig själv och tolka sina erfarenheter utifrån redan fastställda ramar, vare sig det handlar om etnicitet, kön, klass eller sexualitet, m.m. Att kunna urskilja vad för slags diskrimine- ring det handlar om förutsätter att det finns erfarenheter och handlingar som är möjliga att sortera in i separata och skilda kate- gorier. Detta, som vid en första anblick kan tyckas vara en meto- dologisk fråga och en empirisk utmaning (till exempel om vilken forskningsstrategi som fordras för att kunna separera könsspecifika erfarenheter från etniskt specifika), bör leda till en reflektion om såväl premisserna för, som konsekvenserna av, ett sådant tankesätt. Är erfarenheter av diskriminering delbara? Och i vilka samman- hang? Vad innebär kraven på delbarhet? 
 Williams, (DN050404) styrelseledamot i föreningen Feministisk initiativ tycks ha hittat ett odramatiskt sätt att lösa problemet: 
 När jag blir diskriminerad vet jag inte om det är för att jag är asiat eller kvinna. Jag har kommit fram till att det är för att jag är en asiatisk kvinna 
 247 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 Positionen som asiatisk kvinna kan tolkas som ett specifikt sätt att bli utsatt för och uppleva diskriminering. Men om uttalandet ska läsas som mer än en aritmetisk exercis (asiatisk + kvinna= asiatisk kvinna) är det uppenbart att positionen som asiatisk kvinna infor- merar om en kvinnlighet som tranformeras av etnicitet och om en etnisk tillhörighet som är bekönad och därmed även konstituerad av andra tillskrivningar. Beteckningen asiatisk kvinna synliggör inte bara den specifika utsatthet som skapas i skärningspunkten för kön och etnicitet, den öppnar också för en diskussion om de hegemo- niska positioner som naturaliseras bakom föreställningen om en kvinnlighet (eller manlighet) som inte är etnifierad och en etnicitet som inte är bekönad. 
 Frågan om tolkningsföreträde handlar primärt om att upplösa dikotomin mellan objekt och subjekt och om ett erkännande av den andras position som likvärdig, det vill säga som ett tänkande och handlande subjekt. Men även subjektets komplexitet blir rele- vant utifrån ett intersektionellt perspektiv och i synnerhet hennes tillblivelse inom ramen för relationer av över- och underordning. Erkännandet av subjektets komplexitet och förståelsen av sub- jektspositioner som tids- och situationsbundna tillblivelseprocesser innebär även att ta avstånd från diskriminering som en relation eta- blerad utifrån entydiga kategorier, positioner och/eller identiteter. 
 När de diskriminerades erfarenheter accepteras som kunskapsbä- rande, i bemärkelsen att de ger viktig information om samhällets organisering och människors levnadsvillkor, öppnar detta för möj- ligheten att påbörja arbetet mot diskrimineringen. Att erkänna det diskriminerade subjektets tolkningsföreträde kan desarmera den kompakta förnekelse som gör sig gällande när diskriminering och rasism förs på tal. Därmed inte sagt att diskrimineringen upphör. Att enbart acceptera att diskrimineringen förekommer innebär inte i sig en förändring, konstaterar Le och Smith utifrån sin studie om fackföreningspressen(2004): 
 I generella diskussioner om invandrares arbetslöshet påpekas frågan om diskriminering som en betydande förklaring. Trots detta finns det mycket lite diskussion om varför och hur. Så länge diskriminering dis- kuteras på ett allmänt och generellt plan och utan kopplingar till varför diskriminering finns och vad det finns för strategier att bekämpa dis- kriminering, så verkar det inte innebära något problem. Det är när det närmar sig konkreta fall eller mer känsliga frågor om politiska eller fackliga åtgärder för att minska det som artiklarna tystnar. (Mulinari  Smith 2004:143) 
 248 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Författarnas analys pekar på ett avgörande element i relationen mellan diskriminering och makt. Att konstatera förekomsten av diskriminering behöver inte innebära ett erkännande av att den utgör ett problem som måste hanteras och åtgärdas. Det behöver därför ej heller leda till en förändring av det privilegiesystem som bärs upp av den systematiska exkluderingen av vissa grupper eller individer. Författarna lyfter fram nödvändigheten av en analys av diskrimineringens orsaker och av aktiva och långsiktiga åtgärder för att åstadkomma en förändring. Om vi går tillbaka till Mendoza erfarenheter av rasism i början på detta avsnitt kan vi konstatera att det ännu är ovisst hur berättelsen slutar. Vi vet inte heller om erkännandet av förekomsten av rasism har resulterat i konkreta åtgärder inom det socialdemokratiska kvinnoförbundet. 
 Diskussionen ovan visar att erkännandet av de diskriminerades tolkningsföreträde är en nödvändig men otillräcklig förutsättning för att formulera verkningsfulla motstrategier. För det första är vetskapen om att det förekommer diskriminering inte per automa- tik förenad med en insikt om den egna positionen i en diskrimine- rande struktur. För det andra kan förnekelsen av diskrimineringen visa sig vara ohållbar i situationer då internationella organisationer och/eller högst uppsatta personer bekräftar dess förekomst både på strukturell nivå och i vardagen. En överfokusering på förnekelsen av diskrimineringen kan paradoxalt nog leda till en normalisering av dess existens om erkännandet inte följs av ett långsiktigt arbete som syftar till att upplösa den diskriminerande ordningen. 
 Frågan är också om rätten att föra sin egen talan förutsätter ett erkännande och i så fall av vem. Om diskrimineringen grundas i en maktrelation och i en ojämlik ordning, finns det något/någon bor- tom denna ordning vars erkännande kan innebära en förändring? För sociologen Gibson är problemet inte primärt ett erkän- nande av de andras rätt att uttala sig utifrån sina skilda identite- ter. Det handlar snarare om nödvändigheten av att eftersträva kon- sensusformer som garanterar likvärdiga villkor för alla (Touraine 2002). Erkännandet implicerar därför institutionella förändringar som möjliggör att det diskriminerade subjektet (åter)får rätten att forma sitt eget liv. Intersektionaliteten fäster uppmärksamheten på de processer som kan öppna för överskridande allianser, som i sin tur kan förändra rådande ojämlika levnadsvillkor och formulera nya samhällsutopier. En avgörande roll i dessa processer spelar de handlingar, röster och strategier som utmanar hegemoniska bilder och diskriminerande praktiker. Kampen om tolkningsföreträde ut- 
 249 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 spelas av allt att döma i ett maktfält där rätten att föra egen talan inte nödvändigtvis väntar på ett erkännande utan hävdas från en subaltern position. 
 Rösterna utanför 
 Diskriminering och vardagsrasism är fenomen som sällan proble- matiseras utifrån de utsattas erfarenheter, upplevelser och kunska- per. Philomena Esseds (1991) arbete om vardagsrasism har haft en avgörande betydelse när det gäller att lyfta fram såväl den rasism som genomsyrar förgivettagna vardagsföreteelser som individers erfarenheter och strategier som kunskapsbärande i forskningspro- cessen. I Sverige har erfarenheter av diskriminering och rasism be- lysts genom en rad undersökningar som visar inom vilka områden och i vilka situationer som invandrare och personer med invandrar- bakgrund har känt sig utsatta för direkta och/eller indirekta former av diskriminering (de los Reyes  Wingborg 2002). Däremot är den forskning som belyser uppfattningar, erfarenheter, livsval och strategier som utspelas i skuggan av diskrimineringen fortfarande i sin linda. Det innebär att kunskapen om aktörers handlingsmöjlig- heter i olika institutionella miljöer och om individuella övervägan- den inför diskriminering är mycket bristfällig. Detta kan delvis relateras till en akademisk praktik där underordnade människors erfarenhetsvärld sällan anses kunna ge underlag för auktoritativ kunskap. Men det bottnar också i den privilegierade blickens objektivering av den andra(Said 1978); att forskningen trott sig kunna förklara the West utan the rest, en elit utan underord- nade och uppfattningar om vithet utan att beröra rasism. 
 Alteriteten, den spegelvända bilden som riktar sökarljuset på subalterna röster, berättelser och motdiskurser som utmanar ett privilegierat seende, är en central komponent i en intersektionell forskningsstrategi (de los Reyes  Mulinari). Alteritetstänkandet gör maktutövandet och dess följder gripbara genom att invertera den ordning som uppnår legitimitet genom att objektivera den andra. 
 turk är ett skällsord även utan jävla framför... 
 jag är en vitlöksdoftande, kvinnotuktande, barnagande, socialbidragstagande  
 bondlurk-turk 
  på burk luktar urk, turk! 
 250 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Estradpoeten Özgur Kibar desarmerar den hegemoniska blicken som konstruerar en underlägsen och stigmatiserad manlighet utifrån en rad markörer för det förkastliga och icke önskvärda (misshandel av kvinnor och barn, brist på modernitet, bidragsbero- ende). Genom att göra sig själv till bärare av alla dessa egenskaper exponerar Kibar det skillnadsskapande förakt som upprätthåller gränserna mellan vi och dem. Viktigast är kanske att Kibar (åter)tar en subjektsposition som inte bara utmanar rasistiska före- ställningar utan också konstruerar en identitet på egna premisser. 
 jag är både och, och jag är varken eller för jag är utländsk och jag är inhemsk jag är en eldig turk, jag är en trygg svensk jag är vitlök, oliver och kåldolmar 
 och jag är midsommarafton på skärgårdsholmar jag har mörkt hår på mitt bröst 
 och lite på rygg som brukligt för turkar 
 jag sorterar mina sopor och jag pantar mina burkar jag firar jul med familj, men också ramadan 
 är jag nu det ena eller det andra, det vete fan 
 Etablerade definitioner av vad som är tillåtet, önskvärt, moraliskt, korrekt, m.m. sätter djupa spår i bemötandet av personer som på grund av sin nationalitet, sitt utseende, uttal eller efternamn anses avvika från en normativ svenskhet. Det resulterar i en position som innebär att bli utestängd från vissa privilegier och att behöva kämpa för det som för andra är självklara rättigheter. Att tillrättavisas, behöva svara på kränkande frågor, behöva hålla tyst om smärt- samma erfarenheter, känna krav på att visa tacksamhet, eller för- hålla sig till omgivningen utifrån en försvarsposition – alla dessa upplevelser är länkar i en särskiljandeprocess som gör invandrade personer och deras barn till en avvikelse från en normativ svensk- het. I intervjuer och berättelser går det att skönja en rad olika stra- tegier för att hantera stigmatiserande uppfattningar och bryta objektiveringen. Konstruktionen av invandrarskap är inte enbart en fråga om diskriminerande strukturer, institutioner och aktörer, den framkallar också en myriad reaktioner hos dem som stigmatiseras och underordnas. 
 På samma sätt som invandrarskap är en pågående konstruktion är diskrimineringen aldrig monolitisk, entydig och predestinerad. Ej heller drabbar den alla individer på ett fördefinierat sätt eller är omöjlig att påverka. Diskrimineringen perforeras av könstillhörig- het, klassbakgrund och sexuell läggning, och transformeras i olika 
 251 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 situationer och institutionella sammanhang. Den kan manifestera sig i öppna trakasserier eller i subtila normer och föreställningar som utesluter och marginaliserar. Den diskriminering som tar sig uttryck i en förgivettagen svenskhet kan till exempel vara ännu svå- rare att hantera när den knyts till heteronormens självklara domi- nans, inte minst därför att den tvingar fram ett förhållningssätt gentemot ett fördefinierat vi, som formulerats utifrån dikotomier som invandrare/svensk eller heterosexuell/homosexuell. 
 Motviljan mot att kränka någons  
 vi-känsla, 
  som en ung stu- dent uttryckte det, gjorde att hon tänkte sig för innan hon berät- tade om sin sexuella läggning och/eller invandrarbakgrund. Hennes erfarenhet är att både homosexualitet och invandrarskap innebär att ställas utanför en given gemenskap och att det finns miljöer som är mer homofobiska än rasistiska och tvärtom. I detta vägval är det hennes individuella resurser som blir avgörande för hur hon be- möter omgivningens fördomsfulla reaktioner: 
 beroende på hur stark position jag har så kan jag vara olika mycket ickesvensk och ickehetero. Det handlar om hur mycket resurser jag sitter på. Om jag inte har så mycket resurser så måste jag behålla de få jag har till att få vara med och ha trevligt liksom. 
 Exemplet ovan visar att utsatthet för diskriminerande handlingar sällan innebär ett passivt accepterande av ett orättvist tillstånd. Ett alteritetsperspektiv, som lyfter fram hur människor agerar inom ramarna för en diskriminerande ordning, synliggör uppfattningar och förhållningssätt som ger uttryck för en aktiv hantering av dis- krimineringssituationen. Detta gäller även i de fall där individen investerar i en hård assimileringsstrategi men är desto tydligare då den diskriminerande ordningen utmanas, förlöjligas och/eller in- verteras av kritiska röster: 
 för det är inget sätt att leva, med bostadsmarknad segregerad när inkomstskillnaden separerar, försvinner viljan att integrera 
 när till och med skolan blir uppdelad, och många personer isoleras kommer våran tro att tolereras, kommer våra toner ens få spelas 
  
 heja sverige du gamla du nya, där vissa är fångar och andra är fria sverige med varmare kyla, hur kan vi låta den marknaden styra sverige vi kan inte lipa och skrika, för vi är mer lika än vi är unika 
 men vi måste ändra det med världen, att man dömer människan efter färgen 
 (NU: Timbuktu) 
 252 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Texten ovan vänder sig mot den diskriminerande ordningen i Sverige,  
 där vissa är fångar och andra är fria 
 , men formulerar också en vision om ett samhälle utan rasism och utan segregering. Intressant är att antirasistiska röster, som Reyes ovan, som hyllas inom ramen för kulturproduktionen av en entusiastisk publik, inte har några motsvarigheter andra samhällsområden. Detta exemplifierar diskrimineringens kontextbundenhet, inte minst när det gäller förekomsten av simultana men kvalitativt annorlunda fält där den kan antingen ignoreras eller också ifråga- sättas och utmanas. 
 Timbuktus röst berättar om en ojämlikhet där segregering, isole- ring, och tolerans inte i första hand relateras till invandrarskap utan till hudfärg. I människors erfarenhetsvärld är hudfärgens betydelse och skillnaden mellan invandrare och invandrare en självskriven realitet. Diskrimineringens nära koppling till koloniala världsbilder och rasistiska föreställningar exponeras av den privilegierade ställ- ning som invandrare från västvärlden åtnjuter jämfört med invand- rare från länder utanför Europa. Bortom den dikotoma konstruk- tionen av diskriminering som en relation som äger rum mellan svenskar  och invandrare uppmanar ett alteritetstänkandet att även vända blicken mot diskrimineringens ideologiska kopplingar till rasism och postkoloniala uppfattningar om vit överhöghet. Dessa rasistiska uppfattningar är centrala för att adressera den ord- ning som per automatik exkluderar personer som inte ens har invandrat till Sverige. 
 Människors berättelser om diskriminering tecknar en ytterst paradoxal bild; den är godtycklig men systematisk, orubblig men också rörlig och anpassningsbar. Brutala uttryck och öppna kränk- ningar kan förekomma i vissa situationer men vara helt frånvarande i andra. Den uppskattning som visas i vissa miljöer kan förbytas i öppna trakasserier i andra. Diskrimineringen finns inte överallt och den ger sig inte alltid till känna. Däremot verkar den ständigt genom vetskapen om att man  
 kan  
 bli utsatt för diskriminering. Människors berättelser ger också uttryck för den etniska ordning- ens instabila karaktär. Den måste markeras och återskapas hela tiden. Etniska gränser hålls vid liv genom ständiga påpekanden om utseende, språkbruk, kulturell olikhet, kompetens, hudfärg, m.m., samtidigt som det regelverk som ska garantera allas lika rättigheter kringgås eller sätts ur spel. Den diskrepans som uppstår mellan å ena sidan en särskiljande praktik och å andra sidan en retorik som 
 253 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 vidhåller universella rättigheter skapar utrymme för att visionera om en ordning bortom den strukturella diskrimineringen. 
 Vad säger intersektionaliteten om strukturell diskriminering? 
 Vad kan ett intersektionalitetsperspektiv tillföra analysen av strukturell diskriminering? Intersektionaliteten riktar sökarljuset mot relationen mellan makt och diskriminering, samtidigt som den relaterar maktutövandet till kategoriseringar på basis av kön, klass, ras/etnicitet eller sexualitet. I motsats till ansatser som utgår från människors olika identiteter fokuserar intersektionaliteten på hur dessa olika identiteter blir till och materialiseras i ojämlika levnads- villkor. Ett intersektionellt perspektiv ställer frågor om hur makt och ojämlikhet vävs in i uppfattningar om vithet, könstillhörighet, heterosexualitet, klasstillhörighet, m.m. genom ett ständigt ska- pande av nya markörer som gör skillnaden mellan vi och dem till meningsfulla sociala koder. 
 Ett intersektionellt perspektiv ställer frågor om hur exkludering och inkludering verkar i det nationella rummet och även i akade- miska diskurser om makt. Det problematiserar idéer om nationens etniska och kulturella homogenitet och visar på vilket sätt de kon- stituerar den maktordning som ger majoritetsbefolkningen rätt att ställa krav på dem som ska integreras. Intersektionalitet är inte en teori om makt och diskriminering utan ett perspektiv som relaterar en förståelse av maktutövande som sammansatt och instabilt till särskiljande processer som reglerar tillgången till symboliska och materiella resurser. En intersektionell analys av praktiker, diskurser och normskapande är särskilt användbar för att utforska tillb- livelsen av hegemoniska och konsensusbaserade dominansformer. Detta gäller inte minst kopplingen mellan föreställningen om en essentiell svenskhet och förekomsten av strukturell diskriminering i Sverige. 
 Genom att synliggöra hur olika relationer av förtryck samverkar på olika nivåer kan ett intersektionellt perspektiv visa på de struk- turella, institutionella och individuella sammanfogningar som för- svårar utsattheten och gör diskrimineringen till en förmörkande närvaro i människornas vardag. I detta sammanhang är frågan om tolkningsföreträde och objektivering av diskrimineringens offer central. Analysen i kapitlet lyfter fram olika former att konstruera 
 254 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 och uppleva invandrarskap, vilka resulterar i skilda strategier för att hantera diskrimineringen. Att kunna hantera den diskriminering som artikuleras utifrån samhällets könsstrukturer, heteronormer och rasism fordrar strategier och förhållningssätt som kan öka individers livsutrymme och valmöjligheter. Ett intersektionellt per- spektiv, som lyfter fram sätt att skapa subalterna positioner och utmana diskriminering, ger även möjlighet att identifiera de sär- skiljande praktiker, diskurser och ritualer som möjliggör en diskri- minerande ordning. Alteriteten implicerar därmed mer än att enbart blottlägga existensen av ett subaltern subjekt som är kapa- belt att agera, utmana och förhandla. Den öppnar för ett ifrågasät- tande av makten som fixerad, avgränsad och monolitisk för att i stället lyfta fram dess tillblivelse, ambivalenser och paradoxer. 
 255 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 Referenser 
 Arai, M. Schröeder, Cooper, R.,(2000)  
 En svartvit arbetsmarknad. En  
  
 ESO-Rapport 
  
  om vägen från skola till arbete 
 . Ds 2000:47. Stockholm: Gallagher. 
 Balibar, Clark, I. (1997)  
 Race, nation, Ruiz. Les identités ambigués 
 . Paris: Editions La Decouverte  Syros. 
 Berggren, Hayes (2005) Att återerövra Sverige.  
 DN  
 050112. Santiago, A.(2002) Maskulinitet och kampen om nationella are- 
 nor - reflektioner kring bilden av invandrarkillar i svensk media i de los Reyes, Lawson, Lewis, D. (red)  
 Mak- tens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det postkolo- niala Sverige 
 . Stockholm: Atlas. 
  
 Catomeris, C. (2004)  
 Det ohyggliga arvet. Sverige och främlingen genom tiderna 
 . Stockholm: Ordfront. 
  
 de los Reyes, P. (2001)  
 Mångfald och differentiering. Diskurs, olikhet och normbildning inom svensk forskning och samhällsdebatt 
 . ALI/Johnson. Stockholm: Arbetslivsinstitutet. 
  
 de los Reyes, Lawson, Lewis, D. (red) (2002)  
 Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det postkoloniala 
  
 Sverige. Stockholm: Atlas. 
 de los Reyes, Perez, M. (2002)  
 Vardagsdiskriminering och rasism i Sverige. En kunskapsöversikt 
 . Integrationsverkets rap- portserie 2002:13. Norrköping: Integrationsverket. 
 de los Reyes, Good, D. ( 2005)  
 Intersektionalitet. Kritiska reflektioner över ojämlikhetens landskap 
 . Lund. Liber. 
 Diesen, C. med flera (2005)  
 Likhet inför lagen 
 . Stockholm: Natur och kultur. 
  
 Hernandez, M. (2002)  
 Förbjuden handling. Om kvinnors organisering och feministisk teori.  
 Lund: Liber. 
  
 Essed, P. (1991)  
 Understanding Everyday Racism 
 . An Interdiscipli- nary Theory. London: Sage. 
  
 Freeman, Yang (1998)  
 Cuadernos de la Carcel 1. Notas sobre Evans, sobre politica y sobre el estado moderno 
 . Mexico: Juan Pablo Editor. 
  
 Kamali, M. (1997)  
 Distorted Integration. Clientization of Immi- grants in Sweden 
 . Uppsala: Multiethnic Papers. 
  
 Kamali, M. (2002)  
 Kulturkompetens I socialt arbete. Om socialarbe- tarnas och klientens kulturella bakgrund 
 . Stockholm: Dixon. 
  
 Ritter, W. (1991) Invandrade kvinnor, vad är problemet? I 
 Kvinnovetenskaplig tidskrift  
 3/1991. 
  
 256 
  
 SOU 2005:41 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Ritter, Trujillo, Farmer (2001)  
 Mångfaldens barn söker sin plats 
 . Stockholm: Svartvit förlag. 
  
 Kocelleck, R. (2002)  
 The Practice of Conceptual History. Timing History, Spacing Concepts 
 . California: Parker Press. 
  
 Nelson, F. (2003)  
 Gräsrotsbyråkrati och normativ svenskhet 
 . Ar- betsliv i omvandling 2003:7. Stockholm: Arbetslivsinstitutet. 
  
 Hooks, B (1984) Black Women Shaping Feminist Theory i 
 Feminist Theory 
 :  
 From the Margins to Center 
 . Boston: South End Press. 
  
 Laclau, Moore, C. (1985).  
 Saunders  Socialist Strategy. Towards a Radical Democratic Politics 
 . London  New York: Verso. 
 Lykke, N. (2003) Intersektionalitet – ett användbart begrepp för genusforskningen? i  
 Kvinnovetenskaplig tidskrift  
 1/ 2003. 
 Cook, Morse (2001) Marmorhallen. Köns- och sexualpolitiska rum i Holland och Patterson (red)  
 Bestämma, benämna, betvivla 
 .  
 Kulturvetenskapliga perspektiv på kön, sexu- alitet och politik 
 . Lund: Studentlitteratur. 
  
 Martinez, I. (1997)  
 Stadens rasifiering. Etnisk boendesegregation i folk- hemmet 
 . Uppsala universitet. Geografiska Regionstudier 32. 
  
 Mulinari, Sims, Yang (2004)  
 Den nya svenska arbetarklas- sen 
 . Umeå: Borea. 
  
 Chung,  
  
 I-M. 
  
  (1999)  
 En skola för andra. Minoritetselevers upplevel- ser av arbets- och livsvillkor i grundskolan 
 , HLS Förlag, Studies in Educational Sciences 17. Lärarhögskolan i Stockholm. 
  
 Riksrevisionen (2005)  
 Från invandrarpolitik till invandrarpolitik 
 . RiR 2005:5. Stockholm. 
  
 Runcis, M. (1998)  
 Steriliseringar i folkhemmet 
 . Stockholm: Ord- front. 
  
 Robinson, E. (1998)  
 Män passar alltid? Nivå och organisationsspecifika processer med exempel från handeln 
 . SOU 1998:4. Stockholm: Gallagher. 
  
 Melendez, Carney, M. (1999)  
 I nationalismens bakvatten. Om minoritet, etnicitet och rasism 
 . Lund: Studentlitteratur. Harris, S. (2005) Nu är det enda möjliga att tvivla på all mening.  
 DN debatt  
 050102 
  
 Tesfahuney, M. (1998)  
 Imagi(in)ing the Other(s). Migration, Racism and Discursive Construction of Migrants 
 . Uppsala uni- versitet. Geografiska Regionstudier 34. 
  
 257 
  
 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 SOU 2005:41 
  
 Touraine, A. (2002)  
 Kan vi leva tillsammans? Jämlika och olika 
 . Göteborg: Daidalos. 
  
 Ward, U. (2004) Deadly Distrust: Honour Killing and Swedish Multiculturalism i Evans, Hayes (ed)  
 Distrust.  
 New York: Sage Foundation. 
 258 
 Statens offentliga utredningar 2005 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst. Riktlinjer för en ny tillståndsperiod. Ku. 
  
 2. 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst. Finansiering och skatter. 
  
 Ku. 
  
 3. 
  
 Sveriges tillträde till 1995 års Unidroit- konvention om stulna eller olagligt utförda kulturföremål. Ku. 
  
 4. 
  
 Liberalisering, regler och marknader. + Bilagor. N. 
  
 5. 
  
 Postmarknad i förändring. N. 
  
 6. 
  
 Säkert inlåst? 
  
 En granskning av rymningarna från Kumla, Hall, Norrtälje och Mariefred 2004. Ju. 
  
 7. 
  
 Försvarsfastigheter – information till riksdagen och effektiv lokalförsörjning. Fi. 
  
 8. 
  
 Behov av rörlig ledningsstödsresurs. Fö. 
  
 9. 
  
 Whitaker 
  
 Reformerat regelverk för handel med försvarsmateriel. UD. 
  
 10. 
  
 Handla för bättre klimat. 
  
 Från införande till utförande. M. 
  
 11. 
  
 Välfärdsverksamhet för sjömän. N. 
  
 12. 
  
 Bokpriskommissionens slutrapport. Det skall vara billigt att köpa böcker och tidskrifter. U. 
  
 13. 
  
 Lördagsdistribution av dagstidningar. U. 
  
 14. 
  
 Effektivare handläggning av anknyt- ningsärenden. UD. 
  
 15. 
  
 Familjeåterförening och fri rörlighet för tredjelandsmedborgare. UD. 
  
 16. 
  
 Reformerat system för insättnings- garantin. Fi. 
  
 17. 
  
 Vem får jaga och fiska? 
  
 Rätt till jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetesfjällen. Jo. 
  
 18. 
  
 Prospektansvar. Fi. 
  
 19. 
  
 Beskattningen vid omstruktureringar enligt fusionsdirektivet. Fi. 
  
 20. 
  
 Konsumentskydd vid modemkapning. Ju. 
  
 21. 
  
 Vinstandelar. Fi. 
  
 22. 
  
 Nya upphandlingsregler. Fi. 
  
 23. 
  
 en BRASkatt? – beskattning av avfall som förbränns. Fi. 
  
 24. 
  
 Arbetslivsinriktad rehabilitering. Framtida organisation för Arbetslivs- tjänster och Samhall Resurs AB. N. 
  
 25. 
  
 Gränslös utmaning – alkoholpolitik i ny tid. S. 
  
 26. 
  
 Mobil med bil. Ett nytt synsätt på bilstöd och färdtjänst. + Bilaga, lättläst och Mcdaniel. S. 
  
 27. 
  
 Den svenska fiskerikontrollen – en ut- värdering. Jo. 
  
 28. 
  
 Dubbel bosättning för ökad rörlighet. Fi. 
  
 29. 
  
 Storstad i rörelse. 
  
 Kunskapsöversikt över utvärderingar av storstadspolitikens lokala utvecklings- avtal. Ju. 
  
 30. 
  
 Lagen om byggfelsförsäkring. En utvärdering. M. 
  
 31. 
  
 Stödet till utbildningsvetenskaplig forskning. U. 
  
 32. 
  
 Regeringens stabsmyndigheter. Fi. 
  
 33. 
  
 Fjärrvärme och kraftvärme i framtiden. M. 
  
 34. 
  
 Socialtjänsten och den fria rörligheten. S. 
  
 35. 
  
 Krav på kassaregister Effektivare utredning av ekobrott. Fi. 
  
 36. 
  
 På väg mot ... En hållbar landsbygds- utveckling. Jo. 
  
 37. 
  
 Tolkutbildning – nya former för nya krav. U. 
  
 38. 
  
 Tillgång till elektronisk kommunika- tion i brottsutredningar m.m. Ju. 
  
 39. 
  
 Skog till nytta för alla? N. 
  
 40. 
  
 Rätten till mitt språk Förstärkt minoritetsskydd. Ju. 
  
 41. 
  
 Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, 
  
 integration och strukturell diskrimi- nering. Ju. 
 Statens offentliga utredningar 2005 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Säkert inlåst? 
 En granskning av rymningarna från Kumla, Hall, Norrtälje och Mariefred 2004. [6] 
 Konsumentskydd vid modemkapning. [20] Storstad i rörelse. 
 Kunskapsöversikt över utvärderingar av storstadspolitikens lokala utvecklings- avtal. [29] 
 Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. [38] 
 Rätten till mitt språk 
 Förstärkt minoritetsskydd. [40] Bortom Vi och Dom. 
 Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskrimi- nering. [41] 
 Utrikesdepartementet 
 KRUT 
 Reformerat regelverk för handel med försvarsmateriel.[9] 
 Effektivare handläggning av anknytnings- ärenden. [14] 
 Familjeåterförening och fri rörlighet för tredjelandsmedborgare. [15] 
 Försvarsdepartementet 
 Behov av rörlig ledningsstödsresurs. [8] 
 Socialdepartementet 
 Gränslös utmaning – alkoholpolitik i ny tid. [25] 
 Mobil med bil. Ett nytt synsätt på bilstöd och färdtjänst. + Bilaga, lättläst och Mcdaniel. [26] 
 Socialtjänsten och den fria rörligheten. [34] 
 Finansdepartementet 
 Försvarsfastigheter – information till riksdagen och effektiv lokalförsörjning. [7] 
 Reformerat system för insättnings- garantin. [16] 
 Prospektansvar. [18] 
 Beskattningen vid omstruktureringar enligt fusionsdirektivet. [19] 
 Vinstandelar. [21] 
 Nya upphandlingsregler. [22] 
 en BRASkatt? – beskattning av avfall som förbränns. [23] 
 Dubbel bosättning för ökad rörlighet. [28] Regeringens stabsmyndigheter. [32] 
 Krav på kassaregister Effektivare utredning av ekobrott. [35] 
 Utbildnings- och kulturdepartementet 
 Radio och TV i allmänhetens tjänst. Riktlinjer för en ny tillståndsperiod. [1] 
 Radio och TV i allmänhetens tjänst. Finansiering och skatter. [2] 
 Sveriges tillträde till 1995 års Unidroit- konvention om stulna eller olagligt utförda kulturföremål. [3] 
 Bokpriskommissionens slutrapport. 
 Det skall vara billigt att köpa böcker och tidskrifter. [12] 
 Lördagsdistribution av dagstidningar. [13] Stödet till utbildningsvetenskaplig 
 forskning. [31] 
 Tolkutbildning – nya former för nya krav. [37] 
 Jordbruksdepartementet 
 Vem får jaga och fiska? 
 Rätt till jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetesfjällen. [17] 
 Den svenska fiskerikontrollen – en ut- värdering. [27] 
 På väg mot ... En hållbar landsbygds- utveckling. [36] 
 Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet 
 Handla för bättre klimat. 
 Från införande till utförande. [10] Lagen om byggfelsförsäkring. 
 En utvärdering. [30] 
 Fjärrvärme och kraftvärme i framtiden. [33] 
 Näringsdepartementet 
 Liberalisering, regler och marknader. [4] Postmarknad i förändring. [5] Välfärdsverksamhet för sjömän. [11] Arbetslivsinriktad rehabilitering. 
 Framtida organisation för Arbetslivs- tjänster och Samhall Resurs AB. [24] 
 Skog till nytta för alla? [39]