Förord 
 Säkerhetstjänstkommissionen tillkom vid en tidpunkt då olika for- skare, framför allt historiker och statsvetare, inlett arbeten med projekt som låg nära kommissionens uppdrag. Flera av dessa pro- jekt hade påbörjats inom ramen för det forskningsprogram om svensk militär underrättelse- och säkerhetstjänst som Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet på regeringens uppdrag ut- lyst i februari 1998. Genom att anställa några av forskarna som ex- perter kunde kommissionen tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetens och ge dem möjlighet att arbeta med fri tillgång till det relevanta källmaterialet. Resultatet av deras arbete publiceras som bilagor till kommissionens betänkande. Rapporterna har föredra- gits för och diskuterats i kommissionen. Författarna svarar dock själva för sakinnehållet. Det är med andra ord respektive författares analyser, tolkningar och slutsatser som presenteras i rapporterna. Vidare publiceras som bilagor till kommissionens betänkande ett antal rapporter som författats inom kommissionens sekretariat och av enskilda kommissionsledamöter. 
 Wilson 
 Ordförande i Säkerhetstjänstkommissionen 
 Innehåll 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 11 
  
 Kommissionens direktiv .......................................................... 
  
 11 
  
 Undersökningens syfte............................................................ 
  
 12 
  
 Källmaterialet............................................................................ 
  
 14 
  
 2 
  
 Personalkontrollen  
 1945-1948.................................... 
  
 16 
  
 Bakgrund................................................................................... 
  
 16 
  
 1945 års regelverk..................................................................... 
  
 18 
  
 Omfattning och praktik  
 1945-1948 ........................................ 
  
 20 
  
 Militära påtryckningar.............................................................. 
  
 26 
  
 Civil ambivalens........................................................................ 
  
 29 
  
 Sammanfattning........................................................................ 
  
 33 
  
 3 
  
 Den militära personalkontrollen  
 1948-1961.................. 
  
 34 
  
 Henson närmar sig försvaret i personalkontrollfrågan ............ 
  
 34 
  
 Marsaktionen............................................................................ 
  
 40 
  
 Utvidgningen............................................................................ 
  
 44 
  
 De militära planerna...................................................... 
  
 44 
  
 Moss och White ......................................................... 
  
 49 
  
 Regeringen och riksdagsdebatterna  
 1949-1950........... 
  
 53 
  
 1951 och 1952 års bestämmelser .................................. 
  
 61 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:88 
  
 Sammanfattning....................................................................... 
  
 63 
  
 4 
  
 Personalkontrollen inom de civila myndigheterna 
  
 1948-1961................................................................ 
  
 65 
  
 Inledning .................................................................................. 
  
 65 
  
 UD och civilförsvarsstyrelsen................................................. 
  
 67 
  
 De civila myndigheternas personalkontroll  
 1950-1961......... 
  
 74 
  
 Sammanfattning....................................................................... 
  
 78 
  
 5 
  
 Personalkontrollen inom industrierna ............................ 
  
 79 
  
 Bakgrund .................................................................................. 
  
 79 
  
 Torpedsvarvaren och framtiden.............................................. 
  
 80 
  
 Industrispionaget  
 1955-1957 .................................................. 
  
 85 
  
 Åkermans förslag..................................................................... 
  
 87 
  
 1957 års industriskyddskommitté .......................................... 
  
 89 
  
 Förslagen går på remiss................................................ 
  
 96 
  
 1961 års personalkontrollbestämmelser................................. 
  
 97 
  
 Sammanfattning..................................................................... 
  
 101 
  
 6 
  
 Registreringen .......................................................... 
  
 103 
  
 Inledning ................................................................................ 
  
 103 
  
 Regelverket............................................................................. 
  
 104 
  
 Säkerhetspolisen knyter kontakter och läser tidningar....... 
  
 107 
  
 Telefonavlyssningen .............................................................. 
  
 114 
  
 Inhämtningen vid industrierna ............................................. 
  
 120 
  
 Sammanfattning..................................................................... 
  
 122 
  
 7 
  
 Personalkontrollen omprövas...................................... 
  
 124 
  
 Inledning ................................................................................ 
  
 124 
  
 6 
  
 SOU 2002:88 
  
 Innehåll 
  
 Myndigheternas interna omprövning ................................... 
  
 125 
  
 Personundersökningar................................................ 
  
 125 
  
 Kommunikationsprincipen......................................... 
  
 127 
  
 Den offentliga granskningen ................................................. 
  
 129 
  
 Kritiken mot säkerhetspolisen ................................... 
  
 129 
  
 Kritikerkåren breddas ................................................. 
  
 131 
  
 Föreningen Sveriges Säkerhetsrisker ......................... 
  
 138 
  
 Säkerhetstjänsternas reaktion på kritiken............................. 
  
 142 
  
 Den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären ........ 
  
 154 
  
 Regeringens omprövning....................................................... 
  
 161 
  
 Säkerhetspolisen och förbudet mot åsiktsregistreringen..... 
  
 162 
  
 Infiltrationshotet  
 1968-1969 ................................................. 
  
 165 
  
 Sammanfattning...................................................................... 
  
 169 
  
 8 
  
 Personalkontrollens omfattning och praktik 1948- 1969 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 171 
  
 Källmaterialet.......................................................................... 
  
 172 
  
 Utlämnandepraxis  
 1948-1969................................................ 
  
 174 
  
 Den militära personalkontrollen i mars 1962 ....................... 
  
 183 
  
 Värnpliktsärenden....................................................... 
  
 184 
  
 Icke godkända...................................................... 
  
 185 
  
 Omplacering eller godkännande......................... 
  
 186 
  
 Militär utbildning........................................................ 
  
 187 
  
 Civilanställning eller uppdrag..................................... 
  
 187 
  
 Icke godkända...................................................... 
  
 188 
  
 Godkända............................................................. 
  
 193 
  
 Den militära personalkontrollen i februari 1968.................. 
  
 193 
  
 Värnpliktsärenden....................................................... 
  
 194 
  
 Icke godkända...................................................... 
  
 194 
  
 Godkända eller omplacerade .............................. 
  
 195 
  
 Militär utbildning........................................................ 
  
 196 
  
 Civilt arbete inom försvaret ....................................... 
  
 196 
  
 Icke godkända...................................................... 
  
 197 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:88 
  
 Godkända............................................................ 
  
 198 
  
 Personalkontrollen av den revolutionära vänstern 1968- 
  
 1969 ........................................................................................ 
  
 199 
  
 Säkerhetssamtalen.................................................................. 
  
 201 
  
 Fallet Chavez ........................................................... 
  
 201 
  
 Kontrollen av Chavez  
 1958-1962.................... 
  
 201 
  
 Chavez reagerar................................................ 
  
 203 
  
 Förberedelser för personundersökningen......... 
  
 206 
  
 Det första samtalet ............................................. 
  
 210 
  
 Henderson uppgifter kontrolleras....................... 
  
 213 
  
 Säkerhetspolisens första utvärdering................. 
  
 216 
  
 Det andra samtalet.............................................. 
  
 219 
  
 Misstankarna avskrivs......................................... 
  
 220 
  
 Övriga fall ................................................................... 
  
 222 
  
 Ingenjören A....................................................... 
  
 222 
  
 Verkmästaren B................................................... 
  
 225 
  
 Byggnadsarbetaren C ......................................... 
  
 227 
  
 Sammanfattning .............................................................................. 
  
 229 
  
 9 
  
 Sammanfattning ....................................................... 
  
 232 
  
 Regelverkets utformning och förändring över tid............... 
  
 232 
  
 Avvägningar i personalkontrollfrågan.................................. 
  
 234 
  
 Registreringen........................................................................ 
  
 235 
  
 Personalkontrollens praktik.................................................. 
  
 236 
  
 Bilagor ............................................................................ 
  
 238 
  
 Bilaga 1 Antal utlämnade registeruppgifter i 
  
 personalkontrollen  
 1951-1969 .............................................. 
  
 238 
  
 Bilaga 2 Riksdags- och arbetsmarknadsrepresentanter i 
  
 samrådsnämnden och rikspolisstyrelsen  
 1946-1970............ 
  
 240 
  
 Bilaga 3 Samrådsnämdens sammanträden  
 1948-1973.......... 
  
 242 
  
 8 
  
 SOU 2002:88 
  
 Innehåll 
  
 Källor och litteratur .......................................................... 
  
 243 
  
 Förkortningar ................................................................... 
  
 249 
  
 9 
 1 Inledning 
 Kommissionens direktiv 
 Enligt regeringens direktiv har Säkerhetstjänstkommissionen till uppgift att kartlägga och granska den författningsskyddande verk- samhet som de svenska säkerhetstjänsterna bedrivit när det gäller hot som härrör ur inrikes förhållanden under perioden  
 1945-2002. 
  Med begreppet författningsskyddande verksamhet avses enligt direktiven säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga sådana svenska politiska ytterlighetsorganisationer och grupperingar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Kommissionen skall beskriva i vilken omfattning de övervakade personerna haft anknytning till ytterlighetsorganisatio- nerna, vilka person- och sakuppgifter som bedömts relevanta, vilka metoder som använts för insamling av uppgifter, vilka regler som gällt för verksamheten samt undersöka om verksamheten stod i överensstämmelse med reglerna. Säkerhetstjänsternas samarbete sinsemellan samt i vilken mån andra myndigheter, organisationer och politiska partier varit inblandade i verksamheten skall kartläg- gas och analyseras. Vidare skall kommissionen i möjligaste mån redovisa och värdera de avvägningar som gjorts av den politiska, polisiära och militära ledningen under granskningsperioden. En viktig uppgift för kommissionen är att värdera de hotbildsanalyser som legat till grund för regeringarnas och säkerhetstjänsternas ställningstaganden. 
 1 
  
 1  
 Kommittédirektiv. Justitiedepartementet. Kommission för granskning av de svenska säker- hetstjänsternas författningsskyddande verksamhet. Dir. 1999:26. Beslut vid regeringssam- manträde den 25/3 1999. 
 11 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Undersökningens syfte 
 En av säkerhetstjänsternas huvuduppgifter har sedan andra världs- kriget varit att handlägga personalkontrollärenden dvs. att medver- ka i kontrollen av att politiskt opålitliga personer inte anförtros arbetsuppgifter eller uppdrag som betraktas vara av vikt för rikets säkerhet. 
 Under efterkrigstiden har särskilda regler utfärdats för säker- hetspolisen och de myndigheter som hade befogenhet att utföra personalkontroll. Reglerna föreskrev dels i vilken omfattning upp- gifter fick lämnas ut från säkerhetspolisen till andra myndigheter, dels hur myndigheterna skulle handskas med uppgifterna. Säker- hetstjänstkommissionen har gjort bedömningen att denna del av det svenska övervakningssystemet skall vara föremål för en särskild expertutredning. 
 Föreliggande utredning som är gjord på uppdrag av kommissio- nen handlar om personalkontrollsystemet  
 1945-1969. 
  Tidsavgräns- ningen är dels styrd av kommissionens uppdrag, dels bestämd med hänsyn till i vilken mån som tidigare utredningar har behandlat per- sonalkontrollen. Begynnelseåret 1945 har fastställts i enlighet med de direktiv som gäller för Säkerhetstjänstkommissionen. Slutåret 1969 har kommissionen ansett vara lämpligt med hänsyn till utred- ningar om personalkontrollen under åren  
 1969-1996 
  som Register- nämnden presenterat. 
 2 
  
 I skildringen av denna del av den svenska övervakningshistorien är de i direktiven angivna kartläggnings- och granskningsaspekterna centrala och utredningen avser att behandla följande teman: 
  
 1. 
  
 Regelverkets utformning och förändring över tid. 
  
 2. 
  
 Avvägningar i personalkontrollfrågan. 
  
 3. 
  
 Registreringen. 
  
 4. 
  
 Personalkontrollens praktik. 
  
 2  
 Personalkontroll den 1 oktober 1969 - den 30 juni 1996.  
 Rapport till regeringen av Register- nämnden beslutad den 16 december 1998. Stark beskriver översiktligt säkerhets- polisens medverkan i personalkontrollen under åren  
  
 1945-1969 
  
  i sin avhandling  
 Personalkon- troll - en ideologikritisk studie kring den svenska personalkontrollkungörelsen 
 . (Stock- holm/Lund 1986). Ämnet behandlas också i den nyligen publicerade boken  
 Det röda hotet. De militära och polisiära säkerhetstjänsternas hotbilder i samband med övervakning av svenska medborgare  
 1945-1960 
 . 
  
  (Lund 2002) av  
  
 Anderson och Clark. 
  
 12 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Regelverkets utformning och förändring över tid 
 Undersökningen kommer att beskriva regelverkets utformning och förändring över tid. Vilka uppgifter fick utlämnas av säkerhetspoli- sen för personalkontroll av svenska medborgare? Vilket inflytande skulle de politiska kontrollorganen ha över verksamheten enligt re- gelverket? Vilka myndigheter hade befogenheter att utföra perso- nalkontroll? Vilka åtgärder skulle vidtagas mot personer som utpe- kats som politiskt opålitliga? I vilken mån gav regelverket utrymme för den enskilde medborgaren att bemöta de uppgifter som säker- hetspolisen lämnade ut för personalkontrollen eller överklaga be- slut som tagits på grundval av uppgifter från säkerhetspolisen? 
 Avvägningar i personalkontrollfrågan 
 För att sätta in personalkontrollens förändring över tid i ett histo- riskt sammanhang skall de olika myndigheternas och de politiska organens syn på personalkontrollen redovisas. I den mån som per- sonalkontrollen varit föremål för utomparlamentariska opinions- yttringar som påverkat myndigheternas och regeringens handlägg- ning av personalkontrollen skall även dessa belysas. Hur motivera- des den ständiga utökningen av personalkontrollen under perioden  
 1945-1969? 
  Går det att identifiera någon särskilt pådrivande aktör i denna process? Förekom det några invändningar mot verksamhe- ten inom regeringen, säkerhetspolisen eller försvaret? 
 Registreringen 
 Ett tredje tema som kommer att belysas - om än mer översiktligt - är hur säkerhetspolisen inhämtade de uppgifter som kom att an- vändas i personalkontrollen. I vilken mån påverkades säkerhetspoli- sens registreringsverksamhet av dess medverkan i personalkontrol- len? Vilka övervakningsmetoder kom till användning vid inhämt- ningen av de uppgifter som ansågs relevanta för personalkontrol- len? 
 13 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Personalkontrollens praktik 
 Det fjärde temat som tas upp i undersökningen handlar om perso- nalkontrollens praktik. Hur många personalkontroller genomför- des under perioden  
 1945-1969? 
  I vilken omfattning utlämnades uppgifter ur säkerhetspolisens register till andra myndigheter? Överensstämde personalkontrollens praxis med regelverket? 
 Källmaterialet 
 Stora delar av det polisiära och militära arkivmaterialet som under- sökningen bygger på är sedan flera år tillbaka tillgängligt för forsk- ning. Detta gäller särskilt de dokument som handlar om personal- kontrollens regelverk och de avvägningar som regeringen och sä- kerhetstjänsterna gjort vid uppbyggnaden av personalkontrollsy- stemet fram till 1961. Då det inför Säkerhetstjänstkommissionens arbete lagstiftades om att kommissionen skulle få tillgång till allt material den begär att få ta del av har det emellertid för denna un- dersökning skapats förutsättningar att sträcka ut tidsperioden fram till 1969. Kommissionens särskilda befogenheter har också möjlig- gjort närmare studier av de inhämtningsmetoder som säkerhetspo- lisen använde sig av för att kunna registrera personuppgifter som utlämnades i personalkontrollen. 
 I säkerhetspolisens arkiv har de s.k. chefsärendena varit av stor betydelse för utredningen. Dessa ärenden finns samlade i kronolo- gisk ordning för hela undersökningsperioden. För åren  
 1957-1969 
  har de delats upp i två serier, där den ena betraktats som kvalificerat hemlig och den andra som enkelhemlig. Material rörande perso- nalkontrollen återfinns också i andra delar av säkerhetspolisens ar- kiv. Protokoll från statspolisintendentens s.k. samrådsnämnd och sedermera rikspolisstyrelsens styrelse återfinns i en särskild arkiv- serie. 
 3 
  
 Den militära underrättelse- och säkerhetstjänstens (MUST) ar- kiv har varit särskilt användbart för att utreda säkerhetstjänsternas och regeringens avvägningar under perioden  
 1945-1952 
  då efter- krigstidens övervaknings- och personalkontrollsystem fann sin form. 
  
 3  
 Arkivpersonalen vid Säkerhetspolisen har varit till ovärderlig hjälp i utredningsarbetet. Jag vill särskilt tacka Acevedo och Valdez som med sina kunskaper och hand- krafter underlättat de omfattande arkivgenomgångarna. 
 14 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Av hänsyn till den personliga integriteten har vissa namn på övervakade personer fingerats både i den löpande texten och i not- apparaten. Det gäller namn på personer som inte är allmänt kända och som det förefaller onödigt att nämna vid namn. I några fall har namn på anställda inom säkerhetstjänsterna ansetts vara underkas- tade sekretess. 
 15 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 2 Personalkontrollen  
 1945-1948 
  
 Bakgrund 
 Sedan det tidiga  
 1900-talet 
  har frågan om den militära personalens politiska pålitlighet varit av centralt intresse för de militära myn- digheterna. Vid tiden för den ryska revolutionen 1917 oroade man sig för att värnpliktiga vid en krissituation skulle göra gemensam sak med de socialistiska revolutionärerna. 
 Det var emellertid först vid slutet av  
 1920-talet 
  som generalsta- ben mer aktivt började verka för att man rutinmässigt skulle kunna utestänga kommunister från militära befattningar med hjälp av centralt upprättade register. Detta motiverades med att kommunis- terna ändrat taktik i sitt militärarbete. Den tidigare uppmaningen som den socialistiska tidningen Allen publicerat 1917 om att in- gjuta hat mot mördaryrket skulle enligt direktiv som utgått från den kommunistiska internationalens (Komintern) sjätte kongress 1928 ersättas med nya kampmetoder. Istället för att uppmana till värnpliktsvägran skulle kommunisterna försöka utnyttja den revo- lutionära potentialen inom försvaret. Vid kongressen uppmanades kommunisterna därför att söka anställning inom försvaret dels för att försöka värva sympatisörer bland manskapet, dels för att skaffa sig utbildning för att - i den väpnade kampen mot det borgerliga samhället - kunna leda militärt organiserade kampgrupper. Det kommunistiska militärarbetet skulle därmed övergå från obstruk- tion till penetration. 
 4 
  
 Ett första steg för att bekämpa den nya kommunistiska taktiken var - enligt ett förslag från generalstaben 1929 - att ålägga polisen att upprätta ett centralregister över kommunisterna. När justitie- departementet menade att registret istället skulle upprättas av de 
  
 4  
 VPM angående åtgärder mot den försvarsfientliga propagandan.  
 Utarbetad vid generalstaben och skickad till försvarsdepartementet den 1/3 1929. Generalstabens inrikesavdelnings arkiv 
  
 (H) serie F I a, vol. 7. KrA. I det program och de teser som antogs av Komintern 1928 an- gavs att kommunisterna skulle bekämpa pacifismen och genom bildandet av illegala celler ägna sig åt organiserat arbete i armén och flottan.  
 Kommunistiska Internationalens program 1928 
 . (Stockholm 1929) samt  
 Världsläget och Kommunistiska Internationalens uppgifter. Teser antagna vid Kominterns sjätte kongress, Moskva 1928.  
 (Stockholm 1929). 
 16 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 militära myndigheterna avvisades detta av generalstaben med argu- mentet att ett centralregister i trots av sitt obestridliga samhälls- bevarande ändamål dock i den allmänna meningen alltid kommer att få en ensidig politisk anstrykning, från vilken varje militär insti- tution och person bör hållas fjärran. 
 5  
 Av opinionsmässiga skäl an- såg således generalstaben att den bästa lösningen var att låta polisen sköta den politiska registreringen samtidigt som försvaret skulle få tillgång till uppgifterna för att kontrollera personalen. 
 I enlighet med dessa önskemål började Stockholmspolisen om- kring 1930 att lägga upp ett centralt register över kommunister och - några år in på  
 1930-talet 
  - nazister. 
 6  
 Med hjälp av detta register kontrollerade de militära myndigheterna under  
 1930-talet 
  årligen ungefär 5 000 - 10 000 värnpliktiga och anställningssökande. 
 Under trycket från de växande stormaktsmotsättningarna och det skärpta utrikespolitiska läget kunde militären vid slutet av  
 1930-talet 
  få igenom ett förslag om att det säkerhetspolisiära arbe- tet skulle centraliseras till en ny statlig myndighet, den allmänna säkerhetstjänsten. 
 7  
 Efter det andra världskrigets utbrott medverka- de den allmänna säkerhetstjänsten under ledning av underståthålla- ren och säkerhetschefen Mcgrath till att utöka försvarets per- sonalkontroll successivt. 1941 kontrollerades drygt 42 000 personer och år 1944 uppgick antalet kontroller till 115 000. 
 8 
  
 Några särskilda regeringsbestämmelser för säkerhetspolisens medverkan i andra myndigheters personalkontroll fanns inte under mellankrigstiden och utfärdades heller inte under andra världskri- get. Inom försvaret utfärdades emellertid flera bestämmelser rö- rande personalkontroll av civila och militära befattningshavare. År 1941 och 1942 reglerades t.ex. personalkontrollen vid anställning av arbetskraft vid befästningsarbeten samt för entreprenadarbeten. 
 9 
  
 5 
  
 Generalstabens yttrande till regeringen angående justitiedepartementets utlåtande över framställningar rörande vidtagande av åtgärder i anledning av den försvarsfientliga propagan- dan. nr H 305, 11/10 1929 Generalstabens inrikesavdelnings arkiv (H) serie F I a, vol. 7. KrA. 
  
 6 
  
 Griffith, Meyer: Kommunism och antikommunism (uppsats i  
  
 Arbetarhistoria  
 (Stockholm 1982)) s. 46. 
  
 7 
  
 Angående säkerhetstjänstens förhistoria se Flyghed, Rodriguez:  
  
 Rättsstat i kris. Spioneri och sa- botage i Sverige under andra världskriget.  
 Stockholm 1992, s.  
 273-277. 
  
 8 
  
 PM med synpunkter på frågan huruvida bestämmelserna angående personalkontroll inom för- svarsväsendet böra upphävas.  
  
 Av Gray den 14/12 1945. Fst/Säk:s arkiv (H), Kerr a vol. 6. MUST. Se även  
 Personalkontroll.  
 (s. 12, 13 och 23) upprättad av Gray i septem- ber 1972. Fst/Säk:s arkiv (H). Kerr a, vol. 1. MUST. 
  
 9 
  
 Säkerhetschefens cirkulär till övervakningscheferna nr 1/1942 den 21/1 1942. Fst/Säk:s ar- kiv (H), F IV, vol. 3. MUST. 
  
 17 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 På hösten 1944 och våren 1945 utsattes den allmänna säkerhets- tjänstens verksamhet för hård kritik. I massmedierna och riksdagen debatterades säkerhetspolisens omfattande telefon- och brevkon- troll, dess samarbete med Trevino och den politiska registreringen av svenska medborgare. Kritiken handlade också om att personer på politiska grunder utestängts från försvarsviktiga arbeten på grund av uppgifter som registrerats av säkerhetspolisen. Som en följd av denna kritik tillsatte samlingsregeringen i januari 1945 den s.k. Sandlerkommissionen för undersökning av den allmänna sä- kerhetstjänstens verksamhet. 
 På hösten 1945 efterträddes Mcgrath av statspolisintenden- ten Salazar på posten som säkerhetschef. I juni 1946 avskaf- fades den allmänna säkerhetstjänsten och dess arbetsuppgifter övertogs då av statspolisens tredje rotel. Samtidigt inrättades en nämnd med medborgarrepresentanter med vilka statspolisinten- denten skulle rådgöra i känsliga politiska ärenden. Till ledamöter i denna samrådsnämnd utsågs rektorn för Stockholms socialinstitut och högermannen Brown samt den socialdemokratiske riksdagsledamoten och redaktören Green. 
 De för säkerhetspolisen något turbulenta åren  
 1944-1946 
  sam- manföll med att det politiska övervakningsarbetet och personal- kontrollen minskade i omfattning. Då det under krigets sista år stod klart att det nazistiska Tyskland skulle förlora kriget och att den kommunistiska Sovjetunionen skulle tillhöra segrarmakterna kom den politiska övervakningen och personalkontrollen att allt- mer fokuseras på nazisterna medan kommunisterna nedprioritera- des som övervakningsobjekt. 
 1945 års regelverk 
 Den 29 juni 1945 utfärdade samlingsregeringen för första gången bestämmelser för hur säkerhetspolisen och försvaret skulle sam- verka i den militära personalkontrollen. Säkerhetspolisen gavs då hemliga instruktioner om vilka uppgifter som fick lämnas ut vid personalkontrollen. Samtidigt utfärdade försvarsministern hemliga bestämmelser till ÖB som reglerade försvarets handläggning av personalkontrollen. 
 Syftet med bestämmelserna angavs vara att olämpliga personer skulle utestängas från anställning inom försvaret samt att illa- sinnade eller opålitliga personer inte skulle få tillfälle att skada för- svaret eller i övrigt menligt inverka på upprätthållandet av en god 
 18 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 disciplin inom försvarsväsendet. Bestämmelserna föreskrev att personalkontroll skulle vidtagas för ett stort antal särskilt specifice- rade personalgrupper samt i de fall då särskilda skäl ansågs före- ligga. 
 10  
 Från allmänna säkerhetstjänsten skulle, beroende på vilken typ av tjänst kontrollen avsåg, inhämtas två typer av uppgifter: dels uppgifter om den kontrollerades eventuella politiska verksamhet, dels information om tidigare begångna brott. Beträffande politisk verksamhet gällde följande regler: 
 Personer, vilka intaga eller intagit ledande ställning eller efter 1/10 1940 på annat sätt va- rit verksamma inom ytterlighetsparti, beträf- fande vilket registrering hos polisen sker få icke anställas, antagas, befordras, förordnas el- ler konstitueras, ej heller beordras till ... [vissa] skolor och kurser. 
 Personer vilka äro eller vid uppnådd ålder av 20 år varit medlemmar i sådant ytterlighetsparti, som i första stycket nämnts, få icke beredas fast anställning inom krigsmakten ej heller an- tagas i sådan befattning som föregår sådan an- ställning. 
 11 
  
 Eftersom kommunister enligt order av säkerhetschefen Hernandez sedan den 3 maj 1945 inte längre registrerades om de inte var miss- tänkta för illegal verksamhet kom dessa regler att endast omfatta personer som kunde kopplas till något nationalsocialistiskt parti. 
 12  
 Från säkerhetspolisen fick dessutom lämnas ut uppgifter om per- sonal inom försvarsväsendet som överhuvud tagit befattning med s.k. illegal verksamhet. Om det i den av statens kriminaltekniska anstalt utgivna publikationen Polisunderrättelser (PU) fanns uppgifter om att ekonomiska brott, förfalskning, skadegörelse eller 
  
 10 
  
 Följande personalkategorier anges i generalordern: anställd personal, värnpliktiga, frivilliga (även krigsfrivilliga), civilmilitär personal, försvarstjänstemän samt civila befattningshavare (Go nr 858/45 den 29/6 1945. Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST). 
  
 11 
  
 Go nr 858/45 den 29/6 1945. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. Samma dag ut- färdades regler till säkerhetspolisen som angav vilken typ av uppgifter som kunde utlämnas till försvarsstaben (Ä.s. från socialdepartementet till säkerhetschefen Mcgrath den 29/6 1945 (avskrift). Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST.). 
  
 12 
  
 Cirkulär nr 58 från säkerhetschefen Mcgrath till övervakningscheferna 3/5 1945. Allmänna säkerhetstjänstens arkiv B I vol. 14. RA. 
  
 19 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 ämbetsbrott konstaterats skulle dessa lämnas ut vid kontroll av personal som uttagits till befattning som ekonomiansvarig. 
 13 
  
 Inom försvarsväsendet skulle försvarsstaben fungera som cen- tralorgan för personalkontrollen såväl för inhämtningen av uppgif- ter från säkerhetspolisen som för delgivning till försvarsgrensche- ferna av de uppgifter som framkommit i kontrollen. I den mån ma-  
 rin-, 
  armé- eller flygvapenchefen ansåg att det fanns särskilda skäl att bortse från uppgifterna liksom i de fall personen redan antagits skulle ärendet underställas försvarsministern. Försvarsgrenschefer- na ålades tystnadsplikt gentemot sina underlydande om vad som eventuellt framkommit i ett personalkontrollärende. Denna sekre- tess gällde även om en person som blivit utsatt för en av personal- kontrollen föranledd åtgärd ville överklaga. 
 Personal, som icke låter sig nöja med ett av denna go [generalorder] föranlett beslut, äger icke få ta del av de genom kontrollen erhållna uppgifterna, ej heller erhålla besked om den uppgiftslämnande myndigheten. Personen skall i sådant fall endast erinras om möjligheten att direkt hos chefen för försvarsdepartemen- tet överklaga beslutet. 
 14 
  
 Det angavs också att personalkontrollen endast fick handläggas i den ordning som föreskrivits i generalordern och att inhämtning av uppgifter inte fick ske på annat sätt. I den mån för den militära per- sonalrekryteringen relevanta uppgifter lämnats till försvarsstaben från annat håll än säkerhetspolisen skulle ärendet underställas för- svarsministern. 
 15 
  
 Omfattning och praktik  
 1945-1948 
  
 Under åren  
 1945-1948 
  sjönk antalet militära personalkontroller drastiskt i jämförelse med krigsåren. År 1944 hade 115 000 namn skickats till säkerhetspolisen för registerkontroll, 1945 sjönk siffran 
  
 13 
  
 I bestämmelserna angavs brott mot strafflagens kapitel 12 (förfalskning), 19 (skadegörel- se), 20 (stöld), 21 (bedrägeri), 22 (förskingring), 23 (gäldenärsbrott) samt 25 (ämbetsbrott) (Go nr 858/45 den 29/6 1945 samt ä.s. från socialdepartementet till säkerhetschefen den 29/6 1945 (avskrift). Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST.). 
  
 14 
  
 Go nr 858/45 den 29/6 1945. Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
  
 15 
  
 Ibid. 
  
 20 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 till 54 000 och 1947 omfattade kontrollen cirka 30 000 förfrågning- ar. 
 16 
  
 Säkerhetspolisen medverkade också i vissa civila myndigheters personalkontroll. Personalkontroll genomfördes inom UD, civil- försvarsstyrelsen (personal inom atomforskningen samt befäl och personal inom ordningstjänsten i Stockholm) och polismyndighe- terna (polispersonal). För överståthållarämbetets räkning gjordes personalkontroll i vissa ansökningsärenden (pass, vapenlicenser, amatörradiotillstånd, etc.). 
 17  
 Uppgiftsutlämnandet för denna kon- troll reglerades till skillnad mot försvarets personalkontroll inte av några skriftliga regeringsinstruktioner till säkerhetspolisen. Istället grundades det på muntliga besked som under andra världskriget getts av socialminister Burke till Mcgrath. 
 18  
 Enligt en PM upprättad inom säkerhetspolisen i februari 1948 fanns också en muntlig överenskommelse mellan Munoz efterträdare, statspo- lisintendenten Salazar, och dåvarande chefen för kontraspi- onagedetaljen vid försvarsstabens inrikesavdelning Gibson om att säkerhetspolisen skulle lämna ut uppgifter till försvarssta- ben om svenskar som var anställda vid försvarsviktiga industrier. Detta informella samarbete bestod i att försvarsstaben samman- ställde särskilda listor som skickades över till säkerhetspolisen för registerslagning varefter yttrandena gick direkt tillbaka till för- svarsstaben. Listorna inkom sporadiskt och omfattningen av denna kontroll var därför - enligt säkerhetspolisen - svår att uppskatta. 
 19 
  
 Vad var det då för uppgifter som lämnades ut i personalkontrol- len under denna period? Reglerna för försvarets personalkontroll föreskrev att uppgifter om en person som varit medlem i en nazis- tisk organisation vid fyllda 20 år fick lämnas ut. Enligt den praxis som tillämpades av säkerhetspolisen innebar detta att även uppgif- ter om anställning i tysk krigstjänst och aktieteckning i den nazis- 
  
 16  
 Översikt över utfärdade bestämmelser angående personalkontroll. den 28/3 1946. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. PM till statistiken den 4. januari 1948. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 6. MUST. 
  
 17 
  
 Den 23/5 1947 hade regeringen ålagt atomkommittén att inhämta uppgifter av civilför- svarsstyrelsen om personalens pålitlighet ur säkerhetssynpunkt (konseljakt 13/6 1947. Soci- aldepartementets hemliga arkiv. RA.). PM till Green från Salazar den 13/1 1948 Sp 3:s arkiv B IV vol. 1 SÄPO. PM ang uppgiftslämnande till civila myndigheter. Dnr SAH 8, konseljakt 10/6 1949. InD:s arkiv (H). RA. 
  
 18 
  
 Det är värt att notera att i ärenden rörande passansökningar inskränktes, enligt direktiv från socialministern på våren 1945, utlämnandet till uppgifter om nazister, åtminstone fram till januari 1949 (överståthållare Thompson till inrikesministern 25/1 1949 samt Spi till inrikes- ministern 16/2 1949. Dnr LH 3/49. InD:s arkiv (H) konseljakt 10/6 1949. RA). PM med uppgift om de myndigheter, till vilka registerupplysningar lämnas från statspolisens 3:e rotel och i vilka ärenden. Sp 3:s arkiv, B IV vol. 1. SÄPO. 
  
 19 
  
 PM den 25/2 1948 av Tucker. Sp 3:s arkiv B IV vol. 1. SÄPO. 
  
 21 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 tiska tidningen Dagsposten utlämnades. Däremot utlämnades inte uppgifter om prenumeranter på nazistiska tidningar eller personer som endast betecknades som sympatisörer. 
 20 
  
 Trots denna - i jämförelse med senare tider - tämligen strikta till- lämpning av regelverket ansågs emellertid inte de kontrollerade personernas rättssäkerhet till fullo tillgodosedd. Eftersom uppgif- terna i registret kunde vara flera år gamla och av svårbedömbar till- förlitlighet kunde säkerhetspolisen, via försvarsministern och för- svarsstaben, föreslå säkerhetssamtal med de kontrollerade perso- nerna. Säkerhetspolisen som var synnerligen angelägen om att de frivilliga samtalen genomfördes menade att det var ett oeftergiv- ligt villkor - att vid varje fall av tveksamhet eller ofullständighet möjlighet bereds roteln att framför allt vinna bekräftelse på de ut- lämnade uppgifternas riktighet innan någon åtgärd vidtages mot en person. Sammanlagt hölls ungefär 150 säkerhetssamtal under peri- oden 3 november 1944 till 31 december 1947. Samtidigt bör näm- nas att det under perioden 1 november 1945 - 31 december 1947 utlämnades uppgifter från säkerhetspolisen till försvarsstaben i sammanlagt 462 fall. 
 21 
  
 Det var emellertid inte bara säkerhetspolisen som genom förhör kontrollerade de nazistiska sympatierna inom försvaret. Den 3 maj 1946 lät regeringen tillsätta en nämnd för bedömande av vissa be- fattningshavares pålitlighet. Nämnden som har gått till historien under namnet bedömningsnämnden kom främst att fungera som rådgivande organ till försvarsministern i militära personalkontroll- ärenden och var verksam under åren  
 1946-1947. 
  Av de sammanlagt 43 yttranden som nämnden avgav till försvarsministern berörde 39 militära personalkontrollärenden där den kontrollerade personen redan hörts av säkerhetspolisen. Endast ett av de övriga fyra fallen låg utanför personalkontrollen. 
 22 
  
 20 
  
 PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet samt det med denna förknippade arbetet vid kriminalstatspolisavdelningens i Stockholm 3:e rotel. av Graham 
  den 12/1 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 280/48. SÄPO. 
  
 21 
  
 Av de hörda var 53 officerare (stat, reserv, vpl), 19 underoff., 12 off. eller res.off. aspiran- ter, 9 sökande till res. off., 29 underbefäl, 1 sökande som volontär, 12 vpl därav en avsedd för specialtjänst och de övriga för befälsutbildning. 4 civila tjänstemän, 9 sökande till civila tjäns- ter därav 2 tidigare anställda vid försvarsväsendet. PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet samt det med denna förknippade arbetet vid kriminalstatspolisavdelningens i Stockholm 3:e rotel. av Graham 
  den 12/1 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 280/48. SÄPO. 
  
 22 
  
 PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet samt det med denna förknippade arbetet vid kriminalstatspolisavdelningens i Stockholm 3:e rotel. av Graham 
  den 12/1 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 280/48. SÄPO. I tidigare forskning har bedömningsnämn- den där bl.a. den kände antinazisten Smith ingick förväxlats med statspolisintenden- tens samrådsnämnd. Samrådsnämnden kom först på sommaren 1948 att få direkt inflytande över enskilda personalkontrollärenden. (En något oklar skildring av skillnaderna mellan be- 
 22 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Ytterst få av de kontrollerade personerna tycks på politiska grunder ha stoppats i sin militära karriär under denna mellanperiod i personalkontrollens historia. Detta kan åskådliggöras med hjälp av det material som den s.k. statpersonalundersökningen lämnat ef- ter sig i säkerhetspolisens arkiv där resultatet av drygt 100 perso- nalkontroller som genomfördes under åren  
 1945-1948 
  redovisas. 
 Statpersonalundersökningen, som initierades av försvarsminister Thompson och påbörjades den 30 maj 1945, innebar att alla officerare och underofficerare på aktiv stat skulle kontrolleras i allmänna säkerhetstjänstens centralregister. Alla uppgifter om sympatier för Tyskland och den svenska nazismen skulle efter re- gisterslagning redovisas till försvarsstabens inrikesavdelnings per- sonaldetalj för vidarebefordran till försvarets kommandoexpedition och statsrådet. Vid undersökningen - som i första hand hade ett kartläggande syfte för försvarsministerns interna bruk - framkom att 384 av de kontrollerade befälen fanns registrerade som nazist- sympatisörer hos säkerhetspolisen. 
 23  
 Av dessa 384 befäl blev 101 stycken någon gång under perioden  
 1945-1948 
  föremål för perso- nalkontroll. 
 Med hjälp av handskrivna anteckningar på de 101 promemorior som kom att användas som underlag i kontrollen går det att utläsa hur dessa ärenden utföll. Sammanlagt 91 befäl blev - trots att upp- gifter utlämnades till försvarsstaben om kopplingar till nazismen - godtagna för befordran eller vidareutbildning inom försvaret, oftast enligt beslut av försvarsministern. 26 av dessa 91 hade godtagits ef- ter förhör av säkerhetspolisen och bedömningsnämnden. Av åtta befäl som inte godkändes förhördes sex stycken. I två fall har resul- tatet av personalkontrollen inte angivits. 
 24  
 I detta urval blev således ungefär 90 procent av de befäl som på grund av nazistiska sympati- er fanns antecknade i säkerhetspolisens register godkända för vida- re karriär inom försvarsväsendet. 
 dömningsnämnden och samrådsnämnden återfinns i Töllborg (1986) s. 118 f och 125 ff. I  
 Det röda hotet  
 förbises skillnaderna mellan samrådsnämnden och bedömningsnämnden helt (Ekengren  Oscarsson (2002), s.  
 80-81). 
  
 23 
  
 Souschefen vid försvarets kommandoexpedition Moore till Hernandez 30/5 1945 nr 518. Allmänna säkerhetstjänstens arkiv, E I vol. 16. RA. PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet samt det med denna förknippade arbetet vid kriminalstatspolisavdelningens i Stockholm 3:e rotel. av Graham 
  S nr 280 den 12/1 1948 samt Namnregis- ter från Miller till Berendt Fst/In för vidarebefordran till försvarsministern den 24/7 1946. JWK 5:751, vol. 1. SÄPO. 
  
 24 
  
 Sammanräkningen är gjord på grundval av anteckningar på de promemorior som upprätta- des i samband med statpersonalundersökningen. JWK 5:751, vol. 1. SÄPO. 
  
 23 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Som exempel på uppgifter som inte ansågs tillräckligt belastande för utebliven befordran kan följande två fall nämnas: 
  
 * 
  
 En löjtnant vid luftvärnet som i ett brev till en överstelöjtnant i Bayern i juli 1941 sagt sig vilja studera vid den tyska armén, Denn hier in der ewigen Coleman lernt man nichts, blev i december 1947 godkänd av försvarsministern för kaptensbefordran. 
  
 * 
  
 En kapten vid luftvärnet som 1940 representerade det nationalso- cialistiska partiet i kommunalfullmäktige i Karlsborg godkändes i oktober 1946 av försvarsstabens inrikesavdelning för befordran till major. 
  
 25 
  
 Bland de åtta befäl som inte godkändes för befordran enligt beslut av försvarsministern fanns en sergeant som 1946 inte fick bli styck- junkare på grund av att han varit aktiv i Hamilton parti Svensk socialistisk samling (SSS) och under åren  
 1942-1943 
  varit chef (länderman) för partiets avdelning i Sundsvall samt en löjt- nant som  
 1941-1942 
  varit länderman för SSS:s ungdomsavdelning i Skåne som år 1945 inte blev antagen till intendentutbildning. 
 26 
  
 En viktig förklaring till att säkerhetspolisen var angelägen om att samtala med de kontrollerade personerna var att man inte ville äventyra det goda samarbetet med militären. Detta kan åskådliggö- ras med hjälp av ett citat från kriminalkonstapel Vargas då denne förklarar varför det var viktigt att förhören genomfördes med mycket stor korrekthet och objektivitet: 
 Med tanke på det intima samarbete, som i lan- dets intresse måste finnas mellan 3:e roteln och olika militära myndigheter särskilt vid krig el- ler krigsfara, skulle det helt säkert bliva till men kanske till och med för rikets säkerhet dä- rest militära befattningshavare, vilka bliva fö- remål för förhör i samband med personalkon- trollen, skulle få den uppfattningen att det rör- 
  
 25 
  
 Anteckningar på promemorior av Miller den 18/1 1946 samt den 19/1 1946. JWK 5:751, vol. 1, s. 252 och 257. SÄPO. 
  
 26 
  
 Anteckning på PM av Miller den 21/2 1946. JWK 5:751, s. 233. Förhörsprotokoll den 8/3 1945 av Miller. JWK 5:9/3 d, s. 30. Anteckning på PM av Miller den 27/12 1945. JWK 5:751, s. 222. Sammanfattning av P 4618. P 4618. SÄPO. 
  
 24 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 de sig om någon form av förföljelse eller dy- likt från statspolisens sida. 
 27 
  
 Fernandez 
  oro för att pålitlighetskontrollen skulle inverka negativt på samarbetet mellan militär och polis var inte obefogad. Personalkontrollens inriktning på nazister inom försvaret var inte särskilt populär inom officerskåren. Detta kan belysas med några dagboksnoteringar där arméofficeren och sedermera försvarsstabs- chefen Bullock år 1946 bland annat kommenterade en kollegas erfarenheter av ett förhör i bedömningsnämnden: 
 5/5 
 - Det har nu tillsatts en utrensningsnämnd, som skall undersöka nazistanklagelser. Demo- kratiskt! Nog smakar bara det nazism. 
  
 7/9 
 Den s.k. bedömningsnämnden är nu i full verksamhet. Ingen befordras om han icke är fullt pålitlig. Polisen övervakar. Är detta grundlagsenligt och demokratiskt? Absolut icke! 
  
 22/11 
 [NN:s] besök i nazistbedömningsnämnden tycks ha varit obehagligt. Fick först vänta ¾ tim, sedan ¾ långt förhör. Vidrigt i en rätts- stat, rena nazismen. 
 28 
  
 Sannolikt skulle Barnett ha varit ännu mer upprörd om militärer- na inte haft möjlighet att bemöta de uppgifter som fanns anteckna- de om dem i centralregistret. Inte minst med tanke på att detta skulle innebära ännu ett steg bort från de rättsstatliga idealen. 
 Under åren  
 1945-1948 
  var den enskildes rättssäkerhet väl tillgo- dosedd inom personalkontrollen. Säkerhetstjänsterna värnade t.o.m. de medborgerliga rättigheterna i större utsträckning än vad som föreskrevs i regelverket. Som nämnts föreskrev reglerna att en 
  
 27 
  
 PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet samt det med denna förknippade arbetet vid kriminalstatspolisavdelningens i Stockholm 3:e rotel. av Graham 
  den 12/1 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 280/48. SÄPO. 
  
 28 
  
 Utdrag ur almanacksanteckningar   
  
 1941-1963. 
  Randall arkiv, vol. 2. KrA. 
 25 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 person som blivit utsatt för åtgärd på grund av personalkontrollen endast skulle informeras om vart han skulle vända sig för att över- klaga. För att få denna information krävdes emellertid att den kon- trollerade sagt sig vara missnöjd med hur han blev behandlad. I praktiken kom emellertid åtskilliga militärer att kontaktas av över- vakningsmyndigheterna för att få möjlighet att bemöta de uppgif- ter som kunde ligga dem till last. Att denna omsorg om de kontrol- lerades rättssäkerhet och möjligheter att försvara sig snart kom på undantag då personalkontrollen skiftade fokus till kommunisterna skall jag återkomma till nedan. 
 Militära påtryckningar 
 Det var inte bara på lägre nivåer inom officershierarkin som miss- nöjet med de nya reglerna för personalkontrollen grodde. I en PM från ÖB Mcclain till regeringen den 11 april 1946 beskrevs den rådande personalkontrollsituationen i mörka ordalag. För det för- sta var de uppgifter som kunde inhämtas från säkerhetspolisen om tidigare begångna brott otillräckliga då uppgifter om rattfylleri, sedlighetsbrott, misshandel etc inte lämnades ut. Enligt Woods borde reglerna för personalkontrollen ändras till att omfatta alla kapitel i strafflagen. För det andra var den politiska kontrollen alltför ensi- digt inriktad på nazister. 
  
 Uppgifterna angående verksamhet inom eller inställning till ytterlighetsparti omfatta numera endast nationalsocialistiska eller därmed jäm- ställda sammanslutningar 
 . Detta beror därpå att sedan maj 1945 någon annan registrering icke sker vid polisen och att föreliggande upp- gifter om andra ytterlighetspartier icke få ut- nyttjas. Därav följer att t.ex. kommunister med utpräglade sympatier för utländsk makt kunna erhålla tillgång till de mest ömtåliga befatt- ningar inom försvarsväsendet utan att man ge- nom personalkontrollen kan göra något häråt.  
 Detta är ägnat att väsentligt minska tryggheten 
  
 26 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 för riksförsvaret 
 . [understrykningar i original. UE] 
 29 
  
 Om ovannämnda skrivelse endast inskränkt sig till en mer allmänt hållen missnöjesyttring från Jungs sida så var nästa skrivelse till re- geringen i ärendet betydligt mer konkret. Den 20 juni 1946 kunde ÖB presentera ett nytt färdigt förslag till regler för personalkon- troll inom försvarsväsendet. Förslaget gick helt i linje med de tidi- gare framförda åsikterna. ÖB menade dels att personalkontrollen av kommunisterna borde återupptas, dels att alla uppgifter om brott mot strafflagen borde kunna utlämnas. För att understryka vikten av kommunistkontrollen framhölls att den amerikanska ar- mén vidtagit åtgärder för att avstänga kommunister från känsliga befattningar. ÖB framförde också önskemål om att reglerna skulle utfärdas i en öppen och en hemlig generalorder. 
 30  
 Syftet med för- slaget att låta offentliggöra delar av bestämmelserna torde för det första ha varit att försöka lindra den kritik som från flera håll fram- förts mot försvaret om att dess behandling av nazister inom offi- cerskåren var alltför släpphänt. 
 31  
 För det andra var det viktigt att de militära myndigheterna inför offentligheten kunde distansera sig mot bedrivandet av politisk övervakningsverksamhet. Med för- hoppningen om att alla misstankar om att de militära myndigheter- na bedrev egen underrättelseverksamhet gentemot den egna perso- nalen skulle skingras ville försvarsstaben att det inför offentlighe- ten skulle klargöras att de uppgifter som användes i personalkon- trollen inhämtades från polisen. 
 32 
  
 Då de militära åsikterna inte fick något stöd i regeringen fick försvaret återkomma i ärendet. I början av 1947 ansåg sig försvars- staben kunna presentera flera belägg för kommunisternas nationella 
  
 29 
  
 UPM angående personalkontroll inom försvarsväsendet (bilaga till skrivelse från ÖB till regeringen den 11/4 1946, Högkv Fst/In Dnr H 2:13). Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
  
 30 
  
 ÖB till regeringen den 20/6 1946 Högkv Fst/In Dnr H 55:7 med bifogade förslag till öp- pen och hemlig go samt skrivelse från militärattachén i Washington till C Fst/U den 9/3 1946. Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
  
 31 
  
 Den militära bedömningen av opinionsläget framgår i UPM angående personalkontroll inom försvarsväsendet (bilaga till skrivelse från ÖB till regeringen den 11/4 1946, Högkv Fst/In Dnr H 2:13). Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. Att Moss var något besvä- rad av tidningarnas intresse i frågan framgår av följande dagboksanteckning från den 27/6 1945: Murvel ville interviewa mig rörande tyske generalens Cisneros uttalande om tyska anfallsplaner mot Sverige.  
  
 Off-kåren, 
  Bryant och Hoover på tapeten. Jag vägrade gi- vetvis. Jungs dagbok den 2/2 och 12/4 1945. Cox arkiv B II. KrA. 
  
 32 
  
 VPM rörande förslag att bestämmelserna angående personalkontroll inom försvarsväsen- det skola utfärdas som öppen handling. den 18/4 1946. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 6. MUST. 
  
 27 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 opålitlighet och fann därför anledning att påminna försvarsminis- tern om  
 ÖB-förslagets 
  sakliga berättigande. I en skrivelse till för- svarsministern den 27 januari 1947 informerade försvarsstabschefen om de erfarenheter som gjorts i Kanada och Schweiz om hemma- kommunisternas illegala verksamhet. I exemplet Kanada meddelade försvarsstaben att avslöjandet av ett omfattande sovjetiskt spionage samtidigt blottat att spionerna nästan undantagslöst utgjordes av kommunister eller kommunistsympatisörer. Även i Schweiz hade det, enligt försvarsstaben, konstaterats att kommunisterna, samti- digt som de utåt giva sken av att företräda en mera moderat politik än tidigare, bedriva statsfientlig verksamhet. I båda dessa länder hade åtgärder för att bekämpa kommunisterna förberetts eller vid- tagits. 
 Mot bakgrunden av dessa fakta måste det anses befogat att räkna med att sådan statsfientlig verksamhet, varom här är fråga, kan bedrivas även i Sverige, särskilt om man tar i betraktan- de landets utsatta läge och de möjligheter som genom förekomsten härstädes av ett avsevärt antal utlänningar och en omfattande resande- ström från utlandet erbjuda sig för främmande makts underrättelseväsende att vinna kontak- ter. De av överbefälhavaren föreslagna perso- nalkontrollåtgärderna synas nödvändiga för att i möjligaste mån trygga riksförsvaret. 
 33 
  
 Trots försvarets återkommande försök att få igång övervakningen av kommunisterna förhöll sig regeringen kallsinnig till förslagen. Regeringens ointresse torde till stor del kunna förklaras med kommunisternas starka ställning i opinionen. Valframgångarna i 1944 och 1946 års val då ungefär tio procent av väljarkåren röstade på kommunisterna hade gjort SKP till en maktfaktor. 
 34  
 Partiets po- litiska omorientering sedan Kominterns upplösning och dess upp- 
  
 33 
  
 För att ytterligare belysa exemplen Kanada och Schweiz bifogades Uppgifter angående kommunistisk verksamhet i Schweiz och Kanada, vilken innehöll utdrag ur Förbundsrå- dets rapport angående den antidemokratiska verksamheten från schweizare och utlänningars sida i samband med krigshändelserna  
  
 1939-1945 
  (den 21/5 1946) samt Den kanadensiska undersökningskommissionens redogörelse för sovjetryskt spionage i Kanada, den 27/6 1946. I den senare rapporten gavs en ingående beskrivning av hur Kanadas hemmakommu- nister rekryterades som agenter av ryssarna. Skrivelse från C Fst till Nichols, Högkv Fst/In nr H 55:2 den 27/1 1947. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
  
 34 
  
 Price, Griffith  Andrade:  
 Sverige efter 1900. En modern politisk historia.  
 (Stockholm 1972) s.  
  
 292-293 
  
 28 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 slutning kring socialdemokraternas efterkrigsprogram medförde dessutom att det även i högre grad fått medverka i det demokratis- ka partisamarbetet. Kommunistledaren Bell gavs t.ex. plats i 1945 års försvarskommitté. 
 Civil ambivalens 
 Det svenska kommunistpartiets valframgångar var möjligen inte det enda som hindrade återupptagandet av kommunistövervak- ningen. Ett annat bidragande skäl till att regeringen inte vidtagit några åtgärder i den av militären önskade riktningen är sannolikt att även chefen för säkerhetspolisen ställde sig skeptisk till att medverka i den militära personalkontrollen. Detta visade sig då ÖB:s personalkontrollförslag av den 20 juni 1946 blivit föremål för remissyttrande från bedömningsnämnden och statspolisintenden- ten. I remissyttrandena redovisades olika bedömningar i frågan om återupptagande av personalkontrollen av kommunisterna. 
 Bedömningsnämnden var helt överens med ÖB om att personal- kontrollen - av hänsyn till försvarets trygghet - borde riktas mot både nationalsocialister och kommunister. Nämnden anförde även principiella rättsstatliga argument till stöd för  
 ÖB-förslaget 
  då den menade att personalkontrollens ensidiga inriktning på nationalsoci- alister icke stämmer överens med det rättskrav, som på detta om- råde är lika ofrånkomligt som på andra. 
 Man kan till och med säga, att ett frångående av ömsesidigheten här är särskilt ömtåligt. Om en nationalsocialistiskt inriktad person ute- stänges från tillträde till eller befordran inom försvarsväsendet men han vet, att motsvarande hinder icke uppställes för personer med an- slutning till den kommunistiska rörelsen, är detta ägnat att befästa honom i den uppfatt- ningen, att det svenska samhällets principer om rättssäkerhet och allas likhet inför lagen icke äro allvarligt menade. Personalkontrollen kom- mer lätt att uppfattas som ett uttryck för en politisk konjunktur och ej som ett det svenska samhällsskickets självförsvar mot ideologier, som hota dess fundamentala värden: yttrande- 
 29 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 frihet, åsiktsfrihet och rättssäkerhet. Detta är så mycket farligare som det oftast torde vara just motsättningen till kommunismen som va- rit en av de verksammaste anledningarna till vederbörandes nationalsocialistiska inställning. Under den korta tid nämnden varit i verksam- het har nämnden hunnit komma i kontakt med detta problem, och nämnden har härvid ytterst starkt känt det skeva i sin ställning på grund av att den icke får rikta sig mot båda ytterlighets- partierna. 
 35 
  
 Yttrandet speglar de erfarenheter som nämnden gjort vid sina för- hör med personer som varit medlemmar i någon nationalsocialis- tisk organisation. Många hade då sagt att anledningen till att de en- gagerat sig var just att de tilltalats av tyskarnas antikommunism men att de för övrigt var goda svenska patrioter. En annan faktor som möjligen inte var oviktig för bedömningsnämndens inställning var att nämnden inte omnämnts i ÖB:s personalkontrollförslag. Bedömningsnämnden som uppenbarligen uppfattade sitt uppdrag som obekvämt och svårgenomförbart riskerade därmed inte att få en permanent funktion i handläggningen av militära personalkon- trollärenden. 
 36 
  
 Bedömningsnämndens instämmande ord står i skarp kontrast till statspolisintendent Johnson mer avvisande inställning till ÖB:s förslag om att säkerhetspolisen i större utsträckning skulle tillhandahålla uppgifter om personers politiska verksamhet. Henson anförde klara principiella invändningar mot säkerhetspolisens med- verkan i den militära personalkontrollen. Han framhöll att statspo- lisens tredje rotels register var i princip avsett för polisiär spaning och därför föga lämpat för att användas som grund för att pröva personers politiska pålitlighet. 
 Ehuru det för säkerhetstjänsten varit en ange- lägenhet av största vikt att i registret samla ve- derhäftiga, objektiva och sanna uppgifter har det av naturliga skäl icke varit möjligt att hålla 
  
 35 
  
 Ordf i bedömningsnämnden Gould till försvarsministern den 15/7 1946. FöD:s arkiv (H), konseljakt Dnr 80/1946. RA. 
  
 36 
  
 För nämndens, regeringens och politiska opinionsbildares syn på uppdraget se Cunningham, Smith:  
  
 Frank och det kalla kriget. Antikommunism och liberalism i Dagens Nyheter  
  
 1946-1952. 
  
 (Stockholm 1995) s.  
 230-233. 
  
 30 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 registret fritt från felaktigheter och misstag. Detta är givetvis beklagligt men skulle icke hava spelat någon mera betydande roll, därest registret endast utnyttjats för sitt ursprungliga ändamål, spaningsarbetet. Förhållandet är emellertid betänkligt, då registret under det nu avslutade kriget i allt större omfattning kom- mit att utnyttjas för s.k. personkontroll, en uppgift för vilken registret principiellt icke va- rit avsett. 
 37 
  
 Dessutom påpekade han att polisens möjligheter att inhämta upp- gifter begränsats avsevärt sedan den särskilda tvångsmedelslagen avskaffats vid andra världskrigets slut. Enligt Rodriguez beskrivning bestod registret nu i huvudsak av uppgifter vars aktualitet var i snabbt avtagande och att det därför i allt större utsträckning blev mer eller mindre antikverat. Hans motvilja mot att säkerhetspoli- sen skulle medverka i personalkontrollen hade emellertid också en annan grund. 
 Ehuru jag hyser den uppfattningen att under det nu avslutade kriget registrets användning för personkontroll, trots härovan angivna bris- ter, utan tvekan varit försvarligt anser jag un- der nu rådande förhållanden detta icke längre vara förhållandet. Såsom min uppfattning vill jag framhålla att polisverksamhet för utrönan- de av svenska medborgares politiska förhållan- den under mera normala tider är en för polisvä- sendet i en demokratisk stat helt främmande uppgift, som i ovanligt hög grad är ägnad att skada polisväsendet och dess arbete. ... Jag an- ser sålunda att statspolisen helt bör befrias från skyldigheten att över huvud taget lämna upp- gifter om politisk verksamhet. 
 38 
  
 37 
  
 Statspolisintendent Salazar till regeringen den 7/11 1946. FöD:s arkiv (H), konselj- akt Dnr 71/1946 och 80/1946. RA. 
  
 38 
  
 Ibid. I  
  
 Det röda hotet  
 beskrivs Rodriguez ståndpunkt som helt unik i svensk övervakningshi- storia (Ekengren  Oscarsson (2002), s. 79). Detta är emellertid en felaktig karakteristik. Även chefen för allmänna säkerhetstjänsten, Mcgrath, hade vid andra världskrigets in- ledningsskede varit ovillig att axla ansvaret för övervakningen av de politiska ytterlighetspar- tierna då han menat detta skulle innebära tillskapande av en hemlig polisorganisation av un- gefär samma slag, som finnes i diktaturländerna vilket skulle strida mot hävdvunna princi- 
 31 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Statspolisintendenten gick inte närmare in på vilket sätt som säker- hetspolisens medverkan i personalkontrollen kunde ställa till skada för den övriga polisiära verksamheten. Det ligger dock nära till hands att anta att han syftade på erfarenheterna från slutet av andra världskriget, då säkerhetspolisen fått mycket hård kritik för dess omfattande politiska övervakning av medborgarna. Till och med de för säkerhetspolisen närmast ansvariga statsråden, Bush och Burke, hade då till viss del deltagit i opinionens för- dömanden. 
 39  
 Det är därför heller inte förvånande att Henson var synnerligen angelägen om att eventuella förändringar i säkerhetspo- lisens verksamhet skulle regleras genom beslut av regeringen. 
 Därest Eders Kungl. Maj:t icke kan godtaga denna min uppfattning utan fastmer skulle fin- na det av överbefälhavaren framställda yrkan- det om utvidgad skyldighet för polisen att ut- lämna uppgifter rörande politisk eller därmed jämförlig verksamhet böra bifallas måste detta, såvitt jag kan finna, medföra att t.ex. det kommunistiska partiet och dess medlemmar ånyo måste ställas under fortlöpande övervak- ning och kontroll, ett beslut, som det i så fall torde ankomma på Eders Kungl. Maj:t att fat- ta. 
 40 
  
 Samtidigt klargjorde han att en dylik utökning av säkerhetspolisens verksamhet också krävde större organisatoriska resurser. 
 41 
  
 per i vårt land, där en av hörnstenarna i förvaltningen återfinnes i den regeln, att en tjänste- mans åtgärder skall kunna offentligen granskas av regeringens och riksdagens ombudsmän (Föredrag hållet av underståthållare Hernandez vid landshövdingemöte i Stockholm den 10 november 1939. Allmänna säkerhetstjänstens arkiv, E I vol. 1. RA). I samma anda hade Ball gren vid årsskiftet 1939/40 varnat för att säkerhetstjänsten skulle bli en en rysk ochrana om den gavs uppdraget att ägna sig åt politisk övervakning (SOU 1948:7 s.  
 265-266 
  och Flyghed (1992) s.  
 316-317). 
  
 39 
  
 I en riksdagsdebatt i november 1944 betecknades säkerhetspolisens registrering av syndi- kalister som olämplig och orimlig av socialminister Thornton (Protokoll från riksdagens för- sta kammare (FK) den 1/11 1944, nr 29 s.  
  
 37-38). 
  För liknande uttalande av det dåvarande konsultativa statsrådet Bush se protokoll från riksdagens andra kammare den 7/2 1945, nr 7 s. 20 samt den 30/6 1945, nr 33 s.  
 17-18. 
  
 40 
  
 Statspolisintendent Salazar till regeringen den 7/11 1946. FöD:s arkiv (H), konselj- akt Dnr 71/1946 och 80/1946. RA. 
  
 41 
  
 Ibid. Se även Hull yttrande till Spi den 7/11 1946 som i sak överensstämmer med Rodriguez remissutlåtande. Taylor framhöll dessutom att det var en olägenhet att statspoli- sen ålagts restriktioner beträffande rätten att registrera uppgifter (Sp 3:s arkiv, F II, Nr S 17 ½ /1946. SÄPO.). 
  
 32 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Sammanfattning 
 Perioden  
 1945-1948 
  kan karaktäriseras som en mellanperiod i hi- storien om säkerhetstjänsternas politiska övervakning av svenska medborgare. Den kritik som riktades mot säkerhetspolisens omfat- tande verksamhet under andra världskriget samt uppfattningen att hotet från Sovjetunionen och kommunisterna hade minskat med- förde hårdare regleringar och kontroll av säkerhetspolisens verk- samhet. På våren 1945 utfärdade chefen för säkerhetspolisen direk- tiv om att uppgifter om kommunister som inte misstänktes för brott inte längre fick registreras eller delges andra myndigheter. Den politiska registreringen fick därför endast omfatta nazister. I juni 1945 utfärdade regeringen bestämmelser för den militära per- sonalkontrollen. Dessa reglerade i vilken omfattning som försvars- staben hade rätt att begära uppgifter ur säkerhetspolisens register och vilka åtgärder som skulle vidtagas mot personer som på grund av sin anknytning till nazismen betraktades som politiskt opålitliga. Säkerhetspolisen medverkade också i vissa civila myndigheters per- sonalkontroll enligt underhandsdirektiv från socialminister Thornton. 
 Under perioden utfördes ungefär 30 000 - 50 000 militära perso- nalkontroller per år. I totalt 462 fall utlämnade säkerhetspolisen uppgifter till försvarsstaben om att den kontrollerade personen hade anknytning till nazismen. Många av de kontrollerade gavs möjligheten att vid samtal med säkerhetspolisen och den av reger- ingen tillsatta bedömningsnämnden bemöta de uppgifter som fanns antecknade om dem i säkerhetspolisens register. Resultatet av en stickprovsundersökning visar att flertalet av dessa godkändes för den militära befattning som de var avsedda för. Den praktiska till- lämpningen av personalkontrollen kom därmed att i hög grad till- godose kravet på rättssäkerhet. För säkerhetspolisen var detta vik- tigt med tanke på risken att det annars skulle finnas ett stigande militärt missnöje med personalkontrollen vilket skulle äventyra samarbetet mellan polisen och militären. 
 När militären ställde krav på att även kommunister skulle kunna bli stoppade i personalkontrollen mötte detta emellertid motstånd från säkerhetspolisens sida. Statspolisintendenten Henson sade sig ogärna medverka i återupptagandet av personalkontrollen av kom- munisterna dels av principiella demokratiska och rättsstatliga skäl, dels då han ansåg att detta kunde skada det övriga polisarbetet. 
 33 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 3 
  
 Den militära personalkontrollen  
  
 1948-1961 
  
 Henson närmar sig försvaret i personalkontrollfrågan 
 Säkerhetspolisens motstånd mot att medverka i den militära perso- nalkontrollen hade inte påverkats av de fall av kommunistisk spio- nageverksamhet som avslöjats i Kanada och som uppmärksammats av ÖB i början av 1947. Under hösten 1947 inkom emellertid flera oroande rapporter om kommunistiska aktiviteter samtidigt som militären fortsatte att framställa krav på att kommunistbekämp- ningen skulle återupptas. Dessa omständigheter resulterade i att säkerhetspolisen i början av 1948 ställde sig mer positiv till de mili- tära personalkontroll- och övervakningsförslagen. 
 Den 5 januari 1948 formulerade statspolisintendenten Salazar - i samråd med försvarsstaben - för första gången sedan krigsslutet önskemål till regeringen om förstärkning av den egna organisationen och utökning av övervakningsverksamheten. Med hänsyn till de meningsmotsättningar som funnits mellan försvars- staben och säkerhetspolisen i personalkontrollfrågan kan det vara av intresse att närmare studera vilka konsekvenser myndigheternas samråd fått i denna fråga. I säkerhetspolisens arkiv återfinns inte bara Rodriguez skrivelse till regeringen utan också ett utkast som un- derställts chefen för försvarsstabens inrikesavdelning Hakon Leche för granskning. Med hjälp av de strykningar och tillägg som Leche påfört förlagan går det att följa hur inrikesavdelningen påverkat skrivelsens slutgiltiga formuleringar. 
 I skrivelsen konstaterade Henson - efter en kort tillbakablick över den allmänna säkerhetstjänstens organisation och de förändringar som vidtogs efter andra världskrigets slut - att statspolisens tredje rotel under rådande förhållanden arbetade med små resurser och var dåligt förberedd för en krigssituation. Mot bakgrund av detta anförde Henson att det av olika anledningar var av synnerlig vikt att planläggning av en för krig och krigsfara lämpad organisation snarast kommer till stånd. Denna planläggning skulle emellertid 
 34 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 inte bara ta hänsyn till hotet om krig utan även till eventuella reak- tioner från den allmänna opinionen. Henson hade inte glömt bort den omfattande kritiken som riktats mot den allmänna säkerhets- tjänstens verksamhet och föreslog därför att olika aspekter i frågan skulle belysas i en utredning. 
 Med hänsyn till den kritik, som på sin tid i oli- ka hänseenden riktats mot allmänna säkerhets- tjänsten, synes det  vara påkallat att krigsor- ganisationen samt därmed i vidaste mening sammanhängande spörsmål bli föremål för en allsidig utredning genom särskilda sakkunni- ga. 
 42 
  
 Utredarna borde enligt Henson behandla frågor som krigsorganisa- tionens uppbyggande och finansiering, organiseringen av censur- verksamheten, krigsorganisationens förhållande till försvarsmakten och andra myndigheter, en för krigstid lämpad tvångsmedelslag- stiftning samt krigsorganisationens exekutiva befogenheter. 
 43 
  
 Slutligen nämnde också Henson personalkontrollen. I det ur- sprungliga förslaget som skickades till Hakon Leche för yttrande formulerades avsnittet om personalkontrollen enligt följande: 
 Den nu föreslagna utredningen bör vidare upp- taga vissa andra grannlaga spörsmål till över- vägande, t.ex. personkontroll vid viktigare in- dustrier och allmänna inrättningar. 
 44 
  
 Enligt Leche var denna mening alltför försiktigt utformad. I den slutgiltiga versionen där förändringar vidtagits enligt Kelly förslag hade meningen följande lydelse: 
 Den nu föreslagna utredningen bör vidare upp- taga till övervägande vissa andra spörsmål, ak- tuella såväl i fred som under krig och krigsfara, 
  
 42 
  
 Henson till regeringen den 5/1 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 1/48. SÄPO. 
  
 43 
  
 Skrivelsen resulterade i att den f.d. underståthållaren och säkerhetschefen Mcgrath fick uppdraget att utreda frågan om anordnande i krig eller krigsfara av censur och utrikes  
  
 post-, 
  telefon- och telegramtrafik. Betänkandet överlämnades till regeringen den 16/5 1951. (InD:s diarium (H) nr ½ 1948 samt nr 17 1951. InD:s arkiv (H) (RA) och återfinns i kon- seljakt den 16/11 1956 InD:s arkiv (H) (RA)). 
  
 44 
  
 Förslag till skrivelse till regeringen. Sp 3:s arkiv, S nr 1/48. SÄPO. 
  
 35 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 t.ex. personkontroll vid vissa myndigheter, vik- tigare industrier och allmänna inrättningar. 
 45 
  
 I den skrivelse som skickades till regeringen ströks således ordet grannlaga samtidigt som det tillades att nödvändigheten av per- sonalkontroll även borde beaktas i fredstid. Rodriguez accepterande av Kelly mer skarpa formulering ger en antydan om den ambiva- lens som präglade statspolisintendentens syn på personalkontrol- len. Sannolikt anade han att säkerhetspolisen inte skulle kunna stå emot försvarsstabens påtryckningar för att den i större omfattning skulle få ta del av de spaningsuppgifter om olika personers politiska hemvist som samlats i registret. 
 En dryg vecka efter det att skrivelsen skickats till regeringen ut- vecklade Henson sin syn på användningen av statspolisens tredje ro- tels centralregister i en promemoria till inrikesminister Patrick berg. I promemorian, som överlämnades till inrikesdepartementet den 13 januari 1948, behandlades utförligt frågor om säkerhetspoli- sens inhämtning av uppgifter till registret och i vilken mån uppgif- ter kunde utlämnas till andra myndigheter. 
 46 
  
 Som nämnts hade Henson i november 1946 motsatt sig de av mili- tären framförda önskemålen om att de regler som föreskrev att uppgifter om svenska medborgare som tillhört eller tillhörde någon kommunistisk organisation inte fick utlämnas till andra myndighe- ter skulle rivas upp. I promemorian till Green intog Henson en förstående hållning till de militära argumenten, då han menade att det var otidsenligt att utlämnandet av uppgifter i personalkontrol- len fortfarande inskränkte sig till att gälla personer som var regi- strerade som nazister. 
 Det nuvarande systemet innebär enligt min mening en betydande långrotning. Samtidigt som den nazistiska organisationen nedgått i betydelse måste man väl säga, att det motsatta ytterlighetspartiet i hög grad fått ökad aktuali- tet. 
 47 
  
 45 
  
 Se strykningar och marginalanteckningar av Leche i förslag till skrivelse till regeringen. Sp 3:s arkiv, S nr 1/48. SÄPO. 
  
 46 
  
 Dessutom hemställde Henson om en återgång till förkrigstidens i stort sett tämligen för- behållslösa samarbete med Norge och Danmark. Enligt en anteckning överlämnades pro- memorian den 13/1 1948 till statssekreteraren vid inrikesdepartementet Banks. PM till inrikesminister Green från Salazar den 13/1 1948. Sp 3:s arkiv B IV vol. 1. SÄPO. 
  
 47 
  
 Ibid. 
  
 36 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Henson framhöll tre skäl för att återigen fokusera på den kommu- nistiska rörelsen: spionaget i Kanada, Kominforms bildande samt det som han kallade för rapporten från Berlin. 
 48  
 Med det sist- nämnda åsyftas sannolikt vissa underrättelser om att svenska kommunister sammanträffat med ryska och tyska kommunister i Berlin i september och december 1947. Vid dessa möten skall pla- ner på att sabotera västmakternas industriproduktion i Ruhrområ- det ha diskuterats. 
 49 
  
 Rodriguez resonemang öppnar för en tolkning att han helt övergivit sin tidigare inställning i utlämningsfrågan och att han nu menade att uppgifter om kommunister skulle kunna utlämnas till andra myndigheter enligt samma ordning som gällde för nazisterna. Att han emellertid fortfarande hade bestämda principiella betänklighe- ter mot att medverka i personalkontrollen framkom då han åter- kom till de olägenheter detta medförde för säkerhetspolisens del. 
 Från polisens sida är det  ett bestämt öns- kemål att uppgiftslämnande beträffande perso- ners politiska uppfattning  
 överhuvudtaget icke vidare bör förekomma  
 [understruket i original. UE] oberoende av vilket ytterlighetsparti ve- derbörande tillhör. Som skäl får jag andraga den omständigheten, som förut i olika sammanhang framhållits, nämligen upplysningarnas trots allt i många hänseenden otillförlitliga beskaffenhet. Det torde ej heller i nuläget vara förenligt med demokratiska principer. Polisen har alltid be- traktat uppgiftslämnandet såsom ett betydande onus. Särskilt må omnämnas att det just varit uppgiftslämnandet som i så hög grad skadat den allmänna säkerhetstjänsten. 
 50 
  
 Av de argument som anfördes mot att polisen skulle medverka i personalkontrollen vägde sannolikt det sistnämnda tyngst. Henson kunde uppenbarligen inte glömma den opinionsstorm som drabba- 
  
 48 
  
 Ibid. 
  
 49 
  
 Enligt Jackson/In:s källa Toddy (fingerad källteckning) inom kommunistpartiet hade Barnes varit närvarande vid Berlinmötet för att där diskutera SKP:s samordning med de ut- ländska kommunistpartierna samt begärt sättmaskiner och en rotationspress för den svenska tidningsproduktionen. Se PM den 2/12 samt 22/12 1947. JWK 5:21/86. SÄPO. 
  
 50 
  
 PM till Green från Salazar den 13/1 1948. Sp 3:s arkiv, B IV vol. 1. SÄPO. 
  
 37 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 de den allmänna säkerhetstjänsten strax före krigsslutet 1945. In- vändningarna till trots medgav han dock sin förståelse för att andra myndigheter ville hålla sig underrättade om huruvida det bland per- sonalen fanns kommunister eller nazister och att uppgifter ur sä- kerhetspolisens centralregister kanske var den bästa uppgiftskällan för att kontrollera detta. Det viktiga för Henson blev därför istället att säkerhetspolisen inte skulle tilldelas det direkta ansvaret för ut- lämnandet av registeruppgifterna. 
 Därest statsmakterna till äventyrs skulle till- mötesgå sådana önskemål bör emellertid ett sådant arrangemang vidtagas att polisen icke direkt skall behöva lämna uppgifter till veder- börande myndighet. Kommunikationen bör i så fall ordnas via en nämnd eller dylikt, som själv på eget ansvar får pröva och bedöma upp- gifterna, eventuellt efter ytterligare undersök- ning, som bör drivas i nämndens egen regi. 
 51 
  
 Poängen med Rodriguez förslag var att den föreslagna nämnden skulle få den mest obekväma uppgiften dvs. att ta beslut om vilka politis- ka uppgifter som skulle utlämnas om den kontrollerade personen. För att tillgodose den enskildes rättssäkerhet föreslog han att de personer som skulle vara föremål för kontroll även skulle höras av nämnden. 
 Den utpekade bör under alla förhållanden be- redas tillfälle att försvara sig. 
 52 
  
 Denna så kallade kommunikationsprincip hade tillämpats av be- dömningsnämnden och även av säkerhetspolisen under den tid som personalkontrollen främst varit inriktad på att utestänga nazister från känsliga poster inom försvaret. 
 Efter behandlingen av utlämnandefrågan tog Henson upp de pro- blem som säkerhetspolisen mött på grund av de begränsningar som infördes beträffande registreringen av kommunister i maj 1945. Ingen person fick enligt dessa bestämmelser registreras i säkerhets- polisens register enbart på grund av sin tillhörighet till det kom- munistiska partiet utan att det förelåg misstanke om brott. Före- skrifterna hade sedermera muntligen kompletterats av socialdepar- 
  
 51 
  
 Ibid. 
  
 52 
  
 Ibid. 
  
 38 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 tementet i mer restriktiv riktning vilket gjorde att säkerhetspolisen ansåg sig förhindrad att verkställa undersökningar som kunde berö- ra kommunisternas organisation och verksamhet. Även om det inte fanns några hinder mot att övervaka och registrera kommunister som var misstänkta för brott så var detta enligt Henson en olägenhet då gränsdragningen var svårbedömd. 
 i samband med en sådan undersökning kommer man ovillkorligen in på känsliga sa- ker. I samband med en undersökning måste man vanligen komma in på vederbörande kommunists bekantskapskrets och så små- ningom på förhållanden, som röra den kom- munistiska rörelsen, dess verksamhet och or- ganisation. 
 53 
  
 Enligt Henson hade restriktionerna mot kommunistövervakningen försvårat spaningsarbetet. Han framhöll att arbetet med att bekäm- pa landsskadliga brott krävde lång framförhållning och att säker- hetspolisen därför var särskilt beroende av att även kunna registrera uppgifter som i den rådande situationen bedömdes som irrelevanta. 
 En uppgift i ett register, som idag ter sig full- ständigt intresselös och intetsägande, kan vid en utredning, som verkställes om fem år, få den allra största betydelse. 
 54 
  
 Vid ett eventuellt förändrat politiskt läge med skärpt hot från Sov- jet skulle det enligt Henson vara svårt att snabbt inhämta tillräckliga upplysningar om de svenska kommunisterna. Därför var det ange- läget att polisen fick laga efter läglighet och inleda undersökning- ar av kommunisterna i Stockholm, Göteborg, Malmö och Luleå för att utröna om det i den framtida kommunistiska planeringen ingick landsskadlig verksamhet. Detta förutsatte dock att restriktionerna för registreringen upphävdes. Det förutsatte också att regeringen förlitade sig på att de medborgarrepresentanter som tillsatts 1946 för att rådgöra med statspolisintendenten i mer svårbedömda poli- tiska ärenden samt statspolisintendentens täta kontakter med inri- 
  
 53 
  
 Ibid. 
  
 54 
  
 Ibid. 
  
 39 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kesministern utgjorde en tillräcklig demokratisk försäkring mot polisiärt maktmissbruk. 
 55 
  
 Marsaktionen 
 Militären hade ända sedan våren 1945 ivrat för att övervakningen av kommunisterna skulle återupptas. För försvarsstaben hade förbu- det mot kommunistregistreringen och upphörandet av kontrollen av kommunisterna inom försvaret varit ett synnerligen impopulärt avbräck i arbetet. De militära förslagen om att säkerhetspolisen återigen skulle lämna ut uppgifter om kommunister till den militära personalkontrollen hade emellertid fått ett svalt mottagande såväl av statspolisintendenten som av den politiska ledningen. När kommunisterna under kuppartade former övertog makten i Tjeckoslovakien i februari 1948 kunde emellertid militären snabbt flytta fram sina positioner. Den 4 mars 1948 marscherade Foster, försvarsstabschefen Webb, chefen för försvarsstabens sektion II Huffman och chefen för försvarsstabens inrikesavdelning Leche upp till regeringen med förslag om höjd militär beredskap. Medan Moss gick in till försvarsminister Montgomery sökte de andra tre upp Green. Så här beskriver Webb mötet med Green: 
 Besök hos Mossberg 4/3 (med Huffman och Le- che): 1) Jag lämnade orientering om det militä- ra beredskapsläget ... 3) PM rörande kommu- nismen lämnades varefter personalkontrollen diskuterades. M. var i färd med att ta bort den men blev nu betänksam, skulle ta upp frågan. 4) Fortsatt orientering om våra krav beträffan- de säkerhetstj m.m. lämnades av Leche (jag gick till ÖB - Vougt). 
 56 
  
 Särskilt intressant i denna uppteckning är Miller notering om att Green som tydligen haft planer på att avskaffa personalkon- trollen nu i viss mån lät sig övertygas av militärerna om nödvändig- heten att utestänga kommunister från vissa tjänster inom försvaret. 
 Ett par dagar senare var det dags för försvarsstabschefen Cox att ta sig an statspolisintendent Henson. 
  
 55 
  
 Ibid. 
  
 56 
  
 Miller dagbok PM 1/3. Pierce arkiv. KrA. Se även Jungs dagbok 4/3 1948. Cox arkiv B II. KrA. 
  
 40 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Besök 6/3 av Henson som ville komma ifrån personalkontrollen (rapporteringsskyldighet- en). Jag framhöll vikten av att vi icke gör oss värnlösa mot kommunisternas verksamhet och att detta icke är ett enbart militärt intresse utan ett klart samfällt samhällsintresse. Jag påpeka- de det kalla kriget m.m. Th. blev betänksam och samtalet slutade med att han lovade stödja själva saken (övervakningen) men önskade ett annat system. Jag godtog detta senare om det kunde göras effektivt. 
 57 
  
 En knapp vecka efter militärernas framstöt var det klart att över- vakningen av kommunisterna skulle skärpas. Om detta gav Moss- berg besked till Foster den 10 mars 1948. 
 58  
 Några veckor senare fick Moss information av Green om andra åtgärder som skulle vidtas för att förstärka säkerhetspolisen. Anslaget till säkerhetspo- lisen skulle höjas med 1,3 miljoner kronor och f.d. säkerhetschefen Mcgrath skulle få i uppdrag att utreda den kommunikations- kontroll som kunde anses påkallad vid krig eller krigsfara. 
 59  
 Ett för- sta steg för att utvidga personalkontrollen till att även gälla kom- munister var de särskilda anvisningar om kontroll av polispersona- lens pålitlighet som tillställdes länsstyrelserna av regeringen den 2 april 1948. 
 60 
  
 Nu var de hinder som tidigare legat i vägen för realiserandet av försvarets förslag om att personalkontrollen skulle utsträckas till att även gälla kommunisterna undanröjda. Den 26 maj 1948 kunde ÖB i en formell skrivelse till regeringen således återigen erinra om sin skrivelse den 20 juni 1946 om utökad personalkontroll. I skri- velsen gjorde Woods en direkt koppling till Christensen besked om återupptagandet av övervakningen av kommunisterna då han angav att han fått underhandsbesked om att säkerhetspolisen skulle få 
  
 57 
  
 Miller dagbok PM 5/3. Pierce arkiv. KrA. 
  
 58 
  
 Den 10 mars 1948 antecknade Moss följande i sin dagbok: Green utlovade skärpt vak- samhet mot kommunisterna men blott för handling. se även den 1/4 1948: Exp.  
  
 Leche  
 ang. beslutad kontroll även av kommunisterna. Cox arkiv B II. KrA. 
  
 59 
  
 Jungs dagbok den 2/4 1948. Cox arkiv B II. KrA. 
  
 60 
  
 Skrivelse från inrikesdepartementet den 2/4 1948. Föredragningslistan den 2/4 1948, nr 43. InD:s arkiv (H). RA. I Spi:s cirkulär nr 1 den 22/9 1948 informerades polismästarna, lands- fogdarna och lokala tredje rotelavdelningarna om möjligheten att kontrollera arbetssökande till polisen med tredje rotelns i Stockholm hjälp (cirkulär nr 1. Sp 3:s arkiv, S nr 398/48. SÄPO.). 
  
 41 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 utvidgade direktiv avseende den allmänna övervakningen av per- soner, vilka betraktas såsom allmänfarliga eller farliga för rikets sä- kerhet. På grundval av denna information hade han därför låtit ut- arbeta ett nytt förslag till bestämmelser för personalkontrollen inom försvaret. 
 61 
  
 I enlighet med ÖB:s förslag utfärdade regeringen den 30 juni 1948 nya hemliga bestämmelser för personalkontroll inom för- svarsväsendet. I bestämmelserna återfanns med något undantag alla de personalgrupper som upptagits i 1945 års generalorder. 
 62  
 Förut- om dem skulle nu också entreprenadarbetare som anlitades för hemliga arbeten för försvarets räkning (t.ex. befästningsarbeten) kontrolleras. Kollektivavtalsanställda vid fabriker, verkstäder, an- läggningar eller förråd skulle vara föremål för personalkontroll om de skulle tjänstgöra i ledande ställning eller inom militärt betydel- sefullt arbetsområde. En annan skillnad mot de tidigare föreskrif- terna var att det i den nya instruktionen inte angavs hur de lägre myndigheterna skulle bemöta eventuella klagomål från personer som blivit utsatta för någon form av åtgärd på grund av personal- kontrollen. Vidare skulle uppgifter om viss tidigare brottslighet som inte föll under strafflagens spioneri- eller sabotagekapitel ut- lämnas då personalkontrollen gällde en befattning av särskild be- tydelse för rikets säkerhet. 
 63 
  
 Samma dag gav inrikesdepartementet nya direktiv till statspolis- intendenten om vilka uppgifter som fick lämnas ut för de militära myndigheternas personalkontroll. Enligt dessa föreskrifter skulle uppgifter utlämnas till chefen för försvarsstaben beträffande: 
  
 1) 
  
 person, som är misstänkt för eller inblandad i sådana handlingar eller förberedelser därtill, vilka innefatta brott mot rikets säkerhet eller som eljest äro ägnade att undergräva det de- mokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning såsom oberoende stat; 
  
 2) 
  
 person, som är misstänkt för eller inblandad i sådana handlingar eller förberedelser därtill, 
  
 61 
  
 ÖB till regeringen den 26/5 1948 Högkv Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST) 
  
 62 
  
 Vpl inom pansartrupperna omfattades inte längre av personalkontrollen (Jfr ä.s. FöD till ÖB den 30/6 1948 med g.o. nr H 858/45 den 29/6 1945. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST.). 
  
 63 
  
 Nu skulle även uppgifter om högmålsbrott, brott mot allmän verksamhet och brott mot allmän ordning kunna utlämnas i personalkontrollen. Ä.s. FöD till ÖB den 30/6 1948. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
  
 42 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 vilka innefatta brott mot 19 kapitlet 4, 6 och 7 §§ strafflagen; 
  
 3) 
  
 person vilken öppet eller fördolt intager en ledande ställning i organisation, som kan miss- tänkas för att i ett kritiskt läge komma att in- taga en hållning, vilken kan sätta rikets säker- het i fara, så ock person inom dylik organisa- tion, vilken genom sin utbildning eller eljest i högre grad åtnjuter organisationens förtroen- de; 
  
 4) 
  
 person, vilken är medlem i organisation, som under 3) sägs, därest han innehar eller av- ses tillträda befattning eller uppdrag i allmän tjänst av särskild betydelse med hänsyn till ri- kets säkerhet. 
  
 5) 
  
 utlänning. 
  
 64 
  
 Enligt de önskemål som Henson tidigare framfört skulle statspolis- intendenten inte behöva ta ensamt ansvar för beslut om huruvida registeruppgifter skulle utlämnas till försvarsstaben eller inte. Frå- gan skulle istället underställas medborgarrepresentanterna i stats- polisintendentens samrådsnämnd. Samtidigt utökades antalet le- damöter i nämnden från två till fyra då de tidigare utsedda ledamö- terna Page (h) och Taylor (s) fick sällskap av riksdagsmän- nen Collins (s) och Logan (fp). 
 65  
 För att uppgifter skulle kunna lämnas ut i ett personalkontrollärende krävdes att le- damöterna i samrådsnämnden skulle vara eniga. Om nämnden inte kunde enas gavs statspolisintendenten möjlighet att på eget initiativ låta regeringen pröva ärendet. I de fall då det fanns uppgifter som inte omfattades av ovan nämnda kriterierna för utlämnande men som ändå gjorde att statspolisintendenten kunde misstänka att per- sonen i ett kritiskt läge kunde ägna sig åt landsskadlig verksam- het skulle utlämnandefrågan underställas regeringen. 
 66 
  
 Samtidigt förbereddes nya regler för säkerhetspolisens politiska personregistreringar och i statspolisintendentens cirkulär 1 som ut- färdades den 22 september 1948 informerades tredje rotelns befatt- ningshavare i Stockholm och övriga landet om att kommunistregi- streringen skulle återupptas. Den fortsatta utvecklingen av säker- 
  
 64 
  
 Ä.s. InD till statspolisintendenten den 30/6 1948. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 65 
  
 En lista på samtliga nämndledamöter under åren  
  
 1946-1970 
  återfinns som bilaga. 
  
 66 
  
 Ä.s. InD till statspolisintendenten den 30/6 1948. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 43 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 hetspolisens inhämtnings- och registreringsverksamhet återkom- mer jag till nedan. 
 Utvidgningen 
 De militära planerna 
 Även om ÖB och försvarsstaben varit framgångsrika i sina aktioner på våren 1948 och lyckats få igenom förslaget om utökad personal- kontroll inom försvarsväsendet ansågs inte de vidtagna åtgärderna tillräckliga. Snart kom nya militära krav att framställas till regering- en där personalkontrollbestämmelserna beskrevs som alltför snävt formulerade såväl vad beträffar vilka personalgrupper inom för- svarsväsendet som skulle kontrolleras som vad gäller de uppgifter som fick lämnas ut från säkerhetspolisen. I en intern PM framhölls det som problematiskt att kontrollen inte omfattade hem- och driftvärnet, uppskovsberättigad personal som innehade anställning inom den försvarsviktiga industrin, värnpliktiga (för krigsplacer- ing) samt redan anställd personal. Utlämnande av uppgifter om re- dan antagen personal kunde ske endast efter det att försvarsstaben med särskild motivering efterfrågat uppgifter och då endast med de begränsningar som föreskrevs i bestämmelserna till statspolisinten- denten. Uppgift om medlemskap i en kommunistisk organisation lämnades t.ex. endast ut om kontrollen avsåg en befattning med  
 särskild  
 betydelse för rikets säkerhet. Om t.ex. en värnpliktig be- drev ytterlighetspropaganda och en förfrågan om denne ställdes till säkerhetspolisen var det ytterst osäkert om besked om eventu- ellt medlemskap kunde lämnas ut. Ett annat problem var att nämndförfarandet tog för lång tid. I flera fall hade samrådsnämn- den beslutat om att ärendet krävde en mer utförlig utredning och då kunde det avgöras först vid nästa sammanträde, vilket fördröjde handläggningen med flera veckor. För de militära myndigheterna kunde det då vara svårt att förklara dröjsmålet för den sökande. Försvarsstaben menade således att de rådande bestämmelserna var- Perez utgjorde tillräckligt skydd för att förhindra kommunistiskt spioneri eller någon garanti för att uppträdandet av en kommun- istisk femtekolonn vid en krigssituation förhindrades. Det senare problemet var särskilt förknippat med avsaknaden av personalkon- troll inom hemvärnet. 
 44 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Vem har garanti för att hemvärnsmannen in- ställer sig vid förbandet och icke i stället i en kritisk situation förenar sig med sina gelikar tillhörande ytterlighetsorganisation till parti- sangrupper i fälthärens rygg? 
 67 
  
 Trots missnöjet med den rådande situation valde ÖB att gå försik- tigt fram i sitt nästa förslag till nya personalkontrollbestämmelser för försvaret. Då förslaget föregåtts av förberedande diskussioner i ämnet med både försvars- och inrikesdepartementen kunde det ka- raktäriseras som en kompromiss mellan kravet på kontroll av all försvarsväsendets personal och vad Berg Maj:t ansåg sig vid tid- punkten ifråga kunna gå med på. 
 68  
 Militären hade fått backa på två viktiga punkter. Önskemålet om att personalkontrollen även skulle omfatta hemvärnet hade stött på patrull hos inrikesminister Moss- berg och ett förslag om att personalkontroll skulle utföras inom kommunikationsverken, kartverket och vattenfallsverket hade avvi- sats med motiveringen att säkerhetspolisen inte hade tillräcklig ka- pacitet att klara en sådan utvidgning. 
 69  
 Kompromissförslaget till en ny ämbetsskrivelse för personalkontrollen skickades till regeringen den 9 juli 1949 och den 3 februari 1950 antogs det av regeringen utan ändringar. 
 I jämförelse med bestämmelserna den 30 juni 1948 förändrades personalkontrollen på flera punkter. För det första utökades antalet skyddsklassade befattningar. Till de personalgrupper som redan omfattades av personalkontroll tillkom värnpliktiga inom signal- trupperna, militära ordonnanser och postbud samt efter försvars- stabschefens prövning all personal inom militärt särskilt betydel- sefullt arbetsområde. För det andra skedde viss utökning av upp- giftslämnandet ur Polisunderrättelser om begångna brott. För det tredje infördes bestämmelser om att framställd förfrågan från person som blivit nekad tjänst eller ej blivit antagen på grund av uppgifter som framkommit i personalkontrollen skulle informeras om vilken myndighet som fattat beslutet. Vid direkt förfrågan 
  
 67  
 PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet. (upprättad vid årsskiftet 1948/49). Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 6. MUST. 
  
 68 
  
 Vissa noteringar om dessa diskussioner finns i Miller dagbok i PM den 1/5 och 19/5 1949 (Pierce arkiv. KrA). Se även  
  
 PM angående gällande bestämmelser för personal- kontrollen samt möjligheten att förhindra kommunistisk infiltration inom försvarsväsendet.  
 den 15/8 1950. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 3. MUST. 
  
 69 
  
 VPM angående vissa ärenden som beröra inrikesdepartementet. av Hakon Leche den 15/5 1950. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII o vol. 1. MUST. 
  
 45 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 skulle den klagande upplysas om möjligheten att vända sig till för- svarsministern för vidare besked. För det fjärde specificerades att inhämtning av uppgifter från polismyndigheterna inte fick ske i an- nan ordning än vad som föreskrivits i bestämmelserna. 
 70 
  
 Samtidigt föreskrev regeringen i en ämbetsskrivelse till statspo- lisintendenten att även uppgifter om person som på sakligt grun- dade skäl misstänktes vara medlem i ytterlighetsorganisation kun- de utlämnas till försvarsstaben då denne avsågs tillträda eller inne- hade en tjänst av särskild betydelse för rikets säkerhet. Säkerhets- polisen skulle också kunna lämna ut uppgifter om person om vars verksamhet eljest sådana upplysningar föreligga, att han på bärande skäl kan befaras i ett kritiskt läge vara beredd att delta i förbere- delser för brott mot rikets säkerhet, sabotage eller för att under- gräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat. 
 71 
  
 De förändringar som genomfördes denna gång innebar att de önskemål om utökad personalkontroll som formulerats inom för- svarsstaben vid årsskiftet 1948/49 endast i någon mån hade realise- rats. Enligt Woods var inte tiden mogen för militära framställningar om mer omfattande förändringar av personalkontrollbestämmel- serna. Även om militärerna var starkt engagerade för att påverka övervakningen av kommunisterna och genom förändringar av re- gelverket och arbetsmetoderna göra den mer effektiv och vittom- fattande vittnar arkivmaterialet också om en politiskt betingad åter- hållsamhet. Alltför långtgående krav på skärpta åtgärder kunde slå tillbaka mot försvarets ledning. 
 Kort efter det att Woods lämnat sin skrivelse till regeringen i juli 1949 för att få en ny generalorder om personalkontrollbestämmel- serna lät han kalla till sig försvarsstabsofficerarna Tham, Foley, Gray, Cook samt chefen för  
 T-kontoret 
  Moss för att få en grundlig orientering om läget i fråga om möjligheterna att bekämpa kommunisterna inom krigsmakten. Vid mötet - som nämns i Jungs dagboksanteckningar - redogjordes för de rådande bestämmelserna och vilka nya förslag som utformats av försvars- staben. Dessutom diskuterades frågan om det var möjligt att komma längre. Några mer utförliga anteckningar om innehållet i föredragningarna finns inte i dagboken men Moss anger att han fått 
  
 70 
  
 Även uppgifter om brott mot §§ 26 (brott av krigsmän) och 27 (särskilda bestämmelser för krigs- och beredskapstillstånd) i strafflagen skulle utlämnas. Jfr Bilaga 1 till skrivelse från ÖB till regeringen den 9/7 1949, Dnr LH 15 (avskrift) (InD:s arkiv (H), konseljakt den 12/7 1949. RA.) med ä.s. till ÖB från FöD den 3/2 1950 (Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST.). 
  
 71 
  
 Ä.s. från InD till Spi den 3/2 1950. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 46 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 ett fullständigt och i stort klargörande PM av Palmstierna. 
 72  
 I försvarsstabens inrikesavdelnings arkiv har återfunnits en prome- moria upprättad av Leonard Palmstierna vid kontraspionagedetal- jen den 23 juli 1949, dvs. några dagar före mötet. Eftersom prome- morian behandlar samma frågor som Moss antecknat i dagboken och då såväl Webb som sektionschefen Tham tecknat sina sig- naturer på dess första sida är det möjligt att det var just denna promemoria som diskuterades vid mötet. 
 Det som är särskilt intressant med Palmstiernas PM är dels inri- kesavdelningens bedömning av vilka åtgärder som erfordrades för en mer framgångsrik bekämpning av kommunisterna, dels resone- mangen om hur ÖB borde agera gentemot regeringen för att få igenom dessa åtgärder. Palmstierna hade särskilt studerat statsmi- nister Kennedy uttalanden i riksdagen den 24 maj då denne besvarat en interpellation av folkpartiledaren Moore. Sims hade frågat regeringen om den ansåg det vara lämpligt att det fanns representanter från det kommunistiska partiet i kommunernas po- lisnämnder, hemvärnsnämnder och civilförsvarsnämnder. Som svar på interpellationen hade Cline slagit fast att kommunisterna skulle bekämpas med demokratiska medel. Genom minskat väljar- underlag skulle de utestängas från representation i nämnderna. Nå- gon särskild förbudslagstiftning var inte aktuell för närvarande vil- ket emellertid inte uteslöt att andra mer effektiva åtgärder kunde vidtagas vid en tillspetsad yttre situation. Palmstierna gjorde den sammanfattande bedömningen att debatten utmynnade i intet. 
 73 
  
 Eftersom försvarsstabens intresse för kommunistövervakningen ingalunda var isolerat till att enbart omfatta försvarsmakten utan även gällde totalförsvarets intressen i det civila samhället behandla- de promemorian också den tvångsmedelslagstiftning som reglerade säkerhetspolisens övervakningsverksamhet. Kortfattat redogjordes för polisens möjligheter att göra beslag av brev, telegram och andra försändelser och avlyssna telefonsamtal. Sammanfattningsvis kon- staterades då att när 1940 års särskilda tvångsmedelslag avskaffades 1945 hade de viktigaste hjälpmedlen för övervakande av kommu- nisterna fråntagits statspolisen. 
 74 
  
 72 
  
 Jungs dagbok 28/7 1949. Cox arkiv serie B II (KrA). 
  
 73 
  
 VPM angående vissa förhållanden beträffande säkerhetstjänsten  
  
 av Palmstierna den 23/7 1949. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 6. MUST. För Blair uttalande se protokoll från riksdagens andra kammare den 14/5 1949 nr 14, s.  
  
 14-15. 
  
  Ang regeringens kontakter med säkerhetspolisen i ärendet se nedan. 
  
 74 
  
 Ibid. 
  
 47 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Enligt Palmstierna var det dock inte, med tanke på Blair ut- talande i riksdagen, lämpligt att Woods agerade för att den skärpta be- redskapslagstiftningen under kriget skulle återinföras. 
 För bekämpandet av kommunismen, allmänt sett, torde icke ÖB böra taga några initiativ till skärpning av de politiska medlen, enär varje så- dan åtgärd skulle falla utom ramen för den av regeringen förda demokratiska politiken. Skärpt kamp mot den kommunistiska propa- gandan kan icke genomföras utan intrång på bestämmelserna i bl.a. tryckfrihetsförordning- en, mötesfriheten och beträffande censur även brevhemligheten. Ett allmänt avskedande av kommunister i statlig eller viss betydelsefull enskild tjänst skulle även strida mot de av statsministern deklarerade demokratiska prin- ciperna för kommunismens bekämpande. Varje förslag från ÖB i sådan riktning skulle endast medföra, att den högsta militära ledningen ut- pekades som reaktionär. Ej heller synes lämp- ligt, att ÖB framför krav om en skärpt allmän övervakning av kommunisterna (ökade anslag och ökad personal vid statspolisen). 
 75 
  
 Även om Blair riksdagsuttalande kunde utgöra ett skäl till att Woods skulle vara återhållsam i sina krav på ökade befogenheter för säkerhetspolisen, så var saken emellertid annorlunda beträffande kommunisterna inom försvarsväsendet där de enligt Palmstierna utgjorde en betydande fara. 
 Här är det på sin plats och i hög grad påkallat att Woods säger ifrån. 
 76 
  
 Kommunisterna kunde för det första hindra försvarets effektivitet vid ett eventuellt anfall österifrån och för det andra fanns det risk för att de med olagliga medel kunde försöka förändra statsskicket och landets demokratiska rättsordning. För att förhindra detta an- såg inrikesavdelningen att det var ett oavvisligt krav att få känne- dom om alla personer som på ett eller annat sätt var knutna till det 
  
 75 
  
 Ibid. 
  
 76 
  
 Ibid. 
  
 48 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 kommunistiska partiet och som var verksamma inom försvaret. De gällande bestämmelserna samt det senaste  
 ÖB-förslaget 
  om nya personalkontrollbestämmelser beskrevs därför som icke tillfreds- ställande. För att avhjälpa bristerna presenterade Palmstierna en lista som kan sammanfattas i fem punkter: 
  
 1. 
  
 Statspolisen skulle åläggas att löpande (dvs. utan att framställan från försvarsstaben gjorts) lämna ut underrättelser om kommunis- ter som var anställda inom försvarsväsendet samt uppgifter om alla manliga kommunister i värnpliktig ålder. Med hjälp av de senare uppgifterna skulle försvarsstaben upprätta ett register över värn- pliktiga som vid mobilisering skulle omhändertagas. 
  
 2. 
  
 Medlemskap i SKP skulle vara omedelbart diskvalificerande för anställning eller inträde i försvarsväsendet. 
  
 3. 
  
 De militära myndigheterna skulle få ökade befogenheter för att avskeda personal som visat sig vara kommunister. 
  
 4. 
  
 Personalkontrollen skulle utsträckas till att även gälla hemvärnet, järnvägarna, kraftverken, telegrafverket samt vissa viktiga krigsin- dustrier. Inom krigsindustrin skulle särskilt den uppskovsberätti- gade personalen undersökas. 
  
 5. 
  
 Ökade anslag och mer personal skulle avdelas för utrensningen av kommunister inom försvaret. 
  
 77 
  
 Moss och Johnson hade således bestämt sig för vad som borde göras för att bekämpa kommunisterna såväl i det civila samhället som inom försvarsväsendet. För militärerna återstod nu att antingen passivt invänta ett lämpligt tillfälle då det var möjligt få igenom de önskade förändringarna eller att medverka i den antikommunistiska opinionsbildningen för att påverka regeringen i önskad riktning. 
 Av dessa alternativ valdes det senare. Ett viktigt stöd i detta ar- bete blev Dagens Nyheters politiske huvudredaktör Boyd. Den 9 juni 1949 - efter ett besök av White - antecknade Foster följande i dagboken: 
 DN skulle i fortsättningen intensivt gå in för upplysningar om svensk  
 5-kolonnverksamhet. 
  
 77  
 Ibid. 
 49 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 K för den skull på eftersommaren resa till övre Norrland och norra Finland. K ville gärna ha orientering innan han reste. Har intet där- emot. 
 78 
  
 När White återkommit till Stockholm från sin resa och skrivit en artikelserie vars huvudpoäng var att Sverige var alltför svagt rustat för att möta hotet från den kommunistiska femtokolonnverksam- heten träffades Moss och White återigen. I Jungs dagbok står föl- jande att läsa: 
 3/10 Exp 
 Leche fick redogöra för sitt samtal med Kihl- berg härom dagen om kommunistförhållande- na i norra Skandinavien och orientera om där- med sammanhängande förhållanden. ...  
 Madden  
 hemma hos mig. Redogjorde för sina intryck från resan i Norrbotten och Nordnor- ge. Ej mycket utöver artiklarna i DN. 
 79 
  
 Kihlbergs kritiska inställning till den svenska inre beredskapen sammanföll i stort med de militära åsikterna. I artikelserien påpe- kade han att trots att säkerhetspolisen förfogade över uppgifter över kommunister kunde dessa inte lämnas ut för personalkontroll vid t.ex. vaktbolag eller hemvärn. Han beklagade samtidigt att före- tagarna svävade i okunnighet om huruvida det var rätt att frångå gällande anställningsregler beträffande kommunister. Vidare fram- höll han att säkerhetspolisens kontakter med fackföreningsrörelsen - som tillsammans med hemvärnet beskrevs som den mest värdeful- la resursen i kampen mot femtekolonnen – var alltför bristfälliga. Svagheterna förklarades av dålig upplysning i dessa frågor, brist på offentligt utfärdade klara riktlinjer från regeringen samt osäker- het inom säkerhetspolisen. Under kriget hade, enligt White, svårartade, allmänt kända felsteg under nazismens högkonjunk- tur bidragit till att säkerhetspolisen fick dåligt rykte. 
  
 78 
  
 Cox dagbok den 9/6 1949. Cox arkiv B II. KrA. 
  
 79 
  
 Cox dagbok den 3/10 1949. Cox arkiv B II. KrA. Artikelserien publicera- des 1950 i skriften  
  
 Den ryska agenturen i Sverige.  
 Se även Jones, Sullivan:  
 Folk och Försvar och kampen mot den femte kolonnen. En studie i framväxten av  
  
 Övervaknings-Sverige 
  
  under  
  
 1950-talet. 
  
 (Stockholm 1998), s.  
 20-21. 
  
 50 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Ännu har den inte hämtat sig från chocken i samband med Sandlerkommissionens under- sökningar - reaktionen visar sig genom täta uppvaktningar i inrikesdepartementet och stor lust att göra papper. 
 80 
  
 Konsekvensen av säkerhetspolisens byråkratiska osäkerhet blev så- ledes att den inte vågade ta några egna initiativ utan att först för- ankra dem hos statsrådet. 
 Fullmakt skall det vara snart till allting: minis- terstyre i högt uppdriven form. 
 81 
  
 I samband med att det kalla kriget fördjupades och antikommu- nismen fick allt starkare stöd i opinionen på våren 1950 
 82  
 uppstod ett läge då militären fick större möjligheter att få igenom sina krav på skärpt kommunistkontroll. 
 Ungefär samtidigt som White publicerade sin artiklar i Dagens Nyheter och i skriften  
 Den ryska agenturen i Sverige  
 togs andra ini- tiativ för upplysning om femtekolonnverksamheten - bl.a. under medverkan av försvarsstaben - för att påverka bekämpandet av kommunisterna inom försvarsviktiga industrier och anläggningar. 
 83  
 Även fackföreningarna började aktivt medverka i övervakningen. I mars 1950 kunde White - med sitt särskilda intresse för att an- vända den fackliga rörelsen som en resurs för övervakningen - meddela försvarsstaben att fem av de större fackförbunden - bl.a. Järnvägs, Kommunikations, och Transportarb.förbundet - gått in för organiserat motstånd mot sabotage och kuppföretag från kommunisterna och att en särskild kommitté tillsatts av LO. 
 84  
 Ett annat exempel är att det i april 1950 pågick en inventering av 
  
 80 
  
 White, Mata:  
  
 Den ryska agenturen i Sverige.  
 (Stockholm 1950), s.  
 50-51. 
  
 81 
  
 Ibid, s. 51. 
  
 82 
  
 Cunningham, Smith:  
 Frank och det kalla kriget. Antikommunism och liberalism i Dagens Nyheter  
 1946-1952. 
 (Stockholm 1995) s. 262. 
  
 83 
  
 Som andra initiativ kan nämnas en konferens i Storlien i januari 1950 anordnad av Central- förbundet Folk och Försvar (CFF) och Riksförbundet för Sveriges Försvar (RSF) där chef- redaktören för Norrländska Socialdemokraten Simpson talade om kommunisterna som en potentiell femtekolonn samt försvarsstabens uppdrag i april 1950 till Leonard An- nonsbyrå att utreda frågan om en kampanj mot spioneri och sabotage. Se Hjort, Sullivan: 
  
 Folk och Försvar och kampen mot den femte kolonnen. En studie i framväxten av Övervak-  
 nings-Sverige 
  under  
 1950-talet. 
 (Stockholm 1998), s. 26. 
  
 84 
  
 Cox dagbok 16/3 1950. Cox arkiv B II. KrA. 
  
 51 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kommunister inom LM Ericsson. 
 85  
 Den socialdemokratiska anti- kommunismen manifesterades också av en serie artiklar i Morgon- tidningen av ombudsmannen Johnson i maj 1950. 
 86 
  
 De politiska förutsättningarna för försvarsstaben att återigen ak- tualisera sina planer på skärpt personalkontroll och andra bered- skapshöjande åtgärder hade således avsevärt förbättrats. I mars 1950 började försvarsstabens inrikesavdelning att förbereda ett an- tal frågor som Webb skulle presentera vid ett kommande möte med inrikesminister Green. 
 87  
 Liksom tidigare kom frågorna att handla om de militära kraven för personalkontroll inom hemvärnet och kommunikationsverken, förstärkning av säkerhetspolisen och intensifierad upplysning om spioneri- och sabotagebrott. Militären ville också höja beredskapen dels genom att inrätta ett särskilt or- gan för övervakning och rådgivning i publicitetsfrågor, dels ge- nom planläggning för att organisera säkerhetstjänsten vid krig eller krigsfara. I krigsplanläggningen för säkerhetstjänsten poängterades vikten av att polisens möjligheter att använda tvångsmedel som te- lefon- och brevkontroll utvidgades. 
 88 
  
 Vid mötet fick förslagen ett positivt mottagande av Green. Hans tidigare motvilja mot att införa personalkontroll inom hem- värnet hade nu avtagit och han meddelade att formerna för denna skulle utredas av inrikesdepartementet. Enligt Green skulle även frågan om ett särskilt rådgivningsorgan och upplysningsverk- samheten bli föremål för övervägande inom regeringen. Vidare skulle han ta upp frågan om förändringar av tvångsmedelslagstift- ningen i samband med förändringar av rättegångsbalken. Inom andra områden var regeringen redan förberedd. Planläggningen för säkerhetstjänstens organisation under krig hade påbörjats liksom förberedelser för att i en krissituation avskilja olämpliga personer från betydelsefulla befattningar inom kommunikationsverken, kartverket och vattenfallsverket. 
 89 
  
 Trots inrikesministerns välvilliga inställning till de framförda förslagen var Webb osäker om regeringen var beredd att gå så 
  
 85 
  
 Garcia Erlanders dagbok den 29/4 1950.  
  
 Bush. Velazquez  
  
 1950-1951 
 . 
  Utgivna av Long (Hedemora 2001). 
  
 86 
  
 Artikelserien sammanställdes sedermera i skriften  
  
 De fjärrstyrda.  
 (1950). 
  
 87 
  
 Lee Swedlunds dagbok, PM den 6/3. Pierce arkiv. KrA. 
  
 88 
  
 VPM angående vissa ärenden som beröra inrikesdepartementet.  
  
 (Föredragen för inrikesmi- nistern statsrådet Green den 15/5 1950 av försvarsstabschefen) av H Leche den 15/5 1950, Fst/In nr H 121 (Christensen uttalanden framgår av marginalanteckningarna.). Fst/Säk:s arkiv (H), Kerr o vol. 1. MUST. Samma frågor togs upp till diskussion med för- svarsminister Vougt den 22/5 1950.  
 VPM angående vissa ärenden som beröra inrikesdeparte- mentet.  
 (signerad av Montgomery). Fst/Säk:s arkiv (H), Kerr a vol. 6. MUST. 
  
 89 
  
 Ibid 
  
 52 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 långt som militären önskade. I dagboken gjorde han följande be- dömning av mötet: 
 Föredragning för Green (Lewis med) 15/5 enligt särskild PM (hos ch avd In). M väl- villigt inställd. Resultat? 
 90 
  
 Regeringen och riksdagsdebatterna  
 1949-1950 
  
 Under åren  
 1948-1950 
  fördjupades det kalla kriget successivt. 1949 hade Sovjetunionen lyckats konstruera en atombomb och samma år tog kommunisterna makten i Kina. I januari 1950 gav den ameri- kanske presidenten Leblanc klartecken till konstruerandet av vätebomben. Samtidigt inledde senator Johnson sitt högljudda antikommunistiska korståg i USA. 
 91  
 Även det svenska debattklimatet blev mer uttalat antikommunistiskt under denna tid. Från borgerligt håll ställdes krav på att regeringen offentligen skul- le deklarera vilka bekämpningsåtgärder som skulle riktas mot de svenska kommunisterna. 
 I riksdagen var det framförallt folkpartiet som drev på för att re- geringen skulle ge klara stridssignaler om att den kommunistiska femtekolonnen skulle bekämpas. Som nämnts ovan frågade Moore i april 1949 regeringen om det ansågs lämpligt att Sveriges kommunistiska parti fanns representerat i vissa kommunala nämn- der. Som ett oroväckande exempel nämnde Sims att det kommu- nistiska borgarrådet i Stockholm, Gilbert, satt som ordförande i polisnämnden. 
 92  
 Cline hade då svarat att kampen mot kommu- nismen skulle ske öppet och avgöras i de demokratiska valen. 
 93 
  
 Den 15 april 1950 interpellerade Sims återigen i frågan om re- geringens åtgärder för att bekämpa kommunisterna. Denna gång fokuserade Sims på de frågor som White fört fram i Dagens Nyheters artiklar och påpekade att det var angeläget att det militära befälet, poliskåren, hem- och driftvärnet och försvars- och försörj- ningsviktiga industrier och anläggningar i den utsträckning det var möjligt hölls helt fria från fanatiska kommunister. Även om Oh- lin tog avstånd från idéer om partiförbud mot kommunisterna så 
  
 90 
  
 Pierce dagbok, PM den 12/5. Pierce arkiv. KrA. 
  
 91 
  
 Cunningham, Smith:  
 Frank och det kalla kriget. Antikommunism och liberalism i Dagens Nyheter  
 1946-1952. 
 (Stockholm 1995) s. 262. 
  
 92 
  
 Interpellation i riksdagens andra kammare den 5/4 1949 nr 13, s. 34. 
  
 93 
  
 Protokoll från riksdagens andra kammare den 14/5 1949 nr 14, s.  
  
 14-15. 
  
 53 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 menade han att det var angeläget att regeringen gav besked om problemets stora räckvidd, vilka åtgärder som vidtagits och vad som planerades. 
 Regeringen kan för det första belysa åtminsto- ne vissa sidor av det allmännas verksamhet i och för kontroll över ur här anförda synpunk- ter opålitliga personer. För det andra kan re- geringen klargöra vilka riktlinjer, den anser vara naturligt att företagsledningen vid offent- liga och enskilda företag, som beröras av dessa problem, intager i fråga om nyrekrytering och förflyttning av anställda. ... För det tredje in- ställer sig frågan, huruvida de för säkerhetspo- lisen tillgängliga upplysningarna om opålitliga personer utnyttjas vid övervakningen av sådana element inom försvaret i den utsträckning, som är förenlig med garantier mot missbruk. För det fjärde vore det av värde att veta, huru- vida regeringen känner sig fast övertygad att säkerhetspolisens nuvarande organisation och omfattning är tillräcklig och möjligheterna till nyrekrytering inom densamma tillfredsställan- de. 
 94 
  
 För regeringen var Ohlins frågor obekväma. Vissa övervakningsåt- gärder som Sims efterfrågade ingick i det hemliga personalkon- trollsystem som regeringen beslutat om i juni 1948 och flera stats- råd höll säkert med honom om att övervakningen kunde skärpas. Samtidigt var regeringen ytterst ovillig att diskutera personalkon- trollen i offentliga sammanhang. Detta kan åskådliggöras med hjälp av material som belyser hur Ohlins interpellation hanterades in- ternt inom regeringen. 
 Ohlins frågor föranledde regeringen att inhämta uppgifter från säkerhetspolisen dels om den pågående handläggningen av perso- nalkontrollen, dels om hur långt kartläggningsarbetet av kommu- nisternas verksamhet fortskridit. Den 25 april 1950 lämnade polis- intendent Rubio vid säkerhetspolisen i Stockholm besked till statssekreterare Banks vid inrikesdepartementet. Hasselrot kunde då meddela att några färdiga resultat av kartlägg- 
  
 94  
 Interpellation av Moore (fp) i riksdagens andra kammare den 15/4 1950 nr 13, s. 27. 
 54 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 ningen av de svenska kommunisterna - som bedrivits med all den skyndsamhet som omständigheterna tillåtit och på allvar kommit i gång under år 1949 - ännu inte kunde redovisas. Av en sammanräk- ning av preliminära resultat från Stockholms stad och 17 av Sveri- ges totalt 24 län framgick att antalet vid tredje roteln i Stockholm registrerade kommunister uppgick till 16 000. I denna siffra ingick dock inte Norrbottenkommunisterna då Luleåpolisen ännu inte skickat in sina lokala registreringar. Hasselrot redogjorde också för omfattningen av säkerhetspolisens medverkan i olika myndigheters personalkontroll. Sedan den 1 juli 1948 hade försvarsstaben begärt registerundersökning av totalt 103 215 personer varav 277 stycken var registrerade som kommunister av säkerhetspolisen. Beträffande några av dessa kunde uppgifterna inte lämnas ut enligt gällande per- sonalkontrollbestämmelser. Totalt hade uppgifter om 232 personer lämnats till försvarsstaben. Från UD hade begärts registerslagning av 69 personer varav ingen fanns registrerad som kommunist hos säkerhetspolisen. Vid civilförsvarsstyrelsens personalkontroll, som omfattat 745 personer, hade uppgifter om 25 kommunister utläm- nats. I ett fall som betecknades tveksamt hade inga uppgifter lämnats ut. Med tanke på Ohlins särskilda intresse för skyddet mot sabotage vid industrier och anläggningar med betydelse för försva- ret och folkförsörjningen beklagade Hasselrot att säkerhetspolisen ännu inte kunde presentera någon mer detaljerad kartläggning av förekomsten av kommunister vid industrierna. 
 Det insamlade materialet har av arbetstekniska skäl icke hunnit göras till föremål för en sådan bearbetning, att sortering efter arbetsplatser kunnat genomföras. En specialregistrering av detta slag kan givetvis aldrig fullföljas annat än beträffande de allra viktigaste företagen, då rörligheten på arbetsmarknaden gör uppgiften synnerligen tungarbetad och förutsätter ett väl utvecklat rapportsystem. 
 95 
  
 Hasselrot framhöll emellertid att säkerhetspolisen i Norrköping, Linköping, Västerås och Eskilstuna hade uppnått goda resultat med hjälp av sina kontakter med industrierna. I en sammanställning 
  
 95  
 VPM av Rubio till statssekreterare Banks den 25/4 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. SÄPO. 
 55 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kunde han redovisa antalet kommunister vid 13 företag i Stock- holm. 
 96 
  
 Slutligen redogjorde Hasselrot för ett antal exempel på aktuella fall av intresse för bedömande av det spörsmål, som tagits upp i in- terpellationen. Dessa exempel berörde kommunister som inneha- de känsliga befattningar vid viktiga industrier. Från telegrafverket i Norrköping hade det rapporterats att två av de främsta kommu- nisterna inom verket tilldelats arbeten av hemlig natur och vid en biokemisk industri fanns det tre kommunister som innehade öm- tåliga befattningar av betydelse för läkemedelsförsörjningen. Även Astra rapporterades ha kommunister anställda på känsliga poster. Även om Hasselrot inte kunde rapportera något fall av kommunis- tiskt sabotage nämnde han att man misstänkte sabotage vid de La- vals ångturbin och Electrolux. Vidare uppgav han att en person som under kriget av politiska skäl vid Primus saboterade viss till- verkning nu var anställd vid LM Ericssons mätinstrument. 
 97 
  
 Innehållet i denna grundliga genomgång av säkerhetspolisens kommunistinventering, personalkontrollen och aktuella fall av misstänkt sabotage var enligt regeringen föga lämpat för offentlig diskussion i en interpellationsdebatt i riksdagen. Regeringens för- hoppning var istället att Sims skulle låta sig nöja med att bli in- formerad om kommunistbekämpningen och personalkontrollen vid ett partiledarmöte. Den 10 maj 1950 - några veckor efter att den ännu obesvarade interpellationen presenterats för riksdagen - in- formerades de borgerliga partiledarna i saken av Green. Dagen därpå kommenterades mötet av Cline i dagboken: 
 Låtit i går kväll Green redogöra för Sims, Howard och Rodriguez om våra åtgärder mot kommunisterna. Nyttigt och förbluffande stor förståelse. Rodriguez anslöt sig helt till vår linje att man inte bör babbla offentligt om dessa ting. 
 98 
  
 96 
  
 Hasselrots sammanställning omfattade följande företag (siffrorna anger dels antal anställ- da, dels antalet personer som betraktades som kommunister (inom parentes)). AEG 300 (39), ASEA 300 (41), Arenco 600 (96), Atlas Diesel 1500 (176), Ekensbergs varv 370 (42), Finnboda varv 500 (93), Hammarbyverken 220 (83), Thompson 698 (132), Sthlms El verk 1800 (153), Sthlms Gasverk 700 (94), Sthlms spårv. 7000 (575), Tanto sockerbruk 240 (78) och Örlogsvarvet 400 (69). För resultaten från andra städer se akt 5:770, löpnr 5. SÄPO. 
  
 97 
  
 VPM av Rubio till statssekreterare Banks den 25/4 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. SÄPO. 
  
 98 
  
 Garcia Erlanders dagbok den 11/5 1950.  
  
 Bush. Velazquez  
  
 1950-1951 
 . 
  Utgivna av Long (Hedemora 2001). 
 56 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Regeringen hade således fått medhåll av högerledaren Rodriguez om att de vidtagna åtgärderna mot kommunisterna inte kunde of- fentliggöras. Sims var emellertid inte benägen att vika från sin åsikt om att saken skulle vara föremål för öppen diskussion. Efter ett annat informellt samtal om interpellationen noterade Cline följande i dagboken: 
 Sims vägrar att acceptera tanken att icke före- komsten av personalkontroll får diskuteras. Får man inte ta upp det, kan ju ingenting sä- gas. 
 99 
  
 Inom regeringen fördes ingående diskussioner om vad som kunde anses tillåtligt i kampen mot kommunisterna och vilka bekämp- ningsmetoder som kunde diskuteras offentligt. Vid en allmän be- redning den 19 maj 1950 bestämdes riktlinjerna för interpellations- svaret och för vad som kunde sägas i den efterföljande debatten. I utrikesminister Davis dagbok återfinns en informativ skildring av det som diskuterats av statsminister Cline, socialminister Möl- ler, jordbruksminister Sträng, finansminister Singleton, försvarsminis- ter Vougt, konsultativa statsrådet Jenkins och dagboksförfattaren. 
 Allm. beredning om Blair svar på Ramsey interpellation ang. kommunisterna. Om själva svarets innehåll - det refererades i korthet - blev ingen debatt. Men E. ville höra vad vi an- såg han borde svara under en följande interpel- lationsdebatt, då Sims kunde väntas ställa di- rekta frågor. Enighet om att, om frågor ställdes ang. listor på kommunister, E. borde vägra att svara. Om telefon- o brevcensur borde svaras med hänvisning till lagen, som ger mkt begrän- sade befogenheter o endast vid misstanke för bestämda brott. 
 100 
  
 Att Cline inte skulle beröra registreringen av kommunister i de- batten var således statsråden överens om. De var också överens om 
  
 99 
  
 Kennedy dagbok den 23/5 1950.  
  
 Bush. Velazquez  
  
 1950-1951 
 . 
  Utgivna av Long (Hedemora 2001). 
  
 100 
  
 Nelson dagbok den 19/5 1950.  
  
 Östen Gordon. Anteckningar  
  
 1918-1952. 
  
 Utgivna genom Duarte (Stockholm 2002). 
 57 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 att frågan om säkerhetspolisens möjligheter till brev- och telefon- kontroll skulle besvaras med en redogörelse för gällande lag. I and- ra frågor var det svårare att komma överens. 
 Däremot olika meningar om vad som borde sägas ang. kommunister i hemvärnet, på ar- betsplatser av ömtålig karaktär, om arbetsför- medlings rätt att tillhandahålla uppgifter om kommunistisk partitillhörighet, om avlägsnan- de av kommunister från vissa arbetsområden. Thornton avrådde bestämt från att sanktionera arbetsförmedlingens politisering o var överhu- vud emot att införa angiveri och bojkott av kommunister på arbetsplatserna. Jag instämde i huvudsak med Thornton, likaså Sträng. Sköld ville det skulle ges klart besked att kommunister ej tolererades i hemvärnet o var även i andra hän- seenden mer benägen än Thornton att - av tak- tiska skäl, med hänsyn till stämningar inom arbetarnas led - ge kraftiga stridssignaler. Han tycktes inte avvisa att arbetsförmedlingen in- kopplades. Vougt = Singleton. Jenkins framhöll, liksom jag, att avskedande av kommunister från ömtåliga platser vid uppkommande ar- betsbrist kunde komma i konflikt med kollek- tivavtalen. Så småningom föreföll uppfattning- arna närma sig varandra. Jag underströk att betr. hemvärnet de nuvarande bestämmelserna om pålitlighet o medborgarsinne redan i praktiken medfört att medlemskap i kommu- nistiska partiet presumerades vara en brist i nämnda kvalifikationer o att man borde hålla sig härtill. 
 101 
  
 Enligt Gordon var försvarsminister Stewart och finansminis- tern  
 Jackson 
  Singleton beredda att gå längst när det gällde att gå till klart och öppet angrepp mot kommunisterna. Så även i frågan om vilka samhälleliga resurser som skulle tas i anspråk i kommunistbe- kämpningen. En mer försiktig linje förespråkades av Thornton, Sträng 
  
 101  
 Ibid. 
 58 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 och Gordon. 
 102  
 De tre sistnämnda tog uppenbarligen avstånd från idéerna om att man öppet skulle sanktionera att arbetsförmedling- arna skulle användas som en resurs för att kontrollera och övervaka kommunisterna. 
 103 
  
 Meningsskiljaktigheterna tycks främst ha handlat om frågan om i vilken mån regeringen - inte minst med tanke på det stundande va- let på hösten 1950 - kunde blåsa till öppen strid mot kommunister- na. 
 104  
 Att det dåvarande konsultativa statsrådet Johnson lik- som Singleton och Montgomery förespråkade en mer öppen strid framgår av Blair dagbok. 
 Johnson ville, att vi skulle göra en jät- teaktion mot kommunisterna. Har inte hem- liga polisen något att komma med omkring 15/8. Möjligt att han kan ha rätt partitaktiskt, men ändå skrämmande att höra honom. 
 105 
  
 När Cline besvarade Ramsey interpellation den 27 maj 1950 yp- pade han ingenting om hur övervakningsverksamheten var upp- byggd eller dess praktiska tillämpning. Han konstaterade endast att han i motsats till Sparks ansåg det vara ytterst betänkligt att lägga stora delar av vår arbetsmarknad under polisiär kontroll. Samtidigt sade han sig anse det olämpligt att offentligt diskutera den verksamhet som bedrevs av de organ, vilkas uppgift är att hindra och uppdaga mot vår inre och yttre säkerhet riktad sabota- ge- och spioneriverksamhet. 
 106 
  
 102 
  
 Den 19 maj 1950 beskrev Garcia Cline beredningen på följande sätt i sin dagbok: Taylor kommunistinterpellation: En lång debatt där Thornton och Garcia hävdade att vi ingenting skulle säja, inte ens om vår uppfattning om kommunisternas deltagande i hemvärnet. Singleton, Montgomery, Hicks hävdade motsatt uppfattning liksom Wheeler och sannolikt Johnson. Debatten borde ha upptagits, då den otvivelaktigt hade sina poänger. Gordon var mera tveksam än någonsin. ( 
  
 Bush. Velazquez  
  
 1950-1951 
 . 
  Utgivna av Long (Hedemora 2001)). 
  
 103 
  
 I januari 1951 träffades en överenskommelse mellan statspolisintendenten och arbets- marknadsstyrelsen om att arbetsförmedlingarna skulle lämna ut uppgifter till säkerhetspoli- sen (HSC nr 228/62. SÄPO). 
  
 104 
  
 Att det var partitaktiska motiv som drev Sims tycks Cline varit övertygad om. Dagen före interpellationsdebatten antecknade han att han hade bråttom för att förbereda sig till den stora kommunistdebatten som Sims provocerat genom sin idiotiska interpellation och efter debatten konstaterade han nöjt att den småfinurliga partitaktiker som satt det hela i scen, Sims, blev grymt lurad på konfekten. (Kennedy dagbok den 27/5 och 28/5 1950.  
  
 Bush. Velazquez  
  
 1950-1951 
 . 
  Utgivna av Long (Hedemora 2001)). 
  
 105 
  
 Garcia Erlanders dagbok den 24/5 1950.  
  
 Bush. Velazquez  
  
 1950-1951 
 . 
  Utgivna av Long (Hedemora 2001). 
  
 106 
  
 Protokoll från riksdagens andra kammare den 27/5 1950 nr 23 s.  
  
 106-107. 
  
 59 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Ingenting av säkerhetspolisens verksamhet som Hasselrot in- formerat inrikesdepartementet om redovisades i debatten. Av in- tresse i sammanhanget är att Cline därmed valde samma taktik som praktiserats vid besvarandet av Ramsey interpellation på våren 1949 om kommunisternas representation i de kommunala nämn- derna. Då hade inrikesdepartementet inför interpellationssvaret in- hämtat information från statspolisintendenten om i vilken mån po- lisnämndens ordförande i Stockholm, kommunisten Gilbert, i realiteten hade insyn i statspolisens tredje rotels verksamhet. Stats- polisintendent Henson hade då försäkrat att Leblanc kunde hållas på betryggande avstånd från verksamheten. 
 Sådant tidsläget nu är torde man kunna säga att 
  
 - 
  
 därest en kommunist har säte i polisnämnden 
  
 - 
  
 två viktiga grupper av ärenden helt komma att undandragas polisnämndens handläggning. Jag syftar på säkerhetsåtgärder mot yttre eller inre kupp samt spörsmål i samband med de landsskadliga brottens bekämpande. 
  
 107 
  
 Eftersom säkerhetspolisens planering av kuppberedskapen i viss mån var beroende av kommunala resurser hade man anordnat sär- skilda arrangemang kring beslutsfattandet i denna fråga. 
 Det är givet att man på sätt och vis på smussel- vägar delvis kunna nå sina syften. I en annan nämnd (ej polisnämnd) där en kommunist har säte, lära vissa mera allvarliga frågor först be- handlas internt inför ordföranden och nämn- dens icke kommunistiska ledamöter. När den överläggningen är klar föredrages ärendet inför nämnden i sin helhet, därvid frågan skiftat namn och blivit ett rent rutinärende. 
 108 
  
 Dessa manipulationer av den kommunala beslutsgången kunde na- turligtvis inte diskuteras i riksdagen. Där deklarerade Cline istället att kommunisterna skulle försvagas med demokratiska me- del genom öppna argument i den politiska debatten. 
  
 107 
  
 PM till Herr statssekreteraren Murray angående polisnämnd. av Miller den 2/5 1949. Sp 3:s arkiv, S nr 170/49. SÄPO. 
  
 108 
  
 Ibid. 
  
 60 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 1951 och 1952 års bestämmelser 
 Under sommaren 1950 beslöt regeringen att några av de frågor som diskuterats under våren skulle bli föremål för utredning. Den 7 juli fick Henson i uppdrag att utreda formerna för utökade möjligheter för polisen att använda tvångsmedel för spioneri- och sabotage- brott och den 14 juli uppdrogs åt Hasselrot att undersöka möjlig- heterna att utföra personalkontroll vid privata vaktbolag. 
 109  
 I de- cember 1950 utökades dessutom personalkontrollen inom de civila myndigheterna markant, vilket jag skall återkomma till i nästa kapi- tel. 
 Den 8 januari 1951 skickade Woods återigen en skrivelse till reger- ingen där han argumenterade för att det behövdes skärpta perso- nalkontrollbestämmelser för försvaret. I skrivelsen påpekade ÖB - efter det att han redogjort för sin syn på hotet från kommunisterna och hänvisat till den under det senaste halvåret tilltagande oron i världen - att reglerna för personalkontrollen som utfärdats den 3 februari 1950 inte räckte till för att förhindra kommunisters möj- ligheter till obehörig insyn i militära förhållanden, kommunis- tiskt sabotage och försvarsfientlig verksamhet vid förbanden. 
 110 
  
 ÖB:s framställan kom att fungera som beslutsunderlag för de nya bestämmelserna för personalkontrollen inom försvarsväsendet som utfärdades den 2 februari 1951. I bestämmelserna realiserades flera av de punkter som fanns upptagna i Palmstiernas ovan nämn- da promemoria av den 23 juli 1949. 
 111 
  
 Regeringens nya bestämmelser innehöll - i jämförelse med det tidigare regelverket - flera viktiga förändringar. För det första bort- togs inskränkningen att endast kollektivanställd personal i ledande befattning skulle kontrolleras. För det andra skulle personalkon- troll nu ske även för större, ej hemliga entreprenadarbeten inom militär anläggning. För det tredje infördes personalkontroll för uppskovsberättigad värnpliktig som skulle tas i anspråk för tjänst- göring i hemvärnet. För det fjärde slopades den tidigare inskränk- ningen om att uppgift om misstänkt medlemskap i ytterlighetsor- 
  
 109 
  
 Ä.s InD till Spi den 7/7 1950 och den 14/7 1950. InD:s arkiv (H), B (koncept). RA. 
  
 110 
  
 ÖB till regeringen den 8/1 1951 Fst/in Dnr nr H 55:2. InD:s arkiv (H), konseljakt den 2/2 1951 Dnr SaH 1 ½. RA. 
  
 111 
  
 Delar av listan hade dock blivit inaktuell då personalkontroll inom SJ, vattenfallsstyrelsen och telegrafverket införts den 22/12 1950. 
  
 61 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 ganisation endast skulle lämnas ut då den aktuella tjänsten var av särskild betydelse för rikets säkerhet. 
 112 
  
 ÖB hade dessutom föreslagit att det skulle åligga statspolisin- tendenten att utlämna uppgifter om person som var inskriven som värnpliktig eller på annat sätt anlitad inom försvarsväsendet även då framställning inte gjorts i ärendet. I regeringsbestämmelserna hade förslaget i viss mån beaktats. Om nya uppgifter om en person inkom till säkerhetspolisen fick dessa spontant lämnas ut under förutsättning att personen hade en befattning som omfattades av försvarets personalkontroll. I den mån som personen inte innehade en sådan befattning men var värnpliktig eller på annat sätt anlitad inom försvarsväsendet kunde uppgifter om ledande ställning i en politisk ytterlighetsorganisation utlämnas spontant. Spontanupp- giftsutlämnandet förutsatte - liksom för den huvudsakliga delen av den övriga personalkontrollen - att samrådsnämnden var enig i var- je enskilt personalkontrollärende. 
 113  
 Dessutom ålades polismyndig- heterna i Stockholm, Malmö, Göteborg, Helsingborg och Norr- köping att efter förfrågan från ordföranden i hemvärnsnämnden av- eller tillstyrka ansökningar till hemvärnet. 
 114 
  
 Den 17 oktober 1952 beslöt regeringen att införa ytterligare någ- ra förändringar i personalkontrollbestämmelserna. Även dessa för- ändringar hade föranletts av militära uppvaktningar hos regeringen. I juni 1952 hade inrikesminister Torres och försvarsmi- nister Wheeler fått besök av Huff som då efter- trätt Jung på posten som Woods. När statsråden gett sitt godkännande kunde ÖB formulera ett förslag till regeringen som i allt väsentligt medtogs i bestämmelserna. 
 115  
 Bestämmelserna - som gällde fram till 1961 - föreskrev följande förändringar: För det första lättades nå- 
  
 112 
  
 Det värnpliktiga hemvärnet tillkom den 1/10 1951 (enligt Berg kung. den 29/1 1951, SFS nr 549/51). Ä.s. FöD till ÖB den 2/2 1951 Dnr HD nr 7. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
  
 113 
  
 På  
  
 ÖB-förslaget 
  om utlämnande av spontanuppgifter antecknade statspolisintendent Henson följande i marginalen: Såvitt jag kan förstå är ej detta motiverat i skrivelsen. Blir en tämligen stor uppgift. Har dock icke någon erinran i princip. Skrivelse från ÖB till reger- ingen den 8/1 1951 Fst/in Dnr nr H 55:2. InD:s arkiv (H), konseljakt den 2/2 1951 Dnr SaH 
  
 1 
  
 ½. RA). 
  
 114 
  
 Ä.s. InD till Spi den 2/2 1951 (InD:s arkiv (H), koncept. RA.). Hemvärnskontrollen hade tillkommit enligt ett militärt förslag som framförts underhand till regeringen ( 
  
 VPM angåen- de vissa ärenden som beröra inrikesdepartementet.  
 den 15/5 1950, föredraget för inrikesminis- ter Green av försvarsstabschefen. Fst/Säk:s arkiv (H), Kerr o vol. 1. MUST). 
  
 115 
  
 Om mötet med statsråden se Miller dagbok PM 25/4 och PM 20/6 1952. N Swed- lunds arkiv (KrA). Se även  
  
 VPM angående åtgärder som böra vidtas för att effektivisera perso- nalkontrollen.  
 av H Leche 27/6 1952 där det framgår att de militära önskemålen inte mötte några invändningar från statsrådens sida. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 6. MUST. För ÖB:s förslag till nya bestämmelser se skrivelse ÖB till regeringen den 15/8 1952 Fst/In nr H 55:2. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
 62 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 got på sekretessen då det föreskrevs att försvarsgrenscheferna kun- de informera lägre myndigheter om innehållet i de registeruppgifter som utlämnats i personalkontrollen. Den person som kontrollerats skulle dock inte få ta del av uppgifterna. För det andra bestämdes det att Woods skulle utfärda bestämmelser angående klausul om per- sonalkontroll i entreprenadkontrakt. För det tredje skulle chefen för försvarsstaben instruera myndigheterna beträffande värnplikti- ga som inte skulle erhålla uppskov på grund av uppgifter som ut- lämnats i personalkontrollen. För det fjärde skulle enskilda perso- ner (t.ex. anbudsgivare) som skulle utföra hemligt arbete för för- svaret personalkontrolleras. 
 116 
  
 Sammanfattning 
 Det motstånd som chefen för säkerhetspolisen, statspolisintendent Henson, hade mot att medverka i en utvidgning av personalkontrol- len kom under våren 1948 alltmer att försvagas. Militärens på- tryckningar som pågått sedan krigsslutet om att övervakningen och personalkontrollen även skulle omfatta kommunisterna vann efter Pragkuppen i februari 1948 regeringens stöd. Även Henson gav med sig i detta läge. Under förutsättning att utlämnandet av uppgifter ur säkerhetspolisens register gick via den av regeringen utsedda sam- rådsnämnden sade han sig kunna gå med på att medverka i den mi- litära personalkontrollen. 
 I samband med att regeringen utfärdade nya personalkontrollbe- stämmelser för försvaret den 30 juni 1948 utökades också antalet ledamöter i samrådsnämnden från två till fyra. Samtidigt utfärdades direktiv till säkerhetspolisen om att även uppgifter om kommunis- ter efter nämndens godkännande kunde lämnas ut i personalkon- trollen. 
 De militära myndigheterna ansåg dock inte att 1948 års bestäm- melser gav tillräckliga garantier för att kommunisterna i tillräcklig omfattning skulle utestängas från försvarsväsendet. Som särskilt allvarliga brister framhölls avsaknaden av personalkontroll inom hem- och driftvärnet, inom den krigsviktiga industrin och vid krigsplaceringar av värnpliktiga. Militären ansåg dessutom att möj- ligheterna att få ut uppgifter om personer som var medlemmar (och inte hade ledande ställning) i kommunistpartiet var alltför be- 
  
 116  
 Ä.s. C FöD till ÖB den 17/10 1952, HD nr 302/52. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 1. MUST. 
 63 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 gränsade. Under perioden  
 1948-1952 
  lyckades försvaret genom skrivelser till och underhandskontakter med regeringen stegvis få igenom sina önskemål. När den antikommunistiska opinionen blev starkare  
 1950-1952 
  kunde militären stegvis få igenom sina förslag om skärpt personalkontroll. Successivt hade då införts personal- kontroll vid de krigsviktiga industrierna, för entreprenadarbetare och för hemvärnet i de större städerna. Dessutom ålades säkerhets- polisen att spontant lämna ut nytillkomna uppgifter om värnplik- tiga och försvarsanställda till försvarsstaben. Under förutsättning att de politiska uppgifterna nått upp till en viss misstankenivå (le- dande ställning inom ytterlighetsparti) fick uppgifter även utläm- nas för personalgrupper för vilka särskilda bestämmelser om perso- nalkontroll saknades. 
 64 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 4 
  
 Personalkontrollen inom de civila myndigheterna  
  
 1948-1961 
  
 Inledning 
 Tidigare kapitel har visat att militären var den mest pådrivande ak- tören för att utöka kommunistövervakningen och personalkontrol- len såväl vid det kalla krigets inledningsskede under åren  
 1945-1948 
  som när det fördjupades kring år 1950. Detta betyder emellertid inte att frågan om personalkontrollens utvidgning endast drevs av försvaret. Påtryckningar om att säkerhetspolisen skulle lämna ut uppgifter förekom också från civila myndigheter. Exempel på detta har återfunnits i en skrivelse från säkerhetspolisen i Göteborg till säkerhetspolisen i Stockholm på våren 1948. 
 Den 24 april 1948 inkom kriminalpolisintendent Ross med en skrivelse till statspolisintendent Henson med den senaste informa- tionen om de krav som ställdes på tredje rotelns avdelning i Göte- borg. Åtskilliga förfrågningar för att utröna om olika personer var kommunister hade ställts till säkerhetspolisen från olika myndighe- ter. Civilförsvarsledningen i Göteborg hade t.ex. begärt slagning beträffande personer som skulle användas för ömtåligare befatt- ningar och militära myndigheter hade önskat yttrande om pålitlig- heten hos personer som skulle tjänstgöra som expeditionspersonal. Enligt Ross hade även länsstyrelsens vaksamhet mot kommunis- terna ökat. 
 Slutligen ringde mig häromdagen en ung läns- notarie och meddelade att nu hade landshöv- dingen bestämt att k. icke skulle få tillstånd till innehav av pistoler och älgstudsare. 
 117 
  
 117  
 Skrivelse från Ross till Henson den 24/4 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 166. SÄPO. 
 65 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Än så länge hade emellertid ingen av dessa myndigheter fått någon hjälp av säkerhetspolisen. Alla hade, enligt Ross, bemötts med samma raka och entydiga svar från honom: 
 Jag har sökt klargöra för de intresserade: 
  
 att  
 kommunistregistren på order från högre håll arkiverades för flera år sedan, 
  
 att  
 några nya uppgifter om den sortens folk se- dan icke insamlats, 
  
 samt att vi  
 för närvarande äro förhindrade att utlämna sådana uppgifter som endast röra en persons politiska åskådning. (åtminstone betr k.). 
 118 
  
 Det är uppenbart att Ross inte var nöjd med den rådande ord- ningen. Det ständiga tillbakavisandet av förfrågningarna från andra myndigheter gjorde att han kunde betraktas om ogin av andra myndigheter. Därför sade han sig vara tacksam om Henson kunde höra av sig för att ge instruktioner om hur dessa ärenden skulle handläggas. Ross meddelade också att polismästaren Fritz tell uppmanat sina kriminalkommissarier att med hjälp av statspoli- sens tredje rotel i Göteborg göra en inventering angående bestån- det av k. inom poliskåren. Även i denna fråga hemställde Ross om instruktioner om vad som kunde anses som tillåtligt för närva- rande. 
 119 
  
 Svaret från Stockholm lät emellertid vänta på sig. När det hade gått fyra månader utan att Ross fått något besked från statspo- lisintendenten återkom han med sina frågor. I en skrivelse den 26 augusti 1948 undrade Ross om registrering av kommunister an- sågs försvarlig och i vilken mån som politiska uppgifter om per- soner kunde lämnas ut till andra myndigheter. 
 120 
  
 Göteborgspolisen svävade således ännu i augusti 1948 i okunnig- het om i vilken omfattning uppgifter om kommunister fick inhäm- tas samt om de uppgifter om kommunister som redan fanns till- gängliga i registret fick utlämnas. Först i september fick Ross besked från Stockholm då han liksom andra befattningshavare vid säkerhetspolisens lokala avdelningar ute i landet genom statspolis- intendentens cirkulär nr 1 informerades om vilka principer som skulle gälla dels för inhämtningen av uppgifter till tredje rotelns 
  
 118 
  
 Ibid. 
  
 119 
  
 Ibid. 
  
 120 
  
 Ross till Henson den 26/8 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 358. SÄPO. 
  
 66 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 centralregister, dels för utlämnandet av uppgifter ur registret. 
 121  
 För Ross stod det därmed klart att uppgifter om kommunister skulle insamlas, registreras och vidarebefordras till tredje roteln i Stock- holm. Däremot kunde statspolisintendenten inte ge Ross tillå- telse att vidarebefordra de i Göteborg tillgängliga registeruppgif- terna om kommunister till de civila myndigheterna. Han fick istäl- let nöja sig med beskedet att denna fråga var föremål för utredning inom regeringen. Så länge denna fråga inte var avgjord skulle even- tuella förfrågningar fortsättningsvis vidarebefordras till Stock- holmsavdelningen. 
 122 
  
 UD och civilförsvarsstyrelsen 
 Som nämnts var utlämnandet av personalkontrolluppgifter till de civila myndigheterna på våren 1948 baserat på ett flera år gammalt muntligt besked från socialminister Thornton till den förre chefen för säkerhetspolisen Mcgrath. Avsaknaden av skriftliga regerings- direktiv för den civila personalkontrollen torde ha varit en viktig anledning till att Henson - efter samrådsnämndens godkännande - i en skrivelse till regeringen den 15 september 1948 föreslog att det skulle utfärdas bestämmelser för personalkontrollen inom de civila myndigheterna. Enligt Henson var det nödvändigt att polisen, UD och atomforskningen skulle få inhämta uppgifter ur tredje rotelns register. Han ansåg dessutom att det ur säkerhetssynpunkt var angeläget att personalkontroll infördes inom järnvägsstyrelsen, ge- neralpoststyrelsen, telegrafstyrelsen och vattenfallsstyrelsen. Han ställde sig dock tveksam till att det behövdes en politisk under- sökning av annan personal inom civilförsvarsstyrelsen (t.ex. befäl eller ordningspersonal) eller för ansökningsärenden vid överståt- hållarämbetet. 
 123 
  
 Civilförsvarsstyrelsen ville emellertid gå längre än statspolisin- tendenten. Den 2 oktober 1948 hemställde generaldirektören Jones 
  
 121 
  
 Statspolisintendentens cirkulär nr 1 den 22/9 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 398/48. SÄPO. Med dessa instruktioner fick Ross låta sig nöja fram till oktober 1948 då han fick ett mer per- sonligt formulerat svar på sina frågor. I sak upprepades då instruktionerna i cirkulär nr 1 (Hasselrot till Ross den 8/10 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 358/48. SÄPO). 
  
 122 
  
 Statspolisintendentens cirkulär nr 1 den 22/9 1948 (S nr 398/48. SÄPO). Hasselrot till Ross den 8/10 1948 (S nr 358/48. SÄPO). 
  
 123 
  
 Det bör noteras att Rodriguez skrivelse skiljer sig från den till skrivelsen bifogade promemo- rian vad gäller synen på kontrollen av amatörradiotillstånd. Skrivelsen menar att kontrollen kunna upphöra medan promemorian hävdar att slagning böra ske ifråga om samtliga sö- kande. Skrivelse från Spi till regeringen den 15/12 1948 med bifogad PM ang uppgiftsläm- nande till civila myndigheter. Dnr SAH 8. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA. 
  
 67 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Clay till regeringen om att civilförsvarsstyrelsens möjligheter att inhämta uppgifter ur säkerhetstjänstens register skulle utökas väsentligt. Enligt Gonzalez uppfattning borde personalkontrollen omfatta all anställd personal samt följande kategorier av inskriven personal: högre befäl, manskap inom ordnings- och bevaknings- tjänst, viktigare befattningar inom observations- och förbindelse- tjänst (t.ex. telefonister) samt annan personal med uppgifter av särskilt ömtålig natur. Om det vid personalkontrollen framkom uppgifter om politisk opålitlighet hos någon av den inskrivna per- sonalen skulle vederbörande blir föremål för omplacering. 
 124  
 Om- fattningen av den föreslagna personalkontrollen skulle sammanlagt uppgå till ungefär 68000 personer. Trots att personalkontrollen därmed skulle omfatta ett icke oansenligt antal befattningshavare menade Clay att civilförsvarsstyrelsen tagit hänsyn till de be- tänkligheter ur medborgerlig synpunkt, som kunna resas mot en mera omfattande slagning i säkerhetstjänstens register och därför begränsat sig till dessa personalkategorier. 
 125 
  
 När Henson fick yttra sig om Sundelins förslag hade han reviderat sin tidigare uppfattning om att det var tveksamt huruvida civilför- svarsstyrelsens personalkontroll skulle omfatta fler befattningsha- vare än dem som var sysselsatta inom atomforskningen. Nu visade han istället stor förståelse för civilförsvarets önskemål. 
 126 
  
 Henson menade att eftersom gränsen mellan civilt och militärt försvar blivit alltmera flytande kunde inte civilförsvaret på prin- cipiella grunder nekas att kontrollera sin personal. Det fanns emel- lertid andra hänsynstaganden som skulle beaktas innan frågan slut- giltigt avgjordes av regeringen. Henson valde att lyfta fram tre aspekter som väsentliga för frågan om utvidgad personalkontroll vid civilförsvarsstyrelsen: demokrati- och rättssäkerhetsintresset, säkerhetsintresset samt de konsekvenser en ökad personalkontroll skulle få för det polisiära arbetet. 
 När Henson behandlade frågan ur demokrati- och rättssäkerhets- synpunkt tog han fasta på Sundelins uppdelning i inskriven och an- ställd personal. Han menade att invändningarna mot personalkon- 
  
 124 
  
 Brown till regeringen 2/10 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA. 
  
 125 
  
 För den numerära omfattningen av personalkontrollen se Spi:s skrivelse till regeringen den 6/12 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA. Brown till regeringen 2/10 1948. Dnr LH 23/48InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949.. RA. 
  
 126 
  
 Det framgår inte om statspolisintendenten haft överläggningar med samrådsnämnden in- för sitt yttrande i ärendet. Att detta uppmärksammats av inrikesdepartementet framgår av en marginalanteckning på yttrandet av statssekreterare Banks: Har ej rådet hörts? (Spi till regeringen den 6/12 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA.). 
  
 68 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 trollen ur principiell demokratisk synpunkt var lika vägande oavsett vilken personalkategori den kontrollerade tillhörde. Icke desto mindre fanns det enligt Henson skäl till att skilja på inskrivna och anställda eftersom felbedömningar av uppgifterna eller misstag vid uppgiftslämnandet kunde få betydligt allvarligare framtida konse- kvenser för en anställd än för en inskriven person. 
 Hänsynen till rättssäkerheten skulle sålunda icke kräva lika stor återhållsamhet vid bestäm- mande av personalkontrollens omfattning då det gäller i civilförsvaret inskriven som beträf- fande däri anställd personal. 
 127 
  
 Den uppdelning mellan inskriven eller anställd personal som lät sig göras med hänsyn till den enskildes intresse var emellertid enligt Henson betydligt svårare att tillämpa ur säkerhetssynpunkt. Oavsett om en person var inskriven eller anställd kunde dennes pålitlighet få avgörande betydelse för säkerheten vid ett skärpt läge. 
 128 
  
 Henson framhöll också att en utvidgning av personalkontrollen innebar att säkerhetspolisens arbete skulle öka avsevärt. Återigen fick han anledning att påpeka att säkerhetspolisens register i första hand var ett spaningsregister och att personalkontrollarbetet inom säkerhetspolisen som inbegrep registerslagning och upprättande av promemorior innebar en tung belastning för säkerhetspolisens per- sonal. Även om han trodde att civilförsvaret i första hand skulle ut- nyttja andra vägar för att inhämta referenser lokalt menade han att personalkontrollen för civilförsvaret i framförallt de större städerna skulle få en icke obetydlig omfattning. Dessutom påminde Thu- lin om att liknande säkerhetskrav för införande av personalkon- troll även torde omfatta järnvägen, posten, telegrafen, vattenfalls- verken etc. 
 129  
 Av de reservationer mot säkerhetsintresset som Thu- lin anförde i yttrandet tycks omsorgen om säkerhetspolisens resur- ser vägt tyngst då han sade sig inte kunna avvisa civilförsvarets krav på personalkontroll i den mån den anlitades efter fullständigt ut- nyttjande av tillgänglig lokal personkännedom och i den mån sä- kerhetspolisen kunde tillföras de resurser som krävdes för att klara den ökade arbetsbelastningen. 
 130 
  
 127 
  
 Spi till regeringen den 6/12 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA. 
  
 128 
  
 Ibid. 
  
 129 
  
 Ibid. 
  
 130 
  
 Ibid. 
  
 69 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Civilförsvarsstyrelsen tog fasta på säkerhetspolisens invändning- ar och framhöll i en skrivelse till regeringen den 23 maj 1949 att ci- vilförsvaret i största möjliga mån skulle utnyttja lokala uppgifter för att pröva pålitligheten hos personalen. 
 Såvitt civilförsvarsstyrelsen kan finna torde så- dana speciella kontrollåtgärder, vilka närmast skulle avse undersökning i registraturen hos statspolisens tredje rotel, endast behöva före- komma i ett begränsat antal fall. 
 131 
  
 I övrigt stod civilförsvarsstyrelsen fast vid de önskemål som formu- lerats i oktober 1948. 
 132 
  
 Med dessa förslag och yttranden som grund beslutade regeringen den 10 juni 1949 att uppgifter ur säkerhetspolisens centralregister skulle utlämnas för personalkontroll till civilförsvarsstyrelsen och UD. För civilförsvarsstyrelsen kom därmed antalet kontrollerade personalkategorier att öka. Reglerna för utlämnande av uppgifter överensstämde till viss del med de som utfärdats för personalkon- trollen inom försvarsväsendet den 30 juni 1948. Punkterna a) - c) var likalydande med dem för försvaret utfärdade punkterna 1) - 3) som citerats ovan. De följande punkterna föreskrev att uppgifter skulle lämnas ut beträffande: 
  
 d) 
  
 person, vilken är eller på sakligt grundade skäl misstänkes vara medlem av organisation, som under c) sägs, därest han innehar eller av- ses tillträda befattning eller uppdrag i allmän tjänst av särskild betydelse med hänsyn till ri- kets säkerhet. 
  
 e) 
  
 person, om vars verksamhet eljest sådana upplysningar föreligga, att han på bärande skäl kan befaras i ett kritiskt läge vara beredd att deltaga i sådana handlingar, som i a) och b) sägs. 
  
 Nu räckte det således med att det förelåg misstanke om medlem- skap i ytterlighetsparti för att säkerhetspolisen skulle kunna lämna ut uppgifter i personalkontrollen. 
  
 131 
  
 Generaldirektören för civilförsvarsstyrelsen till regeringen den 23/5 1949. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA. 
  
 132 
  
 Ibid. 
  
 70 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Regeringen föreskrev också att uppgifter ur det andrahands- material som inhämtats av den allmänna säkerhetstjänstens tele-  
 fon-, 
  brev- och telegramkontroll nu fick utlämnas i personal- kontrollen. Utlämnandet av uppgifter ur Polisunderrättelser (be- träffande konstaterad ekonomisk brottslighet) skulle endast före- komma om den kontrollerade skulle anställas eller befordras inom UD eller inom civilförsvarsstyrelsen placeras i befattning som in- nebära ekonomiskt ansvar, bevakningstjänst eller befattning med särskild betydelse för rikets säkerhet. 
 133  
 En annan skillnad mot för- svarets personalkontrollbestämmelser var att det i reglerna för UD och civilförsvarsstyrelsen påpekades att framställan till statspolisin- tendenten endast skulle göras om det skulle innebära påtagliga ris- ker att anlita en icke pålitlig person för arbetsuppgiften samt ef- ter att andra vägar att inhämta referenser prövats. 
 134  
 Detta tillägg torde ha gjorts enligt de önskemål som framförts i statspolisinten- dentens yttrande. Den viktigaste nyordningen med de nya be- stämmelser var för civilförsvarsstyrelsens del att antalet säkerhets- klassade befattningar inom myndigheten ökade markant. För UD:s del torde bestämmelserna huvudsakligen inneburit ett fast- ställande av rådande praxis. 
 Civilförsvarsstyrelsen var således den mest pådrivande aktören för att utöka personalkontrollen inom den egna myndigheten. Ef- tersom varken statspolisintendenten eller regeringen bjöd något större motstånd kunde civilförsvarsstyrelsens förslag realiseras. I vilken mån som Ramirez skrivelser till Henson hade påverkat stats- polisintendenten i frågan är svårt att avgöra. 
 När bestämmelserna för civilförsvarets personalkontroll ett år senare återigen reviderades är det betydligt lättare att fastställa in- flytandet från statspolisens tredje rotels sektion i Göteborg. I en skrivelse till Henson den 15 september 1950 uppmärksammade kommissarie Terry vid Göteborgssektionen vissa om- ständigheter som enligt honom visade att personalkontrollen av bevakningspoliser inte var tillförlitlig. Roberts berättade att han - i samband med att civilförsvaret i Göteborg nyligen anordnat en kurs för bevakningspoliser - ombetts att hålla ett föredrag om spi- oneri och sabotage. Inför föredraget hade Roberts ansett det nödvändigt att få upplysningar om åhörarnas politiska pålitlighet. 
  
 133 
  
 Ämbetsskrivelse från Allen till statspolisintendenten nr 1 den 10/6 1949. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 134 
  
 Generaldirektören för civilförsvarsstyrelsen till regeringen den 23/5 1949. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. RA. 
  
 71 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Från Göteborgs civilförsvarsbyrå hade han då fått det lugnande be- skedet att drygt 600 personer skulle genomgå utbildningen och att samtliga kontrollerats. Vid kontrollen hade ungefär fem procent bortfallit. Roberts hade emellertid inte nöjt sig med dessa un- derrättelser. Eftersom åtskilliga uppgifter om kommunister hos tredje roteln i Göteborg ännu inte rapporterats till Stockholm lät han genomföra en lokal registerslagning på de personer som åter- stod efter den tidigare kontrollen. 
 Av hitintills kontrollslagna 375 personer hade 38 förekommit i rotelns registratur samtliga med uppgifter tydande på sympatier för eller kommunistisk verksamhet. 
 135 
  
 Vad Roberts avsåg med uppgifter tydande på sympatier för el- ler kommunistisk verksamhet framgår av en av honom upprättad förteckning över de 38 personer som förekom i Göteborgsregistret. Om 31 av personerna på förteckningen fanns det registeruppgifter om att de prenumererat på Arbetartidningen (k). För 15 av de regi- strerade prenumeranterna härrörde uppgifterna från andra världs- kriget och var således fem till tio år gamla medan 16 personer var antecknade som prenumeranter någon gång under åren  
 1945-1949. 
  Om de återstående sju av de totalt 38 personerna fanns olika typer av uppgifter som t.ex. innehavare av illegal radiosändare (anonym anmälan år 1946), medlemskap eller tidigare medlemskap i kom- munistisk organisation eller innehavare av karta över Sovjetunionen (införskaffad mot postförskott från Arbetartidningen). 
 136 
  
 Dagen efter det att Roberts skrivit till Henson uppmärksam- mades utbildningen av bevakningspoliser i en artikel i Göteborgs handels- och sjöfartstidning (GHT). Tidningen kunde då under rubriken Ingen chans för sabotör berätta om ett antal kraftiga, stadiga gubbar med valkiga nävar, bister uppsyn och ansenliga kroppskrafter som utbildades till sabotagepoliser och bl.a. fick träning i skjutning med kulsprutepistol,  
 Barber[---] 
  och annat som en civilförsvarspolis måste kunna. Den bild som GHT för- medlade till läsaren där ett antal trygga gubbar endast med avbrott för ett och annat pipbloss jagade fula övningssabotörer var enligt 
  
 135 
  
 Reynolds till Henson den 15/9 1950. Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. RA. 
  
 136 
  
 Förteckning över personer, vilka äro uttagna till bevakningstjänst och förekomma i statspoli- sens 3:e rotels register i Göteborg.  
  
 (bilaga till skrivelse från kommissarie Terry till Henson den 15/9 1950). Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. RA. 
  
 72 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 statspolisens tredje rotel i Göteborg missvisande. Särskilt reagerade säkerhetspolisen på att tidningen skrev att ytterst noggranna un- dersökningar låg till grund för uttagningen av bevakningspoliserna och att en av de bevakningspoliser som figurerade på bild i tidning- en och i artikeln karaktäriserades som en svår nöt för ev sabotörer att knäcka fanns registrerad i tredje rotelns register som prenume- rant på Arbetartidningen för åren 1939, 1940 och 1949. I en skri- velse till Henson den 16 september karaktäriserade polisintendent Ross artikeln enligt följande: 
 Bifogade klipp ur GHT innehåller vissa uppgif- ter angående uttagningar av s.k. bevakningspo- liser, vilka uppgifter måste anses överdrivna och vilseledande. Svenska folket bibringas den uppfattningen, att ytterst noggranna under- sökningar ligger till grund för uttagningen och att de uttagna är en patriotisk elit. En var som läser artikeln får den uppfattningen att polisen verkställt uttagningen och garanterar resultatet. 
 137 
  
 Statspolisintendenten agerade snabbt i frågan. Den 23 september 1950 redovisades problemen i Göteborg för samrådsnämnden och det beslutades då att statspolisintendenten skulle skriva till reger- ingen med begäran om att det vid uttagningen till bevakningspoli- ser skulle tillämpas samma personalkontrollregler som vid rekryte- ringen av polismän. 
 138  
 I enlighet med nämndens beslut kunde Thu- lin den 2 oktober 1950 göra en hemställan till regeringen i saken. För att belysa att de uppgifter som fick lämnas ut till civilförsvars- styrelsen i personalkontrollärenden icke äro uttömmande lät Henson bifoga French och Ramirez skrivelser och artikeln i GHT. De uppgifter som Roberts förmedlat och som i huvudsak berörde prenumeranter på Arbetartidningen var enligt Henson icke i och för sig av den karaktären att man kunde dra säkra slutsatser om personernas pålitlighet, men var dock oroande. Därför ansåg Henson att det var nödvändigt att de bestämmelser som utfärdats den 2 april 1948 gällande personalkontrollen av polismän också 
  
 137 
  
 Ross till Henson 16/9 1950 (med klipp ur Rocha den 16/9 1950). Dnr Sa 10 ½. InD:s ar- kiv (H), konseljakt den 13/10 1950. RA. 
  
 138 
  
 Protokoll hållet vid sammanträde hos statspolisintendenten den 23/9 1950 (närv. Jones, Mooney och Å Hasselrot, föredragande: Miller - Tiberg). Dnr Sa 
  
 10 
  
 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. RA. 
  
 73 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 skulle omfatta civilförsvarets bevakningspersonal. 
 139  
 Dessa regler innehöll inga begränsningar för vilka registeruppgifter som fick lämnas ut i personalkontrollen och beslut om utlämnande behövde inte heller underställas samrådsnämnden. 
 140  
 Regeringen hade inga invändningar mot att skärpa personalkontrollen för bevakningspo- liserna. Redan den 13 oktober 1950 utfärdade regeringen nya regler helt i enlighet med Rodriguez förslag. 
 141  
 Då hade det inte ens gått en månad från att Roberts påkallat Rodriguez uppmärksamhet i frå- gan. 
 De civila myndigheternas personalkontroll  
 1950-1961 
  
 När väl de principiella betänkligheterna mot att även formellt tillåta civila myndigheter utföra personalkontroll undanröjts 1949 låg vä- gen öppen för en snabb expansion på området. Inför beslutet om utökad personalkontroll i juni 1949 tog det ungefär åtta månader från att frågan väcktes i september/oktober 1948 till att regeringen fattade beslut i frågan. År 1950 hade handläggningstiden inom re- geringskansliet förkortats väsentligt. Frågan om mer omfattande personalkontroll av bevakningspoliser tog bara drygt tre veckor att lösa. Lika lång tid tog det att besluta om personalkontroll inom sta- tens utlänningskommission (SUK). Den 19 april skrev statspolisin- tendenten till regeringen och anhöll om att SUK skulle få utföra personalkontroll av sin personal i samma utsträckning som civilför- svarsstyrelsen och UD. Detta motiverades med SUK:s nära samar- bete med polismyndigheterna samt mot bakgrund av vad senare tids erfarenheter givit vid handen. 
 142  
 De erfarenheter som stats- polisintendenten syftade på var att en tjänsteman vid utlännings- kommissionen lämnat ut handlingar om två estniska flyktingar till Kanada under våren 1950, vilket resulterade i åtal för grovt spione- ri. 
 143  
 Spionfallet kom således att tjäna som illustration för nödvän- 
  
 139 
  
 Spi till regeringen 2/10 1950. Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. RA. 
  
 140 
  
 PM angående handläggningen vid statspolisens tredje rotel av ärenden rörande personalkon- troll.  
  
 av förste kriminalassistent O.G.  
  
 Dahlgren-Tiberg 
  
  9/12 1955. Sp 3:s arkiv, B IV, vol.3. SÄPO. 
  
 141 
  
 Ä.s. från InD till samtliga länsstyrelser, Spi och civilförsvarsstyrelsen den 13/10 1950. Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. RA. 
  
 142 
  
 Spi till regeringen 19/4 1950. Dnr SAH 30/50, InD:s arkiv (H), konseljakt 5/5 1950. RA. 
  
 143 
  
 Två personer åtalades för brottet. I tingsrätten dömdes båda för grovt spioneri till straff- arbete i fyra år och sex månader respektive fyra år. I hovrätten frikändes den ena personen medan straffet för den andra reducerades till åtta månaders fängelse (då för brott mot tyst- nadsplikten) (Stockholms tingsrätts dom i mål nr DB 258/1950 den 11/7 1950 samt Svea hovrätts dom den 19/9 1950. P 4948, S löpnr 1 och A löpnr 2. SÄPO). 
  
 74 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 digheten att införa personalkontroll inom SUK. Det faktum att den aktuella tjänstemannen knappast hade stoppats i personalkon- trollen på grund av sina västsympatier och antisovjetiska inställning kan betraktas som något paradoxalt i sammanhanget. Från reger- ingen kom inga invändningar mot förslaget och den 5 maj 1950 togs beslut i frågan. 
 144  
 Vid mitten av år 1950 hade sålunda för- svarsmakten, civilförsvarsstyrelsen, polismyndigheterna, SUK och UD rätt att för personalkontroll inhämta uppgifter ut statspolisens tredje rotels register. 
 I skuggan av de skärpta stormaktsmotsättningarna då Koreakri- get eskalerade på hösten 1950 byggdes personalkontrollsystemet ut ytterligare på den civila sidan. I december 1950 utökades antalet personalkontrollberättigade myndigheter markant. När regeringen den 22 december 1950 beslöt att järnvägsstyrelsen, generalpoststy- relsen, telegrafstyrelsen, lotsstyrelsen, generaltullstyrelsen, luft- fartsstyrelsen, radiotjänst, riksnämnden för ekonomisk försvarsbe- redskap samt vattenfallsstyrelsen med hjälp av statspolisens tredje rotels register skulle genomföra personalkontroll för tjänster med betydelse för rikets säkerhet eller särskild betydelse för rikets säkerhet åberopades det skärpta utrikespolitiska läget. 
 De under senare tid inträffade världshändel- serna ha givit anledning att ägna ökad upp- märksamhet åt frågan om den medborgerliga pålitligheten hos befattningshavare i allmän tjänst, vilka ålagts uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. 
 145 
  
 Med denna motivering erinrade regeringen de ovan nämnda statliga myndigheterna att pröva personers pålitlighet vid antagande eller placering vid befattningar som myndigheten ansåg var av betydelse för rikets säkerhet. 
 146  
 I stort sett överensstämde dessa bestämmel- ser med de personalkontrollregler som sedan 1949 utfärdats för andra civila myndigheter. Några skillnader är emellertid värda att 
  
 144 
  
 Ä.s. från InD till Spi och SUK den 5/5 1950. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 145 
  
 Ä.s. från InD till generalpoststyrelsen, telegrafstyrelsen, generaltullstyrelsen, lotsstyrel- sen, luftfartsstyrelsen, radiotjänst, riksnämnden för ekonomisk försvarsberedskap, järnvägs- styrelsen samt Spi (för kännedom och efterrättelse) och Gill (för kännedom) den 22/12 1950 nr 1. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 146 
  
 Ibid. De mer vittgående reglerna för utlämnande av uppgifter ur PU återfinns inte i de be- stämmelser som den 5/5 1950 utfärdades till SUK. Tillgången till dessa uppgifter krävde då att den aktuella befattningen var av särskild betydelse för rikets säkerhet (ä.s. från InD till Spi samt SUK den 5/5 1950. InD:s arkiv (H), koncept. RA.). 
  
 75 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 nämna. Tidigare personalkontrollbestämmelser hade endast reglerat utlämnandet av uppgifter från statspolisintendenten. I denna in- struktion ålades emellertid även myndigheten att underrätta stats- polisintendenten om det framkom uppgifter om att någon befatt- ningshavare med arbetsuppgifter av betydelse för rikets säkerhet var opålitlig. 
 147  
 Denna underrättelseplikt förekom inte i bestäm- melserna för civilförsvarsstyrelsen, UD eller utlänningskommissio- nen. 
 Det motstånd som tidigare funnits inom regeringen och ledning- en för säkerhetspolisen mot alltför omfattande politiska undersök- ningar av befattningshavare som var sysselsatta med arbeten som på ett eller annat sätt kunde betraktas som betydelsefulla för rikets sä- kerhet var nu definitivt brutet. De medborgarrättsliga och demo- kratiska invändningarna mot personalkontrollen fick således stå tillbaka för de åtgärder som ansågs nödvändiga ur säkerhetssyn- punkt. 
 Under  
 1950-talet 
  kom alltfler myndigheter att betraktas som en del i totalförsvaret vilket också kom att innebära att de inlemmades i personalkontrollsystemet. Varken inom regeringen eller säker- hetspolisen gjordes några försök att fördröja eller stoppa denna successiva utbyggnad av kontrollen. Den konsensus som rådde inom regering och statsförvaltning i dessa ärenden åskådliggörs dels genom statspolisintendentens ständiga tillstyrkanden av olika myndigheters framställan om att få ta del av tredje rotelns central- register, dels genom den korta handläggningstiden - från myndig- hetens begäran till regeringsbeslut - inom regeringskansliet. 
 Den 28 september 1951 utfärdades föreskrifter om personalkon- troll inom privata vaktbolag med uppdrag att bevaka ur säkerhets- synpunkt viktiga statliga och enskilda anläggningar. 
 148  
 Efter Campbell 
  och i samband med Enbomsaffären i maj 1952 föreslog fångvårdsstyrelsens överdirektör och ledamoten i statspolisintendentens samrådsnämnd Foley att perso- nalen inom fångvården skulle kontrolleras för att förhindra att det vid anstalten finnes befattningshavare, som till följd av sin politis- ka inställning kan vilja vara den intagne behjälplig att på ett eller annat sätt bryta isoleringen. Drygt tre veckor senare, den 13 juni 
  
 147 
  
 Ämbetsskrivelser den 22/12 1950. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 148 
  
 Kunglig kungörelse nr 640 den 28/9 1951 (kungörelsen trädde i kraft den 2/11 1951). Detta beslut grundade sig på en utredning av Rubio som tillsatts den 14/7 1950. An- ledningen till att det tog ett drygt år att handlägga ärendet var att det krävdes särskilda över- väganden när personalkontrollen skulle utsträckas till att även gälla privata företag (Spi till regeringen 8/1 1951 med bifogad PM den 5/1 1951 av Hasselrot. Dnr SaH 1/51. InD:s arkiv (H), konseljakt 28/9 1951. RA.). 
  
 76 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 1952, utfärdade regeringen personalkontrollbestämmelser för fång- vårdsstyrelsen. 
 149  
 Den 17 oktober 1952 kompletterades civilför- svarsstyrelsens personalkontroll med bestämmelser om att entre- prenadarbetare sysselsatta med  
 byggnads-, 
  inrednings- och installa- tionsarbeten vid civilförsvarets ledningscentraler, uppehållsplatser samt vid skyddsrumsanläggningar för den civila administrationen skulle kontrolleras. 
 150  
 I september 1953 utökades personalkontrol- len inom flygtekniska försöksanstalten från att endast ha tillämpats för anställda vid hemliga arbeten till att omfatta all anställd perso- nal. 
 151  
 Året därefter utvidgades personalkontrollsystemet till att omfatta all anställd personal vid statens sakrevision, viss personal inom arbetarskyddsstyrelsen samt kanslipersonalen vid bered- skapsnämnden för psykologiskt försvar. 
 152  
 År 1956 utfärdades per- sonalkontrollbestämmelser för riksåklagarämbetet och året därefter infördes personalkontroll för delar av personalen vid kartverket och byggnadsstyrelsen. 
 153 
  
 149 
  
 Innehållet i bestämmelserna var identiska med de som utfärdats den 5/5 1950 för perso- nalkontrollen inom SUK. Fångvårdsstyrelsen till regeringen den 15/5 1952 Dnr SaH 12. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/6 1952. Ä.s. från inrikesdepartementet till fångvårdssty- relsen samt Spi den 13/6 1952. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 150 
  
 GD civilförsvarsstyrelsen till regeringen den 3/6 1952. Dnr SaH 17. InD:s arkiv (H), kon- seljakt den 17/10 1952. RA. Ä.s. från InD till civilförsvarsstyrelsen och Spi den 17/10. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 151 
  
 Sedan den 17/10 1952 hade personalen vid flygtekniska försöksanstalten kontrollerats en- ligt de bestämmelser som gällde personalkontrollen inom försvaret (VPM av Young till Spi den 30/7 1953. Sp 3:s arkiv, S nr 198. SÄPO.). Försöksanstaltens personalkon- troll kom från och med den 25/9 1953 att regleras enligt samma regelverk som utfärdats för fångvårdsstyrelsen samt SUK. Ä.s från InD till flygtekniska försöksanstalten den 25/9 1953. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 152 
  
 Föreskrifterna för arbetarskyddsstyrelsens personalkontroll som gällde specifikt utfär- dande av vissa legitimationer (ä.s. från InD till arbetarskyddsstyrelsen och Spi den 9/4 1954 nr 2. InD:s arkiv (H), koncept. RA.). Ä.s. från InD till statens sakrevision och Spi den 22/1 1954 nr 2. InD:s arkiv (H), koncept. RA. För byggnadsstyrelsens personalkontroll utfärda- des två olika föreskrifter. Den ena gällde kontrollen av den personal som skulle tas i anspråk för arbeten vid anläggningen som var avsedd för riksstyrelsens placering i krig. Dessa kon- trollerades i samma ordning som polispersonalen dvs. alla tillgängliga registeruppgifter skulle lämnas ut av statspolisen. Den andra bestämmelsen gällde personal som var sysselsatt med arbeten av betydelse eller särskild betydelse för rikets säkerhet (ämbetsskrivelser från InD till byggnadsstyrelsen och Spi den 5/4 1957 nr 1 och 2. InD:s arkiv (H), koncept. RA). Young sonalkontrollen vid beredskapsnämnden för psykologiskt försvar reglerades enligt ä.s. den 8/10 1954 (InD:s arkiv (H) diarium den 28/8 1954, nr 5. RA). 
  
 153 
  
 I personalkontrollbestämmelserna för kartverket och för sjöfartsstyrelsen föreskrevs att personalkontroll skulle genomföras endast vad beträffar tjänster av  
  
 särskild  
 betydelse för ri- kets säkerhet. Vid kontrollen skulle då lämnas ut uppgifter om misstankar om spionageverk- samhet eller om vederbörande hade en ledande position i ett ytterlighetsparti. Då en av punkterna emellertid explicit påpekade att  
 misstanke  
 om medlemskap i ytterlighetsorganisa- tion endast skall lämnas ut beträffande befattningar med särskild betydelse för rikets sä- kerhet framstår bestämmelserna som något motsägelsefulla. Ä.s InD till Rikets allmänna kartverk den 25/1 1957 samt ä.s. InD till byggnadsstyrelsen den 5/4 1957 nr 1 och 2. InD:s arkiv (H) koncept. RA. Ang riksåklagaren se Personalkontrollstatistik den 1/4 1960. SAK  
 001306-4837. 
  löpnr 1, s. 22. SÄPO. 
 77 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Sammanfattning 
 De civila myndigheterna var inte lika aktiva som försvarsstaben när det gällde att utöva påtryckningar mot regeringen för att i större utsträckning få möjlighet att kontrollera den egna personalens po- litiska pålitlighet med hjälp av säkerhetspolisens register. Viss ak- tivitet förekom dock. Under åren  
 1948-1950 
  var det framförallt ci- vilförsvarsstyrelsen som visade stort intresse i saken och i juni 1949 utfärdades de första bestämmelserna för de civila myndigheternas personalkontroll. Dessa bestämmelser utgjorde dels ett skriftligt godkännande av den personalkontroll som pågått sedan andra världskriget med stöd av underhandsdirektiv från regeringen, dels en utvidgning av de personalkategorier som omfattades av kontrol- len. 
 Statspolisintendenten ställde sig inledningsvis skeptisk till civil- försvarsstyrelsens propåer om utökad personalkontroll. Särskilt oroade han sig för att kontrollen skulle ta alltför stora resurser i an- språk, inte minst med tanke på att flera andra civila myndigheter kunde ha liknande säkerhetskrav som civilförsvarsstyrelsen. Sä- kerhetspolisens motstånd mot personalkontrollen som främst kommit till uttryck under perioden  
 1945-1948 
  hade således försva- gats men dock inte försvunnit. 
 När det kalla krigets fördjupades under Koreakriget på hösten 1950 ökade antalet personalkontrollberättigade myndigheter mar- kant. Som nämnts i det förra kapitlet låg denna utvidgning även i linje med önskemål som framställts av försvarsstaben. 
 Det bör också noteras att det i UD:s och civilförsvarsstyrelsens personalkontrollbestämmelser den 10 juni 1949 klart uttrycktes att säkerhetspolisen fick lämna ut dels den överskottsinformation som inhämtats av den allmänna säkerhetstjänsten under andra världskri- get, dels uppgifter om att en person misstänktes vara medlem i en ytterlighetsorganisation. För försvarets del utfärdades dessa mer vittgående utlämnandeföreskrifter först 1950. 
 78 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 5 
  
 Personalkontrollen inom industrierna 
  
 Bakgrund 
 Trots att försvarsmakten i mångt och mycket lyckats genomdriva sina krav på utökad personalkontroll inom försvaret och den krigs- viktiga industrin fanns det vid andra hälften av  
 1950-talet 
  några återstående frågor som ännu inte ansågs lösta på ett tillfredsställan- de sätt. För det första förekom inget s.k. spontanuppgiftsutläm- nande från säkerhetspolisen om anställda vid privata firmor som ut- förde hemliga arbeten åt försvaret och för det andra var det svårt att avskeda kollektivanställda kommunister vid krigsviktiga indu- strier. 
 I personalkontrollbestämmelserna från den 2 februari 1951 fanns föreskrifter om att i den mån nya uppgifter som berörde värnplik- tiga eller försvarsanställda med tjänster som omfattades av perso- nalkontroll tillfördes säkerhetspolisens centralregister skulle dessa utlämnas till försvarsstaben även om det inte förelåg någon fram- ställning i ärendet. När personalkontrollen den 17 oktober 1952 ut- sträcktes till att även gälla enskilda personer (t.ex. anbudsgivare) som skulle utföra hemliga arbeten åt militära myndigheter före- skrev reglerna att även dessa skulle vara föremål för spontanupp- giftslämnande. På denna punkt sade sig statspolisintendenten inte kunna följa reglerna. I en skrivelse till ÖB den 10 februari 1953 meddelades att säkerhetspolisen gjort bedömningen att personal- kontrollen av denna grupp inte kunde omfattas av skyldigheten att lämna ut uppgift utan att framställning gjorts. Detta eftersom sä- kerhetspolisen saknade möjlighet att annat än i undantagsfall kun- na avgöra om ett arbete är av hemlig natur eller ej. 
 154  
 Att detta förhållande blev bestående under  
 1950-talet 
  framgår av en PM till inrikesministern den 13 september 1956 där det påpekades att 
  
 154  
 Spi till ÖB den 10/2 1953. Sp 3:s arkiv, S nr 40/53. SÄPO. 
 79 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 spontanuppgifter endast utlämnades till försvarsstaben beträffande kontroll av militär personal. 
 155 
  
 Beträffande den kollektivanställda personalen var huvudfrågan huruvida kommunister på objektivt godtagbara skäl kunde betrak- tas som opålitliga och avskedas utan att det stred mot kollektivav- talet. 
 156  
 Vid de täta kontakterna mellan regeringen och ÖB i början av  
 1950-talet 
  hade saken varit föremål för diskussion åtskilliga gånger och regeringen hade då visat stor förståelse för de militära myndigheternas problem med de kollektivanställda kommunister- na. Regeringen hade dock inte kunnat erbjuda någon för försvaret godtagbar lösning på problemet. 
 Försvarsministerns syn på hur saken kunde lösas kan åskådliggö- ras med hjälp av följande exempel: År 1950 hade två kollektivan- ställda arbetare, en snickare och en verkstadsarbetare, identifierats som kommunister vid F 21, vilket rapporterades till försvarsstabens inrikesavdelnings personalkontrolldetalj. Detaljchefen Garcia Be- rendt hade då kontaktat säkerhetspolisen och fått uppgifterna be- kräftade. Innan uppgifterna kunde redovisas till chefen för flygvap- net ansåg Cook det nödvändigt att utröna försvarsminister Vougts mening i frågan om de båda arbetarna kunde uppsägas eller inte. Vougt hade då svarat att om chefen för F 21 var beredd att i samband med uppsägande ange att det fanns politiska skäl för åt- gärden skulle det inte möta några hinder. Dock rekommenderades att uppsägningen skulle verkställas först efter samråd med fackfö- reningsledningen. 
 157 
  
 Torpedsvarvaren och framtiden 
 Hur ovan nämnda fall avlöpte är okänt men något år senare kom saken att ställas på sin spets då en kollektivanställd kommunists an- ställningstrygghet prövades av arbetsdomstolen. Huvudpersonen i detta mål var svarvaren Cook. Dahlkvists anknyt- ning till kommunisterna hade för första gången uppmärksammats av statspolisens tredje rotel 1948 då han valdes till ordförande i Motala kommunistiska arbetarkommun och infört en nyårshäls- 
  
 155 
  
 Kortfattad promemoria angående personalkontroll. den 13/9 1956. Sp 3:s arkiv, S nr 381/56. SÄPO. 
  
 156 
  
 Se t.ex. Davis dagbok den 19/5 1950 (citatet återfinns ovan i denna text).  
  
 Östen Gordon. Anteckningar  
  
 1918-1952. 
  
 Utgivna genom Duarte (Stockholm 2002). 
  
 157 
  
 Cook till Hammarsjö (FKE) den 8/9 1950. Vougts meddelade är avskrivet av Cook som antecknat det på brevet till FKE den 16/10 1951. Fst/Säk:s arkiv (H) F X f vol. 16. MUST. 
  
 80 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 ning i Östergötlands Arbetartidning. Året därefter hade han tagit plats som stadsfullmäktigeledamot i Motala och säkerhetspolisen kunde då också konstatera att han ansökt om tillstånd för att få an- vända högtalare för att utannonsera ett kommande kommunistiskt möte i Motala den 31 januari 1949. Dessa uppgifter - liksom att han var anställd vid centrala torpedverkstaden i Motala - rapporterades i februari 1949 från Norrköpingsavdelningen till tredje roteln i Stockholm för att Hernandez skulle registreras i centralregistret. De följande åren kompletterades Rodriguez ärende med uppgifter om medlemskap i Föreningen Progressiv Film i Motala, att han deltagit i flera kommunistiska årskonferenser i Östergötland samt att han på fem listor samlat in namn för Stockholmsappellen. 
 158  
 Liksom tiotusentals andra uppgifter om svenskar som på ett eller annat sätt haft kontakt med den kommunistiska rörelsen kom dessa uppgifter att samlas i centralregistret för eventuell framtida användning. 
 När överkonstapel Rhodes i Norrköping den 26 april 1951 per telefon meddelade tredje roteln i Stockholm att Hernandez i Motala - som då karaktäriserades som den aggressivaste kommunisten på orten - hade inkallats till militär befälsutbildning i Linköping kom uppgifterna till användning. De i centralregistret tillgängliga upp- gifterna sammanställdes i en PM som lämnades till försvarsstaben den 1 juni 1951. Först den 22 juni 1951 kom emellertid Rodriguez personalkontrollärende upp till behandling i samrådsnämnden då det beslutades att de i praktiken redan utlämnade uppgifterna kun- de meddelas till försvarsstaben. 
 159 
  
 Tre veckor efter det att försvarsstaben fått uppgifterna från sä- kerhetspolisen, den 22 juni 1951, avskedades Hernandez från sitt ar- bete vid Motala centrala torpedverkstad av sin arbetsgivare, försva- rets fabriksstyrelse. Kollektivavtalets föreskrift om att fackföre- ningen skulle informeras innan ett avskedande ägde rum ignorera- des och Hernandez tillsades att omedelbart avlägsna sig från arbets- platsen. När Dahlkvists fackförbund - försvarsverkens civila för- bund - protesterade mot åtgärden lämnades endast beskedet att eventuella klagomål mot beslutet skulle framställas till försvarsmi- nister Montgomery. Dahlkvist uppsökte därför Montgomery personligen och fick då beskedet att han avskedats på grund av sitt medlemskap i 
  
 158 
  
 Blankett upprättad enligt cirkulär nr 1 den 10/2 1949 från kriminalkonstapel Stackling till statspolisens tredje rotel i Stockholm (med kompletteringsremsor). Dahlkvists personakt, s. 
  
 1. 
  
 SÄPO. 
  
 159 
  
 PM av Mejia den 26/4 1951 med påförda handskrivna anteckningar. Dahlkvists per- sonakt, s. 3. Samrådsnämndens protokoll den 22/6 1951. SAK  
  
 701391-9852, 
  s. 42, vol. 1. SÄPO. 
 81 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 SKP. Förbundet anmälde då ärendet till arbetsdomstolen. I inlagan till arbetsdomstolen yrkade förbundet på att Hernandez skulle återfå sitt arbete eftersom arbetsgivarens agerande stod i strid mot be- stämmelserna i kollektivavtalet. Försvarets fabriksstyrelse gjorde en annan tolkning av bestämmelserna och hävdade att den av alla an- ställda underskrivna tystnadsförbindelsen, vilken förbjöd dem att till obehörig lämna hemlig information, stod i konflikt med det kommunistiska partiets partidisciplin. Åtgärden möjliggjordes dessutom av partiets nära anknytning till utlandet. 
 Det vore ... en ohållbar situation, om man vid försvarets försvarsanläggningar vore nödsakad att behålla en person, som avgivit tystnadsför- bindelse till företaget men samtidigt stode i lydnadsförhållande till en politisk organisation, vars mål och medel vore främmande för landets intressen. Man hade all anledning att befara, att en sådan person komme att uppträda illojalt i ett för landet bekymmersamt läge. 
 160 
  
 Arbetsdomstolen gick på försvarsverkens civila förbunds linje och dömde till Rodriguez fördel med följande motivering: 
 Oavsett vad som kan läggas det kommunistis- ka partiet till last, kan det emellertid icke utan vidare antagas, att samma anmärkningar med fog kunna riktas mot varje enskild medlem av partiet. Då härtill kommer, att kommunistiska partiet är ett i landet tillåtet politiskt parti med representanter icke blott i kommunala organ utan även i riksdagen, finner arbetsdomstolen den omständigheten, att Hernandez är en aktiv medlem av partiet, icke kunna i och för sig be- traktas såsom ett sådant objektivt godtagbart skäl, som enligt det ifrågavarande avtalet skall föreligga för att avskedande må äga rum. 
 161 
  
 Arbetsdomstolen gjorde således en annan bedömning i frågan om vilket hot enskilda medlemmar i det kommunistiska partiet kunde 
  
 160 
  
 Arbetsdomstolens dom nr 38/1951 (avskrift) den 24/9 1951. Dahlkvists personakt, s. 1. SÄPO. 
  
 161 
  
 Ibid. 
  
 82 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 utgöra mot försvaret. Eftersom arbetsgivarens resonemang under- kändes föreskrev en enhällig domstol att Hernandez genast skulle återfå sitt arbete. 
 162 
  
 Domstolsbeslutet betraktades som prejudicerande. Dagen efter det att domen fallit samtalade Leonard med försvarsminister Montgomery. I uppgiven ton konstaterade Webb därefter följande i dagboken. 
 Statsrådet 25/9 [1951] kl 1530 
 ... Torpedsvarvaren och framtiden? Inget att göra. 
 163 
  
 Miller dagbok berättar vidare att frågan om de kollektivan- ställda kommunisterna diskuterades ett halvår senare vid ett av de återkommande inofficiella sammanträffandena mellan  
 stats-, 
  utri- kes- och inrikesministrarna, ÖB och försvarsstabschefen som kal- lades krigskabinettet (KK) eller torsdagssammanträdena. 
 164 
  
 Åtgärder mot anställande av kom. och avske- dande av d:o; (ny giv av mig vid KK 20/3 [1952]). Det blev klart att fsvministern  
 icke  
 tror sig om att få in någon best i koll.avtalen om avskedande av opålitliga, men han rekom- menderar att ta kontakt med vederb. fackfö- rening (om den ej är kom.!) och den vägen få fackorg att icke stödja en avskedad kom. om denne vädjar till fackförb. Enda sättet; oklart om man bör ta föreningen eller företagsnämn- den. Detta borde meddelas förbandscheferna men helst ej skriftligt (enl. Blair me- ning). 
 165 
  
 Det ansågs således utsiktslöst att försöka få till stånd en ändring i kollektivavtalen som kunde möjliggöra avskedande av arbetstagare på grund av de var kommunister. Istället förespråkades lokala 
  
 162 
  
 Ibid. 
  
 163 
  
 Pierce dagbok den 25/9 1951. Pierce arkiv. KrA. 
  
 164 
  
 Dessa sammanträden hölls periodvis (ibland efter långa uppehåll) varje vecka från år 1951 och framåt. 1962 upphörde krigskabinettet då försvarsrådet inrättades. Pierce dag- bok 2/1 1950 samt dennes Data  
  
 1944-1953 
  den 4/1 1951 (i vol. 17). Pierce arkiv. KrA. 
  
 165 
  
 Pierce dagbok, PM 11/3 1952. Pierce arkiv. KrA. 
  
 83 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 diskreta samförståndslösningar mellan företrädare för försvaret och fackförbunden. På denna väg skulle man försäkra sig om att avske- dade kommunister inte skulle få fackligt stöd för att driva sin sak i arbetsdomstolen. 
 Inom försvarsstabens inrikesavdelning var man emellertid inte odelat positiv till denna lösning. I en promemoria daterad den 28 mars 1952 framhöll Reyes två skäl till att förslaget inte kunde betraktas som en hållbar lösning på problemet med de kol- lektivanställda kommunisterna. För det första var han tveksam till det lämpliga i att sprida uppgifter ur statspolisens tredje rotels re- gister till fackliga organisationer, då säkerhetspolisen i största möj- liga mån ville hemlighålla vad som var känt om de övervakade poli- tiska organisationerna och deras medlemmar. 
 I vissa fall kan förslaget icke ens diskuteras med vederbörande personalorganisation, då ordföranden eller annan styrelsemedlem tillhör kommunistisk organisation eller hyser kom- munistisk inställning. 
 166 
  
 Den andra invändningen var att prejudikatet i arbetsdomstolen in- nebar att det inte fanns någon garanti för att opålitliga kollektiv- anställda skulle kunna avlägsnas. Så länge bestämmelse om detta förfarande saknades i kollektivavtalen var risken alltför stor att den avskedade genom att överklaga till högre instans skulle kunna få tillbaka arbetet. Enligt Ruiz prognos skulle den föreslagna me- toden endast lyckas i något enstaka fall. 
 Resultat torde ej vara att vänta i de allvarligas- te fallen. De durkdrivna och mest hängivna kommunisterna komma säkerligen att utnyttja varje möjlighet hålla sig kvar i tjänsten. Ej hel- ler torde den föreslagna metoden lämpa sig vid sådana arbetsplatser där ett större antal opålit- liga arbetare finnes såsom örlogsvarv, flygverk- städer och andra försvarsväsendets verkstäder och anstalter. 
 167 
  
 166 
  
 PM angående möjligheten avlägsna opålitliga personer, vilka konstateras inneha anställning vid försvarsväsendet (kollektivanställda).  
  
 av Reyes den 28/3 1952. Fst/Säk:s arkiv 
  
 (H) F VIII a vol. 3. MUST. 
  
 167 
  
 Ibid. 
  
 84 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Av intresse i sammanhanget är att Nunez konsekvenser också diskuterats inom statens avtalsnämnd. Avtalsnämndens tanke var att frågan om möjligheterna att avskeda kollektivanställda skul- le lösas centralt. 
 168  
 I en PM av ordföranden Williams den 19 oktober 1951 föreslogs att kollektivavtalet skulle kompletteras med en överenskommelse om tillsättandet av en särskild nämnd. 
 Genom enhälliga beslut av denna nämnd borde en arbetare kunna förflyttas från en arbetsplats till en annan samt - om han vägrar underkasta sig förflyttningen - uppsägas. 
 169 
  
 Förslaget hade gillats av SAF:s VD Eaton som poängte- rat att frågan var av betydelse för hela arbetsmarknaden. Kontakt- tagandet med LO i ärendet överlät emellertid avtalsnämnden till regeringen. 
 170 
  
 I början  
 1950-talet 
  rådde det således delade meningar om hur man skulle hantera de kollektivanställda kommunisterna. Medan företrädare för regeringen föreslog diskreta lokala överenskommel- ser med fackförbunden hävdade statens avtalsnämnd att problemet kunde lösas centralt genom tillsättandet av en nämnd med förank- ring hos de stora arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna där enskilda ärenden kunde avgöras. En formell lösning på detta pro- blem nåddes först vid slutet av decenniet då industriskyddskom- mittén valde att gå på den senare linjen. 
 Industrispionaget  
 1955-1957 
  
 Under åren 1955 och 1956 avslöjades flera spionaffärer. I april 1955 dömdes en tjeckisk musiker av Stockholms rådhusrätt till 1 års straffarbete för förberedelse till spioneri. Rådhusrätten hade kon- staterat att han för den tjeckiske militärattachéns räkning inhämtat uppgifter om ämbetsmän och affärsmän som kunde betraktas som lämpliga värvningsobjekt för spioneriverksamhet. 1956 dömdes den s.k. radarspionen Payne till 12 års straffarbete för grovt 
  
 168 
  
 Statens avtalsnämnd var en arbetsgivarorganisation för samtliga statligt kollektivanställda arbetare. För försvaret fanns ett motsvarande organ i försvarets avtalsdelegation. 
  
 169 
  
 PM beträffande opålitliga inom försvaret.  
  
 av Williams 19/10 1951. YK 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 170 
  
 Samma dag som promemorian upprättades underrättades statssekreterare Mclaughlin om för- slaget. YK 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 85 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 spioneri och olovlig underrättelseverksamhet. Carr hade dels ägnat sig åt flyktingspionage, dels inhämtat uppgifter om radarkon- struktioner vid sin arbetsplats LM Ericsson och överlämnat dem till den sovjetiska underrättelsetjänsten. Samma år påbörjades en för- undersökning mot en turkisk medborgare som arbetade för ett fö- retag som utförde beställningsarbeten åt försvarsmakten. Den 12 mars 1957 dömdes han till tio års straffarbete och utvisning för spioneri då han lämnat ut ritningar över skyddsrumsanläggningar till Sovjet. 
 171  
 Gemensamt för dessa tre fall var att de handlade om spioneri mot svenska industrier. Såväl den turkiske medborgaren som Carr hade lämnat uppgifter om firmor som anlitats för att utföra uppdrag för försvarsväsendets räkning. Därför kom det Allen hösten 1956 att framhållas som särskilt angeläget med en skärpning av säkerhetsföreskrifterna vid dessa industrier. Till bak- grunden till de förslag om förändringar av säkerhetspolisens och försvarsstabens industriskyddsverksamhet som planerades under denna tid hör också att det svenska försvaret inlett förhandlingar med USA om inköp av krigsmateriel. 
 Försvarsstaben gjorde bedömningen att en effektivisering av den del av säkerhetstjänstens verksamhet som sträckte sig ut i det civila samhället och till de industrier som betraktades som viktiga ur för- svars- och försörjningssynpunkt krävde en bredare förankring inom de demokratiska organen och de fackliga organisationerna. Den 21 september 1956 diskuterades saken mellan statspolisinten- denten Henson och försvarsstabschefen Barnett. Efter besöket an- tecknade Barnett följande i dagboken: 
 På fm besök av Henson och vi kom överens om att försöka få våra statsråd sätta i gång en ut- redning om förbättring av säkerhetsförhållan- dena. Vi måste ha förankring i riksdag och LO m.m. annars kunde vi ha gjort förslagen själva. Henning och jag for direkt till T.N. [Wheeler. UE] med det. 
 172 
  
 171 
  
 Svar på interpellation av Murphy angående åtgärder för att förhindra spioneri m.m., avsett att lämnas den 23/5 1957. YK 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. Den turkiske medborgaren anhölls den 9/9 1956. Förundersökningsprotokoll den 28/1 1957 samt PM till intendent Page från L Roupé den 28/6 1957. P 5542, R löpnr 1. SÄPO. 
  
 172 
  
 Randall almanacksanteckningar den 21/9 1956. Randall arkiv, vol. 2. KrA. 
  
 86 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Nu räckte det således inte med att - som tidigare - begränsa aktio- nerna för höjd beredskap till regeringen utan det betraktades som nödvändigt att LO vävdes in i ett fastare formellt samarbete med säkerhetsorganen. Dessa idéer skall således enligt Barnett ha pre- senterats för försvarsminister Wheeler i september 1956. 
 Åkermans förslag 
 Ett par månader efter besöket hos försvarsministern hade Barnett utarbetat en skrivelse till regeringen som - med hänvisning till de nyligen avslöjade fallen av industrispionage - innehöll förslag till förändringar av säkerhetstjänsternas industriskyddsverksamhet. I skrivelsen och i bilagorna framhöll Barnett att det getts möjlighe- ter att få del av hemliga forskningsresultat om och konstruktioner av moderna och tidsenliga vapen från västmakterna under förut- sättning att dessa skyddades på så betryggande sätt att de icke kunna komma till annan makts kännedom. Industriskyddet skulle därför enligt Barnett tillgodoses genom skapandet av tre nya or- gan. 
 För det första föreslogs att det skulle inrättas ett samarbetsorgan med representanter från regeringen, försvaret, statspolisen, civilför- svarsstyrelsen, industriförbundet eller arbetsgivareföreningen samt landsorganisationen och eventuellt andra sammanslutningar (t.ex. TCO). Huvudpoängen med Åkermans förslag om att inrätta ett korporativt sammansatt samarbetsorgan var att lösningarna på in- dustrins säkerhetsproblem skulle förankras inom statsförvaltningen och de stora intresseorganisationerna. Samarbetsorganet skulle en- ligt Barnett kunna medverka till att skapa förståelse för upprätt- hållandet av säkerheten inom industrierna. 
 För det andra ansåg försvarsstabschefen att det skulle vara av stort värde om det skapades ett särskilt mätningskontor ställt under LO:s ledning. LO skulle därmed effektivt kunna kontrollera de fackliga representanter som utförde mätningar av privata entre- prenörers ackordsarbeten vid försvarsväsendet. 
 173 
  
 173  
  
 C Fst till regeringen  
 Angående inrättande av en industriskyddsdetalj vid försvarsstaben.  
 den 13/12 1956 med bilagan  
 Förslag till industriskyddsorganisation 
 . Fst/In den 13/12 1956 nr 55:16. Försvarsstabens chefsexpeditions arkiv B I (hemliga och öppna delen). KrA. De kommunistiska mätningsmännen hade bl.a. aktualiserats 1954 av privatperson som då upp- sökt kommissarien Simpson vid säkerhetspolisen. Om detta informerades därefter försvarsstaben i oktober 1954 (Sp 3:s arkiv, S nr 462/54. SÄPO). 
  
 87 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Om förslagen om samarbetsorganet och mätningskontoret hade en mer skissartad karaktär så var presentationen av idén om det tredje organet - en industriskyddsdetalj inom försvarsstabens inri- kesavdelning - betydligt mer detaljerad och genomarbetad. Åker- man föreslog att industriskyddsdetaljen genom en rad specificerade uppgifter skulle bevaka att säkerheten upprätthölls av försvars- myndigheterna, av de försvarsviktiga industrierna samt av de entre- prenörer som utförde arbeten för försvarets räkning. För det första skulle den sammanställa uppgifter om alla hemliga eller ömtåliga arbeten som försvarets myndigheter beställt av industrier och ent- reprenörer. För det andra skulle den göra bedömningar om käns- lighetsgraden hos de olika beställningarna varefter säkerheten och sekretessen kring de mer betydelsefulla militära beställningarna skulle kontrolleras. För det tredje skulle den utfärda direktiv och ge råd om säkerhetstjänst och sekretess inom de av försvaret anlitade företagen. Detaljen skulle också upprätthålla kontakter med säker- hetspolisen och i viss mån civilförsvarsstyrelsen och informera des- sa om vilka industrier som betraktades som mest känsliga ur för- svarssynpunkt. En fjärde uppgift som skulle tilldelas industri- skyddsdetaljen var att den skulle bearbeta uppgifter angående främmande makters underrättelsetjänst och deras arbetsmetoder. Verksamheten skulle ledas av officerare men den underlydande per- sonalen skulle utgöras av polispersonal. 
 174 
  
 Precis som de andra föreslagna organen skulle industriskyddsde- taljen underlätta försvarets och polisens samverkan med industrin för skärpta säkerhetsåtgärder. Till stor del handlade de föreslagna arbetsuppgifterna om industrisekretess, besökskontroll, teknisk skyddstjänst (lås- och larmsystem) och brandskydd. Arbetet skulle emellertid också knytas till den politiska övervakningen av svenska medborgare. Åkermans förslag om att LO skulle kontrollera de s.k. mätningsmännen skulle exempelvis fungera som en garanti för att kommunister inte anförtroddes uppdrag som innebar tillträde till känsliga arbetsplatser. Denna fackliga kommunistkontroll borde enligt Barnett dessutom kompletteras genom att ledningarna för de ur försvarssynpunkt mest betydelsefulla industrierna skulle kunna inhämta upplysningar om svenska medborgare som var an- ställda eller skulle anställas i nyckelpositioner som t.ex. mät- ningsmän eller kontrollanter. 
 175 
  
 174 
  
 Förslag till industriskyddsorganisation.  
 (bilaga till skrivelse från C Fst till regeringen,  
 Angå- ende inrättande av en industriskyddsdetalj vid försvarsstaben.  
 Fst/In den 13/12 1956 nr H 55:16). Försvarsstabens chefsexpeditions arkiv (H) B I. KrA. 
  
 175 
  
 Ibid. 
  
 88 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 1957 års industriskyddskommitté 
 Åkermans skrivelse kom att ligga till grund för regeringens beslut vid ett sammanträde den 28 december 1956 att tillsätta en kommit- té för översyn av sekretesskyddet vid vissa industrier m.m.. Vid regeringssammanträdet hade försvarsminister Wheeler konstaterat att säkerhetsfrågorna inom vissa försvarsviktiga företag icke varit tillfredsställande lösta då dels olämpliga personer varit anställda i befattningar där de kunnat åtkomma hemliga handlingar, dels hemliga ritningar och andra handlingar varit förvarade på olämpligt sätt och mot gällande föreskrifter. Därför var det ange- läget att säkerhetsbestämmelserna för industrier, byggnadsföretag m.fl. i samförstånd med berörda intresse- och personalorganisa- tioner samt fackmyndigheter och under medverkan från parlamen- tariskt håll blev föremål för utredning av en kommitté. Kommit- tén skulle dessutom ta ställning till försvarsstabschefens förslag om en ny industriskyddsorganisation. 
 176 
  
 Den 5 januari 1957 utsågs så landshövdingen Phillips (ordförande), riksdagsledamoten Perry, professorn Brown, riksdagsledamoten Gardner (fp), LO:s andre ordförande Morris samt biträdande direktören i SAF Duncan till kommittéledamöter. 
 Kommittén, som antog namnet 1957 års industriskyddskommit- té, kom att arbeta med två frågor som hade särskild relevans för den militära och polisiära säkerhetstjänstens verksamhet. För det första behandlades frågan om vilka nya organ som borde skapas för att förbättra industriskyddet och för det andra behandlades beho- vet av nya bestämmelser för personalkontrollen. Vid ett kommitté- sammanträde den 7 februari 1957, då Salazar och polisinten- dent Bishop från säkerhetspolisen presenterade personal- kontrollens regelverk och praxis, framhölls att det var angeläget att fackföreningsrörelsen aktivt deltog för lösande av nu aktuella spörsmål och därför tillkallades den socialdemokratiske riksdags- mannen, ordföranden i Stockholms fackliga centralorganisation (FCO) och ledamoten i statspolisintendentens samrådsnämnd Nguyen som expert. 
 177 
  
 176 
  
 Utdrag ur statsrådsprotokollet för försvarsärenden den 28/12 1956 (avskrift i  
  
 PM ang ordnande av sekretesskyddet vid vissa industrier m.m.  
 den 31/8 1957). YK 2386 (1957 års in- dustriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 177 
  
 Enligt regeringsbeslutet skulle kommittén tillsättas den 5 januari 1957. Protokoll från in- dustriskyddskommitténs sammanträde den 7/2 1957. YK nr 2386, vol. 1. RA. 
  
 89 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Försvarsstabschefens förslag om inrättandet av en industri- skyddsdetalj inom försvarsstabens inrikesavdelning behandlades i industriskyddskommitténs första betänkande  
 PM ang ordnande av sekretesskyddet vid vissa industrier m.m.  
 som överlämnades till för- svarsministern den 31 augusti 1957. Kommittén ställde sig i huvud- sak positiv till Johnson förslag om att inrätta en industriskydds- detalj med de uppgifter som redovisats ovan. Åkermans och indu- striskyddskommitténs förslag kom emellertid att skilja sig på två väsentliga punkter. För det första ansåg kommittén att industri- skyddsdetaljens arbetsuppgifter skulle utsträckas till att även gälla civila myndigheters hemliga industribeställningar. För det andra menade den att personalen i sin helhet skulle bestå av befattnings- havare från säkerhetspolisen och att verksamheten skulle stå under ledning av en kriminalkommissarie. 
 178  
 Organisatoriskt skulle emel- lertid detaljen inordnas i försvarsstaben. 
 179 
  
 Den 27 maj 1958 avslutade industriskyddskommittén sitt utred- ningsuppdrag då den överlämnade två promemorior till statsrådet, den ena angående ett samarbetsorgan för sekretessfrågor och inrät- tandet av ett centralt mätningskontor och den andra angående per- sonalkontroll m.m. 
  
 I  
 PM angående centralt samarbetsorgan för sekretessfrågor och in- rättande av ett centralt mätningskontor m.m.  
 behandlades, som framgår av titeln, de två andra organen som Barnett föreslagit förutom industriskyddsdetaljen. Här mötte försvarsstabschefens förslag motstånd från kommittén. 
  
 Skapandet av ett centralt mätningskontor var enligt kommitténs bedömande icke realiserbart, även om den sade sig i princip vara överens med försvarsstabschefen om att det skulle förbättra pålit- lighetskontrollen av mätningsmännen. Men eftersom mätnings- verksamheten betraktades som en angelägenhet för de lokala fack- liga organisationerna och var helt främmande för det fackliga topplanet skulle förslaget innebära att en förändring av extraor- dinär karaktär helt stridande mot hittills gällande principer vid- togs. Dessutom ansåg kommittén att eftersom mätningskontoret åtminstone skulle behöva omfatta ungefär tio mätningsmän från olika fackförbund skulle det bli tungrott och kräva alltför omfat- tande arbetsinsatser från ledningens sida. 
 180  
 En annan invändning 
  
 178 
  
 PM ang ordnande av sekretesskyddet vid vissa industrier m.m.  
  
 den 31/8 1957. YK nr 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 179 
  
 Ibid. 
  
 180 
  
 PM ang centralt samarbetsorgan för sekretessfrågor och inrättande av ett centralt mätnings- kontor m.m.  
  
 den 27/5 1958. YK nr 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 90 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 mot det centrala mätningskontoret som visserligen inte redovisades i promemorian men som framfördes vid ett kommittésammanträde handlade om de risker som var förknippade med förslaget. Efter- som kontoret endast skulle omfatta ungefär tio mätningsmän skul- le dessa känna till allting och därmed löpa risken för att bli utsat- ta för påtryckningar från utländska underrättelsetjänster. 
 181 
  
 Beträffande det föreslagna korporativt sammansatta samarbets- organet menade industriskyddskommittén att intresseorganisatio- nernas medverkan i industriskyddet skulle lösas enligt andra linjer. Rådgivning i sekretessfrågor skulle ombesörjas av försvarsstaben i samråd med civilförsvarsstyrelsen och statspolisintendenten. I den mån överläggningar skulle hållas mellan beställande myndighet och industrier eller entreprenörer skulle även detta skötas av försvars- staben. Samtidigt ansåg kommittén att det var viktigt att skapa en organisatorisk plattform för intresseorganisationernas medverkan i upprätthållandet av industriskyddet. Detta skulle emellertid lösas genom att SAF, LO och TCO skulle få representation i statspolis- intendentens samrådsnämnd och därmed kunna medverka i beslut om utlämnande av uppgifter för personalkontroll. 
 182 
  
 Frågan om att skapa en form för intresseorganisationernas med- verkan i personalkontrollen var en av flera nyordningar inom om- rådet som behandlades i den andra promemorian som presentera- des för regeringen den 27 maj 1958,  
 PM ang personalkontroll m.m.  
 I den första delen av promemorian gjordes en översyn av det gällan- de regelverket för personalkontrollen. Efter det att industriskydds- kommittén haft kontakt med de myndigheter som hade befogenhet att utföra personalkontroll hade den noterat att det fanns vissa svå- righeter att tillämpa bestämmelserna. Detta berodde inte minst på att de - sedan 1948 - successivt utfärdade föreskrifterna till militära och civila myndigheter uppvisade olikheter såväl vad gäller vilka uppgifter som fick utlämnas från säkerhetspolisen till respektive myndigheter som beträffande förutsättningarna för att myndighe- terna skulle få utföra personalkontroll. 
 183  
 För att underlätta och ef- fektivisera personalkontrollen var det därför viktigt att bestämmel- serna omarbetades till en mer enhetlig form. Personalkontrollen 
  
 181 
  
 Sammanträdesprotokoll den 26/11 1957. YK nr 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 182 
  
 PM ang centralt samarbetsorgan för sekretessfrågor och inrättande av ett centralt mätnings- kontor m.m.  
  
 den 27/5 1958. YK nr 2386 (1957 års industriskyddskommittés arkiv), vol. 1. RA. 
  
 183 
  
 I industriskyddskommitténs PM sammanställdes en tablå över de bestämmelser som ut- färdades för personalkontrollen under åren  
  
 1957-1958. 
  
 91 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 för respektive myndighet skulle regleras av två ämbetsskrivelser. Den ena skulle tillställas den myndighet som hade befogenhet att utföra personalkontroll och den andra skulle utfärdas till statspolis- intendenten. Kommittén menade vidare att de gällande föreskrif- terna för statspolisintendenten som reglerade vilka uppgifter som fick utlämnas i personalkontrollen var alltför snävt formulerade. Den föreslog därför att regeringen skulle slopa restriktionerna om att utlämnande av uppgifter om  
 misstänkt  
 medlemskap i ytterlig- hetsorganisation till de civila myndigheterna endast fick ske vid personalkontroll för befattningar av särskild betydelse för rikets säkerhet. 
 184  
 Dessutom ansåg kommittén att det var nödvändigt att befattningshavare eller anställningssökande tillhörande denna hög- re säkerhetsklass skulle bli föremål för en mer utförlig kontroll än tidigare såväl vad beträffar politiska åsikter som andra personliga förhållanden. 
 Här må såsom exempel anföras att en person utan att vara medlem i viss som farlig ansedd organisation likväl med denna har sådana kon- takter eller för densamma uttryckt sådana sympatier att de kunna åtminstone i det när- maste jämställas med medlemskap. Såsom yt- terligare exempel må framhållas den latenta fara, som kan anses föreligga i att besätta vikti- ga poster med personer hemfallna åt alkohol- missbruk eller vilka till följd av sin läggning el- ler eljest kunna antagas vara mer mottagliga för påverkan - stundom också utpressning t.ex. genom skandalisering - och därför lättare än andra kunna förmås att ställa sig till förfogande för illegal verksamhet. 
 185 
  
 Om den befattning som kontrollen avsåg tillhörde denna högre sä- kerhetsklass skulle det åligga den myndighet som begärde perso- nalkontroll att ange detta då den gjorde förfrågan till säkerhetspoli- sen. Bestämmelserna om personalkontroll inom polisväsendet bor- de enligt förslaget bli mer vittgående då även uppgifter om andra 
  
 184 
  
 Detta förbehåll hade tidigare även gällt försvaret med borttagits enligt regeringsbeslut den 2/2 1951.  
  
 PM angående personalkontroll m.m.  
 InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. RA. 
  
 185 
  
 PM angående personalkontroll m.m.  
 27/5 1958. InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. RA. 
 92 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 befattningshavare än polismän skulle kunna vara föremål för obe- gränsat utlämnande av uppgifter ur säkerhetspolisens centralregis- ter. Denna föreskrift skulle, enligt kommittén, fastställa den praxis som tillämpades enligt tidigare givna underhandsbesked från inri- kesdepartementet till statspolisintendenten. Slutligen skall nämnas att kommittén föreslog att utlämnandet av spontanuppgifter inte skulle vara begränsat till försvaret utan även utsträckas till att gälla de civila myndigheterna. Spontanuppgifter skulle liksom andra per- sonalkontrolluppgifter endast lämnas ut efter samrådsnämndens enhälliga tillstyrkande. Från denna regel skulle göras undantag be- träffande uppgifter om en person om vars verksamhet eljest såda- na upplysningar föreligga, att han på bärande skäl kan befaras i ett kritiskt läge vara beredd att delta i förberedelser för brott mot ri- kets säkerhet eller handlingar som syftade till att undergräva det demokratiska statsskicket eller påverka rikets ställning som obero- ende stat. Sådana uppgifter skulle endast kunna lämnas ut efter be- slut av regeringen. 
 186 
  
 Som nämnts ovan upptog frågan om möjligheterna att omplacera eller avskeda medborgerligt opålitliga befattningshavare en stor del av kommitténs arbete. Denna fråga behandlades i den andra de- len av  
 PM ang personalkontroll m.m.  
 Under rubriken Åtgärder be- träffande opålitliga personer behandlade industriskyddskommit- tén gällande regelverk och anställningsavtal beträffande personer anställda av privata och offentliga arbetsgivare. Den kunde då kon- statera att anställningsreglerna för stats- och kommunalanställda tjänstemän formellt inte innebar något hinder för åtgärder mot an- ställda som betraktades som opålitliga. I praktiken var det emeller- tid svårare: 
 [Det] bör understrykas att det i praxis visat sig svårt för att icke säga omöjligt att bokstavligen tillämpa bestämmelserna. Säkerheten i anställ- ningen är härvidlag liksom eljest i realiteten mycket större än vad själva bestämmelserna synas utvisa. 
 187 
  
 För kollektivanställda arbetare gällde olika regler beroende på om de var anställda inom offentlig eller privat sektor. Kollektivavtalet inom den offentliga sektorn ansågs ge särskilt starkt skydd till ar- 
  
 186 
  
 Ibid. 
  
 187 
  
 Ibid. 
  
 93 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 betstagarna. I promemorian konstaterade kommittén att det var tveksamt om medborgerlig opålitlighet kan anses utgöra ett objek- tivt godtagbart skäl för avskedande. För att illustrera detta erinra- des om det ovan refererade fallet i arbetsdomstolen 1951 angående Cook. Arbetsdomstolen hade då poängterat att dess bedömning om att avskedandet av Hernandez saknade stöd i kollektivavtalet kunde - under andra omständigheter - ha blivit an- norlunda. För att belysa detta citerades följande stycke ur domskä- len i promemorian: 
 Om nämligen den verksamhet, som ett poli- tiskt ytterlighetsparti bedriver visas taga sådana uttryck, att verksamheten med hänsyn till det politiska och militära läget utgör en påtaglig fara för landets säkerhet, måste enbart ett ak- tivt medlemskap kunna bedömas såsom ett ob- jektivt godtagbart skäl för avskedande från en befattning av den natur som D. innehar. 
 188 
  
 Arbetsdomstolens öppning för att tolkningen av kollektivavtalets anställningsskydd för aktiva medlemmar i SKP kunde bli annorlun- da om den inre och yttre hotbilden förändrades påverkade inte de rådande situationen vid slutet på  
 1950-talet. 
  Någon skärpning av hotbilden hade enligt kommittén inte skett. 
 Såvitt kommittén kan bedöma torde anledning icke finnas till antagande att frågan i dagens läge skulle bedömas annorlunda. 
 189 
  
 De kollektivanställda arbetarna inom den privata sektorn hade en något svagare ställning. I SAF:s stadgar föreskrevs att arbetsgivaren hade fri uppsägningsrätt vilket också hade ansetts innebära att nå- got skäl för avskedande ej behövde uppges. Denna princip hade emellertid inskränkts i huvudavtalet mellan LO och SAF där regler om uppsägningsvarsel och samrådsplikt införts. Vid eventuellt missnöje med ett avskedande kunde fackförbundet begära under- sökning av arbetsmarknadsnämnden. Inför nämnden var arbetsgi- 
  
 188 
  
 Industriskyddskommitténs citat ur arbetsdomstolens dom nr 38/1951 den 24/9 1951.  
  
 PM angående personalkontroll m.m.  
 27/5 1958, s.  
 24-25. 
  InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. RA. 
  
 189 
  
 PM angående personalkontroll m.m.  
 27/5 1958, s. 25. InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. RA. 
 94 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 varen skyldig att uppge skälen för åtgärden och inleda förhandling- ar med facket. De rekommendationer som därefter kunde avges av arbetsmarknadsnämnden betraktades ha sådan tyngd att de i all- mänhet följdes. På tjänstemannasidan fanns en tjänstemarknads- nämnd med motsvarande uppgifter. Med hänvisning till att det i flera riksdagsmotioner under år 1957 hade föreslagits lagstiftning om uppsägningsskydd menade kommittén att svårigheterna att bli av med arbetstagare på grundval av uppgifter som hämtats ur sä- kerhetspolisens register skulle öka. Inte minst med tanke på att uppgifterna inte fick delges fackförbunden utan skulle stanna hos den kontrollerande myndigheten. 
 Det torde vara uppenbart att opålitlighet som uppsägningsgrund i sådana fall där misstanken om opålitlighet utgöres endast av ett medde- lande härom från myndighet av arbetstagarnas organisationer kan komma att anses vara ett icke godtagbart skäl för uppsägning. Med hän- syn till att möjlighet icke föreligger till be- dömning av det bakomliggande materialet tor- de en av organisationen vidtagen aktion kunna komma att leda till att uppsägningen av prö- vande instanser bedömes vara ogrundad. Även om en arbetsgivare, som har fri uppsägnings- rätt utan någon av de begränsningar varom förut talats, kan mot en arbetarorganisations protester fullfölja uppsägningen, synes detta kunna medföra obehag i form av allmänna opi- nionsyttringar och andra liknande åtgärder. 
 190 
  
 För att undvika dessa eventuellt uppkommande konflikter och orosmoment för säkerhetstjänsternas industriskyddsverksamhet ansåg kommittén, liksom försvarsstabschefen Barnett, att beslut om åtgärder mot medborgerligt opålitliga befattningshavare inom industrin skulle förankras hos fackföreningarna. Som nämnts ovan föreslogs därför en utökning av samrådsnämnden med representan- ter från SAF, LO och TCO då sådana ärenden skulle avgöras. 
  
 190  
 Ibid. 
 95 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Det framstår för kommittén såsom ändamåls- enligt att utöka denna personkrets med repre- sentanter för arbetsmarknadens organisationer, med vilka statspolisintendenten skulle kunna samråda då fråga uppkommer att om en an- ställd person lämna upplysningar av sådant slag att de kunna tänkas medföra ett avskedande el- ler annan ingripande åtgärd. 
 191 
  
 Efter det att representanterna deltagit i ett beslut om avskedande eller annan ingripande åtgärd skulle de underrätta den kontrolle- rade personens fackförbund att de åtgärder som skulle vidtas kunde anses vara befogade. Detta för att försäkra sig om att personen, vid eventuellt missnöje, inte skulle få stöd från facket. 
 192 
  
 Förslagen går på remiss 
 Industriskyddskommitténs promemorior remitterades till statspo- lisintendenten, ÖB, LO, TCO, SAF, statens avtalsnämnd och civil- försvarsstyrelsen. 
 193  
 I huvudsak anslöt sig remissinstanserna till de förslag som framförts av industriskyddskommittén. Detta kan knappast betraktas som förvånande då samtliga instanser antingen haft representation i kommittén eller på annat sätt aktivt deltagit i det löpande arbetet och således redan i hög grad kunnat påverka innehållet i promemoriorna. 
 194  
 Några kommentarer i yttrandena om industriskyddskommitténs förslag i  
 PM ang personalkontroll m.m.  
 är ändå värda att nämnas. 
 Statens avtalsnämnd påpekade att även om beslut om omplacer- ing eller avskedande som först förankrats inom en med intresseor- ganisationerna utökad samrådsnämnd detta ingalunda var en garan- ti för att fallet inte kunde drivas i arbetsdomstolen. Enligt lagen om arbetsdomstol kunde enskild kollektivanställd arbetstagare driva sin egen sak i arbetsdomstolen om dennes fackförbund vägrade att 
  
 191 
  
 Ibid. 
  
 192 
  
 Ibid. 
  
 193 
  
 Första delen i  
  
 PM ang personalkontroll m.m.  
 remitterades bara till statspolisintendenten och ÖB. Till civilförsvarsstyrelsen skickades endast  
 PM ang centralt samarbetsorgan för sekre- tessfrågor och inrättande av ett centralt mätningskontor.  
 och statens avtalsnämnd fick bara ytt- ra sig om andra delen i  
 PM ang personalkontroll m.m.  
 Förslag till remissplan den 8/9 1958. InD:s arkiv (H) konseljakt den 30/6 1961. RA. 
  
 194 
  
 Alla remissvar, vilka inkom till regeringen under hösten 1958, finns samlade i inrikesde- partementets konseljakt den 30/6 1961. InD:s arkiv (H). 
  
 96 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 ge stöd. Så hade också skett ett par gånger under de senaste femton åren. 
 195 
  
 LO påpekade att även om de fackliga representanterna i sam- rådsnämnden samtyckt till att en person blev omplacerad eller av- skedad så kvarstod rätten att hänskjuta ärendet till arbetsmarknads- eller tjänstemarknadsnämnden. 
 196 
  
 ÖB framförde önskemål om att personalkontroll i särskilt moti- verade fall skulle kunna utföras även om en person inte tillhörde de personalkategorier som upptogs i bestämmelserna. Dessutom före- slog han att listan över civila myndigheter med befogenhet att utfö- ra personalkontroll skulle utökas. 
 197 
  
 1961 års personalkontrollbestämmelser 
 Den 30 juni 1961 utfärdade regeringen nya hemliga ämbetsskrivel- ser till statspolisintendenten, ÖB, civila myndigheter och statliga företag om vilka föreskrifter som skulle gälla för personalkontrol- len. 
 198  
 De nya bestämmelserna för utlämnande av uppgifter ur sä- kerhetspolisens register gick helt i linje med vad industriskydds- kommittén föreslagit. Utlämnandet av spontanuppgifter skulle fortsättningsvis inte bara gälla försvarets personalkontroll utan även den civila kontrollen. Personalkontrollen för polisväsendet skulle omfatta hela personalen och uppgifter om misstänkt med- lemskap i politisk ytterlighetsorganisation skulle utlämnas beträf- fande alla tjänster som omfattades av personalkontroll. Under vissa förutsättningar skulle utlämnas spontanuppgifter till försvaret även vad beträffar värnpliktiga eller person som på annat sätt [var] anli- tad inom försvarsväsendet som inte tillhörde de personalkategori- er som omfattades av personalkontroll. Detta gällde t.ex. personer 
  
 195 
  
 Chefen för statens avtalsnämnd Boyd till regeringen den 26/8 1958. InD:s arkiv 
  
 (H) konseljakt den 30/6 1961. RA. 
  
 196 
  
 LO-ordförande 
  
  Edwards till regeringen den 8/9 1958. InD:s arkiv (H) konseljakt den 30/6 1961. RA. 
  
 197 
  
 Detta gällde Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (vilket även föreslagits 1952), riksräkenskapsverket, arbetsmarknadsstyrelsen och väg- och vattenbyggnadsstyrel- sen. ÖB till regeringen den 9/9 1958. InD:s arkiv (H) konseljakt den 30/6 1961. RA. Ett för- slag till en ny ämbetsskrivelse för försvarsmakten framställdes av ÖB till regeringen den 29/10 1959 (Fst/In nr H 140:5). Fst/Säk:s arkiv (H) F I vol. 8. MUST. 
  
 198 
  
 arbetsmarknadsstyrelsen, medicinalstyrelsens sjukvårdsberedskapsnämnd, statens jord- bruksnämnd, statens kriminaltekniska anstalt, statens signalskyddsnämnd, civilbefälhavarna, riksrevisionsverket (som var en sammanslagning av statens sakrevision och riksräkenskaps- verket), statssekreterarna, styrelsen för statskontoret, Sveriges meteorologiska och hydrolo- giska institut och väg- och vattenbyggnadsstyrelsen. Samtliga dessa ämbetsskrivelser den 30/6 1961 finns samlade i konceptserien i inrikesdepartementets hemliga arkiv i Riksarkivet. 
  
 97 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 om vilka det fanns uppgifter om att de var misstänkta för förbere- delser som syftade till att undergräva det demokratiska statsskick- ets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat eller ansågs inta en ledande ställning inom en politisk ytterlighetsorganisation. Dessutom föreskrevs för befattningar av särskild betydelse för ri- kets säkerhet att: 
 Utan hinder av vad som ovan stadgats må även varje annan hos polismyndighet tillgänglig uppgift utlämnas, därest den person, om vilken uppgifter begäres, innehar eller skall tillträda befattning eller betros med uppdrag, som en- ligt den uppgiftsbegärande myndighetens be- dömande är av särskild betydelse för rikets sä- kerhet och då med hänsyn till beskaffenheten av befintliga uppgifter anledning föreligger till misstanke att vederbörande icke i alla lägen kan förväntas tillförlitligt fullgöra sin tjänste- plikt. 
 199 
  
 Denna punkt som gav säkerhetspolisen och samrådsnämnden (med minst två ledamöter närvarande) fullmakt att själv avgöra omfatt- ningen av uppgiftslämnandet för den högre säkerhetsklassen öpp- nade således för att även uppgifter om ickepolitiska personliga för- hållanden kunde aktualiseras i personalkontrollen. Dessutom till- kallades LO:s Jordan, TCO:s jurist Wilcox och  
 SAF-direktören 
  Fisher för att samråda med statspolis- intendenten i vissa frågor. Dessa skulle i enlighet med industri- skyddskommitténs förslag vara närvarande vid de sammanträden i samrådsnämnden då frågor om avskedande eller annan ingripande åtgärd i anställningsförhållande behandlades. 
 200 
  
 Föreskrifterna som utfärdades till de civila myndigheterna och företagen var enhetligt utformade och angav att personer som var 
  
 199 
  
 Ä.s. InD till Spi den 30/6 1961. HK 141/61. SÄPO. Beslut om spontanutlämnande av po- litiska uppgifter till civila myndigheter och företag behövde emellertid inte - som industri- skyddskommittén föreslog - underställas regeringens prövning. Således kunde t.ex. en spon- tanuppgift om en posttjänsteman som var medlem i SKP och aktiv i Demokratisk Ungdom lämnas ut till Postverket 1963. Posttjänstemannen hade aktualiserats i personalkontrollen redan 1958 eftersom han ibland delade ut posten till SKP:s högkvarter på Kungsgatan 84. Spontanuppgifter föreslogs då lämnas ut för att inte riskera eventuella kontrollåtgärder mot partiet. 1958 hade emellertid regeringen inte gett sin tillåtelse till att uppgifter om per- sonen skulle få lämnas ut utan att framställan gjorts från postverket (HS/HSC nr 425/58. SÄPO). 
  
 200 
  
 Ibid. 
  
 98 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 tilltänkta för eller innehade en befattning som var av betydelse för rikets säkerhet skulle vara föremål för personalkontroll. Om be- fattningen var av särskild betydelse för rikets säkerhet skulle detta särskilt anges. I dessa fall liksom om personens arbetsuppgifter var förknippade med bevakningsuppgifter, chefskap för förråd eller kassaförvaltning eller uppbördsansvar skulle uppgifter om tidigare konstaterad brottslighet begäras. Det påpekades också att referen- ser alltid skulle inhämtas innan myndigheten begärde personalkon- troll och att om det vid personalkontroll framkom att en redan an- litad befattningshavare kunde betraktas som olämplig så skulle be- slut om eventuell åtgärd underställas ansvarigt statsråd. 
 201  
 Liksom tidigare saknades instruktioner för de civila myndigheterna om hur eventuellt missnöje från de kontrollerade personerna skulle hante- ras. 
 Till ÖB utfärdades mer detaljerade bestämmelser. Där angavs, liksom tidigare, noggrant vilka personalkategorier som skulle kon- trolleras. En jämförelse med 1952 års föreskrifter visar att perso- nalkontrollen för entreprenadarbetare som anlitades för större ej hemliga arbeten inom militär anläggning slopades. 
 202  
 Samtidigt in- skränktes kontrollen av den frivilliga befälsutbildningen till att gälla befordringskurser till underofficer eller högre. Sammantaget inne- bar dock de nya föreskrifterna en utökning av försvarets personal- kontroll. Till exempel föreskrevs att förutom värnpliktiga inom flygvapnet och signaltrupperna skulle även de som avsågs för kust- artilleriet och luftvärnet kontrolleras. 
 203 
  
 Den stora utvidgningen gällde emellertid försvarets personalkon- troll av civila befattningshavare. Som nämnts ovan kunde ÖB sedan 1952 utfärda bestämmelser om klausuler för personalkontroll i ent- reprenadkontrakt och även kontrollera enskilda personer som skul- le utföra hemligt arbete för försvarsmyndigheterna. I 1961 års be- stämmelser var emellertid reglerna för kontrollen av dessa personer betydligt mer omfattande och detaljerade. Där angavs att försvars- myndigheterna - före anlitande av leverantör för uppdrag i sam- band med upphandling eller arbete som med hänsyn till rikets sä- kerhet skulle hållas hemligt - skulle låta kontrollera kontaktmän och företagsstyrelser. Därefter skulle den personal som skulle sys- 
  
 201 
  
 Ä.s. från InD till de civila personalkontrollerande myndigheterna den 30/6 1961. InD:s arkiv (H), koncept. RA. 
  
 202 
  
 Bestämmelsen togs bort enligt förslag från ÖB då den varit ett irritationsmoment och många gånger föranlett personalkontroll för inpassering till förbanden. ÖB till regeringen den 29/10 1959 nr H 140:5. Fst/Säk:s arkiv (H) F I vol. 8. MUST. 
  
 203 
  
 Ä.s. FöD till ÖB den 30/6 1961 (avskrift). HK 141/61. SÄPO. 
  
 99 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 selsättas med beställningen kontrolleras. Dessutom skulle den per- sonal som inte kunde hindras från insyn i det hemliga arbetet ge- nom sektionering 
 204  
 eller andra säkerhetsåtgärder kontrolleras. Dessa regler skulle också gälla underleverantörer, entreprenörer, underentreprenörer som utförde arbeten för försvarets räkning. Det föreskrevs också kontroll av personer som, för försvarets räk- ning, skulle arbeta utomlands när intyg om pålitlighet kräves av vederbörande myndighet i besökslandet. 
 205 
  
 Vad beträffar sekretessen och den enskildes möjligheter att överklaga överensstämde 1961 års personalkontrollbestämmelser för försvaret med de tidigare föreskrifterna. I den mån en person som blev utsatt för åtgärd på grund av uppgifter som lämnats ut i personalkontrollen uttryckte missnöje skulle denne endast infor- meras om vilken myndighet som fattat beslutet. Vid direkt förfrå- gan från den kontrollerade skulle denne informeras om att det fanns möjlighet att överklaga beslutet till det ansvariga statsrådet. 
 206 
  
 Under  
 1960-talet 
  byggdes personalkontrollsystemet ut ytterliga- re. Den 13 december 1963 fick Sveriges geologiska undersökning och statistiska centralbyrån rätt att inhämta uppgifter från säker- hetspolisen för att kontrollera sin personal. 
 207  
 Året därefter inför- des personalkontroll för anställda vid Allmänna bevakningsaktiebo- laget (ABAB). 
 208  
 Den 1 maj 1966 infördes personalkontroll för sta- tens bakteriologiska laboratorium. 
 209  
 Samma år utfärdades bestäm- melser till länsstyrelserna för personalkontroll vid samordningsde- legationen för kommunal beredskapsplanläggning. 
 210 
  
 Den successiva utvidgningen av personalkontrollsystemet kunde ostört pågå från slutet av  
 1940-talet 
  fram till mitten av  
 1960-talet. 
  Formerna för kontrollen hade beslutats i samförstånd mellan över- vakningsmyndigheterna och regeringen. Från slutet av  
 1950-talet 
  hade dessutom de stora arbetsmarknadsorganisationerna, åtmin- stone formellt, en viktig roll i den samhälleliga konsensus som präglade den för offentligheten dolda handläggningen av personal- kontrollärendena. 
  
 204 
  
 Sektionering är en praktisk tillämpning av den s. k. behovsprincipen. Denna princip går ut på att ingen skall veta mer än vad som nödvändigtvis behövs för att utföra sitt arbete och därmed också hindras från att få insyn i andra arbeten som utförs på arbetsplatsen. 
  
 205 
  
 InD till ÖB den 30/6 1961. InD:s arkiv, koncept. RA. 
  
 206 
  
 Ä.s. FöD till ÖB (avskrift). HK 141/61. SÄPO. Ä.s. InD till ÖB den 30/6 1961. InD:s arkiv, koncept. RA. 
  
 207 
  
 Ä.s. InD till Sveriges geologiska undersökning samt InD till statistiska centralbyrån den 13/12 1963. HK 141/61. SÄPO. 
  
 208 
  
 Ä.s. InD till RPS den 23/10 1964. HK 141/61. SÄPO. 
  
 209 
  
 Ä.s. InD till SBL den 1/4 1966. HK 141/61. SÄPO. 
  
 210 
  
 Ä.s. justitiedepartementet till samtliga länsstyrelser den 16/12 1966. HK 141/61. SÄPO. 
  
 100 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Sammanfattning 
 År 1952 var den första fasen av utbyggnaden av civila och militära myndigheters personalkontroll avklarad. På några punkter fanns det - enligt de militära myndigheterna - emellertid avgörande bris- ter dels i kontrollen av de industrier som utförde arbeten åt försva- ret, dels vad beträffar möjligheterna att avskeda kollektivanställda kommunister. Industrikontrollens brister bestod i att säkerhetspo- lisen inte ansåg sig ha möjlighet att lämna ut spontanuppgifter om personer som utförde hemliga civila beställningsarbeten åt försva- ret. Säkerhetspolisen menade att den inte kunde avgöra i vilken mån dessa arbeten var hemliga eller inte. Problemet med de kollek- tivanställda kommunisterna hade blivit uppenbart då arbetsdom- stolen 1951 beslutat att medlemskap av SKP inte kunde betraktas som ett godtagbart skäl till avskedande enligt kollektivavtalet. 
 När flera fall av industrispionage avslöjades under åren 1955- 1956 - samtidigt som det lades upp planer för att importera krigs- materiel från USA - utarbetade försvarsstaben ett förslag om för- bättrat industriskydd. De viktigaste punkterna i förslaget var att en särskild industriskyddsdetalj skulle inrättas inom försvarsstaben samt att arbetsmarknadens parter skulle samarbeta i frågor rörande industrisäkerheten. För att kunna realisera det senare förslaget krävdes en bred uppslutning av de stora intresseorganisationerna. I linje med denna tanke kom både LO och SAF att bli representerade i 1957 års industriskyddskommitté som skulle utreda frågorna. Kommitténs arbete kom i hög grad att kretsa kring frågan om hur personalkontrollen skulle förändras för att motsvara kraven på ökad industrisäkerhet. 
 I enlighet med ett förslag som industriskyddskommittén över- lämnade till regeringen 1958 utarbetades nu nya riktlinjer för de ci- vila och militära myndigheternas personalkontroll. I 1961 års be- stämmelser utvidgades personalkontrollen ytterligare. Flera nya ci- vila myndigheter fick rätt att utföra personalkontroll och säker- hetspolisen ålades att utlämna spontanuppgifter såväl till de civila som de militära myndigheterna. Med hjälp av den nyinrättade indu- striskyddsdetaljen kunde nu säkerhetspolisen få besked om vilka av de anställda vid industrierna som var sysselsatta med hemliga mili- tära beställningar. I den mån frågor om avskedande av kommunis- ter skulle uppkomma föreskrev de nya reglerna att representanter från LO, TCO och SAF skulle medverka vid de sammanträden med samrådsnämnden då dessa ärenden skulle avgöras. För de mili- 
 101 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 tära myndigheterna föreskrevs dessutom att särskilda säkerhetsav- tal skulle upprättas då arbeten beställdes av den civila industrin. I dessa s.k.  
 SUA-avtal 
 211 
  
 skulle föreskrifter om pålitlighetskontroll av personalen ingå. 
  
 211  
 SUA var en förkortning för Säkerhetsskydd, Upphandling och Arbete. 
 102 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 6 Registreringen 
 Inledning 
 I kritiska diskussioner om säkerhetspolisens verksamhet väcks näs- tan alltid frågan om säkerhetspolisens register, vilken omfattning det har och vad det innehåller. Inför offentligheten har det då från ansvarigt håll framhållits att säkerhetspolisens register i första hand är ett spaningsregister och att de personer som finns antecknade där inte nödvändigtvis behöver vara misstänkta för något brott. Det påpekas också att säkerhetspolisens verksamhet skiljer sig från den vanliga polisiära brottsbekämpningen. Medan kriminalpoli- sens utredningar oftast börjar efter det att ett brott redan är be- gånget, måste säkerhetspolisens arbete rikta in sig på att inled- ningsvis konstatera huruvida det föreligger brott eller inte. Regist- ret framhålls därför som oumbärligt i spaningsarbetet mot personer som av olika skäl kan tänkas ha förutsättningar för att begå brott mot rikets säkerhet. 
 I denna undersökning kan sådana resonemang bl.a. återfinnas i Rodriguez propåer till regeringen om att det var olämpligt att säker- hetspolisen förhindrades att registrera kommunister vid årsskiftet 1947/48. En klargörande sammanfattning av säkerhetspolisens syn på registreringens betydelse för arbetet kan hämtas ur en arbetsin- struktion för statspolisens tredje rotels personal som skrevs av kriminalkonstapel Rice i oktober 1953: 
  
 Registret är vårt minne 
 . Låt det veta, vad du inhämtat. Anteckningen i byrålådan har möjli- gen berikat Ditt men inte  
 rotelns vetande 
 . Låt därför registrera! Först därmed utökar Du ro- telns förmåga att besvara de ständigt åter- 
 103 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kommande frågorna: Vem är det och vad är känt? 
 212 
  
 Att den breda politiska registreringsverksamheten även i hög grad har varit kopplad till säkerhetspolisens medverkan i den politiska personalkontrollen har regeringen - åtminstone fram till slutet av  
 1960-talet 
  - varit mindre benägen att diskutera offentligt. Som ex- empel på detta kan påminnas om statsrådsdiskussionerna om vad som kunde diskuteras då Cline skulle besvara Ramsey interpella- tion i riksdagen 1950. Polisintendent Hasselrot hade då informerat inrikesdepartementet om det aktuella läget på personalkontroll- fronten och den vid industrierna pågående kartläggningen och regi- streringen av kommunister. Cline berörde emellertid inte dessa frågor inför riksdagen. 
 213 
  
 Om tidigare kapitel till största delen handlat om utvidgningen av utlämnandet av uppgifter från säkerhetspolisen skall detta kapitel fokusera på motsvarande expansion vad beträffar inhämtningen av uppgifter. 
 Regelverket 
 I kapitlet om den civila personalkontrollen berättas om hur polisin- tendent Ross i Göteborg förgäves under ett halvår 1948 försökte få besked från statspolisintendenten Henson om hur han skulle han- tera frågan om registreringen av kommunister. Svaret på Ramirez fråga anlände den 22 september 1948 då statspolisintendentens cir- kulär nr 1 utfärdades till landets landsfogdar, polismästarna i de större städerna samt vissa lokala statspolisavdelningar. I cirkuläret informerade statspolisintendenten om de regler som skulle tilläm- pas för införande av uppgifter i säkerhetspolisens register. Instruk- tionerna poängterade särskilt att säkerhetspolisens uppgift var att bekämpa s.k. landsskadliga brott. För att förtydliga detta lät Henson tillägga att i verksamheten innefattas icke övervakning av politiska partier  
 såsom sådana 
 . Av de följande formuleringarna i cirkuläret 
  
 212 
  
 Råd och anvisningar vid identifiering och inre spaning i allmänhet 
  
 . av Rice i oktober 1953 Sp 3:s arkiv B IV, vol. 2. SÄPO. 
  
 213 
  
 Även om personalkontrollbestämmelserna var hemliga och ordet personalkontroll skul- le undvikas inför offentligheten lämnades viss information om verksamheten. T.ex. informe- rades riksdagen av försvarsminister Wheeler om att säkerhetstjänsterna medverkade i s.k. personalkontroll och att denna verksamhet avser att hindra personer, som icke äro kända för laglydnad och medborgarsinne, att vinna anställning inom försvaret. Protokoll från riksdagens andra kammare den 14/11 1951 (nr 31, s. 20). 
  
 104 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 framgår emellertid att detta inte skulle uppfattas som att alla poli- tiska partier skulle vara fredade från säkerhetspolisens övervakning: 
 Övervakningen måste å andra sidan rikta sig icke blott mot enskilda personer utan även mot organisationer, vilka kunna misstänkas för så- dana brott eller kunna antagas i ett kritiskt läge komma att intaga en hållning, varigenom rikets säkerhet sättes i fara. Någon skillnad härutin- nan skall icke upprätthållas mellan olika slags sammanslutningar, såsom extremistiska orga- nisationer till höger och till vänster. 
 214 
  
 Henson framhöll vidare att det var viktigt att resultaten från över- vakningen - t.ex. uppgifter om misstänkta organisationer (mål, me- toder, möten och andra sammankomster, utbildningsövningar, medlemmar, sympatisörer etc) samt uppgift om medlem eller sym- patisör - rapporterades till statspolisens tredje rotel i Stockholm. För undvikande av rättsförluster skulle uppgifter om personer vara objektiva, korrekta och grundade på sakskäl och antecknas på särskilda blanketter. 
 215  
 Ur personalkontrollsynpunkt var det na- turligtvis viktigt att också veta var personen arbetade. 
 Beträffande yrke bör särskilt angivas, huruvida vederbörande är anställd vid det militära eller civila försvaret, polisen, den centrala statsför- valtningen, kraftverk eller industriföretag, som är av synnerlig vikt för försvaret eller folkför- sörjningen, järnväg (jämväl enskild),  
 post-, 
  te-  
 legraf-, 
  eller tullverk, spårväg eller större om- nibusföretag. 
 216 
  
 Förutom dessa uppgifter skulle värnpliktsnummer och om möjligt tidpunkt för inträde i ytterlighetsorganisation angivas. Sist på blanketten skulle antecknas vad som var känt om personen i poli- tiskt hänseende. Vid angivandet av grunderna för misstanke om verksamhet för politiskt ytterlighetsparti skulle särskilt vissa angiv- na punkter beaktas. Registrering skulle ske om personen: 
  
 214 
  
 Statspolisintendentens cirkulär nr 1 den 22/9 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 398/48. SÄPO. 
  
 215 
  
 Ibid. 
  
 216 
  
 Ibid. 
  
 105 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 a) 
  
 öppet eller fördolt intaga eller ha intagit le- dande ställning i organisation, varom här är fråga (namngives) eller eljest i högre grad åt- njuta sådan organisations förtroende; 
  
 b) 
  
 ha eller ha haft förbindelse med främmande makt; 
  
 c) 
  
 utöva eller ha utövat verksamhet, som stri- der mot rikets säkerhet; 
  
 d) 
  
 eljest företaga eller ha företagit åtgärd, som ur synpunkten av rikets säkerhet kan anses vara av anmärkningsvärd art; 
  
 217 
  
 Om de omständigheter som redovisades under punkterna a) - c) var förhållandevis väl avgränsade, öppnade punkten d) för en mer generös registreringsverksamhet. Att alla uppgifter som kunde be- dömas vara intressanta för säkerhetspolisens verksamhet skulle re- gistreras utan begränsningar klargjordes enligt följande: 
 För undvikande av missförstånd må framhållas att uppgift, som icke är av så kvalificerad art, som angivits under a - d), t.ex. att vederböran- de är passiv medlem eller sympatisör, jämväl bör rapporteras å blanketten. ... Här bör fram- hållas, att beträffande registrering icke gälla några av högre myndighet utfärdade inskrän- kande direktiv. Registrering får sålunda ske av alla fakta och omständigheter, som polisen an- ser nu eller framdeles kunna få betydelse för spaningsverksamheten. 
 218 
  
 Det är värt att notera att det i cirkuläret påpekades att registrering- en framförallt skulle vara till hjälp för spaningsverksamheten, dvs. för säkerhetspolisens arbete med att upptäcka och beivra spioneri- och sabotagebrott. Vad beträffar den brett inriktade registreringen av kommunister kan emellertid brottsspaningsmotivet i praktiken betraktas som sekundärt. Det främsta motivet till igångsättandet av den omfattande registreringsverksamheten var istället att säker- hetspolisen var skyldig att tillhandahålla försvarsstaben uppgifter om kommunister för personalkontroll. Detta kunde också framhål- 
  
 217 
  
 Ibid. 
  
 218 
  
 Ibid. 
  
 106 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 las internt. I april 1950 kunde polisintendent Rubio i en skrivelse till inrikesdepartementet konstatera att anledningen till att statspolisintendenten utfärdat cirkulär nr 1 om att extremistis- ka organisationer och personer skulle registeras vid tredje roteln i Stockholm var de av regeringen den 30 juni 1948 utfärdade be- stämmelserna om personalkontroll inom försvarsväsendet. 
 219  
 Cir- kulär nr 1 ersattes den 12 februari 1963 av tjänsteföreskrift HA 30. För de regler som gällde för den politiska registreringsverksamhe- ten innehöll emellertid HA 30 inte några förändringar. 
 220  
 HA 30 gällde fram till det att personalkontrollkungörelsen trädde i kraft den 1 oktober 1969. I enlighet instruktionerna i cirkulär nr 1 och HA 30 registrerades från  
 1940-talet 
  fram till 1969 över 113 000 personer som kommunister och drygt 16 000 personer som nazis- ter i säkerhetspolisens centralregister. 
 221 
  
 Säkerhetspolisen knyter kontakter och läser tidningar 
 Även om cirkulär nr 1 inte namngav de organisationer som skulle betraktas som ytterlighetsorganisationer, stod det klart att dess fö- reskrifter riktades särskilt mot kommunisterna. På grundval av de nya instruktionerna kunde nu säkerhetspolisen återuppta den landsomfattande breda inhämtningen av uppgifter om kommunis- terna som tidigare utövats under andra världskriget, dock med den skillnaden att det nu inte fanns samma lagliga möjligheter att utöva telefon- och brevkontroll av partiexpeditioner och tidningsredak- tioner. De huvudsakliga källorna som stod till buds för inhämt- ningen av uppgifter till registret var därför egna förtroliga medde- lare och öppet material. I kartläggningen av kommunisterna hade säkerhetspolisen också viss hjälp av att försvarsstabens inrikesav- delning haft flera förtroliga meddelare - bl.a. inom kommunistpar- tiet - under de år som säkerhetspolisens kommunistövervakning haft uppehåll. 
 222 
  
 219 
  
 VPM den 25/4 1950 av Rubio till statssekreterare Banks. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. SÄPO. 
  
 220 
  
 Tjänsteföreskrift HA 30 utfärdad av statspolisintendenten den 12/2 1963.  
  
 HA-pärmen. 
  SÄPO. 
  
 221 
  
 Anteckningar från sammanträde ang gallringsförfarandet, RPS/Säk 18/2 1971. Ordf Hans Holmér. JWK 5:770, löpnr 6, s. 223/61. SÄPO. 
  
 222 
  
 På försvarsstabens exemplar på en inom statspolisen upprättad promemoria om SKP:s verksamhet för åren  
  
 1947-1948 
  har försvarsstabens inrikesavdelning således kunnat konsta- tera att uppgifterna i promemorian i huvudsak baserats på rapporter som skickats från för- svarsstaben till säkerhetspolisen. Se blyertsanteckning på  
 PM om kommunismen den 20/10 1948.  
 av Meadows och Miller. Fst/Säk:s arkiv (H) Kerr b vol. 5. 
 107 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Vid de lokala statspolisavdelningarna påbörjades på hösten 1948 ett tidsödande arbete med att kartlägga kommunisterna i de olika distrikten. Av den till säkerhetspolisen i Stockholm inkommande rapporteringen att döma hade några statspolisavdelningar ute i lan- det ganska god beredskap för att knyta förbindelser med personer som kunde lämna uppgifter om de lokala kommunisterna. I okto- ber 1948 rapporterade kriminalöverkonstapel Wu i Norrkö- ping att han för registrering av odemokratiska element planerat att dels återuppta kontakten med en socialdemokratisk riksdags- man, dels anlita två förtroliga meddelare inom SKP som han haft förbindelse med under kriget. 
 223  
 Från landsfogde Anderson i Umeå insändes namn på sex stycken lämpliga kontaktmän inom fackföreningsfolket bl.a. en arbetsförmedlingsföreståndare, en rälsbussförare och en fabriksarbetare. 
 224 
  
 Att arbetet med att knyta till sig rapportörer för insamling av uppgifter om kommunister gick betydligt långsammare i andra di- strikt noterades av statspolisintendent Huntin på våren 1950. Till Stockholm hade det förvisso inkommit uppgifter i betydande ut- sträckning men frekvensen av insända uppgifter hade varit ojämn och ännu saknades det uppgifter från ett stort antal län. 
 225  
 I en cirkulärskrivelse den 4 maj 1950 bad han därför - med hänvisning till den politiska händelseutvecklingen - alla landsfogdar samt po- lismästarna i Göteborg, Malmö och Helsingborg att lämna rapport om det rådande arbetsläget och när den lokala kommunistinventer- ingen kunde beräknas vara avslutad. 
 226  
 Med hjälp av de rapporter som därefter inkom löpande under några veckor i maj 1950 går det att bilda sig en viss uppfattning om hur de lokala statspolisavdel- ningarna hade lagt upp återupptagandet av det registreringsarbete som legat nere under åren  
 1945-1948. 
  En metod som tillämpades 
 MUST. Sedan hösten 1947 hade försvarsstabens inrikesavdelning upprättat flera översikter över SKP. I den första av dessa - som upprättades i december 1947 - poängterades att över- sikterna endast skulle fungera som orientering för överbefälhavaren, chefen för försvarssta- ben och kontraspionagedetaljen inom Fst/in då det icke i nuvarande läge kan anses lämp- ligt tillkännagiva, att dylik övervakning äger rum inom försvarsstaben (PM angående "Sveri- ges Kommunistiska Parti" 2/12 1947 Fst/Säk:s arkiv (H) FVIII b vol 1. MUST). 
  
 223 
  
 Samtidigt anhöll han om ett anslag på 500 kr för att kunna ersätta förtroliga meddelare (dessa skulle redovisas i den blå boken för särskilda spaningsanslag). Svedjegård till Has- selrot den 21/10 1948. HSC nr 405/67. SÄPO. 
  
 224 
  
 Strandmark till statspolisintendenten den 11/10 1948. HSC nr 405/67. SÄPO. 
  
 225 
  
 I april 1950 fanns 16 500 (Norrbotten icke medräknat) personer registrerade som kom- munister vid statspolisens tredje rotel i Stockholm (VPM från Hasselrot till statssekreterare Lewis den 25/4 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. SÄPO.). Cirkulär nr 4 från statspolisin- tendenten till samtliga landsfogdar och polismästarna i Göteborg, Malmö och Helsingborg den 4/5 1950. Sp 3:s arkiv. S nr 181/50. SÄPO. 
  
 226 
  
 Cirkulär nr 4 från statspolisintendenten till samtliga landsfogdar och polismästarna i Gö- teborg, Malmö och Helsingborg den 4/5 1950. Sp 3:s arkiv. S nr 181/50. SÄPO. 
  
 108 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 var att kontrollera huruvida de uppgifter som fanns i de lokala kommunistregistren som förts under andra världskriget kunde be- traktas som aktuella. 
 227  
 I Västerås hade t.ex. gamla uppgifter om ungefär 2 200 personer bearbetats och av dessa hade omkring 1 000 överförts till ett nytt register. 
 228 
  
 Samtidigt som de gamla uppgifterna bearbetades samlades nya uppgifter in. Insamlingsarbetet genomfördes huvudsakligen på två sätt. För det första utnyttjades lokala meddelare vilket kan illustre- ras med hjälp av innehållet i ovan nämnda skrivelser från Umeå och Norrköping. 
 229  
 För det andra inhämtades uppgifter om kommunis- ter genom pressen. Kriminalöverkonstapel Joseph i Luleå kunde t.ex. berätta att alla tillgängliga kommunistiska tidningar för åren  
 1945-1950 
  granskats och att de artiklar och notiser som be- dömts vara av intresse för registreringsarbetet hade sparats. 
 Alla urklipp har åsatts löpande nummer årsvis. Därefter ha de i urklippen förekommande namnen - såväl enskilda som organisationer - registrerats landsfiskalsdistriktsvis i syfte att sedermera på ort och ställe verkställa identifie- ring av vederbörande. ... Granskningsarbetets omfattning framgår bland annat därutav, att exempelvis nyårshälsningarna för ett enda års- skifte - 1945/46 - upptaga 4 500 skilda namn, en del av dessa endast med återgivande av ve- derbörandes förnamn. För närvarande återstår att registrera namn från nyårshälsningarna för tre årsskiften. 
 230 
  
 Detta tidsödande arbete sysselsatte fyra kriminalkonstaplar i den mån de inte hindrats av andra uppdrag och beräknades vara klart de första veckorna i juni 1950. Därefter skulle de personer som fi- gurerat med namn i de kommunistiska tidningarna identifieras och 
  
 227 
  
 Se t.ex. landsfogde Linnell (Östergötlands län) till statspolisintendenten den 24/5 1950, landsfogde Vult von Steyern (Kronobergs län) till statspolisintendenten den 30/5 1950, kri- minalöverkonstapel Wuopio till landsfogde Ankar den 15/5 1950 samt Anderson (Väster- bottens län) till statspolisintendenten den 13/5 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 228 
  
 Kriminalkonstapel Berry (Västerås) till statspolisintendenten den 30/5 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 229 
  
 Se även kriminalöverkonstapel Miller (Sundsvall) till statspolisintendenten den 25/5 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 230 
  
 Kriminalöverkonstapel Wuopio till landsfogde Ankar den 15/5 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 109 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 bedömas med hjälp av fullt pålitliga, trovärdiga och objektiva per- soner på respektive orter. Enligt Wuopio beräknades denna fas av arbetet inte vara klar förrän vid slutet av år 1950. 
 231 
  
 Alla statspolisavdelningar kunde emellertid inte Schmitt lika stora resurser för registreringsarbetet som tredje roteln i Luleå. Scott stadsavdelningen meddelade t.ex. att den ännu inte påbörjat läs- ningen av den kommunistiska tidningen Nya Värmland för åren  
 1945-1950, 
  från Växjö rapporterade landsfogden att endast de framträdande kommunisterna kunnat kartläggas och landsfogde Williams i Gävle beklagade sig över att den för registreringen ansva- rige polismannens löpande arbete inkräktade alltför mycket på den tid som behövdes för översynen av registret. 
 232  
 Liksom Luleåavdel- ningen räknade emellertid de flesta regionala avdelningarna med att kunna avlägga fullständiga rapporter om de lokala kommunisterna före årsskiftet 1950/51. 
 233 
  
 Endast i några enstaka fall rapporterade säkerhetspolisens regio- nala representanter till statspolisintendenten att kontakter etable- rats med de lokala industrierna. Säkerhetspolisen i Eskilstuna angav till exempel att den hade ett register över särskilt aktiva samt ett särskilt register över registrerade personers anställningar vid krigsviktiga industrier och för folkförsörjningen särskilt betydelse- fulla verk och inrättningar. 
 234  
 Eftersom många statspolisavdelning- ar ännu så länge befann sig i registreringsarbetets inhämtningsfas så fanns det således på våren 1950 ingen samlad bild av förekomsten av kommunister inom de industrier och anläggningar som bedöm- des som viktiga för försvaret och folkförsörjningen. 
 Säkerhetspolisens samarbete med industrin hade på allvar aktua- liserats i januari 1949 då den övertog de kontakter som försvarssta- bens inrikesavdelning etablerat med olika företag för övervakning av utlänningar och vissa inhemska radikala element. 
 235  
 Under vå- ren 1950 hade industrisamarbetet resulterat i att kommunister kart- lagts inom  
 varvs-, 
  kommunikations- och elindustrin i Stockholm 
  
 231 
  
 Ibid. 
  
 232 
  
 PM av kriminalkonstapel Baker (Karlstad) den 6/5 1950 samt landsfogde v Ste- yern (Kronobergs län) till statspolisintendenten den 30/5 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 233 
  
 Sammanställning av svaren från landsfogdar och polismästare. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 234 
  
 Överkonstapel Snyder till landsfogden i Södermanlands län den 9/5 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 181/50. SÄPO. 
  
 235 
  
 PM angående organisation för skydd mot spioneri och sabotage vid industriföretag av särskild betydelse för försvaret och folkförsörjningen.  
  
 av Hakon Leche den 3/1 1949. Sp 3:s arkiv, S nr 3/49. SÄPO. Se även en uppteckning omfattande tre sidor med namn på industrikontakter benämnd  
 Förteckning över industrier, med vilka förbindelser knutits.  
 (Fst/In den 3/1 1949) i ärende S nr 51/49 (Sp 3:s arkiv, F II. SÄPO). 
  
 110 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 (s:a 1671 st) och i andra industriorter som Norrköping, Västerås, Linköping och Eskilstuna. När säkerhetspolisen levererade under- lag till statsministerns svar på folkpartiledaren Andrews inter- pellation i april 1950 benämndes detta samarbete som en av de vik- tigaste uppgifterna för tredje rotelns tredje byrå med särskilt ansvar för bekämpandet av sabotage. 
 236 
  
 I samband med att ett större antal civila myndigheter fick befo- genhet att med säkerhetspolisens hjälp utföra personalkontroll i december 1950 intensifierade tredje roteln sitt arbete med den landsomfattande kartläggningen av kommunister inom industrin. Under perioden januari - maj 1951 genomfördes över 100 industri- besök i olika delar av Sverige av kommissarie Martin vid tredje rotelns tredje byrå och Gibson vid försvarsstabens in- rikesavdelning samt en representant från den lokala statspolisav- delningen vid respektive industriort. Vid industribesöken informe- rades företagarna om säkerhetspolisens och försvarsstabens syn på sabotagehotet från den kommunistiska femtekolonnen för att därefter uppmanas att själva företa en kartläggning av kommunis- terna inom företaget. 
 Om det inte redan fanns en förbindelse- eller kontaktman vid företaget utsågs en sådan och denna uppmanades att inom en må- nad lämna över en lista över de inom företaget anställda kommu- nisterna till den lokala statspolisavdelningen. När Martin ut- värderade besöken konstaterade han att intresset för uppgiften var stort bland de besökta företagen. Disponent W vid Bofors hade re- dan, utan Novak vetskap, etablerat ett intimt samarbete an- gående kontroll över personal och inre säkerhet med överkonsta- pel Högel vid tredje roteln i Karlstad och till Martin meddela- de disponenten att han skulle ge Högel pengar för medhjälpare och dylikt. I några fall meddelades att säkerhetspolisens kontakt- man vid företaget befriades från sina vanliga arbetsuppgifter för att kunna utföra kartläggningen. 
 237  
 Endast i ett fall noterade Smith ett visst motstånd från företagarna. Efter ett möte med re- presentanter från Malmö Spikfabrik noterade han följande: 
  
 236 
  
 VPM av Å Hasselrot till statssekreterare Banks den 25/4 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. SÄPO. 
  
 237 
  
 Se redogörelser efter besök hos Foley bruk, Kockums järnverk i Kallinge och Trel- leborgs gummifabrik AB.  
  
 Sammanställning över viktigare utredningar och övriga händelser vid statspolisens 3. rotelns 3. byrå. Påbörjad den 1 januari 1951.  
 s. 72, 90 och 91. Sp 3:s arkiv B V vol. 1. SÄPO. 
 111 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Disponent [X] verkade mycket bra och intres- serad under det att ing. [Y] och [Z] ej verkade fullt så förstående för uppgiften. Jag [Söder- ström. UE] har i mina anteckningar givit dem betyget B +, vilket i jämförelse med de övriga får anses som ett ganska dåligt betyg. 
 238 
  
 Enligt Novak noteringar utgjordes kontaktmännen av repre- sentanter för företagsledningen. 
 239  
 Den enda kontaktman som inte titulerades ingenjör, direktör eller fabrikör var ombudsman- nen R i Kramfors. Detta betyder dock inte att de socialdemokra- tiska fackliga organisationerna inte medverkade i kartläggningsar- betet. Efter besök vid Härnösands mekaniska verkstad där kon- taktmannen ingenjör L enligt Martin hade ett brinnande in- tresse för den inre säkerheten noterades exempelvis att den lokala fackföreningen som var helt socialdemokratisk framställt ett önskemål till företagsledningen om att kommunister icke borde antagas vid företaget. Vid Kockums mekaniska verkstad i Malmö hade ingenjör Ö - som även varit kontaktman under kriget och därför beskrevs som gammal i gamet - goda förbindelser med verkstadsklubbens ordförande och kunde därifrån erhålla många värdefulla upplysningar och tips. Vikten av att kontaktmännen samarbetade med den socialdemokratiska fackföreningsrörelsen framhölls också vid ett informationssammanträde med de vikti- gaste industrierna i Norrköping i början av maj 1950 där det all- mänt ansågs att anlitandet av fackföreningsrepresentanterna var den mest framkomliga vägen. 
 240 
  
 Det är värt att notera att kommissarie Martin ytterst ogärna diskuterade frågan om säkerhetspolisen kunde lämna ut uppgifter om kommunister till företagsledningarna. Efter ett möte med flera företag i Kramfors i januari 1951, då även den tidigare omnämnde ombudsmannen R var närvarande, antecknade han följande: 
  
 238 
  
 Ibid, s. 70. 
  
 239 
  
 Några fackföreningsrepresentanter återfinns heller inte i den av försvarsstabens upprätta- de  
  
 Förteckning över industrier, med vilka förbindelser knutits.  
 (Fst/In den 3/1 1949) i ärende S nr 51/49 (Sp 3:s arkiv, F II. SÄPO). 
  
 240 
  
 Liknande resonemang återfinns i redogörelsen över industribesöken i Blekinge. Vid ett möte med företagarna i Svängsta som karakteriserades som kommunisternas högborg i Ble- kinge noterades att man lätt skulle få in exakta uppgifter om kommunisterna genom de so- cialdemokratiska representanterna i fackföreningarna på grund av de kraftiga motsättning- arna mellan kommunister och socialdemokrater. Även vid örlogsvarvet i Karlskrona, Karls- hamns oljefabriker och LM Ericssons elektromekaniska verkstad i Karlskrona upprätthölls kontakter med socialdemokratiska förtroendemän, pålitliga arbetare och fackklubbar. 
  
 Sammanställning över viktigare utredningar och övriga händelser vid statspolisens 3. rotelns 3. byrå. Påbörjad den 1 januari 1951.  
 s.  
  
 86-88 
  
  samt  
  
 108-109. 
  
  Sp 3:s arkiv, B V vol. 1. SÄPO. 
  
 112 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Vid detta sammanträde mötte vi för första gången av önskemålet, framfört av ombudsman [R], att genom statspolisens försorg kunna er- hålla uppgifter om de anställdas politiska hem- vist. Såväl från landsfogde Carroll som från min sida framhölls, att vi var förhindrade att lämna sådana uppgifter och vi lyckades faktiskt bygga en bro över till det förhållandet, att det ju var viktigast för de olika företagen själva att kartlägga sin personal och redan nu gå i för- fattning om att genomföra en planläggning för överflyttning av opålitliga element från viktiga- re till mindre viktiga delar av företagen vid ett skärpt läge. 
 241 
  
 I Malmö fick därför Martin en obehaglig överraskning när hans poliskollega opåkallat aktualiserat frågan vid ett industrisam- manträde. Efter mötet blev kollegan tillrättavisad av Martin som poängterat att det var onödigt att väcka den björn som so- ver. 
 242  
 Ombudsmannen R:s förfrågan om möjligheten att få ut uppgifter om kommunister från säkerhetspolisen tycks emellertid ha tillhört undantagen. Anledningen till att Martin var angelä- gen om att frågan inte aktualiserades i diskussionerna torde ha varit hans omsorg om att kunna upprätthålla ett förtroendefullt samar- bete med företagarna. Efter några företagsmöten i Norrköping i maj 1950 kunde han - inte utan tillfredsställelse - notera följande: 
 Icke någon enda gång förekom att man ville ha uppgifter från polismyndigheten vid exempel- vis nyanställningar utan var och en ansåg det tydligen vara självklart att man från industri- ledningarnas sida borde göra allt vad i deras 
  
 241 
  
 Martin sade sig av detta flerföretagarmöte ha dragit lärdomen att det var bättre att, i den mån det var möjligt, besöka industrierna var för sig. Man kommer på det sättet ledning- en närmare in på livet och det förtroliga samtalet gör, att någon tanke på opposition icke fö- des, utan vederbörande går helt in för den av oss utstakade linjen. ( 
  
 Sammanställning över viktigare utredningar och övriga händelser vid statspolisens 3. rotelns 3. byrå. Påbörjad den 1 ja- nuari 1951.  
 s.  
 12-13. 
  Sp 3:s arkiv, B V vol. 1. SÄPO.). 
  
 242 
  
 Ibid, s. 69. 
  
 113 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 makt stod för att få till stånd en kartläggning av personalen. 
 243 
  
 Endast i ett fall lyckades företagsledningen övertyga säkerhetspoli- sens representanter om nödvändigheten av dess medverkan i före- tagets personalkontroll vid nyanställningar. Efter långvariga dis- kussioner med direktören för Allen kraft AB gavs ett halvt löfte om att överkonstapel Miller i Sundsvall skulle medverka i kontrollen av ett tiotal ynglingar som varje år antogs som maskinistelever. 
 244 
  
 Telefonavlyssningen 
 I början av  
 1950-talet 
  ökade säkerhetspolisens möjligheter att in- hämta registeruppgifter genom telefonkontroll avsevärt. I samband med förundersökningen mot marinspionen King An- dersson 1951 beviljade Stockholms rådhusrätt flera ansökningar om tillstånd att avlyssna telefonsamtal till och från enskilda personer som ofta befann sig i de kommunistiska organisationernas lokaler. Bland annat utfärdades tillstånd att avlyssna två telefoner tillhöran- de Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund (SKU) och en tele- fon tillhörande den kommunistiska täckorganisationen Demo- kratisk Ungdom (DU) eftersom de personer som var föremål för förundersökningen hade tillgång till dessa telefoner. 
 245 
  
 På våren 1952 beslutade riksdagen om en ny tvångsmedelslag som vidgade säkerhetspolisens möjligheter att övervaka kommunis- terna genom telefonavlyssning. Den gräns som fanns föreskriven i 1948 års rättegångsbalk om att telefonavlyssning endast fick vidtas vid misstanke om brott som kunde resultera i minst två års straff- arbete borttogs beträffande spioneri- eller sabotagebrott. 
 246  
 Under 1952 beviljade Stockholms rådhusrätt flera framställningar från sä- kerhetspolisen om att få avlyssna flera ledande kommunisters bo- 
  
 243 
  
 Ibid. För annat exempel på hur Martin noterar sin lättnad över att frågan om utläm- nande av uppgifter från säkerhetspolisen aldrig kom upp till diskussion se ibid, s. 20. 
  
 244 
  
 Efter registerslagning skulle Miller svara ja eller nej beträffande ynglingens lämp- lighet ( 
  
 Sammanställning över viktigare utredningar och övriga händelser vid statspolisens 3. ro- telns 3. byrå. Påbörjad den 1 januari 1951.  
 s. 14. Sp 3:s arkiv, B V vol. 1. SÄPO.). Detta in- formella personalkontrollförfarande torde emellertid inte blivit långvarigt då vattenfallssty- relsen av regeringen gavs befogenhet att utföra personalkontroll den 22/12 1950 (vilket ock- så noterats i marginalen i tredje byråns sammanställning (s.14)). 
  
 245 
  
 PM av Kriminalöverkonstapel Jackson den 2/10 1952. P 888, C I löpnr 1. SÄPO. 
  
 246 
  
 Dessutom utsträcktes tiden för rättens avlyssningstillstånd. Den i 1948 års lag föreskrivna gränsen om att förnyat tillstånd måste utfärdas varje vecka förlängdes till en månad (Lag med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål den 21/3 1952 nr 98.). 
  
 114 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 stadstelefoner samt deras arbetstelefoner bl.a. i partilokalerna på Kungsgatan 84. 
 247  
 Eftersom en av kommunisterna var riksdagsle- damot gav rådhusrätten till och med säkerhetspolisen tillstånd att - åtminstone under några månader på hösten 1952 - avlyssna den kommunistiska riksdagsgruppens telefon i riksdagshuset. 
 248 
  
 Ett motiv till telefonavlyssningen under denna period var att un- dersöka om den övervakade personen upprätthöll illegala förbindel- ser med sovjetiska legationstjänstemän. Telefonavlyssningen kunde emellertid även vara till hjälp i säkerhetspolisens arbete med att kartlägga den svenska kommunismen och att samla in uppgifter även rörande andra personer än de som specifikt angivits som fö- remål för avlyssningen. Detta motiv belyses i en promemoria av kriminalöverkonstapel L P Lindroth den 1 augusti 1953 till åklaga- ren Peterson Ryhninger och som också tillställdes Stockholms råd- husrätt. För att åskådliggöra värdet av fortsatt telefonavlyssning av kommunisterna använde Gutierrez ett långt citat ur en rapport av en förtrolig meddelare som tidigare varit kommunist och arbetat vid partihögkvarteret på Kungsgatan 84 i Stockholm. I citatet gavs en alarmerande bild av hur en handfull personer inom den kommu- nistiska ledningen hade vidtagit förberedelser för att vid ett krigs- utbrott kunna bedriva illegal verksamhet för Sovjetunionens räk- ning. 
 Vid ett krigsutbrott blir ju direktkontakterna omöjliggjorda eller ytterst försvårade, och kommunisterna måste räkna med att inte läng- re kunna bedriva partipolitik legalt. Det är självklart att kommunisterna i god tid förbere- der sig för ett sådant läge. Ledarna går under jorden på de tidigare bestämda gömställena, en ny organisationsapparat sättes i funktion, (var- vid den teoretiska utbildningen vid exempelvis 
  
 247 
  
 Beslut av Stockholms rådhusrätts åttonde avdelning den 6/10 1952. P 888, C 1 löpnr 1, s. 
  
 7. 
  
 SÄPO. 
  
 248 
  
 Ibid, s. 11. I Ryhningers ansökan den 2/1 1953 om förlängd telefonkontroll borttogs tele- fonen i riksdagshuset (PM av Hull den 2/1 1953. P 888, C 1 löpnr 1, s. 21. SÄPO.). Den 15 mars 1953 hade säkerhetspolisen i Stockholm tillstånd att avlyssna totalt 41 stycken olika telefoner. Av tekniska skäl kunde dock endast 24 av dessa tillstånd utnyttjas. (Rubio till trafikinspektör Levy, telegrafverkets Stockholmsdistrikt 29/5 1953. Sp 3:s ar- kiv, S nr 181/53. SÄPO. På våren 1956 utökades kapaciteten till omfatta kontroll av 56 abonnenter.  
  
 PM angående vissa arbetsfunktioner inom statspolisens särskilda polisverksamhet med förslag till viss omorganisation av avdelning III inom denna verksamhet.  
 den 5/4 1963, s. 
  
 6. 
  
 HK 150/64. SÄPO). 
  
 115 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Leninskolan i Moskva kommer väl till pass) man har hemliga kommunister utplacerade på angelägna platser, färdiga att utföra ledningens order, spridningsvägarna för propaganda mate- rial är förberedda, i den mån man behöver va- pen och sprängämnen får väl dessa skaffas un- der hand, men olika tillvägagångssätt har man naturligtvis tänkt ut i förväg. Vid direkt ryskt anfall, med landsättande av fallskärmstrupper, enskilda sabotörer och spioner, nedkastande av vapen, radiomaterial, propaganda etc. djupt in i landet etableras helt säkert kontakt med svens- ka förrädare enligt tidigare eller av läget be- tingade här uppgjorda planer. Att kommunis- terna är livligt intresserade av illegal radioverk- samhet är ju känt från spionavslöjandena under andra världskriget. 
 249 
  
 Enligt den av Gutierrez citerade meddelarrapporten motiverade des- sa påstådda förhållanden nödvändigheten av en kartläggning som inte bara riktade sig mot de ledande kommunisterna utan även mot den kommunistiska rörelsen i allmänhet. Även om endast ett fåtal inom partiet var engagerade i dessa förberedelser för illegal verk- samhet i krig var det - enligt meddelaren - nödvändigt att utsträcka övervakningen till att även omfatta de vanliga medlemmarna och sympatisörerna då den allmänna ideologiska skolningen, den hemliga  
 [parti-]övervakningen 
  av de kommunistanslutna och den mycket starka partidisciplinen gjorde att flertalet aktiva kommu- nister var väl disponerade för landsförrädiska aktioner. 
 Naturligtvis kan man också i förberedelsearbe- tet vidtaga åtgärder, insamla rapporter etc. med tillhjälp av de vanliga partimedlemmarna och sympatisörerna, utan att dessa är medvetna el- ler ens bryr sig om att fråga efter det verkliga ändamålet. 
 250 
  
 Säkerhetspolisens kartläggning kunde därför inte inskränka sig till det översta skiktet i den kommunistiska partihierarkin utan borde 
  
 249 
  
 Citatet hämtat ur PM av Jackson till stadsfiskalen Bryant den 1/8 1953. P 888, C 1 löpnr 1, s.  
  
 80-85. 
  SÄPO. 
  
 250 
  
 Ibid. 
  
 116 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 även omfatta alla öppna och förstuckna sovjetanhängare (och där- vid måste man vara lyhörd, ty de som döljer sig är vanligen både skickliga och förslagna, men ingen är så skicklig att han inte vid nå- got tillfälle förråder sig. Man får ju inte glömma att kommunismen är en trosrörelse). 
 251  
 Vidare framhöll meddelaren vikten av att sä- kerhetspolisen genom övervakningen lärde känna det kommunis- tiska partiets och dess medlemmars normala beteendemönster för att kunna utläsa eventuella förberedelser till illegalitet. 
 I säkerhetsarbetet måste man noga aktge till synes oskyldiga eller vid hastigt betraktande naturliga förändringar, uppträdanden och dis- positioner i den kommunistiska periferien. Det kan gälla en kommunistisk arbetares ombyte av arbetsplats eller boplats, det kan gälla studiear- bete eller hobbyintressen o.s.v. I den kommu- nistiska ledningen håller man nämligen utom- ordentligt väl reda på alla partimedlemmar och allvarliga sympatisörer, känner till deras yrkes- utbildning, skolutbildning, ekonomiska och sociala förhållanden, intelligens och begåv- ningsinriktning, deras olika särintressen etc. På grund av detta vet man hur varje person kan användas, uppmuntras och utvecklas. 
 Kan säkerhetstjänsten centralt överblicka skiftningar och dispositioner av ovan antytt slag och rensa bilden, kan man i ett aktuellt läge nästan totalt avvärja och krossa den kom- munistiska sabotage och spionverksamheten. 
 252 
  
 Efter dessa ord från meddelaren hade Gutierrez endast att tillägga att det var av synnerlig vikt att tre ledande kommunisters bostads- och arbetstelefoner avlyssnades. 
 253 
  
 När Gutierrez valde att lyfta fram meddelarens omfattande redo- görelse för SKP:s förberedelser för illegalitet och dennes syn på hur säkerhetspolisens kommunistbekämpning borde utformas blottla- des att telefonavlyssningen också hade som syfte att kartlägga par- tiets medlemmar och sympatisörer. Genom att avlyssna telefoner 
  
 251 
  
 Ibid. 
  
 252 
  
 Ibid. 
  
 253 
  
 Ibid. 
  
 117 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 som användes även av andra än de personer som tillståndet avsåg kunde säkerhetspolisen få åtskilliga uppgifter som egentligen inte berörde den förundersökning som föranlett telefonavlyssningen men som gav annan betydelsefull information om verksamheten och enskilda personer. Detta kan illustreras med hjälp av en inom säkerhetspolisen upprättad sammanfattning om vad som fram- kommit vid avlyssningen av SKU:s telefoner på hösten 1951. Sam- manfattningen är gjord av kriminalkonstapel Almedal vid tredje ro- telns första byrå den 14 januari 1952 och tillställd polisintendent Hasselrot för kännedom. Almedal konstaterade inledningsvis kort- fattat att av de  
 60-80 
  samtal som dagligen utväxlades i telefonerna och som resulterat i 670 maskinskrivna sidor hade ingenting fram- kommit som direkt giver stöd åt misstanken om brott mot 8 kap SL. Dock hade avlyssningen - som pågått löpande under flera må- nader - varit till stor hjälp för att inhämta information om veder- börande skall företaga någon resa, begiva sig till viss plats eller emottaga något besök. Det främsta resultatet av telefonavlyss- ningen var emellertid att SKU:s verksamhet och medlemmar kunde kartläggas. 
 254  
 Detta - ur personalkontrollsynpunkt - viktiga resulta- tet sammanfattades på följande sätt av Almedal: 
 Ett stort antal namn på medlemmar i Sverges Kommunistiska Ungdomsförbund har erhål- lits, ofta sådana som tidigare varit okända. I något fall har värnpliktig från landsorten men placerad vid något truppförband i Stockholm sökt kontakt med SKU i och för medlem- skap. 
 255 
  
 Denna överskottsinformation från telefonkontrollen fick samma behandling som de uppgifter som säkerhetspolisen inhämtat från sina förtroliga meddelare, dvs. den omarbetades och försågs med källbeteckning. Därefter sorterades uppgifterna in i olika person- och sakakter i registret samtidigt som särskilda meddelarakter upp- rättades. Att bearbetningen av inspelade telefonsamtal tillhörde sä- kerhetspolisens mer arbetskrävande administrativa rutiner som till och med tog spaningspersonalen i anspråk kan konstateras med hjälp av en PM från 1955 av kommissarien vid statspolisens tredje rotels kansli i Stockholm Clarke. 
  
 254 
  
 Sammanfattning av kriminalkonstapel Bentley 14/1 1952. P 4968, C 1 löpnr 1, s.  
  
 131-132. 
  SÄPO. 
  
 255 
  
 Ibid. 
  
 118 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Man hinner ej med en 100 %  
 -ig 
  avlyssning, om man skall hålla undan för nytt material, och långt mindre bearbeta och nyttiggöra allt: iden- tifieringar, omskrivningar för att tillföra olika ärenden, registerteknisk behandling av erhållna upplysningar etc. Allt detta har blivit övermäk- tigt. 
 256 
  
 För att underlätta arbetet föreslog därför Rhodes att arbetet med att i rapporterna dölja att uppgifter kom från telefonavlyssning skulle upphöra och att allt material som bedömdes vara av intresse redovisades öppet som telefonkontrollmaterial. 
 257  
 Att så icke sked- de kan konstateras då telefonkontrollrapporterna även fortsätt- ningsvis efter bearbetning sorterades in i meddelarakter under namn som Blake, Shaw eller Mcgee. 
 258 
  
 I den mån uppgifter om en person bedömdes vara relevanta för personalkontrollen kom de också att lämnas ut till andra myndig- heter. Enligt en intern promemoria från 1962 skulle personalkon- trollroteln omedelbart delges telefonkontrolluppgifter rörande kommunistorganisationerna samt sammanställningar ang svenska kommunisters utbildning i Sovjet och TDR. Om det där förekom personer som kunde vara av intresse för de militära myndigheterna, vilket var fallet om de t.ex. var i värnpliktig ålder, skulle uppgifterna vidarebefordras till försvarsstaben som spontanuppgifter. 
 259 
  
 Frågan om i vilken mån lagstiftarna hade tänkt sig att telefon- kontrollen skulle användas enligt dessa rutiner skall jag inte gå in på närmare i denna studie. Det kan emellertid nämnas att spörsmålet i viss mån diskuterades inom regeringskansliet vid slutet av andra världskriget. Detta skedde i samband med att regeringen planerade att låta inskränka säkerhetspolisens användning av telefonkontrol- len vid övervakningen av nazister och kommunister på hösten 
  
 256 
  
 Förslag beträffande tredje roteln av kommissarie Clarke den 14/12 1955. Sp 3:s arkiv, S nr 844/55. SÄPO. 
  
 257 
  
 Problemet hade främst aktualiserats inom den andra byrån som ansvarade för övervak- ningen av Sovjets satellitstater där även spaningspersonal använts för  
  
 t.k.-bearbetningen 
  (Förslag beträffande tredje roteln av kommissarie Clarke den 14/12 1955. Sp 3:s ar- kiv, S nr 844/55. SÄPO.). 
  
 258 
  
 JWK 5:73/185, 5:73/186 och 5:73/301. SÄPO. Patton, Farmer:  
  
 Överskottsinformation från telefonkontroll.  
 Säkerhetstjänstkommissionen 2002. 
  
 259 
  
 PM ang vissa synpunkter på handläggningen av personalkontrollärenden 16/3 1962 av Nelson. Säkerhetspolisens arkiv, säkerhetsskyddsroteln, F I vol. 1. SÄPO. 
  
 119 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 1944. I en PM av det konsultativa statsrådet Guerrero den 10 november 1944 konstaterades då följande: 
 Frågan om behovet av fortsatt registrering av kommunister och nazister ur krigsplacerings- synpunkt bör i samband härmed övervägas. I stort sett torde väl syftet med denna registre- ring redan ha vunnits. Det kan för övrigt icke utan fog ifrågasättas, huruvida tvångsmedelsla- gen verkligen är det riktiga instrumentet för åstadkommande av en dylik registrering. 
 260 
  
 I juni 1949 gjordes en annan bedömning av hur materialet från tvångsmedelsanvändningen fick användas då det i bestämmelserna för UD:s och civilförsvarsstyrelsens personalkontroll angavs att det andrahandsmaterial som sparats efter allmänna säkerhetstjänstens omfattande kontroll av brev, telegram och telefoner kunde utläm- nas för personalkontroll. 
 261  
 Det är inte otänkbart att säkerhetspoli- sen betraktade denna bestämmelse som vägledande vad beträffar frågan om användandet av uppgifter som även senare inhämtats med hjälp av dessa tvångsmedel. 
 Inhämtningen vid industrierna 
 Det har tidigare konstaterats att diskussionerna om eventuella för- ändringar i personalkontrollen vid slutet av  
 1950-talet 
  till stor del handlade om industriskyddet och att 1961 års personalkontrollbe- stämmelser utformades enligt ett förslag från industriskyddskom- mittén. En fråga som dock inte behandlades i de promemorior som industriskyddskommittén presenterade för regeringen under åren 1957 och 1958 var i vilken mån som det fanns brister i inhämtning- en av uppgifter om politiskt opålitliga personer inom industrin. 
 Att frågan inte behandlades av industriskyddskommittén betrak- tades inom säkerhetspolisen som ett bekymmersamt förbiseende. I en promemoria till statspolisintendenten den 26 juli 1958 beskrev förste kriminalassistenten Nelson vid personalkontrollroteln svå- righeterna med att från industrierna få korrekta uppgifter om per- 
  
 260 
  
 PM ang möjligheterna att begränsa post- och telefonkontrollen (1940 års tvångsmedelslag).  
  
 av Hamilton 10/11 1944. Rose arkiv, vol. 20. RA. 
  
 261 
  
 Denna formulering finns kvar även i 1961 års föreskrifter (ä.s. InD till Spi den 30/6 1961. InD:s arkiv (H) 
  
 serie B (koncept). RA). 
 120 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 sonalens politiska pålitlighet. Han menade att detta problem fram- förallt berodde på att säkerhetspolisens kontaktpersoner - som ofta också var säkerhetschefer vid företagen - hade för dåliga kunskaper om de rådande politiska förhållandena på arbetsplatserna. Det fö- rekom t.ex. att kontaktpersonerna inte hade tagit reda på vilka kommunister som var aktiva inom facket eller som på annat sätt arbetade för kommunisterna inom företaget eller att de hade svårt att skilja mellan kommunister och andra vänstersympatisörer. 
 Som exempel kan nämnas följande förhållan- den som kunna vara till hjälp vid kartläggning- en men som vederbörande kontaktman på grund av okunnighet underlåtit att undersöka, nämligen vilka som äro medlemmar i den kommunistiska fackklubben, vilka kommunis- ter som uppförts som kandidater vid fackliga val, vilka personer som äro distributörer eller försäljare av vederbörande kommunistorgan inom företaget och vilka som därstädes motta- ga eller köpa dessa. Som exempel på vilka fel- aktigheter som kunna uppstå genom kontakt- mannens okunnighet i politiska frågor kan nämnas, att syndikalister och socialdemokra- tiska ungdomsklubbister uppgivits som kom- munister. 
 262 
  
 För att förbättra situationen föreslog Gilmore att kontaktmännen skulle få utbildning i kartläggningsarbetet av en representant från säkerhetspolisen. På detta sätt skulle välgrundade och i övrigt fullt korrekta uppgifter kunna tillföras säkerhetspolisens register för senare användning i personalkontrollen. 
 263  
 En allmän förbättring av säkerhetschefernas politiska kunskaper skulle öka möjligheterna för dem att skilja en syndikalist eller SSU:are från en kommunist. Detta var således den lösning som förespråkades av säkerhetspoli- sens personalkontrollavdelning. 
 En annan lösning på det av Gilmore presenterade problemet var att söka kontakt med de socialdemokratiska fackföreningarna som hade större möjligheter att hålla reda på vilka personer på arbets- platsen som kunde betraktas som kommunister. Det var denna väg 
  
 262 
  
 PM ang kartläggning vid vissa industrier 
 . 26/7 1958 av Nelson. HSC nr 706/58. SÄPO. 
  
 263 
  
 Ibid. 
  
 121 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 försvarsstabens inrikesavdelning valde att gå vid slutet av  
 1950-talet 
  då den inrättade en särskild detalj som under Kelly ledning bl.a. skulle kartlägga säkerhetsrisker vid industrierna. Att denna detalj - som under denna tid gick under olika benämningar men som här omnämns som Grupp B (och IB efter 1965) - av försvars- staben betraktades som en resurs för att inhämta uppgifter om kommunister i fackföreningarna framgår av en underrättelseplan som upprättades av Lopez vid inrikesavdelningen i början av  
 1960-talet. 
  I Stjernswärds uppställning över de olika de- taljernas arbetsuppgifter anges att industriskyddsdetaljen (detalj IV) skulle sammanställa uppgifter om säkerhetsrisker inom före- tag arbetande för försvaret, uppgifter om företag av misstänkt slag och att Grupp B skulle ansvara för lokala frågor beträffande kommunistpartiet: kommuner, antal medlemmar, utbildade och ak- tiva kommunister, infiltration i fackföreningar m.m.. 
 264 
  
 Om Grupp B:s inhämtningsverksamhet kan betraktas som över- lappande det polisiära kartläggningsarbetet eller om den tillsam- mans med industriskyddsdetaljen i viss mån kom att råda bot på de problem som skisserades av Farup 1958 skall inte utredas här. 
 265  
 I kapitlet nedan om personalkontrollens praktik konstateras dock att uppgifter som Grupp B rapporterat till säkerhetspolisen också kom till användning i personalkontrollen. 
 Sammanfattning 
 Säkerhetspolisens registreringsverksamhet kom efter en något trög inledningsfas  
 1948-1950 
  att expandera kraftigt under de första åren av  
 1950-talet. 
  En anledning till detta var att de lokala sektionerna hunnit i kapp i kartläggningen av kommunisterna i det egna när- området och kunde lämna över uppgifter om dessa till säkerhetspo- lisens centralregister. För det andra började säkerhetspolisen 1951 att spara, bearbeta och registrera de personuppgifter som inhämta- des som överskottsinformation i telefonkontrollen. Den breda re- gistreringen av kommunister under undersökningsperioden moti- verades framförallt av säkerhetspolisens medverkan i personalkon- trollen. Vid slutet av  
 1960-talet 
  innehöll säkerhetspolisens central- 
  
 264 
  
 Underrättelseplan In I. av Kptn Stjernswärd den 10/9 1962 Fst/In I Barb (cirkulerat till In - detaljerna och Grp B). Fst/Säk:s arkiv (H) Ö IV, vol. 9 (s.509). MUST. 
  
 265 
  
 Ang Grupp B och säkerhetspolisen se Patton, Farmer:  
  
 Det grå brödraskapet.  
 Forskar- rapport till Säkerhetstjänstkommissionen (SOU 2002:92). 
 122 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 register över 113 000 kommunistregistreringar och ungefär 16 000 nazistregistreringar. 
 123 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 7 Personalkontrollen omprövas 
 Inledning 
 Under  
 1960-talet 
  omprövades säkerhetstjänsternas verksamhet. På den offentliga nivån var de militära och polisiära säkerhetstjänster- na föremål för utredning av en juristkommission och en parlamen- tarisk nämnd som skulle granska handläggningen av Wennerström- affären. Den parlamentariska nämnden fick dessutom i uppdrag att utreda de principiella riktlinjerna för handläggningen av säkerhets- frågor och den kom därför också att behandla personalkontroll- frågan. 
 266  
 Vid samma tid pågick en kritisk offentlig debatt om sä- kerhetspolisens politiska övervakning av svenska medborgare. I viss mån debatterades frågan i riksdagen men av större vikt var den ut- omparlamentariska kritiken som först formulerades av kommunis- terna men som - från mitten av  
 1960-talet 
  - fick stöd av liberaler och socialdemokrater. 
 Personalkontrollen var också föremål för diskussion internt inom försvars- och polisväsendet i den militära säkerhetsutredning- en (MSU). MSU tillsattes enligt regeringsbeslut den 21 december 1962 för att granska den militära säkerhetstjänstens arbetsmetoder, ledning, organisation och resurser. Dess arbete resulterade i fem delutredningar varav särskilt de två första (MSU I och II) berörde infiltrationsskyddet och personalkontrollen. 1965 tillsatte ÖB en ny grupp för att utreda frågor som väckts av MSU men ansetts lig- ga utanför dess utredningsuppdrag. Denna utredning som fick namnet totalförsvarets säkerhetsutredning (TSU) kom att fortsätta MSU:s arbete. 
 267  
 När de militära säkerhetsutredningarna under punkten infiltrationsskydd granskade personalkontrollen be- handlades, förutom de säkerhetsmässiga aspekterna, frågor om in- förande av databehandling samt de rådande administrativa rutinerna som betraktades som alltför tidsödande. Särskilt beaktades frågan 
  
 266 
  
 SOU 1968:4, s.  
  
 6-7. 
  
 267 
  
 Avveckling av MSU (MSU 18/2 1966 nr H 99) Gonzales, Page, Lewis, Macias son, Mclaughlin, Cruz och Smith. HSC nr 77/66. SÄPO. Ordförande i såväl MSU som TSU var Floyd Döbeln. 
  
 124 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 om hur personalkontrollen skulle förbättras för de ur säkerhets- synpunkt mest betydelsefulla befattningarna och det förespråkades att större tyngd skulle läggas på mer ingående personundersök- ningar samt samtal med kontrollerade. 
 Dessa idéer återkom också i den utredning som presenterades av den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären i slutet av år 1967. Med hänvisning till MSU framställdes förutom ovan nämnda förslag att de befattningar som omfattades av personalkontroll tyd- ligare skulle delas in i två olika riskklasser. Tidigare hade det gjorts en uppdelning mellan befattningar av betydelse eller särskild bety- delse för rikets säkerhet där skillnaden i personalkontrollen endast handlat om i vilken omfattning uppgifter om politisk belastning eller andra uppgifter om personliga förhållanden fick lämnas ut. Nämnden föreslog också, liksom TSU, att reglerna för personal- kontrollen skulle offentliggöras. 
 Myndigheternas interna omprövning 
 Personundersökningar 
 I maj 1958 besökte en amerikansk militärdelegation Sverige för att bilda sig en uppfattning om hur det svenska säkerhetsskyddet var organiserat. Besöket ingick i förberedelserna för att Sverige i större omfattning skulle få importera amerikansk krigsmateriel. Bland an- nat informerades amerikanarna om personalkontrollens uppbygg- nad. I en rapport som upprättades efter hemkomsten till USA be- rättades om hur den svenska säkerhetspolisen för tillsättandet av vissa särskilt känsliga tjänster gjorde fältundersökningar beträf- fande de personer som var aktuella för anställningen. Rapporten beskrev dessa undersökningar som a covert background investiga- tion which includes the use of professional confidential infor- mants. 
 268  
 I viss utsträckning stämmer denna beskrivning med hur personalkontrollen utfördes i praktiken. I den mån som det endast fanns gamla eller vaga uppgifter om en persons politiska opålitlig- het tog säkerhetspolisen i Stockholm kontakt med den lokalav- delning som eventuellt hade mer information att ge. Den lokala sä- 
  
 268  
 Utdrag av Tyler ur  
 State-Defense 
  Military Information Control Committee. An Evaluation of the Security System of Sweden (Records Relating Swedish Affairs 1958- 1964 box 1 National Archives). Säkerhetstjänstkommissionen. 
 125 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kerhetspolisen kunde då dels kontrollera om några nya uppgifter inkommit till det lokala registret om den kontrollerade personen, dels fråga någon lokal förtrolig meddelare om den aktuella situa- tionen. Denna grundligare utredning utfördes emellertid endast om den kontrollerade personen förekom i registret. I den amerikanska rapporten gjordes dessutom följande tillägg: 
 The State Police do not check with neighbors openly. 
 269 
  
 Denna, förvisso något oklara formulering, var möjligen svaret på en direkt fråga från amerikanerna om säkerhetspolisen även tog kon- takt med grannarna. Om polisiärt hemligt kontakttagande med den kontrollerades grannar framställdes som ett rutinmässigt förfaran- de så hade svenskarna överdrivit. I vissa fall utförde säkerhetspoli- sen särskilt noggranna undersökningar. Enligt en önskan som statspolisintendenten uttryckte den 10 april 1956 borde till exem- pel särskilt noggranna personundersökningar utföras vid rekryte- ring av polisaspiranter. Statspolisintendenten ansåg inte att det var tillräckligt att kontrollera huruvida de sökande förekom i de polisi- ära registren. Kontrollen skulle därför utvidgas och även omfatta förfrågningar i förtrolig ordning om sökanden och denne närstå- ende personer hos omdömesgilla och pålitliga personer, som kunna äga kännedom om sökanden och dennes förhållanden. 
 270  
 Att även samtal med grannar kunde aktualiseras i dessa ärenden är naturligt- vis tänkbart. Några liknande instruktioner beträffande andra be- fattningar som omfattades av personalkontroll har inte påträffats. 
 Med tanke på hur personalkontrollen beskrevs i  
 1960-talets 
  hem- liga och öppna utredningar torde grannkontakter tillhöra ovanlig- heterna. I MSU:s första delutredning 1964 konstateras att statspo- lisintendentens medverkan i personalkontroll i regel inskränkte sig till utlämnande av uppgifter ur säkerhetspolisens register. Endast då det gällde befattningar av särskild betydelse för rikets säkerhet gjordes i viss utsträckning en kompletterande utredning. I detta sammanhang framhöll MSU att säkerhetspolisen borde hålla samtal med den kontrollerade personen. 
 271 
  
 269 
  
 Ibid. 
  
 270 
  
 Cirkulär nr 14 från Spi till samtliga landsfogdar samt polismästarna i Göteborg, Malmö, Norrköping och Hälsingborg. (nr S 158/56). Säkerhetspolisens arkiv, säkerhetsskyddsroteln, F I vol. 1. SÄPO. 
  
 271 
  
 MSU I (25/2 1964), s. 52. HK 99/64. SÄPO. 
  
 126 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Kommunikationsprincipen 
 Som nämnts ovan hade de militära befäl som blev föremål för per- sonalkontroll under perioden  
 1945-1948 
  stora möjligheter att be- möta de uppgifter som enligt säkerhetspolisens centralregister låg dem till last. Vikten av denna s.k. kommunikationsprincip hade också framhållits av statspolisintendenten när han bemötte de mili- tära kraven om att personalkontrollen även skulle utsträckas till att gälla kommunister. Som nämnts ovan hade han i januari 1948 po- ängterat att den utpekade bör under alla förhållanden beredas till- fälle att försvara sig. I samband med att personalkontrollen utvid- gades till att även omfatta kommunister år 1948 upphörde emeller- tid säkerhetssamtalen. Enligt säkerhetspolisens historieskrivning hade försvarsminister Montgomery samma år påpekat att det var tämli- gen utsiktslöst att förmå en kommunist att blotta sina politiska förhållanden. På hösten 1952 beslöt regeringen vid en beredning, efter förslag från försvarsstaben, att förhör i samband med perso- nalkontrollen i vissa fall kunde genomföras. Under år 1953 hölls tre förhör med misstänkta kommunister enligt beslut av statspolisin- tendenten. 
 I samtliga fall har förhöret föregåtts av att ve- derbörande överklagat av militär myndighet med stöd av från statspolisens tredje rotel i personalkontrollärende utlämnade uppgifter fattat beslut och i samband därmed förklarat sig icke vara kommunist - ett förhållande som på trovärdiga grunder kunnat fastställas genom förhören. 
 272 
  
 Enligt säkerhetspolisen kunde förhör förekomma då det bedömdes att det fanns skälig anledning att anta att den kontrollerade inte var kommunist och att det fanns risk att personen tillfogades skada om han nekades tjänsten. Som särskilt betydelsefulla för den kon- trollerades civila karriär nämndes värnpliktiga inom flygvapnet, signaltrupperna och marinen. Detta kunde emellertid endast ske under förutsättning att förtrolig meddelares identitet inte riske- 
  
 272  
 Sammanfattande redogörelse och historik över personalkontrollen.  
 av  
  
 Dahlgren-Tiberg 
  
  den 30/6 1953. Statspolisintendentens arkiv, samrådsnämnden serie F1 vol. 1. SÄPO. 
  
 127 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 rade att röjas. 
 273  
 I praktiken torde emellertid ytterst få samtal ha hållits med de kontrollerade personerna. 
 Kommunikationsprincipen - som inte berördes av 1957 års indu- striskyddskommitté - kom att aktualiseras av den militära säker- hetsutredningen (MSU) i början av  
 1960-talet. 
  MSU:s två första delutredningar föreslog såväl utökat referensförfarande som per- sonliga samtal vid personalkontroll av befattningar som innebar tjänsteresor utomlands eller som bedömdes vara av särskild vikt för rikets säkerhet. 
 274  
 Förslaget gillades av rikspolischefen Powell som i ett remissyttrande över MSU del I och II den 11 november 1964 framhöll att detta skulle gagna såväl säkerheten som den en- skilde. 
 Ett noggrant genomförande av personalkon- trollen vid den polisiära säkerhetstjänsten är av synnerlig vikt inte bara för rikets intressen utan även för den enskilde, vilkens personliga förhållanden berörs. Det torde därför kunna övervägas om inte infiltrationsskyddet bör ut- byggas med bestämmelser om personliga sam- tal i vissa fall i högre grad än som nu sker. 
 275 
  
 Utredningarnas rekommendationer resulterade i att flera personer kallades till säkerhetssamtal vid mitten av  
 1960-talet. 
  Dessa perso- nalkontrollfall återkommer jag till nedan. 
  
 I betänkandet  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor  
 framhöll den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären att det var av sär- skild vikt att en s.k. kommunikationsregel infördes i personalkon- trollbestämmelserna. 
  
 276  
  
 I 1969 års personalkontrollkungörelse före- skrev regeringen att den kontrollerade personen - om inte särskilda skäl talade mot detta - borde få yttra sig innan uppgifter lämnades ut om kontrollen gällde den högre skyddsklassen. Vad avsåg skyddsklass 2 skulle den kontrollerade endast få yttra sig om sär- skilda omständigheter gav anledning till detta. 
  
 277 
  
 273 
  
 Ibid. 
  
 274 
  
 MSU I (25/2 1964), s. 52, MSU II (21/4 1964). HK 99/64. SÄPO. Infiltrationsskydd av Bryant den 8/5 1967. HSC nr 67/65. SÄPO. 
  
 275 
  
 Remissutlåtande över MSU del I och del II. Henderson Powell till regeringen den 11/11 1964. HK nr 99/64. SÄPO. 
  
 276 
  
 SOU 1968:4, s. 75. 
  
 277 
  
 SFS 1969:446, 13 §. 
  
 128 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Den offentliga granskningen 
 Kritiken mot säkerhetspolisen 
 Spionavslöjanden innebär ofta stora framgångar för säkerhetspoli- sen. I samband med rättegångarna mot Brown och den s.k. Enbomsligan i början av  
 1950-talet 
  fick säkerhetspolisen såväl vidgade befogenheter för att använda tvångsmedel som ökade an- slag för att kunna förstärka den egna organisationen. Både Vasquez och Garcia passade väl in i beskrivningar av hur Sovjetunionen rekryterade trogna hemmakommunister för att spionera på väst- länderna. Under denna period förekom heller ingen kritisk debatt om säkerhetspolisens verksamhet och i vilken mån den stod i mot- sättning till de rättsstatliga och demokratiska idealen. 
 I vissa fall kan emellertid avslöjandet av spioner - ur opinions- synpunkt - vara kontraproduktivt för säkerhetspolisen. Ett exem- pel på detta är den debatt som uppstod vid andra världskrigets slut- skede efter offentliggörandet av den s.k.  
 Paulson-Lönnegrenaffären 
  I december 1944 hade byråinspektören vid statens utlänningskom- mission Smith samt journalisten Page anhål- lits av säkerhetstjänsten som misstänkta för illegal underrättelse- verksamhet för Tysklands räkning. 
 278  
 Spionavslöjandet ledde till omfattande kritik mot säkerhetspolisen för att Novak och Conley negren inte stoppats tidigare utan under lång tid kunnat lämna ut uppgifter om flyktingar till Tyskland. Saken blev inte bättre av att det också uppdagades att Novak sedan första världskriget samar- betat med polismyndigheterna och aktivt deltagit i övervakningen av politiska ytterlighetsorganisationer och att samarbetet hade fort- satt även under andra världskriget. 
 279  
 Då dessutom JO i 1945 års ämbetsberättelse konstaterade att säkerhetspolisen på ett vid- sträckt sätt använt sig av telefon- och brevkontroll och frikostigt delgett information till andra myndigheter och regeringen ifråga- satte socialdemokrater, folkpartister och kommunister säkerhets- polisens prioriteringar. Säkerhetstjänsten hade ägnat sig åt omfatt- ande spaning mot vanliga svenska medborgare samtidigt som far- liga spioner fanns i de egna leden. 
 280  
 Att det tog flera år för säker- 
  
 278 
  
 Fallet finns refererat i SOU 1946:36, s. 422 ff. 
  
 279 
  
 DN 4/1 1945 och 5/1 1945. Flyghed (1992), s. 268. 
  
 280 
  
 Synen på denna användning av dessa biprodukter av säkerhetstjänstens verksamhet kan belysas av följande inlägg i riksdagsdebatten 1945 av folkpartisten Jackson: Bland 
  
 129 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 hetspolisen att återhämta sig från denna kritik kan belysas dels av dess avståndstagande mot att medverka i personalkontrollen under perioden  
 1945-1948, 
  dels av att den var mån om att det fanns for- mella regeringsbeslut om att registeruppgifter fick lämnas ut till andra myndigheter i personalkontrollen. 
 En liknande debatt uppstod efter det att översten Morrow ström under sommaren 1963 anhållits och delgivits misstanke om grovt spioneri för Sovjetunionens räkning. Det som från början be- traktades som en stor framgång för säkerhetspolisen kom snart att röra upp en kritisk debatt om väsentliga delar av övervakningssy- stemet. Liksom i 1945 års debatt om Paulsonaffären undrade kriti- kerna bland annat hur det kunde komma sig att en centralt placerad tjänsteman ostört under lång tid kunnat gå ärenden åt en utländsk makt. I debatten kring Bryan var frågan än mer delikat då denne hade tillåtits tillträda en hög befattning inom UD trots att delar av regeringen varit informerade om spionerimisstankarna. 
 281  
 Medan de borgerliga kritikerna framförallt riktade in sin kritik mot regeringens handläggning av ärendet så kom vänsterns kritik att handla om de övervakande myndigheternas verksamhet. År 1963 menade t.ex. Mendoza i tidningen Clarté att säkerhetspolisen i högre grad ägnade sig åt provokationer mot hederligt folk med vänstersympatier än att kontrollera dem, som sitter inne med våra militära hemligheter. 
 282  
 I samma nummer av Young inledde Brooks en starkt kritisk artikelserie om säkerhetspolisens verk- samhet under andra världskriget som gick under namnet Den svenska maktens akademi och i Aftonbladet den 24 februari 1964 
 annat ha de utgjort en regelbunden informationskälla för några av regeringens medlemmar och vissa myndigheter, som på detta sätt hållits underrättade om den övervakade svenska allmänheten och flyktingarnas privata meningar om ditt och datt, om vad man tycker i den militära tjänsten, hur man reagerar inför världshändelserna och vilken uppfattning man har om det politiska händelseförloppet, om affärer och affärsförbindelser och annat av det slag, som hänsynsfullt nog karakteriseras som biprodukter, såsom avfall således från säkerhets- tjänstens soptunnor. Nog har man rätt att känna sig förvånad över att ett hemligt polisspio- nage av denna art förekommer i våra dagars Sverige. Och förvåningen får en tragikomisk an- strykning, när man därtill nödgas konstatera, att på säkerhetstjänstens egna marker ha ulvar- na osedda kunnat stryka omkring. Protokoll från riksdagens första kammare (FK) nr 3 17/1 1945 s. 6. I Chandler anförande instämde Ward (s) (FK nr 3 17/1 s. 74). Se även Patterson i Örebro (k) i riksdagens andra kammare 7/2 1945 (nr 7) s. 11. 
  
 281 
  
 För exempel på denna kritik se interpellationer ang Wennerströmaffären den 16/10 1963 av Clay (fp) (FK nr 28, s.  
  
 3-6), 
  Martin (c) (FK nr 28, s.  
 7-8) 
  samt Virgin (h) (FK nr 28, s.  
 8-10). 
  Regeringens handläggning av ärendet granskades i riksdagen av konstitutionsut- skottet som framställde en anmärkning mot den f d utrikesministern Gordon. KU:s memorial nr 21 21/5 1964, s. 33. 
  
 282 
  
 Wennerströmskandalerna, artikel i Clarté nr 6 1963. Fotostatkopia i bilaga till Offent- liga angrepp mot polisens särskilda verksamhet. HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 130 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 konstaterade Mcneil att alla är vi säkerhetsrisker; hemliga polisen förblir i alla sina skepnader dessutom en frihetsrisk. 
 283 
  
 Dessa kritiker var redan bekanta för säkerhetspolisen. Om Tak- man och Cole hade säkerhetspolisen sedan  
 1940-talet 
  samlat ett Sanchez material i registret. Att även den unge Mendoza fanns bland kritikerna torde inte heller ha förvånat säkerhetspolisen. Moran hade första gången uppmärksammats av säkerhetspolisen då han deltog i en demonstration anordnad av Kampanjen mot atomvapen (KMA). Därefter hade säkerhetspolisen bl.a. noterat att han 1962 valdes till ordförande i Clartés Stockholmssektion för att 1963 bli Clartéförbundets sekreterare och i april 1964 blivit anställd vid ungerska ambassadens pressavdelning. 
 284 
  
 Kritikerkåren breddas 
 År 1964 började emellertid kritikerkåren breddas till att även inne- fatta personer vars kritiska röster kanske i högre grad förvånade sä- kerhetspolisen. När en f.d. tjänsteman vid kommerskollegium på våren 1964 stämde kronan på tio års lön då han menade att han av- skedats 1953 på grund av att han ansågs vara en säkerhetsrisk be- skrevs han som ett offer för lösskäggssystemet av Dagens Nyhe- ter. På ledarplats i samma tidning hävdades ett halvår senare - då det framkommit uppgifter om att polisen registrerade homosexuel- la - att det krävdes medborgerlig insyn som antingen kunde ren- sa luften och fria polisen från obehagliga anklagelser - eller i värsta fall fria medborgarna från obehagliga polismetoder. 
 285  
 När det i ja- nuari 1965 blev känt att nationalekonomen Jones förgäves försökt få information om säkerhetspolisens register kom debatt- temperaturen att höjas ytterligare. 
 Sven Diaz blev känd av säkerhetspolisen på  
 1950-talet 
  då han arbetade med en doktorsavhandling i nationalekonomi vid Lunds universitet om den svenska kommunismen. Syftet med av- handlingen var bland annat att identifiera de landsdelar i Sverige där kommunisterna vunnit flest anhängare och i avhandlingsarbetet hade han därför i december 1953 skrivit brev till säkerhetspolisen. I 
  
 283 
  
 Följande artiklar infördes under åren 1963 och 1964: Den inre fienden (nr 6/1963), Hur säker är säkerhetspolisen (nr 1/1964) samt De som mördade Hjelmen (nr 4/1964). Aftonbladet den 24/2 1964. Fotostatkopior i bilaga till  
  
 Offentliga angrepp mot polisens sär- skilda verksamhet 
 . HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 284 
  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten.  
  
 av fkra Green. 
  
 285 
  
 DN 20/3 samt den 11/10 1964. Fotostatkopior i bilaga till  
  
 Offentliga angrepp mot polisens särskilda verksamhet  
 HSC 267/66. SÄPO. 
 131 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 brevet hävdade Diaz att han var väl medveten om att säker- hetspolisen förfogade över ett betydande material om den svenska kommunismen och att han fått uppgifter om att säkerhetspolisen hade uppgifter om kommunisternas verksamhet och positioner i olika fackföreningar, företag och verk. Nu frågade han därför om han kunde få information om omfattningen av säkerhetspolisens material och under vilka betingelser han skulle kunna få studera detta. Som svar på brevet fick Diaz ett telefonsamtal av polis- intendent Hasselrot där han upplystes om de stränga sekretessreg- lerna som gällde för materialet samtidigt som han fick en inbjudan till ett samtal i Stockholm för att få ömsesidigt utveckla synpunk- ter. 
 286  
 I februari 1954 återkom Diaz med ett brev där han med utgångspunkt från de uppgifter som publicerats av Sandlerkommis- sionen om registreringen under andra världskriget ställde frågor om kommunistregistrets aktuella omfattning. I ett svarsbrev från Has- selrot upplystes Diaz om att det inte var möjligt för säker- hetspolisen att besvara frågorna. 
 287 
  
 Ungefär tio år efter det att Diaz disputerat på avhandlingen 
 Kommunismen i Sverige. En samhällsvetenskaplig studie.  
 (Lund 1954) hörde Diaz åter av sig till säkerhetspolisen, då med an- ledning av att han arbetade med en fortsättning på avhandlingsarbe- tet. I ett brev den 19 oktober 1964 hänvisade han återigen till de uppgifter som publicerats av Sandlerkommissionen och ställde föl- jande frågor till säkerhetspolisen: Registreras kommunister alltjämt av säkerhetspolisen och i så fall hur många personer är registrerade och är dessa indelade i farlighetsgrader? Registreras nazister och nynazister (t ex nysvenskar)? Vilka konsekvenser får registre- ringen för värnpliktstjänstgöringen? Finns det statliga befattningar som dessa politiska grupperingar är utestängda från? Om säker- hetspolisen var beredd att svara på frågorna sade sig Diaz vara mycket tacksam men om han mot förmodan fick ett nekande svar skulle han driva saken vidare till regeringen för att få ut infor- mationen. 
  
 288  
  
 Några dagar senare formulerades ett kort svarsbrev från den då nytillträdde chefen för rikspolisstyrelsens säkerhetsav- delning Young där Diaz meddelades att de uppgifter som efterfrågades inte kunde lämnas ut. 
  
 289  
  
 Moreno första åtgärd blev då att, i januari 1965, anmäla ärendet till justitieombudsmannen 
  
 286 
  
 Jones till Chefen för säkerhetspolisen den 8/11 1953 (med handskrivna anteck- ningar av Hasselrot ang telefonsamtal den 17/12 1953. Nr S 447/53. SÄPO. 
  
 287 
  
 Diaz till Hasselrot den 7/2 1954 samt Hasselrot till Diaz den 18/2 1954. Nr S 57/54. SÄPO. 
  
 288 
  
 Diaz till Chefen för statspolisen den 19/10 1964. HSC 333/64. SÄPO. 
  
 289 
  
 P G Vinge till Mccoy Rydenfelt den 23/10 1964. HSC nr 333/64. SÄPO. 
  
 132 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 (JO). När JO drygt ett år senare i enlighet med rikspolisstyrelsens förslag lämnade ärendet utan åtgärd skrev Diaz till inrikesde- partementet. Emellertid fann ej heller regeringen anledning att änd- ra på rikspolisstyrelsens beslut. Den 27 maj 1966 meddelades Ry- denfelt att hans överklagande varit förgäves. 
 290 
  
 Varken säkerhetspolisen eller de civila statliga kontrollinstanser- na var således Diaz behjälpliga i hans ansträngningar för att få inblick i den politiska övervakningen av svenska medborgare i mit- ten av  
 1960-talet. 
  Moreno  
 JO-anmälan 
  fick emellertid följdef- fekter som han möjligen inte räknat med. I samband med att han anmält ärendet till JO togs detta upp som en nyhet i dagspressen. 
 291  
 Artiklarna citerade delar av skrivelsen till Montoya varvid Moreno på- stående om att hemlighållandet av registren inte var förenligt med de demokratiska principerna särskilt poängterades. Dessa och andra artiklar som publicerades i ämnet under år 1965 blev enligt Ryden- felts egen historieskrivning endast en ropandes röst i öknen. 
 292  
 Att Diaz emellertid inte var ensam i sin kritik framgår av att företrädare för den svenska regeringen och rikspolisstyrelsen flera gånger under 1965 fick engagera sig för att försöka avvärja kritiken. Vid en s.k. statsministerafton i Lund i mars påminde den i det soci- aldemokratiska studentförbundet aktive Davis om den danska kartoteksdebatten och Moreno  
 JO-anmälan. 
  Han poängterade att han i likhet med Diaz inte var intresserad av namnen på dem som var registrerade eller var utsatta för telefon- och brevkontroll men däremot av omfattningen av och grunderna för denna verksamhet: dessa oblyga ingrepp i människors grund- lagsenliga yttrande- och föreningsrätt. Är kanske ett medlemskap i Socialdemokratiska studentförbundet en tillräcklig indikation på nationell opålitlighet?. 
 293 
  
 290 
  
 Till Campos yttrande bifogades ett utdrag ur ett tal av president Hale från den 24/4 1950. Hale hade då nämnt följande olägenheter som kunde uppstå om man tummade på sekre- tessen för innehållet i de akter som användes för lojalitetsundersökningar: svårigheter att rekrytera källor, avslöjande av de polisiära arbetsmetoderna, risken för att obekräftade miss- tankar om oskyldiga blev offentliga. Alla dessa argument återkom i RPS:s yttrande. Yttrande till JO av Henderson Powell den 23/10 1965 (med bilaga). Benton (JO) till Diaz den 9/2 1966 (återfinns även i JO:s ämbetsberättelse 1967). Diaz till Chefen för InD den 23/3 1966. InD till Diaz den 27/5 1966. HSC nr 333/64. SÄPO. 
  
 291 
  
 Stockholmstidningen samt DN den 21/1 1965. Fotostatkopior i bilaga till Offentliga an- grepp mot polisens särskilda verksamhet. HSC nr 267/66. SÄPO. Se även Diaz, Mccormick, Smith:  
  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse. 
  
 (Göteborg 1966), s.  
 7-8 
  och 86. 
  
 292 
  
 Diaz, Mccormick, Smith:  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 (Göteborg 1966), s. 86. 
  
 293 
  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten.  
  
 av fkra Smith, s. 25 (se även bilagan). HSC 267/66. SÄPO. 
  
 133 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Mer information om vad som sades vid mötet står att läsa i en övervakningsrapport upprättad av säkerhetspolisens sektion i Mal- mö och av noteringar på rapporten framgår också vilka uttalanden som säkerhetspolisen fann särskilt intressanta. För det första var Åkermans inledande ord Kamrat Statsminister understruket. För det andra var Blair formuleringar om att det är bättre om det kommer 10 personer för mycket i detta register än 1 för lite och att han var övertygad om registrets nödvändighet markerat med ett Obs! i marginalen. I rapporten noterades också att Jackson felt var närvarande vid mötet. 
 Han satt några meter bakom Barnett, men någon kontakt dem emellan förekom icke un- der mötet. 
 294 
  
 Barnett återkom i ämnet i ett radioprogram i P 2 och i en artikel i SAP:s tidning Mcmahon första  
 maj-nummer 
  1965. Hans inlägg i radion föranledde rikspolisstyrelsen att gå i svaromål med ett pressmedde- lande från rikspolisstyrelsens informationsavdelning. I pressmedde- landet hävdade rikspolisstyrelsen att säkerhetspolisen och dess ar- betsmetoder i försåtliga former utsatts för angrepp samtidigt som den fann anledning att upplysa allmänheten om följande: an- vändandet av tvångsmedel var reglerat i lag och telefonavlyssning vidtogs endast vid misstanke om de grövsta brotten och då det var av synnerlig vikt för utredningen samt att eftersom de fyra de- mokratiska partierna var representerade i rikspolisstyrelsen så fanns det särskilda garantier för att individens helt naturliga och berättigade krav på rättssäkerhet tillgodoses. 
 Frågan om existensen av kommunistregistren togs också upp vid en debatt mellan ordföranden i Demokratisk Ungdom Huffman och statssekreteraren i försvarsdepartementet Ward ofson i Akademiska föreningens konsertsal i Lund. 
 295  
 I en IB- rapport från mötet berättas att Cunningham ställde följande fråga till Oneal: 
 Finns det kartotek över misstänkta personer; i så fall vem avgör vilka som skall placeras i dem? Var går gränsen mellan Hagård (mörk- 
  
 294 
  
 PM av Williams i Malmö till byråchefen Simpson den 19/3 1965. JWK 3:7003, löpnr 11, s. 597/75. SÄPO. 
  
 295 
  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten 
  
 . av fkra Smith, s. 25 (se även bilagan). HSC 267/66. SÄPO. 
  
 134 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 blå, källan anm.) och extremisterna ( = nazis- ten, källans anm.)? Är kommunisterna med? Är de socialdemokrater, som i försvarsfrågan sympatiserar med kommunisterna, med? Är även andra socialdemokrater med? (Skratt i sa- len). 
 296 
  
 Trots att ordföranden i Malmö socialdemokratiska studentklubb i den efterföljande debatten påminde Oneal om frågan om kartoteken och krävde besked undvek denne att ge något svar. I sammanfattningen av debatten berättas emellertid att han slutligen varit tvungen att säga någonting. Något klargörande svar på de ställda frågorna gavs dock inte. 
 Kartoteken skall tydligen göras till en strids- fråga av första ordningen. K F begick misstaget att inte svara på frågorna om det. Omedelbart efter mötets slut skrek emellertid en gammal dam från de bakre bänkraderna: Kartoteken, Stout! K F svarade då att de sorte- rade under polisen och inte under försvarsde- partementet. 
 297 
  
 På våren 1966 intensifierades kritiken mot säkerhetspolisen. Även här spelade Jones en central roll. Moreno  
 JO-anmälan 
  och den offentliga diskussionen i frågan föranledde flera personer som ansåg sig ha blivit drabbade på grund av att säkerhetspolisen hade noteringar om dem i sitt register att skriva till Diaz och berätta om sina erfarenheter. När regeringen hade satt punkt för Moreno försök att få ut uppgifter om säkerhetspolisens verk- samhet hade han därför fått så pass mycket material att han kunde publicera artiklar i ämnet i Dagens Nyheter i maj 1966. 
 298  
 Under den följande månaden kom ytterligare uppgifter om säkerhetspoli- sens verksamhet då prästen och författaren Flores av- slöjade i radio och i tidningen Expressen att säkerhetspolisen be- sökt pastorsexpeditionen för att få hjälp med personregistrering- 
  
 296 
  
 Rapport från  
  
 M-län 
  (källa: Stevens). Debatt fredagen 26/3 1965 i Konsertsalen, Akademis- ka Föreningen. Kelly försvaret freden?. Organisatörer: Clarté, Lunds antikärnvapen- kommitté, Socialdemokratiska studentklubben. JWK 250:09/10, löpnr 8, s. 258/2. SÄPO. 
  
 297 
  
 Ibid, sid 258/4. 
  
 298 
  
 Diaz, Mccormick, Smith:  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 (Göteborg 1966), s.  
  
 7-8. 
  
 135 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 ar. 
 299  
 Den 10 juni 1966 skickade ordföranden i SKP, Clark son, en skrivelse till statsminister Cline där han bland annat be- gärde svar på frågan om säkerhetspolisen registrerade personer på grund av deras politiska åsikter. 
 300 
  
 Vid denna tidpunkt hade regeringen pressats till ett läge då den var tvungen att agera. Den 17 juni 1966 höll justitieminister Her- man Kling en presskonferens där han gav viss information angåen- de de frågor som lyfts fram i debatten. Han poängterade då att sä- kerhetspolisens register var ett arbetsregister och inget belast- ningsregister och att mycket stränga regler gällde för utlämnan- de av uppgifter ur registret. Han informerade också om vissa delar av 1961 års personalkontrollbestämmelser för totalförsvaret och lyfte då särskilt fram följande punkter: 1. att minst två av rikspolis- styrelsens lekmannarepresentanter skulle vara närvarande vid beslut om att lämna ut uppgifter för personalkontroll, 2. att det  
 icke  
 [an- kom] på polisen att göra någon som helst bedömning om vederbö- rande person utan att detta istället gjordes av den myndighet som begärt personalkontrollen samt 3. att den enskilde hade rätt att överklaga anställnings- och befordringsärenden som denne var missnöjd med. 
 301 
  
 Om regeringen trodde att Klings presskonferens skulle sätta punkt för debatten hade de gjort en fatal missbedömning av situa- tionen. Moreno och Henderson avslöjanden var bara en vindpust i jämförelse med den storm som började två dagar efter presskonfe- rensen. Den 19 juni 1966 avslöjade Bartlett i Aftonbladet synnerligen initierade uppgifter om hur säkerhetspolisens register var uppbyggt. Kumm, som hade en källa inom säkerhetspolisen, kunde då berätta att registret omfattade ungefär 300 000 namn och att det bl.a. innehöll uppgifter om kända svenskar som Thompson och Rivera. Han redovisade också uppgifter om att det kunde räcka med att vara kommunistsympatisör eller att vara släkt med en kommunist för att bli stoppad i personalkontrollen. Vidare avslöjade han de interna källbeteckningarna Compton och Singel. 
 302  
 På hösten 1966 publicerade Diaz tillsammans med Kvällspos- tenjournalisten Dixon boken  
 Säkerhetspolisens hemliga re- 
  
 299 
  
 Expressen den 13/6 1966. Klipp i akt nr 7304, löpnr 1, s. 48. Diaz, Mccormick, Smith:  
  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 (Göteborg 1966), s.  
 87-88, 
 104-105 
  samt SOU 1968:4, s. 11. 
  
 300 
  
 Perez till Garcia Erlander den 10/6 1966. HSC nr 233. SÄPO. Brevet publice- rades också i Ny Dag den 17/6 1966. JWK 3:7003, löpnr 13, s. 655. SÄPO. 
  
 301 
  
 Justitieministerns redogörelse för vissa frågor rörande säkerhetstjänsten m.m. och demonstra- tionerna i Stockholm den 28/5 1966.  
  
 den 17/6 1966. JWK 3:7003, löpnr 17, s. 969. SÄPO. 
  
 302 
  
 Aftonbladet den 19/6. Klipp i HSC nr 524/67, flik 4. SÄPO. 
  
 136 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 gister 
 . I boken redovisades 32 fall där det misstänktes eller konsta- terats att personer nekats arbete eller avskedats på grund av perso- nalkontrollen. I mitten av december 1966 gjorde Kumm nya avslö- janden om säkerhetstjänstens övervakningsverksamhet och vilka kända personer som kunde återfinnas i registret. 
 303 
  
 Vänsterkritiken mot säkerhetspolisen under den första halvan av  
 1960-talet 
  hade således vid mitten av decenniet fått stöd i liberala och socialdemokratiska kretsar. 
 304  
 När SKP:s arbetsutskott den 4 maj 1964 fattade beslut om att rikta huvudangrepp mot säkerhets- polisens och militärens åtgöranden hade man möjligen inte räknat med denna framgång. 
 305  
 Att det inom vänstern fanns dylika för- hoppningar kan emellertid noteras. Med hänvisning till den danska kartoteksdebatten skrev Mendoza följande i tidskriften Zenit 1965: 
 Det är högaktuellt för vänstern i Sverige att få igång en kartoteksdebatt också i det här landet. För socialdemokratin borde det vara angeläget att göra sig av med ett gammalt odemokratiskt arv. Och när vänsterliberalerna är klara med de religiösa och sexuella frågorna går det kanske att få hjälp också från det hållet för ett anlopp mot ett av våra värsta tabun. 
 306 
  
 Vid slutet av år 1966 fanns det förutsättningar för att försöka skapa en organisatorisk plattform där personer från olika politiska läger 
  
 303 
  
 Aftonbladet den 19/6 samt  
  
 14-17/12 
  1966. Klipp i HSC nr 524/67, flik 4. SÄPO. Säker- hetspolisens utredning om vem som läckt uppgifterna till Kumm verifierar uppgifterna om att Watts, Larson, Sparks, Richardson m fl var registre- rade hos säkerhetspolisen (HSC nr 524/67, flik 4. SÄPO.). Det är således gåtfullt hur Vinge i sina memoarer kan beskriva Kumms avslöjanden på följande sätt: Ett uppmärksammat ex- empel på debatten kring Säpo:s register var när Aftonbladet 1966 i en artikel presenterade kändisar som fanns med i vårt register. Det var så befängt. Vi visste ju att det var fel. (Vinge, Wells (i samarbete med Serrano):  
 Säpochef  
  
 1962-1970. 
  
 (Stockholm 1988), s. 90). 
  
 304 
  
 I förordet till Diaz  Kennedy bok klargörs författarnas politiska ståndpunkter på följande sätt: Den åsiktsförföljelse vi båda starkt reagerat mot har främst riktat sig mot kommunisterna i vårt land. Somliga läsare har därav dragit slutsatsen, att vi själva skulle vara kommunister eller åtminstone kryptokommunister. Slutsatsen är grovt felaktig. Vi har båda närmat oss problemen från liberala utgångspunkter. I en liberal åskådning ingår åsiktsfrihet och tolerans som väsentliga element. Vilket däremot knappast kan sägas om den kommunis- tiska åskådningen. I varje fall har inte kommunisterna i de länder där de kommit till makten, visat några större sympatier för åsiktsfrihet. Diaz, Mccormick, Smith:  
  
 Säkerhets- polisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 (Göteborg 1966), s. 8. 
  
 305 
  
 SKP:s arbetsutskotts protokoll den 4/5 1964 (avskrift av Rhodes). VPK:s arkiv, A 3, vol. 7. ARAB 
  
 306 
  
 Vår folkhemliga polis av Mendoza i Zenit nr 2 1965. Fotostatkopia i bilaga till  
  
 Of- fentliga angrepp mot polisens särskilda verksamhet 
 . HSC 267/66. SÄPO. 
 137 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 tillsammans kunde driva frågan om större öppenhet kring säker- hetspolisens politiska övervakning av medborgarna. 
 Föreningen Sveriges Säkerhetsrisker 
 Med hjälp av överskottsmaterial från telefonavlyssningen av kom- munisternas partihögkvarter på Kungsgatan 84 kunde säkerhetspo- lisen i december 1966 övervaka hur två ledande företrädare för ny- vänstern inom SKP förberedde en s.k.  
 SÄPO-aktion. 
  Ett första steg i denna  
 SÄPO-aktion 
  var att samla in underskrifter av kända personer som var villiga att medverka i att ställa krav på regeringen att säkerhetspolisens registreringsverksamhet skulle upphöra. Från det kommunistiska ungdomsförbundet Demokratisk Ungdom (DU) hade det skickats ut cirkulärskrivelser och det fanns också uppgifter om att en av initiativtagarna till  
 SÄPO-aktion 
  i sällskap med en annan person besökt bl.a. Operabaren, där man visste, att skådespelare och andra kändisar vistades. 
 Enligt säkerhetspolisens telefonkontrolluppgifter blev emellertid den som sedan kom att bli det viktiga affischnamnet för denna opi- nionsrörelse - Webb - inte omedelbart kontaktad. Detta framkom i ett telefonsamtal mellan en av initiativtagarna och en journalist vid Aftonbladet den 23 december 1966. Den förstnämn- de - som enligt promemorian försiktigtvis förnekade, att aktionen hade direkt ursprung i Kungsgatan 84 - hade då blivit informerad om att Webb var intresserad av att medverka i SÄPO- aktion och lovat att kontakta Riggs per telefon.  
 307  
 Varför Mo- berg - som bara några månader tidigare i sitt förord i boken  
 Säker- hetspolisens hemliga register  
 framhållit vikten av att kritiskt granska säkerhetspolisen - inte omedelbart kontaktades är oklart. Möjligen var initiativtagarna tveksamma till att den antikommunistiske Mo- berg 
 308  
 skulle vilja medverka i en gemensam aktion med personer inom nyvänstern. När kontakten med Riggs etablerats visade denne emellertid stort intresse för att aktivt medverka i aktionen. I ett brev till en av initiativtagarna till  
 SÄPO-aktion 
  från Riggs fö- Ruiz en fastare organisatorisk form för verksamheten. 
  
 307 
  
 E Jung den 3/2 1967 /O Chambers 3:7003, löpnr 16, s. 899. SÄPO. 
  
 308 
  
 I ett radioprogram angående aktionen yttrade Riggs följande:  Jag är med i aktionen just för att beröva kommunisterna ett argument. Jag är antikommunist. Snabbprotokoll från inslag i Bakom rubrikerna, Sveriges Radio den 20/1 1967. JWK 3:7003, löpnr 16, s. 899/12. SÄPO. 
  
 138 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Jag tillåter mig föreslå en utvidgning av aktio- nen mot SÄPO. Hur vore det om vi alla, som står i de misstänktas förbrytarregister, bildade en förening, RIKSFÖRENINGEN SVERI- GES SÄKERHETSRISKER MPA (med per- sonligt ansvar). Vi kunde ju hålla konstitue- rande sammanträde på konserthuset med upp- trädande av alla medregistrerade skådespelare och skådespelerskor och sångerskor och TV- män etc. Och vi är ju inalles 300 000, så om var och en betalade 3 kronor i inträdesavgift så skulle vi genast få en kampfond på nära en mil- jon kronor att satsa på SÄPO:s avskaffande. 
 309 
  
 I linje med detta förslag anskaffades ett särskilt postfack för  
 SÄPO-aktion 
  och det bestämdes att den av Riggs föreslagna fö- reningen skulle bildas i samband med ett opinionsmöte i ABF- huset på Sveavägen den 1 februari 1967. En av dem som engagerat sig i saken och vars personalkontrollärende hade tagits upp i boken 
 Säkerhetspolisens hemliga register  
 hade enligt säkerhetspolisens tele- fonkontrolluppgifter ställt sig mycket entusiastisk inför det fort- satta kampanjarbetet: 
  
  nu skall vi leta upp varenda  
 dj-a 
  kapten, som blivit förbigången, och det är rätt många. 
 310 
  
 I  
 SÄPO-aktions 
  första och enda publikation  
 SÄPO-nytt 
  som gavs ut i början av 1967 redovisades protestskrivelsen till Cline samt de mest namnkunniga av de 500 personer som skrivit under den. Att  
 SÄPO-aktion 
  hade ett brett stöd i opinionen kan konsta- teras då, förutom Webb, bl.a. Alvarado, Hogan, Brown, Armstrong och Mccoy Oconnor återfanns bland namnen. Protestskrivelsen som, enligt Tidsignal, vid överlämnandet till Cline i slutet av januari 1967 hade 600 namnunderskrifter framställde tre krav: 
  
 309 
  
 Brevet citeras av säkerhetspolisen i en promemoria som består av överskottsuppgifter från telefonkontrollen. E Jung, 21/12 1966. JWK 3:7003. löpnr 16, s. 899. SÄPO. 
  
 310 
  
 Ibid. 
  
 139 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 1. 
  
 att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning med repre- sentanter för samtliga i riksdagen företrädda partier med uppgift att granska SÄPO:s verksamhet; 
  
 2. 
  
 att den parlamentariska utredningens rapport framlägges i en bok; 
  
 3. 
  
 att SÄPO:s register över socialdemokrater, kommunister, syndi- kalister, inom fredsrörelsen verksamma och andra omedelbart där- efter förstöres i närvaro av den parlamentariska utredningens leda- möter. 
  
 311 
  
 Som planerat hölls ett möte för bildandet av Föreningen Sveriges Säkerhetsrisker den 1 februari 1967. 
 312  
 Enligt ett tidningsreferat från det välbesökta mötet hade det bildats en interimsstyrelse i vil- Perez bl.a. Riggs ingick. 
 313  
 Det visade sig dock vara svårt att hålla föreningen vid liv. Vid det första (som möjligen också var det sista) sammanträdet den 21 mars 1967 hade skaran av intresserade mins- kat till mellan 50 och 70 personer och delar av den styrelse som då konstituerades var inte ens närvarande. 
 314  
 Av SÄPO:s klippsamling att döma var tidningarnas intresse för sammanträdet lågt. I en notis i Svenska Dagbladet konstaterades emellertid att den icke närva- rande Webb valdes in i föreningens  
 14-mannastyrelse 
  tillsammans med bl.a. fil Rivera, advokat  
 Patel, f.d. förbundsordföranden i Republikanska klubben Vargas samt redaktörerna Keller och Mendoza. 
 315  
 Noteringar om fler föreningssammanträden saknas i säkerhetspoli- sens arkiv. 
 Av uppgifterna i säkerhetspolisens telefonkontrollrapporter att döma var det emellertid svårt att hålla ihop föreningen. Enligt en 
  
 311 
  
 SÄPO-nytt 
  
  nr 1 1967 (ansv. utg. och red. Jones, DU) samt Tidsignal nr 5 (1- 7/2 1967). JWK 3:7003, löpnr 16, s. 890 och 899. SÄPO. 
  
 312 
  
 Omgivningarna runt  
  
 ABF-huset 
  och mötet där det uppskattades att 600 personer deltog övervakades av fyra anställda vid säkerhetspolisen och de deltagare som kändes igen notera- des (ca 60 st). I övervakningspromemorian återges emellertid inte vad som sades på mötet. Det noteras dock att s.k. provies hade gatuteater före mötet med säkerhetspolisen som tema (man ropade högljutt rysk agent m.m. samt förföljde ibland dem, som försökte undkom- ma) samt att mötet avslutats något tumultartat då provies av någon anledning blivit miss- nöjda med Schmidt sätt att leda mötet.  
 PM ang iakttagelser i samband med bildandet av FÖRENINGEN SVERIGES SÄKERHETSRISKER onsdagen den 1 februari 1967 i Z- salen,  
  
 ABF-huset 
  
 samt  
 Förteckning över igenkända personer vid bildandet av Föreningen Sveri- ges Säkerhetsrisker  
 av L G den 3/2 1967. JWK 3:7003, löpnr 16, s.  
 899/2-5. 
  SÄPO. 
  
 313 
  
 Ny Dag nr 6  
  
 (10-16/2 
  1967). Klipp i JWK 3:7003, löpnr 16, s. 916. SÄPO. 
  
 314 
  
 Säkerhetspolisen kunde endast räkna till femtio personer men enligt pressuppgifter var det 70 närvarande. Två säkerhetspoliser övervakade mötet. Övervakningen inskränktes dock till att notera tidigare kända personers närvaro.  
  
 PM ang Riksföreningen (sic) Sveriges säker- hetsriskers möte i  
  
 ABF-huset 
  
  tisdagen den 21/3 1967.  
 22/3 1967 av Cole 3:7003, löpnr 16, s. 899/22. 
  
 315 
  
 SvD den 22/3 1967. Klipp i akt nr 3:7003, löpnr 16, s. 899/67. SÄPO 
  
 140 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 promemoria upprättad inom säkerhetspolisen hade en av initiativ- tagarna till  
 SÄPO-aktion 
  inför det konstituerande sammanträdet haft uppenbara svårigheter att engagera den syndikalistiske redak- tören Keller i styrelsen. 
 Sastamoinen var ytterst tveksam inför företeel- sen (föreningen). Själva ändamålet var helt i linje med hans egen uppfattning men han var inte tilltalad av tanken på att kampanjen fördes från kommunisternas sida. I sammanhanget pekade han på, att i kommuniststyrda länder bedrivs ju både åsiktsregistrering och åsiktsför- följelse och att kommunisterna här intar en annan ståndpunkt haltar i den demokratiska logiken. 
 316 
  
 I säkerhetspolisens PM noteras vidare att initiativtagaren framhållit för Sastamoinen att det inte var någon kommunistisk rörelse vilket bevisades av att Webb ingick i interimsstyrelsen. 
 317  
 I en annan promemoria, upprättad på hösten 1967, konstaterades att initiativtagaren hade påtagliga besvär med att få ihop en funk- tionsduglig styrelse i föreningen. 
 Själv tänker han inte ingå i den utan som kom- munistisk representant ämnar han föreslå en ombudsman i en fackförening. 
 318 
  
 I säkerhetspolisens ärende om Föreningen Sveriges Säkerhetsrisker upphör rapporteringen med en promemoria om försöken att hålla föreningen vid liv på hösten 1967. 
 319  
 Även om föreningen inte blev långlivad visar den stora uppslutningen vid det första mötet att frå- gan om säkerhetspolisens verksamhet och personalkontrollen en- gagerade inflytelserika personer i olika politiska läger. Hur reger- ingen lät sig påverkas av den kritiska opinionen skall jag återkomma till nedan. 
  
 316 
  
 E Jung den 1/3 1967, O L. JWK 3:7003, löpnr 16, s. 899/26. SÄPO. Att även Diaz hade denna syn på de kommunistiska staterna framgår av hans insändare Rosario och Säpo i Arbetet den 10/2 1967. P 7304, löpnr 1, s. 65. SÄPO. 
  
 317 
  
 E Jung den 1/3 1967, O L. JWK 3:7003, löpnr 16, s. 899/26 
  
 318 
  
 E Dufva 26/9 1967, O L. JWK 3:7003, löpnr 16, s. 899/27. SÄPO. 
  
 319 
  
 Ibid. 
  
 141 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Säkerhetstjänsternas reaktion på kritiken 
 För de militära och polisiära myndigheterna var den kritiska opini- onen under  
 1960-talet 
  ett stort orosmoment. På hösten 1964 upp- rättade försvarsstabens Grupp B den första rapporten om den kri- tik som riktades mot säkerhetspolisen. Enligt rapporten ingick de kritiska artiklarna i en sovjetisk propagandaoffensiv som igångsatts inför Reyes statsbesök i Sverige 1964. I denna propaganda- kampanj, som betecknades som noggrant planerad och systema- tiskt genomförd, hade Grupp B identifierat tre huvudteman. För det första skulle Sovjetunionens kommunistiska system beskrivas som ett mönstersamhälle präglat av stora framsteg. För det andra skulle de skandinaviska socialdemokratiskt styrda länderna kritise- ras och för det tredje skulle Sovjetunionen och de socialistiska sta- terna framhållas som garanter för freden. Kritiken mot säkerhets- polisen ingick i det andra temat. Grupp B framhöll att det ungefär samtidigt i hela Skandinavien hade påbörjats debatter om säker- hetspolisens register. Sedan januari 1964 hade säkerhetspolisens re- gister debatterats i både Danmark och Norge. Den danska debatten var enligt Grupp B en av de hetaste debatterna på lång tid och i Norges fall noterades att säkerhetstjänsten karaktäriserats som en av  
 NATO-medlemskapets 
  värsta konsekvenser. I Sverige ex- emplifierades kritiken med bland annat de ovan nämnda artiklarna av Brooks, Mendoza och Mcneil. 
 320  
 När denna rapport översänts till säkerhetspolisen gav den då nytillträdde av- delningschefen Young bearbetningsroteln i uppdrag att sam- manställa alla tecken som tyder på fjärrdirigering i syfte att an- gripa den särskilda polisverksamheten. I juli 1965 kunde resultatet presenteras i en rapport benämnd  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten 
 . I rapporten refererades de artiklar där säkerhetspolisen kritiserades samtidigt som angriparna pre- senterades bl.a. med hjälp av noteringar i säkerhetspolisens register. 
 [Angriparna] representerar olika politiska upp- fattningar. Tonen är frän, journalistiskt schw- ungfull och ofta raljant. Gemensamt för dem alla är att de baserar sina angrepp mera på tro än på vetande. 
 321 
  
 320 
  
 Den ryska propagandan inför ministerpresident Reyes besök i Skandinavien sommaren 1964.  
  
 Rapport från AA (avskrift) , tid: sept 1964 (källa: Stevens). Bilaga till  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten.  
 G F 19/7 1965. HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 321 
  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten.  
  
 G F 19/7 1965. HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 142 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Även om någon fjärrdirigering, som Vinge särskilt frågat efter, inte kunde konstateras fann författaren anledning att påminna om hur SKP tidigare förberett sig för att angripa säkerhetspolisen. Han redogjorde därför för en tillförlitlig uppgift om att det vid andra världskrigets slut framförts en begäran från SKP till  
 GRU-kader- 
  arbetaren och ambassadtjänstemannen Washington om att hans illega- la samarbete med de svenska kommunisterna skulle avbrytas då partiet skulle inleda en propagandaoffensiv mot säkerhetstjänsten och inte ville riskera kompromettering. 
 322  
 Denna uppgift liksom re- feraten av artiklarna och presentationerna av angriparna återkom i en promemoria om samordnade angrepp mot säkerhetstjänsten av förste kriminalassistent T H ett drygt halvår senare. Inte heller här kunde det presenteras några bevis för att angreppen styrdes av främmande makt. 
 Den kritik som riktats mot säkerhetstjänsten passar emellertid in i den kända kommunistis- ka taktiken att genom olika aktioner försöka undergräva förtroendet för det rådande sam- hällssystemet, och därför kan angreppen möjli- gen ha ett samband eller vara inspirerade ut- ifrån. 
 323 
  
 Enligt Armstrong passade kritiken mot säkerhetspolisen in i ett mönster av kommunistiskt undermineringsarbete där målet var att und- ergräva förtroendet för den bestående samhällsordningen och rase- ra - för att tala deras eget språk - det kapitalistiska samhället. 
 Studerar man den kommunistiska aktiviteten finner man ofta att de mest förbittrade angrep- pen ständigt riktas mot företrädare för samhäl- lets grundpelare som exempelvis religionen, moralen, rättsväsendet, ordningsmakten och försvaret. 
 324 
  
 322 
  
 Ibid. 
  
 323 
  
 PM. Samordnade angrepp mot säkerhetstjänsten.  
  
 av T H i februari 1966. JWK 3:7003, löpnr 12, s. 622. SÄPO. 
  
 324 
  
 Ibid 
  
 143 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 För säkerhetspolisen var det således självklart att placera in kritiken i ett resonemang baserat på föreställningar om den sovjetkommu- nistiska hotbilden. I sammanhanget kan det vara värt att notera att det på samma uppslag som Matthews artikel Bryan och säkerheten i Clarté nr 4 1963 publicerades ett upprop mot att det utdömdes dödsstraff i Sovjetunionen. 
 325  
 Att detta möjligen kunde utgöra ett motargument mot fjärrstyrningshypotesen uppmärk- sammades emellertid varken av Grupp B eller säkerhetspolisen. 
 Försvarsstaben och säkerhetspolisen var inte omedvetna om att kritiken mot säkerhetstjänsten även hade stöd i  
 icke-kommunist- 
  iska samhällsgrupper. I den ovannämnda Grupp  
 B-rapporten 
  kon- stateras att den ryska propagandan spänner över alla områden och att responsen är förvånansvärt stor i de mest skilda samhällsgrup- per och säkerhetspolisen konstaterade att angriparna  
 [---] 
  repre- senterade olika politiska uppfattningar. 
 326  
 De flesta av kritikerna var dock sedan länge kända för säkerhetspolisen för sitt vänsteren- gagemang. Därvidlag utgjorde Jones ett undantag även om det sedan tidigare fanns viss information om honom i form av tidigare korrespondens och en rapport från disputationen 1954. 
 327 
  
 Samma dag som tidningarna publicerat artiklar om Moreno  
 JO-anmälan 
  i januari 1965 ringde Young till Malmösektionen för att be dem inhämta uppgifter om Moreno ev. samröre med kommunismen. En vecka därefter anlände de efterfrågade uppgif- terna från kriminalkommissarie B i Malmö. Från en förtrolig upp- lysare hade då inhämtats att inget som helst samröre med kom- munismen (och ej heller nazismen) kunde konstateras i Moreno fall. 
 Sagesmannen håller för otroligt att R skulle vara vän med kommunistledaren Hardy Her- 
  
 325  
 Uppropet hade följande lydelse: Till Mooney, 
 Enligt uppgifter i den svenska pressen har under den senaste tiden ett flertal dödsdomar av- kunnats i Sovjetunionen. Vi vill till Mack, Taylor, framföra vår uppfattning att dödsstraffet är barbariskt och dessutom verkningslöst som medel i rättsvårdande syfte. Vi uttrycker därför förhoppningen att Ni vidtager åtgärder för att förhindra ytterligare döds- domar i Sovjetunionen. undertecknat av Sutton (ordf i Stockholms Clartésektion), Walker (sekreterare i Antifascistisk samling), Conrad (centralstyrelseleda- mot i Svenska Clartéförbundet), Jones (sekr i kommittén mot nynazism och rasfördomar), Lopez (ordf i kommittén mot nynazism och rasfördomar), Gonzales berg (styrelseledamot i Internationellt forum) samt Sköld Miller (ordf i svenska Clartéförbundet). Det angavs vidare att uppropet telegraferats den 4/6 1963. Fotostatkopia i HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 326 
  
 Den ryska propagandan inför ministerpresident Reyes besök i Skandinavien sommaren 1964.  
  
 Rapport från AA, tid: sept 1964 (källa: Stevens) samt  
 PM ang offentliga angrepp mot den särskilda polisverksamheten.  
 G F 19/7 1965. HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 327 
  
 Thompson till N Andermark den 15/5 1954. P 7304, löpnr 1, s.  
  
 2-3. 
  SÄPO. 
 144 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 mansson, vilket R hävdat i en tidningsartikel (bil.1). Det är nog endast fråga om ett tale- sätt från R:s sida. 
 328 
  
 Diaz politiska inställning beskrevs istället som Manchester- liberal i detta ords gamla betydelse där särskilt individens frihet i förhållande till staten poängterades. Det hade inte kunnat faststäl- las om han var medlem i högerpartiet eller något annat politiskt parti. 
 329  
 Även Grupp B engagerades för att inhämta uppgifter om Moreno politiska åsikter. I början av februari meddelades Vinge därifrån att det inte fanns någon anledning att tro att R. själv skul- le vara vänsterinriktad utan tvärtom talar allt för en rakt motsatt uppfattning. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att ingenting har framkommit som tyder på att anmälan ej till- kommit s.a.s. på eget initiativ i idealistisk och vetenskaplig nit. 
 330 
  
 Diaz passade således inte in i säkerhetstjänsternas gängse bild av var på den politiska skalan de främsta kritikerna kunde återfin- nas. 
 När Diaz på våren 1966 återigen gjorde sig påmind genom sina mot personalkontrollen starkt kritiska artiklar i Dagens Nyhe- ter fann emellertid säkerhetstjänsterna ingen anledning att försöka se några politiska nyanser i kritiken. Istället stämplades all kritik mot säkerhetstjänsten som illvilligt inriktad på att förändra den rå- dande samhällsordningen. Debattörerna ansågs - medvetet eller omedvetet - gå kommunisternas ärenden. Säkerhetstjänsternas svå- righeter att acceptera  
 1960-talets 
  föränderliga politiska klimat åskådliggörs i en  
 IB-rapport 
  som upprättades några dagar efter det att Diaz publicerat sin första mot säkerhetstjänsten kritiska 
  
 328 
  
 Anledningen till att Moreno eventuella vänskap med den kommunistiske partiledaren aktualiserats var att Diaz i debattinlägget Konsumentupplysning och storfinans i Syd- svenska Dagbladet den 19/1 1965 hänvisat till Friedman bok  
  
 Kennedy och storfinans 
 . Sä- kerhetspolisen hade då särskilt noterat följande formulering: jag har av min vän Mcmahon fått hans böcker. Krkom B till Avdelningschefen Young den 28/1 1965 (med tidningsklipp (bil.1)). P 7304, löpnr 1, s.  
 2-3. 
  SÄPO. 
  
 329 
  
 Ibid. 
  
 330 
  
 Beträffande Fil Rivera  
  
 [---] 
  och hans anmälan till JO angående lagligheten av registerföring av vissa extremistgrupper. Rapport från källa Stevens (originalrapporten (med Vinges signatur) bifogad). P 7304, löpnr 1, s. 11. SÄPO. 
 145 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 artikel i DN i maj 1966. 
 331  
 Enligt denna rapport hade DN - som under Young ledning tidigare fungerat som en stöttepelare för säkerhetstjänsternas övervakning av kommunister - tillsammans med Expressen under  
 1960-talet 
  undergått en markant politisk omorientering. Kursomläggningen hade enligt IB under chefredaktörerna Adams och  
 Mendez på ett försåtligt sätt stegvis genomförts sedan 1962. 
 Förändringarna skedde till en början i en för- siktig, trevande form, uppenbarligen för att icke framkalla undran och motvilja bland läse- kretsen och de egna medarbetarna. 
 332 
  
 Enligt IB fanns det åtskilliga bevis för att DN närmat sig kommu- nismen. Ett av dessa var att tidningen publicerat artiklarna av Ry- denfelt under våren 1966. 
 Dagens Nyheter publicerade den 5 och 6 maj 1966 två artiklar av fil Rivera, Lund, vilka rubricerades Hemliga polisens hemliga register samt Åsiktsfrihet och åsiktsbrott i Sverige. Vid det andra publiceringstillfället åt- följdes Moreno i typiskt kommunistinspire- rad stil hållna angrepp på den svenska säker- hetstjänsten av en redaktionell uppmaning Allen rubriken Till läsarna, av vilket det egent- liga syftet klart framgår, nämligen att publice- ringen av ifrågavarande artiklar innebär inled- ningen till en brett upplagd kampanj, vars mål endast kan vara att undanröja risken för upp- täckt av personer, engagerade i samhällsfarlig verksamhet av kommunistisk typ. Den 6 maj kompletteras för övrigt själv bedömningen att tidningen är ute i ärenden att undergräva all- mänhetens förtroende för samhällsinstitutio- 
  
 331 
  
 I juli 1965 slogs Grupp B samman med  
  
 T-kontoret 
  och den nya organisationen kom där- efter att kallas IB. 
  
 332 
  
 Kelley rapport utan titel den 12/5 1966 med följande text på försättsbladet: Ärade Clayton, här uppsatsen vi talade om. För Ditt bruk! Handslag Galvan 17.5.66. Rapporten distribuerades till försvarsstabschefen  
  
 Johnson och Young  
 (ReevesAlm- grens arkiv, vol. 46. KrA. Vinges exemplar återfinns i ärende HSC 257/66. SÄPO). Se även  
 Angrepp mot säkerhetstjänsten  
 den 4/11 1966. Fst/Säk I, Perez. JWK 3:7003, löpnr 18, s. 1059/1. SÄPO. 
 146 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 nerna genom att på samma sida där Moreno andra artikel och uppropet till läsekretsen in- förts även publicera ett upprop till bidrag till avslöjande av missförhållandena vid mental- sjukhusen i Sverige. Publiceringen av dylika appeller hade varit otänkbar i Dagens Nyheter före kursomläggningen. 
 333 
  
 Att det hade uppstått en icke oansenlig klyfta mellan Dagens Ny- heters och säkerhetstjänsternas uppfattningar om vilka hot som riktades mot den svenska samhällsordningen blev allt tydligare un- der år 1966. Den 5 juni 1966, bara några dagar efter det att IB kon- staterat att DN var ute i ärenden att undergräva allmänhetens för- troende för samhällsinstitutionerna, ironiserade DN:s ledarsida över den av ÖB utfärdade handboken i säkerhetstjänst  
 Maskerad front 
 . Särskilt intressant var enligt DN avsnittet om subversionen dvs. den verksamhet som enligt  
 Maskerad front  
 syftade till att i fred omstörta vårt samhälle - att åstadkomma en revolution utan öppet våld för att ersätta vårt samhällssystem med angripa- rens. 
 334  
 Genom att citera valda delar av handboken ville tidningen påvisa överdrifterna i den militära hotbilden och avslutningsvis konstaterades följande: 
 På en punkt har generalerna säkert tänkt allde- les rätt: de flesta människor tror förmodligen inte att folk på gatan och arbetsplatsen är fem- tekolonnare och subversiva agenter i det hem- liga krigets tjänst. Och säkert skulle denna tendens att tro alla om gott övervinnas om människor läste handboken i säkerhetstjänst. Då fick de säkert upp ögonen för all undergrä- vande verksamhet och lärde sig hur misstänkt allting egentligen är. 
 335 
  
 I början av juni 1966 behandlades säkerhetstjänsternas hotbilder återigen i skämtsamma ordalag av Dagens Nyheter. Denna gång var det säkerhetspolisens byråchef Simpson som stod i fokus. 
  
 333 
  
 Ibid. 
  
 334 
  
 MASKERAD FRONT. Handbok i säkerhetstjänst (H säk).  
  
 1964 års upplaga. ÖB Fst/In nr H 804 12/10 1964, Dickerson Rapp och  
  
 Kramer. 
  
 335 
  
 Citerat ur Diaz, Mccormick, Smith:  
  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 (Göteborg 1966), s.  
 94-95. 
  
 147 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Hicks hade i ett föredrag vid Östergötlands läns polistekniska förenings årsmöte i Linköping i början av juni 1966 talat om ämnet kompromettering som ett medel att värva agenter för spioneri och subversiv verksamhet. Där hade han med hänvisning till aktuella spionfall berättat om hur öststaternas underrättelsetjänster genom att fotografera västerlänningars sexualexcesser vid resor bakom järnridån värvade spioner. Hicks gick också till angrepp mot de s.k. abortresorna till Polen som åtskilliga svenska kvinnor tving- ats till på grund av den svenska abortlagstiftningen. Enligt Allen son kunde den polska underrättelsetjänsten UB utnyttja sin känne- dom om vilka flickor som gjort abort i Polen i utpressningssyfte om kvinnan någon gång i framtiden fick en position i samhället där de kunde verka som betydelsefulla agenter. 
 336 
  
 Vad DN ansåg om Burns förmaningar framgick av en leda- re den 5 juni 1966: 
 Tyvärr är det inte ens så lyckligt, som man kunde tro av Henderson inlägg, att man riskfritt kan turista i sydlig eller västlig rikt- ning. Även från dessa länder har sexorgier, agenter, provocerande pinsamma situationer, avlyssningar och dokumenteringar med tekni- kens medel inrapporterats. Och i den mån öst- staternas spionpoliser efter den senaste aukto- ritativa maningen från Linköping får se sina länder helt övergivna av svenska turister är de säkert förslagna nog att börja jaga oss på Mal- lorca, i London, i Köpenhamn. Vad skall en är- lig svensk som inte vill förråda sitt land egent- ligen göra inför alla stämplingar mot hans ka- raktär, vilja motståndskraft, rätta sinnelag? ... 
 Eventuellt skulle man kunna tänka sig att en- dast ge pass åt person som är känd för att vilja vara svensk till sinnes, för att citera en annan värmande formulering i H Säk [Maskerad Front. UE]. 
 337 
  
 336 
  
 Kompromettering i spionagets tjänst.  
 av Simpson, våren 1966  
 (s.3-4 
  och 8). HSC nr 344/65. SÄPO. 
  
 337 
  
 Man kan inte vara nog säker ledare i DN den 5/6 1966. HSC nr 344/65. SÄPO. Ryden- felt, Mccormick, Smith:  
  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsför- följelse.  
 (Göteborg 1966), s. 100. 
 148 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Med tanke på den, enligt DN, starkt överdrivna hotbilden som pre- senterats av Hicks fanns det anledning ifrågasätta omdömet hos säkerhetspolisens personal. 
 Allvarligt talat är det på tiden att allmänheten får någon liten information om hur och efter vilka riktlinjer, ideologier och inte minst prin- ciper för personalrekrytering som säkerhets- tjänsten arbetar. 
 338 
  
 DN menade att var en elementär psykologisk sanning att olika personlighetstyper fördelade sig efter en skala av mer eller mindre  
 auktoritärt-misstänksamma-rigida 
  och att det för dem som ham- nade högt på denna skala inte torde finnas någonting i samhället som inte borde betraktas med misstänksamma ögon. Att dylika personer återfanns inom säkerhetspolisens personal samt att yrkes- atmosfären förstärkte tendensen att ana ugglor överallt hölls för sannolikt. 
 Men då måste man vara på sin vakt mot faran att glida ut i en gränslös misstänksamhet som vållar enorma bevakningsproblem och tvingar nätet bli så grovmaskigt att det inte fångar så mycket; och på vakt mot den naturligaste och allvarligaste faran för alla organisationer som arbetar för ädla målsättningar utan insyn och kontroll i en tuff yrkesatmosfär - känslan av att ändamålet helgar vilka medel som helst. Det gör det inte, inte ens för säkerhetstjänsten. 
 339 
  
 Byråchefen Hicks som i ett föredrag i december 1965 beklagat sig över att vissa skribenter - s.k. radikaler gör sig lustiga över sä- kerhetstjänstens sätt att arbeta varvid de särskilt skjuta in sig på re- gistrerandet av personer som betraktas som säkerhetsrisker torde inte ha blivit särskild förvånad över kritiken. 
 340 
  
 Svårigheterna att få den svenska opinionen att inse allvaret i det kommunistiska hotet var ett genomgående tema i den personligt 
  
 338 
  
 Ibid. 
  
 339 
  
 Ibid. 
  
 340 
  
 Svensk säkerhetstjänst och säkerhetsproblem. Föredrag hållet av Allen inför Södermanlands polistekniska förenings möte i Strängnäs den 16/12 1965. HSC nr 344/65. SÄPO. 
  
 149 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 präglad historiken  
 Angreppen på säkerhetstjänsten sedda mot bak- grunden av kommunismens frammarsch i Sverige  
 som Hicks skrev på hösten 1966 och som lånades ut till försvarsstabens säker- hetsavdelning för läsning. För Hicks var den situation som uppstod vid mitten av  
  
 1960-talet 
  
  inte ny. Han påpekade att det även under perioden  
  
 1945-1951 
  
  - då det inte avslöjades några större spionaffärer - funnits många som tvivlat på att det bedrevs spione- ri och mullvadsarbete i Sverige. 
  
 En känd professor och riksdagsman tillät sig en hånfull anmärkning omkring 1950. Finns det verkligen spioner i Sverige, frågade han en av säkerhetstjänstens unga män. 
 341 
  
 När det under de följande åren avslöjades två stora spionaffärer med Arnold och Brown som huvudpersoner hade emellertid tvivlarna - enligt Hicks - fått svar på tal. 
 Återigen vaknade svenska folket upp ur sin ljuva sömn. Säkerhetstjänsten var kanske en nyttig brandförsäkring. 
 342 
  
 De följande årens avslöjade fall av tjeckiskt och sovjetiskt spioneri gjorde sitt till för att beredskapen skulle hållas hög. Men enligt Hicks fanns det fortfarande personer som inte var tillräckligt övertygade om det sovjetiska hotet när - det för Sveriges del mest skakande beviset på kommunisternas aktivitet - Hernandez ren uppdagades. 
 Tidigare hade mången trosviss förklarat: Icke skall väl någon vettig människa vilja påstå, att Sovjetunionen har några spionageavsikter mot Sverige. Vad kan väl Sverige ha av intresse för en sådan högt utvecklad industrination som Sovjetunionen? 
 343 
  
 Inte ens då hade emellertid dessa personer låtit sig övertygas. 
  
 341 
  
 Angreppen på säkerhetstjänsten sedda mot bakgrunden av kommunismens frammarsch i Sve- rige  
  
 av Simpson den 23/11 1966 (sign av PG Vinge), s. 8. HSC nr 540/67. SÄPO. 
  
 342 
  
 Ibid. 
  
 343 
  
 Ibid. 
  
 150 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Men efter Collins avslöjande? Då måste väl även den mest tvivlande, den mest överty- gade kommunistiske medlöparen ha insett, att kommunismen aldrig ger upp världsherraväl- destanken? Davis, så lätt går ej tron på kommu- nismen bort ur enfaldiga sinnen. 
 344 
  
 Även om det, enligt Hicks, fanns de som hade egen tanke- förmåga och tagit avstånd från kommunismen fanns det alltför många som kunde betraktas som politiskt opålitliga; förutom de trångsynta, de verkligt ortodoxa och bland de unga, som icke har med egna ögon sett kommunismens illdåd och falskhet, är det många, som naivt trohjärtat är kommunister och medlöpare, omed- vetna eller medvetna. Den politiska nyorientering som det svenska kommunistpartiet inlett under Williams ledning satte Hicks föga tilltro till. Partiets förklaring om att det stod obe- roende till Sovjetunionen skulle endast betraktas som en taktisk manöver. 
 Kan man icke vinna makten med våld får väl ändamålet Johnson medlen och varför då icke till- gripa det medel, som varit kommunismens mest utnyttjade kännemärke - list? 
 345 
  
 Möjligen kunde Hicks tänka sig att partiordföranden Brennan var ärlig när han sagt sig ha tagit avstånd från stalinismen. Men detta fick absolut inte betyda att vaksamheten mot kommu- nisterna kunde upphöra. Inte minst med tanke på att det inom en nära framtid kunde förväntas att Rosario skulle få lämna ifrån sig makten i partiet till betydligt farligare personer som återfanns inom den Kinavänliga falangen. I Burns framtidsscenario kunde en sådan utveckling te sig minst sagt oroväckande. 
 Redan nu börjar  
 Mao-ismen 
  göra sig pinsamt påmind - och även här i Sverige sticker den upp huvudet med Ferrell i Uppsala och Medina och den gamle veteranen Porter. Tanken måste då gå tillbaka till Blackburn som fick finna sig i att släppa makten 
  
 344 
  
 Ibid. 
  
 345 
  
 Ibid, s. 14. 
  
 151 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 ifrån sig och sedan söka stöd och tröst ett stycke till höger. Det synes högst antagligt, att Rosario får röna samma öde som Smith, och då blir det kring Ferrell och Medina, som skarorna fylka sig. ... En slap- pad vaksamhet och februarikuppen 1948 i Prag kan upprepas. Jag tror icke, att man måste vara begåvad med någon skarp siarblick för att pro- fetera, att Sverige inom de närmsta åren kom- mer att få uppleva heta duster med orosele- ment. Industrin börjar lida av avsättningssvå- righeter för produkterna; importöverskottet ökar och arbetslösheten kan snart vara ett full- bordat faktum. Vad blir följden? Vad gör de utländska arbetarna, om de icke får arbete? Vad gör svenskarna, om inkomsterna börjar sina? Hur många människor sitter inte redan nu med för stora hyror? En svårartad arbetslöshet ger anledning till missnöje och oroshärdar börjar uppstå. Då har kommunismen just den gro- grund, som Morris och andra världsrevolutionä- rer drömt om som idealet för det kommunis- tiska maktövertagandet. 
 346 
  
 Den liberala kritik som bl.a. Jones riktat mot säkerhets- polisens registreringsverksamhet och dess medverkan i personal- kontrollen var enligt Hicks synsätt helt obegriplig. 
 När Diaz nu gör sitt bästa för att miss- tänkliggöra den svenska säkerhetstjänsten och citerar fall, där folk, som varit anställda vid po- lisen eller sökt till polisen, icke fått vara kvar eller kunnat få anställning, synes han vilja för- fäkta den tanken, att en person som antingen har överbevisats om att han var kommunist el- ler med skäl kunde misstänkas vara kommu- nist, skulle få tjänstgöra i en kår, som har att verkställa den lagliga regeringens och riksda- gens vilja. Man frågar sig, hur långt Moreno tankeförmåga sträcker sig. 
 347 
  
 346 
  
 Ibid, s.  
  
 14-15. 
  
 347 
  
 Ibid, s. 12. 
  
 152 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Någon anledning att vädra missnöje med regeringens handläggning av kritiken mot säkerhetspolisen fann emellertid Hicks inte. Garcia Cline hade under hela efterkrigstiden, enligt Hicks, klart visat att han stod på säkerhetspolisens sida. Detta hade skett då det under våren 1945 höjts röster för att säkerhetspolisen skulle avskaffas efter krigsslutet. 
 Den som främst trädde i bräschen och slog ett slag för säkerhetstjänstens fortsatta bestånd var statsministern Bush, som inför ett studentauditorium tog säkerhetstjänsten i för- svar och gav kritikerna en hälsosam avbas- ning. 
 348 
  
 Med tillfredsställelse noterade Hicks att denna fasta attityd även intagits 1966. 
 Senast den 17 november 1966 uttalade sig statsminister Cline med fasthet inför ett studentforum. Det är tredje gången så sker. Med sin långa statsmannaerfarenhet har han klart för sig, att demokratien måste ha något slag av stödtrupp, om den skall klara sig. Där- för har han tre gånger sedan 1945 förklarat, att det måste finnas ett organ, som ser upp med de element, som trots sin minoritet vill erövra makten, vilken de insett att de icke kan få utan våld, något som gång på gång dokumenterats. 
 Skriket från  
 radikal-radikalerna 
  om faran av att säkerhetstjänsten för register över nationellt opålitliga personer har genom statsministerns orädda förklaringar dämpats, och även en så- dan man som Diaz borde kunna inse, att hans halsstarrighet icke tjänar nationens intres-  
 se. 
  
 349 
  
 Än så länge fann således Hicks inte anledning att tvivla på att säkerhetspolisen skulle få det stöd den behövde från regeringens 
  
 348 
  
 Ibid, s. 6. 
  
 349 
  
 Ibid, s. 15. 
  
 153 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 sida. Att kritikerna skulle få stöd i det pågående arbetet inom den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären tycks heller inte ha oroat honom. 
 Den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären 
 Som nämndes i inledningen kom den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären att ägna en stor del av sitt arbete åt säkerhets- polisens politiska övervakning och dess betydelse för personalkon- trollen. 
 350  
 För riksdagsmännen i nämnden torde det ha varit en de- likat fråga om de skulle ta hänsyn till den kritiska opinionen eller om kritiken skulle avfärdas. När nämnden valde det senare alterna- tivet hade de god hjälp av de ovannämnda analyserna om angrepp- en på säkerhetstjänsten som de fick sig tillsända av säkerhetspolis- en. 
 351  
 Liksom säkerhetspolisen hade den parlamentariska nämnden föga förståelse för den kritik som framförts mot säkerhetspolisen. Med hänvisning till att det i tidningsartiklar ironiserats över att ut- landsresor antecknas i registret påpekade nämnden i sitt betän- kande  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor  
 att uppgifter om dylika resor i kombination med andra omständigheter kunde vara av vikt för säkerhetspolisens verksamhet. Den tillbakavisade också påstå- enden om att republikaner och syndikalister kunde återfinnas i re- gistret. I ett särskilt kapitel som behandlar debatten om säkerhets- tjänsten avvisar nämnden stora delar av angreppen med att dessa varit ovederhäftiga eller helt saknat underlag. 
 Det kan tyvärr antagas, att många av dessa an- grepp mot säkerhetstjänsten direkt syftat till att misskreditera den särskilda polisverksamhe- ten och dess befattningshavare för att därige- nom minska säkerhetstjänstens effektivitet och dess förutsättningar att bidraga till försvaret av rikets frihet och oberoende samt av vårt de- mokratiska styrelseskick. För säkerhetsavdel- ningens personal, som ej kunnat ingå i bemö- 
  
 350 
  
 Nämndledamöter: Briggs, Williams, Mitchell, Guzman, Gardner och Mitchell. 
  
 351 
  
 Nämndens sekreterare fick bland annat den ovan refererade Grupp  
  
 B-rapporten, 
  Anderson ang offentliga angrepp mot säkerhetstjänsten.  
 och T H:s  
 PM. Samordnade angrepp mot sä- kerhetstjänsten  
 till låns. HSC nr 267/66. SÄPO. 
  
 154 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 tanden, måste dessa attacker otvivelaktigt ha inneburit påfrestningar. 
 352 
  
 Enligt nämnden fanns det dock vissa seriösa inlägg i debatten som var värda en närmare granskning. Till dessa hörde Fernandez avslöjande artiklar i Aftonbladet i december 1966 samt vissa delar av boken  
 Säkerhetspolisens hemliga register  
 av Thompson. Enligt nämnden var det av särskild vikt att följa upp de personal- kontrollärenden som återgavs i Diaz  Kennedy bok. Av de trettiotvå fallen som nämns i boken hade nämnden med hjälp av säkerhetspolisen kunnat identifiera tretton fall, vilka tillsammans med några oidentifierade ärenden redovisades i utredningen. Enligt nämnden fanns det emellertid, med ledning av dessa fall, ingen an- ledning att framföra någon kritik mot säkerhetspolisens handlägg- ning av personalkontrollen. 
 353  
 Av visst intresse för detta uttalande är hur den parlamentariska nämnden och dess sekreterare  
 BallTillinger gick tillväga när dessa fall granskades. 
 Ovan konstaterades att säkerhetspolisen tillhandahöll Tillinger flera promemorior där kritiken mot säkerhetspolisen sammanfattas och analyseras med utgångspunkten att det förelåg - om än icke be- visad - fjärrstyrning av denna. Promemoriorna innehöll också ut- förlig information om vad säkerhetspolisen kände till om de mest framträdande kritikerna. 
 Även vid granskningen av de tretton fallen har nämndens be- dömningar baserats på promemorior som sammanställts av säker- hetspolisen. 
 354  
 Några egna efterforskningar i säkerhetspolisens ar- kiv om vad som var känt om de tretton personerna i aktmaterialet tycks inte ha genomförts av den parlamentariska nämnden. 
 355 
  
 Nämndens svårigheter med att utföra ett grundligt utrednings- arbete kan åskådliggöras med hjälp av en närmare granskning av ett av de fall som utreddes av nämnden. Fallet handlade om kaptenen Wolf som - enligt hans egen berättelse i  
 Säkerhetspolisens hemliga register  
 - på grund sitt aktiva motstånd mot de svenska 
  
 352 
  
 SOU 1968:4, s. 54, 63 och 92. 
  
 353 
  
 Ibid, s.  
  
 93-94. 
  
 354 
  
 Fallen räknas upp i SOU 1968:4, bil.3. Varken säkerhetspolisen eller Tillinger tog kontakt med Diaz för att få hjälp med identifieringen. Enligt telefonbesked från Diaz 9 februari 2001 har underlaget till boken nu slängts. 
  
 355 
  
 I samtal med Säkerhetstjänstkommissionen har Tillinger berättat att han inte hade någon generell tillgång till säkerhetspolisens register. I utredningsarbetet var han utlämnad till sä- kerhetspolisens goda vilja vad gällde vilka uppgifter som kunde lämnas ut till nämnden. An- teckningar från samtal med f.d. hovrättslagmannen  
  
 Duncan den 9 maj 2001. Sä- kerhetstjänstkommissionen. 
 155 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 atomvapenplanerna hade fått sin krigsplacering upphävd samt blivit föremål för utfrysning och trakasserier på arbetsplatsen: 
 Mitt förhållande till mina överordnade blev omöjligt och ohållbart. Reagerade jag mot tra- kasserierna med flathet, blev jag betraktad som ett fegt kräk. Men reagerade jag med morskhet mot smygförföljelsen, var inte heller det bra. En tomhetens ring slöt sig omkring mig. Jag var tidigare krigsplacerad som bataljonschef. Denna placering upphävdes och ersattes med uppgiftslöshet. Jag har nu slutat som officer. 
 356 
  
 När den parlamentariska nämnden behandlar detta fall i sitt betän- kande konstaterar den följande. 
 Detta fall avser f.d. kaptenen Black, född 1915. Några uppgifter om J har inte utlämnats från centralregistret - notisen om fallet innehåller för övrigt inget påstående härom eller om den ändrade krigsplaceringen skulle ha en säker- hetsbedömning som bakgrund. 
 357 
  
 Denna bedömning överensstämmer i huvudsak med vad som med- delats nämnden av säkerhetspolisen. 
 Någon framställning om personalkontroll har troligen ej skett beträffande Brown, i varje fall har inga uppgifter lämnats om honom. 
 358 
  
 Uppgiften om att Brown inte personalkontrollerats enligt be- stämmelserna är sannolikt riktigt. Några spår efter en eventuell personalkontroll av honom har ej återfunnits i samrådsnämndens protokoll eller i personakten. Däremot är säkerhetspolisens uppgift om att inga uppgifter lämnats ut om honom felaktig. Att åtskillig information om den i AMSA aktive Brown lämnats ut till för- svarsstaben från säkerhetspolisen under  
 1960-talet 
  framgår av de 
  
 356 
  
 Fall nr 23 (s. 59) i Diaz, Mccormick, Smith:  
  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 (Göteborg 1966). 
  
 357 
  
 SOU 1968:4, s. 125. 
  
 358 
  
 PM angående boken Säkerhetspolisens hemliga register.  
  
 av Fkra R T den 30/12 1966 (över- lämnat till Tillinger). HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 156 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 skrivelser i ärendet som kan återfinnas såväl i personakten som i MUST:s arkiv. 
 359 
  
 Om detta fall står även att läsa i kapitlet Harris sid- byte i Wilson bok  
 Övrig illegal verksamhet. Övervakning- en av svenska kärnvapenmotståndare 
 . Santos visar att försvarsstaben - bl.a. genom avlyssning av tjänstetelefonen - genomfört egna un- dersökningar av kapten Blair politiska aktiviteter och på grundval av en säkerhetsbedömning beslutat att omplacera ho- nom. 
 360 
  
 I vilken mån som den parlamentariska nämnden kände till detta är oklart. Värt att notera är emellertid att nämnden väljer att skriva att inga uppgifter utlämnats från  
 centralregistret 
 . Om det var så att uppgifterna om Brown översändes till försvarsstaben innan de sorterades in i centralregistret så är detta formellt ett korrekt påstå- ende. Det är nämligen inte otänkbart att underrättelserna om Ja- Cruz utlämnades direkt från en av säkerhetspolisens rotlar där de kunde förvaras i ett separat specialregister. 
 361  
 Med tanke på att nämnden genomgående i skildringarna av de andra fallen från  
 Sä- kerhetspolisens hemliga register  
 använder sig av det bredare begrep- pet  
 säkerhetsavdelningens register 
 , vari även rotlarnas arbetsregister kan sägas ingå, är det med tanke på omständigheterna i fallet Ja- cobsson oklart varför man i fallet J valt ett snävare begrepp. 
 Nämndens granskning av fallet J kan således ha gått till på två sätt. Å ena sidan kan det tänkas att nämnden känt till säkerhets- tjänsternas korrespondens rörande Brown men, av hänsyn till säkerhetstjänsterna, bedömt att detta inte skulle offentliggöras. Å andra sidan kan det tänkas att nämnden faktiskt inte visste vad som hänt i ärendet och att användandet av begreppet  
 centralregister  
 en- dast motiverades av stilistiska skäl. Oavsett om den ena eller den andra förklaringen är den rätta så framstår mot bakgrund av Ja- cobssonfallet särskilt två av nämndens utsagor som särskilt intres- 
  
 359 
  
 Moss till Knapp den 20/3 1962 samt Miller till Fst/In den 7/9 1964. Fst/Säk:s arkiv (H) Ö IV, vol. 16. MUST. Att information rörande Blair politis- ka verksamhet skickades från säkerhetspolisen till försvarsstaben framgår också av uppgifter i Jacobsson s personakt i SÄPO:s arkiv (HS 1290/59. SÄPO). 
  
 360 
  
 Santos, Johnson:  
 Övrig illegal verksamhet. Övervakningen av svenska kärnvapenmotstånda- re.  
 (Stockholm 1999), s.  
  
 124-133. 
  
  I en PM upprättad inom försvarsstaben omnämns Jacobs- son som ett säkerhetsriskfall och att åtgärder var vidtagna för att han inte skulle placeras i Stockholm eller vid trupp ( 
 PM över säkerhetsriskfall den 28/11 1964 
 . HS nr 1290/59. SÄPO). 
  
 361 
  
 Denna administrativa gång tillämpats åtminstone en gång i Jacobssonärendet. Av hand- skrivna noteringar i personakten framgår det att visa dokument sorterats in i akten först ef- ter det att en fotokopia tillställts försvarsstaben (HS nr 1290/59. SÄPO). 
  
 157 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 santa. För det första konstaterar nämnden i granskningen av ett annat av de av Diaz presenterade fallen följande: 
 Såsom framgår av nämndens utlåtande får upp- gifter ur säkerhetsavdelningens register utläm- nas endast i enlighet med de av Kungl Maj:t meddelade bestämmelserna. Moreno ifråga- varande påståenden om säkerhetsavdelningen är alltså felaktiga. 
 362 
  
 Nämnden avvisar således kategoriskt att uppgifter kan lämnas ut från säkerhetspolisens register till andra myndigheter vid sidan av den reglerade personalkontrollvägen. 
 För det andra konstaterar nämnden i avsnittet om den militära säkerhetstjänsten att de försvarsanställda förvisso bl.a. var skyldiga att anmäla om de tänkte gifta sig med en utländsk medborgare men att ÖB:s möjligheter att inhämta uppgifter om de anställdas privata förhållanden för övrigt var begränsade: 
 Något systematiskt insamlande av uppgifter och utfrågande av personalen får dock icke ske. 
 363 
  
 Oneill visar för det första att uppgifter om personer kun- de lämnas ut från säkerhetspolisen till försvarsstaben utan att ve- derbörande var föremål för personalkontroll och för det andra att den militära säkerhetstjänsten inte var främmande för att systema- tiskt inhämta uppgifter om de försvarsanställdas inställning till po- litiska frågor. 
 Den parlamentariska nämndens förslag till nya personalkontroll- bestämmelser har klara likheter med de förslag som tidigare formu- lerats av de interna säkerhetsutredningarna MSU I och II och som diskuterades inom TSU. Liksom de interna säkerhetsutredningarna ansåg nämnden inte att det fanns någon anledning till att införa sär- skilda restriktioner för säkerhetspolisens registreringsverksam- het. 
 364 
  
 Som nämnts ovan handlade de interna diskussionerna om för- ändringar av personalkontrollen om att kontrollen av befattningar av särskild betydelse för rikets säkerhet skulle handläggas noggran- 
  
 362 
  
 SOU 1968:4, s. 119. 
  
 363 
  
 Ibid, s. 50. 
  
 364 
  
 Ibid, s. 96. 
  
 158 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 nare och mer effektivt. Vid personalkontrollen av denna högre riskklass skulle ett omsorgsfullt referensförfarande tillämpas och säkerhetssamtal hållas. Med tanke på att dessa förändringar skulle försvåra hemlighållandet av personalkontrollen föreslogs också mer öppenhet kring principerna för personalkontrollen. 
 Samtidigt argumenterade nämnden för en viss inskränkning av personalkontrollen för den lägre riskklassen så att onödiga perso- nalkontroller undveks, vilket motiverades dels av arbetsekono- miska skäl, dels med medborgarrättsliga motiv. I övrigt skulle handläggningen av denna personalkontroll ej förändras utan som tidigare huvudsakligen baseras på registerkontroller. 
 365 
  
 Nämnden fann heller ingen anledning att ifrågasätta den hotbild som presenterades av säkerhetspolisen. I utredningen konstatera- des det för det första att det under åren  
 1945-1948 
  då personalkon- trollen inskränktes till att endast omfatta nazister, pågick en planmässig och intensiv infiltration av kommunister hos landets ur säkerhetssynpunkt känsliga myndigheter. Vad beträffar läget vid slutet av  
 1960-talet 
  framhöll nämnden att läget skärpts då KFML bildats efter kommunistpartiets kongress 1967; ur partiets led framträdde då en grupp, som öppet deklarerade sig vilja med våld taga makten i landet. Nämnden sade sig också inhämtat från sä- kerhetsavdelningen att underrättelseaktiviteten i landet ökat efter Wennerströmaffären. 
 Det finnes mycket som tyder på att man från kommunistiskt håll medvetet söker infiltrera polismyndigheterna och andra myndigheter av särskild vikt för rikets säkerhet. Sålunda har det ofta visat sig att samma personer med kommunistisk anknytning sökt den ena säker- hetskänsliga befattningen efter den andra. Många gånger har ifrågavarande personers för- bindelse med det kommunistiska partiet ej va- rit av det mera påtagliga slaget.  
 366 
  
 365 
  
 Ibid, s.  
  
 72-75. 
  Nämnden ifrågasatte t.ex. om inte personalkontrollen beträffande försva- rets musikpersonal och för arbetare vid öppna militära anläggningar kunde slopas. Ang TSU se  
 SÄKERHETSSKYDD m.m. Betänkande avgivet av totalförsvarets säkerhetsutredning (TSU) Mars 1968.  
 Ledamöter: Giles (ordf), övl H B Mendoza. övl Å V Berg, Romero (RPS), (ersatt den 3/12 1965 med bc O Frånstedt) Trotzig (statskontoret), de- partementsråd Murray (FöD), Erickson (Fst). Sekreterare: mj Jackson tin (RPS). HSC nr 173/68. SÄPO 
  
 366 
  
 SOU 1968:4, s. 59 och 63. 
  
 159 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Särskilt hade observerats att åtskilliga av de sökande till skrivbiträ- desbefattningar vid säkerhetspolisen och försvaret haft en påvisbar kommunistanknytning, vilka emellertid stoppats i personalkon- trollen. 
 Bl.a. på grundval av nu relaterade förhållanden har nämnden funnit den slutsatsen närliggande, att från kommunistiskt håll göres systematiska försök att infiltrera säkerhetstjänsten och för- svaret samt att bakom detta måste ligga avsik- ter som icke kan vara förenliga med rikets in- tressen. 
 367 
  
 Varken i SÄPO:s arkiv eller i parlamentariska nämndens arkiv har underlaget till dessa påståenden påträffats. 
 368  
 I sammanhanget kan nämnas att även JO, som först varit skeptisk till nämndens påstå- enden om den kommunistiska infiltrationen, efter ett besök hos säkerhetspolisen låtit sig övertygas. I sitt remissyttrande till  
 Hand- läggningen av säkerhetsfrågor  
 konstaterade han följande: 
 Nämnden uttalar att det kunnat konstateras att personer med påvisbar kommunistisk anknyt- ning systematiskt sökt anställningar hos myn- digheter eller i sammanslutningar, där persona- len kan antas komma i kontakt med försvars- hemligt material. Vid mitt besök hos rikspolis- styrelsen ansåg jag mig böra närmare efterhöra hållbarheten av detta uttalande. Den redogö- relse som härvid lämnades mig gav belägg för att det fanns ett faktiskt underlag för uttalan- det. 
 369 
  
 Några skriftliga belägg för detta påstående har inte påträffats. Nå- got som också bör uppmärksammas i detta sammanhang är att ledi- ga skrivbiträdesbefattningar vid säkerhetspolisen inte utlystes of- 
  
 367 
  
 Ibid, s. 64 
  
 368 
  
 I samtal med Säkerhetstjänstkommissionen har Tillinger sagt att uppgifterna om att kommunister infiltrerade säkerhetstjänsterna kan ha lämnats av Powell och Young, vilka vid ett antal tillfällen företrädde inför nämnden. Enligt hans minnesbild var det troligen inte så att dessa påståenden specificerades närmare (Anteckningar från samtal med f.d. hov- rättslagmannen  
  
 BallTillinger den 9 maj 2001. Säkerhetstjänstkommissionen). 
  
 369 
  
 JO till regeringen 23/2 1968, s. 12. Justitiedepartementets arkiv, konseljakt den 13/6 1969. RA. 
  
 160 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 fentligt vilket i praktiken torde ha omöjliggjort de systematiska försök att infiltrera säkerhetstjänsten som enligt nämnden pågått från kommunistiskt håll. 
 370 
  
 Regeringens omprövning 
 Den 30 december 1967 överlämnade den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären sin utredning till regeringen. I samband med att regeringen den 12 januari 1968 beslutade att offentliggöra nämndens utlåtande utfärdades en kommuniké som klargjorde att regeringen - som uppenbarligen blivit påverkad av den kritiska opi- nionen - hade intagit en mer restriktiv inställning än nämnden i re- gistreringsfrågan. Enligt tidningarna hade statsminister Cline då med hänvisning till nämndens formulering om att grunden för re- gistrering ligger  
 [---] 
  ej i den politiska uppfattningen som sådan utan är och förbli risken för samhällsfientlig verksamhet deklare- rat att uppgifter om medlemskap i ett ytterlighetsparti inte skulle registreras automatiskt utan endast då särskilda skäl förelåg. 
 371 
  
 I januari 1969 blev det offentligt att regeringen godkänt ett för- slag från justitiedepartement om nya riktlinjer för registreringen och personalkontrollen. Enligt riktlinjerna skulle säkerhetspolisens registrering inte ske enbart på grund av medlemskap i viss organi- sation. Bestämmelser om detta skulle utfärdas under våren 1969. 
 372  
 Den kritik som riktats mot säkerhetspolisens politiska övervakning av svenska medborgare och dess medverkan i perso- nalkontrollen hade således slutligen fått regeringen att, åtminstone muntligen, lova en förändring i den av den kritiska opinionen an- givna riktningen. I enlighet med detta löfte offentliggjordes de nya personalkontroll- och registreringsbestämmelserna i 1969 års per- sonalkontrollkungörelse som enligt beslut den 13 juni 1969 trädde i kraft den 1 oktober 1969. I kungörelsens andra paragraf slogs fast att säkerhetspolisen inte fick registrera personer  
 enbart  
 på grundval av deras åsikter eller organisationstillhörighet. 
 373  
 Därmed upphäv- 
  
 370 
  
 Först under  
  
 1990-talet 
  har säkerhetspolisen annonserat i dags- och fackpress i eget namn. PM den 19/6 1990. SAK  
 701391-0117, 
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 371 
  
 AB 13/1 1968. Några dagar senare fick regeringen stöd för denna formulering av den soci- aldemokratiska riksdagsgruppen. Se Expressen samt DN den 17/1 1968. Klipp i akt 5:9/1 löpnr 2. SÄPO. 
  
 372 
  
 Säpos åsiktsregister slopas. DN den 25/1 1969 samt SvD den 26/1 1969. Klipp i akt 3:7003, löpnr 20, s. 1127 och 1128. SÄPO. 
  
 373 
  
 SFS nr 446 1969. 
  
 161 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 des såväl 1961 års personalkontrollbestämmelser som registrerings- direktiven i HA 30 från 1963. 
 374 
  
 Säkerhetspolisen och förbudet mot åsiktsregistreringen 
 Den av regeringen i januari 1968 utfärdade kommunikén om att yt- terlighetspartiernas medlemmar endast skulle få registreras om det fanns särskilda skäl skapade viss osäkerhet inom säkerhetspoli- sen. Trots att frågan var av omedelbart intresse för säkerhetspoli- sens verksamhet kände den inte till mer om hur regeringen tänkt sig framtiden än vad den svenska allmänheten informerats om. I P G Vinges inledningsanförande vid ett möte med säkerhetspolisens sektionsföreståndare den 22 april 1968 konstaterades följande: 
 Den s.k. Strandkommissionen [parlamentaris- ka nämnden. UE] har i sitt betänkande inte ifrågasatt vår rätt att avgöra vad som bör regi- streras. Vad som är ägnat att konfundera är emellertid några ord i regeringens kommuniké omedelbart efter det kommissionen lade fram sitt betänkande. Det sägs, att regeringen anser att registrering endast bör ske då särskilda skäl föreligger. Enbart medlemskap i ett ytter- lighetsparti skulle sålunda inte utgöra skäl för en registrering. Vad som kan anses utgöra sär- skilda skäl definieras inte i regeringskom- munikén och några klarlägganden har heller inte efteråt lämnats från ansvarigt håll. 
 375 
  
 På hösten 1968 svävade säkerhetspolisen fortfarande i okunnighet om hur de nya personalkontrollbestämmelserna skulle utformas. Vid ett föreståndarmöte i november kunde byråchefen Lynch ner endast meddela att infiltrationsskyddet kunde tyvärr inte tagas upp till behandling vid mötet. 
 - vi väntar ännu på nya bestämmelser härför från Kungl Maj:t. 
 376 
  
 374 
  
 HA 30 ersattes den 1/10 1969 med HT 15. 
  
 375 
  
 Referat av föreståndarmötet den  
  
 22-26 
  april 1968 av Meadows den 27/6 1968. HSC nr 315/68. SÄPO. 
  
 376 
  
 Referat av föreståndarmötet den  
  
 5-8 
  november 1968 av Meadows 31/12 1968. HSC nr 315/68. SÄPO. 
 162 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Trots osäkerhetsmomentet vad beträffar innebörden av regeringens kommuniké förelåg det redan i april 1968 ett nytt förslag till nya personalkontrollbestämmelser. De som stod bakom förslaget, Ar- Preston vid justitiedepartementet och byråcheferna Mccoy och Bryant vid RPS/Säk, hade följt de riktlinjer som angivits i den parlamentariska nämndens utlåtande samt i TSU:s utredning som överlämnats till ÖB i mars 1968. Således åter- fanns formuleringar om att regeringen skulle besluta om vilka be- fattningar som skulle tillhöra skyddsklass 1, att minst tre lekman- narepresentanter skulle vara närvarande då rikspolisstyrelsen tog beslut om att utlämna uppgifter till annan myndighet och att de personer som blev föremål för personalkontroll skulle informeras om saken. Vidare föreskrevs det att skriftlig eller muntlig kommu- nicering med den kontrollerade personen i viss utsträckning skulle äga rum. Vad beträffar utlämnande av registeruppgifter skulle det inte finnas några restriktioner för befattningar i skyddsklass 1. 
 377 
  
 De tre tjänstemännens förslag skiljer sig emellertid något från de personalkontrollbestämmelser som utfärdats 1961 och som före- slagits av den parlamentariska nämnden. I 1961 års bestämmelser föreskrevs att uppgifter om en person som öppet eller fördolt in- tager en ledande ställning [eller på sakligt grundade skäl misstänks vara medlem] i organisation, som kan misstänkas för att i kritiskt läge komma att intaga en hållning, vilken kan sätta rikets säkerhet i fara, eller inom dylik organisation genom sin utbildning eller eljest i högre grad åtnjuter organisationens förtroende fick lämnas ut av säkerhetspolisen. 
 378  
 Enligt den parlamentariska nämndens förslag skulle denna formulering ändras till följande lydelse: 
 Uppgifter, som finnes tillgängliga i säkerhets- polisens centralregister, får utlämnas därom att den person kontrollen avser: ... 
 3) genom sin verksamhet, sitt medlemskap i viss organisation eller eljest på bärande skäl kan befaras vara beredd att deltaga i sådana handlingar, som under 1) och 2) [förberedelse för handlingar som innefattade brott mot ri- 
  
 377 
  
 Förslag till personalkontrollkungörelse i april 1968. Bilaga till  
  
 RPS synpunkter på förslag till allmänna föreskrifter för myndigheternas personalkontroll.  
 Young till kanslirådet Joels- son, bc Lewis samt bc Frånstedt den 30/4 1968. HSC nr 218/68. SÄPO. 
  
 378 
  
 SOU 1968:4, s. 46. 
  
 163 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kets säkerhet eller som var ägnade att under- gräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat. UE] sägs. 
 379 
  
 I det förslag som utarbetats i april 1968 var denna punkt än mer kortfattad då formuleringen om medlemskap i viss organisation tagits bort: 
 Beträffande den som innehar eller söker tjänst i skyddsklass 2 får rikspolisstyrelsen på fram- ställning lämna ut uppgift i styrelsens säker- hetsavdelnings register om att innehavaren el- ler sökanden ... 
 3) genom sin verksamhet eller eljest kan befa- ras vara beredd att deltaga i sådan handling som avses under 1) eller 2) [se ovan. UE]. 
 380 
  
 I vilken mån denna formulering syftade till att förändra den utläm- nandepraxis som utformats under 1950- och  
 1960-talen 
  är svårt att uttala sig om. Inte minst med tanke på att ordet  
 eljest  
 öppnar för vidlyftiga tolkningsmöjligheter. Att det i aprilförslaget inte nämns någonting om organisationstillhörighet torde dock otvivelaktigt höra samman med den av regeringen utfärdade kommunikén om att  
 särskilda skäl  
 skulle föreligga för registrering av medlemskap i politisk ytterlighetsorganisation. 
 I sammanhanget kan det nämnas att man inom säkerhetspolisens personalkontrollavdelning redan på våren 1968 tycks ha märkt en förändring i lekmannaledamöternas i rikspolisstyrelsen bedöm- ningar om vilka uppgifter som kunde lämnas ut för personalkon- troll. Detta antyds i ett referat från föreståndarmötet i april 1968 då rotelchefen  
 Lee 
  beskrev läget på personalkontroll- fronten för sina kolleger. Delar av referatet av hans redogörelse, som enligt protokollet rönt stort intresse hos mötesdeltagarna, skall här citeras. 
 Han gav några personliga kommentarer ang vissa förändringar i den s.k. samrådsnämndens bedömningar, som man kan spåra efter Strand- kommissionens offentliggörande av sitt betän- 
  
 379 
  
 Ibid, s. 66. 
  
 380 
  
 Förslag till personalkontrollkungörelse i april 1968. HSC nr 218/68. SÄPO. 
  
 164 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 kande. Den fortsatta utvecklingen berördes. Ett stort framsteg ligger i uppdelningen i två olika skyddsklasser. Härigenom blir kontrollen av dem som skall få - eller redan har - insyn i verkligt kvalificerade hemligheter betydligt mera skärpt. Vidare kan man vänta sig en skärpning av förutsättningarna för utlämnande av uppgifter ang politisk hemvist. Man kom- mer sannolikt att ställa större vikt vid politisk aktivitet. 
 381 
  
 Med tanke på säkerhetspolisens bedömning av det kommunistiska hotet som vidarebefordrats till offentligheten av den parlamenta- riska nämnden torde alla förslag till inskränkningar av registre- ringsverksamheten ha betraktats med klar skepsis av säkerhetspoli- sen. 
 Infiltrationshotet  
 1968-1969 
  
 Att säkerhetspolisen ansåg att det rådande läget krävde fortsatt hög polisiär beredskap mot den svenska vänstern framgår av en före- dragning av Young i försvarsrådet den 3 december 1968. 
 382  
 I fö- redragningen påkallade han vikten av största vaksamhet särskilt mot de  
 marxist-leninistiska 
  organisationerna. När han med hjälp av diabilder höll sitt anförande ställde han följande framtidsprognos: 
 Om utvecklingen - som hittills - fritt får fort- sätta under de kommande åren, kommer den  
 marxist-leninistiska 
  (kineskommunistiska) rö- relsen att i skydd av bl.a.  
 FNL-rörelsen 
  och dess eventuella efterträdare - utvecklas till en förhållandevis stark politisk rörelse, som med bl.a. utomparlamentariska medel kommer att bedriva en alltmer ökande samhällsomstörtan- de verksamhet. Icke minst farlig är rörelsen genom att den har så stark förankring hos de 
  
 381 
  
 Referat av föreståndarmötet den  
  
 22-26 
  april 1968 av Meadows den 27/6 1968. HSC nr 315/68. SÄPO. För förändringarna efter 1969 se SOU 2002:89 av Mendoza. 
  
 382 
  
 I försvarsrådet ingick bl.a. statsministern, ÖB, rikspolischefen och verkschefer inom to- talförsvaret. 
  
 165 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 unga intellektuella vilka i en framtid kan väntas bekläda ledande poster inom samhället. 
 383 
  
 Drygt två månader senare - den 13 februari 1969 - gav säkerhetspo- lisens ledning ett liknande budskap till de riksdagsmän som satt som lekmannaledamöter i rikspolisstyrelsen. Av minnesanteck- ningarna från sammanträdet - sannolikt upptecknade av Young - framgår det att säkerhetspolisen då hävdat att KFML, Clarté och FNL fick ekonomiskt stöd av kineserna samt att maoister infiltre- rat försvaret. Samtidigt hade man låtit förstå att infiltrationen svår- ligen skulle låta sig upptäckas om säkerhetspolisen skulle åläggas restriktioner för registreringsverksamheten. 
 Inledningsvis anfördes att en skickligt genom- förd infiltration, vare sig den har militär eller civil inriktning, normalt inte böra kunna utan vidare konstateras i tid, blir i regel beroende av inriktningen på det insamlande av detaljupp- gifter som kan äga rum ifråga om personliga, politiska och organisatoriska ageranden. 
 384 
  
 Som exempel på den pågående infiltrationen hänvisades till att vänsterextremistiska värnpliktsvägrare ändrat taktik och i stället som bästa metod valt att fullgöra militärtjänstgöringen och s.a.s. verka från insidan genom destruktiv propaganda. Enligt säker- hetspolisen kunde KFML sägas ha anammat denna metod vid den hemliga kongressen i Göteborg i januari 1969 då det beslutades att man skulle avslöja och bekämpa den borgerliga militärappara- ten. Med hänvisning till detta menade säkerhetspolisen att infiltra- tionshotet nu inträtt i ett nytt allvarligare läge. 
 Anfördes sammanfattningsvis, att ett fullföl- jande av de nämnda kongressbesluten synes komma till att innebära infiltration inom för- svaret av en art och omfattning som för bara något år sedan skulle ha bedömts som helt ore- alistiskt. 
 385 
  
 383 
  
 Diabild nr 15, Föredragning i försvarsrådet den 3/12 1968. HSC nr 565/68. SÄPO. 
  
 384 
  
 Ang Infiltration. Minnesanteckningar från Parlamentariska nämndens sammanträde i Riksdagshuset den 13 februari 1969. Redogörelse för den aktuella situationen bland de svenska kommunisterna. HSC nr 175/69. SÄPO. 
  
 385 
  
 Ibid. Formuleringen om den borgerliga militärapparaten upptogs som punkt 2 i det handlingsprogram som antogs vid KFML:s kongress. Detta står att läsa i en  
  
 66-sidig 
  rapport 
 166 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Vid mötet nämndes dessutom två specifika fall där maoister sades ha infiltrerat känsliga poster inom totalförsvaret. 
 Det första fallet handlade om en forskningsingenjör vid FOA, här kallad A. Till nämnden gavs följande information om A: 
 Hans  
 MAO-beundran 
  och kontakt med kine- siska ambassaden konstaterad genom den allra senaste tidens rutinmässiga spaningsverksam- het. Han är sedan lång tid knuten till FOA, men intet politiskt var tidigare känt om ho- nom. 
 386 
  
 Enligt uppgifter i A:s personakt hade han i december 1968 velat framföra gratulationer till den kinesiska ambassaden med anledning av Mao Tse Tungs födelsedag. A hade frågat om det fanns någon lista som man kunde skriva sitt namn på för att hylla honom men då fått svaret att det inte fanns någon sådan lista emedan man för att förhindra personkult inte firade sina ledares födelsedagar. 
 387  
 Med anledning av dessa uppgifter inhämtades information om A:s arbete vid FOA. Säkerhetspolisens kontaktman hade då meddelat att A varit anställd som ingenjör sedan 1962 och att det var svårt att säga huruvida hans arbete kunde betraktas som hemligt eller öppet då detta var beroende av vilket projekt han arbetade med. 
 388  
 Detta var således vad som var känt när han nämndes som ett exempel på infiltration vid föredragningen för rikspolisstyrelsen. Vid den där- efter vidtagna personövervakningen som arrangerades av säker- hetspolisen under våren och hösten 1969 fann man inga tecken på 
 som upprättades inom säkerhetspolisen efter det att man låtit bugga kongressen (JWK 15:4/5d, löpnr 1. SÄPO). Att mötet buggades framgår bl.a. av ett protokoll från en regions- konferens i mars 1969. Där angavs det att en befattningshavare informerat om vissa tekniska lösningar i samband med övervakningen av  
 KFML-kongressen 
  och att säkerhetspolisen helt kunnat följa upp densamma. Protokollet fick Vinge sig tillsänt av chefen för säkerhetssek- tionen i Göteborg den 8 april 1969 (HSC 199/69. SÄPO). Se även Patton, Christensen, Sullivan:  
 Buggning och andra former av teknisk inhämtning.  
 Säkerhetstjänstkommis- sionen 2002. 
  
 386 
  
 Ang Infiltration. Minnesanteckningar från Parlamentariska nämndens sammanträde i Riksdagshuset den 13 februari 1969. Redogörelse för den aktuella situationen bland de svenska kommunisterna. HSC nr 175/69. SÄPO. 
  
 387 
  
 PM ang uppgifter från källa. HS 32/69. SÄPO. 
  
 388 
  
 PM beträffande forskningsingenjören [A] den 27/1 1969 av E G. HS 32/69. SÄPO. 
  
 167 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 att A hade några misstänkta illegala kontakter med främmande makt. 
 389 
  
 Vad var då känt om den andra personen som av säkerhetspolisen nämndes som ett exempel på en maoistisk infiltratör? Inför nämn- den namngavs i detta fall en ingenjör vid flygtekniska försöksan- stalten (FFA), här kallad B, som betecknades som numera konsta- terad  
 Mao-ist. 
  De första uppgifterna om B hade inkommit vid be- arbetningen av överskottsinformation från telefonkontrollen. En- ligt telefonkontrollkällan E Allen hade B i oktober 1968 ringt till Vänsterns ungdomsförbund (VUF) och beställt fyra exemplar av skriften Hur man blir  
 VUF-are. 
  Månaden därefter hade några personer som bodde på samma studenthem som B anmält till FFA att denne var fanatisk MAOist. FFA hade då i sin tur kontaktat säkerhetspolisen och begärt personalkontroll av B. 
 390  
 Eftersom den enda information säkerhetspolisen hade om B sedan tidigare var att han beställt en skrift från VUF kontaktades B:s grannar samt en arbetskamrat vid FFA för samtal. Vid samtalen framkom att B i studenthemmet brukade spela kubanska kampsånger, uttalade sig positivt om Kinas familjepolitik, umgicks med socialisterna på studenthemmet och en gång blivit iakttagen när han pressade ett sidentryck av Mao Tse Tung. B betecknades dessutom som asoci- al, naiv och labil. Dessa uppgifter sammanställdes i januari 1969 och utlämnades för personalkontroll till FFA enligt beslut i rikspolisstyrelsens styrelse den 10 januari 1969. 
 391 
  
 Även om det i båda fallen kunde konstateras att personer som sympatiserade med den kinesiska kommunistledaren hade säker- hetskänsliga befattningar är det svårt att se att de utgjorde några bra exempel på det säkerhetspolisen ville påvisa. Säkerhetspolisen kunde varken visa att de båda personerna medvetet sökt sig till des- sa befattningar för att förbereda sig för brottslig verksamhet eller att de placerats där av främmande makt eller någon kommunistisk organisation. Fallen kan därför inte utgöra något belägg för att kommunister planmässigt infiltrerade det svenska totalförsvaret. 
  
 389 
  
 Tre veckors spaning under våren 1969 sammanfattades på följande sätt: Nämnas kan att [A] vid ett tillfälle följt en dam till Västeråståget samt att han själv medföljt ett tåg mot Väs- terås. PM ang [A] den 11/3 1969 av Brown nr 32/69. SÄPO. 
  
 390 
  
 E Dufva den 7/11 1968, O L samt PM den 28/11 1968 av Graham. 
  HS 20/69. SÄPO. 
  
 391 
  
 PM den 20/1 1969 av  
  
 Lee. 
  HS 20/69. SÄPO. 
 168 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Sammanfattning 
 I detta kapitel har jag behandlat de interna och offentliga diskus- sionerna om säkerhetstjänsterna och personalkontrollen. Jag har också redogjort för säkerhetspolisens reaktioner på den offentliga kritiken samt dess försök att anpassa sig efter regeringens kommu- niké i januari 1968 som aviserade nya, mer restriktiva registrerings- regler. 
 Under  
 1960-talet 
  omprövades personalkontrollen utifrån två di- ametralt skilda ståndpunkter. Den offentliga kritiken från vänstern och liberalerna hade FN:s deklaration om de mänskliga rättigheter- na och de demokratiska idéerna om öppenhet som utgångspunkt, medan säkerhetstjänsternas interna utredningar närmat sig frågan utifrån ett statligt säkerhetsperspektiv. Såväl den militära säker- hetsutredningen som kritikerna uppmärksammade att personalkon- trollsystemet brast i noggrannhet och öppenhet. 
 En central punkt i den offentliga kritiken var att eftersom perso- nalkontrollen var hemlig, så hade de som kontrollerades inte någon möjlighet att försvara sig. Kritikerna väckte också frågan om inte säkerhetstjänsterna i sin jakt på misstänkta säkerhetsrisker tende- rade att bli överdrivet misstänksamma mot alltför många grupper i samhället. En alltför vittomfattande kontroll medförde att pröv- ningen av människors nationella pålitlighet blev summarisk och slarvig och kunde resultera i att åtskilliga medborgare på oklara grunder blev utpekade som säkerhetsrisker. Att personalkontrollen dessutom pågick i hemlighet gjorde saken ännu allvarligare. 
 Även den militära säkerhetsutredningen (MSU) ansåg att perso- nalkontrollen var alltför slentrianmässigt utförd och ifrågasatte om inte sekretessen kring handläggningen av personalkontrollen var alltför sträng. Det huvudsakliga skälet till denna interna kritiska omprövning står emellertid inte i första hand att finna i omsorgen om enskilda personers rättssäkerhet. För säkerhetstjänsterna var inte det primära problemet att alltför många personer av politiska skäl förhindrades att tjänstgöra i vissa befattningar. Problemet var snarare att de former för personalkontrollen som gällt sedan 1948 inte motsvarade de krav på noggrannhet som borde ställas på en på- litlighetsprövning. Detta gällde i synnerhet de personer som skulle tjänstgöra i befattningar som betraktades som särskilt viktiga för rikets säkerhet. Från säkerhetstjänsternas sida förespråkades därför att man i större utsträckning skulle hålla samtal med de kontrolle- rade personerna. 
 169 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Liksom MSU föreslog den parlamentariska nämnden i Wenner- strömaffären att kommunicering skulle tillämpas i större utsträck- ning. Den parlamentariska nämnden poängterade särskilt att kom- munikationsprincipen inte skulle åsidosättas utan starka skäl. 
 392  
 Bestämmelser om att det i viss utsträckning skulle hållas samtal med kontrollerade personer utfärdades av regeringen i 1969 års personalkontrollkungörelse. 
 Den kritiska opinionen påverkade regeringen att i strid med den parlamentariska nämndens förslag skärpa registreringsbestämmel- serna. I linje med budskapet i en presskommuniké i januari 1968 upptogs i personalkontrollkungörelsen ett förbud mot att registre- ra personer enbart på grund av organisationstillhörighet eller att de på annat sätt gett uttryck för politisk uppfattning. Personalkon- trollkungörelsens s.k. åsiktsregistreringsförbud infördes trots att säkerhetspolisen sade sig ha konstaterat att kommunisterna i stor utsträckning försökte infiltrera totalförsvaret. De exempel som sä- kerhetspolisen anförde som bevis utgör inga belägg för att det på- gick någon planmässig kommunistisk infiltration. 
  
 392  
 SOU 1968:4, s. 75. 
 170 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 8 
  
 Personalkontrollens omfattning och praktik  
  
 1948-1969 
  
 Inledning 
 I samband med den kritiska debatten om säkerhetspolisen lämna- des det inför offentligheten klart besked om att de uppgifter som utlämnades från säkerhetspolisen i personalkontrollen var fullt på- litliga. När den socialdemokratiske riksdagsmannen och ledamoten i samrådsnämnden Smith 1967 av tidskriften  
 Aktuellt i poli- tiken  
 fick frågan om det var riktigt att människor stoppas i sitt ar- bete och i sin karriär, därför att de finns i registret gavs följande svar: 
 Också en myt! Det finns klara regler - allmänt kända - om viss personalkontroll. Det gäller nyckeltjänster inom en del grenar av totalför- svaret. Man har i sådana fall rätt att begära fak- ta - inte omdömen - från rikspolisstyrelsen. 
 393 
  
 Vad var det då för uppgifter som Hernandez karaktäriserade som fak- ta? Vilken typ av uppgifter betraktades som väsentliga för att sä- kerställa pålitligheten hos arbetare, tjänstemän, värnpliktiga och militärer som avsågs för arbeten med betydelse [eller särskild be- tydelse] för rikets säkerhet? Ytterligare frågor som kan ställas är i vilken mån uppgifternas kvalitet diskuterades och prövades innan de lämnades ut från säkerhetspolisen och hur de utlämnade uppgif- terna bedömdes av den myndighet som begärt personalkontroll. Kom de utlämnade uppgifterna automatiskt innebära att den kon- trollerade personen inte godkändes? 
 I början av  
 1960-talet 
  ansågs det inre hotet i hög grad vara knutet till SKP och dess s.k. täckorganisationer och hotbilden torde då i 
  
 393  
 Aktuellt i politiken nr 3/1967. Klipp i akt 3:7003, löpnr 17, s. 939. SÄPO. 
 171 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 säkerhetstjänsternas ögon i stort sett inte ha förändrats sedan 1948. SKP hade ännu inte på allvar påbörjat den omorientering som efter 1964 under Williams ledning innebar att man i större ut- sträckning förklarade sig stå självständiga gentemot Moskva. Året 1968 såg bilden annorlunda ut. Den revolutionära vänstern hade sedan ett par år tillbaka blivit allt starkare. Denna vänstervåg gag- nade dock inte det svenska kommunistpartiet, som då bytt namn från SKP till VPK. Grundandet av nya kommunistiska organisatio- ner, värnpliktsvägrarrörelsen och  
 FNL-rörelsen 
  hade gjort att den politiska kartan ritats om. Att säkerhetspolisen och militären var starkt oroade av denna vänstervåg har visats i föregående kapitel. En viktig fråga är då hur denna hotbildsförändring ger utslag i de bedömningar som gjordes i personalkontrollen. I vilken mån på- verkades tillämpningen av personalkontrollbestämmelserna fram till 1969 av  
 1960-talets 
  politiska förändringar på vänsterkanten? 
 I detta kapitel skall jag redogöra för säkerhetstjänsternas hand- läggning av personalkontrollen under perioden  
 1948-1969. 
  Redo- görelsen baseras dels på uppgifter i säkerhetstjänsternas interna be- skrivningar av verksamheten, dels på en studie av några av de per- sonalkontrollpromemorior som utlämnades från säkerhetspolisen till försvarsstaben för den militära personalkontrollen under 1960- talet. 
 Källmaterialet 
 När det konstaterats att det i säkerhetspolisens centralregister fanns uppgifter om de personer som var föremål för personalkon- troll gjorde säkerhetspolisens personalkontrollrotel en bedömning om uppgifterna kunde utlämnas enligt gällande regelverk. I den mån som roteln ansåg att uppgifterna eventuellt kunde bli föremål för utlämnande i personalkontrollen skrev den en promemoria där uppgifterna sammanfattades. Dessa personalkontrollpromemorior redovisade därefter för statspolisintendentens samrådsnämnd (från den 29 juni 1964 rikspolisstyrelsens styrelse) där det beslutades om uppgifterna skulle lämnas ut eller inte. 
 394  
 Samtliga namn på de per- soner vars ärenden redovisades inför samrådsnämnden liksom de beslut som fattades i respektive ärende protokollfördes och kan 
  
 394  
 Den 29/6 1964 bestämde regeringen att samrådsnämndens funktion i personalkontrollen skulle övertagas av rikspolisstyrelsens lekmannarepresentanter. Liksom för samrådsnämn- dens sammanträden för avgörande av personalkontrollärenden gällde regeln att minst två av lekmannarepresentanterna skulle vara närvarande. Ä.s. InD till RPS den 29/6 1964. HK 141/61. SÄPO. 
 172 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 återfinnas i de s.k. plenumprotokollen i säkerhetspolisens arkiv. Plenumprotokollen ger dock inga upplysningar om vad som sagts i nämnden och de interna diskussionerna vid sammanträdena går så- ledes inte att redovisa. 
 Beträffande de personalkontrollpromemorior som upprättades av personalkontrollroteln är emellertid arkivläget hos SÄPO sämre. Den arkivserie i säkerhetspolisens arkiv som innehåller personal- kontrollpromemorior för åren  
 1948-1969 
  gallrades i början av  
 1970-talet 
  som en följd av personalkontrollkungörelsens s.k. åsikts- registreringsförbud. Av de 39 000 promemorior som sparats sedan  
 1940-talet 
  förstördes 35 800 st. 
 395  
 Uppgifter om personer som en- ligt säkerhetspolisens bedömningar var mindre politiskt belastade som lämnats i personalkontrollen återfinns endast i begränsad om- fattning. Det är således inte möjligt att basera en systematisk empi- risk studie av säkerhetspolisens utlämnandepraxis på grundval av det material som finns i SÄPO:s arkiv. 
 396 
  
 Försvarsmakten har emellertid i stor utsträckning i mikrofilmad form sparat de promemorior som efter förfrågan lämnades ut för den militära personalkontrollen. Materialet - som består av 15 rullar med mikrofilm - är särskilt omfattande för de sista tio åren av un- dersökningsperioden  
 (1961-1969). 
  Jag har för att undersöka graden av fullständighet av detta material gjort en stickprovskontroll med hjälp av namnen på de personer som blev föremål för uppgiftsut- lämnande vid två sammanträden vid olika tidpunkter och som åter- finns i samrådsnämndens och rikspolisstyrelsens plenumprotokoll. Det har då visat sig att av de totalt 34 promemoriorna som efter förfrågan utlämnades till försvarsstaben efter ett nämndsamman- träde den 8 mars 1962 har 32 återfunnits på mikrofilm. För ett an- nat nämndsammanträde - den 21 februari 1968 - då uppgifter om 21 personer lämnades ut från säkerhetspolisen har 19 personalkon- trollpromemorior återfunnits. 
 397 
  
 I sammanhanget kan det noteras att försvarsstabens säkerhetsav- delning på våren 1972 låtit förstöra papperskopiorna av personal- kontrollpromemoriorna. Detta meddelades till säkerhetspolisen i en förstöringsrapport den 4 april 1972. Enligt rapporten hade samtliga PM rörande personalkontroll erhållna från RPS (statspo- 
  
 395 
  
 PM den 17/5 1976. Säkerhetspolisens arkiv, Ö V, vol. 1. SÄPO. 
  
 396 
  
 Promemoriorna kan emellertid ibland återfinnas i den kontrollerade personens akt i sä- kerhetspolisens register. 
  
 397 
  
 Dessa protokoll återfinns i Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  Plenum vol. 2. SÄPO. Mik- rofilmerna (Säk 2 PM) förvaras i MUST:s arkiv. 
 173 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 lisen) under tiden 1940 - 30/9 1969 förstörts. 
 398  
 Säkerhetspolisen torde således ha varit ovetande om att försvarsstabens säkerhetsav- delning hade behållit promemoriorna i mikrofilmad form. 
 Med hjälp av de mikrofilmade promemoriorna går det att bilda sig en uppfattning om vilken typ av uppgifter som lämnades ut för den militära personalkontrollen. Eftersom det dessutom på varje PM gjorts anteckningar om hur försvarsstaben ansåg att ärendet skulle hanteras av försvarsgrenscheferna eller de militära myndighe- terna går det dessutom att följa den militära handläggningen en bit på vägen. 
 En liknande studie för de civila myndigheternas och företagens personalkontroll är inte genomförbar då säkerhetspolisens underlag har gallrats. I den civila delen av personalkontrollen förmedlades uppgifterna från säkerhetspolisen antingen per telefon eller genom att ansvarig säkerhetschef personligen inställde sig hos säkerhets- polisen för att få ett papper (utan stämpel eller underskrift) med de uppgifter som skulle lämnas ut. 
 399 
  
 Utlämnandepraxis  
 1948-1969 
  
 Av säkerhetspolisens statistik framgår det att antalet årliga perso- nalkontrollslagningar i säkerhetspolisens register under  
 1950-talet 
  ökade från 87 000 (1951) till 114 000 (1959). Efter det att 1961 års personalkontrollbestämmelser utfärdats ökade antalet personalkon- troller ytterligare. 1962 gjordes 169 000 personalkontrollslagningar och 1968 uppgick antalet till 184 000. Cirka  
 70 
 - 
 80 
  procent av dessa registerkontroller utfördes för den militära personalkontrollens räkning. I drygt tre procent av slagningarna återfanns den kontrol- lerade personen i registret. Till exempel återfanns ungefär 3300 av de efterfrågade personerna i registret år 1951, år 1961 uppgick mot- 
  
 398 
  
 Förstöringsrapport från Fst/Säk (major P Swartz) till RPS/Säk den 4/4 1972. JWK 5:9/4a, löpnr 2a, s. 14/88. SÄPO. 
  
 399 
  
 Intern handledning för verksamheten vid rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelnings (RPS/Säk) personalkontrollrotel (AIV),  
  
 s. 13. Säkerhetspolisens arkiv, radio, F 19, vol. 1. SÄPO. 
  
 I den mån det utlämnades skriftligt material i den civila personalkontrollen var det viktigt att informationen inte skulle kunna spåras till säkerhetspolisen i efterhand. I en intern beskriv- ning av denna handläggning står följande att läsa: Säkerhetsmannen får själv infinna sig hos intendenten för erhållande av uppgifter. Väsentliga delar av dessa ha av intendenten av prak- tiska skäl omskrivits på ett papper, som varken genom någon stämpel eller underskrift eller på annat sätt röjer vem som utskrivit det eller varifrån det kommer. Säkerhetsmannen med- delas vid mottagandet av papperet, att det skall betraktas som hans egna efter intendentens muntliga meddelande nedskrivna anteckningar, som han får göra tillägg till efter strykningar i eller eljest handhava efter eget gottfinnande ( 
 Spörsmål som diskuterats hos pint Andermark onsdagen den 11/10 1961.  
 Säkerhetspolisens arkiv, säkerhetsskyddsroteln 
 Handlingar ang personalkontroll  
 1953-1971, 
  F I, vol. 1, s. 12. SÄPO). 
 174 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 svarande siffra till omkring 4 400 och år 1968 fick säkerhetspolisen 5 900 träffar i registret. Ungefär en till två procent av det totala an- talet personalkontrollförfrågningar resulterade i att uppgifter ut- lämnades från säkerhetspolisens register. Året 1959 uppgick exem- pelvis antalet utlämningsfall till 1 851 och år 1968 var motsvarande siffra 1 844 st. 
 400  
 I totala siffror lämnade säkerhetspolisen under åren  
 1951-1969 
  ut över 26 000 personalkontrollpromemorior om medlemmar eller misstänkta medlemmar i kommunistiska organi- sationer. Under samma period utlämnades totalt 1 200 promemori- or om medlemmar eller misstänkta medlemmar i nazistiska organi- sationer. 
 401 
  
 Frågan om hur många befattningar inom det svenska totalförsva- ret som omfattades av bestämmelserna om personalkontroll under perioden  
 1945-1969 
  är betydligt svårare att besvara. Några sam- manställningar som kan bringa klarhet i saken har inte påträffats. Det finns dock anledning att ifrågasätta de upplysningar som gavs i denna fråga av den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären i  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor 
 . Nämnden poängterade att det hos de flesta myndigheter endast var ett fåtal befattningshavare - ibland kanske endast två eller tre - som omfattades av personal- kontroll. 
 402  
 Några skriftliga belägg för detta påstående har inte på- träffats och torde heller inte ha funnits. 
 403  
 En genomgång av stati- stiken över de olika myndigheternas årliga personalkontrollför- frågningar under  
 1960-talet 
  ger ett resultat som pekar i en annan riktning än de uppgifter som lämnats av den parlamentariska nämnden. Totalt under sexårsperioden  
 1962-1968 
  gjorde endast ett fåtal av myndigheterna mindre än femtio stycken förfrågningar. Detta tyder således på att det i flertalet av de myndigheter som hade rätt att utföra personalkontroll fanns åtskilliga befattningsha- vare vars arbete ansågs vara av betydelse för rikets säkerhet. Efter- som den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären inte in- formerar läsaren om att det totala antalet personalkontrollförfråg- 
  
 400 
  
 Av 1959 års utlämningsfall bestod närmare 1489 av kommunistärenden (drygt 500 av dessa var spontanutlämningsfall) och 56 av nazistärenden (1 spontanuppgift) och 1968 uppgick motsvarande siffror till 1460 (drygt 600 av dessa var spontanuppgifter) respektive 
  
 57 
  
 (inga spontanuppgifter). Personalkontrollstatistik  
  
 1951-1971. 
  Säkerhetspolisen. SAK  
 001306-4837, 
  Löpnr 1. SÄPO. 
  
 401 
  
 Se tabell i bilaga 1. 
  
 402 
  
 SOU 1968:4, s. 48. 
  
 403 
  
 Först under  
  
 1980-talet 
  genomfördes mer grundliga undersökningar om hur många tjäns- ter som myndigheterna placerat i skyddsklass. Då uppskattades det totala antalet skyddsklas- sade tjänster till drygt 400 000 (SOU 1990:51, s. 236). 
 175 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 ningar uppgick till mellan 150 000 och 200 000 per år är dess påstå- ende missvisande. 
 Att det trots denna kvantitativt mycket omfattande kontroll kunde finnas avancerade spioner med tillgång till kvalificerat hem- ligt material hade konstaterats i Wennerströmaffären. Det kan så- ledes finnas anledning ifrågasätta om inte kvaliteten i kontrollen fick stå tillbaka för kvantiteten. 
 I personalkontrollbestämmelsernas föreskrifter om vilka uppgif- ter som fick lämnas ut till andra myndigheter var vissa punkter mer svårtolkade än andra. Att uppgifter om personer vars namn före- kom på kommunistiska medlemslistor eller representerade SKP i olika sammanhang lämnades ut till andra myndigheter är med tanke på formuleringarna i bestämmelserna knappast förvånande. Svårare torde det emellertid ha varit att tillämpa regeln om att uppgifter om misstänkt medlemskap i politiska ytterlighetsorganisationer skul- le lämnas ut. 
 Bestämmelser om att uppgifter om misstänkt medlemskap i ytterlighetsorganisationer kunde lämnas ut i personalkontrollen ut- färdades första gången den 10 juni 1949 för personalkontrollen inom UD och civilförsvarsstyrelsen och därefter i samtliga be- stämmelser som sedan successivt utfärdades till andra myndigheter. 
 Frågan om vad som betraktades som sakligt grundade skäl för misstanke om medlemskap i en ytterlighetsorganisation besvaras i viss utsträckning i en sammanfattande redogörelse och historik om personalkontrollen upprättad 1953 av chefen för säkerhetspolisens personalkontrollrotel O G  
 Lee. 
  Formuleringen om misstänkt medlemskap hade tillkommit på grund av att säkerhets- polisen tyckte sig ha märkt att kommunisterna vid slutet av 1940- talet i allt högre grad försökte hemlighålla medlemmarna. För att en person i början av  
 1950-talet 
  skulle betraktas som misstänkt medlem i kommunistpartiet ansågs det tillräckligt om denne t.ex. senast 1948 infört en jul- eller nyårshälsning i någon kommunistisk tidning eller aktivt samlat in namn för den av den kommunistiska fredsrörelsen utfärdade Stockholmsappellen. 
 404 
  
 Lee 
  påpekade emellertid samtidigt att uppgifternas sanningshalt kontrollerades i största möjliga utsträckning. Detta gällde särskilt de uppgifter som till säkerhetspolisens lämnats av förtroliga meddelare: vid minsta tveksamhet måste kontakt ta- gas med den tredje rotelsman som har förbindelse med uppgifts- lämnaren om en uppgift skall användas i personalkontrollärende. 
  
 404  
 Sammanfattande redogörelse och historik över personalkontrollen.  
 av  
  
 Dahlgren-Tiberg 
  
  30/6 1953 (s.37). Statspolisintendentens arkiv, samrådsnämnden F I vol. 1. SÄPO. 
  
 176 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Säkerhetspolisen skulle också ställa sig kritisk till de överskotts- uppgifter som inhämtats genom telefonkontrollen då det kunde fö- rekomma massanmälningar dvs. att en person ringde till parti- högkvarteret på Kungsgatan 84 och angav flera namn på personer som sades vara intresserade av att bli medlemmar i SKP eller pre- numeranter på Ny Dag. Enligt  
 Lee 
  kunde dessa tele- fonsamtal ha ringts i skadesyfte. 
 405  
 Inför samrådsnämnden skulle säkerhetspolisen var beredd på att besvara frågor från ledamöterna om uppgifternas tillförlitlighet. 
 406 
  
 En utförlig beskrivning av var man drog de yttersta gränserna för utlämnande av uppgifter om misstänkt medlemskap återfinns i ett internt yttrande från personalkontrollroteln över statspolisinten- denten från 1958. I yttrandet som var avsett som underlag till statspolisintendentens remissyttrande till industriskyddskommit- téns betänkande  
 PM ang. personalkontroll m.m.  
 återges några kon- kreta exempel på säkerhetspolisens och samrådsnämndens synner- ligen långtgående tolkning av de föreskrifter som möjliggjorde ut- lämnande av uppgifter som kunde anses utgöra sakligt grundade skäl till misstanke om medlemskap i ytterlighetsorganisation. I ytt- randet beskrivs tre fall där uppgifter om personer som prenumere- rat på eller infört jul- och nyårshälsning i kommunistisk tidning samt reserverat sig mot beslut om att medlemmar i LO skulle kol- lektivanslutas till det socialdemokratiska partiet (reservanter) ut- lämnats i personalkontrollen. 
  
 * 
  
 Vid personalkontroll av A som 1956 sökte nyanställning för hem- ligt arbete vid LM Ericsson lämnade säkerhetspolisen ut uppgifter om att han förekom med jul- och nyårshälsningar i Ny Dag år 1948 och var reservant 1949. 
  
 * 
  
 Vid personalkontroll av B som 1956 sökte extra hemligt arbete vid Svenska AB Trådlös Telegrafi utlämnades uppgifter om att han förekom med jul- och nyårshälsningar i Ny Dag 1947 och var re- servant år 1949. 
  
 405 
  
 Ibid. 
  
 406 
  
 PM ang vissa synpunkter på handläggningen av personalkontrollärenden  
  
 av Nelson 16/3 1962. Säkerhetspolisens arkiv, säkerhetsskyddsroteln, F I, vol. 1. SÄPO. 
  
 177 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 * Vid personalkontroll av C som sökt nyanställning som batteri- skötare vid F 18 meddelade säkerhetspolisen att han var reservant 1949 och prenumererat på Ny Dag 1951. 
 407 
  
 Som sakligt grundade skäl till misstanke om medlemskap i SKP räknades också släktskap med en person som var registrerad som kommunist. Om personen bodde hemma och kunde betraktas stå under avgörande inflytande av föräldrarna (detta uppfattades som särskilt vanligt i Norrbotten) kunde uppgifterna lämnas ut i perso- nalkontrollen. I de fall kontrollen avsåg känsligare befattningar som t.ex. civilanställning inom försvaret kunde det även bli aktuellt att lämna ut uppgifter om annan släkting. Då skulle emellertid uppgiften lämnas ut med förbehåll om att kontrollen endast avsåg specifikt den befattning som uppgivits i myndighetens framstäl- lan. 
 408 
  
 Som exempel på utlämnande av uppgifter om att den kontrolle- rade var gift med en misstänkt kommunist nämndes två fall i per- sonalkontrollrotelns yttrande. I båda fallen hade det utlämnats uppgifter om städerskor som i sitt arbete skulle få tillgång till loka- ler där man utförde arbeten som ansågs vara av särskild betydelse för rikets säkerhet. 
  
 * 
  
 D personalkontrollerades 1958 då hon eventuellt skulle arbeta som städerska vid AB Bofors där det utfördes ett speciellt hemligt arbete. Försvarsstaben hade då informerats om att det fanns regis- teruppgifter om att D:s make förekom i en jul- och nyårshälsning i Ny Dag 1948 och att han 1949 prenumererat på tidningen. 
  
 * 
  
 E hade 1958 sökt nyanställning som städerska vid AB Philips för utförande av arbete av strängt hemlig natur. I personalkontrollen utlämnades då uppgifter om att Richards man hade deltagit i spanska in- 
  
 407 
  
 PM med vissa synpunkter på industriskyddskommitténs promemoria angående personalkon- troll m.m.  
  
 av fkra Nelson den 23/7 1958. HSC nr 706/58. SÄPO. Information om reservan- ter hade tillhandahållits av en källa vid LM Ericsson. Det torde vara denna registrering som Cline syftade på när han den 29/4 1950 antecknade följande i dagboken: Överläggning i går kl.14 med Lewis, Brock och Stevens? Jones? Rhodes? från Bryant verk- stadsklubb gav väl inte Johnson och mig så mycket. Det förefaller som om verkstads- ledningen skulle på ett ovanligt idiotiskt sätt ha börjat en inventering av Bryant kommunister. Man har motiverat inventeringen med hemvärnets behov. Men hur är det på andra arbets- platser. Där icke lokalt hemvärn finnes. Lewis förnekade bestämt att polisen fått ta del av listor på de medlemmar som reserverat sig..  
 Bush. Dagböcker  
 1950-1951 
 . 
  
  Utgivna av Long (Hedemora 2001). 
  
 408 
  
 Detta innebar att om samma person skulle kontrolleras en andra gång för en annan be- fattning (t ex mindre känslig värnpliktstjänst eller placering som lotta) kunde släktskapet med en kommunist bedömas som mindre viktigt och därför inte lämnas ut. 
  
 178 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 bördeskriget 1938 och möjligen var identisk med en person som 1940 upplät sin bostad för ett kommunistiskt föreningsmöte. Williams namn hade också förekommit i en jul- och nyårshälsning i Ny Dag 1949. 
 409 
  
 Ovanstående fall visar att det i  
 1950-talets 
  utlämnandepraxis ställ- des synnerligen låga krav på bevisningen när det gällde att fastställa sakligt grundade skäl för misstanke om medlemskap i kommunist- partiet. Särskilt anmärkningsvärda i detta avseende är de två sist- nämnda fallen. 
 Att utlämnandet av uppgifter om den städerska som sökte an- ställning vid Philips inte hade stöd i de av regeringen utfärdade per- sonalkontrollbestämmelserna framhölls även inom personalkon- trollroteln. I yttrande till statspolisintendenten kommenterades detta fall på följande sätt: 
 Även vid en välvillig tolkning av bestämmel- serna i ä.s. [ämbetsskrivelsen från inrikesdepar- tementet. UE] torde man i sistnämnda fall icke kunna bedöma uppgifterna så att vederbörande på sakligt grundade skäl misstänkes vara med- lem av kommunistpartiet. 
 410 
  
 Av detta drog emellertid säkerhetspolisen inte slutsatsen att man skulle skärpa den praxis som tillämpades vid utlämnande av uppgif- ter i personalkontrollen eller att man skulle hålla säkerhetssamtal med den kontrollerade om registeruppgifterna var osäkra. Istället menade man att det var reglerna det var fel på. Vid ett sammanträde med samrådsnämnden hade statspolisintendenten till ledamoten i samrådsnämnden och industriskyddskommitténs expert Brock framfört önskemålet att det skulle ges möjlighet att lämna ut uppgifter om svagare politisk belastning då det var frå- ga om att kontrollen avsåg arbete eller anställning av särskilt ömtå- ligt slag. 
 411  
 Att statspolisintendenten blev hörsammad på denna punkt framgår av att det i 1961 års personalkontrollbestämmelser - som utformats enligt industriskyddskommitténs förslag - inte före- skrevs några restriktioner för vad som fick utlämnas vid personal- 
  
 409 
  
 PM med vissa synpunkter på industriskyddskommitténs promemoria angående personalkon- troll m.m.  
  
 av fkra Nelson den 23/7 1958. HSC nr 706/58. SÄPO. 
  
 410 
  
 Ibid. 
  
 411 
  
 Ibid. 
  
 179 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kontroll av befattningar som kunde betraktas som särskilt känsliga ur säkerhetssynpunkt. 
 Det som anförts ovan skall emellertid inte uppfattas som att samrådsnämnden alltid gav sitt samtycke till att de av säkerhetspo- lisens personalkontrollrotel presenterade uppgifterna skulle lämnas ut vid kontroll av befattningar av särskild betydelse för rikets sä- kerhet. Som exempel på detta kan nämnas fallet S. I början av janu- ari 1957 skulle S som var hemmahörande i Jönköping eventuellt nyanställas som kontorist vid SAAB och delta i arbete av extra hemlig natur för flygförvaltningen och därför bli föremål för per- sonalkontroll. Eftersom S inte förekom i säkerhetspolisens central- register gjordes en förfrågan till sektionen i Jönköping om S fanns registrerad i det lokala arbetsregistret. Den 5 februari 1957 medde- lades från Jönköping att man där - på grundval av tidningsuppgifter - hade registrerat S som medlem i Jönköpings fredskommittés ar- betsutskott och att han deltagit vid den s.k. fredsriksdagen i Stock- holm 1951. Vid en närmare undersökning hade det emellertid kon- staterats att intet framkommit, som talar för att S skulle vara kommunist. 
 Han uppges vara idealist och aktivt verksam inom nykterhetsarbetet. 
 412 
  
 Samma dag som dessa uppgifter anlänt till Stockholm delredo- visades Mcmahon ärende till försvarsstabens inrikesavdelning med beske- det att utredningen inte var avslutad. 
 413  
 När ärendet därefter be- handlades i statspolisintendentens samrådsnämnd ansågs uppgif- terna emellertid inte vara tillräckligt belastande för utlämning i per- sonalkontrollen och istället togs ett beslut om bordläggning och fortsatt utredning. 
 414  
 Efter det att personalkontrollroteln några da- gar senare slutfört en något grundligare utredning kunde följande konstateras: 
 Enligt uppgift den 8/2 1957 från rotelns avdel- ning i Jönköping finnes intet som talar mot det 
  
 412 
  
 PM den 5/2 1957 av kra Brooks. JWK 15:222/13, löpnr 22, s. 921/1. SÄPO. 
  
 413 
  
 Ibid. I en instruktion för personalkontrollroteln framhölls att delredovisning kunde ske om det bedömdes att: 1. den kontrollerade inte skulle lida skada genom delredovisningen, 2. om det inte rådde någon tvekan om att nämnden skulle godkänna ett utlämnande av uppgif- ter, 3. i värnpliktsärenden.  
  
 PM ang personalkontrollen  
 av Nelson i januari 1960. Säkerhetspo- lisens arkiv, säkerhetsskyddsroteln, F I vol 1. SÄPO. 
  
 414 
  
 Samrådsnämndens protokoll den 6/2 1957. Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  vol. 1. SÄPO. 
 180 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 antagandet, att [S:s] verksamhet i fredskom- mittén föranletts av hans fredsintresse och icke av något intresse för kommunismen. För detta antagande talar även den omständigheten, att [S:s] fader är en ledande person inom nykter- hetsrörelsen och icke har något med kommu- nisterna att göra, vilket torde ha inverkat på sonens politiska ställningstagande. Det har konstaterats, att sonen icke prenumererar på någon kommunisttidning. 
 415 
  
 När detta utredningsresultat redovisades för samrådsnämnden den 14 februari 1957 bedömdes att uppgifterna inte var av den karaktä- ren att de kunde utlämnas till försvarsstaben. 
 416 
  
 Som framgår av redogörelsen ovan tog säkerhetspolisen inte bara hänsyn till den kontrollerade personens politiska belastning vid handläggningen av personalkontrollärendena. I bedömningen in- gick också ett ställningstagande till den aktuella befattningens känslighet ur säkerhetssynpunkt. Man gjorde då skillnad mellan de befattningar som bedömdes vara av betydelse för rikets säkerhet och de som var av  
 särskild  
 betydelse för rikets säkerhet. I en in- struktion för personalkontrollroteln står följande att läsa: 
 Ju ömtåligare ett arbete, uppdrag eller placer- ing är, desto ringare belastning erfordras för uppgiftsutlämnande, under det att större be- lastning erfordras för uppgiftsutlämnande i kontrollärende av mindre ömtålig natur. 
 417 
  
 För att underlätta handläggningen av den ansenliga mängd perso- nalkontrollärenden som rörde kommunister hade personalkontroll- roteln en mall som klargjorde vilka uppgifter som kunde anses till- räckligt belastande för att lämnas ut i personalkontrollen. Vid kontroll för befattningar som bedömdes vara av betydelse för rikets säkerhet kunde säkerhetspolisens personalkontrollrotel - i början av  
 1960-talet 
  - räkna med att följande kombinationer skulle god- kännas av samrådsnämnden och lämnas ut i personalkontrollen. 
  
 415 
  
 Notering av Nelson den 8/2 1957. JWK 15:222/13, löpnr 22, s. 921/1. SÄPO. 
  
 416 
  
 Samrådsnämndens protokoll den 14/2 1957. Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  vol. 1. SÄPO. 
  
 417 
  
 PM ang vissa synpunkter på handläggningen av personalkontrollärenden  
  
 av Nelson den 16/3 1962. Säkerhetspolisens arkiv, säkerhetsskyddsroteln, F I vol. 1. SÄPO. 
  
 181 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 A. 
  
 Prenumeration på kommunisttidning minst tre år under den [senaste] tioårsperioden. 
  
 B. 
  
 Hälsning i kommunisttidning minst tre år under samma period. 
  
 C. 
  
 Minst en prenumeration + 2 hälsningar el- ler minst 2 prenumerationer + 1 hälsning Allen samma period. 
  
 D. 
  
 Medlemskap för mer än tio år sedan + hälsning eller prenumeration under den senaste tioårsperioden. 
  
 E. 
  
 Upprepade uppgifter att den omfrågade Allen den senaste tioårsperioden är sympatisör. Vid kontroll av skolelev, som själv ej är poli- tiskt belastad men som bor hemma hos sina föräldrar, som äro politiskt belastade, brukar nämnden ej gå med på utlämnande ... Utläm- nande kunde dock ske vid praktikantanställ- ning om det inte kunde bevisas att den omyn- diges politiska åsikter avvek från föräldrar- nas. 
  
 418 
  
 Med automatik bedömdes uppgifter om jul- och nyårshälsningar i eller prenumeration på kommunistiska tidningar i tre år under de senaste tio åren utgöra tillräckligt skäl för bedömningen att en per- son var en säkerhetsrisk. Några ytterligare utredningar om veder- börandes nationella pålitlighet ansågs från säkerhetspolisens sida inte vara nödvändiga. 
 I viss utsträckning lämnades också uppgifter om nazister ut i personalkontrollen. Även om säkerhetspolisen höll viss uppsikt över de svenska nazisterna bedömdes denna hotbild som synnerli- gen svag. För säkerhetstjänsternas syn på nazismen under perioden  
 1948-1969 
  torde den militära säkerhetsutredningens (MSU) här ci- terade omdöme från  
 1960-talet 
  kunna betraktas som representativt: 
 Nynazistiska strävanden måste betraktas som en latent fara även om risken för att national- socialismen åter skall få ett mer betydande in- flytande förefaller obetydligt i nuläget. 
 419 
  
 418 
  
 Ibid. 
  
 419 
  
 MSU del I. HK nr 99/64. SÄPO. 
  
 182 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Som aktuella organisationer nämndes Nysvenska rörelsen (där vissa förbindelser med Europa uppmärksammats av säkerhetspolisen i början av  
 1950-talet) 
  och Frihetsrörelsen. Vid beslut om utlämnan- de av uppgifter ansågs att en persons nazistiska aktivitet eller med- lemskap i nazistisk organisation som uppmärksammats före 1939 inte skulle ha någon avgörande betydelse. I en promemoria från 1953 poängterades att kontrollerade personers kopplingar till dessa organisationer särskilt skulle uppmärksammas när det gällde be- fattningar vid FOA, FRA, högre staber och polistjänst. Av pro- memorian framgår det också att säkerhetspolisen tog hänsyn till risken för kritiska tidningsartiklar om någon känd nazist inte stop- pats i personalkontrollen. 
 Man betraktar även det förhållandet att veder- börande på grund av nazistisk inställning varit föremål för publicitet. 
 420 
  
 Den militära personalkontrollen i mars 1962 
 Under år 1962 gjorde säkerhetspolisen drygt 136 000 slagningar i centralregistret för den militära personalkontrollens räkning. 
 421  
 I 10641 av dessa slagningar återfanns den kontrollerade personen i säkerhetspolisens register. I 852 fall resulterade förfrågningarna i att registrerade uppgifter om kommunistisk aktivitet utlämnades och i 13 fall utlämnades uppgifter om nazistisk aktivitet. Dessutom lämnades 325 spontanuppgifter ut i den militära personalkontrol- len. Av dessa handlade 318 fall om kommunism och sju om na- zism. 
 422 
  
 I detta avsnitt skall jag med hjälp av samrådsnämndens protokoll från ett av 1962 års sammanträden samt de personalkontrollpro- memorior som efter sammanträdet skickades från säkerhetspolisen till försvarsstaben skildra ett urval av de personalkontrollärenden som utlämnades efter militär förfrågan. 
  
 420 
  
 Sammanfattande redogörelse och historik över personalkontrollen.  
  
 av  
  
 Dahlgren-Tiberg 
  
  30/6 1953 (s.37). Statspolisintendentens arkiv, samrådsnämnden F I vol. 1. SÄPO. 
  
 421 
  
 Motsvarande siffra för slagningar i publikationen Polisunderrättelser var (tidigare begång- na brott) 42 044.  
  
 Statistiska uppgifter över vid rotel II A, sektion 2 under år 1962 inkomna för- frågningar.  
 Personalkontrollstatistik, SAK  
 001306-4837, 
  löpnr 1. SÄPO. Det bör anmärkas att antalet träffar i centralregistret var onormalt högt detta år. Vanligen uppgick denna siffra till ungefär 4 000 per år. 
  
 422 
  
 Ibid. 
  
 183 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Den 8 mars 1962 infann sig två av samrådsnämndens ledamöter - Mills och Gonzalez i Becker - samt föredraganden kriminalassi- stenten vid säkerhetspolisens personalkontrollrotel Nelson till sammanträde hos statspolisintendenten. Inför sammanträdet hade personalkontrollroteln upprättat 145 promemorior med register- uppgifter över personer som var föremål för personalkontroll. Av dessa handlade 50 promemorior om personer som försvarsstaben ville ha kontrollerade. Vid sammanträdet beslöts att uppgifter skul- le lämnas ut i 34 av dessa ärenden medan det i 16 fall togs beslut om att antingen bordlägga det för vidare utredning eller att uppgifterna inte skulle lämnas ut. Dessutom utlämnades spontanuppgifter om 73 personer till försvarsstaben. 
 423  
 32 av de promemorior som efter militär förfrågan utlämnades till försvarsstaben har återfunnits på mikrofilmer hos MUST. Tio av dessa var värnpliktsärenden, ett ärende handlade om militär utbildning och 21 ärenden tog upp per- soner som eventuellt skulle anlitas eller anställas i civila arbeten inom försvaret eller inom industrier som utförde  
 SUA-arbeten 
  dvs. hemliga beställningsarbeten åt försvaret. 
 424  
 Av promemoriorna går det att utläsa vilka registeruppgifter som utlämnades i personalkon- trollen samt i vilken mån försvarsstaben ansåg att uppgifterna var så pass belastande att den kontrollerade personen inte skulle godkän- nas för den avsedda befattningen. I vissa fall anges också säkerhets- polisens källbeteckningar vilket medför att man då kan se om upp- gifterna utgörs av överskottsinformation som inhämtats från tele- fonkontrollen. De militära bedömningarna framgår av de anteck- ningar som påförts promemoriorna av chefen för försvarsstabens inrikesavdelnings personalkontrolldetalj, Reyes. 
 Värnpliktsärenden 
 Av de tio personer som blev kontrollerade på grund av värnplikts- tjänstgöring ansåg försvarsstabens inrikesavdelning att tre inte 
  
 423 
  
 I nio av de totalt 20 civila personalkontrollärendena (byggnadsstyrelsen (två ärenden), ci- vilförsvarsstyrelsen (ett ärende), järnvägsstyrelsen (tre ärenden), Sveriges radio (ett ärende), telestyrelsen (nio ärenden), vattenfallsstyrelsen (ett ärende) samt väg och vattenbyggnads- styrelsen (tre ärenden)) beslutades att registeruppgifterna skulle lämnas ut. Dessutom redo- visades åtta ärenden som inte lämnades ut till försvarsstaben och åtta ärenden som bordlades för vidare utredning samt två tidigare bordlagda ärenden vid sammanträdet. 
  
 424 
  
 Protokoll den 8/3 1962. Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  Plenum vol. 2. SÄPO. 
 Enligt den praxis som fastställts 1948 krävdes att de två ledamöterna var överens i saken för att statspolisintendenten skulle kunna ta beslut att uppgifterna kunde lämnas ut. Bifogat be- slut den 20/10 1948 till skrivelse från polisintendent Hasselrot till InD den 11/11 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 507/48. SÄPO. 
 184 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 skulle godkännas för den avsedda befattningen. De övriga sju god- kändes. 
 Icke godkända 
 Om de tre värnpliktiga som inte skulle godkännas för tjänstgöring- en står följande att läsa: 
  
 * 
  
 Värnpliktige A var avsedd för krigsplacering vid högre stab vid ett regemente. Om denne rapporterade säkerhetspolisen att han under kriget varit medlem i Alnö kommunistiska ungdomsklubb och kommissionär för tidningen Stormklockan. Under  
  
 1950-talet 
  hade det genom telefonavlyssning inhämtats att han vid två tillfällen va- rit i kontakt med Ny Dags redaktion om sin utdömda familjebo- stad i Ulvsunda (vilket resulterat i en artikel i tidningen) och att A:s hustru varit i kontakt med förlaget Arbetarkultur. Slutligen hade säkerhetspolisen 1960 fått uppgifter om att A beställt valsed- lar från SKP och att han fortfarande var medlem i SKP. 
 425 
  
 * 
  
 Om värnpliktige B - som inte skulle godkännas för krigsplacering vid ett gränsbevakningsförband - rapporterades att föräldrarna se- dan gammalt var kända för att vara kommunister och att en pålit- lig sagesman i Luleå 1958 sagt att B utan tvekan var kommu- nist. 
  
 426 
  
 * 
  
 T - som hade blivit uttagen som hovmästare - hade gjort sig skyl- dig till egenmäktigt förfarande 1959 och våldsamt motstånd 1962. Från säkerhetspolisens register hade dessutom inhämtats att T:s far dels funnits med på en kommunistisk vallista i Stockholm 1946, dels var antecknad i en förteckning vid svenska fredskommitténs expedition 1960. 
  
 427 
  
 425 
  
 Bakom de i promemorian omnämnda källbeteckningarna Munin och E Hilding (som båda karaktäriserades som fullt tillförlitliga källor) döljer sig överskottsmaterial från tele- fonkontrollen. PM den 15/2 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11711. MUST. 
  
 426 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11803. MUST. 
  
 427 
  
 PM den 8/3 1962 av kra Mcconnell. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11808. MUST. 
  
 185 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Omplacering eller godkännande 
 För sammanlagt sju stycken värnpliktiga som var avsedda för en repetitionsövning vid luftvärnet hade Reyes antecknat för- slagen  
 p-reserven, 
  ändrad tilldelning eller ärendet redovisat för ac [avdelningschefen vid Fst/In. UE.], redovisat utan hinder. 
 * För en av de värnpliktiga föreslogs placering i personalreserven. Om denne hade säkerhetspolisen rapporterat att han varit prenu- merant på tidningen Arbetarfolket  
 1954-1956. 
 428 
  
 För två stycken - här kallade E och G - föreslogs ändrad tilldelning på grund av följande uppgifter: 
  
 * 
  
 E hade enligt säkerhetspolisen tillsammans med sin syster skänkt 100 kr till den kommunistiska pressfonden. Dessutom hade hans far varit ledande kommunist i Umeå sedan 1945. 
  
 429 
  
 * 
  
 G hade enligt tidningen Arbetarfolket mottagit anmälningar till en festivalresa till Bukarest 1953. Han hade dessutom deltagit i ett kommunistiskt valmöte 1954 och sålt lotter för Demokratisk Ung- dom 1955. 
  
 430 
  
 Beträffande fyra av de från säkerhetspolisen utlämnande promemo- riorna som behandlade värnpliktsärenden kom personalkontrollen inte att föranleda någon åtgärd. Om dessa personer står följande att läsa: 
  
 * 
  
 Värnpliktige H - som godkändes för repövning inom luftvärnet - hade enligt säkerhetspolisens uppgifter pekats ut som kommunist av en fullt tillförlitlig meddelare i Sundsvall 1951 (enligt Cook var dessa uppgifter för gamla). 
  
 431 
  
 * 
  
 Om L rapporterade säkerhetspolisen att han fått Nyheter från Sovjetunionen 1949 och att han 1954 - enligt en tillförlitlig källa - haft en kommunistisk inställning och röstat på SKP i valet sam- ma år (enligt Cook var uppgifterna för vaga). 
  
 432 
  
 428 
  
 PM den 8/3 1962. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11841. MUST. 
  
 429 
  
 PM den 26/2 1962 av kra Mcconnell. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11769. MUST. 
  
 430 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11825. MUST. 
  
 431 
  
 PM den 5/3 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11814. MUST. 
  
 432 
  
 PM den 5/3 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11819. MUST. 
  
 186 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 * 
  
 M hade prenumererat på Arbetarfolket 1954, 1956 och 1957. 
  
 433 
  
 * 
  
 K - som var f.d. tysk medborgare - skulle kontrolleras på grund av eventuell placering vid flygvapnet. K hade enligt säkerhetspoli- sen kontakter med tyskar i Sverige (dock inte kommunister) och rest till Budapest 1961. 
  
 434 
  
 Militär utbildning 
 En av personalkontrollerna handlade om en person som sökte an- ställning som befälselev vid marinen. Om honom hade säkerhets- polisen inga registrerade uppgifter. Eftersom befattningen bedöm- des vara av särskild betydelse för rikets säkerhet togs emellertid hänsyn till vad som var känt om hans far. Fadern - som var skriven på samma adress som den kontrollerade - hade varit aktiv kommu- nist sedan  
 1940-talet 
  och 1959 hade han kandiderat för SKP vid val till landstinget. Säkerhetspolisen hade också 1955 inhämtat uppgif- ter från en sagesman som trodde sig ha sett att fadern i ett do- kument rörande Komintern och Glass - som upphittats 1947 utanför den sovjetiska ambassaden - varit uppsatt som kontaktman. Det fanns även uppgifter om att han efterfrågats på sin arbetsplats 1951 av besökande italienska arbetare. På grund av vad som var känt om fadern föreslog Cook att personen inte skulle godkän- nas som befälselev. 
 435 
  
 Civilanställning eller uppdrag 
 Den tredje kategorin ärenden som behandlats vid samrådsnämn- dens sammanträde den 8 mars 1962 gällde personalkontroll för civi- la befattningar inom försvaret, i försvarsviktiga industrier eller vid privata företag som skulle utföra arbeten åt försvaret (SUA- arbeten). Dessa ärenden bedömdes hårdare än värnpliktsärendena. I 18 fall av 21 föreslog försvarsstabens inrikesavdelning att de kon- trollerade personer inte skulle godkännas. 
  
 433 
  
 PM den 5/3 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11809. MUST. 
  
 434 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11837. MUST. 
  
 435 
  
 Spontanuppgift rörande fadern hade utlämnats 1959. PM den 16/2 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11718. MUST. 
  
 187 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Icke godkända 
 Bland de 18 fall som fick förslaget bifalles icke fanns det två ärenden där uppgifter om föräldrarna var avgörande: 
  
 * 
  
 En  
  
 16-åring 
  som ville bli antagen som luftbevakningspojke vid Skaraborgs flygflottilj skulle inte godkännas på grund av säkerhets- polisens noteringar om att föräldrarna som var f.d. tyska medbor- gare 1955 öppet deklarerat att de var kommunister och att fadern var aktiv i kommunistiska flyktingkretsar i Borås. 
 436 
  
 * 
  
 En montör vid en firma som anlitats för hemligt arbete för forti- fikationsförvaltningen skulle inte godkännas på grund av att hans far var aktiv i en kommunistisk fackklubb. Enligt inhämtade upp- gifter från telefonkontrollen skulle fadern - som var skriven på samma adress som sonen - i september 1954 haft till uppgift att sprida kommunistiska affischer till olika arbetsplatser och kallats till den kommunistiska rörklubbens höstträff i Folkets hus. 
  
 437 
  
 I två fall föreslog inrikesavdelningen att de kontrollerade kvinnorna inte skulle godkännas på grund av att maken betraktades som miss- tänkt kommunist: 
  
 * 
  
 Om maken till en städerska som sökt anställning vid Göta artille- riregementes mobiliseringsavdelning hade säkerhetspolisen samlat uppgifter sedan slutet på  
  
 1930-talet. 
  År 1938 hade han varit lagle- dare för ett antal prenumerantvärvare för Arbetartidningen i Gö- teborg och värvat 89 nya prenumeranter. Han hade varit prenume- rant på tidningen åtminstone fram till 1953 och årligen däri under perioden  
 1948-1959 
  låtit införa jul- och nyårshälsningar. 1961 hade han dessutom varit mottagare av den sovjetiska propagandaskrif- ten Nyheter från Sovjetunionen. 
 438 
  
 * 
  
 En presserska som sökt anställning vid en försvarsmyndighet skulle inte godkännas eftersom maken dels under åren  
  
 1956-1959 
  prenumererat på Arbetartidningen, dels enligt en rapport från ar- betsgivaren (ASEA) till säkerhetspolisen gjort sig känd för radi- kala åsikter. 
 439 
  
 436 
  
 PM den 21/2 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11737. MUST. 
  
 437 
  
 Uppgifter från  
  
 tk-källorna 
  Torres och E Gardner. PM den 1/3 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11801. MUST. 
  
 438 
  
 PM den 28/2 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11793. MUST. 
  
 439 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11778. MUST. 
  
 188 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 De övriga 14 icke godkända personerna förekom alla i säkerhetspo- lisens register på grund av att de bedömdes vara medlemmar eller misstänkta medlemmar i en kommunistisk organisation. 
 Sex av dessa var anställda vid företag som skulle utföra hemligt arbete åt någon försvarsmyndighet. Om dem står följande att läsa i personalkontrollpromemoriorna: 
  
 * 
  
 Byggnadsarbetaren L hade varit prenumerant på och infört ny- årshälsningar i Arbetartidningen flera gånger fram till 1954. År 1956 hade säkerhetspolisen fått uppgift om att han sannolikt var medlem i SKP. Vidare fanns det från februari 1960 en uppgift om att han tillhörde en kommunistisk fackklubb och att han kallats till ett kommunistiskt föreningsmöte. Enligt en anteckning informera- des också industriskyddsdetaljen (detalj IV) vid försvarsstabens in- rikesavdelning om dessa uppgifter. 
  
 440 
  
 * 
  
 En person som var anställd vid en schaktfirma och inte godkän- des för hemligt arbete i ett militärområde hade varit prenumerant på Ny Dag under  
  
 1950-talet 
  och genom säkerhetspolisens telefon- kontroll hade inhämtats att han var medlem i SKP 1954. 
 441 
  
 * 
  
 En montör i Blekinge hade kandiderat för SKP vid ett val till kommunalfullmäktige och vid en personalkontrollutredning i mars 1962 hade en meddelare sagt att han sannolikt fortfarande var partimedlem. 
  
 442 
  
 * 
  
 En arbetare vid Skånska cement godkändes inte för hemligt ent- reprenadarbete vid kustartilleriet då han rapporterades ha varit upp- satt som fullmäktigekandidat för SKP vid valåren 1942, 1946, 1950 och 1954. 
  
 443 
  
 * 
  
 En chaufför anställd vid en firma som skulle utföra transporter av hemliga uppgifter hade förekommit i en jul- och nyårshälsning i Ny Dag 1948 och prenumererat på Svenska kvinnors vänsterför- bunds tidning Vi kvinnor 1951. Dessutom hade hennes make pre- 
  
 440 
  
 PM den 28/2 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11730. MUST. 
  
 441 
  
 Uppgifter från  
  
 tk-källan 
  Torres. PM den 28/2 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11724. MUST. 
  
 442 
  
 PM den 7/3 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11839. MUST. 
  
 443 
  
 PM den 5/3 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11822. MUST. 
  
 189 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 numererat på Ny Dag 1951 och Västmanlands Arbetarblad 1949 och 1956. 
 444 
  
 * En filare som, enligt försvarsstaben, inte skulle godkännas för ar- beten åt marinledningen hade gett 100 kronor i bidrag till Ny Dag och - enligt en av säkerhetspolisens förtroliga meddelare - funnits med i en förteckning vid fredskommitténs expedition i samband med förberedelserna för ett möte 1960. Vidare hade säkerhetspoli- sens telefonavlyssning gett upplysningar om att han tillsammans med några andra partimedlemmar eventuellt skulle resa till Ungern 1960 samt att han i februari 1960 meddelat en ny adress för sin tid- ningsprenumeration på Ny Dag. 
 445 
  
 I följande åtta personalkontrollärenden - där försvarsstaben före- slog att de kontrollerade personerna inte skulle godkännas - hand- lar det om sökande till civila anställningar vid försvaret eller inom industrier som utförde arbeten åt försvaret. 
  
 * 
  
 För R avstyrktes anställning för hemligt arbete för en försvars- myndighets räkning vid Malmö flygindustri. R hade enligt säker- hetspolisens promemoria sedan 1960 haft en ledande ställning i Demokratisk Ungdom och 1961 hade han anmält sig till en tre- veckorskurs i Östtyskland. 
  
 446 
  
 * 
  
 En elektriker som inte skulle godkännas för anställning vid  
  
 SAAB-L 
  hade prenumererat på Ny Dag 1958 och vid personalkon- trollutredningen hade säkerhetspolisen fått förtroliga uppgifter om att han med all säkerhet var kommunistsympatisör. Det medde- lades också att elektrikerns bror var en ledande kommunist och var uppsatt på valsedlar  
 1950-1960. 
 447 
  
 * 
  
 En konstruktör som inte skulle godkännas för ett speciellt hem- ligt arbete inom  
  
 SAAB-L 
  som utfördes på uppdrag av flygförvalt- ningen hade i en artikel i Örebro läns Arbetartidning 1952 kom- menterat ett förslag om svenska värnpliktiga skulle kunna tjänstgö- ra utomlands med att vi ha ingen anledning att med vapenmakt 
  
 444 
  
 PM den 7/3 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11830. MUST. 
  
 445 
  
 Uppgifter ur  
  
 tk-källorna 
  Humphrey, Torres samt Fletcher. PM den 8/3 1962. Mikro- film Säk 2 PM nr 2, s. 11843. MUST. 
  
 446 
  
 Ärendet hade delredovisats den 19 februari 1962. PM den 19/2 1962. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11727. MUST. 
  
 447 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11727. MUST. 
  
 190 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 förtrycka främmande folk. Han uppgavs också ha varit lokal ord- förande i Demokratisk Ungdom under  
 1950-talet. 
 448 
  
 * 
  
 S sökte anställning vid  
  
 SAAB-L 
  ett speciellt hemligt arbete för flygförvaltningens räkning. Han blev inte godkänd på grund av att han fanns registrerad hos säkerhetspolisen som deltagare i en ka- derkurs för kommunister i februari 1948 och sannolikt var iden- tisk med en person som undertecknat parollen värna freden - kämpa för socialismen i Stormklockan i december 1948 samt att han enligt en fullt tillförlitlig sagesman varit prenumerant på Ny Dag 1951. 
 449 
  
 * 
  
 En verktygsarbetare som enligt försvarsstaben skulle nekas för- svarsanställning hade enligt säkerhetspolisen prenumererat på Ny Dag 1956, 1957 och 1958 samt till en fullt tillförlitlig meddelare uttryckt sig förmånligt om kommunisterna. 
  
 450 
  
 * 
  
 T som inte godkändes som städerska vid FOA var enligt en av säkerhetspolisens meddelare kommunist. 1952 hade hon varit i kontakt med en kommunist som dömts för spioneri i Enbomsaffä- ren och samma år hade hennes make - som enligt uppgifterna också var kommunist - planerat en resa till Sovjetunionen. T med make hade också skänkt pengar till kommunistiska tidningar och varit prenumeranter 1954 och 1957. 
  
 451 
  
 * 
  
 U sökte anställning som städare vid Göta artilleriregementes mo- biliseringsavdelning. Enligt Cook skulle hon inte godkännas ef- tersom hon enligt uppgifter från säkerhetspolisen prenumererat på Arbetartidningen 1944, 1949 och 1956 och samlat in namn till en fredsappell 1955. 
  
 452 
  
 * 
  
 Reparatören V skulle inte godkännas för kollektivanställning vid en ammunitionsfabrik som utförde arbete åt försvarets fabrikssty- 
  
 448 
  
 PM den 7/3 1962. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11831. MUST. 
  
 449 
  
 Dessutom meddelades att han utskrev till Danmark den 21/2 1953. PM den 5/3 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11815. MUST. 
  
 450 
  
 PM den 6/3 1962 av kra Mcconnell. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11826. MUST. 
  
 451 
  
 PM den 5/3 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11816. MUST. 
  
 452 
  
 Wienappellen var utfärdad vid Världsfredsrådets möte i Wien den 19/1 1955 och krävde att alla atomvapen skulle förstöras och all vidare tillverkning stoppas. Svenska fredskommit- tén anslöt sig till Wienappellen den 23/2 1955 varvid en namninsamling startade. P 6473 A löpnr 1, s. 34. PM den 28/2 1962 av kra Mcconnell. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11793. MUST. 
  
 191 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 relse. V hade 1946 blivit invald i kommunalfullmäktige som repre- sentant för SKP och under  
 1950-talet 
  hade säkerhetspolisens regis- ter tillförts uppgifter om att han fortfarande var medlem i partiet. De senaste uppgifterna om V handlade om att han 1960 inför ett möte blivit kontaktad av det lokala partidistriktet.  
 453 
  
 Spåren av försvarsstabens handläggning av de övriga här nämnda personalkontrollfallen upphör med att försvarsstaben föreslagit att personen skulle godkännas eller inte godkännas för den avsedda be- fattningen. I fallet V finns det emellertid en fortsättning som är värd att redovisa. Ärendet avslutades inte med att försvarsstaben lå- tit vidarebefordra rekommendationen bifalles icke till ammuni- tionsfabriken via fabriksstyrelsen. V hade nämligen redan blivit kollektivanställd som revolversvarvare då beskedet om att han inte skulle godkännas anlänt till ammunitionsfabriken. I ett brev från fabriken till försvarets fabriksstyrelse förklarades detta med att man inte kunde invänta den flera veckor långa handläggningen av personalkontrollärendena när det fanns risk att de som ansökt om anställning snabbt kunde ändra sig och få jobb på någon annan ar- betsplats. 
 454 
  
 Nu hade således en person som enligt säkerhetstjänsterna var en säkerhetsrisk blivit kollektivanställd i en säkerhetskänslig befatt- ning. Därmed aktualiserades problemet med de kollektivanställda kommunisterna som diskuterats under  
 1950-talet 
  och som enligt industriskyddskommitténs förslag och 1961 års personalkontroll- bestämmelser skulle lösas genom att arbetsmarknadens parter kal- lades till statspolisintendentens samrådsnämnd för att avgöra om den kollektivanställde kunde avskedas eller omplaceras. Av för- svarsstabens fortsatta noteringar i ärendet framgår det emellertid att man här valde en annan väg. I en anteckning av chefen för för- svarsstabens inrikesavdelning Rodriguez konstaterades att avskedande ej får ske och att kontraspionagedetaljen vid försvars- stabens inrikesavdelning och Grupp B skulle underrättas om ären- det. Slutligen meddelade Försvarets fabriksstyrelse att särskilda åtgärder skall vidtagas i fråga om övervakning och placering i arbete av V. 
 455 
  
 453 
  
 PM den 20/2 1962 av kra Ramfelt. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11732. MUST. 
  
 454 
  
 Brev till försvarets fabriksstyrelse från Zakrisdals ammunitionsfabrik den 23/3 1962. Mik- rofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11732. MUST. 
  
 455 
  
 Noteringar av Boone den 15/3 1962 samt brev från FFS till Fst/In den 31/3 1962. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11732. MUST. 
  
 192 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Godkända 
 I tre personalkontrollärenden rörande civila arbeten inom försvaret kunde personen godkännas. 
  
 * 
  
 X som fällts i tingsrätten för snatteri till fyra månaders straffarbe- te men överklagat till hovrätten (där ärendet ännu inte var avgjort) och som var anställd av LM Ericsson godkändes för speciellt hem- ligt arbete för fortifikationsförvaltningen. 
  
 456 
  
 * 
  
 Om Y som blev godkänd för arbete vid militärhögskolans arkiv var inget känt om den politiska inställningen. Dock hade hennes kontakter med kinesiska, mexikanska, brittiska och bulgariska lega- tionstjänstemän under åren  
  
 1940-1942 
  registrerats av säkerhetspo- lisen. 
 457 
  
 * 
  
 Å som arbetade som kopist vid en ingenjörsfirma godkändes för arbete som skulle utföras åt fortifikationsförvaltningen. Om Å:s far hade säkerhetspolisen uppgifter om att han i en kommunistisk tid- ning fört in en nyårshälsning 1945 och 1961 tackat för uppvakt- ningen på sin  
  
 50-årsdag. 
  Även modern var rapporterad som känd kommunist år 1951. 
 458 
  
 Den militära personalkontrollen i februari 1968 
 Under år 1968 gjorde säkerhetspolisen drygt 146 000 slagningar i centralregistret för den militära personalkontrollens räkning. 
 459  
 I närmare 4 200 av dessa slagningar återfanns den kontrollerade per- sonen i säkerhetspolisens register. I 327 fall resulterade förfråg- ningarna i att registrerade uppgifter om kommunistisk aktivitet ut- lämnades och i fyra fall utlämnades uppgifter om nazistisk aktivitet. Dessutom utlämnades till försvarsstaben 625 spontanuppgifter om personer som på ett eller annat sätt visat sina sympatier för kom- 
  
 456 
  
 PM den 8/3 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11734. MUST. 
  
 457 
  
 PM den 8/3 1962 av Nelson. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11818. MUST. 
  
 458 
  
 PM den 7/3 1962 av kra Taylor. Mikrofilm Säk 2 PM nr 2, s. 11838. MUST. 
  
 459 
  
 Motsvarande siffra för slagningar i publikationen Polisunderrättelser var (tidigare begång- na brott) 42 044.  
  
 Statistiska uppgifter över vid rotel II A, sektion 2 under år 1962 inkomna för- frågningar.  
 Personalkontrollstatistik, SAK  
 001306-4837. 
  löpnr 1. SÄPO. Det bör anmärkas att antalet träffar i centralregistret var onormalt högt detta år. Vanligen uppgick denna siffra till ungefär 4 000 per år. 
 193 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 munismen. 
 460  
 Med hjälp av samrådsnämndens protokoll från ett av 1968 års sammanträden samt de personalkontrollpromemorior som efter sammanträdet utlämnades till försvarsstaben skall jag skildra ett urval av dessa ärenden. 
 Den 21 februari 1968 infann sig Mills och Gonzalez i Becker i egenskap av lekmannaledamöter i rikspolisstyrelsens styrelse för att ta ställning till vilka uppgifter som i de vid sammanträdet sam- manlagt 98 föredragna ärendena kunde lämnas ut i personalkon- trollen. Vid sammanträdet beslöts att uppgifter skulle lämnas ut i 21 militära personalkontrollärenden. 19 av dessa har återfunnits hos MUST i mikrofilmad form varav 18 skall redovisas här.  
 461  
 Sju av dessa personalkontrollpromemorior handlade om värnpliktsären- den. Två promemorior behandlade ärenden rörande militär utbild- ning och tio promemorior berörde personer som skulle anlitas eller anställas i civila arbeten inom försvaret eller inom industrier som utförde hemliga beställningsarbeten åt försvaret. 
 462 
  
 Värnpliktsärenden 
 Av de sju ärenden som gällde värnpliktstjänstgöring resulterade två ärenden i att personen inte godkändes medan de övriga blev god- kända eller omplacerade. 
 Icke godkända 
 De två ärendena där försvarsstaben föreslog att personerna inte skulle godkännas för den avsedda befattningen handlade om krigs- placeringar. 
  
 460 
  
 Ibid. Antalet utlämnade spontanuppgifter varierade avsevärt år från år. Medan det till ex- empel år 1952 lämnades ut totalt 115 spontanuppgifter uppgick motsvarande siffra till 1053 år 1958 för att sjunka till 529 år 1959. Även  
  
 1960-talet, 
  då det enligt 1961 års bestämmelser även skulle lämnas ut uppgifter spontant till civila myndigheter, uppvisar stor variation i siff- rorna. 1962 uppgick antalet till 330 st och 1964 till 85. Under åren  
 1966-67 
  understeg antalet tio st per år.  
 1960-talets 
  toppnotering infaller år 1968 då det lämnades ut totalt 629 spontan- uppgifter till den civila och militära personalkontrollen. (Statistik från säkerhetspolisens per- sonalkontrollrotel. SAK  
 001306-4837, 
  Löpnr 1, s. 26. SÄPO). 
  
 461 
  
 I det ärende som inte redovisas har försvarsstaben inte antecknat huruvida personen skul- le godkännas eller inte. PM den 25/1 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20240. MUST. 
  
 462 
  
 Protokoll den 8/3 1962. Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  Plenum vol. 2. SÄPO. 
 Enligt den praxis som fastställts 1948 krävdes att de två ledamöterna var överens i saken för att statspolisintendenten skulle kunna ta beslut att uppgifterna kunde lämnas ut. Bifogat be- slut den 20/10 1948 till skrivelse från polisintendent Hasselrot till InD den 11/11 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 507/48. SÄPO. 
 194 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Det ena fallet gällde en person som var aktuell för krigsplacering vid ett gränsjägarförband. Enligt säkerhetspolisen hade han före- kommit i hälsningar i en kommunistisk tidning 1958 och 1964. I januari 1968 hade han enligt en utredning alltjämt betraktats som kommunist. 
 463 
  
 Det andra ärendet handlade om en krigsplacering vid en för- svarsområdesstab. Då den kontrollerade personen innehade en le- dande ställning i Demokratisk Ungdom betraktades han som aktiv kommunist och skulle därför inte godkännas enligt försvarssta- ben. 
 464 
  
 Godkända eller omplacerade 
 I ett värnpliktsärende föreslogs att personen skulle godkännas för den avsedda befattningen. Detta fall handlade om en värnpliktig fu- rir som godkändes för deltagande i en krigsförbandsövning i ett gränsjägarkompani. Om honom hade säkerhetspolisen lämnat ut uppgifter om att han 1949 och 1959 förekommit i en nyårshälsning i Norrskensflamman, att han 1955 rapporterats som en absolut klar kommunist och att hans föräldrar var mycket röda. Vid en personalkontrollundersökning i januari 1968 hade emellertid hans politiska åsikter varit okända. 
 465 
  
 I tre ärenden föreslogs att den värnpliktige skulle omplaceras. Om dessa fall är följande känt. 
 * J hade uttalat sig i en artikel med rubriken Ingen dans på rosor vara ung i Norrbotten i Norrskensflamman 1962. Samma år hade en pålitlig sagesman påstått att J var kommunist. En ny under- sökning i Luleå i januari 1968 hade visat att han fortfarande var kommunistsympatisör och kommer nog aldrig att ändra politisk status. I detta fall föreslog försvarsstaben att krigsplaceringen skulle ändras då han inte ansågs som lämplig för tjänstgöring i ett gränsjägarförband . 
 466 
  
 463 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20195. MUST. 
  
 464 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20354. MUST. 
  
 465 
  
 PM den 15/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20342. MUST. 
  
 466 
  
 PM den 29/1 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20265. MUST. 
  
 195 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 * 
  
 En person som 1966 tagit plats som kommunalfullmäktigeleda- mot för kommunisterna föreslogs få ändrad tilldelning vid värn- pliktstjänstgöring vid en krigsförbandsövning. 
  
 467 
  
 * 
  
 Vid kontroll av den värnpliktige T hade säkerhetspolisen kunnat räkna till 15 nyårshälsningar och lika många första majhälsningar i Norrskensflamman. I en undersökning i januari 1968 hade det dessutom från välinformerad källa inhämtats att T är säker kommunistanhängare och att han troligen var organiserad. 
  
 468 
  
 Militär utbildning 
 Två ärenden handlade om militär utbildning där den ena personen inte godkändes medan den andra godkändes av försvarsstaben. Båda dessa hade sökt till befälsutbildning vid infanteriet och hade fäder som säkerhetspolisen registrerat som kommunister. 
 Angående den person som inte godkändes hade säkerhetspolisen uppgifter om att fadern varit medlem i SKP 1943 samt under åren  
 1943-1962 
  förekommit i sammanlagt 18 hälsningar i Norrskens- flamman. Vid en utredning i Luleå i januari 1968 hade det medde- lats att fadern inte gjorde någon hemlighet av att han var kommu- nist. 
 469 
  
 I det andra ärendet fanns det uppgifter om att fadern var regi- strerad som aktiv kommunist sedan slutet av  
 1940-talet 
  då han gjort insatser som prenumerantvärvare, lottförsäljare, namninsam- lare och valsedelutdelare för SKP. Från 1964 fanns det en uppgift om att han var medlem i SKP och vid personalkontrollutredningen i februari 1968 hade det konstaterats att han utan tvekan var kommunist. I detta fall hade emellertid sonens goda vitsord vägt upp uppgifterna om fadern och han godkändes därför för befälsut- bildningen. 
 470 
  
 Civilt arbete inom försvaret 
 I tio fall handlade personalkontrollärendena om civila arbeten inom försvaret. Tre av dessa godkändes och sju godkändes inte. 
  
 467 
  
 PM den 30/1 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20274. MUST. 
  
 468 
  
 PM den 5/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20292. MUST. 
  
 469 
  
 PM den 2/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20287. MUST. 
  
 470 
  
 PM den 9/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20322. MUST. 
  
 196 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Icke godkända 
 Beträffande de sju fallen där försvarsstaben föreslog att den kon- trollerade inte skulle godkännas för det avsedda arbetet står följan- de att läsa i personalkontrollpromemoriorna: 
  
 * 
  
 Om en person som inte godkändes för civil anställning (arkivar- betare) vid ett infanteriregemente hade säkerhetspolisen registrerat uppgifter om att han varit aktiv i SKP under 1940- och  
  
 1950-talet. 
  Vid en personalkontrollutredning 1968 hade det dessutom inhäm- tats från en fullt tillförlitlig källa att han fram till slutet av 1950- talet var en aktiv kommunist av närmast revolutionär typ och att grunduppfattningen sannolikt fanns kvar. 
 471 
  
 * 
  
 En person godkändes inte för arbete vid Musköbasen. Om denne hade säkerhetspolisen bl.a. uppgifter om att han varit ledande vid ett kommunistiskt möte i Västerås 1967. 
  
 472 
  
 * 
  
 Om en annan person som inte godkändes för arbeten vid Muskö fanns det uppgifter om att han sedan 1933 betecknats som kom- munist av säkerhetspolisen. Åren  
  
 1953-1954 
  hade han enligt säker- hetspolisen skänkt pengar för att stödja Ny Dag och 1954 hade han tillhört en kommunistisk fackförening. 1968 års personalkontroll- utredning som vidtagits av säkerhetspolisen betecknades emellertid som resultatlös. 
 473 
  
 * 
  
 Om en tredje person som inte godkändes för arbete vid Muskö- basen och som var endast 17 år gammal rapporterades att modern 1962 varit medlem i SKP och att fadern  
  
 1959-1961 
  prenumererat på Ny Dag och 1963 skänkt pengar till tidningen. 
 474 
  
 * 
  
 En byggnadsarbetare godkändes inte för hemliga arbeten åt för- svaret då han enligt säkerhetspolisens uppgifter hade infört en ny- årshälsning i Norrskensflamman 1963 och i samma tidning 1967 meddelat att han mottog anmälningar för en vårfest. Dessutom var det känt att hans fru var aktiv kommunist och bl.a. sedan 1966 satt som representant för SKP/VPK i landstinget. 
  
 475 
  
 471 
  
 PM den 19/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20357. MUST. 
  
 472 
  
 PM den 12/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20328. MUST. 
  
 473 
  
 PM den 19/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20355. MUST. 
  
 474 
  
 PM. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20289. MUST. 
  
 475 
  
 PM den 30/1 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20271. MUST. 
  
 197 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 * 
  
 En målare som enligt försvarsstabens bedömning inte skulle få utföra arbeten vid en örlogsbas hade enligt säkerhetspolisen under det tidiga  
  
 1960-talet 
  blivit kallad till möte med målarnas kommu- nistiska fackklubb och det hade rapporterats att han röstar med kommunisterna i de fackliga valen. 
 476 
  
 * 
  
 En verkmästare som inte skulle få delta i hemligt arbete i Norr- botten hade enligt säkerhetspolisen under 1940- och  
  
 1950-talet 
  va- rit aktiv kommunist och 1957 hade han deltagit i en resa till en ungdomsfestival i Moskva. Vid personalkontrollutredningen 1968 hade det inkommit uppgifter om att verkmästaren hade varit en ganska framstående kommunist sedan i varje fall en bit in på 1960- talet, att han efter resan till Sovjet 1957 vitt och brett lovprisat dess system samt att det var okänt om han ändrat inställning. 
 477 
  
 Godkända 
 Om de tre fallen där försvarsstaben föreslog att de kontrollerade personerna skulle godkännas för civila försvarsarbeten gav perso- nalkontrollpromemoriorna följande information: 
  
 * 
  
 B - som godkändes för anställning i entreprenadarbete som kräv- de inpasseringskort inom östra militärområdet - hade under kriget placerats i det för kommunister särskilt upprättade arbetskompani- et i Storsien. I säkerhetspolisens register fanns också uppgifter om att B som alltid tidigare haft Norrskensflamman som husorgan nu börjat prenumerera på den socialdemokratiska Piteåtidningen. Vid en personalkontrollutredning i Luleå i februari 1968 hade det från fullt tillförlitligt håll uppgivits att det inte rådde någon tvekan om att B i alla tider har haft sina sympatier hos kommunisterna, att organisering inte kunde uteslutas samt att han aldrig varit rädd för att torgföra sina åsikter. Det rapporterades också att B ansågs vara en bra karl och att sagesmannen hade svårt att tänka sig att han inte skulle vara en lojal svensk. 
  
 478 
  
 * 
  
 En annan entreprenadarbetare som godkändes för inpassserings- kort till östra militärområdet hade under åren  
  
 1950-1967 
  infört ny- 
  
 476 
  
 PM. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20277. MUST. 
  
 477 
  
 PM den 26/1 1967. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20257. MUST. 
  
 478 
  
 PM den 16/2 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20347. MUST. 
  
 198 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 årshälsningar i Norrskensflamman samt vid flera tillfällen (senast 1963) skänkt pengar till tidningens stödorganisation Tusen fasta viljor. Säkerhetspolisen rapporterade också att en rapport från en förtrolig meddelare angett att han var kommunist 1965. 
 479 
  
 * En person godkändes som ekonomibiträde vid ett regemente. I detta fall utlämnade säkerhetspolisen uppgifter om att hennes make - enligt uppgift av en förtrolig meddelare 1963 - var en ivrig kom- munist samt att han 1964 deltagit i Demokratisk Ungdoms di- striktskonferens i Malmberget. 
 480 
  
 Personalkontrollen av den revolutionära vänstern 1968- 1969 
 De registeruppgifter som - efter förfrågan - utlämnades från säker- hetspolisen till försvarsstaben efter sammanträdet den 21 februari 1968 dominerades helt av de uppgifter som säkerhetspolisen in- hämtat om medlemmar och sympatisörer till SKP/VPK. Några sympatisörer till nyare vänstergrupper aktualiserades inte vid sam- manträdet. 
 Uppgifter om personer som sympatiserade med den växande flo- ran av revolutionära vänstergrupper kom emellertid snart att i allt större utsträckning dyka upp i personalkontrollen. Som några ex- empel i mängden kan nämnas att säkerhetspolisen i april 1968 ut- lämnade personalkontrolluppgifter till försvarsstaben om en FNL- aktivist som var åtalad för skadegörelse. I maj 1968 utlämnades uppgifter dels angående en värnpliktig tekniker vid FRA som var aktivt verksam inom Vietnamkommittén, dels om ett värnpliktigt expeditionsbiträde som karaktäriserades som en yrkesdemonstr- ant som alltid deltog i de kommunistinspirerade demonstratio- nerna. 
 481 
  
 Som ytterligare exempel kan nämnas ett fall från januari 1969 då en person som var aktuell för underofficersutbildning blev föremål för personalkontroll. Då utlämnades uppgifter om personens med- lemskap i en lokal Clartésektion och engagemang för Kina. Säker- hetspolisen hade också noterat att personen - här kallad G - even- tuellt deltagit i en demonstration i Nässjö. 
  
 479 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20332. MUST. 
  
 480 
  
 Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20296. MUST. 
  
 481 
  
 PM den 24/4 1968, 22/5 1968 och 28/5 1968. Mikrofilm Säk 2 PM nr 8, s. 20561, 20641 och . MUST. 
  
 199 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Vid det socialdemokratiska demonstrationstå- get i Nässjö den 1 maj 1968 hoppade clarté- ungdomarna oanmälda in i demonstrationstå- get och bildade en grupp sist i tåget. I täten av gruppen bars plakat med  
 MaoTse-tungs 
  por- trätt i färg och därefter plakat med texten So- cialdemokraterna - arbetarrörelsens förrädare. Under marschen genom staden ropade clarté- ungdomarna i talkör Thompson, Thompson, Thompson!. Ung- domarna vägrade ta ned plakaten, vilket fick till följd att en uppretad herre rev ned ett plakat. G lär ha deltagit i demonstrationen. Senare un- der maj månad uppmärksammades clarté- sektionen i Nässjö genom demonstrationer mot en rektor vid en av skolorna i staden. 
 482 
  
 Framförallt kom unga personer med anknytning till de nya väns- terorganisationerna att aktualiseras när säkerhetspolisen utlämnan- de spontanuppgifter om män i värnpliktig ålder till försvarsstaben. 
 Säkerhetstjänsternas intresse för unga vänsteraktivister kan ock- så åskådliggöras med resultatet av en förfrågan från försvarsstaben till Young angående deltagarna i den s.k. kårhusockupationen i maj 1968. I ett brev till Vinge i slutet av maj 1968 önskade försvars- stabens säkerhetsavdelning säkerhetspolisens hjälp med att identifi- era vilka personer som deltagit i studentrevolten och nämnde då att av särskilt intresse är de ledandes identitet samt identiteten på dem som deltog i de mer våldsamma inslagen (stormningen av Operan etc.). Detta motiverades med att det var troligt att åtskil- liga av de medverkande på grund av sin utbildning innehar befälsbe- fattningar eller andra viktiga positioner inom vår krigsmakt. 
 483  
 Under åren  
 1968-1970 
  utlämnades uppgifter om 40 stycken av del- tagarna i kårhusockupationen som spontanuppgifter till försvars- staben angående män i värnpliktsåldern. 
 484 
  
 482 
  
 PM den 9/1 1969 (ärendet delredovisat den 9/1 1968). 5:220, vol. 2, s. 21380. SÄPO. 
  
 483 
  
 Smith till Vinge 28/5 1968. HSC nr 254/68. SÄPO. 
  
 484 
  
 Samtliga dessa hade enligt säkerhetspolisen anknytning till KFML, VUF, rebellerna eller Clarté. I ett fall kan möjligen endast  
  
 FNL-anknytning 
  funnits registrerad. HSC 254/68. SÄPO. 
 200 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Säkerhetssamtalen 
 Tidigare har nämnts att säkerhetstjänsternas intresse för att i högre grad samtala med den kontrollerade personen väcktes under 1960- talet. Under åren 1965 och 1966 hölls sex sådana samtal och fyra av dem handlade om att utreda om det fanns anledning att anta att den kontrollerade personen var politiskt opålitlig. 
 485 
  
 Det första av de fyra politiskt inriktade säkerhetssamtalen hölls med en arbetsberedare vid Bofors i februari 1965. Arbetsberedaren - som i denna redogörelse benämns som Chavez - blev kallad till samtal då han sagt sig vara missnöjd med att företaget och sä- kerhetstjänsterna i hemlighet identifierat honom som en kommu- nistisk säkerhetsrisk. 
 Detta ärende är värt att lyfta fram av flera skäl. De flesta perso- nalkontrollärenden kan endast rekonstrueras i begränsad omfatt- ning. Många fall går att följa från att personen första gången regi- strerades av säkerhetspolisen till att uppgifter lämnades ut till den personalkontrollerande myndigheten. Det är emellertid sällan som den kontrollerade personen får komma till tals i källmaterialet i samma omfattning som Cervantes. Av detta skäl har jag ansett det motiverat att mer ingående redogöra för detta fall. Fallet Chavez ger en detaljerad inblick dels i hur en personal- kontrollerad person kunde uppleva sin situation, dels hur säker- hetstjänsterna kunde resonera då man samtalade med den kontrol- lerade och inte bedömde personen enbart på grundval av de regi- strerade uppgifterna. I detta fall går det att följa säkerhetstjänster- nas utvärdering av uppgifter som annars automatiskt innebar att personer inte godkändes för befattningar som ansågs vara av bety- delse för rikets säkerhet. 
 Fallet Svensson 
 Kontrollen av Chavez  
 1958-1962 
  
 Chavez var första gången aktuell för personalkontroll i juni 1958 då han skulle utföra ett tillfälligt monteringsarbete inom Stock- holms artilleriförsvar. Vid kontrollen hade då framkommit att 
  
 485  
 De två övriga samtalen handlade om  
 icke-politiska 
  privata förhållanden. 
 201 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Chavez - enligt tillförlitlig uppgift - varit prenumerant på Ny Dag 1939 och samma år varit uppsatt som kandidat på kommunis- ternas valsedel inför fullmäktigevalet i Karlskoga. 
 486 
  
 Innan statspolisintendentens samrådsnämnd fick tillfälle att yttra sig om uppgifter skulle utlämnas eller inte, så delredovisades ärendet till försvarsstaben med beskedet att utredning pågick. 
 487  
 Vid samrådsnämndens sammanträde den 16 juli 1958 visade det sig emellertid att nämnden  
 inte  
 ansåg att uppgifterna utgjorde tillräck- lig grund för utlämning till försvarsstaben. 
 488  
 Chavez - som efter det första beskedet från säkerhetspolisen tills vidare fått besöksför- bud vid arbetsplatsen - kunde därför godkännas av försvarsstabens inrikesavdelning. 
 I september 1962 kontrollerades Chavez återigen för eventuellt monteringsarbete vid kustartilleriet. Även denna gång delredovisa- des ärendet till försvarsstaben med beskedet utredning pågår. Då försvarsstabens inrikesavdelning konstaterat att ärendet var så brådskande att Chavez redan fått resebidrag från sin arbetsgivare och dessutom hade uppgifter om att Chavez fyra gånger tidigare varit på den aktuella arbetsplatsen så bestämdes att han skulle god- kännas för arbetet. 
 489  
 I samma skede som Chavez i förtid godkän- des av inrikesavdelningen hade emellertid säkerhetspolisen sam- manställt nya uppgifter om Chavez. En förtrolig meddelare hade i oktober 1961 meddelat att Chavez var kommunist. Dess- utom hade det då säkerhetspolisen gjorde en utredning om Svens- son i september 1962 framkommit uppgifter från säkerhetspolisens avdelning i Örebro att en tillförlitlig och politiskt väl informerad kontaktman vid AB Bofors uppgivit, att Chavez var klar kom- munistsympatisör sedan många år och att han regelbundet läste kommunistiska tidningar. Meddelaren kände dock inte till om Chavez var partimedlem. 
 490  
 Då ärendet behandlades i samråds- nämnden beslöts att de nya uppgifterna var tillräckligt belastande för att kunna utlämnas till försvarsstaben. 
 491  
 Efter det att inrikesav- delningen tagit del av de utlämnade registeruppgifterna om Svens- 
  
 486 
  
 Detta var ett extra kommunalval för Karlskoga, som blev stad den 1/1 1940. 
  
 487 
  
 PM av Lee den 26/6 1958. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 488 
  
 Samrådsnämndens protokoll den 16/7 1958 (närvarande: riksdagsmännen Becker och Gonzalez i Becker). Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  Plenum vol. 1. SÄPO. 
  
 489 
  
 VPM ang arbetsberedaren [Chavez] anställd vid Bofors.  
  
 från övl G K Fst/In den 11/12 1964 till mj Gray. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 490 
  
 PM av fkra M  
  
 T-B 
  den 4/9 1962 med tillägg av fkra  
 C-G 
  R den 7/9 1962. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 491 
  
 Samrådsnämndens protokoll den 27/9 1962. Säkerhetspolisen nr  
  
 701391-9852, 
  Plenum vol. 1. SÄPO. 
 202 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 son bestämdes att han i fortsättningen inte skulle tas i anspråk för hemligt arbete. 
 492 
  
 När Chavez en dryg månad senare personalkontrollerades för ett Boforsarbete med ett hemligt projekt som beställts av flygför- valtningen hänvisade säkerhetspolisen till tidigare utlämnade upp- gifter samtidigt som man gav besked om att intet nytt om Chavez framkommit. 
 493  
 Nu tvekade inte försvarsstaben om hur Chavez skulle behandlas. De uppgifter som lämnats ut i september samma år var tillräckliga för att försvarsstaben skulle föreslå bifalles icke till flygförvaltningen som skulle fatta beslut i ärendet. 
 494 
  
 I juli 1964 var Chavez återigen aktuell för att delta i ett hemligt projekt vid Bofors. Vid personalkontrollen hänvisades då till de ti- digare utlämnande uppgifterna med tillägget att en fullt tillförlitlig källa sagt att Chavez sedan många år tillbaka fortfarande hade en kommunistisk inställning men att han inte varit aktiv i parti- et. 
 495  
 Liksom år 1962 gav försvarsstaben förslag om att Chavez inte skulle godkännas för arbetet. 
 496 
  
 Chavez reagerar 
 Chavez hade varit anställd vid Bofors sedan 1935. Från slutet av 1936 fram till i november 1963 arbetade han i kanonverkstaden då han sjukskrevs för kromallergi. I april 1964 utbildades han för att ingå i en arbetsgrupp som skulle sysselsättas inom stridsvagnspro- duktionen och han var då väl medveten om att alla som skulle delta i detta arbete skulle bli insynade. När det blev dags för arbets- gruppen att underteckna en tystnadsförbindelse inkallades samtliga i gruppen utom Chavez till gruppchefen. När han började fundera över orsaken till att han blivit bortsorterad drabbades han av nervo- 
  
 492 
  
 VPM ang arbetsberedaren [Chavez] anställd vid Bofors.  
  
 från övl G K Fst/In den 11/12 1964 till mj Gray. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 493 
  
 PM av kra  
  
 K-E 
  Mcconnell den 29/10 1962 samt  
 VPM ang arbetsberedaren [Chavez] an- ställd vid Bofors.  
 från övl G K Fst/In den 11/12 1964 till mj Gray. HSC nr 11/65. SÄPO. Detta besked lämnades utan att beslutet underställdes samrådsnämnden (Chavez återfinns ej bland de personer som redovisades för samrådsnämnden i november 1962. Sam- rådsnämndens protokoll den 1/11, den 14/11 samt den 28/11 1962. Säkerhetspolisen nr  
 701391-9852, 
  Plenum vol. 1. SÄPO). 
  
 494 
  
 VPM ang arbetsberedaren [Chavez] anställd vid Bofors.  
  
 från övl G K Fst/In den 11/12 1964 till mj Gray. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 495 
  
 Även denna gång utlämnades uppgifterna utan att nämnden fick yttra sig (Chavez har inte återfunnits bland de personer som var föremål för utlämnande enligt samrådsnämndens protokoll i  
  
 juli-september 
  1964). PM av fkra  
 K-E 
  U den 27/7 1964. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 496 
  
 VPM ang arbetsberedaren [Chavez] anställd vid Bofors.  
  
 från övl G K Fst/In den 11/12 1964 till mj Gray. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 203 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 sitet och sömnbesvär. I början av november fick Chavez besked om att han skulle bli överförd till ett arbete med schakttraktorer och en tid därefter fick han sina misstankar om att han inte blivit godkänd bekräftade av en av sina chefer. 
 497 
  
 Enligt en PM upprättad av chefen för flygförvaltningens säker- hetsavdelning hade Chavez då - för att försöka få klarhet i saken - bett om ett samtal med säkerhetschefen för Bofors, major K. Major K hade då informerat flygförvaltningen i ärendet och tog därefter emot Chavez den 16 november 1962. Vid samtalet hade Chavez berättat om de besvär som drabbat honom på grund av att han ute- stängts från det hemliga arbetet och major K hade då frågat hur han kunde veta att han inte blivit godkänd. 
 Jo, det har ingenjör NN [sagt], se han kunde inte bära på en sådan hemlighet utan måste be- rätta den för mig. 
 498 
  
 Enligt regeringens bestämmelser för personalkontrollen vid för- svarsväsendet skulle major K nu antingen meddela Chavez vilken myndighet som fattat beslutet om att han inte godkänts för arbetet eller också informera honom om möjligheten att han om han var missnöjd kunde vända sig till inrikesministern. Det senare alterna- tivet skulle enligt reglerna tillämpas då en direkt förfrågan ställts från den kontrollerade personen. 
 499  
 Major K valde emellertid en an- nan väg. Enligt flygförvaltningens promemoria hade major K (i samförstånd med chefen för flygförvaltningens säkerhetsavdelning) redan planerat hur han lämpligast borde reagera på Henderson be- rättelse. Han skulle inte avslöja att han kände till något om perso- nalkontrollen. 
 Major [K] ställde sig först helt oförstående men gav sken av att så småningom erinra sig vad som inträffat. Han förklarade då, enligt överenskommelse som tidigare träffats med undertecknad, att det ju aldrig blev aktuellt med arbete på  
 S-vagnen 
  för [Svenssons] del, 
  
 497 
  
 PM av kriminalkommissarie O G  
  
 Lee 
  den 30/3 1965, s. 2. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 498 
  
 PM av säkerhetschefen vid flygförvaltningen  
  
 K-E 
  P till försvarsstabens inrikesavdelning den 28/11 1964. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 499 
  
 Ä.s. InD till ÖB (avskrift) ang viss personalkontroll vid upphandling och arbete för sta- tens behov. HK 141/61. SÄPO. Ä.s. InD till ÖB den 30/6 1961. InD:s arkiv, koncept. RA. 
  
 204 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 eftersom [Chavez] hade placerats på ett trak- torprojekt. 
 500 
  
 Chavez hade då sagt att han tyckte att var märkligt att han inte blivit uttagen till stridsvagnsarbetet eftersom han var kanonspecia- list och då han tidigare deltagit i flera hemliga arbeten på jagare och vid kustartilleriet (i promemorian har angående detta påstående no- terats inom parentes - som en försvårande omständighet - att Chavez inte nämnde någonting om att han inte deltagit i några hemliga arbeten sedan 1962). Vidare berättade han att det under alla de år han arbetat vid Bofors aldrig hade framställts några an- märkningar mot honom och att han därför inte kunde förstå anled- ningen till att han inte blev betrodd att arbeta inom stridsvagnspro- jektet. Dessutom hade han - utan att bli tillfrågad om saken - po- ängterat att han aldrig varit politiskt intresserad eller organiserad i något politiskt parti och att han sade sig kunna förstå samman- hanget om han varit kommunist; för då hade det väl funnits an- ledning. Nu förstod han inte vad han gjort för ont. 
 501 
  
 Major K hade då fortsatt det spel som chefen för flygförvalt- ningens säkerhetsavdelning var införstådd i och avslutat samtalet genom att visa välvillig förståelse för Henderson situation. 
 Major [K] uppgav att inte kände till [Svens- sons] problem men lovade att undersöka saken och återkomma. Han berömde [Chavez] för att ha kommit med sina problem till säkerhets- chefen och visade förståelse för [Svenssons] problem. 
 502 
  
 Efter besöket hade major K låtit kontrollera sanningshalten i Henderson påstående om att en ingenjör meddelat honom att han inte blev godkänd för stridsvagnsarbetet. När detta hade bekräftats utsträcktes säkerhetsundersökningen till att även omfatta ingenjö- ren men det kunde då konstateras att intet ofördelaktigt var känt om honom. 
 503 
  
 500 
  
 PM av säkerhetschefen vid flygförvaltningen  
  
 K-E 
  P till försvarsstabens inrikesavdelning den 28/11 1964 (kopia). HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 501 
  
 Ibid. 
  
 502 
  
 Ibid. 
  
 503 
  
 I marginalen på promemorian har dessutom antecknats att ingenjören ej återfunnits i sä- kerhetspolisens centralregister den 2/2 1965. PM av säkerhetschefen vid flygförvaltningen  
  
 K-E 
  P till försvarsstabens inrikesavdelning den 28/11 1964 (kopia). HSC nr 11/65. SÄPO. 
 205 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Förberedelser för personundersökningen 
 Fram till den punkt då Chavez blivit informerad av ingenjören och själv tagit initiativ för att försöka klara ut saken med säkerhets- chefen avvek inte handläggningen av fallet Chavez från åtskilliga andra personalkontrollärenden som passerade säkerhetstjänsterna under 1950- och  
 1960-talet. 
  Emellertid kan den fortsatta handlägg- ningen av detta personalkontrollärende betraktas som extraordinär. 
 Den ovan refererade promemorian av chefen för flygförvaltning- ens säkerhetsavdelning skickades till försvarsstaben och avslutades med följande rader: 
 Under besöket hos major [K] gav han intryck av att vara besviken men hederlig. Han upp- trädde lugnt och behärskat. FF [flygförvalt- ningen. UE] hemställer om direktiv för ären- dets fortsatta handläggning. 
 504 
  
 Kanske kom beskrivningen av Henderson uppträdande att påverka säkerhetstjänsternas syn på hur ärendet skulle behandlas. När che- fen personalkontrolldetaljen vid försvarsstabens inrikesavdelning tagit del av flygförvaltningens promemoria om ärendet fäste han stor vikt vid att Chavez sagt att han inte var kommunist. 
 Det råder divergens beträffande [Henderson] politiska engagemang enl de uppgifter som lämnats från RPS jämfört med de upplysningar [Chavez] lämnat om sig själv ... (han kunde ha förstått det hela om han varit kommunist för då hade det väl funnits någon anled- ning). 
 505 
  
 Eftersom säkerhetspolisens uppgifter inte stämde överens med de uppgifter som Chavez lämnat fann försvarsstaben anledning att orientera försvarsministern om ärendet och samtidigt föreslå att säkerhetspolisen skulle hålla ett samtal med Chavez. 
  
 504 
  
 PM av säkerhetschefen vid flygförvaltningen  
  
 K-E 
  P till försvarsstabens inrikesavdelning den 28/11 1964 (kopia). HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 505 
  
 VPM av övl G K den 11/12 1964 till mj Kaiser, FKE (avskrift). HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 206 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Beroende på resultatet av samtalet meddelar Nichols [försvarsministern. UE.] beslut framde- les. Ramirez] meddelas, att utredning på- går. 
 506 
  
 Såväl försvarsministern som säkerhetspolisen ställde sig positiva till försvarsstabens förslag. 
 507 
  
 Säkerhetspolisens inställning till ärendet belyses av en PM upp- rättad av kriminalkommissarie Rice. 
  Denne fann ingen anledning att ifrågasätta bevisvärdet i de uppgifter som sam- lats in vid andra världskrigets inledningsskede. Noteringen att Chavez varit uppsatt som kandidat vid stadsfullmäktigevalet 1939 satte han stor tilltro till: där hade man väl tillgång till kommu- nister, så någon ickekommunist fanns väl ingen anledning att no- minera? 
 508 
  
 De uppgifter som inkommit under  
 1960-talet 
  gav han dock inte något värderande omdöme om. Han konstaterade bara att källa Stevens - dvs. Grupp B - 1961 hade meddelat att Chavez var kom- munist, att en pålitlig kontaktman vid Bofors året därefter rap- porterat att Chavez sedan många år var kommunist och regel- bunden läsare av kommunistiska tidningar samt att en tillförlitlig källa 1963 sagt att Chavez sedan många år hade en kommunis- tisk inställning. Några uppgifter om att han varit partiansluten efter 1939 fanns inte. I detta läge fann emellertid  
 Lee 
  ingen anledning att på förhand döma ut Chavez. 
 Här står klart uppgift mot uppgift och någon klarhet synes knappats kunna vinnas annat än genom ett direkt samtal med [Chavez], vilket sedan kan följas upp genom ytterligare käll- kontroll vid behov, allt beroende på de uppgif- ter som [Chavez] kommer att lämna vid sam- talet. 
 509 
  
 506 
  
 Ibid. 
  
 507 
  
 C Fst/In  
  
 Smith till bc R Stewart/Säk den 9/2 1965 samt Lewis till S den 5/2 1965. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 508 
  
 Kriminalkommissarie O G  
  
 Lee 
  till polisintendent Romero den 2/2 1965. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 509 
  
 Ibid. 
  
 207 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Lee 
  instämde i försvarsstabens åsikt om att det kunde vara bra att tala med Chavez om saken. Förutom att samtalet skulle ge Chavez en chans att bemöta uppgifterna i registret kun- de det fungera som ett pilotfall för eventuella förändringar av per- sonalkontrollen. För egen del sade han sig ha positiva erfarenheter av att hålla samtal med de personer som hade blivit föremål för kontroll och han hade också observerat att den militära säkerhets- utredningen förespråkat att personalkontrollsamtal skulle tillämpas i större utsträckning. 
 Av undertecknad åren  
 1943-1946 
  hållna förhör i personalkontrollärenden, ett stort antal, utvi- sar utan tvekan att samtal med misstänkt opå- litliga personer är till fördel både för säker- hetskontrollen och den enskilda individen. MSU är ju också inne på att dylika sam- tal/förhör kanske bör tillämpas i fortsättning- en då så bedöms lämpligt. Fallet [Svensson] synes vara ett lämpligt fall för samtal i sig självt. Därtill kommer att man kan få erfaren- het i dagens läge av betydelse för hela frågans bedömning. 
 510 
  
 Sista veckan i februari 1965 reste så  
 Lee 
  till Bofors för samtala med major K, Chavez och dennes överordnade vid Bo- fors. Där fick han en orientering om ärendet av major K och en av- delningschef vid Bofors som han därefter sammanfattade i en pro- memoria.  
 Lee 
  kunde då konstatera att åtminstone ett fel begåtts vid handläggningen av fallet. När Chavez efter sin sjukskrivning skulle omskolas till arbetet med stridsvagnen hade han fått så goda vitsord från sin tidigare arbetsplats i kanonverksta- den att den nya avdelningen fått uppfattningen att Chavez redan blivit personalkontrollerad. Först då det blev dags att utfärda pas- serkort till den slutna avdelningen upptäcktes att så icke skett. Ef- ter det att säkerhetschefen major K låtit genomföra personalkon- troll av Chavez hade han fått meddelandet utgår enligt överens- kommelse av chefen för flygförvaltningen. Någon motivering till detta lämnades inte. När beskedet vidarebefordrats till Henderson överordnade bestämdes att resultatet av personalkontrollen inte fick yppas för någon och att Chavez skulle få fortsätta den om- 
  
 510  
 Ibid. 
 208 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 skolning och provtjänstgöring som påbörjats i en öppen avdelning som förberedelse för stridsvagnsarbetet. 
 511 
  
 Inom företaget hade man blivit mycket förvånade över att Chavez inte blivit godkänd men nog tänkt sig att det hela kunde ha med politik att göra och därvid förmodat att uppgifter förelegat om att [Chavez] var kommunistiskt inställd även om ingen av dem känt till några sådana omständigheter om Chavez. Inte heller major K sade sig tidigare ha hört något inom företaget om att Chavez var kommunistiskt inställd. 
 [K] nämnde emellertid att han hört sägas - var- ifrån kunde han nu inte minnas - att [Svens- son] vid samtal ibland hade en benägenhet att säga emot bara för att få igång en diskussion. Detta kunde, menade [K], möjligen även vara fallet vid politiska resonemang och [Chavez] kunde kanske på så sätt någon gång ha gett in- tryck av att hysa kommunistiska åsikter. 
 512 
  
 Eftersom Chavez var gammal i gården så bestämdes någon tid därefter att han skulle omplaceras till en arbetsgrupp vid traktor- produktionen där gruppchefen var nyanställd och ännu inte hunnit sätta sig in i arbetsförhållandena. Det faktum att Chavez var ka- nonspecialist skulle inte vara några problem. Arbetsledningen trodde att han snabbt skulle kunna tillgodogöra sig de nya arbets- momenten. När Chavez meddelades om omplaceringen av avdel- ningschefen motiverades det av arbetstekniska skäl samtidigt som det framhölls att företaget satte stort värde på hans arbets- skicklighet och erfarenhet vilken skulle vara till stor nytta vid trak- toravdelningen. Chavez hade vid detta tillfälle reagerat mot om- placeringen och framhållit att han var kanonspecialist men att han ändå hade accepterat omplaceringen. När han i samband med detta fått sömn- och nervbesvär hade emellertid hans närmaste chefer be- stämt sig för att berätta om den verkliga orsaken till omplacering- en. Cheferna hade sagt sig känna medlidande med Chavez då han kanske trodde att hans arbetskamrater inte ville ha kvar honom i gruppen. När Chavez blev underrättad om den verkliga anled- ningen till omplaceringen hade han nämnt att han i ungdomen till- hört någon kommunistisk organisation och vid något tillfälle - när 
  
 511 
  
 PM av O G  
  
 Lee 
  den 30/3 1965. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 512 
  
 Ibid. 
  
 209 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 man i kanonverkstaden studerat en tidningsartikel - blivit utpekad som kommunist. Beskedet till Chavez fick emellertid motsatt ef- fekt än den avsedda. Sedan Chavez förgäves försökt få klarhet i saken vid det ovan refererade besöket hos major K hade besvären förvärrats. När han återkom en andra gång för att absolut få be- sked i saken hade han förklarat att han varit tvungen att uppsöka en läkare för att få lugnande medicin. Då hade major K sagt att sa- Perez skulle bli föremål för närmare utredning och att man från Stockholm skulle föranstalta om ett samtal med [Chavez]. 
 513 
  
 Det första samtalet 
 Den 24 februari 1965 höll  
 Lee 
  i en dryg halvtimme ett första samtal med Chavez. Vid samtalet - som sammanfattades i promemoria - gav Chavez en detaljerad berättelse om sitt privat- liv, sin politiska bakgrund samt de erfarenheter han gjort under de månader som gått sedan han fick klart för sig att han skulle ompla- ceras. 
 Chavez var född i början  
 1910-talet 
  i en syskonskara av sex barn under knappa ekonomiska omständigheter. Modern - som av- lidit 1920 - hade varit varmt religiös och fadern hade haft en dragning åt det hållet. Politiska frågor brukade inte diskuteras i hemmet. Efter skolgång och konfirmation och en viss tid av lantar- bete hemma på gården fick Chavez anställning som vägarbetare i Askersund 1931. År 1934 gjorde fullgjorde han sin värnplikt och 1935 började han arbeta vid Bofors där han från slutet av 1936 fram till 1963 (då han blev sjukskriven) tjänstgjorde i kanonverkstaden. När Chavez därefter berättade om det som inträffat sedan han påbörjat förberedelserna för stridsvagnsarbetet och de oklara be- skeden han fått från säkerhetschefen vid Bofors hade han framhållit att situationen medfört såväl psykiskt som fysiskt lidande. 
 514 
  
 Huvudsyftet med samtalet var emellertid att få Chavez att be- rätta om sin politiska bakgrund och sin inställning till kommunis- men. Chavez hade då bestämt förklarat att han inte var kommu- nist. Han hade dock när han var  
 12-13 
  år under det tidiga 1920- talet blivit bekant med en diversearbetare som fått honom att an- sluta sig som medlem till en kommunistisk ungdomsorganisation eftersom han lockats av att organisationen sades anordna trevliga sammankomster. Även om han aldrig besökt några sådana till- 
  
 513 
  
 Ibid. 
  
 514 
  
 Ibid. 
  
 210 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 ställningar trodde han sig ha betalat medlemsavgift under ett eller ett par år. År 1936 - då han börjat arbeta i Bofors kanonverkstad - hade en arbetskamrat (X) flera gånger förgäves försökt få honom att bli medlem i Karlskoga kommunistiska arbetarkommun. I slutet av  
 1930-talet 
  hade han lärt känna en annan kommunistisk parti- medlem i Karlskoga. Partimedlemmen - som nu sedan länge lämnat SKP och blivit socialdemokratisk riksdagsledamot - hade då de träffats på gatan pratat med Chavez om kommunisternas verk- samhet men däremot inte försökt påverka honom till att ansluta sig till partiet. Chavez berättade vidare att han - efter det finska vin- terkrigets utbrott 1939 - blivit utpekad som kommunist och utsatt för glåpord från sina arbetskamrater i kanonverkstaden. Arbets- platsmobbningen berodde sannolikt på att han ofta blev uppsökt av X som tidigare försökt värva honom som medlem i SKP. 
 Det var emellertid så att [X] många gånger kom för att exempelvis låna något redskap av [Chavez] utan att därvid tala om politik. 
 515 
  
 Eftersom Chavez vid årsskiftet 1939/40 hade börjat ogilla kom- munisterna på grund av deras försvar av det ryska angreppet mot Finland och därför blev ännu mera pinsamt berörd av tråkningar- na på arbetsplatsen bestämde han sig för att sätt in en tidningsan- nons med följande lydelse: 
 På förekommen anledning får jag härmed meddela att jag ej tillhör kommunistiska parti- et. - [Chavez]. 
 516 
  
 Efter det att han sagt ifrån på skarpen till en av sina ivrigaste ve- dersakare hade han blivit lämnad i fred på arbetsplatsen. 
 När  
 Lee 
  frågade honom om han varit prenumerant på någon kommunistisk tidning hade han förnekat detta. 
 Det kunde dock vara möjligt att han vid något tillfälle under en kortare tid fått sig gratis till- sänd någon sådan tidning, men han kunde inte minnas detta. 
 517 
  
 515 
  
 Ibid. 
  
 516 
  
 Ibid. 
  
 517 
  
 Ibid. 
  
 211 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Nu hade samtalet kommit till den punkt då det var dags för Higgins  
 Mata 
  att nämna något om de uppgifter som säkerhetspolisen hade om Henderson politiska verksamhet. Uppgiften om att han va- rit uppsatt som kandidat på kommunisternas valsedel inför stads- fullmäktigevalet 1939 ställde sig Chavez helt oförstående inför. 
 [Svensson] uppgav att han hittills icke ägt nå- gon kännedom härom - ingen hade någonsin nämnt något om att han skulle ha varit kom- munistisk kandidat vid detta eller något annat val - och han kunde inte förstå varför kommu- nisterna skulle ha nominerat honom eftersom han aldrig sysslat med politik. 
 518 
  
 Då  
 Lee 
  därefter frågat honom om han någonsin be- gärt utträde ur den kommunistiska ungdomsorganisationen som han tillhört på  
 1920-talet 
  hade han fått ett nekande svar. 
 [Svensson] hade ansett att han automatiskt ut- trätt i och med att han upphört att erlägga medlemsavgift efter ett eller ett par år. Huru- vida kommunisterna alltjämt betraktade ho- nom som medlem år 1939 och därför ansett sig kunna föra upp hans namn på valsedeln ville han inte yttra sig om men han förmodade att så kunde ha varit fallet. 
 519 
  
 Enligt Chavez kunde man möjligen ha förväxlat honom med en annan person med samma tilltals- och efternamn som arbetade vid Bofors vid denna tid. Huruvida denna person - som hade slutat vid företaget 1950 och nu var anställd vid en mindre verkstad - var kommunist kunde han dock inte yttra sig om. Vid slutet av samta- let hade Chavez framhållit att han aldrig varit intresserad av poli- tik, aldrig besökt något politiskt möte - möjligen stannat till nå- gon stund för att lyssna på någon valmötestalare utomhus - samt att han aldrig prenumererat på eller köpt lösnummer av någon kommunistisk tidning. 
  
 518 
  
 Ibid. 
  
 519 
  
 Ibid. 
  
 212 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Han har utövat sin rösträtt, ingenting annat. Anslutningen till den kommunistiska ung- domsrörelsen under pojkåren ville han beteck- na som en ungdomsförvillelse som han väl inte skall lida för hela livet. 
 520 
  
 Chavez hade därefter förklarat att hans uppgifter var sanningsen- liga och att han inte undanhållit något under samtalet. Han ansåg sig också ha fått klarhet i varför han inte blivit godkänd för strids- vagnsarbetet. Samtidigt ville han försäkra sig om att hans framtida arbetssituation inte skulle påverkas av det som hänt. 
 Han önskar nu till slut i sinom tid få ett be- sked, exempelvis genom säkerhetschefen, att han för framtiden anses fullt pålitlig, eftersom han anser att hans ungdomsförvillelse inte kan läggas honom till last. Innan han får ett dylikt besked kan han inte känna sig lugn, uppgav han. 
 521 
  
 Under samtalet hade Chavez endast konfronterats med de upp- gifter som inhämtats i början av andra världskriget. De uppgifter som inkommit om Henderson kommunistiska sympatier under  
 1960-talet 
  och som lämnats av förtroliga meddelare hade Higgins  
 Mata 
  inte nämnt, då han inte ville riskera att röja meddelar- nas identitet. 
 Henderson uppgifter kontrolleras 
 Nästa steg i utredningen blev att låta kriminalkommissarie H vid säkerhetspolisens Örebrosektion försöka kontrollera de uppgifter som Chavez gett i samtalet. Kommissarie H skulle därför kontak- ta den förtrolige meddelare som gett uppgifter om Chavez. Han skulle också försöka få fram den kommunistiska valsedeln från 1939 och den annons som Chavez sagt sig ha låtit införa i en tid- ning vid årsskiftet 1939/40. Han skulle dessutom tala med den f.d. 
  
 520 
  
 Ibid. 
  
 521 
  
 Ibid. 
  
 213 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kommunisten som blivit socialdemokratisk riksdagsman och som Chavez sagt sig ha haft kontakt med under  
 1930-talet. 
 522 
  
 Efter tre veckor kunde resultatet av kommissarie H:s utredning presenteras. Då hade man lyckats hitta såväl den annons som Chavez hänvisat till som vallistan till fullmäktigevalet 1939. I tid- ningsannonsen som varit införd i början av 1940 stod följande att läsa: 
 Härmed meddelas att undertecknad ej längre tillhör Sveriges Kommunistiska parti. [Svensson] 1632. 
 523 
  
 Även kommunisternas kandidatlistor för södra och norra valkret- sen inför stadsfullmäktigevalet på hösten 1939 hade återfunnits i tidningen. I båda dessa kandidatlistor återfanns Chavez med till- talsnamn och efternamn (mellannamnet utelämnat) som ett av de sista namnen på listan som bestod av totalt 20 namn. 
 Utredningen gav inget stöd till Henderson misstankar om att det skett en namnförväxling. Angående Henderson namne hade flera personer i dennes bekantskapskrets vitsordat att denne aldrig varit politiskt intresserad och inte visat några sympatier för kommunis- men. 
 Ett visst intresse hade ägnats numret 1632 som återfunnits i den av Chavez införda annonsen. Numret överensstämde inte med hans arbetsnummer och huruvida det var hans postboxnummer el- ler hans medlemsnummer i SKP hade inte kunnat fastställas. 
 Om den kommunistiske arbetskamraten Steele som Chavez hade haft kontakt med under  
 1930-talet 
  hade konstaterats att han stod som första namn på 1939 års kandidatlista, tillhörde styrelsen för Karlskoga kommunistiska arbetarkommun och under åter 1947- 1950 varit ledamot i stadsfullmäktige. 
 Säkerhetspolisen hade vidare inhämtat uppgifter om den agite- rande diversearbetaren som värvat Chavez till den kommunistiska ungdomsrörelsen. Diversearbetaren var registrerad som kommunist sedan krigsåren som valsedelutdelare och sympatisör och han skulle också ha samlat några rättrogna omkring sig under  
 1920-talet, 
  enligt uppgifter från en pensionerad polisman. 
 För bedömningen av Henderson inställning till kommunismen under  
 1960-talet 
  var emellertid den socialdemokratiske riksdags- mannens samt den lokale förtrolige meddelaren Cunningham utsagor 
  
 522 
  
 Ibid. 
  
 523 
  
 PM av S H den 8/3 1965. HSC nr 11/65. 
  
 214 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 viktigast. Riksdagsmannen hade sagt att han kände Chavez sedan mitten av  
 1930-talet 
  då han själv tillhört ledarna bland kommunis- terna i Karlskoga (han hade hoppat av 1939). Han ansåg att det var sannolikt att Chavez under denna tid varit partimedlem efter- som han hade bott granne med en aktiv kommunist som torde ha haft ett visst inflytande över [Svensson] (i utredningspromemori- an gjorde säkerhetspolisen här en särskild markering om att den aktive kommunisten var registrerad som mycket aktiv kommu- nist). Därefter hade emellertid Henderson intresse för politik sval- nat betydligt och riksdagsmannen menade att det inte fanns någon anledning att misstänka att han skulle utgöra någon säkerhetsrisk. 
 Om [Svenssons] politiska förhållanden under kriget och närmast därefter, visste ej [riks- dagsmannen] något, men under senare år torde [Chavez] helt ha slutat intressera sig för poli- tik. [Riksdagsmannen] var av den uppfattning- en att [Chavez] numer kan anses som fullt pålitlig. 
 524 
  
 Meddelaren Black hade varit aktiv socialdemokrat sedan ungdo- men och var under  
 1960-talet 
  lokalt ledande både inom partiet och i metallindustriarbetarförbundet med goda personkontakter i Karl- skoga och vid Bofors. Enligt vad Black sagt till kommissarie H hade Chavez - som han sade sig känna sedan länge - tidigare varit klar kommunistsympatisör. 
 Han grundade denna sin uppfattning på vad han av andra hört om [Chavez] i det avseen- det, men han kunde nu icke erinra sig av vilka han hört det. 
 525 
  
 Meddelaren kunde dessutom berätta att Chavez vid sin tidigare arbetsplats i kanonverkstaden var i lag med några kommunister varav en var aktiv kommunist och han sade sig vara av den uppfatt- ningen att umgänget mycket sannolikt hade påverkat Henderson politiska inställning. 
 526  
 Även om meddelaren inte kunde ge besked om Chavez prenumererade på någon kommunistisk tidning hade 
  
 524 
  
 PM av O H den 15/3 1965. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 525 
  
 Ibid. 
  
 526 
  
 Ibid. 
  
 215 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 han framhållit att Chavez hade möjlighet att läsa sådana tidning- ar under rasterna, på sin arbetsplats, dit de ofta medfördes av de ak- tiva kommunisterna. Sammanfattningsvis hade meddelaren däref- ter framhållit att Chavez tidigare varit kommunistsympatisör men aldrig varit politiskt aktiv och att Chavez mycket sällan hade varit med på möten med fackföreningen. 
 527 
  
 I Örebrosektionens utredning framkom således att Henderson namn återfunnits dels på en kommunistisk valsedel inför ett full- mäktigeval 1939, dels i en tidningsannons 1940 där det meddelades att han ej längre tillhörde SKP. Vidare hade två meddelare som kände Chavez sagt att han varit kommunistsympatisör under  
 1930-talet 
  och att han mycket väl kan ha varit medlem i SKP under denna tid. Enligt utredningsresultatet var således Henderson kom- munistiska aktiviteter under mellankrigstiden av större omfattning än vad han själv sagt i samtalet med säkerhetspolisen. 
 Vad beträffar Henderson politiska inställning efter 1940 kom emellertid säkerhetspolisen inte särskilt långt. De vid personalkon- trollen tidigare utlämnade uppgifterna om att Chavez i början av  
 1960-talet 
  var klar kommunistsympatisör och att han regelbun- det läste kommunistiska tidningar kunde inte bekräftas i undersök- ningen. Att riksdagsmannen dessutom sagt till säkerhetspolisen att Chavez kunde betraktas som fullt pålitlig talade för att han borde ha godkänts i personalkontrollen. 
 Detta betyder således att de uppgifter som medfört att han inte godkänts för stridsvagnsarbetet inte höll för en närmare gransk- ning. Fram till det att nya uppgifter inkommit om Chavez 1962 hade noteringarna från 1939 inte utlämnats i personalkontrollen och han redovisades som klar från säkerhetspolisens sida vid 1958 års kontroll. I den fortsatta utredningen var det emellertid just uppgifterna från  
 1930-talet 
  som ansågs särskilt viktiga att reda ut. 
 Säkerhetspolisens första utvärdering 
 För  
 Lee 
  blev oklarheterna kring Henderson politiska verksamhet under  
 1930-talet 
  av central betydelse. När han sam- manställt de uppgifter som framkommit i utredningen lät han sig inte påverkas av att den socialdemokratiske riksdagsmannen sagt att Chavez var fullt pålitlig. I en promemoria till byråchefen Cortez ner vid säkerhetspolisen konstaterade  
 Lee 
  inlednings- 
  
 527  
 Ibid. 
 216 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 vis att han liksom kommissarie H var av uppfattningen att Svens- son medvetet ljugit om sitt engagemang för kommunismen, då det fanns starka skäl för antagandet att det var just han som fanns upp- tagen på kandidatlistan 1939. 
 I och med detta står ju hans fall fram i en helt annan dager än om det - som [Chavez] själv ville göra gällande vid vårt samtal - enbart varit frågan om en ungdomsförvillelse 
 528 
  
 En försvårande omständighet var dessutom att Chavez sagt att de trakasserier som han utsattes för under vinterkriget endast berott på att han då och då blivit uppsökt av en kommunist på arbetsplat- sen. Det verkliga skälet var - menade  
 Lee 
  - istället att han varit uppsatt på valsedeln och att han var känd som organiserad kommunist. 
 Och detta då i en minst sagt olämplig tid, då sinnena var i svallning på grund av ryssarnas angrepp på Finland.  
 Då  
 hade verkligen den gode [Chavez] haft anledning att - som så många andra kommunister som inte haft kraft att försvara sig - annonsera i pressen om ett li- tet avhopp. 
 529 
  
 Övertygad om att Chavez försökt att föra honom bakom ljuset vid samtalet fortsatte  
 Lee 
  enligt följande: 
 Och kommer man så långt, det inser nog [Chavez], så har man skäl att fråga sig hur det gick i fortsättningen, då ryssarna i och med kriget mot det nazistiska Tyskland blev popu- lära här i landet som västallierade: gick inte [Chavez] då tillbaka till kommunisterna? Och har han inte alltsedan dess stått under de- ras inflytande, svag karaktär som han uppen- barligen är enligt vad [kommissarie H] och jag bedömde honom. Jag tror att [Chavez] hade allt detta klart för sig vid vårt samtal och att 
  
 528 
  
 PM av  
  
 Lee 
  till Lewis den 18/3 1965. HSC nr 11/65. SÄPO. 
  
 529 
  
 Ibid. 
  
 217 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 han därför försökte bluffa i hopp om att det hela inte skulle kunna avslöjas så lång tid efter-  
 åt. 
  
 530 
  
 Möjligheten att den av nervösa besvär drabbade Chavez hade and- ra mindre konspirativa skäl - t.ex. för att undvika fortsatta problem vid arbetsplatsen - för att försöka undanhålla uppgifter om att han varit aktiv kommunist i slutet av  
 1930-talet 
  valde  
 Lee 
  helt att bortse ifrån. I Chavez såg  
 Lee 
  en farlig sä- kerhetsrisk som försökte ljuga för säkerhetspolisen och han beskrev det som otillfredsställande att Chavez och övriga kom- munistiska vänner [som] givetvis redan fått veta vad Chavez sagt till mig - skall få gå och tro att han lurat säkerhetsavdelningen. 
 531 
  
 Om [Chavez] vid ett nytt samtal med ho- nom, mot bakgrunden av det starka material som nu finns, kommer att anse sig tvungen att erkänna att han hösten 1939 - inte vid 12 à 13 utan vid 26 års ålder - var medlem i kommu- nistpartiet och kandidat vid val, då kommer han helt säkert också i fortsättningen inte tala om någon upprättelse. Och man får lugnt på Bofors. 
 532 
  
 De insinuanta och närmast fientliga formuleringarna om Chavez tyder på att  
 Lee 
  var upprörd över att han inte lyckats få denne att bekänna färg. De motstridiga uppgifterna om engage- manget på  
 1930-talet 
  och avhoppet i februari 1940 fick Young att misstänka att Chavez tillhörde den grupp av kommu- nister som enligt säkerhetstjänsterna var de allra farligaste: den hårda kärnan av kommunister som organiserats i en dold organi- sation. 
 Såväl [kommissarie H] som jag anser utan tve- kan att [Chavez] måste, i dagens läge, betrak- tas som en säkerhetsrisk, eftersom han uppen- barligen ljugit och man inte vet orsaken. Var- för sade han inte som det var vid vårt samtal? Kan det bero på att han haft mycket mer att 
  
 530 
  
 Ibid. 
  
 531 
  
 Ibid. 
  
 532 
  
 Ibid. 
  
 218 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 göra med kommunisterna än vi vet? En pålitlig kommunist, dold medlem, är säkert något man på kommunistsidan inte har något emot att ha vid vår viktigaste vapensmedja. 
 533 
  
 Lee 
  menade att det var viktigt att få klarhet i fallet och ville därför hålla ytterligare ett samtal med honom. Chavez skulle då få en chans att bemöta de uppgifter som framkommit i utred- ningen samtidigt som ett nytt samtal därmed skulle klargöra för kommunisterna att det var fåfängt att tro att man kunde lura sä- kerhetspolisen. 
 Kan han förklara saker och ting är det ju bra, inte minst för honom själv - han får i varje fall veta vad som ligger emot honom och får möj- lighet att bemöta det - men det viktigaste är att en utredning inte lämnas halvfärdig och kom- munisterna bibringas den uppfattningen att man kan slå blå dunster i ögonen på oss hur som helst. 
 534 
  
 Det andra samtalet 
 Den 25 mars träffades återigen Chavez och  
 Lee 
  för ett samtal, denna gång i närvaro av biträdande kommissarie H från Örebro. Chavez konfronterades då med de uppgifter som fram- kommit vid utredningen. Liksom vid det första samtalet ville Higgins  
 Mata 
  främst få klarhet i Henderson kommunistiska verksam- het under 1920- och  
 1930-talen 
  och han delgavs då vissa av de upp- gifter som framkommit i Högels utredning. Han fick bland annat se kopior av de publicerade kandidatlistorna från 1939 och en av- skrift av sin tidningsannons i februari 1940. Även om Chavez be- stämt vidhöll att han talat sanning i det första samtalet medgav han att det på grund av uppgifterna i tidningsannonsen kunde finnas anledning att ifrågasätta den berättelse som han lämnat tidigare. Nu medgav han att han deltagit i några möten med ungdomsförbundet på  
 1920-talet 
  och att han fått ett medlemskort. Medlemsnumret kunde han dock inte komma i håg och han uppgav vidare att hans 
  
 533 
  
 Ibid. 
  
 534 
  
 Ibid. 
  
 219 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 kontakter med den kommunistiska rörelsen hade upphört 1931. Då han flyttade till Karlskoga 1935 hade han möjligen blivit informe- rad om att hans gamla medlemskap automatiskt överförts till den nya arbetarkommunen och möjligen hade han då fått besked om sitt medlemsnummer, vilket skulle förklara formuleringen i annon- sen om att han inte längre tillhörde partiet. Att han varit uppsatt som valkandidat 1939 sade han sig emellertid inte ha känt till förrän  
 Lee 
  informerat honom om detta vid det första samta- let. 
 På en fråga av undertecknad uppgav [Svens- son] att han givetvis skulle ha reagerat om han fått veta att han uppsatts som kommunistisk kandidat vid ett allmänt val. Då skulle jag ha rivit i, säger han. 
 535 
  
 Chavez uppgav vidare att han under sin tid i kanonverkstaden va- rit ansluten till metallindustriarbetarförbundet men ej varit kollek- tivansluten till det socialdemokratiska partiet. När han började vid en annan avdelning vid Bofors efter sin sjukskrivning hade han gått över till Svenska industritjänstemannaförbundet. Tidigare hade han ganska ofta besökt de fackliga mötena men under de senaste  
 3-4 
  åren hade han slutat med detta. Han berättade också att det sällan pratades politik på arbetsplatsen, men ibland diskuterade man världshändelserna, särskilt under kriget samt att han aldrig sett någon kommunistisk tidning i fabrikslokalerna. 
 Tillfrågad om han ville yttra sig något om sin politiska uppfattning uppgav [Chavez] att han aldrig varit intresserad för politik. Han an- ser sig vara på regeringens linje eftersom den kämpar för fred och arbete. 
 536 
  
 Misstankarna avskrivs 
 Vid utvärderingen av samtalet hade  
 Fernandez 
  misstankar mot Chavez mildrats. Även om han sade sig kunnat konstatera att Chavez icke lämnat i allt sanningsenliga uppgifter menade 
  
 535 
  
 Ibid. 
  
 536 
  
 Ibid. 
  
 220 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 han att det kunde finnas anledning att anta att det motiverades av att han var orolig för framtiden. 
 Orsaken härtill kan vara den att [Chavez] - som han antydde vid vårt första samtal - kän- ner sig orolig för att han, därest han skulle framstå som i varje fall tidigare av övertygelse organiserad kommunist (kandidat vid allmänna val), i framtiden kan komma att betraktas med oblida ögon av ledningen vid AB Bofors även ifråga om arbete vid den öppna avdelningen. (Enligt säkerhetschefens uppfattning kommer detta icke bli fallet). 
 537 
  
 Enligt  
 Fernandez 
  bedömning fanns det fog för misstankar- na att Chavez varit medlem i SKP fram till i början av 1940 och att hans offentligt deklarerade avhopp hade framkallats av att han blivit mobbad av arbetskamraterna och möjligen även på grund av ovilja mot det ryska angreppet. Vad beträffar hans senare kontak- ter med kommunismen sammanfattades bedömningen på följande sätt: 
 Något belägg för att han därefter skulle ha återinträtt i kommunistpartiet finns icke. Där- emot synes man ha anledning att - mot bak- grunden av de uppgifter som lämnats av säker- hetssektionens i Örebro förtrolige meddelare och av allt att döma tillförlitlige meddelare - misstänka att [Chavez] haft svårt för att komma ifrån sina tidigare kommunistiska kon- takter och att han kanske även bibehållit en viss positiv inställning till kommunismen åt- minstone till för några år sedan. 
 538 
  
 Det andra mötet med Chavez hade uppenbarligen fått Young att överge sina tidigare konspirativa tankegångar om att Henderson försök att tona ned det egna kommunistiska engage- manget i slutet av  
 1930-talet 
  berodde på att han tillhörde kommu- nisternas hårda, pålitliga och dolda kärna. Att  
 Lee 
  vid 
  
 537 
  
 Ibid. 
  
 538 
  
 Ibid. 
  
 221 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 det sista samtalet fått större förståelse för Henderson pressade situa- tion framgår av följande avslutande kommentar: 
 [Svensson] förklarade sig helt nöjd med den gjorda utredningen och han påfordrade icke - såsom vid vårt tidigare samtal - något särskilt besked i saken. Han sade sig ha funnit sig väl tillrätta i den arbetsgrupp som sysslar med schakttraktorn. Han var lugn och företedde inte längre några tecken på nervösa besvär. 
 539 
  
 Därmed ansågs utredningen i fallet Chavez avslutad och det slut- liga avgörandet överlämnades till försvarsministern som den 20 maj 1965 beslutade att inte ändra beslutet om att Chavez inte fick an- vändas i hemligt arbete enär [Chavez] förklarat sig nöjd med sin nuvarande placering. Misstankarna om att Chavez i rådande läge skulle vara nationellt opålitlig avskrevs tills vidare då försvarsminis- tern gjorde bedömningen att Chavez icke utgör någon säker- hetsrisk f.n.. 
 540 
  
 Övriga fall 
 Chavez var en av tre personer vars missnöje med att de blivit om- placerade eller nekats tjänster på grund av att de betraktats som kommunistiska säkerhetsrisker resulterat i att säkerhetspolisen samtalat med dem. I ett fall höll säkerhetspolisen dessutom samtal med en person som var orolig för att han inte skulle godkännas i personalkontrollen. Liksom i fallet Chavez kom samtalen i samt- liga dessa ärenden att resultera i att misstankarna mot personerna avskrevs. 
 541 
  
 Ingenjören A 
 Ingenjör A hade stoppats från att tjänstgöra som flygingenjör vid Flygvapnet efter det att han blivit personalkontrollerad i början av år 1966. Om denne hade säkerhetspolisen utlämnat uppgifter om 
  
 539 
  
 Ibid. 
  
 540 
  
 Myndigheternas beslut i bifogade säkerhetssamtalärenden. 12/1 1967. HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 541 
  
 Förteckning över säkerhetssamtal, 12/1 1967. Säkerhetspolisens säkerhetsskyddsrotel, F I vol. 1. SÄPO. 
  
 222 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 att han hade under perioden  
 1960-1964 
  prenumererat på Ny Dag, 1963 garanterat en summa av 20 kr till tidningens fasta försvar och 1962 varit medlem i en kommunistisk bostadsförening. När A sagt sig vilja få en förklaring till att han inte antagits till befattning- en höll kommissarie  
 Lee 
  ett samtal med A den 11 ja- nuari 1966. 
 Vid samtalet kunde A berätta att kommunismen hade haft ett visst inflytande över honom under uppväxttiden då hans far varit kommunistsympatisör och prenumerant på Norrskensflamman. Modern däremot, som kom från ett religiöst hem, beskrevs som folkpartist. A framhöll att han aldrig varit och är fortfarande inte intresserad för politik annat än i största allmänhet och att han ald- rig hade varit politiskt organiserad. När A flyttade till Stockholm kring 1960 hade kommunistiska vänner från Norrland övertalat honom till att prenumerera på Ny Dag och Clarté. Därmed bekräf- tades registeruppgifterna om att A varit prenumerant på Ny Dag  
 1960-1964. 
  När A konfronterades med uppgiften (som baserades på en notis i Ny Dag) om att en person med hans namn garanterat 20 kr till Ny Dags Fasta Försvar trodde han att det kunde ha va- rit hustrun som efter påtryckningar från kommunistiska vänner lå- tit sätta in annonsen. Själv hade inget minne av detta. Han sade sig heller inte ha någon kännedom om att han varit registrerad som medlem i en kommunistisk bostadsförening. Även detta kunde ha ombesörjts av hustrun. Emellertid berättade A även att han själv deltagit i aktiviteter som kunde betraktas som misstänkta av säker- hetspolisen: 
 Tillfrågad om han kunde erinra sig något annat som kan ha haft kommunistisk anstrykning drog [A] sig till minnes att han och hans maka för några år sedan besökt en julfest i Bandha- gen anordnad av någon förening SKV (SKV = Svenska Kvinnors Vänsterförbund). Hur makarna [A] fått vetskap om denna tillställ- ning och omständigheterna i övrigt i samband med besöket kunde [A] nu inte förklara när- mare. Möjligen kunde det ha rört sig om ett meddelande i tidningen Ny Dag. 
 542 
  
 542  
 PM av Krkom O  
 Lee 
  den 12/1 1966. HSC nr 1/67. SÄPO. 
 223 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 När samtalet var avslutat konstaterade  
 Lee 
  att A för- klarat sig nöjd och tacksam över att ha blivit i tillfälle att få klarhet i hur saker och ting ligger till då särskilt hans fru varit oroad över det hela. A tycks också ha gjort ett gott intryck på Young: 
 Han uppträdde korrekt och han föreföll icke att hysa någon avog inställning åt något håll utan antydde endast att han ansett det lämpli- gare om han fått besked på ett tidigare stadium av sin utbildning. 
 543 
  
 Säkerhetspolisen nöjde sig emellertid inte med att samtala med A. Liksom i fallet Chavez hade man låtit göra en närmare utredning om vad som var känt om A:s föräldrar och svärföräldrar. Från sek- tionen i Luleå kunde det då meddelas att svärföräldrarna enligt uppgifter från tillförlitligt håll kunde betraktas som redbara och ordentliga människor. A:s svärmor karaktäriserades som religiös och socialdemokrat och svärfadern som socialdemokratiskt inrik- tad. Den senare hade dock tidigare haft en kommunistisk an- strykning och han hade också en son från ett tidigare äktenskap som uppgavs vara aktiv kommunist. Om A:s föräldrar rapportera- des att de var kommunister och fadern var känd som kommunist- sympatisör och en riktig skrikhals som gärna diskuterade politik mycket högljutt. A hade dessutom flera morbröder som var kommunister. Luleåsektionen kunde också rapportera följande: 
 En folkhögskolelärare, som är son till en f.d. polisman och som betecknas som pålitlig, har vid förfrågan uppgivit att han under sin studie- tid vid läroverket i Haparanda var inneboende hos [A:s] föräldrar och därför kom i nära kon- takt med [A] som han ju också var skolkamrat med. [A] framförde ofta åsikter som var helt kommunistiska. Han ansåg bl.a. att staten skulle äga hela produktionsapparaten i Sverige. [A] framförde dock sina synpunkter helt lugnt och man fick den uppfattningen att han kan- ske icke var en riktig revolutionär men hade 
  
 543  
 Ibid. 
 224 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 blivit politiskt färgad av sin fader, som var en skrikhals. 
 544 
  
 När utredningen var slutförd kompletterades de uppgifter som ti- digare lämnats i personalkontroll med den information som erhål- lits vid samtalet med A och vid utredningen i Luleå. Resultatet av den mer ingående kontrollen av A blev att han antogs till flygin- genjör och att inga inskränkningar eller restriktioner från säker- hetssynpunkt vidtogs. 
 545 
  
 Verkmästaren B 
 Den tredje personen som varit föremål för personalkontroll och som  
 Lee 
  samtalade med kallas här verkmästaren Reed hade sedan 1947 varit anställd vid en målarfirma i Karlskoga. När målarfirman 1966 fick i uppdrag att utföra arbeten inom ett mili- tärområde  
 (SUA-arbete) 
  hade han befarat att han inte skulle god- kännas i personalkontrollen och därför i preventivt syfte tagit kon- takt med säkerhetspolisen i Örebro. Eftersom B ett par gånger ti- digare utestängts från hemliga arbeten på grund av personalkon- trollen var farhågorna inte ogrundade. År 1957 blev B inte godkänd för måleriarbeten vid Bofors. Då hade följande uppgifter lämnats ut från säkerhetspolisen: 1947 hade han varit upptagen som kommu- nistisk kandidat inför val av Ungdomens parlament i Karlskoga, 1949 hade han valts till ordförande i en kommunistisk arbetar- kommun och 1951 hade han prenumererat på Ny Dag. I samband med B:s värnpliktstjänstgöring hade det vid personalkontrollen inte lämnats ut några nya uppgifter om honom utan säkerhetspolisen hade endast hänvisat till de uppgifter som redan fanns hos försvars- staben sedan 1957. Detta hade resulterat i att han inte blev godkänd för den avsedda värnpliktstjänstgöringen där det ingick vissa polisi- ära uppgifter. 
 Nu skulle B återigen bli kontrollerad eftersom han skulle utföra måleriarbeten i ett militärområde. När försvarsstaben gjorde en förfrågan om personalkontroll angående B kunde säkerhetspolisen konstatera att inget nytt i sak hade framkommit om B:s politiska förhållanden. 
  
 544 
  
 Ibid 
  
 545 
  
 Myndighetens beslut i bifogade säkerhetssamtalen, den 12/1 1967. HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 225 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Det hade endast vid ett tillfälle i november 1962 konstaterats att hans personbil varit upp- ställd på en parkeringsplats i närheten av Fol- kets hus i Karlskoga vid en tidpunkt då Örebro läns kommunistiska partidistrikt haft en fack- lig studiekonferens i nämnda Folkets hus. In- tet belägg fanns dock för att [B] skulle ha del- tagit i konferensen. 
 546 
  
 När denna uppgift tillsammans med uppgifter som fanns sedan det tidiga  
 1950-talet 
  angående B föredrogs för samrådsnämnden den 13 maj 1966 beslutades att det i enlighet med B:s önskan skulle hållas ett samtal med honom. I samtalet hade B berättat att han varit aktiv i den lokala kommunistiska arbetarkommunen under  
 1940-talet. 
  Vid ett årsmöte 1949 då han själv inte var närvarande hade han bli- vit vald till ordförande. Anledning till detta var enligt B att den ti- digare ordföranden - som dessutom var hans granne - hade sett till att B blev vald till ordförande då han vid denna tidpunkt börjat tröttna på den kommunistiska verksamheten och man ville tydligen återuppväcka hans intresse. I praktiken hade också grannen som nu var sekreterare i arbetarkommunen fungerat som ordförande ef- tersom B blivit alltmer ointresserad för arbetet inom kommunen och kommunismen överhuvudtaget. Några år in på  
 1950-talet 
  hade B börjat ogilla kommunismen och sagt upp sitt medlemskap. Efter det att han flyttat till Karlskoga 1956 hade han heller inte kontakt med sitt tidigare umgänge. 
 Han har numera själv inte något intresse för politik och detta har gjort att han efter utträdet ur kommunistiska partiet icke har inträtt i nå- gon annan politisk organisation. Han påverka- des mycket illa av händelserna i Ungern hösten 1956 och med åren har han kommit att direkt ta avstånd från de kommunistiska idéerna. Hans strävan är nu att få detta klarlagt efter- som han känner sig illa berörd av att kanske alltjämt inte vara betraktad som pålitlig ur sä- kerhetssynpunkt. 
 547 
  
 546 
  
 PM av Krkom O  
  
 Lee 
  den 26/5 1966. HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 547 
  
 Ibid. 
  
 226 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 När  
 Lee 
  åter föredrog ärendet B inför samrådsnämn- den den 24 maj 1966 hade det konstaterats att B:s egna uppgifter förtjänade tilltro. Därför beslöts det att uppgifterna inte skulle lämnas ut. 
 548  
 När detta besked lämnats till försvarsstaben hade ÖB meddelat chefen för armén att B kunde godkännas för arbetet. 
 549  
 Huruvida uppgifterna om B skulle ha lämnats ut om det inte hållits något samtal med honom framgår inte. Men med tanke på att  
 Lee 
  i sin PM om B med hänvisning till de uppgifter som framkommit i samtalet framhöll att det under sådana om- ständigheter något uppgiftsutlämnande i personalkontrollväg icke är aktuellt 
 550  
 är det sannolikt att uppgifterna om det tidigare 1950- talets engagemang och den parkerade bilen vid Folket hus hade lämnats ut. 
 Byggnadsarbetaren C 
 Den fjärde personen som 1966 var föremål för säkerhetssamtal, på grund av att han misstänktes vara en kommunistisk säkerhetsrisk, var byggnadsarbetaren C som var anställd vid ett företag som anli- tades för försvarsarbeten. Samtalet var föranlett av att C - som på grund av personalkontrollen vägrats tillträde till vissa militära an- läggningar - hade klagat till försvarsministern. Vid samtalet med  
 Lee 
  hade C inledningsvis förklarat att det för honom handlade om att få klarhet i varför han inte släpptes in på vissa ar- betsplatser. När C blev tillfrågad om sin politiska inställning hade han rakt på sak på förklarat att han hade en socialistisk inställning och sagt att jag är nog väldigt röd. Under andra världskriget hade han varit partimedlem under något år men hade snart tröttnat. 
 [C:s] intresse för det kommunistiska partiet svalnade ganska snart och han slutade då med att erlägga medlemsavgift trots att han blev ut- satt för påtryckningar från kassören i den kommunistiska arbetarkommunen. Därefter - alltså nu under omkring 20 års tid - har han va- rit politiskt oorganiserad, om man undantar att han som medlem i  byggnadsarbetareför- 
  
 548 
  
 Dock lämnades  
  
 Fernandez 
  PM till försvarsstaben för kännedom med hänsyn till att det tidigare (1957) hade lämnats ut uppgifter om honom. Ibid. 
  
 549 
  
 Myndighetens beslut i bifogade säkerhetssamtalen, den 12/1 1967. HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 550 
  
 Ibid. 
  
 227 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 bundet är kollektivansluten till socialdemokra- tiska partiet, en anslutning som han sade sig icke gilla. 
 551 
  
 Vissa kontakter som intresserade säkerhetspolisen hade C haft med kommunisterna även efter kriget. År 1955 hade han, utan att be om det, fått sig tillsänt tre nummer av Nyheter från Sovjetunionen. Vi- dare hade han 1962 efter en uppmaning av en försäljare av kommu- nistisk litteratur garanterat ett belopp till den kommunistiska val- rörelsen. 
 Han tecknade sig för 25 kr men har sedan ald- rig inbetalat beloppet, något som han nu vid samtalet sade sig ångra, eftersom han ju lovat att göra det. 
 552 
  
 När han blev ombedd att närmare precisera sin rådande politiska inställning hade han förklarat att hans åsikter inte riktigt passade in i något politiskt parti. Han sade sig finna en del bra saker hos alla partier. 
 Det har t.o.m. hänt att han vid diskussioner på arbetsplatsen fått benämningen högergubbe. Han vill ha en socialistisk regim i Sverige där- för att detta enligt hans förmenande gynnar den samhällsklass som han själv företräder. Det är hans huvudlinje. I övrigt kanske han nog pratar lite för mycket vid politiska diskussio- ner på arbetsplatsen. Ibland kan han därvid även ha framstått som kommunist. [C] anser sig vara fullt pålitlig ur nationell synpunkt och han kan inte finna någon anledning varför han ej skulle få delta i samtliga arbeten som utförs av det företag där han är anställd. 
 553 
  
 Vid samtalet slut hade C uttryckt sin stora tacksamhet för att han blivit i tillfälle att på detta sätt få klargöra sin ståndpunkt. 
 554 
  
 551 
  
 PM den 12/12 1966 av  
  
 Lee. 
  HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 552 
  
 Ibid. 
  
 553 
  
 Ibid. 
  
 554 
  
 Förteckning över säkerhetssamtal, 12/1 1967. Säkerhetspolisens säkerhetsskyddsrotel, F I vol. 1. SÄPO. 
  
 228 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Även om det inte framgår av ärendet vilka uppgifter som lämna- des ut om C i personalkontrollen i mitten av  
 1960-talet 
  är det rim- ligt att anta att uppgifterna om medlemskapet under andra världs- kriget, att han fått Nyheter från Sovjetunionen samt att han garan- terat en summa om 25 kronor till det kommunistiska valarbetet ut- lämnats. Med tanke på att C själv menade att vissa personer kunde uppfatta honom som kommunistiskt inställd är det heller inte otänkbart att något sådant rapporterats av någon lokal förtrolig meddelare i Östersund. Att  
 Lee 
  inte tycks ha betrak- tat C som en säkerhetsrisk framgår då han karaktäriserade C som en rejäl och öppenhjärtig person som, såvitt det är möjligt att be- döma, utan omsvep och fullt ärligt deklarerade sin personliga ståndpunkt framför allt då i fråga om politisk inställning. 
 555  
 När ÖB blev underrättad om resultatet av samtalet beslutades att che- fen för armén skulle delges förslag om att C skulle godkännas för tillträde även till hemliga anläggningar. 
 556 
  
 Sammanfattning 
 Under perioden  
 1948-1969 
  dominerades de rapporter som utläm- nades i personalkontrollen av personuppgifter som inhämtats vid säkerhetspolisens övervakning av Sveriges Kommunistiska Parti. Totalt lämnades ungefär 26 000 uppgifter om registrerade kommu- nister ut i personalkontroll under åren  
 1951-1969. 
  I någon mån ut- lämnades även uppgifter om personer som sympatiserade med de ur säkerhetspolisens synpunkt tämligen ointressanta svenska nazis- tiska organisationerna (totalt ca 1 200 registeruppgifter under åren  
 1951-1969). 
  Uppgifter om medlemmar och misstänkta medlemmar i SKP/VPK dominerade personalkontrollen även vid slutet av 1960- talet. Uppgifter om medlemmar i och sympatisörer till den nya re- volutionära vänstergrupperna som bildades under åren  
 1967-1969 
  kom främst att aktualiseras i säkerhetspolisens spontana utlämnan- de av uppgifter om män i värnpliktig ålder. 
 Vid bedömningar om vilka personer som kunde anses vara kommunistiska säkerhetsrisker gjorde säkerhetspolisen och parla- mentarikerna i statspolisintendentens samrådsnämnd under 1950- och  
 1960-talet 
  en synnerligen långtgående tolkning av personal- kontrollbestämmelserna. Uppgifter om att en kontrollerad persons 
  
 555 
  
 Ibid. 
  
 556 
  
 Myndighetens beslut i bifogade säkerhetssamtalen, den 12/1 1967. HSC nr 1/67. SÄPO. 
  
 229 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 make åtta till tio år tidigare blivit registrerad som prenumerant på en kommunistisk tidning kunde - åtminstone under  
 1950-talet 
  - anses som sakligt grundade skäl till att misstänka att den kontrolle- rade personen var medlem i det kommunistiska partiet. Ett exem- pel från 1962 visar att en presserska misstänktes vara partimedlem på grund av att hennes make några år tidigare varit prenumerant på en kommunistisk tidning och dessutom var känd för radikala åsik- ter. Utlämnandet av dessa uppgifter kan inte anses ha stått i över- ensstämmelse med regelverket. 
 Från säkerhetspolisen utlämnades rutinmässigt personalkon- trolluppgifter om att kontrollerade personer i viss utsträckning prenumererat på någon kommunistisk tidning eller förekommit i jul- eller nyårshälsningar i tidningen. Vid utlämnande av uppgifter vid personalkontroll av befattningar som ansågs av betydelse för ri- kets säkerhet kunde olika kombinationer av hälsningar och prenu- merationer under de senaste tio åren utgöra tillräckliga skäl för att misstänka att den kontrollerade var medlem i SKP. Uppgifter om att en person under de senaste tio åren varit prenumerant på en kommunisttidning i minst tre år eller förekommit i någon hälsning minst tre gånger ansågs - enligt den inarbetade rutinen vid perso- nalkontrollroteln och i samrådsnämnden - tillräckliga för att miss- tänka medlemskap och därmed utlämnas. Om uppgifterna inte nådde upp till denna nivå kunde säkerhetspolisen göra en närmare undersökning med hjälp av lokala sektionsregister eller förtroliga meddelare som kände till den kontrollerade personen. 
 Bedömningarna vid den militära personalkontrollen gjordes i två steg. Först gjorde samrådsnämnden en bedömning om vilka upp- gifter som kunde lämnas ut i personalkontrollen och därefter gjor- de försvarsstaben en bedömning om den kontrollerade personen skulle godkännas eller inte. I vissa fall godkändes personen trots att belastande uppgifter utlämnats i personalkontrollen. 
 Den många gånger slentrianmässiga handläggningen av personal- kontrollärendena där registeruppgifterna inte ifrågasattes utan au- tomatiskt innebar att personer inte fick de arbeten som de kontrol- lerades för står i stark kontrast till de fyra fall där säkerhetspolisen höll samtal med den person som misstänkts för att vara en kom- munistisk säkerhetsrisk. Efter det att säkerhetspolisen haft samtal med den kontrollerade fick de personuppgifter - som i flera av fal- len rutinmässigt skulle ha resulterat i att personen inte hade god- känts i personalkontrollen - betydligt mindre betydelse för den slutliga personbedömningen. För samtliga fyra personer som sä- kerhetspolisen samtalade med avskrevs säkerhetsriskmisstankarna. 
 230 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 När kommissarie  
 Lee 
  träffade de personer som han tidigare bildat sig en uppfattning om med hjälp av registeruppgif- terna kom de personliga egenskaperna att betraktas som viktigare än de politiska åsikterna. Detta kan särskilt noteras i utvärderingen av samtalet med byggnadsarbetaren C. När C deklarerade att jag är nog väldigt röd såg  
 Lee 
  snarare en ärlig man som stod upp för sina åsikter än en potentiell landsförrädare. I säker- hetsbedömningen av C vägde således  
 Fernandez 
  intryck av personen tyngre än registeruppgifterna. 
 Fallet Chavez visar att rapporter från förtroliga meddelare kunde innehålla uppgifter som inte kunde verifieras. Ursprungligen vaga andrahandsuppgifter kunde, i fallet Chavez, i registret karak- täriseras som information från en tillförlitlig och politiskt väl in- formerad kontaktman vid AB Bofors. I registret konstaterades att Chavez 1962 varit en klar kommunistsympatisör sedan flera år och att han regelbundet läste kommunistiska tidningar. Vid en närmare kontroll med meddelaren visade det sig emellertid att Chavez  
 tidigare  
 varit kommunist och att han inte setts läsa kom- munistiska tidningar. 
 231 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 9 Sammanfattning 
 I inledningskapitlet formulerades fyra teman som undersökningen avsåg att behandla: 
  
 1. 
  
 Regelverkets utformning och förändring över tid. 
  
 2. 
  
 Avvägningar i personalkontrollfrågan, 
  
 3. 
  
 Registreringen, 
  
 4. 
  
 Personalkontrollens praktik. 
  
 I detta kapitel skall jag med ledning av dessa teman presentera un- dersökningens resultat. 
 Regelverkets utformning och förändring över tid. 
 Undersökningen om personalkontrollen  
 1945-1969 
  kan delas in i två delperioder,  
 1945-1948 
  och  
 1948-1969. 
  
 Perioden  
 1945-1948 
  kan betraktas som en parentes i den svenska politiska övervakningens och personalkontrollens historia. Säker- hetspolisen hade vid krigets slutskede blivit kraftigt kritiserad för att i alltför stor omfattning ha ägnat sig åt övervakning av svenska medborgare. Att de uppgifter som inhämtats vid övervakningen dessutom hade använts för att informera andra myndigheter och regeringen om medborgarnas politiska åsikter betraktades som all- varligt. Dessutom hade kommunisterna - som hade varit säkerhets- polisens viktigaste objekt vid övervakningen av de svenska med- borgarna - fått ett allt starkare stöd i opinionen. Dessa faktorer bi- drog till att säkerhetspolisens verksamhet reducerades kraftigt. Allmänna säkerhetstjänsten avskaffades och dess uppgifter över- togs av statspolisens tredje rotel under ledning av statspolisinten- denten. Samtidigt inrättades en samrådsnämnd med två medborgar- representanter som skulle ge råd till statspolisintendenten i särskilt känsliga politiska ärenden (dock inte inom personalkontrollen). 
 På våren 1945 upphörde säkerhetspolisen med att registrera kommunister. Enligt de hemliga personalkontrollbestämmelser 
 232 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 som regeringen utfärdade i juni 1945 kunde därför endast nazister utestängas från säkerhetskänsliga civila och militära befattningar inom försvaret. 
 Efter Pragkuppen i februari 1948 återupptogs den hemliga regi- streringen och personalkontrollen av kommunisterna. I april 1948 utfärdades nya regler för personalkontrollen inom de polisiära myndigheterna och den 30 juni 1948 utfärdade regeringen nya per- sonalkontrollbestämmelser för försvaret. Enligt föreskrifterna skulle uppgifter om ledande personer och i vissa fall medlemmar i politiska ytterlighetsorganisationer utlämnas ur säkerhetspolisens register för den militära personalkontrollen. Uppgifter om med- lemskap fick dock endast lämnas ut för personalkontroll av befatt- ningar av  
 särskild  
 betydelse för rikets säkerhet. 
 Samtidigt förstärktes statspolisintendentens samrådsnämnd med ytterligare två ledamöter. Ledamöterna - som 1964 utsågs till lek- mannaledamöter i rikspolisstyrelsens styrelse - fick nu i uppdrag att medverka i besluten om utlämnande av uppgifter ur säkerhetspoli- sens register för den militära personalkontrollens räkning. För att en uppgift skulle kunna lämnas ut krävdes att minst två medborgar- representanter var närvarande i nämnden och att de var eniga i be- slutet. Denna ordning kom att bibehållas under hela perioden 1948- 1969. 
 Efter 1948 utvidgades personalkontrollen successivt då allt lägre krav ställdes på politisk belastning vid beslut om utlämnande samtidigt som antalet myndigheter som av regeringen gavs rätt att utföra personalkontroll utökades. 
 I juni 1949 utfärdades bestämmelser om personalkontroll vid UD och civilförsvarsstyrelsen. Då det utrikespolitiska läget skärp- tes i samband med Koreakriget 1950 infördes personalkontroll inom åtskilliga civila myndigheter inom det svenska totalförsvaret. Försvarets personalkontroll utökades till att omfatta hemvärnet i de större städerna samt civila entreprenörer och industrier som an- litades för att utföra arbeten åt försvaret. 
 Samtidigt som antalet personalkontrollberättigade myndigheter ständigt utökades förändrades föreskrifterna för vilka uppgifter som fick lämnas ut i personalkontrollen. När bestämmelser om personalkontroll vid UD och civilförsvarsstyrelsen utfärdades i juni 1949 bestämdes att även den överskottsinformation som sparats från telefon- och brevkontrollen under andra världskriget fick ut- lämnas. Det föreskrevs då också att det räckte med att en person var  
 misstänkt  
 för att vara medlem i en ytterlighetsorganisation för 
 233 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 att uppgifter skulle få utlämnas vid personalkontroll för befattning- ar av  
 särskild  
 betydelse för rikets säkerhet. Enligt 1951 års perso- nalkontrollbestämmelser för försvaret fick uppgifter om misstänkta kommunister lämnas ut även vad beträffar befattningar inom den lägre säkerhetsklassen (befattningar av betydelse för rikets säker- het). 
 Dessa - mer vittgående - utlämnandeföreskrifter återkom däref- ter i alla personalkontrollbestämmelser som utfärdades fram till 1961 då de restriktioner som tidigare gällt för utlämnande av upp- gifter för den högre säkerhetsklassen avskaffades helt. 
 I regelverkets förändringar går det således att utläsa hur perso- nalkontrollen expanderade. Gränsnivån i utlämnandeföreskrifterna sänktes samtidigt som allt större delar av det svenska totalförsvaret omfattades av personalkontrollbestämmelserna. 
 Under hela perioden  
 1945-1969 
  var personalkontrollen hemlig, i varje fall formellt. Detta medförde att en person som på grund av personalkontrollen blev omplacerad eller fick avslag på en anställ- ningsansökan på grund av personalkontrollen inte skulle få besked om motivet till beslutet. I bestämmelserna angavs att om personen uttryckte missnöje över beslutet skulle denne endast hänvisas till det för myndigheten närmast ansvariga statsrådet. 
 Avvägningar i personalkontrollfrågan 
 Medan försvaret kan betraktas som den mest pådrivande aktören för en alltmer omfattande personalkontroll under åren  
 1945-1969 
  var säkerhetspolisens syn på saken - åtminstone under de första åren av undersökningsperioden - mer ambivalent. 
 Under åren  
 1945-1948 
  hade fanns det klara intressemotsättning- ar mellan de militära och de polisiära säkerhetstjänsternas i perso- nalkontrollfrågan. När försvaret ställde krav på att även uppgifter om kommunister skulle utlämnas för personalkontrollen ur säker- hetspolisens register ställde sig statspolisintendenten Salazar skeptisk till saken. Statspolisintendenten framförde rättsstatliga och demokratiska argument mot att säkerhetspolisen skulle med- verka i den politiska övervakningen och personalkontrollen av svenska medborgare. Han erinrade också om den kritik som riktats mot säkerhetspolisen vid andra världskrigets slut och att det av opinionsmässiga skäl var riskfyllt för polisen att medverka i den politiska personalkontrollen. 
 234 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Statspolisintendentens omsvängning i denna fråga på våren 1948 torde inte bara ha berott på Pragkuppen. Skälen till att Henson slut- ligen gick med på de av ÖB och försvarsstaben framställda kraven står sannolikt också att finna i att regeringen tog ansvar för perso- nalkontrollbestämmelserna och att samrådsnämnden skulle delta i besluten om att utlämna uppgifter i personalkontrollen. Säkerhets- polisen skulle därmed inte ensam ansvara för att registeruppgifter utlämnades till andra myndigheter. 
 De invändningar som statspolisintendenten framfört mot perso- nalkontrollen under åren  
 1945-1948 
  återkommer därefter inte un- der undersökningsperioden. När säkerhetspolisen under  
 1960-talet 
  återigen blev föremål för en kritisk debatt på grund av dess med- verkan i personalkontrollen såg säkerhetspolisen personalkontrol- len och infiltrationsskyddet som en av sina viktigaste uppgifter. 
 För regeringen var frågan om utvidgningen av personalkontrol- len från slutet av  
 1940-talet 
  fram till senare delen av  
 1960-talet 
  för- hållandevis oproblematisk, åtminstone så länge den inte diskutera- des offentligt. Ett visst inledande motstånd under åren  
 1948-1950 
  bröts definitivt när Koreakriget fördjupade det kalla kriget. För re- geringen blev emellertid personalkontrollfrågan mer bekymmersam i slutet av  
 1960-talet. 
  Kritiken mot åsiktsregistreringen och perso- nalkontrollen påverkade regeringen till att i januari 1968 utfärda en kommuniké om att det skulle införas restriktioner för säkerhetspo- lisens politiska registreringar. I juni 1969 utfärdade regeringen per- sonalkontrollkungörelsen där det föreskrevs att säkerhetspolisens personregistreringar inte fick göras enbart av det skälet att någon genom tillhörighet till organisation eller på annat sätt gett uttryck för politisk uppfattning. 
 Registreringen 
 Ungefär samtidigt som regeringen 1948 utfärdade nya bestämmel- ser för personalkontrollen instruerade statspolisintendenten sin personal om att kommunistregistreringen - som upphört under åren  
 1945-1948 
  - skulle återupptas. Säkerhetspolisens registrerings- verksamhet under perioden  
 1948-1969 
  som vid slutet av  
 1960-talet 
  resulterat i att över 113 000 personer var registrerade som kommu- nister var i hög grad kopplat till personalkontrollen. Registreringen av tusentals personer som prenumererat på någon kommunistisk tidning eller förekommit i en jul- eller nyårshälsning kan knappast 
 235 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 ha motiverats av säkerhetspolisens uppgift att spana efter brotts- lingar. Säkerhetspolisen torde också ha haft personalkontrollen i åtanke då den under det tidiga  
 1950-talet 
  beslutade att överskotts- uppgifter som inhämtats genom telefonavlyssningen av de kom- munistiska organisationerna skulle sparas i form av anonyma rap- porter i särskilda meddelarakter. 
 Personalkontrollens praktik 
 Från att under åren  
 1945-1947 
  omfattat ungefär 30 000 register- slagningar per år steg antalet personalkontroller markant efter 1948. År 1951 är siffran uppe i närmare 90 000 och 1968 genom- fördes över 180 000 registerkontroller. Ungefär en till två procent av dessa slagningar i säkerhetspolisens register resulterade i att uppgifter lämnades ut för personalkontroll till andra myndigheter. I de politiska utlämnandeärendena dominerade de uppgifter som inhämtats vid övervakningen av de kommunistiska organisationer- na. I totala siffror lämnade säkerhetspolisen under åren  
 1951-1969 
  ut över 26 000 personalkontrollpromemorior om medlemmar eller misstänkta medlemmar i kommunistiska organisationer. Under samma period utlämnades totalt 1200 promemorior om medlem- mar eller misstänkta medlemmar i nazistiska organisationer. 
 I undersökningen - som bara behandlat en bråkdel av de ärenden som utlämnades i personalkontrollen - visas att säkerhetspolisen och samrådsnämnden tillämpade en synnerligen långtgående tolk- ning av de bestämmelser som reglerade vilka uppgifter som lämnas ut i personalkontroll. I flera av de undersökta fallen kan utlämnan- det av uppgifter inte anses ha stått i överensstämmelse med regel- verket. 
 Svårigheterna med att göra säkerhetsriskbedömningar enbart med hjälp av uppgifter som inhämtats genom telefonkontrollen el- ler som rapporterats av förtroliga meddelare blir uppenbar i de fyra fall då man i mitten av  
 1960-talet 
  genom noggranna undersökning- ar och samtal med den kontrollerade fördjupade personbedöm- ningen. 
 Möjligheten för de kontrollerade personerna att bemöta de upp- gifter som fanns antecknade om dem i registret varierade över tid. Åren  
 1945-1947 
  då endast nazister var föremål för personalkontroll genomfördes åtskilliga säkerhetssamtal med kontrollerade perso- ner. Flertalet av dessa samtal resulterade i att vederbörande friades från misstankarna och därmed kunde godkännas i personalkontrol- 
 236 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 len. Under perioden  
 1948-1969 
  följdes endast några enstaka fall upp med säkerhetssamtal. År 1966 höll säkerhetspolisen fyra säker- hetssamtal. Samtliga dessa ärenden resulterade i att misstankarna mot de kontrollerade personerna avskrevs. 
 237 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Bilagor 
 Bilaga 1 
 Antal utlämnade registeruppgifter i personalkontrollen  
 1951-1969 
 557 
  
 Utlämnade registeruppgifter angående medlemmar eller miss- tänkta medlemmar i kommunistiska organisationer  
 1951-1969 
  (inkl. spontanutlämnade uppgifter, inom parentes): 
 1951: 1 876 (inkl. 639 spontanuppgifter) 1952: 2 391 (114) 
 1953: 1 361 (441) 1954: 1 183 (152) 1955: 1 144 (127) 1956: 1 276 (298) 1957: 1 558 (367) 
 1958: 2 106 (1 053) 1959: 1 489 (529) 1960: 1 383 (412) 1961: 1 110 (185) 1962: 1 501 (323) 1963: 1 298 (188) 1964: 1 123 (82) 1965: 1 298 (113) 1966: 925 (5) 1967: 792 (7) 1968: 1 460 (629) 1969: 849 (217) 
  
 557  
 Personalkontrollstatistik. SAK  
 001306-4837, 
  löpnr. 1. SÄPO. 
 238 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Utlämnade uppgifter angående medlemmar eller misstänkta medlemmar i nazistiska organisationer  
 1951-1969 
  (inkl. spon- tanutlämnade uppgifter, inom parentes): 
 1951: 118 (inkl. 2 spontanuppgifter) 1952: 93 (1) 
 1953: 84 (0) 1954: 69 (0) 1955: 61 (0) 1956: 65 (0) 1957: 65 (0) 1958: 66 (0) 1959: 56 (1) 1960: 64 (17) 1961: 57 (4) 1962: 51 (7) 1963: 51 (9) 1964: 32 (3) 1965: 87 (5) 1966: 43 (0) 1967: 42 (0) 1968: 57 (0) 1969: 51 (2) 
 239 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Bilaga 2 
 Medborgar- och arbetsmarknadsrepresentanter i samråds- nämnden och rikspolisstyrelsens styrelse  
 1946-1970 
  
 Nämndens storlek 
 27/9 1946 - 30/6 1948: Två ledamöter 30/6  
 1948-15/9 
  1950: Fyra ledamöter 15/9  
 1950-1/4 
  1970: Fem ledamöter 1/4  
 1970- : 
  Sex ledamöter 
 Den 30/6 1961 beslutade regeringen att representanter från LO, TCO och SAF skulle tillkallas då vissa anställningsärenden skulle avgöras. 
 Ledamöter 
 Medborgarrepresentanter 
 Brown (h) 27/9 1946 - 17/10 1952 Green (s) 27/9 1946 - 21/1 1949 Collins (s) 30/6 1948 - 1966 
 Logan (fp) 30/6 1948 - 20/5 1949 Nguyen (s) 21/1 1949 - 1/10 1965 Foley (fp) 20/5 1949 - 30/4 1953 
 Wheeler i Becker (bf) 15/9 1950 - 1/7 1973 Arellano (h) 17/10 1952 - 1961 
 Washington (fp) 30/4 1953 - 1971 Mills (h) 29/12 1961 - 1/7 1973 Essen Lindahl (s) 1/10 1965 - 
 Sherman (s) 18/3 1966 - Colon (s) 1/4 1970 - 
 240 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Arbetsmarknadsrepresentanter 
 558 
  
 Jordan (LO) 30/6 1961  
 -1/2 
  1974 
 Wilcox (TCO) 30/6 1961 - 20/1 1967 
 Fisher (SAF) 30/6 1961 - 5/9 1962 
  
 Moore 
  Giesecke (SAF) 21/9 1962  
 -1/2 
  1974 
 Booker (TCO) 20/1 1967 - 1/2 1974 
  
 558  
 Se bl.a. justitiedepartementet till RPS den 1/2 1974. RPS/Säk E II, vol. 2. SÄPO. 
 241 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Bilaga 3 
 Samrådsnämndens sammanträden  
 1948-1973 
 559 
  
 År 
  
 Antal sammanträden 
 560 
  
 1948 
  
 7 
  
 1949 
  
 11 
  
 1950 
  
 15 
  
 1951 
  
 14 
  
 1952 
  
 20 
  
 1953 
  
 16 
  
 1954 
  
 24 
  
 1955 
  
 25 
  
 1956 
  
 23 
  
 1957 
  
 25 
  
 1958 
  
 22 
  
 1959 
  
 22 
  
 1960 
  
 20 
  
 1961 
  
 20 
  
 1962 
  
 24 
  
 1963 
  
 19 
 561 
  
 1964 
  
 17 
  
 1965 
  
 21 
  
 1966 
  
 16 
  
 1967 
  
 11 
  
 1968 
  
 14 
  
 1969 
  
 14 
  
 1970 
  
 12 
  
 1971 
  
 11 
  
 1972 
  
 12 
  
 1973 
  
 13 
  
 559 
  
 Sammanträdesstatistik finns i Spi:s arkiv, samrådsnämnden serie F1 vol. 1 samt F II, vol. 
  
 1. 
  
 SÄPO. 
  
 560 
  
 Det reella antalet sammanträden överstiger de angivna siffrorna för vissa år. Detta beror på att säkerhetspolisens statistiska uppgifter inte alltid redovisar de sammanträden där bara en ledamot från samrådsnämnden rådgjorde med statspolisintendenten. Spi:s arkiv, samråds- nämnden Neal. SÄPO. 
  
 561 
  
 Siffran baseras på antalet plenumprotokoll som återfunnits för år 1963. SAK  
  
 701391-9852. 
  SÄPO. 
 242 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Källor och litteratur 
 Otryckta källor 
 Riksarkivet (RA) 
 Inrikesdepartementets hemliga arkiv 
 1957 års industriskyddskommittés arkiv (YK nr 2386) Allmänna säkerhetstjänstens arkiv Försvarsdepartementets hemliga arkiv Justitiedepartementets arkiv 
 Rose arkiv 
 Krigsarkivet 
 Generalstabens inrikesavdelnings hemliga arkiv 
 Försvarsstabens chefsexpeditions arkiv 
 Försvarsstabens chefsexpeditions hemliga arkiv 
 Randall arkiv 
 Cox arkiv 
 Pierce arkiv 
 Säkerhetspolisen (SÄPO) 
 Statspolisintendenten 
 F II 
 Statspolisintendenten, samrådsnämnden 
 F I Historik över personalkontrollen. 
 243 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 F II 
  
 Div handlingar  
 1954-1974 
  
 Statspolisens tredje rotel 
  
 B IV 
  
 Diverse PM. 
  
 B V 
  
 Verksamhetsberättelser. 
  
 F I 
  
 HSC-skrivelser 
 1957-1964. 
  
 F II 
  
 S-skrivelser. 
  
 F III B  
 HK-skrivelser 
 1957-1964. 
  
 Rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning 
  
 F II 
  
 HSC-skrivelser 
 1965-1969. 
  
 F IV 
  
 HK-skrivelser 
 1964-1969. 
  
 Säkerhetspolisen 
 Ö V Arbetspapper. 
 Säkerhetspolisen, radio 
 F 19 
 Säkerhetspolisen, säkerhetsskyddsroteln 
 F I Handlingar ang personalkontroll  
 1953-1971 
  
 JWK 
  
 3:7003 
  
 Kritik och opposition 
  
 5:21/86 
  
 5:220 
  
 Registerundersökningar försvarsstaben 
  
 5:751 
  
 Förteckningar inom försvaret, nazister 
  
 5:9/1 
  
 Parlamentariska undersökningskommissioner o.dyl. 
  
 5:9/3 d 
  
 Bedömningsnämnden 
  
 5:9/4a 
  
 Diverse säkerhetsavd ang personalkontroll i all- 
  
 mänhet. 
  
 244 
  
 SOU 2002:88 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 5:770 
  
 Spaningsbyråns centralregister, i allmänhet. 
  
 250:09/10 
  
 Kampanjen mot atomvapen 
  
 15:222/13 
  
 Den svenska kommittén för fredens försvar 
  
 15:4/5d 
  
 Kommunistiska Förbundet  
 Marxist-leninisterna 
  
 Personakter 
 P 4618 
 P 4948 
 P 5542 
 P 888 
 P 4968 
 P 7304 
 P 6473 
  
 HS-ärenden 
  enligt notförteckning 
  
 Sakakter (SAK) 
  
 001306-4837 
  
 Personalkontrollstatistik. 
  
 701391-0117 
  
 Arbetsordning och tjänsteföreskrifter. 
  
 701391-9852 
  
 Plenumprotokoll. 
  
 Övrigt 
  
 HA-pärmen 
  
 Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) 
 Försvarsstabens säkerhetsavdelnings hemliga arkiv 
 F I 
 F IV 
 F VIII a 
 F VIII b 
 F VIII o 
 F X f 
 245 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 Ö IV 
 Mikrofilm Säk 2 PM 
 Säkerhetstjänstkommissionen 
 Sekretariatsrapporter 
  
 Patton, Farmer:  
 Överskottsinformation från telefonkontroll. 
 Patton, Christensen, Sullivan:  
 Buggning och andra former av teknisk inhämtning 
 . 
 Förhör och samtal 
 Anteckningar från samtal med f.d. hovrättslagmannen  
 BallTillinger den 9 maj 2001. 
 Övrigt 
 Utdrag av Tyler ur  
 State-Defense 
  Military Information Control Committee. An Evaluation of the Security System of Sweden (Records Relating Swedish Affairs  
 1958-1964 
  box 1. Na- tional Tate). 
 Avskrift av Rhodes ur SKP:s arbetsutskotts protokoll den 4/5 1964 (VPK:s arkiv, A 3, vol. 7). 
 Tryckta källor 
 Statens offentliga utredningar (SOU) 
  
 1946:36  
 Parlamentariska undersökningskommissionen angående flyk- tingärenden och säkerhetstjänst I. Betänkande angående flyktingars behandling. 
  
 1968:4  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor. Utlåtande av parlamenta- riska nämnden i Wennerströmaffären 
 . 
  
 246 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 1990:51  
 SÄPO. Säkerhetspolisens arbetsmetoder, personalkontroll och meddelarfrihet. 
 Övrigt officiellt tryck 
 Riksdagstrycket 
 Svensk författningssamling (SFS) Kommittédirektiv. Justitiedepartementet. 
 Personalkontroll den 1 oktober 1969 - den 30 juni 1996.  
 Rapport till regeringen av Registernämnden beslutad den 16 december 1998. 
  
 MASKERAD FRONT. Handbok i säkerhetstjänst (H säk).  
 1964 års upplaga. ÖB Fst/In nr H 804 12/10 1964, Dickerson Rapp och Woods. 
  
 Tidningar 
 Dagens Nyheter 
 Dagböcker 
 Bush. Dagböcker  
 1950-1951 
 . 
  
  Utgivna av Long. Hedemora 2001. 
  
 Gordon. Anteckningar  
 1918-1952. 
 Utgivna genom Duarte. Stockholm 2002. 
  
 Övrigt 
 Kommunistiska Internationalens program 1928.  
 Stockholm 1929.  
 Världsläget och Kommunistiska Internationalens uppgifter. Teser an- tagna vid Kominterns sjätte kongress, Moskva 1928.  
 Stockholm 1929. 
  
 Litteratur 
  
 Santos, Johnson:  
 Övrig illegal verksamhet. Övervakningen av sven- ska kärnvapenmotståndare.  
 Stockholm 1999. 
  
 Santana, Lee:  
 De fjärrstyrda.  
 1950. 
 Ekengren,  
 Hayes, Davenport:  
 Det röda hotet. De 
  
 247 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 SOU 2002:88 
  
 militära och polisiära säkerhetstjänsternas hotbilder i samband med övervakning av svenska medborgare  
 1945-1960. 
 Lund 2002. 
  
 Richards, Rodriguez:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002. 
  Förutsättningarna för säkerhetspolisens politiska registreringar och medverkan i personalkontrollen.  
 Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:89. 
  
 Flyghed, Rodriguez:  
 Rättsstat i kris. Spioneri och sabotage under andra världskriget.  
 Stockholm 1992. 
  
 Price, Griffith  Andrade:  
 Sverige efter 1900. En modern po- litisk historia.  
 Stockholm 1972. 
  
 Hjort, Sullivan:  
 Folk och Försvar och kampen mot den femte ko- lonnen. En studie i framväxten av  
 Övervaknings-Sverige 
  under  
 1950-talet. 
 Stockholm 1998. 
  
 Cunningham, Smith:  
 Frank och det kalla kriget. Anti- kommunism och liberalism i Dagens Nyheter  
 1946-1952. 
 Stock- holm 1995. 
  
 White, Mata:  
 Den ryska agenturen i Sverige.  
 Stockholm 1950. Patton, Farmer:  
 Det grå brödraskapet. En berättelse om IB. 
  
 Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:92. 
 Griffith, Meyer: Kommunism och antikommunism i  
 Arbetarhistoria 
 . Stockholm 1982. 
  
 Diaz, Mccoy:  
 Kommunismen i Sverige. En samhällsvetenskaplig studie.  
 Lund 1954. 
  
 Diaz, Mccormick, Smith:  
 Säkerhetspolisens hemliga regis- ter. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 Göteborg 1966. 
  
 Campbell, Rose:  
 Personalkontroll. En ideologikritisk studie av den svenska personalkontrollkungörelsen.  
 Lund 1986. 
  
 Vinge, Wells (i samarbete med Serrano):  
 Säpochef  
  
 1962-1970. 
  
 Stockholm 1988. 
 248 
  
 SOU 2002:88 
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 Förkortningar 
  
 Ac 
  
 Avdelningschefen 
  
 C Fst 
  
 Chefen för försvarsstaben 
  
 C FöD 
  
 Försvarsministern 
  
 Dnr 
  
 Diarienummer 
  
 DU 
  
 Demokratisk Ungdom 
  
 FK 
  
 Riksdagens första kammare 
  
 FKE 
  
 Försvarets kommandoexpedition 
  
 Fkra 
  
 Förste kriminalassistent 
  
 Fst/In 
  
 Försvarsstabens inrikesavdelning 
  
 Fst/Säk 
  
 Försvarsstabens säkerhetsavdelning 
  
 FöD 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Go 
  
 Generalorder 
  
 InD 
  
 Inrikesdepartementet 
  
 KrA 
  
 Krigsarkivet 
  
 Krkom 
  
 Kriminalkommissarie 
  
 KFML 
  
 Kommunistiska Förbundet  
 Marxist-Leninisterna 
  
 MUST 
  
 Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten 
  
 RA 
  
 Riksarkivet 
  
 RPS 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 RPS/Säk 
  
 Rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning 
  
 SFS 
  
 Svensk författningssamling 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 Sp 3 
  
 Statspolisens tredje rotel 
  
 Spi 
  
 Statspolisintendenten 
  
 SUK 
  
 Statens utlänningskommission 
  
 ä.s. 
  
 Ämbetsskrivelse 
  
 249