sou 1999 77  
 Demokrati och medborgarskap 
  
 Smith 
  
 Huerta 
  
 Simmons 
  
 Fuller 
  
 Mathews 
  
 Flores 
  
 Wilson 
  
 Brown 
  
 Ford 
  
 Clark Szücs 
  
 Redaktör Torres 
  
 Demokratiutredningens forskarvolym II 
 SOU 1999:77 
 SOU och Ds som ingår i 1999 års nummerserie kan köpas från Fakta Info Direkt. 
  
 Beställningsadress: 
  
 Fakta Info Direkt, Kundservice 
  
 Box 6430, 113 82 Stockholm 
  
 Tel:  
 08-587 
  671 00, Fax:  
 08-587 
  671 71 
  
 E-post: 
  order@faktainfo.se 
  
 Grafisk formgivning: Thomas, Jupiter 
  
 ISBN  
 91-7610-868-6 
  
 Kennedy, Stockholm 1999 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 )|URUG 
 Ett av Demokratiutredningens uppdrag är att summera och värdera de senaste årens demokratiutredningar och demokratiforskning, ett annat att stimulera det offentliga samtalet om demokratin. Av de skälen har redan åtskilliga demokratiforskare medverkat på våra temaseminarier runtom i landet liksom i flera av våra debattoriente- rade småskrifter. Av de skälen har också den här boken kommit till. 
 Det här är den andra av tretton böcker där drygt ett hundra forskare inom samhällsvetenskap och humaniora kommer att belysa olika aspekter av den svenska folkstyrelsens utveckling. Författarna är verksamma inom drygt tio vetenskapliga ämnesområden. Artik- larnas vetenskapliga kvalitet har vanligtvis säkerställts genom att författarnas kollegor granskat dem inom ramen för sina institutio- ners forskarseminarier. 
 Forskarvolymerna har tillkommit efter en genomgång av den demokratirelevanta forskning som pågår på universitet och hög- skolor. En del forskare har ombetts att redovisa forskningsläget jämte sina egna, pågående eller nyligen avslutade studier. Andra har fått uppdraget att genomföra nya studier inom områden som forsk- ningen eftersatt men som Demokratiutredningen behöver kunskap om. Tack vare att nästan alla också lämnat ett bidrag har denna breda, om än långt ifrån fullständiga exponering av vår nationella kunskap om demokratin blivit möjlig. Att forskarna ser det som en del av sin yrkesroll att leverera underlag för det offentliga samtalet är värt att notera med tillfredsställelse. Inte för att forskarna skulle sitta inne med alla svaren. Men för att deras olika teoretiska infallsvinklar och verklighetsbilder kanske kan göra det politiska samtalet mer insiktsfullt. 
 Förhoppningen är nu att dessa texter ska kunna läsas med be- hållning även utanför forskarsamhället. Det betyder inte att förfat- tarna förenklat invecklade orsakssammanhang. Men jag bad dem att skriva så att texten blir läsbar för inte bara forskare inom andra ämnesområden utan även för en allmänbildad medborgare. Detta kan kräva viss återhållsamhet med inomvetenskapliga jargonger. Särskilt svåra och komplicerade tankegångar kan behöva en något 
  
 ) 
 g525' 
 större pedagogisk omsorg än vanligt. Av samma skäl har Williams ström biträtt med en språklig granskning av nära nog alla texter. 
 'HPRNUDWL RFK PHGERUJDUVNDS 
 Temat för den här boken är demokrati och medborgarskap. Medan de följande volymerna mest kommer att innehålla beskrivningar av den politiska verkligheten är författarna till den här volymen mest upptagna av demokratins teorier och ideal. I  
 Coffey  
 portal- kapitel presenteras sju varianter av demokratiteori. Spännvidden är betydande. Somliga demokratiteoretiker anser t.ex. att demokratin borde vara som marknad, andra menar att den bör vara som ett sam- tal. Någon utgår från att medborgaren primärt är en individ, en annan betraktar henne framför allt som del i en gemenskap. Varje demokratiteori har sitt förslag till lösning på demokratins allmänna problem och sitt sätt att balansera välfärd, legitimitet och identitet mot varandra 
 1 
 . Men kapitelförfattarens slutomdöme blir ändå att de alla står tämligen stumma inför samtidens största demokratiska ut- maning; ekonomins, kulturens och miljöns globalisering. Hur ska vi nu finna skäl för vår tro att demokratin är en gemenskap som styr sig själv och avgör sin egen framtid? 
 Två olika delar av det internationella forskarsamhället reflekterar kanske mer än några andra kring dessa ödesfrågor. Den ena försöker precisera demokratins förhållande till ekologin. Den beaktar inte bara demokratins rumsliga förutsättningar utan också tidsaspekten, människoartens överhöghet och sakkunskapens förhållande till folkviljan.  
 Wilson och Simmons  
 klarlägger i sin artikel enighet och oenigheterna i den forskningsdebatten. Forskarna kan grupperas kring fyra alternativa rekommendationer; Inför auk- toritärt styre, fortsätt demokratisera – trots allt, säkerställ autonomi men inte bara för människoarten respektive ordna ett internationellt miljöstyre. De undersöker sedan vad det finns för idéer om vilka slags politiska institutioner som skulle kunna utveckla en global miljöpolitik och finner att det antingen handlar om tankar att skapa internationella regimer, en federal världsregering eller en kosmopo- litisk demokrati. 
 2 
  
 Den feministiska forskningen är en annan gren av forskarsam- hället som utvidgar både demokrati- och politikbegreppen. Med hjälp av bl.a. de sociologiska begreppen livspolitik och subpolitik analyserar  
 Brown  
 det senaste årtiondets feministiska visioner om ett aktivt, pluralistiskt medborgarskap som ersätter det könsuppde- 
  
 ) 
 g525' 
 lade. Hon ser motsägelsefulla tendenser i vad kvinnokampen hittills uppnått men klargör samtidigt de utmaningar som Skandinaviens demokratier står inför när det gäller samspelen å ena sidan mellan vardagsliv och demokrati, å andra sidan mellan kvinnors kollektiva politiska aktiviteter innanför och utanför de politiska institutioner- na. Hon hävdar exempelvis att den skandinaviska familjens ändrade karaktär gör att den inte längre kan ses som en barriär mot kvinnors politiska deltagande – snarare tvärtom. Hon uppmärksammar också framväxten av s.k. vardagsmakare – en ny politiskt identitet – i lokal- samhället. 
 3  
 Men trots att det finns starka empiriska skäl att inte bara framhäva kvinnors maktlöshet utan också deras styrka och mång- falden i deras organisering varnar hon för att det moderna deltagan- det kan skilja dem från makten; de får tillträde till den lilla demo- kratin men utestängs samtidigt från den stora. 
 Ytterligare skäl att nyansera de bilder av svensk demokrati som vi håller oss med ger  
 Fuller  
 i sitt kapitel. Man hör t.ex. ofta att skillnaderna mellan männens och kvinnornas deltagande i politi- Taylor har minskat mer i Sverige än någon annan stans. När fakta också från två andra välfärdsstater bearbetas ser hon att det inte är riktigt sant. Trots att andelen kvinnor i politiska församlingar är hög och trots att kvinnorna arbetar utanför hemmet i mycket stor ut- sträckning i Sverige är inte deras politiska medborgarskap mätt som politiskt deltagande, engagemang eller intresse unikt. Att kvinnorna föredrar en annan typ av organisationer än de konventionella är ett annat påstående i omlopp som inte heller skall överdrivas. Skillna- derna mellan män och kvinnor avtar dessutom. 
 Att våra ofta uppblåsta, kollektiva spegelbilder kan spela oss ett spratt hävdas även i den följande artikeln.  
 Flores  
 vill veta varför den svenska modellen försvagats. Han kommer så småningom fram till att man utöver konflikten mellan arbetarrörelsen och kapitalet/högern måste analysera maktkampen mellan vad han kallar ämbetsmannastaten och partistaten. Vi har, anser han, över- skattat de etablerade politiska partierna (particentrering) men underskattat den offentliga sektorns och förvaltningens egen dyna- mik (byråkratism). Hade framtidsutsikterna för den svenska folk- styrelsen varit ljusare, om inte arbetarrörelsen hade växt samman med statsförvaltningen? 
 Man kan inte utesluta att de många statliga demokratriutred- ningarna som pågått under efterkrigstiden haft en viss betydelse för denna demokratimodells utveckling. Där söker de politiska partierna skapa samstämmighet kring vad som för varje särskild tid skall uppfattas som politiska problem. De preciserar på så sätt också am- 
  
 ) 
 g525' 
 bitionerna med demokratiutvecklingen och de lanserar ibland dess- utom lösningar. När  
 Mathews  
 analyserar några av dessa kommittébetänkanden frapperas hon ändå av den kontinuitet av teo- retisk försiktighet och nationell isolering som utmärker dem. En del av förklaringen tycks stå att finna i att de svenska statsvetarna lägger sitt servicedemokratiska ideal som en dämpande hand över den ena kommittén efter den andra. 
 Den svenska demokratins mer eller mindre hemmagjorda hot sysselsätter också  
 Huerta.  
 Han är framför allt kritisk mot den svenska demokratidebattens elitistiska drag som avskärmar politiken från medborgare och som skolar om medborgare till kun- der på en marknad, som emellertid fråntagits viktiga politiska sak- områden. Tystnaden breder ut sig bland medborgarna såväl som bland ämbetsmännen. Samtidigt förflackas språket i det gemen- samma samtalet av en terminologi utan valörer för etik, rätt och demokrati. 
  
 Macdonald  
 tolkning av den svenska folkstyrelsetraditionen innehåller också en problembild av en förvaltning som övertog po- litiken och en storskalighet som tunnade ut demokratin. När han tecknar huvuddragen i det lokala medborgarskapets framväxt under skilda århundraden vidgar han emellertid demokratidebatten i både tid och rum. Han hävdar att för de allra flesta svenskar var den lokala politiken fram till helt nyligen en del av deras vardagserfarenheter, vilka närde en demokratisk kultur som också gynnade den nationella politiken. Tvärtemot dem som anser att lokal politik skulle vara inskränkt och självisk hävdar han att den erbjuder den ett viktigare rum än det nationella för att hantera motsättningen mellan välfärdsstatens mål om likhet och frihet. Det finns en bortglömd lokal medborgarskapstradition där rättsstat och folkvilja förenas, menar han. 
 När  
 Thompson  
 jämfört det politiska ledarskapet i Sveriges kommuner med andra länder av varierande demokratisk mognads- grad tillbakavisar han Terry påstående att den svenska eliten skulle vara särskilt fjärmad från medborgare. Precis som Collins visar han att ledarnas etik är en avspegling av den allmänna förtro- genheten med och träningen i demokratisk kultur. Det finns ett samband mellan ett lands allmänna demokratiska utvecklingsnivå och de lokala ledarnas demokratiska tilltro. Om det är kvinnor eller män spelar i det här avseendet ingen roll. Men han kan däremot be- lägga en annan skillnad: Ju yngre ledarna är, desto mer ovillkorlig är deras tilltro till demokratin. Men, som även Siim betonar, är det inte 
  
 ) 
 g525' 
 givet att de tänker sig axla förmödrarnas eller förfädernas demokra- timodeller. 
 Därmed sluts cirkeln för den här boken. Demokrati handlar ock- så om ett val bland väldigt olika demokratiteorier. 
 Demokratiutredningens ledamöter har inte tagit ställning till ar- tiklarnas innehåll. Varje författare ansvarar själv för innehållet i sitt bidrag. 
 MorrisHuvudsekreterare 
 1RWHU 
  
 1 
  
 Frågorna behandlas även av bl.a. Gonzalez, Spence, Briggs och Holmes i vår småskrift  
  
 Demokratins räckvidd,  
 (SOU 1998:55). 
  
 2 
  
 Jfr Lloyd och Mann inlägg i vår småskrift  
  
 Globaliseringen och demokratin  
 (SOU 1999:56) samt Stevenson och Villa kapitel i 
 Bör demokratin avnationaliseras?  
 (SOU 1999:11). 
  
 3 
  
 Vardagsmakaren analyseras närmare i våra skrifter  
  
 Lokala demokratiexperi- ment  
 (SOU 1998:155) och  
 Demokratin i den offentliga sektorns förändring 
  
 (SOU 1999:40). 
 . 
 ,QQHKnOO 
  
 ' 
  
 (02.5$7,  
  
 %R /LQGHQVM| 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " ± ' 
 (02.5$7, 
 7(25(7,6.$ 5(63216(5 3c '(1 (.2/2*,6.$ 
  
 870$1,1*(1  
  
 5ROI /LGVNRJ RFK ,QJHPDU (ODQGHU 
  
 ) 
 (0,1,67,6.( 3(563(.7,9(5 3c '(02.5$7, 2* 
  
 0('%25*(56.$%  
  
 %LUWH 6LLP 
  
 . 
 9,11256 32/,7,6.$ 0('%25*$56.$3 , 75( 
 9b/)b5'667$7(5 
 3 
 2/,7,6.7 '(/7$*$1'( 2+ 
  
 (1*$*(0$1*  
  
 0DULD 2VNDUVRQ 
  
 ' 
  
 (1 69(16.$ 02'(//(1 620 '(02.5$7,  
  
 5XQH 3UHPIRUV 
  
 ' 
  
 (1 2))(17/,*$ '(02.5$7,6 
  
 .HUVWLQ  
 -DFREVVRQ 
  
 + 
  
 27(7 027 '(1 32/,7,6.$ '(02.5$7,1  
  
 / 
  
 HQQDUW /XQGTXLVW 
  
 / 
  
 2.$/$ 0('%25*$56.$3  
  
 ± 
 '(7 '2/'$ 
  
 .8/785$59(7  
  
 3HWHU $URQVVRQ 
  
 ' 
 (02.5$7,16 12506 
 / 
 2.$/$ /('$5(6 
  
 9b5'(5,1*$5 , 72/9 /b1'(5  
  
 6WHIDQ 6]FV 
  
 ) 
  
 g5)$77$535(6(17$7,21(5  
  
 . 
 'HPRNUDWL 
 %R /LQGHQVM| 
 Demokrati kan okontroversiellt definieras som folkets styrelse av gemensamma angelägenheter. Trots det aktualiseras en problematik när frågorna ska besvaras om hur folket skall avgränsas, vilka ange- lägenheter som är gemensamma och vad styrelse innebär. (Lindensjö 1992.) 
 Medborgarna, de som är berättigade att styra, är svar på frågan vad folket eller demos är. Som medborgare är de – oberoende av samhällsställning eller rikedom – varandras likar. I det klassiska Aten förpliktade medborgarskap till engagerat deltagande i det offentliga livet. Endast fria män med härstamning från Aten tilltroddes detta och medborgarskap förbehölls dem. Kvinnor, slavar och inflyttade saknade rätt att delta. 
 I dagens diskussion kan vi inte skilja mellan undersåtar och med- borgare. Demos är de som stadigvarande är underkastade offentliga beslut. Det uttrycker idealet; att de som har att foga sig i bindande beslut inte bara samtycker  
 –  
 det visar de genom att stanna  
 –  
 utan också kan påverka och känna sig som beslutens upphovsman (Robertson 1997.) 
 Skall folket betraktas som en samling enskilda individer? Skall medborgarskap jämföras med medlemskap i en organisation? Lik- som vi betalar medlemsavgift i en facklig organisation i utbyte mot dess skydd och stöd, röstar och betalar vi skatt i utbyte mot offentlig service. Eller är det fråga om en mer genuin gemenskap, ett kollektiv sammanhållet av etnicitet, kulturellt arv eller lojalitet till politiska institutioner? 
 Vad är styrelse? I atensk demokrati innebar det i princip alla medborgares direkta deltagande i folkförsamlingens beslutsfattande. Om det för oss bara är val av representanter, har vi inte – i antik me- ning – demokrati annat än för våra representanter. Bara de, som tar aktiv del i styrelsen, är i egentlig mening medborgare. I antikt pers- pektiv är vi närmast undersåtar. 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 Vilka angelägenheter är gemensamma och därmed rätteligen fö- remål för gemensamma beslut? Den atenska demokratin erkände inga begränsningar av dagordningen. Ytterst stod det folkmajorite- ten fritt att avgöra vilka angelägenheter som var gemensamma. An- tika rättigheter gällde rätt till deltagande, inte till ickeinblandning. Inga individuella negativa rättigheter erkändes och folkförsamlingen kunde, om den önskade, utvisa medborgare utan att de begått brott, till exempel om de ansågs skadliga för demokratin. 
 Antik demokrati förutsätter att medborgarna har så gemensamma intressen att de kan enas om vari det allmänna bästa består och så begränsat medborgarantal att alla kan samlas på torget och utöva sin myndighet. Moderna demokratier saknar dessa förutsättningar. Stora nationsstater i stället för små stadsstater, stora befolkningar, mångfald i religion, kultur, etnicitet, språk och sociala skillnader. (Dahl 1991.) 
 I det följande skall jag – mot bakgrund av en dominerande, rea- listisk demokratisyn – diskutera några alternativa uttryckligen nor- mativa demokratisyner. Vilka bör alltså – i bredare mening – styra, vad bör de styra över och hur bör de styra? Därutöver kommer jag att diskutera de olika demokratisynernas brister och förtjänster. 
 5HDOLVWLVN GHPRNUDWL 
  
 I  
 Capitalism, Socialism and Democracy  
 skiljer Martin mellan en klassisk och, hävdar han, moraliserande föreställning om demokrati och en modern realistisk. Den förra, som, tämligen godtyckligt (Pateman 1991) rekonstrueras utifrån en rad mycket olika teoretiker, ser demokrati som ett sätt att förverkliga det all- männa bästa genom att folket aktivt deltar i samhällets styrelse och förverkligar sin vilja. 
  
 Men eftersom folket är splittrat i grupper och individer, som ofta inte ens vet vad de själva vill, finns anser Shumpeter, inget allmänt bästa, ingen genuin folkvilja. Det är de valda själva, politikerna, som i den politiska processen utformar folkviljan. Följaktligen är det klassiska synsättet orealistiskt och författaren föreslår en mera realistisk syn på demokrati. Demokrati är bara en metod, ett insti- tutionellt arrangemang för att uppnå politiska beslut, där individer i konkurrens om folkets röster förvärvar makt att besluta. (1987:269.) 
 Demokrati kan alltså inte innebära, att folket styr i substantiell mening. Det kan bara innebära att folket har möjlighet att godkänna 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 eller underkänna pretendenter, det vill säga välja de styrande. De- mokrati är politikerstyre och konkurrens om ledarskap dess känne- märke. Rätt att konkurrera om den politiska makten förutsätter po- litiska  
 fri-och 
  rättigheter, framför allt yttrande- och pressfrihet samt vissa institutionella arrangemang till exempel allmän rösträtt, och flerpartisystem. 
 Det demokratiska elementet i Schumpeters lära är alltså be- gränsat till att medborgarnas val mellan eliter kan tolkas som ut- tryck för samtycke. Fastän folket inte avgör besluten, kan de ändå – låt vara med en tunn tråd – knytas till folket. Allt som krävs är att tillräckligt många medborgare röstar och valproceduren upprätt- hålls. 
 (Smith 
 Schumpeter är den förste att utveckla idén om demokrati som en slags marknadsprocess med väljarna som konsumenter och politiker, offentliga tjänstemän som producenter av politiska varor. Idén bar riklig frukt, så till vida att den kom att påverka demokratisynen i mycket av efterkrigstidens statsvetenskap. 
 Så ock svensk statsvetenskap. I  
 Demokratiens problem  
 noterar Scott att utformningen av politiska krav i välfärdsdemo- kratierna nästan helt kommit att göras av partibyråkrater. Bara de hade tillräcklig överblick och expertis för att utfinna reformkrav och bedöma deras effekter. Hur skulle folk i allmänhet, exempelvis, kun- na bedöma effekterna av omsättningsskatt? 
 Noga sett kan de, enligt Zimmerman (1961:156), som de flesta välja att lita på sitt gamla parti. Vill de i likhet med några procent av väl- jarna byta, står den strategi till buds som många av oss tillämpar på stormarknader. 
 En supermarket eller snabbköpsaffär, där kunderna går omkring och tittar på varorna  Vilken av de fem havregrynssorterna är bäst? Antagligen är de alla ungefär lika bra – och så tar man paketet med det färgrikaste omslaget, som i de vackraste orden lovar god mage och god hälsa, som trevligast avbildar familjen vid morgonfrukosten. I brist på idéer, brist på säljbara sakliga argument, antar partierna att de lockande bilderna och parollerna, den sanna, mänskliga och uppriktiga uppsynen skall ge de två eller tre procent väljare som skiljer lysande seger från fruktansvärd katastrof. 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 Att medborgarna inte fyller högt ställda krav på kunskap om eller intresse för politik, spelar ingen roll om ledarna är kompetenta och institutionerna välfungerande. Ett långtgående folkligt deltagande kunde få förödande konsekvenser. Politisk apati, det vill säga stora medborgargruppers likgiltighet inför röstning och andra politiska aktiviteter kan till och med anses nyttig. Den hindrar att alltför mycken okunskap får inflytande på politiken. Den, bidrar till att undvika problem och underlättar eliternas styrning. (McCoy  Friedman.) Demokrati betraktas väsentligen som medling mellan olika intressegrupper för att säkra stabilitet. 
 Det aktualiserar frågan om de styrande eliterna verkligen är så kompetenta som Shumpeter antar, om de – till skillnad från folket – kan förutsäga effekterna av omsättningsskatt eller – för att ta ett mera aktuellt exempel – det svenska  
 EU-inträdet. 
  Att så inte är fal- let, kunde eliternas oenighet tyda på. Om någon av eliterna verkligen är i besittning av denna sanning är det svårt att förstå hur folket skulle kunna identifiera den. Men kanske är demokrati inte så mycket en fråga om kunskap som om folkvilja. 
 3RSXOLVWLVN GHPRNUDWL 
 En vassare demokratilära erbjuder vad jag vill benämna populistisk demokratisyn. Enligt denna är majoritetsprincipen demokratins fun- dament. Inte bara så att inga beslut bör fattas utan majoritetsstöd, utan också så att flertalets önskemål alltid bör genomföras. (Hardin 1990:185 ff.) 
 Principen att alla skall räknas som en och ingen som mer än en motiverar allas lika rätt att få sina intressen övervägda. I förening med tesen, att ingen kan lita på att få sina intressen beaktade utan att själv få avgöra vari de består, motiverar den ett lika medborgarskap, det vill säga, en människa – en röst. 
 Majoritetsprincipen antas främja politiska beslut som stämmer med allmänintresset, i meningen flertalets intresse. Om majoriteten vinner ungefär lika mycket som minoriteten förlorar, är det klart att majoritetsprincipen främjar medborgarnas genomsnittliga intresse. Invändningen att majoritetsprincipen tillåter majoriteter att inskrän- ka minoriteters frihet, brukar principens förespråkare besvara med att demokratins procedur garanterar alla medborgare vissa grund- läggande fri- och rättigheter, som de kan använda för att främja sina intressen. Friheten vore i alla händelser mindre, om minoriteter 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 finge begränsa majoritetens frihet. Om majoriteten får avgöra är fler nöjda än missnöjda. 
 Ett annat argument för att godta majoritetsprincipen – också när den leder till beslut som man inte själv gillar är – att man bör ta det onda med det goda. För att tala med Freeman (1992:23) kan man 
 inte alltid få rätt, men i långa loppet kan man räkna med att få rätt mer än hälften av gångerna, eftersom majoritetsprincipen ser till att i varje fråga fler människor vinner än förlorar. 
 För individualistiska, pluralistiska samhällen med relativt harmlösa, väsentligen inkomstrelaterade, samband mellan personers röstning kan argumentet äga giltighet. Men, noterar Mays, i splittrade sam- hällen bestående av grupper – ofta baserade på etnicitet eller religion 
 – med olika och oförenliga önskemål kommer samma människor ständigt att tillhöra majoriteten respektive minoriteten – och minoriteten kommer alltid att förlora. 
 Så bidrar majoritetsprincipen snarare till att förvärra gränskon- flikter än att lösa dem. Enligt Versaillesföredraget har minoriteter som vill bryta sig ut ur en stat rätt att göra det, om de är nationer. Tänk på kurderna som kanske skulle kvalificera som nationalitet, men är fördelade på flera länder. Att låta majoritetsståndpunkterna i dessa länder – att rådande gränser bör bestå – legitimerar inte be- slutet demokratiskt. Möjligen realpolitiskt. 
 Inte var den judiska minoriteten i Hitlertidens Tyskland bunden av majoritetsprincipen (om nu någon sådan majoritet verkligen fanns) att låta sig föras till koncentrationsläger och avrättas. Inte är den Kosovoalbanska minoriteten till följd av den serbiska majori- tetsståndpunkten bunden att godta hörighet till Serbien. 
 Majoritetsprincipen saknar egenvärde. Mot den talar för övrigt också elementära rättviseintuitioner. Om Peters, Moore och Tran tillsammans hittar en tia och Peters och Moore i kraft av sin majori- tetsställning beslutar att själva dela på den handlar de förvisso enligt majoritetsprincipen, men orättvist. Skillnader i fördelning bör bero på skillnader i behov eller förtjänst och lika berättigade anspråk till- godoses lika. Om det inte är möjligt, om det är något som bara en kan få, skall alla ha samma chans. 
 6N\GG I|U DOODV YLWDOD LQWUHVVHQ 
 Den fundamentala demokratiska principen kan inte vara att tillgo- dose flertalets intressen; den måste vara att skydda allas vitala in- 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 tressen. Majoritetsprincipen är en pragmatisk metod att lösa kon- flikter mellan människor med relativt likvärdiga livsvillkor. Att den ofta är en anständig och fönuftig beslutsprocedur, beror alltså inte på att majoritetsantalet legitimerar. Men om majoritetens överty- gelse inte hotar andras vitala intressen kan den – i brist på enighet om riktighetskriterier – ses som som provisoriskt giltig tills den utmanas. 
 Det aktualiserar frågan vad som är att betrakta som vitala egna intressen. Självklart tänker vi på individers och minoriteters säkerhet och rätt att försvara sig mot diskriminering och förtryck. Men många uppfattar sina vitala intressen på annat sätt och inkluderar kärnkraft, vår hållning till naturen, behandling av djur, aborter, fre- den, pornografi med mera i dem. Att gränsen inte är given motiverar tolerans för civil olydnad, det vill säga överlagd vägran att – av politiska, religiösa eller moraliska skäl – lyda gällande lag och accep- tera konsekvenserna därav.( Bedau: 1991.) Om de olydiga däremot tar till terror, hotas majoritetens vitala intressen och de kommer att betraktas som farliga brottslingar. 
 /LEHUWlU GHPRNUDWL 
 I en libertär, nyliberal version får folkets styrelse av dess angelä- genheter inte gå ut över individers naturliga rättigheter till liv, frihet och egendom. Under senare decennier har denna demokratisyn kraftfullt hävdat att medborgarna har rättigheter, som är prepolitis- ka, det vill säga oberoende av demokratin och som följaktligen ingen demokratisk regim får kränka. Gemenskapen är resultat av ett – underförstått – kontrakt mellan individerna och skall med deras samtycke skydda de naturliga rättigheterna. 
 Staten bör ingripa så lite som möjligt. Snarare än att styra sam- hällslivet bör den upprätthålla lag och ordning. Politikens dagord- ning bör inskränkas till beslut alla samtycker till. (Hayek 1983.) Det är, i libertärt perspektiv, bästa sättet att skydda allas vitala intressen. Ingrepp får inte göras i privatsfär, frihet, egendom eller samvete. Individens rättigheter är långtgående. På samma sätt som censur kränker människors rätt till yttrande- och tryckfrihet, kränker skat- tebaserad fördelningspolitik människors rätt att göra vad de vill med sin egendom. (Nozick 1974.) 
 Anta – med Sims Nozick – att fördelningen av det goda vid tidpunkten F1 är rättvis. Anta också att vi därefter brukar våra re- surser olika. Vissa sparar, andra konsumerar; vissa investerar, som- 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 liga vinner, andra förlorar. Vi köper, säljer, ger och får. Om allt sker frivilligt, om ingen bestjäl, betvingar eller bedrar någon annan, är också den nya fördelningen F2 ett år senare rättvis, hur den än ser ut. Nozick(1974:161) söker styrka principen med hjälp av följande exempel: 
 Den store basketbollspelaren Wilt Chamberlain ... skriver under ett kontrakt med ett lag, och enligt kontraktet skall 25 cent av priset på varje biljett till varje hemmamatch gå till honom ... anta att en miljon bevistar hans hemmamatcher under en säsong och att han alltså får 250 000 dollar, en mycket större summa än genomsnittsinkomsten och större än någon annan spelares. Har han rätt till denna inkomst?...Var och en av dessa människor gav frivilligt 25 cent av sina pengar åt ho- nom. Varje annan person har redan sin legitima andel enligt F1. 
 Nozick drar slutsatsen att Brewer har full rätt till den egendom han så förvärvar och att den politiska majoritet som beskattar honom av andra skäl än skydd mot våld, stöld, bedrägeri eller av- talsbrott kränker denna rätt. Vid F1 har alla rätt till vad de har och de som betalar Brewer gör det frivilligt. Enligt Bauer drabbas inte övriga. De har vad dem tillkommer. Men vad är att säga om alla vid F1 ofödda, som utan samtycke för evärdeliga tider hamnar i ett samhälle med rika och fattiga. Inte kan det vara att ta tillvara allas intressen. 
 8WRSLD 
 Nozick föreslår en samhällsordning som konsekvent fullföljer ett frihetligt libertärt ideal , en minimal stat, bestående av olika ge- menskaper mellan vilka människor fritt kan röra sig. De som önskar socialism kan frivilligt bilda en sådan omfördelande gemenskap. De som önskar ren kapitalism kan bilda en för att förverkliga en idealisk marknad. De som önskar kristen gemenskap enligt Den Heliga Skrift kan bilda en sådan. Osv. Utopia synes attraktivt som uttryck för idealet mänsklig autonomi. 
 Skissen är spännande, men knappast övertygande. Skulle en väl- färdsstatlig gemenskap klara förlusten av de rika som lämnar den för inträde i en gemenskap utan omfördelning? Skulle den klara trycket av utslagna från andra gemenskaper, som söker sig till den? Noga sett behöver den inte ta emot dem, men det vore naturligtvis att svi- ka gemenskapens ideal. Problemen oroar nog inte libertärer som kan 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 hävda att gemenskaper som behöver annat tvång än det som krävs för att upprätthålla libertära rättigheter inte förtjänar överleva. 
 På allvar bör de dock ta frågan om minimalstaten verkligen ga- ranterar och inte – under vissa omständigheter – snarare undergräver individers autonomi. Säg att en grupp kristna fundamentalister bildar en gemenskap med bibeln som rättesnöre. Låt gå för att dess bildande är uttryck för autonoma val. Hur skall sektens barn be- traktas? Vilka möjligheter har de att utan neutral utbildning – med skapelseberättelse, utan utvecklingslära – utveckla individuell auto- nomi. Inte garanterar minimalstaten dem ett i Nozicks mening vär- defullt liv, det vill säga ett liv format utifrån egna, självständigt valda, livsprojekt. Det kan inte vara att skydda allas intressen. För att tala med Peters (1987:51) behöver barn 
 förses med de intellektuella färdigheter som behövs för att bedöma livs- former, som skiljer sig från föräldrarnas, eftersom många, om inte alla, av de färdigheter som krävs för att välja mellan goda liv också behövs för valet mellan goda samhällen. 
 /LEHUDO GHPRNUDWL 
 Den libertära doktrinens misstag är att inte ta livets godtycklighet på allvar. Att godta varje fördelning som är resultat av fria val och motsätta sig omfördelning med argumentet att vi har rätt till det vi har, bara vi inte fuskar, stjäl eller tvingar är inte att iaktta rättvisa utan att godta livets godtycklighet.(Rawls 1971:74.) Även om tanken att samhället bör utvecklas enligt frivilliga överenskommelser är lockande, kan vi inte bortse från att marknaden efterhand ackumu- lerar ojämlikhet. Denna bakgrundsojämlikhet gör marknadsfördel- ning alltför beroende av tidigare fördelning. Tillgångar får växa där slumpen en gång lät dem falla. Att överenskommelserna en gång var fair utesluter inte att de sammantagna resultaten av dem efterhand blir orättvisa. ( Farrell 1993:267 ff.) 
 Om allas vitala intressen skall tas tillvara, bör socialt betingade skillnader som påverkar livsutsikter elimineras. Om alla med samma begåvning och vilja att använda den har rätt till lika livsutsikter, måste särskild uppmärksamhet ägnas dem, som fötts i ogynnsamma villkor. Denna ojämlikhet bör elimineras genom omfördelande re- formpolitik Om alla fått samma startchans, har alla med lika natur- liga fallenheter och villighet att använda dem, samma utsikter till framgång. 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 Om lika utgångsmöjligheter nåtts, är återstående skillnader na- turgivna. De är lika moraliskt godtyckliga som de sociala. Vår na- turliga utrustning är en naturens nyck, varöver vi saknar all kontroll. Att fördela enligt naturens lotteri, är lika oberättigat som att fördela enligt det sociala livets. Om allas vitala intressen skall skyddas och moraliskt godtyckliga skillnader inte får påverka vad människor får, bör jämlikhet råda. Ingen har rätt till mer, ingen behöver godta mindre. 
 De som gynnats av naturen, vilka de än är, får tjäna på sin goda tur bara under villkor som förbättrar situationen för dem som förlorat. De na- turligt gynnade skall inte vinna bara därför att de är mer begåvade, utan för att täcka kostnaderna för utbildning och för att använda sina resur- ser på sätt som också hjälper de mindre vällottade. Ingen förtjänar sin större naturliga förmåga eller en mer gynnsam startplats i samhället. Men därav följer inte att man bör eliminera dessa skillnader. Det finns ett annat sätt att hantera dem. Den grundläggande strukturen kan arrangeras så att dessa tillfälligheter verkar till den sämst ställdes fördel. (Farrell 1971:74.) 
 Det gör Farrell skillnadsprincip, enligt vilken ojämlikhet kan godtas, om alla får samma chans och skillnaderna särskilt gynnar de sämst ställda. Vi bör ordna samhället så, att de oprivilegierade får del i de privilegierades framgångar, vi godtar ojämlikhet och belönar människor med knappa, efterfrågade och produktiva förmågor, om de använder dem till de sämst ställdas fördel. 
 Farrell frihetsprincip kräver ett för alla lika system av grundläg- gande fri- och rättigheter, som ger politiska fri- och rättigheter, per- sonlig frihet och rätt till personlig egendom. Den motiveras med att vi – för att kunna leva meningsfulla liv – måste utveckla sinne för rättvisa och förmåga att utveckla och ompröva livsplaner. 
 2IIHQWOLJ QHXWUDOLWHW 
 Rättvisans principer uttrycker liberal demokrati. Frihetsprincipen garanterar rättvis konstitution och jämlikt medborgarskap och skill- nadsprinciperna rättvis social ordning. 
 Vårt värde beror inte på de identiteter eller livsplaner vi väljer utan på förmågan att själva avgöra vad ett gott liv är. Vi respekterar, som särskilt Cruz (1977) betonar, inte denna förmåga hos alla, om vi politiskt sätter vissa medborgares val före andras. Alla är jäm- likar och förtjänar lika offentligt erkännande. 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 Samhällen består av människor med olika livsplaner och bör där- för styras av principer som inte godtyckligt gynnar vissa av dem. Rättigheter är trumfkort, som automatiskt slår ut andra övervä- ganden än viktigare rättigheter, det vill säga högre trumf. Liberal demokrati kan ses som uttryck för ett rättvist kontrakt mellan män- niskor som lever samman utan gemensam vision om det goda livet. 
 Därför bör offentliga institutioner begränsa sig till för alla ge- mensamma frågor som politiska rättigheter, inkomster, hälso- och sjukvård samt utbildning. I övrigt bör de vara neutrala mellan indi- viders och gruppers identiteter. Liksom staten i religiösa frågor bör skydda allas religionsfrihet och inte identifiera sig med en viss reli- gion, bör den undvika att identifiera sig med vissa medborgares livs- projekt. 
 För egen del kan jag inte finna annat än att neutralitetsmålet – allvarligt taget – är orimligt. Neutralitet är otänkbar i språk, kultur, histora, litteratur, helger. Det är – för att övertyga den klentrogne – inte heller önskvärt att stat och politik förhåller sig neutralt till ra- sistiska eller sexistiska versioner av det goda livet. Det måste vara tolerans som är liberaldemokratiskt ideal. 
 .RPPXQLWlU GHPRNUDWL 
 Av libertarismens och liberalismens försvar för individers fri- och rättigheter, lika behandling och rätt att fullfölja fritt valda, privata livsprojekt kunde man tro att vi alla vore strandsatta på en öde ö. Utan att känna varandra, utan något gemensamt över huvud taget måste vi räkna ut vad som lönar sig bäst för var och en. En gemen- skap är emellertid – för att citera Duncan (1984:190) – inte bara en arena där individer var för sig fullföljer självvalda uppfattningar om det goda, där politiska institutioner finns för att tillhandahålla den grad av ordning som möjliggör sådana självvalda aktiviteter. Liberalismens brist på gemensam vision och iakttagande av en distinktion mellan moral och politik må ha ökat individernas frihet. För gemenskapen har konsekvenserna blivit allvarliga. Medborger- 
 ligt handlande har nedvärderats och sammanhållningen sviktar. Normativa frågor – pornografi, abort – hänvisas till privatmoral och politiken förlorar sitt etiska innehåll. 
 Om vi, som liberalerna trots allt önskar, vill berättiga gemensam- ma arrangemang måste vi också ha ömsesidiga mål. I konstituitiva gemenskaper betraktar medborgarna sin identitet som i viss ut- sträckning bestämd av gemenskapen. Den är inte bara något vi som 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 medborgare har, utan något vi är (Sandel 1982:150). Vi är inga pre- sociala varelser och våra mål bestäms i hög grad av den gemenskap vi tillhör. Konstituitiva gemenskaper ger en värdehorisont, som möj- liggör för oss att tänka, handla och värdera meningsfullt. (Bell 1993:95.) Solidariteten mellan medlemmarna i en fungerande ge- menskap bygger på känslan av ett gemensamt öde, där själva det gemensamma har värde. Jag låter Mosley (1958:55) utveckla tanken 
 Den gemensamma värld, vi träder in i när vi föds och lämnar när vi dör, överskrider vårt livsspann framåt och bakåt; den fanns där före oss och kommer överleva vår korta tur i den. Det är vad vi har gemensamt inte bara med dem som lever med oss, utan också med dem som var här före oss och dem som kommer efter oss. 
 Alla bör integreras i gemenskapens värden, praktiker och traditioner. Det finns inte som, enligt kommunitärer, både Bauer och Farrell synes tro, något en gång för alla givet svar på frågan hur en rättvis fördelning ser ut. Det kan bara avgöras i verkliga gemenskaper genom att vi som tillhör dem – utifrån våra traditioner, kollektiva erfarenheter och ideal – i demokratiska processer frågar oss varifrån vi kommer, vilka vi är och vilka vi – gemensamt – vill vara. 
 3ROLWLVN QRVWDOJL 
 Vi behöver inte vara neutrala mot dem som inte delar våra ideal. Om de söker sig till oss kan vi kräva att de rättar sig efter oss. Vi behöver inte ta emot dem i en sådan omfattning att vår livsstil hotas. Det är inte orätt att organisera samhället utifrån en viss version av det goda livet – det kränker inte dem, som inte delar den. Demokrati är för- enlig med kollektiva offentliga mål. 
 I sitt försvar för möjligheten åberopar Frazier (1994:61 ff.) det franska Kanada. Regeringen i Quebec är inte neutral mellan olika livsformer, den söker främja ett kollektivt mål, nämligen den frans- ka kulturens överlevnad och blomstring. (Taylor 1994:62.) Inte ba- ra genom aktivt stöd i form av resurser utan också genom förbud till exempel mot skyltning på engelska. Det aktualiserar onekligen frå- gan om den  
 fransk-kanadensiska 
  kulturen kan ha så formidabelt egenvärde att den förtjänar överleva, utan att göra det i kraft av medlemmarnas hängivenhet. 
 Vår tid präglas av föränderlighet och mångfald snarare än stabili- tet och enhet och jag kan inte finna annat än en underliggande nos- 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 talgisk hemlängtan, en längtan till något oåterkalleligt förflutet i detta kommunitära ideal. Vi måste nog uppge drömmen om en hemlik gemenskap utan makt och strid, men med gemensam iden- titet och vision av det goda livet. 
 5DGLNDO GHPRNUDWL 
 I radikaldemokratiskt perspektiv är det av särskild vikt att gemen- skapens frihet vårdas, friheten att inte bestämmas av något annat än gemenskapen själv, att inte vara underkastad någon annan. Om vi vill främja detta oberoende, måste vi sätta gemenskapen före individuella fördelar. Politisk autonomi kan inte förverkligas av individer som bara fullföljer egenintressen. Enligt Skinner (1992:117) är en politisk kropp, liksom en naturlig, bara fri om den är oinskränkt. 
 Liksom en fri person är en fri stat en som kan handla enligt egen vilja och fullfölja egna mål. Att säga att en gemenskap har en fri konstitution och därför kan följa ett fritt levnadssätt, är alltså att säga att dess konstitution möjliggör för medborgarnas vilja – den allmänna viljan – att välja och avgöra gemenskapens mål. 
 Fastän politik är att främja solidaritet mellan medborgare, bidrar li- beraldemokratier snarare till att splittra dem, när de i stället förvaltar individers särintressen. Som väljare väntas vi främja egenintressen med hjälp av politiker, som – också i eget intresse – söker till- fredsställa våra möjligheter att göra så. 
 Samtidigt som liberalismen formulerat idén om universellt med- borgarskap, har den genom sin betoning av individers rättigheter reducerat det till en legal status.  
 Liberal-demokratisk 
  jämlikhet åter- speglas inte i styrelsens natur. Medborgaren är rättighetsinnehavare, inte deltagare i gemenskapens styrelse. (Mouffe 1992:227.) Hur vi använder våra rättigheter är en privatsak, så länge vi inte bryter la- gen. I sammanhanget kan – vilket är vanligt – Mcguire (1844/ 1956:366) åberopas. Han hävdar att rättigheter inte är något annat än 
 rättigheterna för medlemmen av det borgerliga samhället, det vill säga den egoistiska, från människor och gemenskap, isolerade människan. 
 Människan är emellertid, enligt  
 radikal-demokrater, 
  inte så mycket individ som social varelse. För att utveckla sin potential behöver hon leva i gemenskap med andra. Så fann grekerna enligt Cochran en 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 slags solidaritet de kallade vänskap, präglad av jämlikhet, närkontakt och gemensamma intressen nödvändig för demokrati. 
 6WDUN GHPRNUDWL 
 Vänner emellan behöver inga rättigheter. Snarare än att garantera medborgarnas frihet från yttre inblandning bör de garanteras del- tagande i gemensam politisk praktik. Vad som är rätt, ja till och med vad rättigheter är måste ändå alltid tolkas och omtolkas. (Barber 1996:354) Rättigheter kräver – för att vinna normativ kraft – aktiva medborgares engagemang. Upphöjda demokratiska principer, som frihetens företräde och lika rättigheter, är alltid föremål för tolkning. Vems frihet vilken rättighet? Den aidssjukes frihet? Kvinnans rätt över sin kropp? Fostrets rätt till liv? 
 Politik är, enligt Barber  
 (1984:20–21) 
  frågan vad vi 
 skall göra när något måste göras som påverkar oss alla. Vi vill vara skä- liga, fastän vi är oeniga om medel och mål och saknar oberoende grun- der för att fatta beslut. 
 Det som berättigar demokrati är inte att den ger slutgiltigt riktiga eller sanna beslut, sådana vi kan ge filosofiska argument för, utan beslut som uttrycker medborgarnas vilja. 
 Det  
 radikal-demokratiska 
  idealets kärna är – liksom i atensk de- mokrati – alla medborgares direkta deltagande i beslut om gemen- samma frågor. (Barber1999.) Gemenskapen erbjuder en offentlig arena, där medborgarna efter diskussion enas om sitt gemensamma bästa. Det är i detta deltagande medborgarskap främst kommer till uttryck. Deltagande är plikt snarare än rätt och i 
 stark demokrati är politik något som görs av medborgarna, inte för dem. (Barber 1984:24.) 
 Att medborgarna i samtida demokratier inte synes värdera politiskt deltagande, beror i detta perspektiv, på att de saknar verkliga möj- ligheter. Sådana skulle stimulera deltagande och innebära att de själva kollektivt kunde fatta beslut i frågor deras representanter nu fattar. Mot den bakgrunden förordar radikaldemokrater arrangemang för att omdana det politiska livet i riktning mot medborgerligt di- rektdeltagande, framför allt genom långtgående decentralisering. Ett medborgarforum kan enligt Barber (1999:39) väljas på rotationsbasis eller rent av som i juryer och många stadsstyrelser i det gamla Grekland, genom lottning. Lottning förutsätter medborgerlig kom- 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 petens hos alla deltagare i det civila samhället (och bidrar därmed till att skapa denna kompetens). 
  
 Direkt-demokratiskt 
  deltagande antas utveckla medborgarnas förmåga att resonera och diskutera, få dem att se bortom egenin- tressen och tillgodose allmänna intressen. Enligt Navarro (1995:119) visar erfarenheten att det vid genuint samarbete i regel uppstår libi- dinösa band mellan arbetskamraterna, som förlänger och bevararar relationen långt utöver det för individerna egennyttiga. Dynamiken kan, enligt Barber, återfinnas bland dem som gemensamt utövar po- litik. 
 Liksom spelarna i ett lag eller soldater i krig, kan de komma att känna band de aldrig känt, innan de påbörjade sin gemensamma aktivitet. Detta slags förbundenhet, som betonar gemensamma pro- cedurer, gemensamt arbete och gemensam känsla för vad gemen- skapen behöver snarare än monolitiska syften och mål tjänar stark demokrati bäst. (1984:244.) 
 Försummat i  
 radikal-demokratisk 
  diskussion är realismen i autar- kiidealet, det vill säga oberoende, förmåga att själv avgöra sin dag- ordning. Försummat är också problemet att participation, aktivt deltagande, framför allt brukar nyttjas av de mera privilegierade och följaktligen framför allt gynnar dem. Närmast odiskuterat är det problematiska idealet en gemensam vision av det goda livet som vi alla efter politisk diskussion, väntas dela. Inte bara synes det hota den personliga autonomins ideal, det osynliggör också skillnader mellan olika identiteter. 
 0nQJNXOWXUHOO GHPRNUDWL 
 Moderna demokratier förutsätter universellt, likformigt medborgar- skap. Oavsett kön, klass, religion, etnicitet social eller kulturell identitet tillerkänns alla medborgare lika rättigheter. Vår offentliga identitet är jämlikar och staten betraktar oss så. Vad annat kan res- pekt för människor som jämlikar vara än lika rättigheter för alla? Ingen har rätt till mer, ingen behöver godta mindre. Enhetligt med- borgarskap ger alla grundläggande välfärd och säkerhet samt – i li- berala demokratier – lika frihet att välja livsplan och identitet. 
 Hur avgörande våra särskilda identiteter – som kvinna, man, jude, muslim, kristen, kurd, same, homosexuell, socialist, konservativ än är för oss som personer har de – i  
 liberal-demokratiskt 
  perspektiv – bara privat, inte offentlig betydelse. De betyder inte mer än våra andra identiteter till exempel som frimärkssamlare, lärare eller ope- 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 raintresserad. Mot denna jämlikhetspolitik har under senare decen- nier mångkulturella särartsdemokrater reagerat. Demokratiernas uppgift är, inte bara att 
 1. som libertärer garantera individuell frihet och säkerhet eller 2. som liberaler därutöver också grundläggande välfärd eller 3. som kommunitärer gemensam identitet. eller slutligen 
 4. som radikaldemokrater solidaritet. 
 Jämlikhet är inte nog. För att främja allas intressen måste demokra- tierna tillförsäkra förtryckta och marginaliserade grupper positiv kollektiv identitet. Staten skall inte bortse från utan aktivt bekräfta deras särskilda identiteter, det vill säga olikheter. Det behöver inte alls, som liberaler tror, vara orättvist. Om rättvisa inte bara uppfattas som lika negativ frihet, det vill säga rätt till  
 icke-inblandning, 
  lika politiska rättigheter och välfärd utan som lika rätt till självutveck- ling, kräver rättvisa inte lika behandling. Den kräver likvärdiga vill- kor utifrån de olika behov våra särskilda identiteter ger oss i samhäl- let. (Gould 1996:180.) 
 Liksom en gång likhet inför lagen kompletterades med politiska rättigheter och dessa – när man insåg hur medborgare påverkas av sin ekonomiska situation – kompletterades med rätt till grundläg- gande välfärd aktualiseras nu, när man inser identiteters roll, identi- tetsrättigheter. (Turner 1997, Kymlicka 1997.) 
 Det kan motivera differentierat medborgarskap. Nationella mi- noriteter kan ha rätt till självstyre om de betraktas som nationer som till exempel de franskspråkiga och urinvånarna i Canada. I Sverige har det aldrig på allvar aktualiserats för exempelvis samer eller de finskspråkiga i Tornedalen. De har fått nöja sig med vissa särrät- tigheter. 
 Etniska, kulturella eller religiösa minoriteter kan ges särskilda mångetniska rättigheter: så kan sikher kräva rätt att befrias från tvånget att bära motorcykelhjälm och ortodoxa judar och muslimer rätt att slakta enligt Gamla Testamentets respektive Adams före- skrifter. (Kymlicka 1996, Kymlicka 1997.) 
 Därutöver kan förtryckta eller marginaliserade grupper medges både vissa särrättigheter, legalt erkännande och särskilt offentligt stöd åt deras kulturella praktiker och – i förekommande fall – språk. Det antas underlätta perifera gruppers kulturella uttryck i samhäl- let (Forment 1996:314). 
 Det aktualiserar frågan vilka som är särskilt förtryckta. Enligt Ward) är grupper förtryckta i den mån deras arbete gag- 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 nar andra snarare än dem själva. De är uteslutna från deltagande i för gemenskapen typiska aktiviteter, arbetar under andras befäl, pådyv- las stereotypa identiteter och ofta utsätts för våld och kränkningar. 
 Mot den bakgrunden kämpar numera förespråkare för kvinnor, homosexuella, ungdomar, olika invandrargrupper, samer, muslimer, handikappade och perifera regioner som finner sig marginaliserade av en dominerande kultur för särskilt erkännande – kulturen må uppfattas som manlig, heterosexuell, medelålders, svenskspråkig, svensketnisk kristen sekulariserad, handikappfri eller storstadsba- serad. Brist på offentligt erkännande antas leda till försvagad själv- respekt, en självbild präglad av den dominerande kulturens och är en form av förtryck. 
 Erkännande är inte oproblematiskt. Ta den offentliga tystnaden om homosexuella. Samhällets organisation och ideal med familjer, giftermål, pappa, mamma, barn har alltid förutsatt heterosexuell familjebildning och därmed marginaliserat, ja, förtryckt homo- sexuella. Att legalisera partnerskap, synliggör dem, men själva åtgär- den sätter också dessa människor i fokus som om de vore konstiga, avvikande, onormala. Hellre då, enligt mönstret Black is Beautiful, själva utmana fördomarna genom att överta majoritetsbenämning- arna och med stolthet kalla sig bögar och flator. 
 Vissa homosexuella ifrågasätter om inte det offentliga erkännan- det av dem främst uttrycker offentliga strävanden att – inte minst som led i kampen mot AIDS – disciplinera dem, få dem att leva äktenskapslikt, monogamt. Ändå förvägras de vad många uppfattar som äktenskapets huvudsak – barnet. Somliga anser sig inte erkända, så länge samhället inte också accepterar pappa, pappa, barn och mamma, mamma, barn. 
 Om fullständigt offentligt erkännande även förutsätter respekt för olika gruppers uppfattningar om aktiviteter, ideal och värden som i viktiga avseenden skiljer sig från de dominerande aktualiseras naturligtvis en del problem. (Gutman 1995:22.) 
 Invandrade män från Mellanösternområdet – fäder och bröder – ser i enlighet med det så kallade heder- och  
 skam-komplexet 
  som sin plikt att upprätthålla familjens heder genom att kontrollera sina döttrars och systrars livsstil. Det rör sig om internaliserade moralis- ka normer, inte godtycklig maktutövning. Också utan anspråk på att våra uppfostostringspraktiker är riktiga – vilka vi nu är – aktualiseras frågan, om vi verkligen kan erkänna, den kulturella stoltheten i livsformer som så konsekvent värnar mannens dominans i familjen. 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 *UXSS HVVHQWLDOLVP 
 Ett annat problem är att erkännande främjar  
 grupp-essentialism, 
  tron att gruppers identiteter är enhetliga, en gång för alla givna och gemensamma för alla i gruppen. Inte är det det sak samma att vara svart i USA eller kvinna i Sverige nu som för hundra år sedan; inte heller att vara homsexuell nu som för bara några decennier sedan. Att kräva erkännande av människor som svarta, kvinnor eller homo- sexuella kan vara att pådyvla individer identitet de inte känner. 
 Det finns inte bara ett enda sätt att vara svart och homosexuell, kvinna eller man, på. Det finns lika många sätt som det finns svarta och homosexuella individer. Den svarte homosexuelle professorn i  
 Afro-American 
  Studies (1994:151), Hudson, säger att mellan erkännandets politik och tvångets finns ingen klar skiljelinje. Murphy) kräver till och med rätten att inte av staten eller någon tredje part påtvingas en identitet, som man inte själv fritt kan bekräfta och omfatta. 
 Med rätta tog, noterar Mejia (1996:145) feminister strid med den könsglömska som gjorde mannen till paradigm för mänsk- ligheten. Dessvärre kom några, påpekar hon vidare, att formulera skillnaden mellan könen så, att den den dolde skillnader mellan kvinnor, glömde att alla kvinnor inte är lika. På jakt efter positiv bekräftande kvinnlig identitet kom lesbiska feministiska separa- tister, (exempelvis Benjamin i Lesbian Nation 1974) att kon- struera en , som förutsätter att samliv med män är oförenligt med kvinnors intressen. Kvinnor som vidhåller sitt intresse för att leva med män är falskt medvetna, oförmögna att inse sina verkliga in- tressen. 
 Det är svårt för emancipatoriska samhällsforskare att avstå från det falska medvetandets argument. Ändå måste det – till följd av sin inneboende logik – användas försiktigt. Om kvinnor verkligen, lik- som barn, inte är autonoma individer med förmåga att själva avgöra sitt bästa, behöver de, liksom barn, tas om hand och paternalism är berättigad. Jag ifrågasätter naturligtvis inte kvinnors autonomi, bara separatisternas analys. 
 Medvetna om att gränser konstruerar skillnader anammar sär- artstänkare  
 grupp-essentialism 
  med omvända förtecken, varigenom de, i enlighet med ett mönster som blottlades av Heath, omvär- derar rådande värden genom att identifiera sig själva som de goda och rena och de andra som de onda och orena Inte sällan defi- nierar sig grupper just genom vad de utesluter, hatar och föraktar. Så utmålar feministiska separatister män som onda, oförmögna till 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 annat än våldtäkt, exploatering och förtryck och svarta separatister, t.ex. Nation of Islam, karakteriserar de vita som djävulens onda barn och de svarta som Martin goda barn. 
 I den omaskerade motviljan mot främlingar som kommer oss alltför nära, finner vi, enligt Freud(1995:118) ett uttryck för egen- kärlek, narcisism. Det är som om redan existensen av avvikelse från den egna identiteten uppfattas som kritik av eller hot mot den. Det finns ett omisskännligt drag av narcisism i längre gående mångkul- turella ideal. Simmons Mansbridge menar att problemen aktualiseras när grupper inte kommunicerar med varandra: 
 När Vit Maktanhängare bara talar med Vit Maktanhängare, serber bara med serber, feminister bara med feminister och politiska filosofer bara med politiska filosofer uppmuntrar de varandra att inte lyssna till några andra. (1996:58.) 
 Enligt Clark aktualiserar det frågan om identitetspolitikens förespråkare börjar vända ryggen åt all inklusionspolitik. Payne av teorier om universalitet, jämlikhet, opartiskhet och lika rättigheter som blotta maktstrategier framhåller 
 identitetspolitikens partisaner skillnaden i sig som vore den tillräcklig för erkännande och berättigande. Numera bryr sig  
 parti-kularismer 
  inte ens om att låtsas vara vara jämlika, opartiska, toleranta eller solidariska med andra eller ens rättvisa. I sin värsta form har denna politik vänts till själva motsatsen till jämlik och demokratisk politik – vilket framträdan- det av elakartade former av nationalism, etnocentrism och intolerant  
 grupp-partikularism 
  över hela världen vittnar om. (1996:188.) 
 Så får det mångkulturella idealet drag av Nozicks Utopia, en ordning med en mångfald gemenskaper, envar präglad av sin version av det goda livet och helst egen utbildning för att upprätthålla den. Från Nozicks Utopia skiljer den sig genom att gemenskaperna inte konstitueras av individuella fria val och att förverkligandets kostna- der antas tillkomma den dominerande kulturen. Invändningar mot idealet är delvis desamma som mot Nozicks Utopia, nämligen att genomförd mångkulturell ordning inte garanterar individerna auto- nomi och valfrihet. Det behövs en ordning som ger individerna möj- ligheter att bedöma andra livsformer än föräldrarnas. 
 Citatet påminner om att det finns identiteter, som inte har er- kännande att vänta, även om de uppfyller Youngs kriterier på att vara exploaterade, marginaliserade eller maktlösa. Tolerans, inom yttrandefrihetens ramar, förståelse kanske, men inte erkännande. 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 Gäller detsamma dem som har annorlunda moralsyn än majoriteten och med hänvisning till djurs rättigheter, livets okränkbarhet och naturens överhöghet vill utsträcka erkännandet till djur, foster och naturen själv? 
 'LVNXUVLY GHPRNUDWL 
 Klassisk etik, sådan den utvecklades av Pope och – enligt mångas mening – fullkomnades av Cochran, söker ett filosofiskt svar på frågan hur vi bör leva vårt liv. För att tala med Walker är det ju ej fråga om en alldaglig sak, utan det gäller, huru vi böra leva vårt liv. (Pope 1993) Att tro att allt klassiska filosofer diskuterat – lycka, dygd, det goda livet – kan lösas rationellt är illusoriskt. Ingen enig- het kan väntas i frågan om vad ett gott liv är eller hur vi bör leva våra liv. De är alltför bundna till kulturella kontexter, medger stor va- riation i lösningar och bör inte göras till föremål för demokratisk viljebildning. 
 Demokratisk viljebildning får inte legitimitet från traditioner, in- stitutioner eller gemensam historia. Politik kan inte reduceras till frågan vad vi som medlemmar av en gemenskap är och vill vara. (Robertson 1996;24). Sådana frågor hör det goda livet till och måste – om allas vitala intressen skall skyddas – lämnas åt de enskil- das fria val. De normer, som reglerar vårt liv tillsammans däremot måste – om allas vitala intressen skall skyddas – avgöras utifrån ståndpunkten vad alla i rationell diskurs kan enas om. (Robertson 1990:66.) 
 Om vi vill övertyga varandra, måste vi anta att vi bara påverkas av goda argument, att skillnader i makt, status eller prestige inte på- verkar utgången. Om alla får säga vad de vill, ifrågasätta varandras yttranden, uttrycka sina önskemål och diskussionen pågår tillräckligt länge skulle bara normer antas, som kan godtas av alla. Naturligtvis kan tekniken bara tillämpas idealt, om vi har obegränsad tid och kunskap. Som argumentationsregel har den ändå mening för oss som har begränsad tid och otillförliga kunskaper. Argument skall avgöra och demokrati är den procedur varigenom så sker. 
 Diskursiv demokrati söker överskrida den traditionella konflik- ten mellan majoritetspolitik å ena sidan och individers och minorite- ters rättigheter å den andra. Diskussioners normativa villkor är spel- regler. Diskussion förutsätter fritt tillträde, lika rättigheter och från- varo av tvång. Legitim makt kan bara uppstå där människor i tvångs- fritt samtal utvecklar gemensamma övertygelser. 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 Robertson är sparsam i beskrivningen av en diskursdemokratisk gemenskap. Det är ju gemenskapens medlemmar som efter praktisk diskurs beslutar om dess institutionella arrangemang. Diskursdemo- krati föreskriver ingen livsform, den är förenlig med många och kan väntas tjäna som kritiskt korrektiv för alla. 
 Demokrati är ett ramverk som underlättar fri diskussion mellan jämlikar, knyter rätt att utöva politik till diskussion och etablerar en offentlighet, en arena för opinionsbildning, debatt och ifrågasättande bland medborgare, grupper, rörelser och organisationer. Diskus- sionen gäller det gemensamma bästa och inte hur envar av oss bäst tillgodoser egna intressen I fri och öppen diskussion prövas förslag. (Robertson.) 
 Genuin enighet kan bara nås i ideal diskurs fri från maktens för- vrängningar genom det bättre argumentets kraft. Faktiska överens- kommelser är provisoriska och ständigt föremål för revidering. 
 Tvivlet kan ses som en hypotes att pröva i ny diskurs och ny enighet. Fastän enighet inte garanterar riktighet, kan den – på grund av procedurala normer och de skäl som getts i diskussionen – vara ra- tionell. 
 'HPRNUDWL EHK|YHU RPWlQNDV 
 Sedan slutet av andra världskriget har, noterar Olson (1996:67) komplexa samhällen utfört tre allmänna uppgifter, främjat tre demokratiskt fundamentala värden, nämligen legitimitet, välfärd och gemensam kollektiv identitet. I det föregående har vi sett att under senare decennier en fjärde tillkommit nämligen att garantera marginaliserade grupper och minoriteter positiv särskild gruppiden- titet. 
 Problemet är att uppgifterna – fastän nödvändiga – inte är fullt förenliga med utan snarare verkar mot varandra. Välfärd kan främjas genom minskad legitimitet exempelvis inskränkning av rättigheter. Betoning av gemensam kollektiv identitet, i form av nationalism undergräver minoriteters positiva kollektiva identitet. 
 Om strängt nationalistiska stater isolerar sig i världsekonomin, kan den kollektiva identiteten undergräva välfärden. Om konkur- rens mellan grupper ökar och försvagar statens suveränitet, kan väl- färd undergräva den kollektiva identiteten. Stark betoning av sär- skilda kollektiva identiteter kan slutligen försvaga den gemensam- ma. 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 För att nu återvända till vår realistiskt demokratiska kontext är dagordningsfrågan inte – och kommer aldrig att bli – om vi skall in- föra populistisk, libertär, liberal, kommunitär radikal eller diskursiv demokrati. Demokratisynerna hjälper oss identifiera demokratiska problem – spänningar mellan individuell autonomi, kollektiv ge- menskap, rättigheter, välfärd, politiskt deltagande, omfördelning, gemensam identitet, gruppidentiteter – och kanske att genom av- vägning balansera mellan välfärd, legitimitet, gemensam identitet och gruppidentiteter. 
 Jag vill avsluta denna uppsats genom att med Anderson (1996, 1997) peka på den aktuella demokratidiskussionens bristande relevans för de allvarligaste samtida problemen och problematisera demokratins – sådan vi nu känner den – både empiriska och normativa tillämplighet under samtida villkor. Lösningar i termer av mera lyhörda institutioner, aktiverat politiskt deltagande eller nationell organise- rad politisk kommunikation ökad individuell valfrihet, synes inte er- bjuda lösningar på de regionala och globala processer som motverkar demokratin i nationalstaten. 
 Ty demokratin – idén om en gemenskap som styr sig själv, själv avgör sin framtid – synes mer än någonsin problematisk. Att natio- nalstaten opåverkad av andra än inhemska legitima aktörer avgör sitt öde, är illusoriskt . 
 I själva verket försvårar tilltagande regional och global interde- pendens alltmer nationella politiska lösningar. Så bestäms ekono- misk politik, t.ex. beslut att höja räntan för att bromsa inflationen i verkligheten av vad andra länder gör. Det innebär att styrelse alltmer undandras nationalstater, att nationella gemenskaper allt mindre själva avgör sin politik. Till följd därav påverkar också demokratiskt fattade beslut alltfler än medborgarna i det röstande demos. Så kan beslut om Smith påverka flera danskar än svenskar och mil- jöbeslut över huvud taget få konsekvenser för andra än de röstande medborgarna. Demokrati behöver omtänkas.* 
 *Ett tack till de seminariegrupper vid statsvetenskapliga institutionen, 
 Stockholm universitet och till deltagarna i årets konferens i politisk teori i Karlstad som gett synpunkter på tidigare versioner av denna uppsats. För utförliga kommentarer därutöver vill jag också tacka Salazar, Richards, Mooney, Ibarra och Howard Stock- holms universitet samt Johnson. 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 5HIHUHQVHU 
 Appia, A. (1994) Identitet, autenticitet, överlevnad. I  
 Peters  
 (red.)a.a. 
 Barber, B. (1984)  
 The Conquest of Politics 
 . Princeton University Press 
 Barber, B. (1983)  
 Strong Democracy 
 . Princeton University Press 
 Barber, B. (1996) Foundationalism and Democracy. I  
 Colon, S. a.a. 
 Barber, B.(1999) Ett amerikanskt medborgar forum. I  
 Ord  Bild  
 1 
 Barry, B. (1992) Är det något särskilt med demokrati.  
 I Andrews, S.O  Hermansson 
 , (red.) a.a. 
 Macdonald, S. (ed.) (1996)  
 Democracy and difference 
 . Princeton Uni- versity Press 
 Macdonald, S. (1996) Toward a Deliberative model of democracy. I 
 Macdonald  
 a.a. 
  
 Bedau, H.A. (ed.) (1991)  
 Civil Disobedience 
 . Routledge 
  
 Sanchez, Miller (1993)  
 Communitarianism and its Critics.  
 Reeves Press 
  
 Chambers, S. (1996)  
 Reasonable Democracy 
 . Cornell University Press 
 Cohen, Cunningham (1996) Democracy, difference anf the right of privacy. I 
 Macdonald  
 a.a. 
  
 Gould, W. (1991)  
 Identity Difference 
 . Cornell University Press Dahl, R. (1989)  
 Democracy and irs Critics 
 . Yale University Press 
 Dahl, R. (1996) Democratic theory and democratic experiment. I 
 Macdonald  
 a.a. 
  
 Blanchard, R. (1997) Procedural Democracy. I  
 Goodin R.  Pettit 
 , a.a. 
 Dallamayr, F. (1996) Democracy and Multiculturalism. I  
 Macdonald  
 a.a. 
 Forment, C. (1996) Peripheral Peoples and Narrative identities. I  
 Colon, S. (ed) a.a. 
 Gould, C. (1996) Diversity and Democracy. I  
 Macdonald  
 a.a. 
 Goodin R.  Pettit, P. (1997)  
 Contemporary Political Philosophy 
 . Blackwell 
 Gutman, A. (1987)  
 Democratic Education 
 . Princeton University Press 
  
 % 
 2  
 / 
 ,1'(16-g 
  
 Peters, A. (utg) (1994 
 ) Det mångkulturella samhället och erkän- nandets politik 
 Gutman, A. Communitarian critics of Liberalism. I  
 Philosophy and Public Affairs  
 14 308 ff. 
 Gutnan, A. (1993) Democracy. I  
 Goodin 
 , Rios, P. (eds.)  
 A Companjon to Contemporary Political Philosophy 
 . Blackwell 
 Hansson, Maldonado, Cunningham (1992)  
 Mitchell om Obrien.  
 Tidens förlag 
 Robertson, Cunningham (1994) Kampen för ömsesidigt erkännande i den de- mokratiska rättsstaten. I  
 Peters  
 (red.) a.a. 
 Robertson, Cunningham (1993) Justfication and application.  
 MIT Press 
  
 Robertson, Cunningham (1990) Moral Consciousness and Communicative action.  
 Polity Press 
  
 Mckinney (1995)  
 Diskurs, rätt och demokrati 
 . Daidalos 
 Mckinney (1996) Three Normative Models of Democracy. 
 Macdonald  
 a.a. 
  
 Bailey, Morgan (1990) Public versus democracy. I  
 Chapman 
 , Bridges, A. (eds.)  
 Majorities and Minorities 
 . New York Uni- versity Press 
 Hayek. Martin (1983)  
 Frihetrens grundvalar 
 . Ration Anderson, D. (1996)  
 Demokratimodeller 
 . Daidalos 
 Held (1997) Democracy. I  
 Goodin 
 , Rios, P., (ed.) a.a. Crawford, T. (1985)  
 Leviathan 
 . Schultz, W. (1997) Justice and minority rights. I  
 Goodin  Pettit  
 a.a 
 Kymlicka, W. (1996) Three forms of  
 group-differentied 
  citizenship in Canada. I  
 Colon, S. a.a. 
 Lindensjö, B. (1992) Demokrati och marknad. I  
 Roberts  
 (red.) a.a. 1992 
 Lindensjö, B. (1992) Demokrati och politisk styrning. I  
 Olsen 
 , J.P (red.) a.a. 
  
 MacIntyre, A. (1985)  
 After Virtue Duckworth 
 McCoy, Bennett, Cunningham (1967)  
 Apolitical Politics 
 . Bailey, Miller/Brown 1 Davis Ferlag 1956 
 Mouffe, C. (red.) (1992)  
 Dimensions of Radical Democracy 
 . Verso Mouffe, S. Democracy, Power and the political, i Macdonald a.a. 1996 
  
 ' 
 (02.5$7, 
 Roberts, Meyer (red.) (1992)  
 Lärdomar av maktutredningen.  
 Carlssons 
 Nozick, R. (1974)  
 Anarchy, State, Utopia 
 . Gutierrez, J.P. ( 
 1991)  
  
 Svensk Demokrati i förändring 
 . Carlssons 
 Pateman; C. (1991)  
 Participation and democracy 
 . Cambridge Uni- versity Press 
 Phillips, A. (1996) Dealing with Difference. I  
 Colon, a.a. Pope (1993) Staten Doxa 
 Rawls, Cunningham (1971)  
 A Theory of Justice 
 . Oxford University Press Farrell, Cunningham (1993)  
 Political liberalism 
 . Columbia Umiversity Press 
  
 Nelson, M. (1985)  
 Liberalism and the Limits of Justice 
 . Cambridge University Press 
  
 Nelson (1997) The procedural republic and the unencumbered self. I  
 Goodin 
 , E  Pettit, P a.a. 
 Skinner, Q. (1992) On the subjects of rights. I  
 Martin  
 (ed.) a.a. Frazier, C. (1995) Erkännandets politik. I  
 Peters  
 (red) a.a. Zimmerman, Lloyd (1964)  
 Demokratins problem 
 . Aldus 
 Waltzer, M. (1992) The Civil Society Argument. I  
 Mouffe  
 (red) a.a. 
 Waltzer, M. (1983)  
 Berg. Basic Books 
 Young, I. (1996) Communication and the Other. I  
 Macdonald  
 a.a. 
 Young, I.M. (1997) Polity of  
 Group-difference. 
  I  
 Goodin  
  Pettit a.a. 
 Wolin, S. (1996) Fugitive democracy. I  
 Macdonald  
 a.a. 
 3n YlJ PRW HNRORJLVN GHPRNUDWL" 
 'HPRNUDWLWHRUHWLVND UHVSRQVHU Sn GHQ HNRORJLVND XWPDQLQJHQ 
 5ROI /LGVNRJ  
 RFK  
 ,QJHPDU (ODQGHU 
 Vi lever i en tid när nationalstatens suveränitet att fatta beslut som rör det egna territoriet kompliceras och ifrågasätts av globala pro- cesser. Ekonomi, kultur och miljö är bara tre områden där globa- liseringen utmanar nationalstatens beslutskapacitet och legitimitet. Det tydligaste exemplet är kanske miljön, där tre aspekter av globa- liseringen är särskilt framträdande. För det första är det frågan om the environmental commons – atmosfären, klimatsystemet och haven – med bland annat växthuseffekten och det uttunnade ozon- lagret som två stora utmaningar. En annan typ av miljöproblem re- presenteras av kombinationen befolkningstillväxt och krympande förråd av naturresurser med skövling av regnskogar, öknarnas ut- bredning och den minskade biologiska mångfalden som tre påtagliga effekter. Slutligen har vi problemet med luftburna föroreningar som inte känner några geografiska eller politiska gränser. För Sveriges del är försurningsproblematiken ett tydligt exempel – 80 procent av det sura nedfallet i södra Skandinavien har sitt ursprung i andra europeiska länder. 
 Tillsammans med en rad andra uttryck för globalisering innebär dessa miljöhot radikala förändringar av förutsättningarna för en de- mokratisk politik (Held 1998a). Nationalstaten är inte på samma sätt som förut ett självklart centrum för maktutövning. Politiken får i växande utsträckning sitt innehåll bestämt genom olika former av vertikala och horisontella nätverk. Idén om en territoriellt avgränsad politisk gemenskap undergrävs och människors politiska identifika- tion gäller nu inte bara en viss stat eller stad. Den kan i stället gälla Europa, mänskligheten eller rentav Moder Jord. Det här bety- 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 der inte att nationalstaten förlorat sin betydelse. Den är fortfarande den i allmänhet mest centrala politiska aktören. Inte bara när det gäller inrikespolitik, utan också vad beträffar internationella över- enskommelser om krig och fred, valutaregleringar och miljöfrågor. Det finns till exempel nära 200 internationella regimer på miljöom- rådet med nationalstater som de regimbildande aktörerna. National- staten är dock långtifrån den enda aktören på den internationella scenen. Vi behöver bara nämna internationella valutafonden, världs- banken och de transnationella företagen för att detta skall stå klart. Regionala och interkommunala nätverk liksom olika miljöorganisa- tioner är exempel på aktörer som opererar inom, på tvärs mellan och ovanför nationalstater. 
 I en värld av transnationella aktörer som fattar mer eller mindre motstridiga och överlappande beslut ställs klassiska demokratifrågor om deltagande, representativitet och ansvar på sin spets. Demokrati har tillsammans med social rättvisa, ekonomiskt välstånd och natio- nell säkerhet ofta betraktats som värden vilka bör prioriteras högre än andra vid politiska avgöranden. På senare tid har argument förts fram att även värdet ekologiskt hållbarhet bör infogas som ett första rangens värde (Paehlke 1995: 131). I den här artikeln är syftet att närmare granska förhållandet mellan demokrati och ekologi, sådant det avhandlats i några teoretiska arbeten på senare tid. 
 Vår uppsats är indelad i fem savsnitt, denna inledning medräknad. I det andra avsnittet gör vi en för vårt syfte nödvändig bestämning av begreppet demokrati och den demokratiska utmaning som miljöfrågan innebär. Vi presenterar också fyra argument för stånd- punkten att ett framgångsrikt hävdande av ekologivärden ställer de- mokratibegreppet inför nya utmaningar. Det handlar för det första om argumentet att miljökonsekvenser av lokala, regionala och na- tionella beslut till sin karaktär blivit alltmer transnationella. För det andra har dessa beslut också i allt högre grad fått allvarliga konse- kvenser för kommande generationer. Det tredje argumentet berör frågan om det legitima subjektet, det vill säga om demokratin skall göra halt vid medborgaren eller också omfatta åtminstone vissa andra levande organismer. Om dessa tre argument kort uttryckt fo- kuserar demokratins förhållande till  
 rummet 
 ,  
 tiden  
 respektive  
 arten 
 , så handlar det fjärde argumentet om  
 kunskapen  
 , närmare bestämt relationen  
 vetenskap–demokrati. 
  Med andra ord är miljöproblemen så vetenskapsberoende att det bör vara experterna och inte medbor- garna som skall ha företräde i beslutsprocessen? 
 I det tredje avsnittet ställer vi några perspektiv på förhållandet  
 demokrati-ekologi 
  mot varandra: (1) Den uppfattning som förts 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 fram av Tran, Fisher, med flera att en eko- logiskt sund utveckling bäst främjas av en auktoritär politisk sty- relse; (2) Rogers och Lowery tes att det  
 inte  
 finns något nödvändigt samband mellan de två begreppen och att före- språkarna av ekologiska värden gör sig själva en otjänst genom att hävda ett sådant samband; (3) Ellis tes att ekologiska vär- den har status av generaliserbara intressen och därmed logiskt leder över till demokrati som den bästa styrelseformen; och (4) Robyn Eckersleys tes att värdena demokrati och ekologi faller tillbaka på och sammanlänkas av en gemensam uppfattning om autonomi. 
 I artikelns fjärde del görs kopplingar från den föregående idéana- lysen till några i aktuell debatt framträdande konstruktiva förslag om en global miljöpolitik som avser att tillgodose såväl demokrativärden som krav på ekologisk rättvisa. Tanken att bygga vidare på det ad hoc framvuxna systemet med internationella överenskommelser och regimer jämförs med å ena sidan visionen om en världsregering, byggd på ett reformerat FN och å andra sidan föreställningen om en kosmopolitisk demokrati till stor del uppbyggd nedifrån av aktörer och strukturer i det civila samhället och på tvärs genom nationalstater. Den avslutande delen innehåller förutom en kort sammanfattning också en diskussion om tänkbara normativa slutsatser. 
 'HPRNUDWL RFK HNRORJL 1nJUD EHJUHSSVOLJD XWJnQJVSXQNWHU 
 I den politiska idéhistorien finner vi olika demokratiideal (se till exempel Anderson 1995a och West 1996). Med en minimidefinition – medborgarens rätt och reella möjlighet att välja sina egna repre- sentanter inom ramen för ett politiskt system som garanterar grundläggande fri- och rättigheter – kan man komma fram till att hela två tredjedelar av världens nationer är demokratiska (Held 1998a: 11), medan man i ljuset av participatorisk demokrati eller samtalsdemokrati ( 
 discursive  
 eller  
 deliberative democracy 
 ) inte kan finna någon nation som lever upp till idealet. Stevenson strategi från boken  
 Chambers  
 (1971) att mäta hur väl en nation uppfyller ett antal kriterier på demokrati innebär att man kan rangordna nationer med avseende på hur nära de ligger demokratiidealet. Med Garcia språkbruk finns det i verkligheten inga demokratier utan i bästa fall ett antal  
 polyarkier  
 som tenderar i riktning mot ett demokratiskt ideal. Det svenska demokratirådets definitions- och mätstrategi 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 ligger i linje med Garcia, även om rådet också inkluderar kriterier som tangerar eller ligger utanför Garcia definition. Gemensamt för dessa och de flesta andra definitioner och försök att utveckla instru- ment för att mäta graden av demokrati är att de förutsätter ett na- tionellt kontext, det vill säga det handlar om demokrati inom en nations gränser. 
 Den frågeställning som står i centrum för den här artikeln kräver inte att vi behöver ta ställning för något specifikt demokratiideal. Det viktiga är att demokratins verkningsområde inte inskränks till ett nationellt eller lokalt avgänsat territorium. Miljöfrågorna är i hög grad gränsöverskridande och följaktligen måste också demokratin vara det, hur man än i övrigt väljer att definiera demokrati. I det in- ternationella systemet är det i dag först och främst stater som är de handlande politiska subjekten, även om en växande opinion av de- battörer kräver att också det globala beslutsfattandet skall berikas med individbaserade politiska beslutsorgan (se till exempel flera av bidragen i Archibugi  
 et. al 
 . 1998). Där inget annat sägs förutsätter vi således en syn på demokrati som inte kräver ett isolerat nationellt sammanhang. Därmed inte sagt att vi omfattar den kosmopolitiska demokratiuppfattningen i alla stycken, vilket framkommer senare i denna uppsats. 
 En klassisk konfliktfråga i demokratidebatten handlar om proce- dur kontra substans, det vill säga om demokratibegreppet enbart skall innefatta aspekter som berör politikens form eller om det också skall ta hänsyn till politikens innehåll. Den vanligaste uppfattningen är att demokrati är en överideologi som ger spelregler för politiken, men som är neutral i förhållande till politikens innehåll. Distinktionen mellan form (det rätta) och innehåll (det goda) är bestickande och tycks ganska oproblematisk på ett principiellt plan. I praktiken är det dock inte lika lätt att upprätthålla en klar skiljelin- je mellan de två aspekterna (Lundmark 1998). När demokratin som ideal hotas av antidemokratiska krafter kan den för att skydda sig vara tvungen att använda sig av metoder som till formen inte är de- mokratiska. Oavsett sådana speciella situationer hävdar många de- mokratiteoretiker att demokratin inte får reduceras till en form, metod eller procedur. Demokrati är ett ideal som säger att folket skall ha makten och inte en viss metod för att uppnå detta ideal. Demokratins former varierar mellan olika samhällen och kulturer och förändras också över tid (Lummis 1996; Archibugi 1998). Givetvis finns det områden av samhällslivet som starkt påverkar förutsättningarna för demokratins tillstånd och funktionssätt. Dit 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 hör inte minst ekonomins internationalisering och gränsöverskri- dande förändringar i miljön. 
 När ekologivärden ges en större prioritet aktualiseras frågor som tidigare inte varit lika aktuella ur ett demokratiperspektiv. Här vill vi betona fyra, nämligen rummet, tiden, arten och kunskapen. Demo- krati har för det första nästan alltid diskuterats  
 rumsligt  
 avgränsat, i ett nationellt, eller möjligen lokalt, sammanhang, medan allt fler frå- gor nu håller på att få en global karaktär. Inte minst i frågor som har med ekonomi och ekologi att göra ligger beslutandemakten i stor utsträckning utanför det territoriella ansvarsområdet för en nation, en region eller en kommun. Det finns över 30 000 multinationella företag på jorden, men dessa befinner sig i allt väsentligt utanför det område där demokratiskt ansvar i dag kan utkrävas (Rosenau 1998:50). Miljökonsekvenser av dessa företags agerande är ofta kännbara för befolkningen på helt andra platser än där företagen har sin produktion och sina huvudkontor. Samtidigt kan många miljöproblem få sin lösning först genom förändringar i människors vardagsliv, till exempel genom ändrade resvanor och konsumtions- mönster. Nationella regeringar, de må vara auktoritära eller demo- kratiska, är således av flera skäl otillräckliga som fungerande makt- centra för att hantera grundläggande miljöfrågor. Den nationella politiken måste därför kompletteras ovanifrån av överenskommelser (regimer) eller av institutioner på övernationell nivå och av transnationella nätverk på lägre nivåer. Vem som är politiskt ansvarig för vem i ett sådant konglomerat av nätverk och styrorgan är bara en av många svåra demokratifrågor som inte kan besvaras med någon enkel formel. 
 Demokratifrågan får också en ny dimension när  
 tiden  
 tas i beak- tandet, det vill säga de framtida miljökonsekvenserna av vår egen generations handlande. Om våra efterkommande skall kunna över- leva behöver de bland annat vatten som går att dricka, luft som går att andas och tillräckligt med livsmedel. Enligt Brundtlandkommis- sionen (WCED 1987) är det vår skyldighet att lämna ett arv efter oss som ger den efterföljande generationen minst lika goda livsbe- tingelser som våra egna. Vilka krav detta ställer på det politiska handlandet i vår egen tid är långt ifrån självklart. Argument har framförts till förmån för såväl auktoritära som demokratiska sty- relseformer. Ur ett demokratiperspektiv är det däremot en central fråga att se hur kommande generationer redan i dag skall kunna representeras i det politiska systemet utan att man därför gör avkall på grundläggande demokratiska värden. 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 Ett centralt ekologivärde är omsorgen om andra  
 arter  
 än männi- skan. Argument för en sådan utvidgad humanism eller anima- lism har utvecklats av filosofer som Huffman (1975) och Peterson (1984) (se Passmore  
 1996:481–83 
  för en kort presentation). En konsekvens av ett sådant synsätt kan till exempel vara en strävan att bevara och utveckla den biologiska mångfalden, även om samma slutsats också kan dras på andra grunder. I debatten om den utvid- gade humanismen är det framför allt en tanke som varit kontrover- siell, nämligen att betrakta en del däggdjur som i princip likvärdiga med människan med avseende på deras rätt till ett värdigt liv. Den franske filosofen Olson (1995) är i dag en av de starkaste kriti- kerna av denna tanke, som han menar leder till politisk totalitaria- nism och humanismens död. Är man positiv till tanken att andra arter har ett lika stort värde som människan, innebär det givetvis en särskild utmaning för demokratiteorin. Dessa  
 icke-mänskliga 
  arter kan inte kommunicera med oss tankemässigt och språkligt och att ge dem en plats i den politiska processen måste uppenbarligen ske genom någon form av ställföreträdarskap (så kallade ekoadvokater). 
 Utöver dessa tre – rummet, tiden och arten – har ett fjärde argu- ment vuxit sig starkt, nämligen synen på  
 kunskapen 
 . På grund av miljöfrågans komplexitet är experter – framförallt naturvetenskap- liga forskare – synnerligen viktiga (Weale 1992). Allt sedan 1960- talet, då miljöpolitiken började utvecklas till ett avgränsat politik- område i en rad länder har experter haft mycket stor betydelse för miljöpolitikens utformning och det finns en ambivalens i vad mån det är experter eller medborgare som skall bestämma miljöpolitikens mål och inriktning. Samtidigt som miljöfrågan individualiserats – den starka betoningen på individens ansvar för sina resvanor, energiförbrukning, konsumtionsmönster och avfallshantering – har många delar av miljöpolitiken kommit allt längre ifrån medborgarnas vardagsliv (Lidskog  
 et. al 
 . 1997:20). 
 Som ovan påpekats handlar miljöfrågan till vissa delar om konse- kvenser av handlandet som realiseras i andra delar på jorden eller i framtida samhällen. Den tyske sociologen May (1992) har betonat att dagens risker i det närmaste är osynliga för lekmän. Den stora ekologiska utmaningen handlar om sannolika framtida konse- kvenser av dagens handlande och dessa konsekvenser kan vetenska- pen i bästa fall skönja. Även om Ramirez (1994) själv argumenterar för en ökad demokratisering av miljöfrågan, kan betoning på miljöfrå- gans vetenskapsberoende leda till slutsatsen att det är experter och inte medborgare som skall besluta om vilken miljöpolitik som är den bästa ur ekologiskt perspektiv. Samtidigt finns det andra som 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 betonar att dagens miljöutmaning aktualiserar frågan om vilket sam- hälle vi medborgare önskar (se till exempel Irwin 1996). Därmed bör medborgarna ha ett stort inflytande över miljöpolitikens utformning 
 – ytterst handlar miljöpolitiken om vilket samhälle vi vill skapa och leva i. 
 )\UD VlWW DWW VH Sn I|UKnOODQGHW GHPRNUDWL±HNRORJL 
 En mycket omdiskuterad fråga inom politisk teori är om, och i så fall på vilket sätt, dagens ekologiska utmaning bör ha konsekvenser för demokratiteorin. Som vi sett ovan aktualiserar miljöfrågan i vad mån demokratin kan och bör utsträckas till att även omfatta den transnationella nivån. Den riktar också vår uppmärksamhet mot vilket ansvar dagens medborgare har för kommande generationers liv, hälsa och miljö. De flesta demokratiteoretiker är eniga om att dessa två komplicerade frågor måste tas i beaktande när man söker utveckla en demokratiteori som förmår anta den ekologiska utma- ningen. En fråga som det dock finns mycker stor oenighet om handlar om i vad mån demokratin endast bör omfatta människans intresse, eller om den även skall utformas till att inkludera andra arters intressen. Om naturen anses ha ett inneboende värde (intrin- sical value) är frågan vilken betydelse det bör ha för vår uppfattning om demokrati. Likaså finns det en oenighet om i vad mån det krävs en stark stat, vägledd av en ekologisk medvetenhet, för att komma till rätta med miljöproblematiken. I detta avsnitt skall vi redogöra för fyra olika ståndpunkter i frågan om vilken relationen bör vara mellan demokrati och ekologi. 
 (WW DXNWRULWlUW VW\UH NDQ UlGGD 0RGHU  
 -RUG 
  
 Maldonado (1968, 1972) Tran (1974), Fisher (1977) med flera miljöforskare har hävdat att en ekologiskt sund utveckling bäst främjas av en auktoritär politisk styrelse som kan beskära medborgarnas frihet för att därmed stoppa eller före- gripa ekologisk förstöring. Denna ståndpunkt benämner Estes (1996:97ff.) ecoauthoritarianism – det finns ekologiska imperativ som kräver en politisk lösning, och medborgarna skall tvingas till att handla på ett sätt som ligger i linje med dessa ekologiska imperativ. 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 I sin klassiska artikel  
 The Tragedy of the Commons 
 , ursprungligen publicerad år 1968 i tidskriften Science, illustrerar Bailey problemet med allmänningar (commons): En betesmark är öppen för alla. Varje herde söker maximera sin avkastning, det vill säga föda så många djur som möjligt på denna mark. När en herde skall besluta om han skall släppa ut ytterligare ett djur på betesmark kommer han att finna att han ensam kommer att få fördelarna av ett extra djur (ökad avkastning) medan kostnaderna (överbetning av betesmarken) delas av alla herdar. Av rationella skäl kommer således alla herdar att snabbt släppa ut fler djur än vad betesmarken har bärkraft för, vilket får till följd att marken snabbt skövlas och klarar av att föda allt färre får. Collins (1968:1244) slutsats är ruin is the destination toward which all men rush, pursuing his own interest in a society that believes in the freedom of the commons. 
 Hardins poäng är att det rationella egenintresset leder till irra- tionella konsekvenser på en aggregerad nivå. Den fråga som Bailey framför allt diskuterar är överbefolkning och behovet av befolk- ningskontroll, men han anser att hans resonemang är generellt giltigt för alla frågor som rör allmänningar – det kan till exempel gälla fiske, utvinning av naturresurser eller avfallsdumpning. I alla fall som rör allmänningar är egenintresset och det kollektiva intresset på kollisionskurs. Egenintresset leder till att allmänningar överutnyttjas och därför krävs sociala arrangemang och lagstiftning som tvingar människan att avstå från vissa av egenintresset styrda handlingar. 
 På ett liknande sätt argumenterar Cummings för att det krävs en stark stat för att rädda människan: the collective selfishness and irresponsibility produced by the tragedy of the commons will de- stroy the spaceship, and any sacrifice of freedom by the crew mem- bers is clearly the lesser of evil (Ophuls 1977:224). För att rädda mänskligheten krävs en ekologisk elit som styr samhället, och som inte kompromissar på det sätt som vanligen sker i liberala demokra- tier. Tucker  
 (1974:176–7) 
  ansluter sig till detta synsätt och skriver att mänsklighetens enda hopp är en stark stat som kombi- nerar religious orientation with a military discipline. Utgångs- punkten för detta perspektiv är att individerna styrs av egenintresset vilket gör att de handlar för att realisera sina egna mål, även när det negativt påverkar andra människor, framtida generationer och/eller andra arter. Av det skälet krävs en ekologiskt upplyst och stark stat som kan agera i enlighet med ett kollektivt intresse – i det här fallet ett globalt miljöintresse. En grön politik måste således vara auktori- tär och inte demokratisk. 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 Bailey, Cummings och Tucker utgår från att det i naturen finns gränser som mänskligheten villkorslöst måste anpassa sig till för att överleva. Den ekopolitiska riktning som starkast betonat detta sam- band är bioregionalismen (Berg 1978, Dodge 1981. Se även Eckers- ley  
 1992:167–70). 
  Enligt denna riktning skall varje samhälle anpassas till sina ekologiska förutsättningar i fråga om produktions- och konsumtionsmönster, folkmängd etcetera. Det innebär att samhällen avskiljs genom naturliga ekologiska gränser, att de är småskaliga med låg rörlighet och att de endast nyttjar lokalt befintliga naturresurser. Ett realiserande av detta ideal skulle kräva en total omorganisering av dagens samhälle. I dag finns få renodlade förespråkare för denna syn, men man kan se en till vissa delar likartad argumentering även här i Sverige. 
 Ett tydligt exempel är humanekologen Marquez (1993) förslag om att Sveriges storstäder bör genomgå en ekologisk sane- ring, avurbaniseras och befolkningen fördelas på byar om 200 perso- ner. I dessa byar kan produktion av föda och återvinning av restpro- dukter ske lokalt, transportbehovet kan minska drastiskt och lokalt frivilligt arbete ersätta stora delar av kommunens professionella ser- vice (barnomsorg, hemtjänst och äldreomsorg). Det samhälle som skapas har dessutom inte bara ekologiska utan även sociala fördelar. En avurbanisering innebär att man löser en mängd av de sociala pro- blem som Williams ser förknippade med staden, till exempel oper- sonliga relationer, minskad tilltro till den egna förmågan, ökat be- roende och därmed ökad sårbarhet. Denna totala omstrukturering av Sveriges bebyggelse och bosättning är tänkt att ta cirka 50 år och bör ske genom att aktivt arbeta med att få människor att bosätta sig runt staden parat med insatser för att avfolka staden genom att till exempel inte ge bygglov för nybyggnation och att inte underhålla stadens  
 VA-system. 
  Williams diskuterar inte demokratins roll i rea- liserandet av denna vision, utan anger endast att de styrande skall fatta beslut som gradvis kommer att leda till en avurbanisering av Sverige. Hans förslag är dock ett mycket tydligt exempel på hur ekologiska krav bör bestämma samhällets utformning. 
 Ett annat exempel på en ekoauktoritär ståndpunkt är amerikanen Daniels och rörelsen  
 Earth First!.  
 Till skillnad från Bailey, Cummings och Tucker är det inte mänsklig överlevnad som är må- let. Uppgiften är i stället att bevara den jord som evolutionen fram- bringat. Our movement is called Earth First! not People First! som Boyd (1998:358) själv uttrycker det. Utifrån den starka övertygelsen att det är jorden med dess artrikedom som ska skyddas argumentar Boyd för att det är riktigt med sabotage (inte minst 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 monkeywrenching) 
 2  
 för att stoppa skövling och att  
 Earth First 
 ! inte är i behov av någon politisk legitimitet, eftersom den baserar sitt handlande på biologisk trovärdighet och inte majoritetens acceptans (Foreman 1998:361). 
 Att dagens miljöproblem kräver en aktiv och ingripande stat är en vanlig ståndpunkt. Vad den ståndpunkt som vi skisserat ovan säger är dock att staten bör vara auktoritär och genom tvång styra samhället i ekologiskt önskvärd riktning. Dagens situation är så akut att det krävs ett centraliserat och auktoritärt styre som snabbt kan tvinga fram de nödvändiga förändringar som krävs (till exempel be- folkningskontroll, begränsad rörlighet, minskad materiell välfärd). Ett demokratiskt styre kan däremot inte garantera att miljöproble- men får en snabb och relevant respons från samhället. Denna stånd- punkt är i dag svår att finna bland dagens politiska teoretiker – och här bör påpekas att Bailey, Tucker och Cummings alla är naturve- tare. 
 3  
 Den ekoauktoritära ståndpunktens främsta betydelse för de- mokratiteorin är att den ofta används som kontrapunkt när man söker utveckla konstruktiva förslag för hur ekologivärdet ska in- kluderas i demokratiteorin. 
 Det bör också understrykas att andra ekologer som betonar att samhället måste anpassa sig till ekologiska förutsättningar samtidigt argumenterar för att denna anpassning måste ske på demokratisk väg. Genom ekologisk upplysning skall medborgarna gradvis med- verka till att samhället anpassas i ekologisk riktning. Som den norske filosofen och ekosofen Dyer (1981) uttrycker det: stegen är reformatoriska, riktningen är revolutionär. 
 'HPRNUDWLVNW VW\UH ± RDYVHWW GHVV Mclaughlin" 
 Kravet på en auktoritär stat utgår från antagandet att det inte finns något i demokratin som garanterar att denna styresform leder till miljömässigt bra resultat. Det finns således inget samband mellan demokrati och ekologi, och när vi står inför en akut miljöproblema- tik krävs att demokratin sätts på undantag. Det är naturen och inte demokratin som är det överordnade värdet. Utifrån antagandet att det inte finns något samband mellan demokrati och ekologi kan man dock inta den motsatta positionen: i valet mellan dessa värden är det inte ekologin utan demokratin som skall ha prioritet. 
 En vanlig ståndpunkt bland dem som hävdar att det finns en re- lation mellan demokrati och ekologi är att naturen har ett inne- 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 boende värde. När människans verksamhet förstör eller hotar att förstöra naturens reproduktiva förmåga kränks detta värde. Goodin (1992) argumenterar för att frågan om vad som har ett värde är helt skilt från frågan om politiskt agentskap. Att naturen har ett värde ställer inga krav på de politiska institutionernas utformning, utan innebär endast att naturen – likt fysiska och juridiska personer – till- delas rättigheter som inte får kränkas. Det finns således ingen rela- tion mellan att tilldela naturen rättigheter och samtidigt ställa krav på det politiska systemets utformning. To advocate democracy is to advocate procedures, to advocate environmentalism is to advocate substantive Barnes, som Goodin (1992:168) uttrycker det. 
 Saward (1993, 1996) delar Johnson övertygelse om att det inte finns något substantiellt samband mellan ekologi och demokrati. I stället riktar han kritik mot bioregionalismen och gröna tänkare som hävdar att småskaliga samhällen är det enda som bör få existera. Det fel de gör är att de anser att man utifrån naturen och dess funk- tionssätt kan dra slutsater om hur samhället bör politiskt organise- ras. Saward ser i stället en stor politisk fara i uppfattningen att eko- login har något att säga om demokrati, eftersom det innebär att demokratin då riskerar att underordnas ekologiska imperativ. Demokratin kan här reduceras till att enbart bli ett instrument för att nå ett ekologiskt hållbart samhälle. I de situationer där detta instrument inte verkar fungera lämnas vägen öppen för auktoritära lösningar likt dem Bailey, Tucker och Cummings tycks förespråka. 
 Sawards ståndpunkt innebär att demokrati är ett mål i sig. Grun- den för detta påstående är kunskapsteoretiskt. Eftersom ingen indi- vid kan hävda att hon besitter sann och säker kunskap kan ingen göra rättmätiga anspråk på att veta i vilken riktning samhället bör utvecklas. För Saward (1996:82) innebär det att myndigheters age- rande är demokratiskt  
 endast  
 när dess handlande överensstämmer med majoritetens preferenser. Konsekvensen av detta perspektiv är att ett ekologiskt hållbart samhälle överhuvudtaget inte behöver vara ett mål för den samlade politiska viljan. I god demokratisk ordning kan majoriteten besluta om en samhällsutveckling som drastiskt påverkar livet framtida generationer eller människor som bor i andra regioner. Det finns således inget i det demokratiska systemet som sådant som befrämjar ekologiska mål. Problemet är här, som Terrell (1996a: 212) uttryckt det, if democracy is a  
 non-nego- 
  tiable element of green political theory, then how might greens se- Rich of a  
 decision-making 
  framework that is supposedly open ended?. 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 Saward ser dock en lösning på detta problem. En demokrati krä- ver att vissa grundläggande rättigheter skyddas och garanteras för samtliga medborgare (detta är innebörden i ett  
 demokratiskt  
 med- borgarskap, jämför Dahl 1989). Görs inte det finns risken att majo- riteten ständigt kränker en minoritet. Bland dessa rättigheter finns en uppsättning sociala rättigheter, till exempel rätten till adekvat utbildning, välfärd och hälsa. Saward argumenterar för att en demo- krati kan ta hänsyn till ekologin indirekt, genom hänvisning till människans rätt till hälsa. Demokratin förutsätter att samhället inte orsakar sina medborgare hälsoskador som omöjliggör för dem att använda sina medborgerliga rättigheter. I den mån det är möjligt bör samhället därför söka undvika eller minimera hälsorisker. Som med- borgare har man därmed en demokratisk rättighet att inte lida skada från miljöproblem som är möjliga att förebygga. 
 Ekologiska ståndpunkter – till exempel uppfattning att naturen har ett inneboende värde – kan enligt Saward inte få någon direkt betydelse för vår utformning av politiska institutioner och demo- krati. Däremot finner Saward att en öppen, deltagande och ansvars- full demokrati kan tilltala politiska ekologer eftersom medborgarna i detta demokratiska system troligtvis är mer medvetna om miljö- problematiken och mer villiga till att aktivt söka lösa dem. Här finns en likhet med Boone (1996) hävdande att hållbarhet är ett diskursivt begrepp, vilket kräver att dess innehåll utvecklas i diskussion och debatt. Ett system enligt Franklin förslag kan möjliggöra en sådan debatt. 
 Den här artikulerade ståndpunkten är således att politiken är och bör förbli antropocentrisk. Människans intresse är utgångspunkten och ekologiska imperativ skall inte få verka styrande över politikens utformning, annat än om majoriteten av medborgarna önskar att det bör vara så eller om människans hälsa hotas. Om medborgarna så önskar kan därmed samhället decentraliseras, djurs moraliska inte- gritet skyddas och politiken utformas i överensstämmelse med eko- logiska principer. Eftersom demokratin är ett värde som är överord- nat ekologin kan således ekologin endast tas i beaktande i den mån som majoriten av medborgarna önskar det eller i de fall där medbor- gare på grund av miljömässiga orsaker förhindras att utöva sina medborgerliga rättigheter. 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 'HPRNUDWLVNW VDPWDO OHGHU WLOO HNRORJLVNW VXQGD EHVOXW 
 Som ovan nämnts betonade Lucas att människor i en öppen demo- krati fritt från auktoritärt styre troligtvis har större förmåga att ut- veckla en egen medvetenhet om miljöfrågan och forma en politisk vilja att söka komma till rätta med detta problem. Detta hävdar även Richardson (1990, 1994): en diskursiv demokrati är mer ekologiskt effektiv än såväl liberal demokrati som auktoritära,  
 icke-demo- 
  kratiska system. 
 Dryzeks diskursiva demokrati hämtar näring från Robertson (1984, 1987) teori om det kommunikativa handlandet. Robertson skiljer mellan instrumentell och kommunikativ rationalitet. Instru- mentell rationalitet handlar om att finna de mest effektiva medlen för att realisera uppställda mål, medan kommunikativ rationalitet står för sökandet efter förståelse och där aktörernas handlande ko- ordineras genom diskussion. Kommunikativ rationalitet handlar om i vilken utsträckning processerna är fria från tvång, förvrängning, dominans och (själv)bedrägeri. Det handlar således om en kommu- nikation fri från maktmekanismer där endast goda argument och normativa bedömningars validitet har inflytande på bedömningen av en ståndpunkt (Dryzek 1990). Den diskursiva demokratin betonar processen snarare än produkten: We should bear in mind that communicative rationality is best thought of as a  
 procedural  
 stan- dard, dictating no  
 substantial  
 resolution about values to be pursued (Dryzek 1990:54, kursivering i orginal). Med nödvändighet infinner sig här frågan hur denna demokratiteori kan leda till ekologiskt goda resultat? 
 I sitt svar på denna fråga återknyter Dryzek till Robertson. Enligt Robertson vilar den kommunikativa rationaliteten på vissa förutsätt- ningar. En av dessa är att aktörerna besitter en lingvistisk kompe- tens. Dryzek påpekar att den kommunikativa rationaliteten även vilar på vissa ekologiska förutsättningar. Vi ser här en likhet med Sawards förslag, där ekologin indirekt kommer in i demokratiteorin genom att utövandet av de medborgerliga fri- och rättigheterna har vissa hälsomässiga (och därmed ekologiska) förutsättningar. För Dryzek vilar den kommunikativa rationaliteten – som är grunden för den diskursiva demokratin – på såväl lingvistiska som ekologiska förutsättningar. 
 Dryzeks huvudargument för att ekologin kan integreras i demo- kratiteorin är dock av annan art. Enligt Dryzek finns generaliser- bara intressen, intressen som vi alla skulle komma fram till i en ideal samtalssituation, det vill säga genom kommunikativ rationa- 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 litet. Ett av dessa generaliserbara intressen är ekologiska systems in- tegritet: 
 The human life support capacity of natural systems is  
 the  
 generalizable interest  
 par excellence,  
 standing as it does in logical antecedence to com- peting normative principles such as utility maximization or rights pro- tection (Dryzek 1987:204, kursivering i orginal) 
 Ett av problemen med den liberala demokratin är, enligt Dryzek (1996b), att den befrämjar en instrumentell rationalitet, det vill säga ett handlande i egenintresse. Diskursiv demokrati skiljer sig från den liberala i den bemärkelsen att den är baserad på en kommunikativ rationalitet. Diskursiv demokrati är en styrelseform som gynnar generaliserbara intressen. Därmed tar den hänsyn till ekologiska förutsättningar för såväl människan som andra livsformer och klyf- tan mellan det rätta och det goda, mellan betoningen på den demo- kratiska processen och det ekologiska resultatet, kan därmed över- bryggas. För Dryzek finns det ingen motsättning mellan (diskursiv) demokrati och ekologi. Den diskursiva demokratin är ekologiskt rationell eftersom den inte bara är en demokratisk styrelseform, utan även en väg till att skapa ett ekologiskt hållbart samhälle (Dryzek 1994:192). 
 Barry (1996) för en liknande diskussion i sin kritik av auktoritära lösningsförslag – likt Collins och Cummings – på den ekologiska ut- maningen. Det är endast om ekologisk hållbarhet reduceras till ett  
 teknisk-ekonomiskt 
  begrepp som ekologi och demokrati kan ställas mot varandra. Han förordar i stället att hållbarhet är ett diskursivt begrepp som innehåller såväl vetenskapliga som normativa och prak- tiska element. Det innebär att hållbarhet inte kan begränsas till att finna ekologiskt rationella metoder för produktion och konsumtion. Det handlar även om att göra kollektiva bedömningar av dessa metoder. Av detta skäl är demokrati en  
 förutsättning  
 för en grön po- litisk teori. Vägen till ett ekologiskt hållbart samhälle kan inte ske annat än genom en demokratisk process eftersom ekologisk håll- barhet kräver diskussion, kollektiva övervägande och gemensamma beslut. 
 Robertson har anklagats för att ha en antropocentrisk utgångs- punkt för sin teori, vilket leder till problem när man utifrån Haber- mas teori skall söka integrera ekologiska värden i den kommunika- tiva processen (se till exempel Eckersley  
 1992:109–117, 
  Sköllerhorn 1998). Likaså brukar kommunikativ rationalitet oftast associeras med en deontologisk teori där endast proceduren (och inte resulta- 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 tet) står i fokus. Som ovan visats är Dryzek medveten om detta pro- blem och argumenterar för att en diskursiv demokrati  
 inte  
 leder till att sociala och ekonomiska värden får företräde före ekologiska. 
 Han ger fyra skäl till det, nämligen att den diskursiva demokratin är känslig för  
 feedback-signaler; 
  kan hantera komplexitet; särskiljer ge- neraliserbara intressen från särintressen och kan leda till samförstånd (Dryzek 1994:192 ff.). 
 Diskursiv demokrati tillåter en mängd olika röster som uttalar sig i namn av en rad olika intressen. Därtill är inte kommunikationen förvrängd på grund av ideologi och maktförhållanden. Detta gör att den diskursiva demokratin är mycket känslig för tecken på ojämvikt, vilket är viktigt eftersom miljöfrågan kännetecknas av komplexitet. Eftersom deltagarna följer reglerna för kommunikativ rationalitet kommer mängden av röster att ge en rik och mångsidig belysning av miljöproblematiken. Den diskursiva demokratin har mekanismer som gör att man kan särskilja generaliserbara intressen från särin- tressen och därmed får dessa generaliserbara intressen en stor över- tygande kraft. Därmed kan den diskursiva demokratin – till skillnad från den liberala demokratin och marknadsrationalitet – lösa pro- blemet med the tragedy of the commons. Människan är inte – som Bailey utgår från – utelämnad åt sitt egenintresse. Den kommuni- kativa rationaliteten visar att det finns generaliserbara intressen av ekologisk art, vilket gör att man inte behöver ta till auktoritära lös- ningar på de problem som Bailey pekat ut. 
 Den kommunikativa rationaliteten leder således till en ekologisk rationalitet, en rationalitet som skyddar de ekologiska förutsätt- ningar som livet – även det  
 icke-mänskliga 
  – har (Dryzek 1997:200). Därmed överbryggs klyftan mellan det rätta och det goda, process och produkt, procedur och resultat. Gränsen mellan sociala och naturliga system, mellan människa och andra livsformer, görs där- med mindre absolut (Dryzek 1996a:  
 22–26). 
  Vi kan i dag, enligt Dryzek (1997:201), skönja början på en väg till ekologisk demo- krati. 
 *HPHQVDP YlUGHEDV I|U GHPRNUDWL RFK HNRORJL 
 Eckersley (1996a, 1996b) är kritisk till Franklin utgångspunkt att en- dast människans förmåga, kapacitet och intresse är relevant i demo- kratiskt beslutsfattande (Eckersley 1996a, jämför även Mills 1996). I stället argumenterar hon för att också andra arter än människan måste beaktas i detta sammanhang. Hela det liberala tänkandet ka- 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 rakteriseras av att miljöfrågan är underrepresenterad och detta beror på att endast nu levande medborgare inom territoriellt organiserade samhällen har rätt att demokratiskt påverka en nationalstats politik. Detta är en exkludering av en mängd medborgare som i nuet eller framtiden kommer att påverkas av en specifik  
 national-stats 
  beslut. Miljöfrågan formuleras nu endast i utilitaristiska termer, där frågan om  
 nyttan  
 för ett begränsat antal människor står i förgrunden. Det innebär att det saknas incitament för att inte externalisera miljö- kostnader i tiden och rummet. Den liberala demokratin har också, enligt Eckersley, lett till att miljöintresset endast uppfattas som ett särintresse bland ett antal andra. Ett exempel är miljörörelsen som i den liberala demokratin uppfattas som ett särintresse som likt andra intresseorganisationer har att tävla om att få medborgarnas sympa- tier och stöd för att därigenom få makt att påverka politiska beslut. Den utmaning som den gröna politiska teorin står för i dag är därför att skapa en politisk teori där ekologiska angelägenheter får en sys- tematisk plats vid politiska överväganden. 
 Även om Eckersley är mer positiv till den diskursiva demokratin än till den liberala demokratiteorin, så ser hon stora problem vad gäller dess genomförbarhet. Dels ställer hon sig tveksam till om den diskursiva demokratin är tillämplig i storskaliga samhällen och på internationell nivå. Hon refererar här till Carson (1992) kritik av participatorisk demokrati, där han hävdar att denna svårligen kan anpassas till frågor med stor rumslig och tidsmässig utbredning. Denna kritik är enligt Eckersley lika befogad när det gäller diskursiv demokrati. 
 En annan kritik som Eckersley riktar mot den diskursiva demo- kratin gäller dess antropocentriska karaktär. Den diskursiva demo- kratin söker inte omstrukturera beslutsfattande så att  
 icke-mänskliga 
  intressen skyddas eller uppmärksammas. I stället är dess utgångs- punkt att generaliserbara  
 mänskliga  
 intressen effektivt inkorporerar 
 även  
 icke-mänskliga 
  intressen. Eckersley argumenterar dock för att mänskliga och  
 icke-mänskliga 
  intressen måste hållas isär. Den dis- kursiva demokratin kommer enligt Eckersley att skapa en besluts- process där man endast tar hänsyn till de  
 icke-mänskliga 
  intressen som har betydelse för mänskligt liv och välfärd. Den kan inte till- handahålla en grundval för att skydda arter som inte har någon be- tydelse för människan. Man kan till och med tänka sig en framtida utveckling där vissa arters gener förvaras som ett slags reserv i en genbank. Om det senare visar sig att en utrotad art har betydelse för människans liv och välbefinnande kan den återskapas. Den diskursi- va demokratin saknar således ett ovillkorligt skydd för  
 icke-mänsk- 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 liga livsformer, något som är oerhört viktigt eftersom de – till skill- nad från människan – inte av egen kraft kan utöva något inflytande på politiska beslutsprocesser. 
 I polemik mot utilitarismen och den diskursiva demokratiupp- fattningen argumenterar Eckersley för att en rättighetsbaserad teori är den mest lämpliga när man skall nalkas frågan om miljö och de- mokrati. Genom att tillmäta naturen rättigheter begränsas såväl na- tionalstaters som individers legitima handlande. Eckersleys utgår från den liberala rättighetsuppfattningen. Den liberala demokrati- teorin är intimt relaterad till teorier om mänsklig autonomi och rättvisa. Den fundamentala principen för liberal demokrati är res- pekten för varje individs inneboende värde och autonomi. Autonomi och rättvisa utgör även gränser för de val som individer och asso- ciationer kan göra. Den politiska kampen för demokrati och med- borgarskap handlar i många fall om att grupper kämpar för att få del av samma rättigheter som vissa grupper i ett samhälle redan har, det vill säga samhället demokratiseras genom att rättigheter utsträcks till att gälla alltfler kategorier av människor. 
 Det är genom rättighetsbegreppet som liberalismen knutits till demokratin (Eckersley 1996b). En uppsättning medborgerliga rät- tigheter är konstitutiva för den liberala demokratin. Detta kan vi tydligt se i ståndpunkten att en politisk majoritet inte har rätt att undertrycka en minoritet eller förhindra att denna minoritet ut- trycker sina ståndpunkter. Eckersley anser att det nu är dags att förändra innebörden i autonomi och rättvisa till att även omfatta andra livsformer än den mänskliga. Genom att utsträcka dessa rät- tigheter till att inte bara gälla mänskliga individen utan i stället alla livsformer kan därmed gröna värden knytas till demokrati. 
 I liberal demokratisyn är individens autonomi en hörnsten. Sam- tidigt finns en grön kritik av den liberala demokratin som går ut på att denna förvägrar andra arter än människan rätten till autonomi. 
 Eckersley argumenterar för att båda dessa ståndpunkter faller till- baka på och sammanlänkas av en gemensam uppfattning om auto- nomi. De bör således inte betraktas som konkurrerande ståndpunk- ter, utan är i stället substantiellt förenade genom ett gemensamt autonomibegrepp. Oenigheten mellan de gröna och de liberala blir för Eckersley därför inte frågan om demokratins innebörd utan i stället vilken mening och vilket omfång värdena autonomi och rätt- visa bör ha. 
 Att knyta ekologiska hänsyn till en rättighetsteori i stället för till utilitaristisk teori eller diskursiv demokrati innebär, enligt Eckersley, att statens och individens handlande får absoluta gränser vilket ger 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 ett bättre skydd mot (den mänskliga) majoritetens tyranni. Rät- tigheter är inte förhandlingsbara medan allt – även gröna värden – är förhandlingsbara för utilitarism (nyttokalkyler) och diskursiv de- mokrati (rationella samtal). Enligt utilitarismen är det till exempel moraliskt riktigt att förorena en sjö om nyttan uppväger kostnaden. I den diskursiva demokratin finns inga absoluta garantier för att den kommunikativa rationaliteten kommer att leda till att andra livsfor- mer skyddas. För en rättighetsteoretiker däremot är en god livsmiljö en rättighet som inte kan komma i andra hand med hänvisning till nyttan av den industriella verksamhet som förorenar sjön. Denna rättighet omfattar inte bara de boende kring sjön utan också fram- tidens närboende liksom fiskarna i sjön. Genom att knyta gröna vär- den till rättighetsteorin kan inte ekologiska angelägenheter (i likhet med demokratiska angelägenheter) ses som instrumentella värden utan får en fundamental och principiell innebörd. 
 Innebär denna syn att ekologiska rättigheter bör ha prioritet före politiska? Eckersley (1996a: 225) besvarar denna fråga nekande. Precis som i hennes bok  
 Environmentalism and Political Theory. Towards an Ecocentric Approach  
 (1992) vill Eckersley spänna upp ett ekocentriskt paraply som skall skydda alla arter, såväl den mänskliga som de  
 icke-mänskliga. 
  Utgångspunkten för Eckersley är ett grund- läggande holistiskt antagande (the ontology of internal related- ness) där individen konstitueras genom hennes relationer till ett större socialt och ekologiskt sammanhang. Hon träder således inte in i sociala och ekologiska sammanhang, utan är i stället från sin begynnelse en del av dessa. Sociala, politiska och ekologiska rättig- heter måste förstås som ömsesidigt determinerande varandra och därför måste såväl ekologiska som sociala rättigheter ses som delar av de medborgerliga rättigheterna (Eckersley 1996a: 225; jämför Benton 1993:182). Således är inte ekologiska rättigheter överordnade andra medborgerliga rättigheter. Precis som individens rättigheter inte få kränkas med hänvisning till kollektiva intressen, får de inte kränkas med hänvisning till ekologiska intressen. I stället krävs en medling mellan dessa konstitutiva omständigheter, det vill säga en avvägning precis som är fallet när det gäller olika medborgerliga rättigheter. 
 Ett ekocentriskt perspektiv innebär inte, betonar Eckersley (1992:57), att människan är försvarslös när hon hotas av djur eller livsfarliga sjukdomar. Vad ekocentrismen i stället vill försäkra sig om är att inte  
 icke-mänskliga 
  arters intressen ignoreras i människors beslutsfattande endast av det skälet att det rör sig om  
 icke-människ- 
  or eller för att de inte bedöms ha något instrumentellt värde (nytta) 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 för människan. Därtill betonar ekocentrismen att individernas väl- färd med nödvändighet är relaterad till bredare sociala och ekolo- giska system (Eckersley 1996a: 226, 1996b: 186). 
 Eckersley kommer således – utifrån en annan argumentationslinje 
 – till slutsatser som ligger nära såväl Saward som Dryzek när dessa betonar att medborgerliga rättigheter förutsätter vissa ekologiska förhållanden. Anser vi att alla människor skall ha medborgerliga rättigheter måste också alla ha tillgång till de sociala och ekologiska förutsättningar som krävs för att kunna utöva dessa rättigheter. En tydlig skillnad mot såväl Sawards som Dryzeks demokrati- uppfattningar är dock att Eckersley grundar sin ståndpunkt i ett vidgat autonomi- och rättighetsbegrepp. Eckersleys betoning har fördelen att ekologiska värden ges en tydligare status vid avväg- ningsproblem, och att mänsklig nytta inte kan utgöra grund för att åsidosätta dem. Hennes ståndpunkt är dock inte oproblematisk, vilket vi tar upp till diskussion i uppsatsens avslutande del. 
 bU SUREOHPHW L VWlOOHW EULVWDQGH HIIHNWLYLWHW" 
 Doherty  de Bonilla (1996:11) frågar sig om inte miljöproblematiken främst är orsakad av bristande effektivitet snarare än brister i den demokratiska beslutsprocessen. Även om vi har ett långtgående demokratiskt styre i enskilda nationalstater, och även om dessa tar ett miljöpolitiskt ansvar, så är det inte tillräckligt för att miljöpro- blemen skall kunna hanteras på ett bra sätt. Skälet till det är miljö- frågans globala karaktär. Dels är miljöproblemen allt mer gränsöver- skridande i tiden och rummet, dels skapas miljöproblemen av en rad aktörer varav flera inte finns inom nationalstatens politiska räckvidd. Det är i företagsstyrelsers slutna sammanträdesrum, i forsk- ningslaboratorier och i andra sammanhang utanför den offentliga politiken som många beslut tas med stora konsekvenser för världens miljö (Beck 1992). 
 Vi ser här en likhet med Eckersleys (1996a: 217) kritik av den diskursiva demokratin. Den diskursiva/deliberativa demokratin argumenterar för sin överlägsenhet genom att den söker utbilda genom dialog och därmed transformera politiska opinioner på ett demokratiskt sätt (till skillnad från ekoauktoritära förslag). Proble- met är, enligt Eckersley, att medan denna demokratityp kan korri- gera den liberala demokratins bristande uppmärksamhet på ekolo- giska angelägenheter, så kan den samtidigt inte tillhandahålla en ro- bust och varaktig lösning för hur deliberativa samhällen skall kun- 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 na koordineras med varandra. Mot detta argument anför Dryzek (1994) att man i dag faktisk kan finna diskursiva institutionella experiment inom det internationella systemet. Vi kan med andra ord se embryot till ett internationellt miljöstyre som har flera likheter med den diskursiva demokratin (jämför Low  
 et. al.  
 1999). Därmed lämnar vi för ett tag den principiella  
 politisk-filosofiska 
  diskussionen om förhållandet  
 demokrati–ekologi 
  för att i stället vända intresset mot de politiska institutionerna. Vilka institutioner krävs för att utveckla en  
 global  
 miljöpolitik? 
 ,QWHUQDWLRQHOOD UHJLPHU IHGHUDO YlUOGVUHJHULQJ HOOHU NRVPRSROLWLVN GHPRNUDWL" 
 Nationalstaten är en territoriell organisation som traditionellt haft den suveräna rätten att använda sin fysiska miljö på det sätt den själv önskar. Dagens miljöproblem visar dock att enskilda staters ageran- de i många fall får stora konsekvenser för andra nationalstater (Perraton, et. al. 1998). Olika typer av gränsöverskridande miljö- problem – såsom luftföroreningar och klimatförändring – är exempel på detta. Medan nationalstatens politik är bunden i rummet (sitt territorium) och tiden (dagens medborgare) överskrider många miljöproblem dessa gränser (Beck 1994). 
 Miljöproblemens gränsöverskridande karaktär har lett till att in- ternationella miljöförhandlingar blivit allt vanligare. Under de se- naste två årtiondena har den globala miljön utvecklats till att bli en av de främsta områdena för internationell politik, där endast inter- nationell säkerhetspolitik och internationell ekonomi ägnas större uppmärksamhet (Porter  Brown 1996:1). Den internationella mil- jöpolitiken uppvisar dock en dubbelhet: Å ena sidan framstår staten som för stark och å andra sidan som för svag (Lidskog 1997). Den är för stark i den bemärkelse att en nationalstat på sitt eget territorium har suverän rätt att hantera sin fysiska miljö, även när det starkt på- verkar andra länder (genom till exempel gränsöverskridande luft- utsläpp). Likaså kan enskilda stater blockera internationella för- handlingar om generella begränsningar av utsläpp. 
 Samtidigt framstår nationalstaten som för svag i den bemärkelsen att den har en bristande förmåga att utveckla en kraftfull miljöpoli- tik. En rad externa och interna faktorer – såväl landets egen ekono- miska situation, administrativa och vetenskapliga kompetens som andra aktörers handlande (inom såväl som utom det egna landets 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 gränser) – begränsar nationalstatens möjlighet att utöva en radikal miljöpolitik (Weale 1992, Archibugi  Held 1995a). Det politiska suveränitetsbegreppet måste på grund av globaliseringen ta hänsyn till att makten är fragmenterad på olika nationella, regionala och internationella aktörer (Held (1998b). 
 På ett liknande sätt påpekar Ramirez (1995) att det nuvarande poli- tiska systemet har begränsade möjligheter att genomföra en radikal miljöpolitik. En stor mängd beslut med starka negativa konsekven- ser för miljön fattas i dag utanför den politiska sfären – till exempel i forskningslaboratorier och i transnationella företags styrelserum – som är långt borta från offentlig debatt, demokratiska beslut och politisk styrning. Problemet är följaktligen att dagens risker och miljöproblem kräver ett politiskt ansvarstagande samtidigt som de- ras karaktär starkt försvårar detta. Nuvarande politiska system har därmed begränsade möjligheter att påverka samhällets utveckling. Leonard (1989:85) är troligen den samhällsvetare som star- kast betonar att miljöproblemen synliggör politikens villkor: because through them it becomes quite clear how much politics would have to accomplish and how little it can. Frågan som infinner sig är om denna situation kan förändras, om politiken kan re- organiseras så att den på ett effektivt sätt kan möta dagens ekolo- giska utmaning? 
 *OREDO PLOM|VW\UQLQJ 
 För att möta dagens globala miljöproblem behövs nya former av in- ternationellt beslutsfattande och ansvarsutkrävande. Etablerandet av en rad nya demokratier har dock inte åtföljts av en demokratisering  
 mellan  
 stater (Archiburgi  Held 1995b: 4). Därför finns det ett akut behov av att etablera institutioner och beslutsformer där med- borgarna kan utkräva ansvar, inte bara av sina vanliga politiska re- presentanter utan också av transnationella företag, forskningslabo- ratorier med flera. Det finns en rad förslag hur en global miljöpolitik bör organiseras. Vid ena polen finner vi federalistiska förslag om övernationella organ med makt över nationalstater (world govern- ment). Vid den andra polen hittar vi lösliga och  
 icke-hierarkiska 
  nätverk (governance without government), till exempel i form av det globala partnerskap som Agenda 21 förordar (Elander  Lidskog 1999). 
 Global miljöstyrning (global environmental governance) kan ses som ett paraplybegrepp för olika institutionella lösningar och har 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 definierats som de människor, politiska institutioner, regimer och  
 icke-offentliga 
  organisationer på alla nivåer av samhället som är kollektivt ansvariga för att sköta världsfrågorna (Hempel 1996:5, vår översättning; jämför Young 1996:2 och Lipschutz with Mayer 1996:249). Det är en mycket bred definition som torde fånga in både faktiska och i debatten förekommande former av miljöpolitisk styrning. Vi skall i detta avsnitt peka på tre idealtypiska styrnings- former och diskutera deras karaktär i demokratihänseende. För enkelhetens skull benämner vi dessa former internationella regimer (den konfederala, mellanstatliga modellen), världsregering (den federala, överstatliga modellen) och kosmopolitisk demokrati (Hempel 1996; Archibugi 1998). 
  
 Regimmodellen  
 förlitar sig på förhandlingar mellan nationalstater och/eller grupper av stater som ett sätt att reglera miljöfrågor. Mo- dellen har inget nödvändigt samband med någon specifik form av nationell politisk styrelse. En internationell regim kan innebära en överenskommelse mellan stater som är demokratiska och/eller auk- toritära och kräver heller inte något deltagande av medborgarna i respektive stat. Ett demokratiskt element finns dock i relationen mellan de stater – demokratiska eller inte – som bildar en viss regim då dessa förutsätts ha en egen suveränitet och lika rättigheter i rela- tion till varandra. För att en regim skall ha utsikter till framgång an- ses det vara av särskild vikt att ledande nationer och regionala sam- manslutningar inkluderas, framförallt USA, Japan, andra  
 G7-stater 
  och EU (Porter  Brown 1996:  
 172–77). 
  Det finns i dag närmare 200 internationella regimer för miljöområdet och mer än två tredje- delar av dessa har tillkommit efter 1972, det år som brukar anges som en startpunkt för den internationella miljöpolitiken (Elander  Lidskog 1999). Internationella regimer är vanligen fokuserade på en viss fråga eller ett visst komplex av frågor, till exempel farligt avfall, ozonlagrets uttunning och klimatfrågan, och har inte ambitionen att hantera miljöfrågor i bred bemärkelse. Det är vanligen ett stort tids- avstånd mellan en regims etablering och dess genomslag i praktisk handling (Cutter 1993). Kritiker av modellen har bland annat av dessa skäl hävdat att den inte är någon lämplig form för att bedriva global miljöpolitik på bred front. Någon form av transnationellt styrningsorgan med ett bredare ansvarsområde än en enda fråga verkar krävas (Young 1996). Därmed tar vi steget över till den fe- derala modellen. 
  
 Den federala modellen  
 syftar som normativ idé ytterst till att ska- pa en världsregering och förutsätter att nationella regeringar lämnar ifrån sig väsentliga delar av sin suveränitet, åtminstone i frågor som 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 rör krig och fred respektive miljö (Hempel  
 1996:159–69). 
  USA, Tyskland och Schweiz är federala stater som brukar anföras som pedagogiska exempel när idén om en världsregering kommer på tal. Om Europeiska Unionen kan betraktas som en hybrid mellan ett statsförbund (konfederation) och en förbundsstat (federation) kan Förenta Nationerna möjligen ses som ett embryo till en demokratisk världsregering. FN innehåller dock i dess hittillsvarande form element som innebär att organisationen varken uppfyller villkoren för demokrati eller världsregering. Toulmin (1995:290) använder uttrycket statskooperativ, vilket för oss ter sig som en alltför idyl- lisk benämning. Visserligen grundas FN på principen om alla med- lemmars suveräna likställdhet – i generalförsamlingen gäller princi- pen en  
 nation-en 
  röst – men i praktiken innebär konstruktionen med fem fasta medlemmar som var och en har vetorätt i säkerhets- rådet en maktställning för dessa stater som är unik i förhållande till övriga  
 FN-medlemmar. 
  I vissa lägen när det gäller krig och fred har FN visserligen kunnat spela rollen som något av en (oftast svag) världsregering, men detta är undantag och gäller inte miljöfrågor. Det finns dock bland vissa forskare och debattörer förhoppningar att FN på miljöområdet skall kunna utvecklas i denna riktning (Hempel  
 1996:176-77). 
  Det finns också de som menar att man sna- rare bör försöka bygga upp en helt ny, globalt övergripande miljö- regering (se kort referat i Porter  Brown 1996:176; författarna är själva kritiska till detta förslag). En tänkt världsregering kan emel- lertid inte, om man har ambitionen att denna regering skall vara demokratisk, enbart ses som en fråga som rör denna regerings för- hållande till stater. Det måste också finnas plats för representation baserad på (världs)medborgarnas samtycke, eventuellt även intres- seorganisationer, och därmed är vi framme vid den kosmopolitiska demokratimodellen. 
 Förespråkarna av  
 kosmopolitisk demokrati  
 hävdar i likhet med den förra modellens företrädare att nationalstaten måste göra avkall på sin suveränitet i frågor som gäller miljö och säkerhet, ja, även i andra frågor av global räckvidd. 
 4  
 De kosmopolitiska demokraterna vill bygga vidare på den federala modellen och försöka förvandla FN till en  
 demokratisk  
 världsregering. Detta anses emellertid kräva ett i flera avseenden grundligt reformerat FN. Bland annat måste säker- hetsrådet utökas med flera stater alternativt ersättas av ett nytt verk- ställande organ utan vetorätt för enskilda stater. Dessutom måste utrymme ges för representation både för folk utan stater (till exempel kurderna) och för världens medborgare individuellt och/eller genom frivilliga organisationer. Sådan representation 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 skulle kunna ske genom en andra och kanske också en tredje gene- ralförsamling. I sådana församlingar skulle eventuellt också repre- sentation kunna ges för kommande generationer och andra arter än människan, nämligen genom att en viss del av ledamöterna placeras på advokatmandat. 
 Samtidigt som de kosmopolitiska demokraterna (Archibugi, Lin, Anderson med flera) både vill förstärka och demokratisera FN vill man också ge stort utrymme åt politiskt deltagande på såväl nationell som subnationella nivåer. Denna demokratimodell bygger på en politisk organisering där varje medborgare, var hon än befinner sig på vår jord, skall ha rätt och möjlighet att påverka internationella spörsmål som angår henne. De fundamentala rättigheter som den nationella demokratin är baserad på – till exempel respekt för minriteter, civila rättigheter och domstolarnas oberoende – skall utsträckas till att även gälla det internationella samfundet. 
 Kulturvetaren Gardner (1992) använder begreppet  
 glo- kalisering  
 för att fånga att globalisering alltid är förbunden med lo- kalisering. Globalisering innebär inte en enkel monokulturell lik- riktning, utan oftast en  
 re-lokalisering 
  i termer av kultur, politik, etnicitet och kön (Robertson 1995). När det gäller diskussion om internationell miljöpolitik används termen glokalism för att ut- trycka en strävan att sprida makten från nationalstaten i riktning både uppåt  
 och  
 nedåt. Förespråkare av denna modell är kritiska mot en tidigare miljörörelses slagord tänk globalt, handla lokalt. I stäl- let propagerar man för att tänka och handla, globalt och lokalt: 
 Local action within an unchanged global order of production and go- vernance rapidly reaches its limits. It is necessary today not only to think about the global consequences of local action, but to act to change the global context of local action: Think and act, globally and locally (Low  Gleeson 1998:189). 
 Maktspridningen bör dock inte enbart ske vertikalt (uppåt och nedåt inom den formella politiska organisationen) utan även horisontellt. Uttrycket globalt civilt samhälle används här för att markera vikten av att medborgarassociationer och sociala rörelser får möjlig- het att bli delaktiga i och påverka politiken också utanför den egna nationen. Ett av skälen till det är att medborgarassociationer kan spela en viktig roll för att motverka hierarki och maktkoncentration inom den politiska organiseringen (se till exempel Blair 1995). Dessa associationer skall dock inte bara utgöra en förbindelse mellan medborgare och stat, utan också mellan medborgare och in- dustri/näringsliv. Även den ekonomiska sfären – den globala mark- 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 naden – behöver demokratiseras och tilldelas ansvar. Denna beto- ning innebär bland annat att Förenta Nationerna behöver reforme- ras. Som Lin (1995:177) uttrycker det: 
 What is needed, to put it briefly, is the weakening of geopolitical and market leverage on all phases of UN activities, with mechanisms for greater participation both by the countries in the South and by trans- national social forces committed to the promotion of human rights and democratization. 
 I litteraturen förekommer den kosmopolitiska demokratimodellen under en rad olika, mer eller mindre synonyma benämningar, till exempel världsdemokrati, gränsöverskridande participatorisk demo- krati och planetarisk demokrati. I anslutning till Rio och Agenda 21 har uttrycket globalt partnerskap använts för att fånga vidden av den politiska allians man anser nödvändig för att driva utvecklingen i riktning mot kosmopolitisk demokrati (UNESCO 1996). Kritik har riktats mot att denna demokratimodell saknar förankring i verk- ligheten. Som Ramirez (1998: 126) kommenterar den: För den socio- logiska realismen ter sig allt gott och vackert, men inte mer. 
 Samtidigt bör påpekas att antalet  
 non-governmental 
  organisations (NGOs) har vuxit dramatiskt de sista fyrtio åren. 1992 fanns det cirka 5 000  
 internationella  
 NGOs (Yearbook of International Organizations 1992). Dessa kan i ljuset av den kosmopolitiska de- mokratimodellen ses som viktiga medspelare i den kör av röster som krävs för att utveckla en kosmopolitisk demokrati. Som Lewis ner, tidigare sekreterare i Brundtlandkommissionen och ansvarig för Global Forum vid Riokonferensen, uttrycker det: 
 A new form of governance is emerging – that of stakeholders. Local stakeholders in communities are linking together, Davis are local business or local authorities,  
 non-governmental 
  organizations or com-  
 munity-based 
  organizations, Austin groups or residents´ associations. Groups that have an identifiable stake in the future of the community are making these links to create a vision for the future which has a set of good and measurable criteria or indicators (Lindner 1997:13). 
 För att denna typ av demokratiska initiativ skall kunna utvecklas krävs att man skapar en mängd gränsöverskridande institutioner för demokratiskt beslutsfattande. Held (1995b) föreslår till exempel re- gionala folkomröstningar och ad  
 Myers 
  som skapas för spe- cifika problem. Östersjöfrågan är ett exempel där en mängd länder och boende tillsammans måste besluta om hur man skall minska miljöbelastningen på detta innanhav. Ett annat exempel är kärn- 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 kraftverk – det gäller såväl Ignalina som Smith – belägna nära andra länder och där en eventuell katastrof kan drabba andra länder minst lika mycket som det egna landet. Ett tredje exempel är de kol- och oljeeldade kraftverken i Danmark, Polen och Tysklands vars utsläpp drabbar svenska invånare minst lika mycket som dess egna befolkningar. 
 Den kosmopolitiska demokratimodellen är gräns- och nivåöver- skridande. Det rör sig inte om en enkelriktad decentralisering av makt och ansvar till den lokala nivån, inte heller om en centralisering till den internationella nivån. Det handlar heller inte om en enkel ansvarsfördelning där vissa frågor hanteras internationellt, andra nationellt och några lokalt. I stället bör flera nivåer involveras i en och samma fråga. Ansvaret för att kontrollera en starkt miljö- störande industri bör till exempel inte falla på en enda nivå. I stället bör denna anläggning granskas, utvärderas och utmanas lokalt, na- tionellt och internationellt (jämför Anderson 1995a). 
 Ur ett demokratiperspektiv tilldrar sig den framväxande kosmo- politiska modellen särskilt intresse eftersom den gör anspråk på att uppdatera den demokratiska idétraditionen med hänsyn till de krav som ställs av globaliseringens olika former och uttryck. Modellen har emellertid också utsatts för skarp kritik av bland andra den ita- lienske politiske filosofen Danilo Evans (1997). Han ser ingen princi- piell skillnad mellan vad som här kallats den federala tanken på en världsregering och idén om en demokratisk världsregering. Den centrala kritikpunkten är själva tanken på en universell politisk ord- ning, ett kosmopolis. 
 Walker kritik av tanken på en kosmopolitisk demokrati kan i grova drag summeras i två punkter. För det första anser han det vara naivt att tro att en världsordning behärskad av  
 en  
 supermakt med övriga rika nationer som tillskyndare skulle kunna demokratiseras och förmås att styra på ett sätt som inte ligger i linje med USA:s och övriga rika västländers värderingar och intressen. För det andra anser han det inte vara önskvärt att ens försöka åstadkomma en världs- regering, eftersom en sådan, demokratisk eller inte, skulle innebära en aldrig tidigare skådad risk för uppkomsten av en världsdiktatur (Evans 1997:166). Evans finner det ytterst motsägelsefullt att anhäng- arna av en radikal kosmopolitisk demokrati själva inte tycks vilja se den väldiga maktkoncentration till en enda regering med vidhäng- ande global byråkrati, våldsapparat och rättsväsende som enligt honom skulle bli följden om deras förslag blev verklighet. Walker kritik handlar på ett uttryckligt sätt först och främst om den kos- mopolitiska demokratins relation till krig och fred, men kan lätt 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 kopplas också till miljöfrågorna. En världsregering, demokratisk eller inte, skulle i linje med Walker kritik, lätt kunna utvecklas till ett instrument för ekoauktoritära lösningar av det slag vi diskuterat tidigare i denna uppsats. 
 (NRORJLVN UlWWYLVD RFK Martin 
 Två forskare från Australien, Hickman och Jones, har i sitt arbete  
 Lopez, Society and Nature: an exploration of political eco- logy  
 (1998) utvecklat en normativ teori som grundval för en global miljöpolitik. 
 5  
 Teorien bygger på den politiska rättvisefilosofi som förknippas med Love, men vi skall här inte gå in på denna utan i stället stanna för hur Low och Calhoun diskuterar frågan om den kosmopolitiska demokratins institutionella former. Utgångspunkten är vad de kallar a worldwide  
 web  
 of governance (Low  Gleeson 1998:173; kursiverat i original): 
 This web cannot be simply swept away, to be replaced by some political utopia, Williams or anarchist or socialist. We have seen the dang- ers of revolutionary transformation by force in this century and, even if violent revolution Andrews global level (which it is not), it can not be considered desirable. The best solution must be one in which the dialectics of justice, discursive democracy in some form, can be brought to bear on the formation of institutional solutions. 
 Den väv av styrande som Low och Calhoun (s.  
 175–194) 
  talar om innehåller, vad miljöfrågorna beträffar, tre huvudsakliga komponen- ter: (1) en förhandlad ordning i form av internationella miljöregi- mer; (2) en regimöverskridande ekonomisk världsordning domine- rad av ekonomiskt starka intressen och uttryckt i sådana organisa- tioner som WTO, NAFTA, Världsbanken och IMF; och (3) FN- systemet, som  
 skulle kunna  
 reformeras i demokratisk riktning. Sam- mantaget utgör detta ett system av globalt styre (world gover- nance) som vi har att utgå från vad vi än vill åstadkomma i fråga om miljöpolitiska reformer. När det gäller det politiska innehållet i dessa reformer är det klart att Low och Calhoun förespråkar en tillämpning av de  
 Rawls-inspirirerade 
  principer för ekologisk rättvisa som de utvecklar i sin bok. Däremot är de båda mera svävande när det gäller reformernas institutionella förankring. Å ena sidan är de noga med att peka på faran med en världsregering (s. 185): 
 While there are different national systems of government there is at least the possibility of escape (exit´ to use the political science term) 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 for people who do not wish to be governed according to a particular system. World government might finally close all the exits. Since government is an expression of culture, different national systems of government to some extent guarantee cultural diversity. World government might greatly reduce cultural diversity. The oppressive potential of the administrative state is well understood, and this potential is immensely magnified at global scale unless it can be contained by democratic politics. However, the difficulties of effective democratic control of a global state – already formidable at the scale of large nations – are multiplied at global scale. 
 Å andra sidan kan de institutionella lösningar som de föreslår ändå lätt tolkas som steg i riktningen mot en världsregering. Visserligen tar de avstånd från a comprehensive cosmopolitan system with ge- neral powers men föreslår ändå skapandet av ett direktvalt världs- miljöråd (World Environment Council) – med plats inte bara för stater och statslösa folk (till exempel kurderna) utan också för eko- advokater som representanter för minoritetsgrupper och andra arter än människan – en global miljöorganisation (Global Environmental Organization) som alternativ/motvikt till World Trade Organiza- tion samt en internationell miljödomstol (International Court of the Environment). Det internationella miljörådets huvuduppgift skall vara att besluta om principer och institutionella mekanismer för de beslut som tas enligt den förhandlade ordningen (regimmodellen), men det skall själv inte ta ställning i konkreta miljökonflikter. Miljö- domstolen skall döma i frågor som har en tydlig internationell ka- raktär. 
 Sammantaget kan Low och Martin förslag till institutionella reformer på miljöområdet ses som en tillämpning av den kosmopo- litiska demokratimodell som skisserats ovan. Deras förslag har å ena sidan en centralistisk tendens som för tankarna till Walker farhågor. De förordar således att man skapar ett fåtal fasta institutioner med stark makt till vilka representanter väljs eller utses. Samtidigt vill de se den kosmopolitiska demokratin uttryckt i en mångfald organisa- tioner och institutioner som  
 inte  
 koordineras centralt. Low och Calhoun är således medvetna om att vissa av deras förslag till kos- mopolitisk miljöstyrning, sina goda intentioner till trots, skulle kunna urarta och leda i riktning mot uppkomsten av en Leviatan (världsdiktatur). De förespråkar därför en pluralistisk ordning med inslag av såväl vissa överstatliga institutioner som traditionella miljö- regimer och gränsöverskridande initiativ förankrade i det civila sam- hället. 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 Denna syn på kosmopolitisk demokrati överensstämmer med Dryzeks (1990:27) förhoppningar om att det skapas ett alternativ till såväl staten som marknaden. Alternativet skulle bestå av en in- ternationell ordning som utvecklas inom det civila samhället vid sidan om och mot etablerade auktoriteter. Samtidigt argumenterar Dryzek för att denna ordning i det långa loppet inte bör utvecklas vid sidan om stat och marknad. The best strategy for ecological democratization begins in the oppositional public Tate in civil society. But it cannot end there (Dryzek 1996:122). 
 3n YlJ PRW HQ HNRORJLVN GHPRNUDWL" 
 Som Doherty  de Bonilla (1996) påpekar har ekocentristers och mil- jöaktivisters kritik av staten förändrats. Ekoanarkism ses inte längre som den enda vägen till att utveckla ett hållbart samhälle. I stället är det många miljöpartier, miljöorganisationer och miljöaktivister som börjat diskutera i vad mån det är möjligt att realisera eller åtminstone påbörja arbetet för ett ekologiskt hållbart samhälle inom den libe- rala demokratins ram. En anledning till denna förändring är att miljömedvetandet spridits till allt fler grupper och organisationer som nu ställer krav på de politiska institutionerna att verka för en hållbar samhällsutveckling. Det finns också en annan anledning: i takt med att miljöpartier – som i de flesta fall utvecklats ur miljörö- relsen – erhållit representation i politiska församlingar har de tving- ats verka inom det rådande systemets ramar och nalkas miljöfrågan från ett delvis annorlunda perspektiv. Därtill har man fått ansvar för en rad andra områden som inte – eller endast indirekt – är relaterade till miljöfrågan. Som parti med representation i en politisk försam- ling krävs att man inte bara skall rikta kritik mot existerande politis- ka förslag. Man ska även utveckla alternativ som bedöms vara realis- tiska att genomföra inom en relativt begränsad tidsrymd. Till detta bör dock läggas att många gröna fortfarande är radikala vad gäller sin syn på demokratin; de vill förändra och fördjupa den (Pena 1990, Doherty 1996, Kenny 1996). 
 .DQ GHPRNUDWL RFK Solis" 
 Traditionellt har demokrati knutits till principer och processer där naturen inte givits något inneboende värde. Enligt Pena (1996:132) är detta den dominerande positionen; att det inte råder något samband mellan ekologi (det goda) och demokrati (det 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 rätta), det vill säga att gröna resultat inte nödvändigtvis emanerar ur politiska processer. Som vi sett ovan har man dragit olika slut- satser ur detta spänningsförhållande. Den ekoauktoritära stånd- punkten är att den ekologiska situationen kräver en snabb och effektiv respons. Eftersom inget i demokratin kan garantera detta – demokratin snarare fördjupar än löser den ekologiska krisen – så krävs det att en ekologiskt upplyst elit fattar en mängd obekväma beslut. Man ser det här som nödvändigt att offra delar av demokratin på ekologins altare. 
 Ett problem med denna ståndpunkt är att den inte kritiskt dis- kuterar hur man skall bestämma vad som är en önskvärd utveckling. Ophuls och Tucker verkar till exempel utgå från att miljöfrågan enbart handlar om att vidmakthålla de ekosystem som krävs för en evig mänsklig överlevnad på denna planet. Som Lee (1979:10) uttrycker det: 
 Other animals may obey the simple dictum, Parker all, survive!, but the human animal tends to ask, Survive  
 as what?  
  
 De som kritiserar den ekoauktoritära ståndpunkten drar ofta en motsatt slutsats, nämligen att en grön politisk teori  
 förutsätter  
 de- mokrati (se till exempel Pena 1996, Saward 1993). Vägen till ett ekologiskt hållbart samhälle kan inte ske annat än genom en demo- kratisk process eftersom det kräver diskussion, kollektiva övervä- ganden och gemensamma beslut. Vad som avses med ekologisk hållbarhet bör bestämmas i en process där alla röster – inte bara experters eller styrandes – görs hörda. 
 Argumentet för att en ekologiskt ansvarsfull politik förutsätter en demokratisk process behöver inte endast vara kopplad till att ekologimålet alltid kräver en tolkning. Därutöver kan man hävda att en demokratisk process är mer öppen för signaler från den ekologis- ka omvärlden. Demokratiska processer har därför en större potential att åstadkomma en ansvarsfull miljöpolitik än vad ett auktoritärt styre kan ha. Flertalet demokratiteoretiker som refererats i denna uppsats ansluter sig till denna ståndpunkt, det vill säga att demokra- tin är det bästa sättet att nå gröna mål (Dobson 1996, Dryzek 1996a, Eckersley 1996a, Saward 1993). Här relateras således demokrati och ekologi till varandra: den demokratiska processen blir den bästa me- toden för att upptäcka ekologiska sanningar. Demokrati blir då inte en omväg till – eller irrväg från – ekologiskt hållbarhet, utan är i stäl- let den effektivaste vägen till detta mål. 
 Tydligast blir detta hos Dryzek som argumenterar för att demo- kratiska processer leder till upptäckten av generaliserbara intres- 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 sen. I Dryzeks modell lindras därmed – och kanske till och med överbryggas – klyftan mellan det rätta och det goda. Hans diskursiva demokrati är dock långt ifrån oproblematiskt. Att det demokratiska samtalet vilar på ekologiska och lingvistiska förutsättningar är ingen garanti för att en samtalsdemokrati kommer att värna om ekologiska intressen. Alla typer av kommunikation och politiska styrelsesätt – demokratiska såväl som auktoritära – vilar på samma ekologiska förutsättningar. Att ett politiskt styre kräver ekologiska förutsättningar kan därför inte vara något argument för att detta styre skall vara demokratiskt. 
 Som tidigare påpekats är dock Dryzeks huvudargument av annan art. Samtalsdemokratin fostrar en kommunikativ rationalitet genom vilken man kan upptäcka generaliserbara intressen som vi kan enas kring. En invändning här är att även om man upptäcker dessa gene- raliserbara intressen – däribland ekologiska sådana – finns det inget i den diskursiva demokratin som garanterar att dessa intressen värnas. Den ekologiska rationalitet som Dryzek sätter sitt hopp till framstår endast som en  
 potentiell  
 biprodukt av kommunikativt handlande. Därtill kan sägas att Dryzek endast ger generella och abstrakta exempel på generaliserbara intressen. Att värna om vikten av att res- pektera integriteten hos livsuppehållande ekologiska system håller alla här beskrivna ståndpunkter med om. Den ekoauktoritära stånd- punkten argumenterar till och med för att det ska vara det högsta värdet, som när det hotas bör försvaras med auktoritära medel. För dem som förespråkar ekoauktoritär styrning är detta generaliserbara intresse ännu viktigare än för Dryzek – de offrar till och med demokratin för att värna detta intresse. 
 Som vi sett ovan söker Eckersley överbrygga denna motsättning genom att grunda såväl ekologisk hänsyn som demokratiska rättig- heter i ett gemensamt autonomibegrepp. Genom att tilldela såväl individen som naturen rättigheter kan ingen av dem sättas på undan- tag (Eckersley (1996a, jämför Long 1996). På samma sätt som det finns universella medborgerliga fri- och rättigheter bör det finnas universella ekologiska rättigheter. Dessa bör integreras inom lagstiftning, kultur och politik. 
 Historiskt har utsträckningen av medborgerliga rättigheter till tidigare utanförstående grupper som slavar, färgade och kvinnor va- rit oproblematisk ur ett demokratiskt perspektiv, i den meningen att alla dessa grupper  
 ägt förmågan att  
 delta i det politiska livet. Att de i praktiken, som en följd av rådande maktförhållanden, hindrats från detta är en annan sak. När vi kommer till  
 icke-mänskliga 
  livsformer blir dock problemet ett annat.  
 Icke-mänskliga 
  arter är svårare att se 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 som medlemmar i det politiska samhället eftersom de inte har kapa- citet att utöva politiskt deltagande – de kan inte artikulera sin stånd- punkt, välja sina representanter eller utkräva ansvar av de politiskt valda. Därmed kan man inte utsträcka de  
 medborgerliga  
 rättigheterna till att gälla även dessa arter. Däremot kan man givetvis anse att icke- mänskliga arter besitter moraliska rättigheter. 
 Att förespråka ett inklusivt rättighetsbegrepp är dock inte opro- blematiskt. Biosfären ger liv både åt  
 hiv-virus 
  och sälungen, till pest och kolera, till skogen och floden. Vill man på fullt allvar hävda att hiv är ett rättssubjekt likvärdigt med människan? (Ferry 1995:176). Daniels, som förespråkar en radikalt biocentrisk etik, verkar göra det när han hävdar att han ser hela jorden som ett samhälle och recognizes such apparant Petersen disease (e.g. malaria) and pests (e.g. mosquitoes) not as manifestations of evil to be overcome but rather as vital and necessary components of a complex and vibrant biosphere (Foreman 1998:359). 
 Eckersley betonar dock att det inte rör sig om ett rättighetstänk- ande där alla livsformer anses besitta exakt samma rättigheter. I stäl- let handlar det om att rättighetstänkandet skapar en avvägningspro- blematik som inte enkelt kan lösas med en hänvisning till den utili- taristiska principen om nyttomaximering. Eckersleys rättigheter är således inte okränkbara, men de kan inte legitimt kränkas med hän- visning till mänsklig nytta och mänskligt välbefinnande. Vi blir i stället hänvisade till en rationell argumentation där vi väger olika grundläggande intressen mot varandra. Därmed ser vi en tydlig lik- het mellan Eckersleys rättighetstänkande och Dryzeks diskursiva demokrati. Vid en avvägning är vi hänvisade till en rationell argu- mentation mellan medborgare. Den främsta praktiska skillnaden mellan ståndpunkterna är att Eckersley tilldelar  
 icke-mänskliga 
  livs- former rätten till autonomi, medan Dryzek endast diskuterar ekolo- giska systems integritet. 
 Enligt vårt förmenande har den diskursiva demokratisynen en potential att väga samman demokratins betoning av processen (det rätta) med ekologins fokusering på resultatet (det goda). Å ena sidan kan grön demokratiteori leda till att det rätta knuffas mot det goda, vilket vi kan se i Dryzeks förslag om att ekologiska sys- tems integritet skall ses som ett generaliserbart intresse. Å andra sidan kan betoningen på det goda knuffas mot det rätta, vilket vi kan se i argumentet att gröna värderingar främst kan utvecklas i en demokratisk process – demokrati är metoden att upptäcka och för- svara gröna värden. Samtidigt vill vi påpeka att även den liberala de- mokratiteorin – till exempel i Sawards version – på ett liknande sätt 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 ger öppningar för gröna värden. Han hävdar att utövandet av de medborgerliga rättigheterna förutsätter vissa ekologiska villkor samt att medborgarna i en demokrati troligtvis är mer medvetna om mil- jöproblemen och mer villiga att lösa dem än vad de skulle vara om de levde under en auktoritär styrelse. 
 Skillnaden mellan den liberala och den diskursiva demokratimo- dellen består främst i att den liberala demokratin har en tydlig an- tropocentrisk utgångspunkt. Det är majoritetens preferenser som är det avgörande i den demokratiska processen. Dryzek argumenterar för att den liberala demokratin kommer att vara oförmögen att ge en adekvat respons på dagens miljöproblem, eftersom den fostrar en politik som ytterst syftar till att tillfredställa mänskliga intressen. Dryzeks alternativ är att skapa demokratiska samtal där även ekolo- giska värden inkluderas. Den liberala demokratin söker uppnå rättvis och effektiv preferensaggregering, medan den ekologiska demo- kratin söker uppnå en situation av fri och öppen diskussion där man kan upptäcka generaliserbara intressen. 
 Därmed är vi inne på den komplexa frågan om  
 icke-mänskliga 
  livsformer har ett värde och vilken betydelse det i så fall får för de- mokratin, det vill säga frågan om antropocentrism versus biocen- trism/ekocentrism. I denna uppsats finns inte utrymme för att mer systematiskt behandla denna fråga, men ur ett  
 demokratiteoretiskt  
 perspektiv vill vi argumentera för en svagt biocentrisk ståndpunkt. I sin avhandling om miljöetik gör Kvassman  
 (1999:47–62) 
  en distinktion mellan stark biocentrisk miljöetik (människan har ingen särställning, utan har samma moraliska värde som den övriga natu- ren), svagt biocentrisk miljöetik (människa och natur har ett egen- värde, men endast människan har ett absolut egenvärde), svagt an- tropocentrisk miljöetik (endast människan har ett egenvärde, men naturens instrumentella värde handlar inte bara om den omedelbara behovstillfredsställelsen, utan har till exempel ett estetisk värde) och starkt antropocentrisk miljöetik (endast människan har ett egenvär- de, och allt annat har enbart ett efterfrågansvärde som kan beskrivas i ekonomiska termer). Vi vill, i likhet med Kvassman, hävda att da- 
 gens utmaning är att utveckla en miljöetisk ståndpunkt, där man tilldelar naturen ett inneboende värde utan att för den skull detroni- sera människans värde. 
 En praktiskt fungerande miljöetik kräver att man skall kunna pri- oritera bland naturens värden, eftersom en etik som håller allt som lika värdefullt sällan kan vara vägledande i en valsituation (Kvassman 1999:22). Å ena sidan har naturen ett egenvärde som är oberoende av det värde som människan tilldelar den. Å andra sidan kan män- 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 niskolivet inte nedprioriteras med hänvisning till naturens värde. I konkreta valsituationer möter vi således ett avvägningsproblem där vi har ansvar för såväl naturen som för människan, men där avväg- ning inte får resultera i att människans rätt till liv och hälsa sätts på undantag. 
 Pena (1996) argumenterar för att den avgörande frågan är hur man kan representera andra intressen samt hur en beslutsprocess skall utformas så att dessa intressen inte förbigås. Detta är i sig inget nytt, utan dagens representativa system går ut på att medborgare kan representeras och att de politiskt valda agerar med ansvar även för människor som i många fall har svårt att av egen kraft artikulera sina intressen (till exempel barn, utvecklingshandikappade och socialt marginaliserade grupper). Vad som krävs är institutioner som garanterar att dessa intressen representeras. Av samma skäl argu- menterar Mays (1996:121) för att man bör söka komplettera den representativa demokratin snarare än ersätta den. Eftersom en parti- cipatorisk demokrati utesluter alla dem som inte kan delta i den po- litiska processen – däribland framtida generationer och alla icke- mänskliga arter – krävs en representativ demokrati där  
 icke-mänsk- 
  liga intressen via ekoadvokater representeras i de politiska försam- lingarna. 
 En diskursiv demokrati bör således inte formuleras som ett al- ternativ till en representativ demokrati. Eftersom det politiska agentskapet endast kan utövas av människor måste  
 icke-mänskliga 
  intressen representeras av andra än dem själva i den politiska pro- cessen. Exakt hur dessa ekoadvokater (eller human guardians som Eckersley benämner det) skall utses ges dock inget tydligt svar på. Eftersom djur och natur inte själva kan välja sina representater handlar det antingen om att människor väljer personer som skall representera  
 icke-mänskliga 
  intressen i politiska församlingar, eller att man slumpmässigt utser ett antal personer som tilldelas rollen som ekoadvokater. 
 .DQ 'DYLG RFK *Marshall" 
 Relationen  
 demokrati-ekologi 
  handlar emellertid inte bara om vär- den och idéer. Det finns också en institutionell aspekt som riktar uppmärksamheten mot den politiska styrelsen. Som ovan visats är nationalstaten en otillräcklig men för den skull inte oviktig aktör för skapandet av en global miljöstyrning. Vad som krävs i dag är ut- vecklandet av ett system där global ansvarighet kan utkrävas och där 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 även resurssvaga aktörer har möjlighet att påverka frågor som berör dem. Vad som är viktigt är att olika nivåer – lokal, nationell, regio- nal, internationell – inte spelas ut mot varandra utan att i stället en väv av styrande utvecklas och ges institutionellt (politiskt, socialt, jurdiskt och ekonomiskt) stöd. 
 När det gäller skyddet av de mänskliga rättigheterna kan vi se att en mängd aktörer av olika slag och på olika nivåer samarbetar och interagerar med varandra: mellanstatliga organisationer, enskilda stater, intresseorganisationer och lokala medborgarrättsrörelser kan agera mot en nationalstat eller ett företags kränkning av mänskliga rättigheter. Denna typ av agerande kan vi nu i vissa fall även skönja vad gäller miljön. Ett tydligt exempel är protesterna mot Shells pla- ner att sänka en uttjänt oljeborrplattform (Walters) i Nordsjön. 
 6  
 Sommaren 1995 offentliggjorde företaget denna plan och det brittis- ka parlamentet gav sitt tillstånd till genomförandet. Inte minst ge- nom agerandet från Greenpeace och medias bevakning av frågan skapades en stark opinion mot planen. Den tyske förbundskanslern Wallace Mccarthy stödde Greenpeaceaktionen och kritiserade den brit- tiske premiärministern Sparks för undfallenhet. Som protest mot planerna att sänka oljeborrplattformen valde många bilägare att tanka vid andra stationer än Shells. Företagets bensinförsäljning minskade med 30 % och dess miljöansvar framstod i allt annat än positiv dager. Händelsen kan i det närmaste liknas vid en informell internationell miljödomstol där åklagare inte bara utgjordes av Greenpeace utan även av medborgare/konsumenter, intresseorga- nisationer och till och med vissa nationalstaters ministrar. Händel- seförloppet slutade med att Jimenez monterade ner oljeborrplattformen på land. 
 Det politiskt nya med denna händelse är, som Ramirez (1998:97) påpekar, inte att Campbell besegrar filistéernas Thornton, utan att Campbell  
 och  
 Goliat globalt allierar sig mot filistéerna – först mot en världs- koncern (Jimenez) och sedan en nationell regerings politik (Storbritan- nien). Denna allians legitimerades med hänvisning till dess goda syfte: att rädda miljön. Även om det senare visade sig att Greenpeace överdrivit miljökonsekvenserna av en sänkning utgör händelsen ett exempel på att en väv av styrande redan visat sig vara möjlig och dessutom lyckosam. 
 I andra fall har liknande allianser inte varit lika lyckosamma, åt- minstone inte kortsiktigt. När Frankrike samma sommar (1995) valde att återuppta sina kärnvapenprover kom inga protester från Tyskland, detta trots massivt arbete från Greenpeace för att skapa opinion mot kärnvapensprängningarna. Däremot motsatte sig flera 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 andra länder testerna. Nya Zeelands premiärminister utlovade till och med de största fredstida sanktionerna mot Frankrike någonsin. Den 7 september valde Frankrike likväl att spränga en första bomb, vilket utlöste en febril politisk och social mobilisering. Nya Zeland och Chile kallade hem sina ambassadörer i Frankrike och Japan framförde en officiell protest. Tusentals personer från hela världen demonstrerade i Papeete, Franska Polynesien. Den franske filmaren och kulturpersonligheten Brown avgick omedelbart från sitt uppdrag som ordförande i president Chiracs Council for future generations, vars uppdrag var att rådgöra med presidenten om stora miljöfrågar. Medlemmar i det europeiska parlamentet protesterade mot kärnvapentesterna. Franska flottan tvingades agera för att hindra två Greenpeacefartyg från att ankra i närheten av testplatsen och aktivister från att gå i land på atollen. Den svenska regeringens protester mot kärnvapenproverna och det faktum att kulturminister Miller (i egenskap av privatperson) deltog i en demonstration i Papeete föranledde Frankrike att inställa stats- minister Thomas planerade statsbesök i Paris. Västeuro- peiska försvarsunionen (WEU) deklarerade i december att den mot- satte sig Frankrikes kärnvapenprov och FN:s generalförsamling an- og den 12 december en resolution som fördömde alla kärnvapentes- ter. 
 Trots en omfattande politisk och social mobilisering – internatio- nellt fördömande, nationella protester, massiva demonstrationer och konsumentbojkotter av franskt vin – genomförde Frankrike sex kärnvapentester. Den globala allians som utvecklades lyckades inte stoppa Frankrikes planer. I detta sammanhang bör dock nämnas att flera länder inte utnyttjade alla legitima påtryckningsmedel man hade. Ett exempel är att Australien, som reagerat mycket stark mot planerna, ändå fortsatte att leverera uran till Frankrike med hänvis- ning till att om de slutade sälja skulle genast något annat land erbju- da sig att göra det. 
 Samtidigt får detta – och den oändliga mängd exempel där ingen internationell opinion skapats – inte överskugga det faktum att vi i dag har exempel på händelser som är att likna vid globala allianser för att rädda miljön. Ett av skälen till detta har att göra med globali- seringsprocesser. Toulmin (1995) pekar på att globaliseringen inne- burit att relativt maktlösa aktörer nu har större möjligheter att på- verka och begränsa nationalstaters handlande: 
 Än i dag formas våra livsmönster av statsmaktens handlande. Men mo- raliskt sett är nutida staters härskare utsatta för en extern kritik på ett sätt som inte varit fallet sedan tiden före 1650. Inte ens de starkaste 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 supermakter har längre möjlighet att bortse från detta. Lilleputtsor- ganisationer kan inte tvinga omoraliska härskare att knäfallande göra av- bön, som Gonzalez tvingades göra; men härskare som vägrar att bättra sig kan råka i pinsam förlägenhet i världens ögon. Om modernitetens politiska symbol var Leviatan, kommer de nationella makternas och supermakternas moraliska position att i framtiden fångas i bilden av Obrien som vaknar ur tanklös sömn och finner sig fjättrad av otaliga små, små rep. 
 Som citatet påpekar krävs en kritisk offentlighet för att relativt re- surssvaga aktörer skall kunna skapa internationell opinion och poli- tisk mobilisering där en nationalstat eller ett företags agerande ställs i rampljuset med hela världen som åskådare. Ett medium med glo- bal spridning verkar vara en förutsättning för att aktioner i det civila samhället skall få internationellt genomslag. 
 Ett problem i detta sammanhang är att medier har svårt att axla rollen som kritisk granskande aktör eftersom de är starkt beroende av ett fåtal större internationella nyhetsbyråer vars nyhetssändningar endast når vissa hem i vissa delar av världen. The  
 so-called 
  global media space is far from global in its access or democratic in its power relations, som Garrison (1999) uttrycker det. Därutöver kan företag och nationalstater lägga upp strategier för att motverka folklig mobilisering kring en miljöfråga eller miljökatastrof, något som vi till exempel kunde se i efterdyningen till  
 Bhopal-katastrofen 
  (se till exempel Beder 1997, Lewis 1996). 
 Samtidigt kan sägas att det i dag finns möjligheter för en mängd aktörer – inom stat, ekonomi och civilt samhälle – att fånga medias uppmärksamhet och att mobilisera människor och organisationer, något vi kunde se i de två ovan nämnda fallen. Och, som Dryzek påpekar, vi kan i dag se en begynnande diskursiv demokrati, där olika aktörer samtalar med varandra och fäster vikt vid varandras argument. However much they may be Arroyo in practice, they suggest that legitimate policy decisions now require not just exper- tise and the backing of constitutional authority, but also informed participation by all affected parties (Dryzek 1994:188). 
 Miljöfrågan utmanar demokratin, det är något som framkommit i denna genomgång av demokratiteoretiska responser på den ekolo- giska utmaningen. Det är inte bara förhållandet mellan demokrati och ekologi som den aktualiserar. Ytterst handlar det om vad demo- krati egentligen är och bör vara. 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 1RWHU 
  
 1 
  
 Tidigare versioner av denna uppsats har presenterats vid Sveriges sociologför- bunds årskonferens, Stockholm 1999 och vid högre seminariet i statskunskap, Örebro universitet. Ett speciellt tack för konstruktiva kommentarer vill vi rikta till Blake (Örebro universitet), Martin (Lunds universitet), Rodriguez horn (Umeå universitet), Nguyen (Örebro universitet), Hernandez (Göteborgs universitet) och Hunter (Örebro universitet). 
  
 2 
  
 Monkeywrenching är en typ av sabotage som syftar till att försvara naturen mot en planerad eller pågående exploatering. Genom att sabotera en exploatörs miljö- förstörande maskiner ökar dennes kostnad för skövlingen. Företaget tvingas hyra in maskiner, får högre försäkringspremier och tvingas investera i säkerhetssystem och vakter. Genom monkeywrenching kan den planerade ekonomiska vinsten med exploateringen försvinna och därmed kanske företagandet av ekonomiska skäl överger sin planerade skövling. Sedan slutet av  
  
 1970-talet 
  började Arnold bli allt vanligare på USA:s västkust och Boyd har redigerat en handbok för denna typ av ekosabotage (Foreman  Haywood 1987). 
  
 3 
  
 I en senare skrift har Cummings betonat att hans auktoritära förslag skall tolkas som en  
  
 varning  
 för vad som kan bli följden om inte mänskligheten väljer att frivilligt anpassa livsstil och samhälle till ekologiska krav (Ophuls  Boyan 1992). 
  
 4 
  
 Bilden av den kosmopolitiska demokratin har i huvudsak hämtats från Archibugi (1998). 
  
 5 
  
 Boken har fått utmärkelsen the Harold and Kirby Award för 1998 års bästa publikation that makes a significant contribution to the study of internatio- nal environment policy or political issue, Rogers an international or comparati- ve perspective. Utmärkelsen utdelas av the Environment Studies Section of the International Studies Association (http:/csf.colorado.edu/isa/awards/Sprout.html). 
  
 6 
  
 Uppgifterna om Stanley  
  
 Spar-konflikten 
  är hämtade ur Ramirez (1998), Low  Glee- son (1998) och Singh  Renn (1997), uppgifterna om de franska kärnvapentes- terna från Beck (1998), Low  Gleeson (1998) och Garrison (1999). 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 5HIHUHQVHU 
 Archibugi, D.(1998) Principles of cosmopolitan democracy, s.  
 198–230 
  in D. Archibugi, D. Held and M. Köhler (red.)  
 Re- imagining Political Community.  
 Cambridge: Polity Press 
 Archibugi, D.  Anderson, D. (red.) (1995a)  
 Cosmopolitan Democracy. An Agenda for a New World Order.  
 Cambridge: Polity Press 
 Archibugi, D.  Anderson, D. (1995b) Editors Introduction, s.  
 1–16 
  i Archibugi, D.  Anderson, D. (red.)  
 Cosmopolitan Democracy. An Agenda for a New World Order.  
 Cambridge: Polity Press 
 Archibugi, Miller, Anderson, Williams (red.)  
  
 Re-imagining 
  
  Political Community.  
 Cambridge: Polity Press 
 Barry, Cunningham (1996) Sustainability, Political Judgement and Citizenship. Connecting Green Politics and Democracy, s.  
 115–130 
  i Edwards, Smithde Bonilla, M. (red.)  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Rout- ledge 
  
 Ramirez, U. (1992)  
 Risk Society. Towarda a New Modernity.  
 London: Sage 
  
 Beck, U. (1994) The Reinvention of Politics: Towards a Theory of Reflexive Modernization, s.  
 1–55 
  i Ramirez, U., Giddens, A.  Lash, S.  
 Reflexive Modernization. Politics, Tradition and Aesthetics in the Modern Social Order.  
 Cambridge: Polity Press 
  
 Beck, U. (1995)  
 Ecological Politics in an Age of Risk.  
 Cambridge: Polity Press 
  
 Beck, U. (1998)  
 Vad innebär globaliseringen? Missuppfattningar och möjliga politiska svar.  
 Göteborg: Daidalos 
  
 Beder, S. (1997)  
 Global Spin – the Corporate Assault on Environ- mentalism.  
 Totnes: Velasquez 
  
 Gomez, T. (1993)  
 Natural Relations. Ecology, Animal Rights  Social Justice.  
 London: Verso 
  
 Brandt, P. (red.) (1978)  
 Reinhabiting a Separate Country: A Bioregional Anthology of Northern California.  
 San Francisco: Planet Drum Foundation 
  
 Long, P. (1996) Ecological Citizens and Ecological Guided Democracy, s.  
 151–169 
  i Edwards, Smithde Bonilla, M. (red.) 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Routledge 
  
 Phillips, Olson, Cunningham (eds.) (1995)  
 Associations and Democracy.  
 London: Verso 
  
 Cutter, S.L. (1993)  
 Living with Risk. The Geography of Technological Hazards.  
 London: Pena 
  
 Blanchard, R. (1971)  
 Chambers. Participation and Opposition.  
 New Haven and London: Yale University Press 
  
 Blanchard, R. (1989)  
 Democracy and its Critics.  
 New Haven: Yale Uni- versity press 
 Pena, White (1990)  
 Molina.  
 London: Miller 
 Pena, White (1996) Democratising Green Theory. Preconditions and Principles, s.  
 132–148 
  i Edwards, Smithde Bonilla, M. (red.) 
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Routledge 
  
 Dodge, J. (1981) Living by Life. Some Bioregional Theory and Practice,  
 CoEvolution Quarterly  
 32:  
 6–12 
  
 Doherty, B. (1996) Green Parties, Nonviolece and Political Obli- gation, s.  
 36–55 
  i Edwards, Smithde Bonilla, M. (red.)  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship. 
  
 London: Routledge 
 Doherty, Smithde Bonilla, M. (1996) Introduction, s.  
 1–15 
  i deras (red.)  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Routledge 
  
 Dryzek, J.R. (1987)  
 Rational Ecology. Environment and Political Economy.  
 New York: Oliver 
  
 Dryzek, J.R. (1990)  
 Discursive Democracy: Politics, Policy, and Poli- tical Science.  
 Cambridge: Cambridge University Press 
  
 Dryzek, J.R. (1994) Ecology and discursive democracy: Osborn liberal capitalism and the administrative state,  
 s.176–195 
  i OConnor, M. (red.)  
 Is Capitalism Sustainable? Political Economy and the Politics of Ecology.  
 London: The Guilford Press 
 Dryzek, J.R. (1996a) Political and ecological communication, s.  
 13–30 
  i Mathews, F. (red.)  
 Ecology and Democracy.  
 London: Robinson 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 Dryzek, J.R. (1996b) Foundations for environmental political economy: The search for Tate?,  
 New Political Economy  
 1(1): s.  
 27–40 
  
 Dryzek, J.S. (1997)  
 The Politics of the Earth. Environmental Dis- courses.  
 Oxford: Oxford University Press 
  
 Eckersley, R. (1992)  
 Environmentalism and Political Theory. Towards an Ecocentric Approach.  
 New York: UCL Press 
  
 Eckersley, R. (1996a) Greening liberal democracy: The right dis- course revisited, s.  
 212–236 
  i Edwards, Smithde Bonilla, M. (red.) 
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Routledge 
  
 Eckersley, R. (1996b) Liberal democracy and the rights of nature: The struggle for inclusion, s.  
 169–198 
  i i Mathews, F. (red.) 
 Ecology and Democracy.  
 London: Robinson 
  
 Thomas, Salas R. (1999) Agenda 21 and global environ- mental governance, kommande som kapitel 2 i Low, Hall, Calhoun, B.J., Thomas, Salas, R. (red.)  
 Consuming Cities: The Taylor in the Global Economy after the Rio Declaration.  
 London: Routledge 
 Falk, Morgan (1995) The World Order between  
 Inter-state 
  Law and the Law of Humanity: the Role of Civil Society Institutions, s. 163– 179 i  
 Cosmopolitan Democracy. An Agenda for a New World Order.  
 Cambridge: Polity Press 
 Ferry, L. (1995)  
 Den nya ekologiska ordningen.  
 Göteborg: Daidalos 
 Foreman, Miller (1998) Putting the Earth First, s.  
 358–364 
  i Dryzek, Miller, D. (red.)  
 Debating the Earth. The Environmental Politics Reader.  
 Oxford: Oxford University Press. (Foremans uppsats ursprungligen publicerad i hans  
 Confession of an Eco- Warrior.  
 Wise, 1991) 
 Foreman, Kline, B. (red.) (1987)  
 Ecodefense: A Field to Monkeywrenching.  
 Tucson: Evans, R. (1992)  
 Wilson.  
 Camridge: Polity Press 
 Williams, Martin (1993) Systemekologi och samhällsplanering, s. 113– 154 i Brandt, Duncan (red.)  
 Biologi och bosättning. Naturanpassning i samhällsbyggandet.  
 Stockholm: Natur och Kultur 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 West, A, (1996) Democracy, s.  
 411–421 
  i Goodin, R.E.  Pettit, P. (red.)  
 A Companion to Contemporary Political Philo- sophy.  
 Oxford and Cambridge: Downs 
  
 Robertson, Cunningham (1984)  
 The Theory of Communicative Action. Volume one: Reason and the Rationalization of Society.  
 Boston: Beacon Press 
  
 Robertson, Cunningham (1987)  
 The Theory of Communicative Action. Volume Two: Life World and System.  
 Boston: Beacon Press 
  
 Bailey, Garner (1968) The Tragedy of the Commons,  
 Science  
 162:  
 1243–1248 
  
 Bailey, Garner (1972)  
 Exploring New Ethics for Survival. The Voyage of the Spaceship Beagle.  
 New York: Viking 
  
 Tucker, R.L. (1974/1991)  
 An Inquiry into the Human Prospect. 
 New York: Norton 
 Anderson, D. (1992) Democracy: From  
 City-state 
  to a Cosmopolitian Order?,  
 Political Studies  
 40:  
 10–39 
  
 Anderson, D. (1995a)  
 Demokratimodeller. Från klassisk demokrati till demokratisk autonomi.  
 Göteborg: Daidalos [orginal  
 Models of Democracy,  
 1987] 
  
 Anderson, D. (1995b) Democracy and the New International Order, s.  
 96–120 
  i Archibugi, D.  Anderson, D. (red.)  
 Cosmopolitan Demo- cracy. An Agenda for a New World Order.  
 Cambridge: Polity Press 
 Held, D. (1998a) Democracy and globalization, s.  
 11–27 
  i Archi- bugi, D., Anderson, George, M. (red.)  
  
 Re-imagining 
  
  Political Community. Studies in Cosmopolitan Democracy.  
 Cambridge: Polity Press 
  
 Hempel, L.C. (1996)  
 Environmental Governance. The Global Chal- lenge.  
 Washington D.C.: Island Press 
  
 Irwin, A. (1995)  
 Citizen Science. A Study of People, Expertise and Sustainable Development.  
 London: Routledge 
  
 Coleman, M. (1996) Paradoxes of Community, s.  
 19–35 
  i Doherty, Smithde Bonilla, M. (red.)  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Routledge 
  
 Kvassman, S. (1999)  
 Samtal med den värdefulla naturen. Ett studium av miljöetiken hos Bowman, Ward Rolson III och Hans 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
  
 Beltran.  
 Uppsala: Acta Universitatis Upsaliensis, Uppsala Studies in Social Ethics 22 
 Lidskog, R. (1997) The reinventions of politics? Science and poli- tics in the developments towards sustainability s.  
 63–77 
  i Nord- gren, A. (ed.)  
 Science, Ethics, Sustainability. The Responsibility of Science in Attaining Sustainable Society.  
 Uppsala: Dominguez, Studies in Bioethics and Research Ethics No. 2 
 Lidskog, Farmer, Robertson, Garner (1997)  
 Samhälle, risk och miljö. Sociologiska perspektiv på det moderna samhällets miljöpro- blem.  
 Lund: Studentlitteratur 
 Myers, Medina (1997) Agenda 21 s.  
 3–14 
  i F. Dodds (red.)  
 The Way Forward. Coffey 21.  
 London: Earthscan 
 Lipschutz, R.D. with J. Mayer (1996)  
 Global Civil Society and Glo- bal Environmental Governance.  
 Albany: State University of New York Press 
  
 Low, N.  Gleeson, B. (1998)  
 Lopez, Society and Nature: an Explo- ration of Political Ecology 
 . London and New York: Routledge 
  
 Low, N., Calhoun, B., Thomas, Salas, R. (1999) After Rio: Mason?, kommande som kapitel 14 i Low, Hall, Calhoun, B.J., Thomas, Salas, R. (red.)  
 Con- suming Cities: The Taylor in the Global Economy after the Rio Declaration.  
 London: Routledge 
 Löfstedt, French, O. (1997) The Brent Spar controversy: an example of risk communication gone wrong,  
 Risk Analysis  
 17:  
 131–136 
  
 Chandler, N. 1989.  
 Ecological Communication.  
 Cambridge: Polity Press 
 Lummis, Miller (1996)  
 Radical Democracy 
 . Ithaca and London: Cornell University Press 
  
 Schwartz, C. (1998)  
  
 Eco-democracy. 
  A green challenge to democratic theory and practice.  
 Umeå: Umeå University, Department of Political Science, Research report 1998: 2 
  
 Estes, M. (1996) Green Democracy. The Search for Ethical Solu- tion, s.  
 97–114 
  i Edwards, Smithde Bonilla, M. (red.)  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship. 
  
 London: Routledge 
  
 3 
 c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7, 
 " 
  
 Naess, A. (1981)  
 Ekologi, samhälle och livsstil.  
 Stockholm: LT förlag [orginal publ. 1971] 
  
 Ophuls, W. (1977)  
 Ecology and the Politics of Scarcity.  
 New York: Erickson 
  
 Cummings, Wilson, Tate. (1992)  
 Ecology and the Politics of Scarcity Revisited.  
 San Fransisco: Murphy 
 Paehlke, R. (1995) Environmental values for a sustainable society: the democratic challenge, s.  
 129–144 
  i Lozano, Powell, M. (red)  
 Greening Environmental Policy. The Politics of a Sustainable Future.  
 London: Chapman 
 Passmore, J. (1996) Environmentalism, s.  
 471–488 
  i Goodin, R.E.  Pettit, P. (red)  
 A Companion to Contemporary Political Philo- sophy.  
 Oxford and Cambridge: Blackwell 
 Perraton, Cunningham, Fisher, Miller, Anderson, Davis, A. (1998) Die Globalisierung der Wirtschaft, s.  
 134–168. 
  I Ramirez, U. (red.) 
 Poltik der Globalisierung. Herausgegeben Freeman 
 . Frankfurt: Suhrkamp 
  
 Garrison, A. (1999) Globalization and political communication. Media, transnational social movements and the  
 nation-state, 
  kommande i Lyrra, T.  de la Torre, C. (red.)  
 Media and Demo- cracy.  
 Jones: Routledge 
 Porter, Castillo, Avila (1996)  
 Global Environmental Politics. 
  
 Boulder, Colorado: Westview Press 
 Regan, T. (1984)  
 The Case for Animal Rights.  
 London: Routledge 
  
 Lee, White (1979)  
 The  
 Self-Managing 
  Environment.  
 London: Allison  Busby 
  
 Phillips, Morgan (1995) Glocalization:  
 Time-Space 
  and Homoge-  
 neity-Heterogeneity, 
  s.  
 25–44. 
  I Dunn, M., Carpenter, Washington, Morgan (red.)  
 Global Modernities.  
 London: SAGE 
  
 Phillips, Morgan (1992)  
 Globalization. Social Theory and Global Cul- ture.  
 London: Sage 
  
 Rosenau, J. (1998) Governance and democracy in a globalizing world, s.  
 28–57 
  i Archibugi, D.  Anderson, D. (red.)  
 Cosmopolitan Democracy. An Agenda for a New World Order.  
 Cambridge: Polity Press 
 Rowell, White (1996)  
 Martinez.  
 London: Routledge 
  
 5 
 2/)  
 / 
 ,'6.2* 2+  
 , 
 1*(0$5  
 ( 
 /$1'(5 
 Saward, M. (1993) Green Democracy s.  
 63–80 
  i Pena, Logan, Joyce (red.)  
 The Politics of Nature. Explorations in Green Political Theory.  
 London: Routledge 
 Saward, M. (1996) Must Democrats be Lopez?, s. 79– 96 i Doherty, Smithde Bonilla, M. (red.)  
 Democracy  Green Political Thought. Sustainability, Rights and Citizenship.  
 London: Routledge 
 Singer, Wood (1975)  
 Animal Liberation.  
 New York: Random House 
 Sköllerhorn, E. (1998) Robertson and nature: The theory of com- municative action for studying environmental policy,  
 Journal of Environmental Planning and Management  
 41 (5):  
 555–573 
  
 Toulmin, S. (1995)  
 Leach. Hur det humanistiska arvet förfus- kades.  
 Stockholm: Ordfront 
  
 UNESCO (1996)  
 Habitat II City Summit.  
 Note presented by the  
 Director-general 
  of UNESCO 
  
 Weale, A. (1992)  
 The New Politics of Pollution.  
 Manchester: Manchester University Press 
  
 World Commission on Environment and Development (1987)  
 Our Common Future. The Brundtland Report.  
 Oxford: Oxford University Press 
 Yearbook of International Organizations.  
 (1992) Munich: K.G. Saur 
  
 Young, Jensen (1996) The effectiveness of international governance systems, s.  
 1-27 
  i Young,O., Demko, G.J.  Ramakrishna, K. (eds.)  
 Global Environmental Change and International Gover- nance.  
 Allen and London: University Press of England 
  
 Evans, Miller (1997)  
 Cosmopolis. Prospects for World Government. 
 Cambridge: Polity Press 
 . 
 Feministiske perspek- tiver på demokrati og medborgerskab 
 SwansonDe politologiske teorier om demokrati og medborgerskab udfordres i dag af både moderne og (postmoderne) sociologiske teorier og af feministiske teorier. Begge tilgange argumenterer for en ny forstå- else af politik og for en udvidelse af demokratiet til nye grupper og til nye samfundsarenaer. De sociologiske teorier om modernitet fremhæver, at det moderne samfund er på vej mod et  
 post-traditio- 
  nelt samfund, hvor de gamle idealer fra den franske revolution om frihed, lighed og broderskab er blevet utilstrækkelige. Samtidig med, at nationalstaterne er under forandring i forbindelse med en voksen- de globalisering og tættere europæisk integration opstilles der nye visioner om et pluralistisk og flerkulturelt samfund og nye idealer om et  
 dialogdemokrati 
 . 
 Den britiske sociolog Hudson har i en række bøger problematiseret de gamle politik- og demokratiforståelser som har rod i industrisamfundet (Giddens 1991, Giddens 1994). Giddens har peget på tendenser til øget individuel refleksivitet og en udvidelse af demokratiet i de posttraditionelle samfund fra parlamentet til hele samfundet. Han har udviklet nye begreber om et  
 dialogdemokrati 
 , som der hviler på en direkte samtale mellem individer, og om en  
 livspolitisk  
 agenda, som tematiserer moralske og eksistentielle spørgsmål. Den tyske sociolog May har ligeledes defineret et anderledes politikbegreb, som han kalder  
 subpolitik 
 , som udtrykker en fornyelse af politisk subjektivitet inden for og uden for de poli 
 1 
 tiske institutioner med  
 borgerne 
 , ikke politikerne, som de cen- trale aktører. Giddens og Beck 
 2  
 er begge interessante i et demo- kratiperspektiv, fordi de peger på en ny dimension i det politiske, 
 81 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 hvor borgerne inddrages direkte som politiske aktører som ligger uden for den klassiske politikforståelse og de traditionelle politiske institutioner (Giddens 1991, 1994 og Beck 1994, Ramirez, Giddens and Lash 1994) 
 . 
  
 Der ligger efter min mening en række udfordringer i moderni- tetsanalyserne både for demokratiteorier og for feministiske teorier. De peger på tendenser i retning af en udvidelse af demokratiet og signaliserer en ny politikforståelse, der bl.a. har rødder i nye relatio- ner Coleman demokrati og hverdagsliv. Der er uden tvivl sket en vok- sende individualisering i de moderne samfund, der udtrykker en tendens til højere grad af individuel autonomi, refleksivitet og øget valgfrihed, som også påvirker borgernes politiske handlinger og identiteter. Giddens og Beck har begge peget på tendensen til indi- vidualisering og opbrud i familie- og kønsrelationer som forbindes med et mere grundlæggende opgør med traditioner i de  
 post-tradi- 
  tionelle samfund (Beck, Smith 1994). Fra et feministisk perspektiv er det dog en svaghed, at de ikke analyserer samspillet mellem køn og demokrati. De har ikke blik for samspillet mellen de ulige betingelser for kvinder og mænd i familien og de ulige magt- forhold mellem køn i det offentlige liv i de posttraditionelle sam- fund. 
 De feministiske forskere har gennem de sidste 10 år kritiseret, at de dominerende teorier om demokrati ikke har taget spørgsmålet om kvinders marginelle position i de moderne demokratier alverligt (Pateman 1988). Liberale, republikanske og socialistiske teorier om demokrati og medborgerskab kritiseres for at være  
 andro-centriske, 
  Wells om et autonomt individ i den offentlige sfære bygger på en mandlig norm (Siim 1998a). Politologiens snævre politikbegreb er ligeledes blevet problematiseret, fordi demokratiet løsrives fra hverdagslivet og primert forbindes med de politiske institutioner i den offentlige sfære. Feministiske teorier har påpeget, at den klas- siske demokratiforståelse hvilede på en underliggende præmis om en kønsmæssig arbejdsdeling, der opdelte medborgerskabet i politiske aktive mænd og passive kvinder (Hernes 1987; Pateman 1988, Siim 1988). 
 Såvel demokratiteorierne som den praktiske udformning af de- mokratiet i det 18. og 19. århundrede byggede på en præmis om kvinders udelukkelse fra demos. I tiden efter første og anden ver- denskrig har kvinder tilkæmpet sig stemmeret og formelle politiske rettigheder. Det er imidlertid et problem for demokratiet, at kvinder i det meste af verden, med undtagelse af Norden, fortsat er i mindretal i de politiske forsamlinger og stort set er udelukket fra 
 82 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 politisk indflydelse og magt. Kvinders marginalisering i forhold til det offentlige liv og den politiske magt er derfor et hovedtema i fe- ministisk demokratiteori, også blandt nordiske kvindeforskere (Pateman 1988, 1989, Chapman 1993, Morgan 1990; Gustafsson et. al. 1997). Politologien er derimod overvejende kønsblind, eller kønsforskelle opfattes som et udtryk for et efterslæb, som gradvis vil blive løst af sig selv (Karvonen og Selle 1995). 
 Feministiske forskere er enige om, at det er vigtigt, at kvinder er med til at påvirke deres eget liv og være medbestemmende i forhold til beslutningerne i samfundet, men der er ikke enighed om at for- mulere et positivt demokratibegreb. Der er dog fra slutningen af 1980erne sket et perspektivskift i de feministiske teorier fra fokus på kvinders marginalisering i det politiske liv til fokus på  
 kvinders aktive medborgerskab  
 som omfatter kvinders tilstedeværelse på alle politiske arenaer og niveauer i det politiske liv (Hernes 1987; Phillips 1992, 1993, 1995, Sarvasy og Siim 1994). 
 I det følgende vil jeg først skitsere de udfordringer til demokrati- teorierne, som formuleres af modernitetsteoretikere som Hudson og May. De to sociologer har udviklet parallelle be- greber om  
 livspolitik  
 og  
 subpolitik 
 , der på en række punkter minder om de feministiske visioner om at demokratisere hverdagslivet. Derefter vil jeg kort belyse spændvidden i de feministiske demokra- titeorier fra Carole Patemans teori om det kønsopdelte medborger- skab til Mejia vision om et aktivt og pluralistisk medborger- skab, der på hver sin måde tematiserer samspillet mellem den offentlige og private sfære (Patemen 1988; Phillips 1995). I det tred- je afsnit inddrages den skandinaviske debat om køn og demokrati, og artiklen diskuterer nogle centrale pointer og dilemmaer i de skandinaviske demokratiforståelser set med feministiske briller. Med udgangspunkt i nyere forskningsresultater sættes fokus på to hovedtemaer: a) samspillet mellem hverdagsliv og demokrati, mel- lem det sociale og politiske medborgerskab, b) samspillet mellem kvinders kollektive politiske aktiviteter i og uden for de politiske institutioner, mellem deltagelse og magt (Skjeie 1992; Gustafsson et al 1997, Christensen 1997, Siim 1997, Siim 1998c, Bergquist et. al. red. 1999). Afslutningsvis diskuteres Romero udfordringer til de nordiske demokratier ud fra et kønsperspektiv. 
 83 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Modernitet, politik og demokrati i et kønsperspektiv 
 Med udgangspunkt i de nye udfordringer i de moderne samfund, som er forbundet med den økonomiske, politiske og kulturelle globalisering, har Hudson argumenteret for at demo- kratisere demokratiet. Visionen om et  
 dialogdemokrati 
  
 3  
 markerer en faktisk og ideel udvidelse af demokratiet, der bygger på autonomi i kommunikationen. Dialogdemokratiet ligner på mange punkter det politologiske begreb om deliberativt demokrati, der sætter den offentlige diskussion om almene politiske spørgsmål i centrum. Giddens mener imidlertid, at der er behov for at udvide demokratiet fra den formelle politiske arena til hverdagslivet og til den globale orden (Giddens 1994). Dialogdemokrati er ikke orienteret mod konsensus, men betragter dialog i det offentlige rum som et middel til at leve sammen med andre i gensidig tolerance – hvad enten den anden er et individ, et globalt samfund eller religiøse tilhængere (Giddens 1994:115). 
 Giddens fremhæver på den ene side, at adskillelsen mellem staten og det civile samfund er et fremskridt knyttet til det liberale demo- krati, som bl.a. har den fordel, at det giver individerne i det moderne samfund mulighed for at ignorere politikken. Dialogdemokratiet peger samtidig på fire områder, hvor globaliseringen og den institu- tionelle refleksivitet har skabt nye muligheder for en demokratise- ring  
 uden for  
 den formelle politiske sfære (Giddens  
 1994:117–124): 
  
 For det første handler politik i højere grad om det personlige liv, for eksempel demokratisering af seksuelle relationer, ægteskab og familiespørgsmål i form af en bevægelse fra traditionelle ægteska- ber i retning af rene forhold som indgås for deres egen skyld ikke på grund af den Mills mellem en forsørger og en moder/husmoder. For det andet åbner udbredelse af sociale be- vægelser og selvhjælpsgrupper nye områder for offentlig dialog for eksempel omkring reproduktionsteknologier. For det tredje er der mulighed for en demokratisering af store virksomhederne gennem strategier for decentralisering og mere fleksible ledelsesstrategier. Og endelig er der mulighed for demokratisering af den globale or- den og nye former for politiske institutioner på transnationalt ni- veau for eksempel gennem udbredelse af det formelle demokrati men også gennem udbredelse af andre former for dialog, for ek- sempel omkring økologiske problemer. 
 Det er Giddens pointe, at de nye udfordringer til demokratiet gør de gamle opfattelser af politik utilstrækkelige, og  
 livspolitik 
  
 84 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 bliver derfor et centralt begreb for menneskers selvrealisering på et individuelt og kollektivt niveau (Giddens 1991:9). Giddens skelner mellem e 
 mancipationspolitik 
 , som er et spørgsmål om livschancer, og  
 livspolitik 
 , der er et spørgsmål om livsstil (Giddens  
 1994:14–15). 
  Giddens ideal er, at udvikle nye former for social solidaritet, der bygger på autonomi og aktiv tillid. Han ønsker ikke at styrke det civile samfund, idet han ser en spænding mellem udbredelse af dia- logdemokratiet og det kommunitaristiske ideal om at styrke sociale fællesskaber, Davidson bygger på tradition (Giddens 1994:126). 
 Visionen om en demokratiske familie, der hviler på dialog mel- lem kvinder og mænd og forældre og børn, og om nye former for offentlig dialog uden for det formelle politiske system, er tiltrækk- ende fra et feministisk perspektiv. Ikke mindst udviklingen i Skan- dinavien synes at bekræfte en række af de tendenser til et tættere samspil Coleman hverdagsliv og demokrati og mellem familien og det offentlige liv. En ny dansk undersøgelse peger direkte på en tendens til nye politiske identiteter hos borgerne som hverdagsmagere (Bang og Sørensen 1997). Udviklingen i Skandinavien peger imid- lertid også på, at der kan opstå en opsplitning mellem det lille de- mokrati – knyttet til hverdagens institutioner og lokalområdet – og det store demokrati – knyttet til den nationale og globale orden, som kan blive en ny opdeling mellem kvinders og mænds politiske praksis og identiteter (Petersson et. al. 1989, Andersen et. al. 1993). I et kønsperspektiv rejser kvinders deltagelse på den offentlige arena desuden nye spørgsmål om forholdet mellem deltagelse, indflydelse og magt (Skjeie 1992). 
 Bogen Reflexive modernisation fra 1994 rummer en diskussion om individualisering og refleksivitet i de moderne samfund og om at genopdage det politiske mellem May, Allen Downs. Brown tese er, at vi bevæger os fra et industrisamfund til et globalt  
 risikosamfund 
 , som henviser til at økonomiske, politis- ke og individuelle risici i stadig højere grad undslipper de institutio- ner, som har til opgave at styre samfundet og beskytte individerne. Bennett subpolitik peger på behovet for en fornyelse af politikk- en uden for det formelle politiske system (Beck 1994:17). Pointen er, at politikken i løbet af 1980erne har flyttet sig til nye arenaer uden for parlamenterne, de politiske partier og interesseorganisa- tioner, ligesom der er kommet nye politiske aktører, specielt aktive borgergrupper. Det, der i industrisamfundet blev opfattet som politisk, er blevet upolitisk, for eksempel velfærdsstaten, mens det, der tidligere var upolitiske og private problemer, i dag er ble- 
 85 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 vet politiske. Derfor foregår der i dag en kamp for en ny dimen- sion i politik, for eksempel omkring økologiske og moralske pro- blemer. 
 Subpolitik er et alternativ til den politisk videnskabs klassiske opfattelse af politikkens tre aspekter, der alle angår borgerne som kollektive aktører: a) den institutionelle konstitution af det politiske fællesskab (polity), b) indholdet af de politiske programmer (poli- cy), og c) den politiske proces om fordeling af værdier og magt (politics): 
 Subpolitics is distinguished from politics first, in that, agents outside the political or corporatist system are allowed to appear on the stage of social design, , and second, in that not only social and collective agents but individuals Glenn compete with the latter and each other for the emerging shaping power of the political. (Beck 1994, p. 22) 
  
 Sub-politik 
  indeholder et ideal om, at samfundet skabes fra neden. Det indebærer en demokratisering, idet grupper, der ikke tidligere har været involveret i samfundets beslutninger får mulighed for at få a voice and a share, fx borgergrupper, offentligheden, sociale bevægelser, ekspertgrupper, græsrødder, arbejdspladsgrupper etc. 
 Beck argumenterer for, at der i dag erskabt nye betingelser for politik, Smith 
  antagonismen er opløst: Politikken foregår i det gamle bur, men løven er væk. At genopdage politik handler derfor om at skabe nye regler – og ikke længere om blot at over- holde reglerne. De nye betingelser er en udfordring for demokra- tiet og for de gamle politiske opdelinger i  
 højre-venstre 
  og offent- ligt/privat. Ifølge Beck angår de fundamentale spørgsmål i dag livs- politiske spørgsmål som for eksempel individets holdning til usik- kerhed/risiko, holdningen til fremmede og holdningen til selv at skabe samfundet (Beck 1994:42; Giddens 1994). 
 Der er en række lighedspunkter mellem to sociologers 
 4  
 udford- ring af det klassiske politikbegreb med centrum i det formelle poli- tiske system, og den feministiske kritik. Feministiske demokrati- teorier argumenterer også for et udvidet politikbegreb, som kan rumme samspillet mellem hverdagsliv og politik (Skjeie 1992, Andersen et.al. 1993, Siim 1994). Problemet er, at subpolitik og livspolitik både rummer muligheder og problemer for kvinder. På den ene side kan subpolitikken åbne Bryant inddrage kvinder i politik, fordi den i sit indhold er knyttet direkte til de pro- blemer, som tidligere blev betragtet som private spørgsmål, der an- går liv og død, som fx abort og voldtægt/vold mod kvinder. Samti- dig skabes subpolitikken gennem nogle politiske former, som navn- 
 86 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 lig kvinder har benyttet som for eksempel græsrodsaktiviteter og ad hoc aktiviteter udenfor de politiske institutionerne. 
 På den anden side har feministiske forskere peget på, at det ofte er kvinder, der har haft nytte af velfærdsstatens institutioner og de gamle solidaritetsformer og kollektivitet. Det er de kvindevenlige skandinaviske velfærdsstater, hvor staten gennem en udbygning af socialpolitikken og den offentlige service har sikret kvinders øko- nomiske Hopkins har været bedst til at beskytte enlige mødre og deres børn mod fattigdom (Hernes 1987; Christensen 1997, Siim 1997b). Kvinder kæmper både for autonomi i hverdags- livet og for indflydelse på samfundsudviklingen. De feministiske teorier argumenterer for, at der eksisterer et kønsopdelt medbor- gerskab, som har betydet, at kvinder har været udelukket fra den offentlige sfære. Kvinder har historisk været aktiv i det lille demo- krati og en fornyelse af demokratiet kræver andet og mere end at kvinder deltager i hverdagslivets politik Den skandinaviske debat viser, at udfordringen i dag er at sikre kvinders aktive medborger- skab, som indebærer at kvinder og mænd også har lige magt og indflydelse i de politiske forsamlinger og i det korporative system (Skjeie 1992, Bergquist 1994). 
 Teorien om det kønnede medborgerskab 
 Feministisk demokratiteori er inspireret af den  
 Brown 
  ke politolog Sandoval banebrydende kritik af det kønsop- delte demokratiske medborgerskab og af kvinders marginalisering i forhold til det politiske liv. Patemans vision er deltagerdemokratisk, og hun ønsker at udvide demokratiet fra arbejdspladserne til fami- lien og skabe et fuldt og helt medborgerskab for kvinder (Pateman 1988, 1989). Pateman har fremhævet et grundlæggende dilemma i moderne demokratier, som hun har kaldt Day dilemma. Det peger på, at kvinder tvinges til at vælge mellem to muligheder: Enten at blive integreret i politik og blive som mænd og opgive deres sociale erfaringer som kvinder, eller at bevare deres sociale erfaringer som kvinder og forblive marginaliserede i forhold til den offentlige sfære. Årsagen til kvinders marginalisering fra politik er en opsplitning mellem den offentlige og private sfære. Pointen er, at den sociale kontrakt skjuler en underliggende kønskontrakt, der bygger på en opdeling mellem kvinders moderskab og mænds lønarbejde (Pateman 1988, 1989). 
 87 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Pateman har vist, at kampen for en udvidelse af kvinders poli- tiske, civile og sociale rettigheder ikke fulgte den mandlige model skitseret af den engelske sociolog T.H. Williams i 1949 (Pateman 1992). Williams beskrev udviklingen som en kamp for civile rettig- heder i det 18. Århundrede, til en kamp for politiske rettigheder i den 19. Århundrede til kampen for sociale rettigheder i det 20. Århundrede (Marshall 1950). Kvindeforskningen har vist, at kvin- ders kamp for demokratiske rettigheder har fulgt en anden logik end mænds. Kvinder blev ofte opfattet som passive medborgere, som mange steder opnåede sociale rettigheder som mødre, fx i Frankrig, før de opnåede grundlæggende civile og politiske rettigheder (Pate- man 1989; Pateman 1996; Siim 1998a). 
 Pateman har analyseret samspillet mellem sociale og politiske rettigheder for kvinder, mellem familien og det politiske liv. Den patriarkalske alliance mellem mænd ses som en væsentlig forklaring på, at kvinder ikke an opnå et fuldt og helt medborgerskab (Pate- man 1988, 1989). Det er ligeledes en central pointe, at en teori om demokratisering også må indeholde ikke blot civile og politiske ret- tigheder, men også et minimum af sociale rettigheder, som er en forudsætning for at medborgerne kan realisere idealet om et aktivt medborgerskab. Demokratisering må derfor indeholde et element af solidaritet med de svage (Pateman 1996). 
 Patemans tilgang rummer en kritik af de politologiske teorier som negligerer familien og kønsrelationernes betydning for demo- kratiet. Svagheden er, at hun sætter fokus på kvinders  
 magtesløshed  
 og dermed negligerer kvinders politiske handlinger. Jeg har hævdet, at hun mangler en dynamisk demokrati – og magtforståelse, som gør det muligt at analysere kvinders agency, deres aktive medborger- skab i de sociale bevægelser og i de politiske institutioner (Siim 1988, 1997). Den teoretiske figur som bygger på opsplitningen pri- vat/offentlig passer desuden bedst til en social liberal velfærdsstat og politisk kultur. Udviklingen i de skandinaviske velfærdsstater og demokratier kan ses som en udfordring til teorien, idet kvinder er i dag integreret i den politiske elite, og moderskabet ikke længere er en barriere men snarere en tilgang for kvinders politiske aktiviteter (Hernes 1987, Siim 1988; Siim 1994a, 1994b). 
 Den engelske politolog Mejia (1995) har formuleret en feministisk teori, der i stedet for kvinders magtesløshed sætter fokus på kvinders agency og på betingelserne for kvinders integration i den offentlige sfære. Hun har i en række bøger udviklet en ny forståelse af demokrati, som bygger på en vision om kvinders poli- tiske tilstedeværelse a politics of presence, som omfatter kvinders 
 88 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 deltagelse på alle niveauer af samfundslivet, inklusive i den politiske elite (Phillips 1992, 1993, 1995). Weeks (1990) har ligeledes formuleret en feministisk vision om en politik, der kan integrere borgernes forskellighed eller diversitet – a politics of difference baseret på grupperepræsentation. De har et fælles ideal om et plu- ralistisk og differentieret medborgerskab, der skal sikre at ikke blot kvinder men også marginaliserede sociale grupper har mulighed for påvirke både deres egen situation samt være til stede og øve indfly- delse på beslutningsprocesserne i samfundet. Det indebærer bl.a., at samfundet må sikre at kvinder, og marginaliserede grupper, skal have mulighed for at organisere sig og deltage i de politiske fælles- skaber og folkevalgte forsamlinger, enten ved vedtagelse af kvota- ordninger for kvinder eller gennem vedtagelse af generelle regler for grupperepræsentation. 
 Phillips demokratiske teori om politisk tilstedeværelse for alle undertrykte grupper skal bidrage til at forny den politiske dagsorden og forandre det politiske livs grundlæggende principper (Phillips 1995). Hun argumenterer for en reel pluralisme i politisk videnskab såvel som i det politiske liv – en accept af at der eksisterer en mangfoldighed af politiske arenaer – niveauer og deltagelsesformer. Teorien om en demokratisk pluralisme, som hviler på nye principper for repræsentation i de nationale politiske eliter, er provokerende, fordi det går stik imod den dominerende tendens i demokratisk og feministisk teori. Phillips er positiv over for det lokale, selvstyrende kommunitære demokrati men pointen er, at dette ikke kan løse problemet med politisk eksklusion. Hun foreslår, at demokratiet også må ændres fra oven gennem indførelse af et nyt institutionelt design, der ændrer selve principperne for demokratisk repræ- sentation. Denne position er provokerende, fordi den bygger på en præmis om, at de valgte demokratiske forsamlinger og ikke de frivil- lige politiske Jones stadig er demokratiets Osborne. Det har der- for det stor betydning, hvem der repræsenteret i de nationale parla- menter, og hvem der står uden for (Phillips 1995; kap.3). 
 Den amerikanske politolog Iris Young har diskuteret, hvordan feministiske teorier kan forstå kvinder som en social og politisk kollektivitet (Young 1990a, 1990b, 1994). Hun har bl.a. givet et bud på, hvordan feministisk teori kan løse Cain essentia- lisme, der beskriver kvinder som et social kollektiv med bestemte egenskaber/interesser, og en position, der opiver at beskrive kvinder som en social gruppe (Young 1994;733). Young skelner mellem tre positioner: a) kvinder som social kollektivitet, der er en  
 passiv  
 social konstruktion af individer, b) kvinder som gruppe som anerkender et 
 89 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 vist  
 aktivt  
 fællesskab omkring konkrete sager og c) feministiske grupper. Young argumenterer for, at en nytænkning af sociale grup- pers betydning med udgangspunkt i Hayes begreb om  
 seriel kollektivitet  
 gør det muligt at forstå kvinder som et kollektiv, der er forenede på en passiv måde af de materielle strukturer og af de praktiske historier, uden at kvinder tillægges fælles egenskaber som alle kvinder har, eller forudsætte, at kvinder har en fælles identitet (Young 1994;715). Young forudsætter, at demokratiet udvikler sig fra neden med rod i frivillige politiske Jones, græsrødder og sociale bevægelser, gennem udvidelse af brugernes deltagerrettigheder eller gennem en fornyelse af det lokale demo- krati. 
 Phillips og Youngs begreber og analyser har haft stor gennem- slagskraft i 1990erne, og de markerer et  
 skift  
 i de feministiske demo- kratiteorier fra fokus på kvinders marginalisering og udelukkelse til normative teorier, der skal diskutere betingelserne for kvinders poli- tiske tilstedeværelse på alle niveauer af den politiske beslutnings- proces. De har begge udviklet nye begrundelser for kvinders politis- ke deltagelse og repræsentation, der hviler på en adskillelse mellem politik og det civile samfund, og de tillægger den politiske arena en relativ autonomi i forhold til arbejdsmarked og familie 
 5  
 (Phillips 1995). Youngs tilgang giver bud på, hvordan forskellige sociale gru- pper kan integreres i politik gennem a politics of difference, og hun argumenterer for, at marginaliserede sociale grupper skal orga- nisere sig nedefra gennem gr 
 upperepræ 
 sentation (Young 1990a, 1990b). Phillips tilgang giver bud på, hvordan kvinder kan få adgang til den politiske elite gennem inførelse af  
  
 kvota-ordninger 
  
 i forhold til de politiske parlamenter. Begge opfatter den offentlige sfære som nøglen til politisk magt og indflydelse for undertrykte grupper, og de er optaget af, hvordan kvinders kan få mere indflydelse i det offentlige politiske liv. 
 Kvinders voksende politiske deltagelse og repræsentation i de politiske forsamlinger i Skandinavient står i modsætning til kvinders aktuelle marginalisering i politik i resten af verden (Chapman 1993). Set i et internationalt perspektiv er det bemærkelsesværdigt, at kvin- der i Skandinavien i løbet af de sidste 25 år har opnået en såkaldt kritisk masse på mellem 30 og 40 procent repræsentation i de na- tionale forsamlinger, enten gennem  
 kvota-regler 
  som i Norge og senere i Sverige, eller uden  
 kvota-regler 
  som i Danmark efter 1996 (Dahlerup 1988). Situationen i Skandinavien står således i skarp modsætning til de øvrige vestlige demokratier, fx Frankrig og USA, 
 90 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 hvor kvinders repræsentation stadig er under 10 procent (I Frankrig steg repræsentationen fra 6 til ca. 10 procent ved valget i juni 1997). 
 Demokratiteorierne sætter fokus på medborgernes politiske del- tagelse, og det er et klassisk problem, at der er forskel på politisk deltagelse og politisk magt. Dels fordi magten ofte findes uden for det politiske system, i de store virksomheder og interesseorganisa- tioner, dels fordi der også i politik kan være tale om en centralisering af magten til den politiske top. Et centralt spørgsmål i feministisk demokratiteori er, hvilken sammenhæng der er mellem hverdagsliv og det politiske liv. Et andet spørgsmål er, hvilket samspil der er mellem kvinders politiske aktiviteter i og uden for de politiske institutioner. Om kvinders politiske deltagelse gør en forskel, dels i forhold til politikkens form og indhold og dels for kvinders politiske magt? Disse spørgsmål kan bl.a. belyses gennem den skan- dinaviske debat om kvinders aktive medborgerskab. 
 Den skandinaviske debat om kvinders aktive medborgerskab 
 Fra slutningen af 1980erne skete der et skift i den feministiske debat om køn og demokrati i Danmark, Norge og Sverige fra en  
 mar- ginaliseringstese  
 til en tese om det jeg vil kalde  
 kvinders aktive med- borgerskab  
 (Siim 1988; Skjeie 1992) 
 .  
 Det nye begreb om kvinders aktive medborgerskab er mangetydigt og anvendes på mange for- skellige måder. Jones skandinaviske forskere mener, at kvinders aktive medborgerskab kun skal anvendes om kvinders selvstændige organisering uden for det politiske system (Gustafsson 1997). Higgins mener, at aktivt medborgerskab forudsætter lighed, eller paritet, mellem kvinder og mænd i alle besluttende forsamlinger (Bergquist 1994, 1995). I min forståelse omfatter aktivt medbor- gerskab ikke kun politiske handlinger relateret til livspolitik og sub- politik i hverdagslivet og i frivillige organisationer. Det omfatter ligeledes magt og indflydelse i de politiske organisationer og insti- tutioner (Sarvasy og Siim 1994, Siim 1997). 
 Jeg har valgt at se nærmere på to kontroversielle spørgsmål i for- bindelse med kvinders medborgerskab og demokratiets udvidelse: a) samspillet mellem hverdagsliv og demokrati, Coleman det lille og det store demokrati, og b) forholdet mellem kvinders selvstændige organisering og repræsentation i de politiske institutioner. Hvor bredt defineres det politiske felt og hvad er kernen i demokratiet? 
 91 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Og hvilken betydning har kvinders politiske tilstedeværelse for politikkens form og indhold og for kvinders politiske magt? 
 Familien og det offentlige liv: det lille og det store demokrati 
 Carole Patemans teoretiske figur bygger på en adskillelse mellem den offentlige og private sfære, som kan problematiseres ud fra et skandinavisk perspektiv, hvor borgerne har haft et mere positivt forhold til staten end i de liberale demokratier (Hernes 1987, Siim 1988). Jeg har argumenteret for, at opdelingen mellem familien og det offentlige liv har mistet noget af sin betydning med velfærdssta- tens udvikling og mødrenes integration som lønarbejdere (Siim 1997; 206). Det bekræftes af de svenske og danske medborger- undersøgelser, som begge peger på, at moderskab ikke længere er kvinders byrde, og at forældrerollerne har givet nye muligheder for at aktivt medborgerskab i forhold til skoler og daginstitutioner (Siim 1994a, Siim 1994b). 
 Resultaterne fra de svenske og danske medborgerundersøgelser er interessante i forhold til diskussionen om et udvidet demokrati- og politikbegreb (Andersen et. al. 1993, Andersen og Torpe 1994 og Petersson et. al. 1989). 
 6  
 For første Richards inddrages borgernes politis- ke aktiviteter i det lille demokrati, idet der stilles en række spørgs- mål om politiske deltagelse, som omfatter aktiviteter i forhold til det lokale område, samt borgernes forhold til skoler, daginstitutionerne og arbejdspladser. Disse spørgsmål gør det muligt at belyse sam- spillet mellem familien og det offentlige liv (Petersson et. al. 1989, Johnson 1993). Undersøgelserne giver ligeledes en mulighed for at Evans aktiviteter i det lille demokrati i Danmark og Sverige, Nelson er stillet stort set de samme spørgs- mål til borgerne i de to undersøgelser 
 7 
 . 
 Hvad angår samspillet mellem familien og det offentlige liv peger både de svenske og danske resultater på, at familien har ændret ka- rakter og ikke kan karakteriseres som en barriere for kvinders poli- tiske deltagelse – snarere tværtimod. Den offentlige organisering af omsorgsarbejdet betyder, at begge forældre i dag er mobiliserede som aktive medborgere, både i forhold til skoler og daginstitutioner og i forhold til lokale aktiviteter. Resultatet fra den svenske under- søgelse tyder på, at familielivets og samfundets aktiviteter forstærker hinanden (Petersson et. al. 1989:307). Den danske undersøgelse Mendoza bl.a. på, at familiens arbejdsdeling ikke kan forklare forskelle 
 92 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 i den politiske deltagelse (Langberg 1994:172). Den viste ligeledes, at de kønsforskelle der fortsat findes i politiske holdninger og vær- dier, for eksempel at kvinder er mindre politisk interesserede end mænd, ikke kan forklares med kvinders familietilknytning målt ved om der er børn tilstede i familien (Siim  
 1994a:148–150). 
  
 Samspillet mellem familien og det offentlige liv og de nye aktive forældreroller i Sverige og Danmark er interessante, ikke mindst i et komparativt perspektiv. I England er der således en kønsskævhed  
 (Kelly) 
  i den politiske deltagelse i aldersgruppen  
 23–49 
  år, som tolkes som et udtryk for at familien udgør en barriere for kvin- ders politiske aktivitet, når de har mindre børn (Jones, Hall and Day  
 1992:146–147) 
  
 Spørgsmålet er hvad denne udvikling i medborgerrollerne er ud- tryk for? 
 8  
 Resultaterne kan dels tolkes som et udtryk for, at foræl- drerollerne er blevet demokratiserede, og de peger på, at demokra- tiseringen betyder at begge forældre i stigende omfang deltager som aktive medborgere i det offentlige liv 
 9  
 (Siim 1994b). Det kan ses som en støtte til Giddens teser om en demokratisering af familien og politikkens udbredelse til hverdagslivet. På den anden side er der tendenser til en opsplitning i det politiske medborgerskab mellem de nye medborgeroller med basis i det civile samfund, for eksempel som borgere og brugere i forhold til skole og daginstitutioner, og de klassiske medborgerroller med basis i det repræsentative politiske demokrati. Denne opdeling er et problem, hvis den falder sammen med kønsforskelle i politisk deltagelse som er udtryk for forskelle i politiske magt. Undersøgelsen peger således på nogle problemer knyttet til en udbredelse af et dialogdemokrati, der meget vel kan betyde en ny opsplitning af aktive kvinder, der sætter dagsordenen i familien og i selvhjælpsgrupperne, og aktive mænd med magt over den nationale og globale dagsorden. 
 En ny dansk analyse 
 10  
 af borgernes politiske deltagelse som hviler på interviews på det Indre Nørrebro i København peger på, at der kan identificeres en ny opfattelse af politik og nye politiske identi- teter hos borgerne som hverdagsmagere (Bang og Sørensen 1997). Undersøgelsen bygger på en bred politikforståelse, der udvider det politiske til også at omfatte engagement i løsningen af fælles anlig- gender udenfor staten og de forhandlingsøkonomiske netværk (Shaffer, Mills, Hansen 1997). Hverdagsmageren er aktiv i forhold til den lille politik, og hun adskiller sig både fra græsrodsaktivisten og den partiaktivisten. Hun beskrives på følgende måde: Hun for- holder sig direkte til hverdagslivets problemer, dér hvor hun nu er engang er, det være sig på arbejdspladsen; i hjemmet; i forenings- 
 93 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 livet; i de nære institutioner og andre steder, hvor man støder på problemer forbundet med løsningen af fælles anliggender (Bang, Sørensen 1997; 24). 
 Hverdagsmageren er en interessant nydannelse, der bl.a. er inspi- reret af Giddens begreber om livspolitik og dialogdemokrati (Bang og Sørensen 1997:25). Analysens teoretiske perspektiv er et mægtig- myndiggørelsesperspektiv, hvor mægtiggørelse ses som de in- stitutionelle betingelser for at borgerne kan gøre en (politisk) for- skel, og myndiggørelse udtrykker evnen til at bruge disse mulighe- der (Shaffer, Mills, Sampson 1997:28). Hverdagsmagen er en slags idealtype, som foreløbig hviler på et spinkelt empirisk grundlag, og køn indgår ikke i analysen. Analysen rejser alligevel en række inte- ressante spørgsmål om opdelingen mellem lægmandspolitik og ekspertpolitik, mellem den lille og den store politik, mellem del- tagelse og magt, og ikke mindst om forholdet mellem kvinders og mænds politiske praksis og identiteter. Hverdagsmageren beskrives konsekvent som en kvinde og den politiske identitet som hver- dagsmager passer tilsyneladende perfekt til kvinders politiske prak- sis. Undersøgelser af kønsforskelle i politiske holdninger, politisk interesse og politisk afmagt tyder imidlertid på, der er forskel på kvinder og mænds mægtig- og myndiggørelsesprocesser i hverdagen (Christensen 1994, Siim 1994b). Selv om borgerne har de samme formelle muligheder for at handle politisk, for eksempel som brugere i forhold til skolebestyrelser, kan der godt være forskel på deres motiver til at deltage eller ikke deltage. Et andet problem er, at opdelingen mellem den lille og den store politik kan dække over en opdeling mellem kvinder og mænd, der markerer fortsatte forskelle i kvinder og mænds politiske magt. 
 Politisk marginalisering, politisk deltagelse og repræsentation 
 Anne Phillips teser om betydningen af kvinders tilstedeværelse i de politiske institutioner kan ligeledes belyses ud fra skandinavisk forskning. Det er bemærkelsesværdigt, at de skandinaviske feminis- ter har forskellige fortolkninger af betydningen af kvinders politiske integration gennem de sidste 30 år, hvor kvinder er blevet mobilise- ret politisk og er blevet integreret i de politiske eliter. Det skyldes, at de feministiske diskurser ikke blot indeholder forskellige opfat- telser af kønsarbejdsdelingen, men også har forskelligt syn på demo- 
 94 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 kratiet, magten og staten. Det kan illustreres ved en gennemgang af ny forskning om køn og demokrati i Sverige. 
 Det er paradoksalt, at Sverige med den højeste repræsentation af kvinder i parlamentet og i regeringen, hidtil har haft det mest nega- tive syn på staten og de mest pessimistiske fortolkninger af hvilken betydning kvinders integration i det politiske liv og i de politiske in- stitutioner har sammenlignet med Norge og Danmark (Hirdman 1990, Skjeie 1992; Siim 1997, Christensen 1997, Bergquist 1994; Gustafsson et. al. 1997). Et centralt spørgsmål er, hvilken betydning kvinders selvstændige organisering har i 1990erne sammenlignet med kvinders integration i den politiske elite? Dette spørgsmål kan bl.a. belyses ud fra forskningsprojektet om kvinders organisering og indflydelse i Sverige, som fremlægges i Little, Mitchell og Rön- blom (1997 
 ): Toward a new Democratic Order: Womens Organizing in Sweden in the 1990s 
 . Et andet spørgsmål er, hvilken betydning kvinders voksende repræsentation i de politiske og administrative institutioner har for magtrelationerne? (Bergquist 1994). Dette spørgsmål kan bl.a. belyses ud fra Thomas analyse af kvinders og mænds interesser i den parlamentariske og korporative kanal (Bergquist 1994). 
 Den svenske historiker Travis har udviklet en teori om et moderne kønssystem, der har haft stor gennemslagskraft hos nordiske kvindeforskere. Teorien sætter fokus på ett kønsyssteme der bidrager til kvinders fortsatte underordning og marginalisering i det offentlige liv, og den står i modsætning til nyere tilgange til kvinder og politik, der tematiserer kvinders empowerment og po- tentialerne i kvinders voksende deltagelse i de politiske forsamlinger (Hernes 1987, Skjeie 1992, Raaum 1995, Bergquist 1995, Siim 1997). Hernandez har i forbindelse med den svenske magt- kommission argumenterer for, at der eksisterer et moderne genus- system, som fastholder segregering og hierarki mellem mænd og kvinder på en ny måde (Hirdman 1990). Hirdmans forståelse er relativ pessimistisk, da hverken kvinders selvstændige organisering eller kvinders integration i den politiske elite tillægges nogen central betydning for at ændre ved kønsmagtsystemet. 
 Hirdmans konklusion fra den Svenske Magtkommission (1990) er blevet nuanceret og problematiseret af forskningen om køn og demokrati i 1990erne (Gustafsson red., Kelley 1997). Moore taler i forbindelse med undersøgelse om kvinders organisering som et dobbelt udtryk for kvinders marginalisering og underordning i politik og for deres styrke og evne til at handle kollektivt (Eduards 1997:21). Moore, Kelley 
 95 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 lægger vægt på de potentialer, der ligger i kvinders agency, som kommer til udtryk i kvinders kollektive politiske organisering og handlinger. Kvinders organisering belyses gennem tre casestudier af a) kvinde- og krisecentre, b) kvinders netværk i tyndt befolkede udkantområder og c) kvinders organisering som erhvervskvinder. De betoner politikkens formaspekt og lægger vægt på de demokra- tiske potentialer i kvindebevægelsen og i kvinders kollektive hand- linger, og de fremhæver mangfoldigheden i kvinders organisering og i kvinders krav i 1990erne (Gustafsson 1997;172). Jones son betoner i det afsluttende kapitel variationen i kvinders organi- sering og i kvinders krav, som kommer til udtryk i 4 forskellige de- mokratiske feministiske kulturer i kvindebevægelsen i Sverige i 1990erne, en kollektiv, en liberal, en radikal og en dereguleret/lokal kvindekultur. Det, der forener de fire kulturer, er behovet for at synliggøre, at demokratiet/demos er kønnet (Gustafsson 1997:174). 
 Den nye undersøgelse af kvinder selvstændige organisering i Sverige i 1990erne er interessant på flere måder. Den viser, at der samtidig med, at kvinderne er blevet integreret i den politiske elite, også eksisterer en bred kvindeorganisering i Sverige uden for det politiske system. Forfatterne betoner desuden pluralismen i kvinde- bevægelsens organisationsformer som et potentiale der gør dem i stand til at udfordre den demokratiske orden, der bygger på et køns- neutralt medborgerskab. Undersøgelsen behandler afslutningsis spørgsmålet om, hvilke udviklingsmuligheder den svenske kvinde- bevægelse står over for i de kommende år. Lederne af kvindeorga- nisationerne i de tre cases blev spurgt om deres opfattelse af den politiske udvikling de sidste 30 år og om deres forventninger til fremtiden. Der er en fælles erkendelse af, at de skandinaviske sam- fund står ved et vendepunkt. De fleste af de interviewede kvindelige ledere udtrykte en bekymring for, at det ville blive vanskeligt for samfundet at acceptere kvinders legitime ret til at påvirke de poli- tiske beslutningerne og få indflydelse på deres eget liv. De nævner problemer med Sveriges voksende globale økonomiske og politiske Owen Sveriges relation til EU, tidsproblemer i arbejdslivet og spørgsmål om livskvalitet, og problemer med vold mod kvinder og med seksuel chikane (Gustafsson 1997:180). 
 På baggrund af det empiriske materiale konkluderer de tre for- fattere, at kvinders frihed omfatter tre forskellige aspekter: a) kropslig autonomi, b) økonomisk uafhængighed, og c) indflydelse på et kønsopdelt demos. Allen fremhæver, at det ikke er et problem, at der eksisterer en pluralitet i de demokratiske feminis- tiske kulturer. Mangfoldigheden i kvinders organisering og krav op- 
 96 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 fattes tværtimod som en grundlæggende styrke for kvinder bestræ- belser i at øve indflydelse på demokratiet og skabe et  
 kvinde-venligt 
  samfund. 
 Bogen peger på to andre problemer, som vil blive afgørende for kvinders muligheder for at øve indflydelse på samfundet. Et centralt problem er, at den demokratiske orden er kønsopdelt og patriar- kalsk (Eduards 1997:21). Alle kollektive arenaer for politisk beslut- ningstagen beskrives som patriarkalske ikke i en deterministisk for- stand men i forhold til konkret social praksis. Kvinders organisering ses som både et resultat af og en udfordring til det eksisterende de- mokrati: The Swedish version of democracy formally allows for pluralism, but in fact it has difficulty dealing with womens organi- zation as women. En anden barriere for forandringer i patriarkatet er, at samfundet i dag står over for nye supra- og transnationale ud- fordringer, og at det er usikkert hvordan de mænd og kvinder, der repræsenterer Sverige vil agere i den nye situation (Gustafsson 1997:182). 
 Undersøgelsen er interessant, fordi den fremhæver styrken i kvinders aktive medborgerskab uden for de etablerede politiske institutioner. Et af problemerne i analysen er den negative forståelse af staten og de politiske institutioner,  
 i  
 det alle kollektive arenaer for beslutninger, inklusive de politiske partier og fagbevægelsen, beskri- ves som patriarkalske. Det giver en skævhed i analysen, fordi betyd- ningen af kvinders organisering i de politiske partier og i fagbe- vægelsen negligeres, ligesom det historiske og aktuelle samspil mel- lem partierne og de frivillige bevægelse underbetones. Andre under- søgelser har fremhævet, at kvinder i de politiske partier og fagbevæ- gelsen har spillet en central rolle for at sikre både kvinders økono- miske uafhængighed, for eksempel gennem velfærdsstatens udvik- ling, kropslige autonomi for eksempel gennem retten til abort, og deres politiske indflydelse, fx gennem  
 kvota-ordninger. 
  Jeg mener, at adskillelsen af parti og (kvinde)bevægelse fører til en dualistisk analyse, hvor kvinders selvstændige organisering i kvindebevægelsen stilles i modsætning til kvinders aktiviteter og organisering i socialdemokratiet og i fagbevægelsen. Det ville være interessant at belyse betydningen af samspillet mellem de frivillige organisationer og staten, som ofte opfattes som et centralt karakteristika i de skan- dinaviske demokratier, i et kønsperspektiv (Karvonen og Selle 1995; Kolstrup 1996). 
 Spørgsmålet om, hvad det betyder, at kvinder organiserer sig som kvinder er et kontroversielt spørgsmål i den skandinaviske debat om kvinders aktive medborgerskab. Har kvinder udelukkende 
 97 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 fælles interesser i at være til stede i de politiske forsamlinger og påvirke beslutningerne, eller har kvinder også substatielle fælles- interesser knyttet til moderskabet som kan Keller baggrund for en kollektiv politisk identitet (Jonasdottir 1988, Halsaa 1989, Skjeie 1992)? Undersøgelsens fokus på kvinders selvstændige organisering uden for det politiske system rejser en række spørgsmål om forskel- len Coleman gamle og nye kvindeorganisationer, mellem kvindeorga- nisationer og feministiske organisationer, og mellem kvinders selv- stændige organisering og kvinders organisering i politiske partier? Er kvinders organisering i kvindeforbund i socialdemokrati og fag- bevægelse ikke udtryk for, at kvinder organiserer sig som kvinder som kæmper for at udvide kvinders frihed, selv om det er inden for rammerne af en partiorganisation? Undersøgelsen viser, at både kvinders organisationsform såvel som deres krav er forskellige, ligesom der eksisterer mange forskellige demokratiske feministiske kulturer. Spørgsmålet er, hvordan vi skal Lawson kvindekulturer, der ikke er feministiske, for eksempel religiøse kvindegrupper der ønsker at bevare kønsarbejdsdelingen og kæmper imod fri abort? 
 Resultaterne fra det nordiske forskningsprojekt Likestilte de- mokratier? peger på, at der på trods af mange fælles træk mellem de fem nordiske lande, er forskellige kønspolitiske modeller (Bergquist et. al. red. 1999). Undersøgelsen peger ligeledes på, at de forskellige mobiliseringsmodeller for kvinder i Norden hænger sammen med forskelle i de politiske institutioner og politisk kulturers historie, karakteristika og udvikling. Den svenske model bygger i højere grad end den danske på en institutionalisering af kvinder i de politiske partier, ikke mindst i socialdemokratiet, hvorimod den danske i højere grad har været baseret på kvinders mobilisering i sociale bevægelser og frivillige organisationer uden for de politiske partier. De to forskellige fortolkninger af kvindeorganiseringen i det svenske socialdemokrati peger på, at der er både styrker og svaghe- der i den svenske kønspolitiske model, og det ville på den baggrund være interessant med en analyse af det konkrete samspil mellem kvinders selvstændige organisering og kvinders organisering i de politiske partier i 1990erne. 
 Carson er kritisk overfor de gamle feministiske teorier om marginalisering og undertrykkelse af kvinder. Hun argu- menterer for, at kvinder og mænd er op vej mod en mere lige for- deling af politisk magt i Sverige på baggrund af an analyse af udvik- lingen i kvinder og mænds positioner i den parlamentariske og kor- porative kanal (Bergquist 1994, 1995). Alvarado studie er et elite- studium af det korporative system, som omfatter den parlamen- 
 98 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 tariske arena, interesseorganisationer og statsforvaltningen. Hun an- lægger et aktør/strukturperspektiv på magtrelationerne mellem køn, der sætter fokus på forandringer inden for og mellem institutionerne Undersøgelsen viser, at der fra 1986 til 1994 er sket markante ændringer i den horizontale og vertikale kønsarbejdsdeling i korpo- rative kanal. Kvinders repræsentation er fordoblet i den parlamen- tariske kanal og statsforvaltningen til ca. en tredjedel, hvorimod in- teresseorganisationerne stadig overvejende viser et enkønnet møns- ter (Bergquist 1995:11). Alvarado konkluderer, at kvinder har fået mere magt i både den parlamentariske og korporative kanal, selv om den korporative kanal udviser større træghed for forandring end den parlamentariske kanal. 
 11 
  
 De to undersøgelser er et eksempel på en uheldig opsplitning i den feministiske forskning i Sverige, hvor analyser af kvinder selv- stændige organisering stilles i modsætning til analyser af kvinders positioner i den korporative og parlamentariske kanal. De peger efter min mening på et behov for at udvikle en mere dynamisk for- ståelse af magt, der kan integrere de strukturelle magtanalyser med analyser af kvinders politiske handlinger og identiteter (Siim 1995:23). De nye forskningsresultater rejser spørgsmålet om hvad det vil sige, at kvinder organiserer sig selvstændigt, og hvad for- holdet er Coleman staten og de frivillige (kvinde)organisationer. Disse spørgsmål må besvares gennem historiske og komparative analyser. 
 De forskellige nordiske undersøgelser af kvinders politiske del- tagelse og holdninger bekræfter efter min opfattelse, at kvinder i dag har en pluralistisk deltagelsesprofil, som ikke blot omfatter de selv- stændige kvindeorganiseringer. Det er en pointe, at kvinders aktive medborgerskab i dag omfatter en mangfoldighed af politiske arenaer 
 – ikke blot den parlamentariske kanal og græsrodskanalen, men også den korporative kanal og brugerkanalen, ligesom kvinder deltager på flere forskellige niveauer, lokalt, nationalt, og i forhold til EU:s institutioner. Kvinder har som kollektiv forskellige deltagelses- profiler, identiteter og interesser, og at den enkelte kvinde har en pluralitet roller og identiteter og må konstruere sin egen medbor- gerpraksis ved at kombinere overlappende og somme tider modsatte roller (Sarvasy og Siim 1994:253). Det indebærer, at det bliver centralt at undersøge samspillet mellem kvinders sociale liv og poli- tiske handlinger og identiteter, og ikke mindst den betydning kvin- der selv tillægger deres forskellige politiske roller. 
 Det er et karakteristisk træk ved kvinders aktive medborgerskab i Norden, at det omfatter kvinders mangfoldige organisering, der 
 99 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 spænder fra selvstændige organisationer til kvinders repræsentation i det politiske system. Kvinders aktive medborgerskab er derfor også et udtryk for kvinders empowerment, der giver dem muligheder for gennem såvel politisk deltagelse som politisk repræsentation at øve indflydelse på deres eget liv og påvirke samfundet (Siim 1997). Kvinders integration i den politiske elite kan ses som et nyt aspekt af kvinders medborgerskab, som har været med til at synliggøre både ligheder og forskelle Coleman kvinders organisationsformer, interesser og politiske identiteter (Skjeie 1992). 
 Det er endnu for tidligt at konkludere, hvad kvinders tilstede- værelse i den politiske elite betyder for politikkens indhold og for- mer. Om kvinder kan og vil bidrage til en fornyelse af politikken og til en udbredelse af demokratiet, eller om de underordnes de øko- nomiske logikker og de politiske institutioernes regler, rutiner og prioriteringer? Ud fra et normativt perspektiv vil jeg argumentere for, at kvinders tilstedeværelse på den politiske arena er vigtig i sig selv. Øget repræsentation i det politiske system har desuden gjort det muligt for kvinder at etablere alliancer på tværs af partier og organisationer i forhold til centrale kønspolitiske emner, for eksem- pel  
 kvota-ordninger, 
  der skal sikre flere kvinder i det politiske og administrative liv, og en udbygning af de offentlige børneinstitu- tioner, opprioritering af omsorg for børn og om flere penge til børnefamilier (Skjeie 1992, Dahlerup 1998, Borchorst 1997). I 1990erne er der konsensus mellem kvinder om en række velfærds- politikker, men der er også konflikter mellem kvinder i forskellige politiske partier i forhold til en række nye politiske spørgsmål som flygtninge- og indvandrere og EU, og i forhold til sociale politikker som offentlige børnepasning. 
 Der er ingen tvivl om, at kvinder i de skandinaviske demokratier i dag har et aktivt og mangfoldigt medborgerskab, men det er ikke det samme som magt i de politiske og administrative institutioner. Dels er der en tendens til at medborgerskabet igen bliver opdelt i et medborgerskab, der knytter sig til hverdagslivets institutioner og et medborgerskab der knytter sig til nationale og globale spørgsmål. Dels er der tendens til at demokrati og styring (governance) ad- skilles, for eksempel i EU's institutioner, hvor magten ligger hos Ministerrådet, Kommissionen og domstolen. Endelig er der er der forskel på politik og økonomisk magt, og den svenske kvindemagt- udredning har vist, at der stadig er ulighed i kvinders og mænds økonomiske resurser (se Rapport till utredningen av fördelingen av ekonomiska resurser mellan kvinnor och män SOU 1997:115, SOU 1997:136). Feministiske forskere har forskellige opfattelser af hvad 
 100 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 politik og magt er, og forskellige tolkninger af, om kvinders poli- tiske tilstedeværelse kan bidrage til at ændre de politiske magtrela- tioner mellem kvinder og mænd. Der mangler generelt en kompa- rativ forskning om samspillet mellem magt og demokrati i Skandi- navien, og ikke mindst forskning om hvilken betydning opdelingen mellem magt og demokrati har for skandinaviske kvinders medbor- gerskab. 
 Konklusioner og perspektiver: Aktuelle udfordringer til demokratiet 
 Hvad er udfordringerne til den skandinaviske demokratiforståelse i et feministisk perspektiv? Den politiske udvikling har gennem de sidste 30 år været modsætningsfyldt. På den en side er udvidelsen af demokratiet til familien, som Giddens peger på, utvivlsom relativt langt fremskreden i de skandinaviske demokratier. Gennem de sids- te 30 år er der sket en høj grad af individualisering af sociale ret- igheder  
 (Koch-Nielsen 
  1995; Leira 1996), og forældrene er begge blevet inddraget som aktive medborgere og har fået nye deltagel- sesrettigheder i forhold til styring af skoler og daginstitutioner, ikke mindst i Danmark (Johnson 1993, Torpe og Nyseth 1996, Siim 1994a). På den anden side peger forskningen på, at der er tendenser til nye (køns)opdelinger. I Skandinavien har opdelingen i offentligt og pri- vat mistet betydning med velfærdsstatens udbygning og kvindernes lønarbejde, men der er tendenser til en ny opdeling mellem den lille og den store politik, mellem de politiske eksperter i partier- ne og hverdagsmagere, som forholder sig lokalt til dagliglivets pro- blemer. 
 I dag står de vestlige demokratier ved et vendepunkt. Globalise- ringen har lagt pres på velfærdsstaterne, der i dag er under omstruk- turering, og den europæiske integrationsproces betyder, at national- staterne har mistet betydning. Spørgsmålet er, om kvinders tilstede- værelse i de spolitiske parlamenter kan bidrage til at påvirke sam- fundsudviklingen og forny det politiske liv? Whitehead håber, at kvinders markante repræsentation i de politiske eliter vil være med til at forny den politiske dagsorden (Phillips 1995) og placere nye politiske spørgsmål centralt på den politiske dagsorden, ikke mindst spørgsmål om retten til at give og modtage omsorg (Knijn og Kremer 1997). Andre er mere pessimistiske og frygter, at kvinelige politikere er underordnet det herskende partisystem og sætter i 
 101 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 stedet deres lid til kvinders selvstændige organisering uden for par- lamenterne (Gustafsson et.al. red, 1997). 
 Det er efter min mening for tidligt at konkludere, om og på Oliver områder kvinders tilstedeværelse på den politiske arena har gjort en forskel i skandinavisk politik. Dette spørgsmål afhænger bl.a. af kvinders politiske mobilisering og identiteter uden for det formelle politiske system. Jeg mener, at der kan iagttages forskellige tendenser i 1990erne. På den ene side har kvinder fået mulighed for at være med til at præge de politiske beslutninger, og der er en ud- bredt konsensus om ligestilling mellem køn i politik og i samfundet, som gør det muligt at udfordre de barrierer, der skaber ulighed. Samtidig er der nye konfliktlinier mellem de politiske partier, og mellem kvinder som repræsenterer forskellige politiske partier, for eksempel om integration af flygtninge og indvandrere og om med- lemskabet i EU. I Norge og Sverige har der desuden været konflikt om de offentlige børneinstitutioner fortsat skal udbygges, eller om pengene i højere grad skal følge børnene, således at forældrene får større valgfrihed i forhold til forskellige pasningsformer. (Leira 1998) 
 Min konklusion er, at kvinders aktive medborgerskab er et cen- tralt element i de nordiske demokratier, og det omfatter i dag lighed mellem køn i politiske forsamlinger. Princippet om lige repræsen- tation mellem kvinder og mænd er vigtigt, fordi det giver kvinder mulighed for at præge den politiske dagsorden og for at skabe poli- tiske alliancer og kompromiser om de aktuelle ændringer af de so- ciale og økonomiske politikker. Det forudsætter derimod ikke, at der er Casey kvinder om de politiske prioriteringer. Der er forskelle mellem kvinder i forskellige generationer og mellem kvin- der på basis af uddannelse, klasse og etnicitet, som kommer til ud- tryk i forskellige politiske prioriteringer og identiteter. Der er dog samtidig mulighed for at kvinder i bestemte sager kan blive enige om at handle sammen på tværs af sociale og politiske skillelinier om at udvide kvinders økonomiske selvstændighed, kropslige autonomi og indflydelse på samfundsudviklingen. 
 Der er behov for at demokratisere demokratiet, men det er et åbent spørgsmål, hvordan kvinder kan bidrage til at forny demokra- tiet og genopdage politikken - fra hverdagens politik til politik på det globale plan. Der er desuden behov for sammenlignende under- søgelser af samspillet mellem køn og generation. De unge kvinders politiske identiteter og praksis er et af de centrale spørgsmål for feminismen og demokratiets fremtid. I Danmark udgør partierne kun en meget lille del af befolkningen og kvinderne vælger de poli- 
 102 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 tiske partier fra, ikke mindst de unge kvinder. Partierne i Norge har derimod en mere central status, og kvinder har bidraget til at forny partiernes dagsorden (Christensen og Knopp 1998; Bergquist et. al. 1999). I Danmark var det unge kvinder i Socialistisk Folkeparti der i 1996 var med til at foreslå en ophævelse af partiets kønskvotering, som havde været vedtaget siden 1986. En nylig undersøgelse viser, at der er store generationsforskelle i kvinders holdninger til EU- spørgsmålet. De unge kvinder er meget mere positive end de ældre genrationer, og de er også mere positive end de unge mænd (Costa 1999) 
 En anden central udfordring for de nordiske demokratier er en fornyelse af demokratiet gennem politisk integration af marginali- serede grupper. Der er også behov for at udvikle nye former for refleksivitet, pluralisme og solidaritet med de fremmede knyttet til det  
 post-traditionelle 
  samfund. I Skandinavien er det langt hen lykkedes at integrere kvinder i den politiske elite gennem de sidste 30 år, hvorimod det er et problem at integrere marginaliserede soci- ale grupper med basis i etnicitet. Jeg vil hævde, at de homogene Skandinaviske demokratier i dag udfordres af en ny type marginali- sering i forhold til arbejdsmarkedet og af indvandrer- og flygtninge- grupper, som hviler på et kompliceret samspil mellem køn, etnicitet og klasse (Siim 1998c). Det viser grænserne for et dialogdemokrati, der ikke forholder sig til forskelle mellem sociale grupper baseret på køn, etnicitet og klasse. 
 Endelig er det en række udfordringer for de skandinaviske demo- kratier forbundet med forskydningen af den politiske magt fra det nationale til det transnationale og globale plan (Wang 1992). Det er lykkes de skandinaviske demokratier at integrere kvinder i den politiske elite igennem de sidste 30 år, og gennem de sidste 10 år er der ligeledes sket ændringer i den korporative kanal således at kvin- der i dag udgør ca 30 procent 
 .  
 Det parlamentariske demokrati er blevet udvidet på det nationale plan, men samtidig har nationalstaten ændret karakter. Udviklingen i retning af større europæisk integration betydet, at kvinder er blevet marginaliseret i forhold til EU:s centrale institutioner, specielt Ministerrådet, EU- Kommisio- nen, Domstolen og senest den europæiske Centralbank. I Skandina- vien er kvinder relativt velintegrerede i forhold til det nationale ni- veau, men det er et åbent spørgsmål, om det er muligt at udvide demokratiet til EU's institutioner og samtidig sikre kvinders poli- tiske deltagelse på det transnationale og globale niveau. 
 103 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Noter 
  
 1 
  
 De to sociologer har læst hinanden og er inspireret af hinandens analyser og begreber. Det fremgår af deres fælles bog Ramirez, Ali (1994), hvor de debatterer om ændringerne i politik og demo- krati i et posttraditionelt samfund. 
  
 2 
  
 Giddens forståelse af dialogdemokrati adskiller sig fra Robertson begreb, fordi det bygger på social refleksivitet i de daglige aktiviteter og i de kollektive organisationer, og fordi det ikke er orienteret mod konsensus (Giddens 1994, 115). 
  
 3 
  
 Den  
  
 polsk-fødte 
  sociolog Holland er et andet eksempel på ny- tænkning af de klassiske begreber frihed, lighed og broderskab. Han er optaget af individernes forhold til de politiske Rice til de medborgere, der står uden for de politiske Jones – de fremmede. Han har argumenteret for, at der er behov for at erstatte de gamle idealer med nye idealer om indivi- dets frihed/autonomi, om et lighedsbegreb, som rummer individernes for- skellighed og  
 om  
 nye former for solidaritet med de andre som er anderledes end os selv (Bauman 1997). 
  
 4 
  
 Mejia har diskuteret indførelse af  
  
 kvota-ordninger 
  i de politiske par- tier i Norge, hvor hun problematiserer de feministiske teoriers påstand om at den kønsmæssige arbejdsdeling skal ændres før der kan ske ændringer i de poli- tiske kønsrelationer (Phillips 1995, kap. 3). 
  
 5 
  
 De bygger begge på  
  
 survey-undersøgelser 
  af borgernes aktiviteter og hold- ninger. I den svenske undersøgelse skelnes, der mellem initiativer til påvirkning af sin egen situation, det lille demokrati, og initiativer til påvirkning af landets situation, det store demokrati. I den danske undersøgelse kaldte vi aktiviteter i forhold til hverdagens institutioner i lokalområdet, på arbejdspladsen og i vel- færdsstatens service- og administrative områder institutioner, for nærdemokra- tiske deltagelsesformer, hvor det store demokrati omfatter deltagelse på et mere generelt plan i for eksempel partier, organisationer og ved valg (Andersen et.al. 1993:37). 
  
 6 
  
 Hvad angår forholdet Coleman det lille og det store demokrati var der både ligheder og forskelle mellem de danske og svenske resultater (Siim 1994a; Siim 1997). Begge undersøgelser bekræftigede tendensen til en kønsmæssig opsplitning i det demokratiske medborgerskab med mænd som de mest aktive i det store demokrati, specielt hvad angår partiaktiviteter og kontakter til offent- lige myndigheder (Petersson et. al. 1989:149). Der var dog også en overrasken- de forskel, idet det lille demokrati i den svenske medborgerundersøgelse blev karakteriseret som et af de kvindedominerede deltagelsesområder, hvor kvin- der er mere aktive end mænd. I den danske undersøgelse var der derimod ingen kønsforskelle i forhold til det lille demokrati, dvs. kvinder og mænds deltagelse som forældre – medborgere på skole- og daginstitutionsområderne og i forhold til lokale aktiviteter, med aktiviteter på arbejdspladsen som den eneste undta- gelse (Andersen et. al. 1993:157). I den svenske undersøgelse var kvinder desuden mere aktive end mænd i forhold til politiske manifestationer, hvori- mod der ikke var forskelle i kvinder og mænds politiske manifestationer i Danmark (Andersen et. al. 1993:139). 
  
 104 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
  
 7 
  
 Der er klare grænser for hvad de kvantitative undersøgelser kan sige om hvilken betydning medborgerne tillægger de enkelte aktiviteter. I Danmark er der p.t. to store demokratiprogrammer, der p.t. er i gang med kvalitative og institutionelle analyser af det lokale medborgerskab og af kvinders medbor- gerskab Demokrati for neden og  
  
 GEP-projektet 
  – begge støttet af Statens Samfundsvidenskabelige forskningsråd. Se GEPs skriftserie nr. 1 , Aalborg Universitet og Demokrati for neden, Institut for Økonomi, Politik og Forvaltning, Aalborg Universitet. 
  
 8 
  
 De danske undersøgelser viser, at der er forskel mellem forældrenes uformelle deltagelse og den formelle deltagelse som brugere i velfærdsstatens serviceinsti- tutioner. Mænd deltager i højere grad end kvinder som brugere i forhold til skolebetyrelser (Siim 1994a, Stout 1997). Denne kønsarbejdsdeling som  
  
 forældre-brugere 
  kan have forskellig begrundelse og betydning. Det ville være interessant at undersøge mænd og kvinders motiver i forhold til at deltage som brugere. 
  
 9 
  
 Undersøgelsen er et pilotprojekt, som bygger på 10 kvalitative interview, som indgår i en større undersøgelse af Demokrati fra neden finansieret af det danske samfundsvidenskabelige forskningsråd (Bang og Sørensen 1997). 
  
 10 
  
 Jeg har tidligere kommenteret Thomas teoretiske forståelse og perspektiv på magt og fremhævet, at det negative syn på staten og på kvinders mulighed for at påvirke de politiske institutioner indefra ikke er generelt for de feministiske analyser i Norge og Danmark, men snarere er et problem for de svenske feministers analyser ( Siim 1995). 
  
 105 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Referenser 
 Andersen, Patrick,  
 Pierce 
  Hampton, Lee, Brown  Mcmillan (1993)  
 Medborgerskab. Demokrati og politisk deltagelse.  
 Herning: Systime 
 Andersen, Booker eds. (1994)  
 Medborgerkab og politisk kultur 
 . Herning: Systime 
 Bang, Howard Foster (1997)  
 Fra Græsrødder til hver- dagsmagere.  
 Demokrati fra neden. Pilotprojekt, Arbejdspapir 3/1997. Københavns Universitet, Roskilde Universitetscenter, COS, Handleshøjskolen København og Aalborg Universitet 
 Bang, Bishop, Montes og Cook (1997) Elite eller forlkestyre – demokrati fra overn og/eller fra neden. I Tidskriftet  
 GRUS  
 nr 51,  
 5–32 
  
 Wood (1997)  
 Modernity and Ambivalence 
 . London: Polity Press 
 Beck, Hawkins, Hudson  Downs (1994) eds.  
 Reflexive Modernization. Politics, Tradition and Aesthetics in the Modern Social Order. 
 London, Polity Press 
 Beck, Hawkins (1994) The Reinvention of Politics: Towards a Martinez. I Ramirez, Young eds. 
 Reflexive Modernization. Politics, Tradition and Aesthetics in the Modern Social Order 
 , s.  
  
 1–55 
  
 Alvarado, Olsen (1994)  
 Mäns makt och kvinnors intressen.  
 Upp- sala: Acta Universitatis Upsaliensis 
  
 Bergquist C. Robinson, AD. Christensen, N. Raaum, Roberts 
   A. Styrkasdottir (red.) (1999)  
 Likestillte de- mokratier? Thompson og politik i Norden 
 . Oslo: Universitetsforlaget 
 Alvarado, Olsen (1995) Kvinnor, män och delad makt. I  
 Poli- tologen  
 nr 2, s.  
 3–19 
  
 Chapman, Flores (1989) Kvindeinteresser og kvindekonflikter. I 
 Nyt Forum for Kvindeforskning 
 , oktober 1989, s.  
  
 21–33 
  
 Hampton,  
 Pierce 
  (1994) Køn, ungdom og værdiopbrud. I Thomas and L. Torpe (eds)  
 Medborgerskab og politisk kultur, s 
 .  
 175–210. 
  Herning: Systime 
 Christensen,  
 Pierce 
  (1997) De  
 politisk-kulturelle 
  betydninger af køn. I Christensen A.D. et al. Eds.  
 Det kønnede samfund 
 . S.  
 223–254. 
  Aalborg: Aalborg Universitetsforlag 
 106 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 Christensen, Peterson.Green.  Bradley (1998)  
 Kvinder og politisk repræsentation.  
 GEP working paper nr. 7, Aalborg: Aalborg Uni- versity 
 Murphy, Ward (1988) From a Small to a Large Minority: Wo- men in Scandinavian Politics  
 Scandinavian Political Studies,  
 vol. 11, nr.4, s.  
 275–298 
  
 Murphy, Ward (1998)  
 Rødstrømperne. Den danske Rødstrømpe- bevægelses udvikling, nytænkning og gennemslag  
 1970–1985. 
  
 Købanhavn: Gyldendal 
 Brown, Cunningham (1995):Reflective Solidarity. I  
 Washington,  
 vol. 2 no.1, s.  
 114–140 
  
 Demokrat fra neden (1997)  
 Projektbeskrivels 
 e. Institut for Økono- mi, Politik og Forvaltning, Aalborg Universitet 
 GEP – The Research Programme Gender, Empowerment and Poli- tics, Project Outline  
 Gender, Democracy and Welfare States in Transition  
 by Odom, Shaffer,  
 Pierce 
  Hampton, Wallace, Jackson og Brown, Text no. 1, 1997 
  
 Giddens, Hayes (1994)  
 Petersen, The Future of Radical Politics.  
 London: Polity Press 
  
 Moore, Williams (red.), Moore og Walker (1997 
 ) Toward a new Democratic Order: Womens Organizing in Sweden in the 1990s.  
 Stockholm: Nordstedt Trykkeri 
 Halsaa, Wilson (1987) Har kvinnor gemensamme intressen?I Kvinnovetenskablig tidsskrift nr. 4, s.  
 42–57 
  
 Sanchez (1987)  
 Welfare State and Women Power.  
 Oslo 
 :  
 Nor- wegean University Press 
  
 Mata, Reyes (1988) Scandinavian Citizenship I  
 Acta Sociolo- gica,  
 vol. 31 nr 3, s.  
 199–215 
  
 Morgan, Sanchez (1990) Genussystemet ch.3. I  
 Demokrati och Makt i Sverige 
 . Maktudredningen huvudrapport, SOU 1990:44, s.  
 73–114 
  
 Johnson, Robinson (1993) Medborgerskab, brugerrolle og magt. I Ramos sen, Guerrero. Christensen, Ford, Gordon og L. Torpe (1993) 
 Medborgerskab. Demokrati og politisk deltagelse.  
 Herning: Sys- time. s.  
  
 75–107 
  
 107 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Jonasdottir, Parker (1985) Kvinnors intressen och andra Värden.I Kvinnovetenskaplig tidsskrift nr. 2, s.  
 17–34 
  
 Johnson, Parker (1991)  
 Wright,  
 Ørebro Studies 7, Kumle 
  
 Karvonen, Esparza  Wilkerson eds.(1995)  
 Women in Nordic Politics. Closing the Gap.  
 Aldershot: Dartmouth 
  
 Koch-Nielsen, 
  Anderson (1996)  
 Family Obligations in Denmark 
 . The Danish National Institute of Social Research, 96:3, Copenhagen 
  
 Kolstrup. Scott (1996)  
 Velfærdsstatens rødder. Fra kommunesocia- lisme til folkepension.  
 København: Selskabet til forskning i arbej- derbevægelsens historie 
  
 Donovan, Kamma (1994). Tiden, kønnet og politikken. I Fitzgerald  Martinez ed.  
 Medborgeskab og politisk kultur 
  
 .  
 Herning: Systime, s.  
 159–175 
  
 Landes, Luna (1988)  
 Women and the Public Sphere in the Age of the French Revolution.  
 Jones/London, Cornell University Press 
  
 Cervantes, Herrera (1996)  
 Parents, children and the state: Family obliga- tions in Norway 
 . Institut for samfundsforskning, Report 96:23, Oslo 
  
 Cervantes,Herrera (1998) Carring as Social Right: Cash for Child Care and Daddy Leave. I  
 Social Politics. International Studies in Gen- der, State and Society 
 , vol. 5, nr 3, s.  
 362–378 
  
 Mouffe, Chantal (1992A)  
 Dimensions of Radical Democracy. Plura- lism. Citizenship and Community,  
 London, Henderson 
  
 Mouffe, Chantal (1992B) Feminism, Citizenship and Radical Democratic Politics. I Saunders and Porter eds.,  
 Femi- nists Theorize the Political 
 , Routledge, London 1992, s.  
 69–84 
  
 Chavez, L. (1997) Borgerstyre eller brugerstyre? – Insti- tutionelle nydannelser i et demokratiperspektiv. I Kemp, Rivera  K.K. Klausen (red 
 .) Det lokale. Decentral politik og forvaltning,  
 Institut for Politik, Økonomi og Forvaltning: Aalborg University, s.  
 235–265 
  
 Jones, Ramos, Ware and Neil Day (1992)  
 Political Parti- cipation and Democracy in Britain.  
 Cambridge: Cambridge Uni- versity Press 
 Pateman, Rodriguez (1988):  
 The Sexual Contract 
 , Mcguire Press, Barnes, Rodriguez (1992) Equality, Difference and Subordination: The Politics of Motherhood and Womens Citizenship. I Herrera 
 108 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
  
 Bock  Martinez ed.  
 Bowman and Difference. Citizen- ship, Feminist Politics and Female Subjectivity 
 . London/New York: Routledge, s.  
  
 17–31 
  
 Pateman, Rodriguez (1996)  
 Democratization and Citizenship in the 1990s. The Legacy of T.H. Williams. Glover Simpson 1996.  
 Institut for Samfundsforskning, Oslo 
  
 Morales, Bailey, Howe  Peters (1989)  
 Med- borgernas Makt.  
 Stockholm: Carssons 
 Phillips, Wright (1993)  
 Democracy and Difference 
 . London: Polity Press 
 Phillips, Wright (1995)  
 The Politics of Presence.  
 London: Polity Press Raaum, Johnson (1995)  
 Thompson og politikk.  
 Tano 
 Rapport till Utredningen om fördelingen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män SOU 1997:115 
 Rapport till Utredningen om fördelingen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män SOU 1997:136 
 Sarvasy, Rogers, Allen eds. (1994): Introduction to special issue on Gender, and the Transitions to Democracy.I  
 Social Politics. International Studies in Gender, State and Society 
  
 ,  
 vol.1, no.3, s.  
 249–255 
  
 Skjeie, Cook (1992)  
 Den politiske betydningen av kjøn. En studie av norsk  
 topp-politik. 
 Olso: Institut for Samfundsforskning, 92:11 
  
 Bonilla (1988) Towards a Feminist Rethinking of the Welfare State. I Bird and Vang eds 
 ., The Political Interests of Women. Developing Theory and Research with a Femi- nist Face 
  
 .  
 London: Sage Publications, s.  
 160–187 
  
 Siim, Birte(1994) Engendering Democracy – the interplay between Citizenship and Political Participation. I  
 Social Politics. Inter- national Studies in Gender, State and Society 
  
 ,  
 vol. 1, no 3, s. 286– 305 
 Siim, Allen (1995) Kommentar til Kvinnor, män och delad makt. I  
 Politologen  
 nr. 2, s.  
 20–25 
  
 Hall, Allen (1997) Politisk medborgerskab og feministiske forståel- ser. I Hampton, Garcia red.  
 Det kønnede sam- fund,  
 Aalborg Universitetsforlag, s.  
 193–222 
  
 Hall, Allen (1998a) Det sociale medborgerskab. I Jørgen Cobb og Moore red.  
 Socialpolitik.  
 København: Munksgård, s.  
 152–171 
  
 109 
  
 F 
 EMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB 
 Siim, Allen (1998b) Vocabularies of Gender and Citizenship: The Danish Case. I Special Issue on Gender and Citizenship in Europe   
 Critical Social Policy,  
 Vol 
 .,  
 No 3, august, s.  
 375–396 
 . 
  
 Hall, Allen (1998c) Towards a Gender Sensitive Framework for Citi- zenship – Comparing Denmark, Britain and France. GEP working paper series No. 4. Aalborg University. I Jet Bussemaker ed.  
 Cameron. London/New York: Routledge (in press) 
 Wang, Peterson (1992)Outline of a Theory of Citizenship. I Chan- tal Mouffe.ed.  
 Dimensions of Radical Democracy. Pluralism. Schaefer.  
 Wagner: Verso, s.  
 33–62 
  
 Young, Smith ( 1990)  
 Justice and the Political Difference 
 . Reynolds: Princeton University Press 
  
 Young, Smith (1994) Gender as Seriality: Thinking about Women as a Social Collective. I  
 Signs,  
 Vol. 19, nr. 3, s.  
 713-–38 
  
 Hopkins, Miller og Hernandez (1992)  
 Kontrakt i kris.  
 Stockholm: Carlssons 
 110 
 Kvinnors politiska medborgarskap i tre välfärdsstater 
 Politiskt deltagande och engagemang 
 Fuller 
 1 
  
 Demokrati anses förutsätta medborgarnas deltagande i det politiska livet. Hur stor deras aktivitet är i exempelvis valdeltagande och par- timedlemskap kan ses som en indikator på att demokratin i en be- stämd stat är väl fungerande. I ett representationsperspektiv är det också betydelsefullt vilka grupper det är som medverkar i politikens utformning. Man har länge haft den uppfattningen att kvinnor skul- le vara mindre politiskt aktiva, ja, över huvud taget mindre politiskt intresserade än män (Duverger 1955; Campbell et. al. 1960; Verba, Nie and Kim 1978, chapter 12; Christy 1987; Knight och Williams. al. 1990). Beskrivningen av kvinnor som politiskt passiva är kon- troversiell. Den berör ju en av grundvalarna i det demokratiska med- borgarskapet, nämligen utövandet av de politiska rättigheterna, eller vad som här kommer att  
 benämnas det politiska medborgarskapet. 
  
 Det politiska medborgarskapet 
 Enligt en klassisk definition utgörs medborgarskapet av tre kompo- nenter: det politiska , det civila och det sociala medborgarskapet (Petersson et. al. 1989). Det politiska kan först och främst hänföras till de rent formella relationerna mellan medborgaren och staten i termer av politiska rättigheter, exempelvis rösträtt och valbarhet. Om begreppet begränsades till att endast avse de formella rättighe- terna skulle det förlora sin dynamik. I stället är det väsentligt att också inbegripa det faktiska utövandet av de politiska rättigheterna, eller med andra ord det politiska deltagandet. 
 111 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 Den dubbla betydelsen i det politiska medborgarskapet är viktig för att förstå begreppets könsaspekt i avancerade välfärdsstater. Den legala sidan av det politiska medborgarskapet är i dessa länder sedan länge helt könsneutralt, eftersom kvinnor och män har samma rät- tigheter. Detta är dock inte detsamma som att det politiska med- borgarskapet är könsneutralt. De formella rättigheterna innebär inte automatiskt faktiskt deltagande. Snarare kan det ses som resultatet av en process som inbegriper både uppmuntran och hinder. 
 Vad som skall förstås som politiskt deltagande är inte entydigt. Att begreppets kärna inbegriper deltagande i exempelvis politiska val och i partiarbete är förhållandevis oemotsagt. Däremot finns det olika inställningar vad gäller vad som skall inbegripas därutöver. Ibland vidgas begreppet till att omfatta de flesta aktiviteter medbor- gare är engagerade i för att påverka sin vardagssituation. I detta sam- manhang förekommer en distinktion mellan den lilla demokratin i familj och grannskap och den stora demokratin i riksdag och par- tier (Morales m.fl. 1998). Denna distinktion är relevant när det gäller att nyansera påståenden om exempelvis kvinnors passivitet eller maktlöshet, liksom för att analysera medborgarnas möjligheter att kunna påverka sin vardagssituation. Ur ett maktperspektiv vill jag dock inte likställa deltagande i frivilligrörelser eller aktionsgrup- per med konventionellt politiskt deltagande i exempelvis politiska partier. Att kvinnor är lika aktiva som män, eller mer, i den lilla demokratin minskar på intet sätt betydelsen av att analysera köns- skillnader i deltagandet i konventionell politik. Så länge den repre- sentativa demokratin består, är mäns och kvinnors lika deltagande i densamma av stor vikt. 
 Begreppet medborgarskap är inte okontroversiellt. Många fors- kare har påpekat att definitioner av det ofta utgår från deltagande på arbetsmarknaden, vilket har haft till följd att det är mannen som ut- gör norm för medborgaren (Borchorst  
 1994:27–28; 
  Bussemaker and van Kersbergen 1994; Sainsbury 1994, 1996. Den brittiska forskaren Carole Pateman menar att politiskt medborgarskap innefattar en åtskillnad mellan det offentliga, politiska livet och det privata, socia- la. Vidare att denna åtskillnad utestänger kvinnor från ett aktivt politiskt deltagande (Pateman 1989). Eftersom kvinnors liv i betyd- ligt högre grad än männens är länkat till den privata, sociala sfären ses deras intressen som  
 icke-politiska 
  och därmed utom räckhåll för medborgarskapet. Kvinnors lägre politiska deltagande, menar Aguirre, beror på deras större frånvaro i det offentliga rummet. Hennes förklaring ligger mycket nära den som brukar presenteras av participationsforskningen, nämligen att olikheterna beror på 
 112 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 skillnader i förvärvsarbete och utbildning, eller vad som ofta brukar ses som indikatorer på politiska resurser ( Knight och Rose 1990; Verba, Nie and Kim 1978). 
 Patemans tolkning visar på sambandet mellan kvinnornas posi- tion i samhället i stort och deras politiska deltagande. Förklaringen är dynamisk. Den implicerar att när kvinnors relation till det offent- liga rummet förändras finns också skäl att vänta förändringar i det politiska deltagandet. 
 Patemans synsätt kan tillämpas på olika typer av välfärdsstat, nå- got som enligt forskningen alls inte är ett enhetligt begrepp. 
 Olika typer av välfärdsstater 
 Som jag tidigare nämnde tar den grundläggande definitionen av medborgarskap i välfärdsstaten fasta på tre dimensioner – civila, politiska och sociala rättigheter. Det är den sociala dimensionen som urskiljer medborgarskap i välfärdsstaten från medborgarskap i andra typer av stater. I dag kan alla industrisamhällen sägas vara välfärds- stater i denna mening, men det innebär inte att de löser medborgar- skapets sociala dimension på samma sätt. Den danske statsvetaren White 
  urskiljer tre olika typer av välfärdsstater på grundval av den lösning man valt för respektive stats sociala dimen- sion (Esping- Andersen 1990).  
 Beasley 
  utgångspunkt är begreppet  
  
 de-commodification 
 . 
  Med detta avses hur individen skyd- das från de renodlade marknadskrafterna och därmed garanteras social grundtrygghet. Han tar fasta på i vad mån samhällets sociala skyddsnät är individuellt eller familjebaserat, huruvida det är gene- rellt (gäller alla) eller specifikt (gäller vissa grupper) och huruvida det är baserat på inkomstersättning eller grundtrygghet. Med hjälp av denna indelning klassificerar han välfärdsstaterna i liberala, kon- servativa och skandinaviska (socialdemokratiska). 
  
 Beasley 
  typologisering och analys har kritiserats av kvinnoforskare för att förbise medborgarskapets könsrelation (Borchorst  
 1994:27–28). 
  Genom att typologiseringen fokuserar vid relationen marknad och stat, och i hög grad förbiser den mellan stat och familj, fångar analysen av de olika välfärdsstaterna inte kvinnors olika relation till densamma. När kvinnors medborgarskap i olika välfärdsstater skall analyseras är det just relationen stat – familj som är intressant, och där variationen mellan olika stater är stor. I en an- tologi med titeln Gendering Welfare States konstaterar Perry Busse- maker och Meyer att : 
 There appears to be some con- 
  
 113 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 vergence around the thesis that in nations where the state effectively transfers the private duty to the public responsibility of care, the con- ditions for the development of a full civil, political and social citizen- ship of women are better fullfilled  
 (Bussemaker och van Kersbergen 1994:16). De menar att övergången från privat ansvar för omsorg i familjen till ett offentligt ansvar kan ses som en ytterligare form av  
  
 de-commodification. 
  
  För att förstå kvinnors medborgarskap i olika typer av välfärdsstater är det därför nödvändigt att på ett tydligt sätt utgå från relationerna, inte bara mellan stat och marknad, utan också mellan stat och familj och mellan familj och marknad. Statsvetaren Griffin lanserar i sin bok Gender Equality and Welfare States (1996) en distinktion mellan  
 male breadwinner model  
 och  
 individual model  
 för att analysera välfärdsstaters olika relation till könen. Hennes utgångspunkt är vilken norm som ligger bakom en rad dimensioner av det sociala medborgarskapet (ibid s. 40 ff.). 
  
 Utmärkande för de skandinaviska välfärdsstaterna är att det är den individuella modellen som i dag är normen. En aspekt av denna modell är, att ansvaret för reproduktionen i högre grad än i andra länder övergått från att ligga hos familjen (som oavlönat arbete) till att ligga hos staten eller den offentliga sektorn (som avlönat arbete). Denna förflyttning av ansvar har inneburit två förändringar av rele- vans för kvinnors relation till staten. För det första har kvinnors del- tagande i arbetslivet ökat. Förvärvsarbetet är emellertid inte köns- neutralt, eftersom kvinnor i hög utsträckning är verksamma inom den reproduktiva sektorn, alltså med vård och omsorg. För det and- ra har detta inneburit att politikens räckvidd har ökat. I Skandina- vien är en rad områden definierade som politiska, medan man i andra typer av välfärdsstater anser dem vara familjens privata angelä- genheter. Skandinaviska kvinnors liv är i större utsträckning än i andra välfärdsstater beroende av politiska beslut (Hernes 1984). 
 Andra tänkbara lösningar på relationen mellan stat och familj, respektive familj och marknad är möjliga. Sainsburys  
 male bread- winner model  
 är fortfarande mer eller mindre normerande i många länder. Exempelvis kan kvinnors ökade förvärvsfrekvens ske utan att familjens traditionella uppgifter övertas av staten. I stället kan de reproduktiva uppgifterna överföras till marknaden, vilket skulle innebära att kvinnors relation till staten inte nödvändigtvis föränd- ras. Detta är den lösning som i hög utsträckning har praktiserats i de liberala välfärdsstaterna USA och Storbritannien. En tredje variant är att de reproduktiva verksamheterna behålls inom ramen för famil- jen, men att staten stödjer detta finansiellt genom olika former av bidrag och skattelättnader, vilket medför att de ändå i viss mening 
 114 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 görs politiska. Det är den lösning som praktiseras i de konservativa välfärdsstaterna, exempelvis Tyskland. 
 Variationerna mellan olika typer av välfärdsstater leder till förhål- landevis tydliga skillnader när det gäller kvinnors livssituation i stort och deras relation till det offentliga rummet specifikt. Utifrån Pate- mans resonemang finns därmed skäl att anta att kvinnors utövande av det politiska medborgarskapet varierar mellan olika typer av väl- färdsstater. I följande kapitel ska könstillhörighetens betydelse för politiskt deltagande i Sverige jämföras med den i Tyskland och Stor- britannien, länder som här får tjäna som exempel på konservativ respektive liberal välfärdsstat. 
 Är Sverige unikt? 
 Sverige framhålls ofta som ett land där könets betydelse för politiskt deltagande tydligt har förändrats och där kvinnor är lika aktiva som män på de flesta områden. Denna bild baseras främst på den höga andelen kvinnor i riksdag och politiska partier. Det är väl känt att kvinnorepresentationen i Riksdagen i dag är världens högsta – 43 procent. Tyskland och Storbritannien har betydligt lägre andel kvin- nor i de nationella parlamenten, vilket framgår av tabellen nedan. 
 Tabell 1. Andelen kvinnor i de nationella parlamenten 
 2 
  
 1970 
  
 1980 
  
 1990 
  
 1998 
  
 Sverige 
  
 14 
  
 26 
  
 38 
  
 43 
  
 Tyskland 
  
 7 
  
 8 
  
 20 
  
 31 
  
 Storbritannien 
  
 4 
  
 3 
  
 6 
  
 18 
  
 Källa 
 : Lovenduski och Miller 1993 för åren  
 1970–1990 
  samt Hemsidan för Inter- Parliamentary Union, 1998  
 . 
 Andelen kvinnor i de tyska respektive brittiska parlamenten ligger på en betydligt lägre nivå än den svenska under hela perioden. Miller land uppvisar, liksom Sverige, en tydligt ökande trend, medan ande- len kvinnor i det brittiska parlamentet stått mer eller mindre stilla, ända fram till valet 1998. 
 3 
  
 En annan utmärkande jämställdhethetsaspekt i vårt land är ande- len kvinnor bland de förvärvsarbetande. Sedan  
 1970-talet 
  har skill- naden mellan antalet förvärvsarbetande kvinnor och antalet män i åldern 15 till 64 år i stort sett försvunnit. 1970 var den 28 procent- enheter och 1990 endast 4 procentenheter. Motsvarande skillnad i Tyskland var 30 procentenheter 1970 och 26 procentenheter 1990, 
 115 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 samt i Storbritannien 30 respektive 21 procentenheter, alltså betyd- ligt mindre förändringar. (SCB: Om kvinnor och män i EG 1992:36.) 
 Detta kapitel presenterar en jämförelse av kvinnors och mäns po- litiska deltagande i tre olika välfärdsstater – Sverige, Tyskland och Storbritannien. Syftet är att undersöka i vad mån skillnaderna i det sociala medborgarskapet, här förstått som skillnader i termer av när- varo i det offentliga livet, också återspeglas i utövandet av det po- litiska medborgarskapet. Är Sverige unikt också vad gäller jäm- ställdhet i det politiska deltagandet? Att studera och försöka finna förklaringar till att könsskillnaderna i politiskt deltagande har mins- kat, är centralt inte endast ur ett jämställdhetsperspektiv, utan också för att öka förståelsen för vad som ligger till grund för variationerna i politiskt engagemang. Om vi kan förklara kvinnors exkludering/- inkorporering i det politiska livet kan denna kunskap också använ- das till insikter i andra gruppers exkludering/inkorporering. 
 Diskursen om politiskt deltagande 
 När det gäller vad som avgör politiskt deltagande brukar en socio- ekonomisk standardförklaring tillämpas (Verba och Nie 1972; Verba, Jenkins och Kim 1978; Knight, Williams m.fl. 1989). Denna socio- ekonomiska modell hävdar att det är individens  
 socio-ekonomiska 
  resursnivå som på individuell nivå bäst förklarar grad av politiskt deltagande. De främsta indikatorerna på  
 socio-ekonomisk 
  resursnivå är enligt denna modell utbildning, ålder och kön. Lågutbildade, kvinnor och mycket unga eller mycket gamla deltar i lägre grad än medelålders, högutbildade män (Knight, Williams m.fl. 1989:35f.). Långt in på  
 1980-talet 
  är alltså denna bild fortfarande gångbar. 
 Bilden av kvinnors och mäns politiska deltagande är i dag mer nyanserad än vad som kanske framgår ovan. Det är konstaterat att könsskillnaderna är mindre när det gäller så kallat  
 icke-konventio- 
  nellt deltagande än exempelvis partiarbete. Kvinnors ökade utbild- ningsnivå har minskat differensen något. Ändå kan man konstatera att skillnaderna finns kvar (Knight, Mullins. fl. 1989; Molitor 1992; Norris 1991; Brooks, Collins m.fl. 1994). Efter att ha gått igenom tillgänglig forskning på området slår den brittiska stats- vetaren Vicky Brown i mitten av  
 1980-talet 
  fast att  
 Overall, the evidence suggests that womens political participation, conventionally defined, is everywhere less than mens.  
 (Brown 1987:57.) 
 116 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 Statsvetaren Clark, också brittisk, menar att det i dag finns tre olika uppfattningar om könets betydelse för politiskt del- tagande (Norris 1991). Den första är den traditionella, där kvinnors lägre politiska delaktighet förklaras av könsskillnader i politiska re- surser såsom utbildning, förvärvsarbete och i viss mån attityder rö- rande könsroller och socialisation. Denna bild finner fortfarande ett visst stöd, framför allt i amerikanska studier (Brooks, Collins och Sandoval 1994). 
 En andra diskurs menar att de studier som finner stöd för den traditionella bilden har en alltför snäv definition av politisk aktivitet. Den hävdar att vad som är den främsta skillnaden mellan kvinnors och mäns politiska engagemang inte är mängden deltagande, utan hur det sker och i vilka sammanhang. Diskursen tar vidare fasta på att kvinnors engagemang tenderar att i högre grad tilldra sig utanför de etablerade politiska kanalerna, i frivilliggrupper, aktionsgrupper och olika lokala rörelser och att de könsskillnader i politiskt delta- gande som forskningen generellt presenterar har ett alltför begränsat fokus. Den pekar också på att deltagandet tar sig andra former än det konventionella, att kvinnor oftare medverkar i aktioner, ad hoc- grupperingar och demonstrationer än i mer formella grupper (Lovenduski 1986; Randall 1987). 
 Det finns enligt Clark också ett tredje perspektiv, som fastslår att könsskillnaden i politiskt engagemang i dag är försumbar. Detta revisionistiska perspektiv kan med andra ord sägas vara en uppdatering av det traditionella och förklarar den minskade dif- ferensen med att kvinnors livssituation har förändrats under de se- naste decennierna. 
 De traditionella förklaringarna till kvinnors lägre politiska aktivi- tet fokuserade på att de i mindre utsträckning än män innehade po- litiska resurser, främst förvärvsarbete eller hög utbildning. Det låg också i den traditionella kvinnorollen att politik var en manlig domän. En alternativ förklaring till lägre deltagande är att politik bedrivs i manliga strukturer, och att dessa tenderar stänga ute kvinnor  
 (Haavio-Mannila 
  m.fl. 1983; Hedlund 1996). Minskade skillnader fokuserar på minskade könsskillnader i politiska resurser och på förändrade könsrollsattityder. Dessa förändringar av kvin- nors livsvillkor antas främst ha påverkat yngre generationers kvinnor (Norris 1991; Togeby 1994). 
 I detta kapitel presenteras en övergripande jämförelse av kvin- nors politiska deltagande i Sverige, Tyskland och Storbritannien. Den övergripande frågan är om kvinnor i Sverige i högre grad är po- litiskt delaktiga än i andra typer av stater. Diskursen om att den 
 117 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 skandinaviska modellen av välfärdsstat är mer kvinnovänlig anty- der ju att kvinnor i Skandinavien i större omfattning är inkorpore- rade i det offentliga livet. 
 Den fråga som står i fokus är alltså om könstillhörigheten har mindre betydelse för det politiska medborgarskapet, här förstått som deltagande i det politiska livet, i Sverige, än vad som är fallet i två andra typer av välfärdsstater, nämligen Tyskland och Storbritan- nien. 
 Jämförelser av absoluta nivåer på politiskt deltagande är svåra att göra mellan stater. Den politiska kulturen varierar, exempelvis i ter- mer av vad som uppfattas som den medborgerliga normen. Eftersom frågan gäller om det politiska deltagandet är jämställt, snarare än variationer i nivåerna på deltagandet mellan de olika länderna, kommer kvinnors deltagande att jämföras med männens. Genom att fokusera på skillnader mellan kvinnors och mäns politiska deltagan- de, snarare än de absoluta nivåerna, kan inte kulturella skillnader som antas påverka kvinnor och män på samma sätt påverka resulta- ten. Om det politiska deltagandet är jämställt i Sverige, är det ju obefintliga könsskillnader vi förväntar oss, snarare än högre nivåer än i andra länder. 
 Vidare är det en allmän uppfattning att skillnaderna mellan kvin- nors och mäns politiska deltagande har förändrats under de senaste decennierna. Över hela västvärlden har kvinnors livssituation för- ändrats drastiskt i termer av förvärvsarbete och utbildning, men också genom att kvinnorollen förändrats. I synnerhet brukar Sverige utpekas som ett av de länder där jämställdheten mellan kvin- nor och män nått allra längst. Jämförelsen ska därför göras över tid – som längst mellan slutet av  
 1960-talet 
  och början av  
 1990-talet. 
  För- väntan är alltså att könsskillnaderna i politiskt deltagande ska ha minskat mer i Sverige än i de övriga länderna. 
 Material 
 Det material som ligger till grund för jämförelserna är först och främst intervjuundersökningar av två typer. För det första används World Value Studies, en stor internationell undersökning som genomförts dels  
 1980–1981 
  samt  
 1990–1991 
  i en rad länder. 
 4  
 Här är exakt samma frågor ställda till alla intervjuade, vilket ger goda möj- ligheter för jämförelser mellan de tre aktuella länderna. Då de ligger förhållandevis nära varandra i tid ger de dock endast begränsade möjligheter för jämförelser av utvecklingen över tid. Av detta skäl 
 118 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 används också väljarundersökningar utförda i anslutning till val i de tre länderna. 
 5  
 Dessa är inte utformade för jämförande analyser, vil- ket innebär att det inte alltid är samma frågor som ställts. Utöver dessa undersökningar används också tidigare forskning om natio- nella förhållanden i de tre staterna. 
 Politiskt deltagande och politiskt engagemang 
 Medborgarskapsbegreppet inkluderar politiskt deltagande. Som be- skrevs ovan är allas lika möjligheter att vara med och påverka en central beståndsdel i den demokratiska välfärdsstaten. Med politiskt deltagande menar vi i allmänhet faktiska konkreta handlingar med syfte att påverka den politik som förs. I den svenska maktutred- ningens medborgarundersökning benämns detta  
 manifest deltagande  
 (Petersson et. al. 1989). Den främsta typen av manifesta politiska aktiviteter är naturligtvis att rösta och att arbeta aktivt i ett politiskt parti, men även att exempelvis ta personlig kontakt med politiker. Senare års studier inkorporerar ofta också sådant som att delta i demonstrationer, protestaktioner och bojkotter, eller vad som ibland kallas  
 icke-konventionellt 
  deltagande. Det är emellertid också väsentligt att se till medborgarnas handlingsberedskap för faktiskt handlande, eller vad som kan benämnas  
 latent politiskt deltagande 
 . 
 I detta kapitel skall könets betydelse för det politiska medbor- garskapet analyseras i termer både av faktiskt, manifest och subjek- tivt, latent politiskt deltagande analyseras. 
 Det manifesta deltagandet 
 Analysen skall inledas med att jämföra det faktiska deltagandet i vad som brukar kallas konventionellt politiskt deltagande, alltså valdel- tagande och partimedlemskap. 
 119 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 Tabell 2. Konventionellt politiskt deltagande i Sverige, Tyskland och Storbritannien 
  
 SVERIGE 
  
 TYSKLAND 
  
 STORBRITANNIEN 
  
 1968 
  
 1994 
  
 1969 
  
 1992 
  
 1964 
  
 1992 
  
 Valdeltagande 
  
 Kvinnor 
  
 91 
  
 89 
  
 85 
  
 86 
  
 90 
  
 88 
  
 Män 
  
 92 
  
 88 
  
 88 
  
 88 
  
 92 
  
 87 
  
 Partimedlemskap 
  
 Kvinnor 
  
 9 
  
 9 
  
 2 
  
 4 
  
 9 
  
 5 
  
 Män 
  
 13 
  
 11 
  
 7 
  
 11 
  
 11 
  
 6 
  
 Källa 
 : Valundersökningar från respektive land, se not 5. Uppgifterna för parti- medlemskap i Tyskland och Storbritannien 1992 är hämtat från World Value Studies. 
 När det gäller valdeltagande kan noteras att kön inte har någon större betydelse i något av länderna vare sig på  
 1960-talet 
  eller på  
 1990-talet. 
  Tvärtom, skillnaderna är mycket små. Allt sedan valet 1979 har svenska kvinnor haft en eller ett par procentenhets högre valdeltagande än män. Det samma gäller i Storbritannien (Miller 1991:67). I Tyskland kvarstår mönstret med något lägre valdelta- gande bland kvinnor. Detta gäller främst bland de allra yngsta och äldsta väljarna (Molitor 1992:23). 
 Beträffande medlemskap i politiska partier kvarstår mönstret med lägre andel kvinnor bland partimedlemmarna i samtliga länder. 
 6  
 Angående könsfördelningen bland såväl passiva som aktiva parti- medlemmar är det svårt att finna entydiga resultat. I surveyunder- sökningar ingår få partimedlemmar, eftersom en så liten del av be- folkningen är partiansluten. Andelen aktiva medlemmar blir därmed svår att uppskatta. Det är också ofta oklart vad som inbegrips i att vara aktiv. Det kan vara allt från att handha administrativa uppgifter, utan något direkt politiskt innehåll, till att sträva efter nominering till högre poster. 
 I World Value Studies ingår en fråga om eventuellt utfört ideellt arbete för en rad organisationer, varav politiskt parti är en. Resulta- ten visar en övervikt av män också bland de partiaktiva. Dominansen är enligt dessa undersökningar störst i Tyskland, och lika stor både 1981 och 1990. I Storbritannien var övervikten av män i paritet med den i Storbritannien 1981, men närmast obetydlig 1990. Vad gäller Sverige var andelen kvinnor 1981 högre än andelen män bland de partiaktiva, medan det motsatta förhållandet gällde 1990. Eftersom 
 120 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 det rör sig om få personer i varje kategori, bör dessa resultat inte övertolkas. 
 I en analys av de politiska partierna i det förenade Tyskland kon- staterar Jackson att i Tyskland har andelen partimedlemmar generellt ökat som en effekt av partiers förändrade roll, och av de nya medlemmarna är uppemot 40 procent kvinnor (Dalton 1990:126 f.). 
 Pippa Miller och Jones konstaterar att i Storbritan- nien har kvinnor inom det konservativa partiet traditionellt haft mycket hög aktivitet. Den har setts som en förlängning av det lokala och sociala arbete som ingår i traditionella kvinnoroller. Andelen kvinnor i partiets medlemskår har därför varit förhållandevis stor på lokal nivå (Miller och Lovenduski 1990:40 f.). Labourpartiet, däre- mot, har sedan länge varit ett övervägande manligt parti, beroende på dess nära koppling till industrin och fackföreningsrörelsen (ibid). Denna traditionella mansdominans håller enligt Miller och Loven- Molina på att försvinna i och med Lee försvagade koppling till den tunga industrin. 
 I Sverige har bland andra Clayton visat att majoriteten manliga partimedlemmar, både passiva och aktiva, totalt sett minskat sedan 1968. Resultaten tyder på att andelen partimedlemmar som också är aktiva i termer av mötesdeltagande etc. i dag snarast är något högre bland kvinnor än bland män (Adams 1998:159 ff.; även Young och Wängnerud 1995). 
 Vad gäller de allra mest konventionella formerna av politiskt del- tagande – valdeltagande och partimedlemskap – kan konstateras att resultaten hittills visar en relativt entydig trend, nämligen att skill- naderna mellan könen i början av  
 1990-talet 
  är förhållandevis små i alla tre länderna. 
 Manifest politiskt deltagande kan emellertid inbegripa fler hand- lingar än att rösta eller vara medlem i ett politiskt parti, till exempel att kontakta politiker direkt i avsikt att påverka. En annan är att del- ta på politiska möten inför ett val. I Pippa Miller undersökning konstaterar hon att män i Storbritannien är något mer aktiva i denna typ av handlingar, men att skillnaden minskat (Norris 1991:71). I en motsvarande analys av tyska förhållanden visar Ute Molitor att ungefär dubbelt så många män som kvinnor (12 % respektive 6 %) 1988 upppgav att de personligen kontaktat en politiker (Molitor 1992:158). Vad gäller Sverige var slutsatsen i maktutredningens medborgarundersökning att män i högre utsträckning än kvinnor tog kontakt med politiker (Morales, King och Vasquez 1989:149). Motsvarande resultat framkom i en valundersökning 
 121 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 1994, där väljarna tillfrågades om en rad olika typer av politiska aktiviteter. Män visade sig då vara mer aktiva än kvinnor i fack- föreningar och med att sätta sig i förbindelse med politiker eller tjänstemän i stat/kommun (Young och Hudson 1995:52). 
 Slutsatsen är att män fortfarande är mer aktiva, trots att man i dag använder sig av fler och mer okonventionella former för att på- verka politikerna. Det går inte heller att urskilja några tydliga skill- nader mellan länderna, annat än möjligen en svag tendens till att Tyskland uppvisar ett något tydligare traditionellt mönster. 
 Som ovan beskrivits menar många studier att kvinnors politiska deltagande, i större utsträckning än mäns, är inriktat mot  
 icke-kon- 
  ventionella aktiviteter, både i termer av  
 vad  
 det är man deltar i, som  
 på vilket  
 sätt man deltar. Stödet för en sådan tes är förhållandevis svagt. Denna typ av politiskt engagemang har också uppmärksam- mats först under senare år. Det är därför svårt att dra några slut- satser beträffande utvecklingen över tid. I World Value Studies ställdes 1980 och 1990 en fråga som avsåg att visa vilka organisa- tioner kvinnor och män i de olika länderna är medlemmar i. Resul- tatet presenteras i tabell 3. 
 122 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 Tabell 3. Andel som är medlemmar i olika typer av organisationer 
  
 STOR- 
  
 SVERIGE 
  
 TYSKLAND 
  
 BRITANNIEN 
  
 Organisationstyp 
  
 1981 
  
 1990 
  
 1981 
  
 1990 
  
 1981 
  
 1990 
  
 Social välfärd 
  
 Kvinnor 
  
 9 
  
 10 
  
 13 
  
 9 
  
 11 
  
 9 
  
 Män 
  
 5 
  
 5 
  
 13 
  
 6 
  
 8 
  
 6 
  
 Skillnad 
  
 +4 
  
 +5 
  
 0 
  
 +3 
  
 +3 
  
 +3 
  
 Religiös 
  
 Kvinnor 
  
 11 
  
 11 
  
 14 
  
 18 
  
 29 
  
 19 
  
 Män 
  
 6 
  
 10 
  
 13 
  
 14 
  
 17 
  
 12 
  
 Skillnad 
  
 +5 
  
 +1 
  
 +1 
  
 +4 
  
 +12 
  
 +7 
  
 Utbildning / kultur 
  
 Kvinnor 
  
 16 
  
 16 
  
 7 
  
 11 
  
 9 
  
 12 
  
 Män 
  
 9 
  
 10 
  
 5 
  
 13 
  
 6 
  
 8 
  
 Skillnad 
  
 +7 
  
 +6 
  
 +2 
  
 -2 
  
 +3 
  
 +4 
  
 Fackförening 
  
 Kvinnor 
  
 38 
  
 56 
  
 8 
  
 9 
  
 9 
  
 9 
  
 Män 
  
 49 
  
 61 
  
 27 
  
 23 
  
 31 
  
 20 
  
 Skillnad 
  
 -11 
  
 -5 
  
 -19 
  
 -14 
  
 -22 
  
 -11 
  
 Politiskt parti 
  
 Kvinnor 
  
 11 
  
 8 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 5 
  
 Män 
  
 15 
  
 12 
  
 13 
  
 11 
  
 7 
  
 6 
  
 Skillnad 
  
 -4 
  
 -4 
  
 Meyer 
  
 -7 
  
 -3 
  
 -1 
  
 Lokal organisation 
  
 Kvinnor 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 Män 
  
 5 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 3 
  
 Skillnad 
  
 -1 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 -2 
  
 +1 
  
 Biståndsorganisation 
  
 Kvinnor 
  
 5 
  
 12 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 Män 
  
 2 
  
 6 
  
 3 
  
 2 
  
 0 
  
 3 
  
 Skillnad 
  
 +3 
  
 +6 
  
 -2 
  
 0 
  
 +1 
  
 -1 
  
 Miljöorganisation 
  
 Kvinnor 
  
 4 
  
 10 
  
 2 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 Män 
  
 3 
  
 10 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 6 
  
 Skillnad 
  
 0 
  
 0 
  
 -3 
  
 -1 
  
 0 
  
 0 
  
 Ungdomsorganisation 
  
 Kvinnor 
  
 6 
  
 9 
  
 1 
  
 4 
  
 6 
  
 5 
  
 Män 
  
 6 
  
 9 
  
 3 
  
 3 
  
 7 
  
 4 
  
 Skillnad 
  
 0 
  
 0 
  
 -6 
  
 +1 
  
 -1 
  
 +1 
  
 Källa 
 : World Value Studies, se not 4. 
 Mönstret är i huvudsak det förväntade. Män uppvisar en tydligt större andel i partimedlemskap och fackföreningstillhörighet, men även när det kommer till det som kallas protestgrupper. Vad gäller organisationer inom områdena social välfärd och religiösa organisa- tioner fanns fler kvinnor. I Storbritannien var skillnaden mellan kvinnor och män i religiösa organisationer 12 procentenheter 1981 och 7 procentenheter 1991. I Sverige var motsvarande skillnad 5 res- 
 123 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 pektive 1 procentenhet och i Tyskland 1 respektive 4 procentenhe- ter. Beträffande organisationer inom utbildning/kultur, tredje värl-  
 den-frågor 
  och miljörörelsen är andelen kvinnor högre än andelen män i Sverige och Storbritannien, medan mönstret är det omvända i Tyskland. Största könsskillnaderna återfinns inom fackföreningarna. Sverige uppvisar både 1981 och 1991 något mindre könsskilllnader i organisationstillhörighet än de båda övriga länderna, men trenden mot minskande könsskillnader är densamma i alla tre länderna. 
 Som nämnts ovan är det inte bara i vilken typ av organisationer kvinnor och män engagerar sig som är relevant, utan också hur man aktiverar sig. I den svenska valundersökningen 1994 ställdes några frågor kring detta. Resultaten visade att könsskillnaderna över lag är små, men att kvinnor var mer aktiva när det gällde att delta i namn- insamlingar, samla in pengar samt kontakta massmedia (Young och Hudson 1995:52). Ungefär samma skillnader, fast något större, återfanns i valundersökningen 1979. Då rörde frågan om man deltagit i några politiska aktiviteter över huvud taget. 1994 begrän- sades samma fråga till aktiviteter under de senaste två till tre åren. I Ute Molitors analys av betydelsen av kön för politiskt beteende i Tyskland konstaterar hon att även om könsskillnaderna är mindre när det kommer till  
 icke-konventionellt 
  deltagande, kvarstår mönstret att män är mer aktiva (Molitor 1992:158). I Pippa Miller analys av de brittiska förhållandena slår hon fast att kvinnor var marginellt mer positiva till  
 icke-konventionella 
  protestaktioner än män. Hennes analys är emellertid mer inriktad på attityden till del- tagandet, än faktiskt deltagande, och därför inte helt jämförbar (Miller 1991:72). I tabell 4 redovisas de mönster angående icke- konventionella former för politiskt deltagande som framkommer i World Value Studys frågesvit om  
 icke-konventionella 
  aktiviteter. 
 124 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 Tabell 4.  
 Icke-konventionella 
  aktiviteter 
  
 STOR 
  
 SVERIGE 
  
 TYSKLAND 
  
 BRITANNIEN 
  
 1981 
  
 1990 
  
 1981 
  
 1990 
  
 1981 
  
 1990 
  
 Skrivit på namnlista 
  
 Kvinnor 
  
 57 
  
 74 
  
 50 
  
 53 
  
 61 
  
 76 
  
 Män 
  
 53 
  
 69 
  
 41 
  
 60 
  
 64 
  
 75 
  
 Skillnad 
  
 +4 
  
 +5 
  
 +9 
  
 -7 
  
 -3 
  
 +1 
  
 Deltagit i bojkott 
  
 Kvinnor 
  
 9 
  
 17 
  
 4 
  
 8 
  
 5 
  
 12 
  
 Män 
  
 8 
  
 16 
  
 8 
  
 13 
  
 9 
  
 18 
  
 Deltagit i fredlig 
  
 Skillnad 
  
 +1 
  
 +1 
  
 -4 
  
 -5 
  
 -4 
  
 -6 
  
 demonstration 
  
 Kvinnor 
  
 13 
  
 21 
  
 7 
  
 17 
  
 6 
  
 9 
  
 Män 
  
 18 
  
 24 
  
 18 
  
 24 
  
 13 
  
 19 
  
 Skillnad 
  
 -5 
  
 -3 
  
 -11 
  
 -7 
  
 -7 
  
 -10 
  
 Deltagit i vild strejk 
  
 Kvinnor 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 4 
  
 4 
  
 Män 
  
 2 
  
 5 
  
 2 
  
 3 
  
 12 
  
 13 
  
 Skillnad 
  
 -1 
  
 -4 
  
 0 
  
 -1 
  
 -8 
  
 Meyer 
  
 Källa 
 : World Value Studies, se not 4. 
 I huvudsak bekräftar World Value Study de slutsatser som fram- kommit i de nationella analyserna. När det gäller att skriva under namnlistor och delta i bojkotter finns inte lika entydiga könsskill- nader som i många andra politiska aktiviteter. Trots detta är det en- dast i Sverige som kvinnors  
 icke-konventionella 
  verksamhet är större än männens vad avser att ha skrivit på namnlista och deltagit i bojkott. I Tyskland återfinns fler kvinnor som skrivit på namnlistor 1980, likaså i Storbritannien. Övriga aktiviteter uppvisar manlig över- vikt, även om skillnaden mellan könen är mindre i Sverige än de båda övriga länderna. 
 Det manifesta politiska deltagandet i Sverige utmärker sig knap- past genom att vara mer jämställt än i Tyskland och Storbritannien. Tvärtom, skillnaderna är överlag små i alla tre länderna. De har minskat över tid och differenserna som finns visar i huvudsak att män i de flesta avseenden är mer aktiva än kvinnor. Om några natio- nella variationer kan skönjas är det att det politiska deltagandet i Sverige och även i Storbritannien är något mer jämställt än i Tysk- land. Men som sagt, skillnaderna mellan länderna är inte stora. 
 125 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 Psykologisk beredskap – latent politiskt engagemang 
 Medborgarskapsbegreppet innebär emellertid inte att alla medbor- gare förväntas vara aktiva hela tiden, utan snarare att de bör besitta ett visst mått av handlingsberedskap (Morales m.fl. 1989:88). Att begränsa en analys av det politiska medborgarskapet endast till fak- tiska, manifesta handlingar ger knappast någon ledning till varför människor deltar, eller inte deltar. Individen kan tänkas välja att inte engagera sig trots att hon är kapabel, därför att hon är nöjd med si- tuationen. Eller kan hon avstå från att aktivera sig därför att hon på något sätt uppfattar sig förhindrad. Inte minst kan just hinder tän- kas vara en relevant förklaring till  
 icke-deltagande 
  när fokus ligger på kvinnors deltagande, eftersom forskning pekat på att det ofta är förenat med svårigheter för kvinnor att komma in i manliga struk- turer. Också det motsatta är möjligt – att människor aktiverar sig av helt andra skäl än för att försöka påverka den politik som förs. Det kan vara exempelvis sociala skäl bakom ett politiskt deltagande. 
 Detta leder till att det är nödvändigt att inkludera individernas subjektiva beredskap för politiska handlingar, eller det latenta enga- gemanget (till skillnad från det manifesta), i en analys av könsskill- nader i politiskt deltagande (Verba, Jenkins och Kim 1978:46 ff.; Petersson et. al. 1989; 88, 100; Knight, Williams m.fl. 1989). Eftersom vi i allmänhet antar att den psykologiska beredskapen för politiskt engagemang föregår den faktiska handlingen, och idealt ska vara en förutsättning för den, kan det till och med vara rimligt att hävda att analyser av den psykologiska beredskapen för politiskt handlande är de mest centrala för förståelsen av mekanismerna bakom handlingen och därmed av det politiska medborgarskapet. 
 Vad som skall förstås med latent politiskt deltagande är inte entydigt. I tabell 5 presenteras tre indikatorer. Den första är huru- vida man känner sig som anhängare till något parti, eller vad som brukar kallas partiidentifikation. Den andra indikatorn är huruvida man regelbundet läser om politik i tidningar. Denna sista indikator kan i och för sig ses som en faktisk handling snarare än en indikator på beredskap. Samtidigt kan läsning om politik tolkas som en aspekt av intresse, och också ge en viss indikator på kunskapsnivå. Den tredje indikatorn är i vad mån man uppfattar sig som intresserad av politik. Denna fråga har tyvärr inte ställts regelbundet i Storbritan- nien. Den uppgift från 1964 som förekommer rör undersökningen som genomfördes 1963 och 1992 och avser britternas intresse för valkampanjen. 
 126 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 Tabell 5. Latent politiskt engagemang 
  
 STOR- 
  
 SVERIGE 
  
 TYSKLAND 
  
 BRITANNIEN 
  
 1968 
  
 1994 
  
 1969 
  
 1992 
  
 1964 
  
 1992 
  
 Partiidentifierade 
  
 Kvinnor 
  
 65 
  
 45 
  
 66 
  
 40 
  
 83 
  
 62 
  
 Män 
  
 66 
  
 49 
  
 68 
  
 45 
  
 83 
  
 65 
  
 Läser ofta nyheter 
  
 Skillnad 
  
 -1 
  
 -4 
  
 -2 
  
 -5 
  
 0 
  
 -3 
  
 om politik 
  
 Kvinnor 
  
 30 
  
 40 
  
 38 
  
 55 
  
 41 
  
 33 
  
 Män 
  
 55 
  
 52 
  
 61 
  
 67 
  
 58 
  
 41 
  
 Skillnad 
  
 -25 
  
 -12 
  
 -23 
  
 -12 
  
 -17 
  
 - 8 
  
 Politiskt Intresserade 
  
 Kvinnor 
  
 40 
  
 52 
  
 17 
  
 32 
  
 45 
  
 74 
  
 Män 
  
 59 
  
 63 
  
 50 
  
 52 
  
 69 
  
 78 
  
 Skillnad 
  
 -19 
  
 -11 
  
 -33 
  
 -20 
  
 -24 
  
 -4 
  
 Källa 
 : Valundersökningar från respektive land och år. Se not 5. 
 Andelen väljare som uppfattar sig som partiidentifierade har minskat sedan  
 1960-talet 
  i de flesta länder, så även i de länder som undersöks här. Däremot har skillnaden mellan andelen partiidentifierade män och kvinnor ökat något i alla tre länderna mellan 1960- och 1990- talet. 
 Att läsa nyheter om politik uppvisar större skillnader mellan kö- nen än de flesta olika indikatorer på politiskt engagemang som re- dovisats i kapitlet, även om skillnaden minskat betydligt under pe- rioden. Ungefär motsvarande mönster återfinns beträffande subjek- tivt politiskt intresse. Män uppfattar sig vara mer politiskt intresse- rade och läser mer om politik i tidningen, än vad kvinnor gör. Detta är ett mönster som går igen i alla tre länderna. I World Value Stu- dies ställdes en fråga om intresset för politik. Resultatet av den lik- som av en fråga om hur ofta man samtalar om politiska spörsmål redovisas i tabell 6 nedan. 
 127 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 Tabell 6. Politiskt intresse samt diskuterar ofta politik (World Value Study  
 1980–1981 
  samt  
 1990–1991) 
  
 SVERIGE 
  
 TYSKLAND 
  
 STORBRITANNIEN 
  
 1981 
  
 1990 
  
 1981 
  
 1990 
  
 1981 
  
 1990 
  
 Politiskt intresserad* 
  
 Kvinnor 
  
 36 
  
 40 
  
 38 
  
 59 
  
 37 
  
 43 
  
 Män 
  
 50 
  
 53 
  
 64 
  
 81 
  
 47 
  
 56 
  
 Diskuterar politik** 
  
 -14 
  
 -13 
  
 -26 
  
 -22 
  
 -10 
  
 -13 
  
 Kvinnor 
  
 10 
  
 17 
  
 18 
  
 19 
  
 7 
  
 14 
  
 Män 
  
 11 
  
 19 
  
 30 
  
 31 
  
 17 
  
 15 
  
 -1 
  
 -2 
  
 -12 
  
 -12 
  
 -10 
  
 -1 
  
 * 
  
 Avser svaren mycket och ganksa intresserad på fråga med fem svarsalternativ. 
  
 ** 
  
 Avser svaret regelbundet med ytterligare alternativ ibland, aldrig, vet inte. 
  
 Källa 
 : World Value Studies, se not 4. 
 Analysen omfattar ju här en betydligt kortare period än då val- undersökningarna används. Mönstret är dock i huvudsak i linje med vad som visades i tabell 5. Vad gäller politiskt intresse är skillnaden mellan kvinnor och män betydligt större i Tyskland, än i Sverige och Storbritannien. Samma mönster återkommer när det gäller att dis- kutera politik. Medan det inte är någon större skillnad mellan könen i Sverige och Storbritannien, är det 12 procentenheters skillnad i Tyskland 1991. År 1981 fanns en förhållandevis tydlig skillnad både i Tyskland och Storbritannien. 
 Sammantaget pekar resultaten här på att i Sverige och Storbritan- nien har skillnaderna mellan kvinnors och mäns latenta politiska deltagande minskat betydligt och var i början av  
 1990-talet 
  förhål- landevis små. I Tyskland, däremot, har inte skillnaderna minskat i samma utsträckning och skillnaden mellan kvinnors och mäns laten- ta politiska deltagande är jämförelsevis tydlig. 
 Inledningsvis nämndes att de flesta förklaringar till att skillna- derna mellan kvinnors och mäns politiska deltagande, det manifesta eller det latenta, tar fasta på kvinnors förändrade livssituation. För- ändringar i utbildningsnivå, förvärvsarbete liksom förändringar av kvinnorollen antas tillsammans innebära en minskad könsskillnad i vad som brukar kallas politiska resurser, och därmed i det politiska deltagandet. Vidare antas dessa förändringar i första hand ha präglat de yngre generationernas kvinnor. I tabell 7 redovisas andelen poli- tiskt intresserade i olika åldersgrupper. Om hypotesen om att de yngre generationernas kvinnor är mer jämställda som politiska med- borgare än de tidigare, borde detta mönster återspeglas i det poli- tiska intresset. 
 128 
  
 HillTabell 7. Andel politiskt intresserade i olika åldersgrupper 
  
 STOR- 
  
 SVERIGE 
  
 TYSKLAND 
  
 BRITANNIEN 
  
 1981 
  
 1991 
  
 1981 
  
 1991 
  
 1981 
  
 1991 
  
 Politiskt intresserade 
  
 18-34 
  år 
  
 Kvinnor 
  
 33 
  
 41 
  
 46 
  
 58 
  
 27 
  
 37 
  
 Män 
  
 44 
  
 51 
  
 58 
  
 74 
  
 42 
  
 63 
  
 Skillnad 
  
 -11 
  
 -10 
  
 -12 
  
 -16 
  
 -15 
  
 -26 
  
 35-54 
  år 
  
 Kvinnor 
  
 33 
  
 44 
  
 38 
  
 65 
  
 33 
  
 45 
  
 Män 
  
 57 
  
 51 
  
 66 
  
 85 
  
 55 
  
 65 
  
 Skillnad 
  
 -24 
  
 -7 
  
 -28 
  
 -20 
  
 -22 
  
 -20 
  
 55-74 
  år 
  
 Kvinnor 
  
 42 
  
 48 
  
 34 
  
 54 
  
 49 
  
 46 
  
 Män 
  
 55 
  
 69 
  
 67 
  
 81 
  
 55 
  
 48 
  
 Skillnad 
  
 -13 
  
 -21 
  
 -33 
  
 -27 
  
 -6 
  
 -2 
  
 Källa 
 : World value Studies, se not 3. 
 Om man utgår ifrån uppfattningen att yngre generationers kvinnor och män är mer jämställda som politiska medborgare är mönstret inte så entydigt som man skulle kunna förvänta sig. Endast i Tysk- land är skillnaden mellan kvinnors och mäns politiska intresse störst bland de äldsta och minst bland de yngsta, både 1981 och 1991. I Storbritannien är vid båda undersökningstillfällena könsskillnaden minst bland de äldsta. År 1981 var den minst bland de medelålders, medan det förväntade mönstret med minst könskillnad bland de yngsta finns 1991. När det gäller Sverige fanns störst skillnad mellan kvinnors och mäns politiska intresse bland de medelålders 1981 och bland de äldsta 1991. Minst könsskillnad 1981 fanns bland de yngsta, men 1991 bland de medelålders. Man kan alltså inte tala om någon entydig generationseffekt i alla tre länderna. Endast Tyskland uppvisar en sådan. 
 Om man betänker när personerna i de respektive åldersgrupperna är födda och att det i stort sett är 10 år mellan de båda under- sökningarna finns ett annat mönster. Den yngsta åldersgruppens fö- delsedata (från 1981) sträcker sig mellan 1947 och 1963. Vid under- sökningen 1991 tillhörde många av dem som 1981 klassificerades i den yngsta åldersgruppen i stället den medelålders gruppen, födda mellan 1937 och 1956. Detta innebär att vad som kan skönjas i tabell 7 för Sverige och Storbritannien är en generation hos vilken det politiska medborgarskapet är mer jämställt. Det är män och kvinnor som föddes under de första decennierna efter andra världskriget. Den åldersgrupp som 1981 uppvisade minst könsskillnad i Sverige, och måttlig könsskillnad i Storbritannien var de som var unga under 
 129 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 1960- och  
 1970-talet. 
  De allra yngsta 1991 var i stort sett lika jäm- ställda i Sverige, men inte i Storbritannien. Alltså finns för Sveriges del en generationseffekt i termer av utveckling mot att yngre gene- rationer är mer jämställda. Den yngsta generationen i Storbritannien däremot, uppvisar större könsskillnad i politiskt intresse än vad äld- re åldersgrupper gör, framför allt beroende på att de unga brittiska kvinnorna är betydligt mindre politiskt intresserade än de medel- ålders. 
 Sverige inte fullt så unikt 
 Den övergripande frågan i detta kapitel har varit i vad mån utövan- det av det politiska medborgarskapet, förstått som manifest och la- tent politiskt deltagande, är mer jämställt i Sverige än i Tyskland och Storbritannien. Så skulle kunna förväntas vara fallet, givet den långt- gående jämställdheten i många andra avseenden. 
 Svaret på denna fråga är inte entydigt. Genomgången har visat att i alla tre länderna finns en tydlig trend mot minskande könsskillna- der. Framför allt rörande manifest deltagande är skillnaderna mellan kvinnor och män överlag små. De skillnader som finns är dock fort- farande i riktning av att män är mer aktiva. Tesen om att kvinnor engagerar sig i andra typer av organisationer än män ges visst, om än svagt, stöd. Jämförelsen av de tre länderna visar att Storbritannien och Sverige framstår som tämligen lika vad gäller jämställdhet i ut- övandet av det politiska medborgarskapet. Däremot skiljer Tyskland ut sig som något mindre jämställt. 
 I kapitlets inledning poängterades att det är väsentligt att också se till det latenta politiska deltagandet – den psykologiska bered- skapen – för att nå slutsatser om det politiska medborgarskapet. Kapitlet har visat att det latenta deltagandet uppvisar större köns- skillnader än den manifesta. Vad gäller sådant som politiskt intresse och att diskutera politik finns könsskillnader kvar i början av 1990- talet. I Sverige och Storbritannien har de dock minskat tydligt under de senaste decennierna, medan mindre förändring skett i Tyskland. De tyska kvinnornas latenta politiska deltagande ligger betydligt lägre än männens. Dock finns ett tydligare mönster av mindre skill- nader bland de yngsta i Tyskland än i Sverige och Storbritannien. Analyser av Sverige från åren 1997 och 1998 pekar inte på att något avgörande skett med könsskillnaderna i politiskt deltagande under  
 1990-talet. 
  I Demokratirådets rapport från 1998 konstateras att Inom ramen för den stora demokratin deltar kvinnor oftare än män 
 130 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 i olika typer av manifestationer. Vissa dimensioner präglas dock allt- jämt av ett manligt överläge. Till dem hör främst partiaktivitet och kontakter. (Morales m.fl. 1998:79). Författarna konstaterar dock att den allmänna tendensen avseende skillnaderna mellan könen är att de minskar, alltså samma tendens som har visats här. Att de jäm- förelser av svenska förhållanden med Tyskland och Storbritannien som presenterats här inte inkluderar de senaste åren kan därför antas vara av mindre betydelse för analysens huvudslutsats. Om hänsyn tas till generation i stället för åldersgrupp återfinns dock ett visst generationsmönster även i Sverige. 
 Sverige framstår alltså, trots den jämställdhet som finns vad gäller närvaro i det som brukar kallas det offentliga rummet, inte som unikt vad gäller utövandet av det politiska medborgarskapet. Storbritannien, som i andra avseenden ter sig betydligt mindre jämställt, uppvisar i det stora hela ungefär samma mönster som Sverige. Tyskland däremot visar sig som ett land där den traditio- nella bilden av kvinnor som mindre delaktiga än män fortfarande äger giltighet. 
 Den analys som presenterats här är naturligtvis inte uttömmande. Många frågor återstår att finna sina svar, innan det är möjligt att slutgiltigt fastslå hur variationer mellan olika typer av välfärdsstater återverkar på könsaspekten i det politiska medborgarskapet. Men en slutsats som kan dras är att det inte finns något entydigt samband mellan exempelvis kvinnlig förvärvsfrekvens eller parlamentarisk representation av kvinnor, och kvinnors utövande av det politiska medborgarskapet. 
 Noter 
  
 1 
  
 Fuller är filosofie doktor, verksam som lärare och forskare vid Statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs universitet. Kapitlet ingår som en del i forskningsprojektet Välfärdsstaten och kvinnornas politiska medborgar- skap finansierat av  
  
 Humanistisk-Samhällsvetenskapliga 
  forskningsrådet. 
  
 2 
  
 Avser Bundesrat samt Lower House. 
  
 3 
  
 Se vidare Lovenduski och Miller (red.) 1993 för diskussioner om utveck- lingen i nationella parlamentet. För Sverige, se också Wängnerud 1998. 
  
 4 
  
 Det finns också en tredje World Value Study genomförd under senare hälften av  
  
 1990-talet. 
  Den är emellertid ännu inte tillgänglig för sekundäranalys. World Value Study  
 1980–1981 
  och  
 1990–1991 
  är förmedlad genom SSD (svensk samhällsvetenskaplig datatjänst). Antalet intervjuade (viktat) är för Sverige 1981 1 022 personer , Sverige 1990 1 047, Västtyskland 1981 5 260, 
 131 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 Västtyskland 1990 3 075, Storbritannien 1980 2 536, Storbritannien 1990 2 805 personer. 
  
 5 
  
 Valundersökningarna från Sverige är tillgängliga hos SSD (svensk samhälls- vetenskaplig datatjänst). Valundersökningen 1968 omfattade 2 943 personer och valundersökningen 1994 2 657 personer. De brittiska valundersökningarna har gjorts tillgängliga av The Data Archive vid University of Essex. Undersök- ningen 1963 omfattade 2 009 personer, 1964 1 789 och undersökningen 1992 
  
 5 
  
 232 personer. De tyska undersökningarna har gjorts tillgängliga via SSD och omfattade 1969 1 945 personer och 1992 11 143 personer. 
  
 6 
  
 Se även Adams 1995:148. 
  
 132 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 Referenser 
 Borchorst, A. (1994) Welfare Martinez, Womens Interests and the EC i Sainsbury, D.(red.)  
 Gendering Welfare States 
 . Lon- don: Sage 
 Bussemaker, Cunningham och van Kersbergen, K. (1994) Gender and Welfare States: Some Theoretical Reflections i Sainsbury, D. (red.)  
 Gen- dering Welfare States 
 . London: Sage 
 Santiago, White, Converse, Gray, Herring, W.E. and Stokes, Rogers (1960)  
 The American Voter 
 . New York: Morris 
  
 Norris, C.A. (1987)  
 Sex Differences in Political Participation. Pro- cesses of Change in Fourteen Nations 
 . New York: Praeger 
  
 Duverger, M. (1955)  
 The Political Role of Women 
 . UNESCO 
  
 Frank, 
  
  G. (1990 
 ) The Three Worlds of Welfare Capi- talism 
 . Cambridge: Polity Press 
  
 Haavio-Mannila, 
  E., Murphy, D. m.fl. (1983)  
 Det uferdige demo- kratiet. Kvinner i nordisk politik 
 . Utgiven av nordiska minister- rådet 
  
 Griffith, Garner (1996)  
 Det handlar om prioriteringar. Kvinnors villkor och intressen i lokal politik 
 . Högskolan i Örebro: Örebro studies 14 
  
 Mata, H.M. (1987)  
 Welfare State and Women Power. Essays in State Feminism 
 . Oslo: Norwegian University Press 
  
 Knight, Wright , van Ward m.fl. (1990 
 ) Continuities in Political Action 
 . New York: de Booth , Perkins (1993) Party Change and Womens representation in Unified Germany i Lovenduski, Cunningham och Miller, P. (red 
 .) Gender and Party Politics 
 . London: SAGE Publications 
 Lovenduski, J. (1986)  
 Women and European Politics 
 . Brighton: Wheatsheaf 
 Lovenduski, Cunningham och Miller, P. (red.)  
 Gender and Party Politics 
 . London: SAGE Publications 
  
 Molitor, Ute (1992)  
 Wählen Baker? Zur Soxiologie eines frauenspezifischen politischen Verhaltens in der Bundesrepublik Deutschland 
 .  
  
 Baden-Baden: 
  
  Nomos Verlagsgesellschaft 
  
 Miller, P. (1991) Gender Differences in Political Participation in Britain: Traditional, Radical and Revisionist Models  
 i Govern- ment and Opposition  
 vol 26:1 s.  
 56–74 
  
 133 
  
 K 
 VINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 
 Young, M. och Hudson, Joyce (1995)  
 Kvinnor som väljare och valda 
 . Lund: Studentlitteratur 
  
 Pateman, C. (1989)  
 The Disorder of Women: Democracy, Feminism and Political Theory 
 . Mcintosh: Mcguire Press 
  
 Morales, Terry, King, White och Vasquez, G. (1989)  
 Medborgar- nas makt 
 . Stockholm: Davila 
  
 Brown, V. (1987)  
 Women  Politics. An International Overview 
 . 2nd edition. Houndsville: Macmillan 
  
 Sainsbury, D. (1996)  
 Gender, Equality and Welfare States 
 . Cam- bridge: Cambridge University Press 
  
 Sainsbury, D. (ed.) (1994)  
 Gendering Welfare States 
 . London: Sage SCB: Om kvinnor och män i EG 1992:58 
 Brooks, Trujillo, Collins, N. och Sandoval, S. (1994) Gender and the Pathways to Participation: The Role of resources  
 i The Journal of Politics  
 vol. 56:4 s.  
 963–990 
  
 Togeby, L. (1994)  
 Fra tilskuere til deltagere 
 . Aarhus: Politica 
 Verba, S., Nie, Tucker och Soto, Cunningham (1978)  
 Participation and Political Equality: A Seven Nation Comparison 
 . Cambridge, Mass.: Cam- bridge University Press 
  
 Adams, A. (1998)  
 Linking Parties with People? Party membership in Sweden  
 1960–1994 
 . 
  
  Göteborg Studies in Politics 46 
  
 Hudson, Joyce (1996)  
 Kvinnorepresentation. Makt och möjligheter i Sveriges riksdag 
 . Lund: Studentlitteratur 
  
 Webbplatser 
  
 Inter-Parliamentary 
  Union.  
  1998 
 134 
 Den svenska modellen som demokrati 
 DavisSkall man diskutera den svenska demokratins framtid, bör man nog ha en god bild av den utveckling vi har bakom oss. Det historiska arvet väger, och bör också väga tungt i bedömningen av vad som är önskvärt och möjligt att göra åt de tillkortakommanden vi kan iden- tifiera i dag. I den här uppsatsen diskuteras den svenska demokratins utvecklingshistoria under det senaste halvseklet. Det sker med den speciella tematisering som en nära anknytning till den omfattande diskussionen om  
 den svenska modellen ger 
 . De frågor som jag söker besvara är främst följande: Hur skall vi beskriva och förstå den svenska modellens framväxt? Hur skall modellen tolkas i demokra- titermer? Är den svenska modellen i dag död eller lever den möjligen vidare i modifierad form? Min genomgående tes i uppsatsen är att tidigare svar på dessa frågor har underskattat betydelsen av vad vi kan kalla den svenska ämbetsmannastaten. 
 Men först måste vi i ett särskilt avsnitt klargöra själva begreppet den svenska modellen. 
 En mångfald modeller 
 Ett grundläggande problem i alla diskussioner om den svenska mo- ellen är begreppets mångfald och vaghet. Om vi bortser från det vanliga språkbruk, där man fäster denna beteckning på snart sagt varje påstått svenskt särdrag med en svensk modell för, säg, krimi- nalpolitik, möbeldesign, bilsäkerhet, konsumentskydd, etc. finns ändå flera olikartade begreppsbestämningar kvar. Och var och en av dessa är i sin tur utomordentligt sammansatt. Det handlar ju om att i viktiga avseenden karakterisera en hel samhällsmodell och en hel epok! 
 135 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 Den svenska maktutredningen, som hade den svenska modellen som ett centralt begrepp och flertalet av dess olika komponenter som viktiga empiriska undersökningsområden, valde, i ljuset av mångfalden och vagheterna i begreppet, att anamma en speciell analysstrategi. Man konstruerade ett slags maximibegrepp för den svenska modellen där alla viktiga egenskaper som fästs vid moellen i den vittomfattande debatten kom att inkluderas. Det blev en lista med hela elva olika komponenter, där var och en har fått beecka en central egenskap hos modellen: 
 1 
  
 Den  
 metod för konfliktlösning på arbetsmarknaden 
 , som känne- tecknats av uppgörelser mellan parterna utan statlig inblandning 
  
 De  
  
 centrala avtalsförhandlingarna 
 , som bland annat anses ha möj- liggjort återhållsamhet och solidarisk lönepolitik 
  
 Den  
  
 historiska kompromissen  
 på  
 1930-talet 
  mellan kapital och ar- bete 
  
 Den  
 allmänna samförståndskulturen 
  
 Den  
 fulla sysselsättningen 
  
 Det  
 starka samhället 
  
 Universalismen 
  
 , eller den  
 generella välfärdspolitiken 
 , utan indivi- duell behovsprövning 
  
 Expertstyret 
  
 Korporatismen 
  
 Den  
 allmänna centralismen 
  
 Den  
  
 andra kompromissen 
 , eller de relationer mellan kvinnor och stat som varit avgörande för välfärdsstatens utformning. 
 Det var enligt min mening inget större fel på vare sig analysstrategin eller på själva listan – fast den allra sista komponenten snarare fram- står som en senare tillagd analytisk kategori, än ett framträdande element i den faktiskt förda allmänna debatten. Maktutredningen bidrog utan tvekan med den dittills mest kvalificerade undersök- ningen av den svenska modellen och, särskilt, dess försvagning under  
 1980-talet 
  (se nedan). Kanske borde man inte ha givit upp så lätt vad gäller begreppsmångfalden, utan försökt komma närmare en kärna, eller, snarare, en begreppsbestämning som var mindre fler- kärnig. I alla händelser kommer jag här nedan att göra ett blygsamt försök i denna riktning genom att identifiera fyra huvudvarianter av begreppsanvändning i debatten om den svenska modellen. 
 Således menar jag nog att man med visst våld kan fösa in alla de komplexa begreppsvarianterna i endera av två boxar varav den ena får bära påskriften ekonomiska och den andra är märkt poli- tiska. Grunden för klassificeringen är då, att medan somliga för- 
 136 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 fattare starkast framhåller de ekonomiska aspekterna av modellen, betonar andra de mer entydigt politiska sidorna. Ekonomiska ver- sioner av den svenska modellen lägger huvudvikten vid en värdering av Sveriges ekonomiska prestationer, alltså hur bra eller dåligt vi gjort ifrån oss med avseende på främst tillväxt, sysselsättning, inkomstfördelning och inflation. Intresset för institutionella och, i snävare mening, politiska förhållanden är i detta perspektiv härlett ur intresset för ekonomiska prestationer; politiska variabler behövs för att förklara variationerna i dessa utfall, men är inte i sig av pri- märt intresse. 
 Bland dessa ekonomiska versioner av den svenska modellen finns i sin tur två i flera avseenden dramatiskt olika varianter, låt oss kalla dem marxistiska/postmarxistiska, respektive neoklassiska/nyliberala. I det förra perspektivet, det marxisiskt/postmarxistiska, är den svenska modellen ett specifikt uttryck för klasskampen mellan kapi- talister och arbetare. 
 2  
 Genom arbetarklassens ovanliga styrka i Sverige, både fackligt och politiskt, var det möjligt att under 1930- talet få till stånd en historisk kompromiss mellan kapital och ar- bete. Denna uppgörelse innebar, i största korthet, att arbetarrörel- sen åtminstone tills vidare lät privatkapitalismen bestå och lovade arbetsfred och återhållsamma lönekrav i utbyte mot solidariska löner och en kraftigt utbyggd välfärdsstat. Den svenska modellen har i denna tolkningsram givit åtskilligt av välfärd och social trygghet, men ganska lite av socialism i betydelsen arbetarklassens makt över produktionsmedlen. Under de två senaste decennierna har dessutom kapitalet i mycket stor utsträckning tagit tillbaka tidigare förlorad terräng. Monopolkapitalets fortsatta koncentration och internatio- nalisering, liksom produktivkrafternas och produktionsförhållan- denas förändring i riktning mot vad som ofta kallas postfordism, har orsakat den kraftiga pendelrörelsen under senare år. 
 3 
  
 Den  
 neoklassiska/nyliberala  
 varianten förlägger också modellens uppkomst till  
 1930-talet, 
  men talar hellre om den sunda kompro- missanda som då infann sig. Den var främst ett resultat av att arbe- tarrörelsen övergav sina mer långtgående socialistiska ambitioner för mer pragmatiska mål. 
 4  
 Så länge denna pragmatism dominerade var den ekonomiska utvecklingen i Sverige åtminstone lika gynnsam som i andra jämförbara länder. Men den offentliga sektorn växte all- deles för snabbt. När både internationella chocker och hemlagade misstag – till dessa hörde i hög grad den politiska radikaliseringen i allmänhet och fondsocialismen i synnerhet – drabbade oss under andra hälften av  
 1970-talet 
  var vi särskilt mottagliga för dessa stör- ningar. Receptet måste nu vara lägre skatter, mindre offentlig sek- 
 137 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 tor, mer marknad och mer konkurrens. Vi bör (åtminstone) åter till  
 1950-talet, 
  då en tillväxtkoalition styrde, inte den fördelnings- koalition som haft makten i Sverige sedan mitten på  
 1970-talet. 
 5 
  
 I kategorin politiska begreppsbestämningar finns också stor inomvariation. För somliga författare är  
 välfärdspolitiken  
 nyckel- området. Grundperspektivet kan karakteriseras som sociologiskt. 
 6  
 Välfärdsstatens uppkomst, tillväxt och frågan om dess eventuella nedmontering står i fokus för intresset. Tillståndet för välfärdssta- tens program och institutioner ger kriterierna för om, och när, vi skall tala om modellens omvandling, eller kanske till och med död. En annan begreppsvariant kan kallas  
  
 politisk-institutionell 
 , 
  och be- tonar i stället främst de politiska processerna och maktfördelningen i dessa. Det grundläggande synsättet kan kallas statsvetenskapligt. 
 7  
 I centrum står de offentliga beslutsprocesserna, särskilt frågan om socialdemokratins starka maktställning och förekomsten, liksom effekterna, av det som kallas korporatism. Båda dessa ting har i detta tolkningsperspektiv sina rötter längre tillbaka än  
 1930-talet, 
  även om de avgjort stärktes påtagligt av utvecklingen under detta decennium. Om och när just dessa drag i det politiska livet försvagas, hotas också själva modellens existens. 
 Uppenbart går alla dessa fyra slag av begreppsanvändningar in i varandra. Jag har här bara velat peka på att olika prominenta tolk- ningar av den svenska modellen har  
 olika tyngdpunkter 
 . Var dessa tyngdpunkter läggs, speglar i sin tur viktiga variationer i både grundläggande  
 politisk-ideologiska 
  synsätt och samhällsvetenskap- liga discipliners perspektiv på hur världen är uppbyggd och fungerar. De olika begreppsvarianterna som översiktligt identifierats ovan innehåller i stort sett samma komponenter eller variabler – men dessa tilldelas markant olika vikt. Det leder tillsammans med det faktum att komponenterna i sig är sammansatta och inte så lätta att mäta, till olika tolkningar av modellens uppkomst, innehåll, effekter, nedgång och eventuella död. Inget illustrerar det som sagts bättre än att frågan om huruvida den svenska modellen är död eller ej är minst lika omtvistad som alla andra aspekter. Det finns ju inget överens- kommet dödsbegrepp och då hjälper det inte om vi händelsevis skulle vara helt överens om fakta. Även om vi har, säg, ett i allt vä- sentligt ensartat sysselsättningsmått och en okontroversiell tidsserie av relevanta data om detta fenomen, ger de olika begreppsvarianter- na markant olika tolkningsramar för dessa fakta i anslutning till frå- geställningen om modellens totala hälsotillstånd, liksom om dess eventuella död. 
 138 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 Slutsatsen är för min del ingalunda, att man  
 inte  
 kan behålla mo- dellen som fokalpunkt. Men man bör inte heller ge sig ut på en me- ningslös jakt efter den svenska modellens essentiella begrepp. Vad man i stället bör göra är att för sig själv och andra klargöra inom vil- ken tolkningsram man arbetar. Min egen begreppstolkning i det föl- jande är således otvetydigt politisk och därtill med en särskild be- toning på den svenska modellens demokratiaspekter. I den följande diskussionen har jag dock inte bara velat göra reda för och nyttja andras tankar inom denna tolkningsram. Jag vill söka skissera en  
  
 historisk-institutionell 
  
 variant av den svenska modellen, en variant, som särskilt understryker statens och statsapparatens roll. Jag ser detta som en viktig nyansering av, eller komplettering till, de övriga tolkningar som hittills gjorts av modellens framväxt, innehåll, effek- ter och nedgång. 
 Modellens framväxt 
 Den svenska staten var i början av  
 1900-talet 
  inte särskilt stor och inte speciellt modern i ett jämförande perspektiv. Den långa freden hade kraftigt minskat prägeln av militärstat. År 1901 tog riksdagen exempelvis beslutet att avskaffa indelningsverket och införa den allmänna värnplikten, något som ibland framhävs som en viktig de- mokratireform i sig. 
 8  
 Under loppet av  
 1800-talet 
  hade vi också sett en infrastrukturstat växa fram. År 1890 utgörs således den näst största kategorin av statsanställda – militären är fortfarande störst, med 40 procent – av personal inom  
 post-, 
  telegraf- och järnvägs- förvaltningarna med 17 procent; därnäst följer lärarna som utgör 15 procent. Vad som i statistiken kallas civila ämbetsmän utgör nu bara sju procent. 
 9  
 Totalt sett har Sverige vid denna tid ändå en liten offentlig sektor. Om vi tar de offentligt anställdas andel av hela be- folkningen som mått, kan vi ge denna sifferserie för utvecklingen under  
 1900-talet: 
 10 
  
 139 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
  
 År 
  
 Offentliganställda 
  
 Andel av befolkningen (%) 
  
 1900 
  
 100 000 
  
 2 
  
 ... 
  
 1930 
  
 280 000 
  
 4 
  
 ... 
  
 1950 
  
 480 000 
  
 7 
  
 1960 
  
 600 000 
  
 8 
  
 1970 
  
 880 000 
  
 11 
  
 1980 
  
 1 480 000 
  
 17 
  
 Bilden blir antingen densamma eller möjligen något mer dramatisk, om vi väljer andra mått, till exempel de offentliga utgifternas andel av BNP. Denna är omkring 10 procent år 1913, ungefär 25 procent år 1950 och över 60 procent år 1980. 
 11  
 Detta är förstås välkända ting. Den svenska offentliga sektorn växer allt snabbare, och denna till- växt kulminerar under de så kallade rekordåren på 1960- och 1970- talen. Resultatet blir västvärldens största offentliga sektor, mest ge- nerösa välfärdsstat och kanske högsta skatter – allt väsentliga inslag i alla tolkningsversioner av den svenska modellen. 
 Varför skedde detta? En vanlig förklaring är att det helt enkelt är vad svenska folket har velat. Man har lyckats åstadkomma det ge- nom att rösta fram de politiska representanter (läs: främst social- demokrater), som har arbetat mest envetet och effektivt för denna önskade, stora och solidariskt skattefinansierade välfärdsstat. Det vore mig främmande att snabbt avfärda denna förklaring, som dock, för mer sofistikerade bedömare, förefaller otillåtligt naiv. 
 12  
 Den svenska socialdemokratins ställning har ju varit unikt stark i inter- nationell jämförelse. Mängder av siffror kan anföras till stöd för detta påstående. Så till exempel, har svenska statsministrar varit so- cialdemokrater under mer än sextio av de ungefär åttio år som gått, sedan den allmänna rösträtten infördes. Socialdemokratins genom- snittliga väljarandel i riksdagsvalen mellan 1921 och 1985 var nästan 45 procent. I fem allmänna val (kommunalvalen 1938, 1942 och 1962, riksdagsvalen 1940 och 1968) har partiet nått absolut majoritet i väljarkåren, etc. Det kan förstås invändas – och det har senast gjorts särskilt grundligt och effektivt av Lewis – att svenska regeringar typiskt har varit minoritetsregeringar, beroende av att förankra sin politik hos ett eller flera  
 icke-regeringspartier 
  i riks- dagen. Det genomsnittliga parlamentariska stödet för de svenska regeringarna under perioden  
 1920–1994 
  har bara varit 41,4 pro- cent. 
 13 
  
 Mot detta kan i sin tur invändas att de många socialdemokratiska minoritetsregeringarna ofta var av ett speciellt slag – i praktiken har 
 140 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 de genom det dåvarande kommunistpartiets näst intill villkorslösa stöd kunnat agera som majoritetsregeringar. Än viktigare är kanske att man bör anlägga en bredare syn på frågan om socialdemokratins makt och inflytande. Dess närmast hegemoniska ställning i svensk politik kan inte bara mätas i partiets väljarstöd med ty åtföljande riksdagsmandat. Detta har förvisso varit unikt starkt, men till bilden hör också att den fackliga grenen av rörelsen varit lika unikt stark, att det politiska motståndet varit svagt och splittrat, samt att den svenska socialdemokratin varit både utomordentligt skicklig och därtill haft en närmast osannolik tur. Till skickligheten kan i sin tur räknas flera egenskaper: förmågan att finna koalitionspartners i vik- tiga skeden; 
 14  
 öppenheten inför nya idéer och förmågan att göra po- litik av dem; 
 15  
 samt effektiv politisk organisering, inklusive ett ofta starkt ledarskap. 
 16  
 Totalt sett gav alltså dessa förhållanden social- demokratin en dominerande ställning i svensk politik, en ställning som gjort det möjligt för arbetarrörelsen att få ett mycket starkt gehör för den socialdemokratiska bilden av samhället långt utanför de egna leden. 
 17 
  
 Även bland bedömare som förhåller sig mer avvaktande till långt- gående påståenden om en socialdemokratisk hegemoni, dominerar föreställningen att det främst har handlat om en  
 tvekamp mellan ar- bete och kapital 
 , eller i ideologiska och partipolitiska termer mellan  
 vänster och höger 
 . De skilda bedömningarna gäller alltså styrkan hos de två sidorna, och stridens resultat, men inte frågan om vilka hu- vudkombattanterna varit. Staten och statsapparaten blir i detta helt dominerande perspektiv antingen en arena där en del av föreställ- ningen spelas, eller på sin höjd en agent eller ett instrument för de båda dominerande aktörerna. I litteraturen kan flera tunga, i övrigt ganska olikartade exempel, ges på dominansen för detta grundpers- pektiv. Walter Korpis analys av den demokratiska klasskampen hör exempelvis dit. 
 18  
 Den svenska modellen är där ett resultat av den svenska arbetarrörelsens effektiva bruk av sina betydande maktre- surser i den fackliga och politiska kampen. Särskild vikt fäster Korpi vid den fackliga organiseringsgraden som resurs. Den svenska makt- utredningens analys är också i sin historiska framställning ett exem- pel på hur man betonar betydelsen av tvekampen mellan kapital och arbete, eller mellan vänster och höger, även om det går att hitta en- staka formuleringar som ger staten en viss självständig betydelse i sammanhanget. 
 19  
 Också i dess skildring av den svenska politiska eliten slår det tudelade perspektivet igenom. Det finns en närings- livselit och en arbetarrörelseelit. Det är kampen och den resulteran- de balansen mellan dessa, som ger det svenska styrelseskicket dess 
 141 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 huvudsakliga karaktär. 
 20  
 Ett sista exempel är Sanford mycket grundliga studie av det svenska statsskickets utveckling under  
 1900-talet. 
  Vi ser, menar han, i tydliga siffror hur ämbets- mannastaten marginaliserades i svensk politik redan på  
 1920-talet 
  och hur den samtidigt ersatts av en stark partistat, som också innehållit en rejäl dos korporatism, som i sin tur klart försvagats under senare år. 
 21 
  
 Problemet med alla dessa tre undersökningar, liksom många and- ra av mindre omfattning och sämre renommé än dessa, är, enligt min mening, att de inte på allvar undersökt  
 huruvida staten och stats- apparaten har utövat något självständigt och omfattande inflytande på den svenska modellens framväxt och utveckling 
 . I Korpis fall handlar det nog främst om att hans klart marxistiskt influerade teoretiska perspektiv ofrånkomligt ger en mycket uttalat samhällsdetermi- nistisk utgångspunkt. Det finns därför inga starka skäl att undersö- ka statsapparaten i sig, genom att till exempel studera den politiska beslutsprocessens genomförandeled. Vad gäller maktutredningen handlar det i min tolkning snarare om ett slags entusiasm över en nyupptäckt pluralism, som också den har svårt att hantera staten som annat än en arena eller ett viljelöst instrument för den (i alla fall i politiken) hegemoniska socialdemokratin. I Gilbert studie, slutligen, tycks mig problemet vara mer metodologiskt än normativt eller teoretiskt. Han är utan tvekan genuint intresserad av att under- söka ämbetsmannastatens betydelse för det levande svenska stats- skickets utveckling, och studerar också därför i vilken utsträckning ämbetsmän deltar på två arenor, nämligen i utredningsväsendet och i riksdagen. Resultaten visar, som sagt, på en mycket klar försvagning av denna grupps position redan i början av den undersökta perioden. Sedan dess gäller att det är partierna som i varierande grad domine- rar den parlamentariska beslutsprocessen. 
 22 
  
 Det är, vill jag nog påstå, ett föga överraskande resultat givet undersökningens design. Att ämbetsmännen i och med de moderna politiska partiernas framväxt och parlamentarismens och den all- männa rösträttens införande tvingas anpassa sig till detta nya, ter sig helt ofrånkomligt och naturligt. Det skedde på sina håll ytterst mot- villigt, vilket framgår av många ämbetsmäns politiska agerande under denna tid, inte bara utanför utan också inom ramen för sin ämbetsmannaroll 
 23  
 – men det skedde därför att det måste ske. Denna anpassning i form av en tydlig reträtt från vissa delar av det politiska landskapet, betyder dock inte att den starka svenska äm- betsmannastaten närmast över en natt förlorar den stora makt den haft sedan institutionaliseringen på  
 1600-talet. 
  Skedde det, så vill jag 
 142 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 påstå att det strider mot vad vi vet om makt och maktens dynamik i samhället. Själv är jag i alla händelser benägen att vänta med att ställa frågan om,  
 varför  
 ämbetsmannastaten så hastigt och totalt försvann tills det mer grundligt och övertygande har visats  
 att  
 det faktiskt skedde. 
 Ingen existerande analys av den svenska modellens framväxt är särskilt tillfredsställande utifrån det kritiska perspektiv som här har anlagts. Gonzalez har bidragit med insikter av stort värde, fram- för allt om hur förvaltningskorporatismen byggts inom olika om- råden. 
 24  
 Men i sin nya analys (jfr nedan) av den svenska modellens uppgång och fall, har han enligt min mening fastnat i ett alldeles för enkelt förklaringsschema. Hans övertygelse om att den svenska mo- dellens fall entydigt står att finna i en hastig erodering under 1970- talet av det organiserade sociala kapitalet gör att han vill, eller kanske till och med måste, söka modellens framväxt i ansamlingen av detta kapital, särskilt under  
 1930-talet. 
 25 
  
 Det sker då i hans nya analys, liksom i de tre ovannämndas, i samspelet mellan elitrepresen- tanterna för arbete, respektive kapital i det ekonomiska livet och/- eller mellan partiledningar representerande höger, respektive vänster i politiken. 
 Min övertygelse är, som väl nu tydligt framgått, att de hittillsva- rande analyserna av den svenska modellens framväxt behöver kom- pletteras och därmed modifieras. Det vore orimligt att inte tillstå att den svenska arbetarrörelsens styrka i tvekampen med kapitalet/- högern, spelat en mycket stor roll, liksom att den historiska kompromissen under  
 1930-talet 
  utgjorde ett särskilt viktigt utveck- lingsskede. Men till striden och kompromissen mellan kapital och arbete, vill jag (för att uttrycka det lika schematiskt) foga maktkam- pen mellan ämbetsmannastaten och partistaten. Vederbörlig hänsyn till denna andra konfliktdimension, menar jag, kan förklara sådant som inte tillfredsställande kan hanteras i en analys, som endast eller nästan bara, sker inom ramen för den traditionella och dominerande konfliktdimensionen. 
 Det handlar därvid inte om detaljer i den svenska modellen, utan om flera av de drag som normalt räknats till de centrala inslagen. I väntan på grundliga empiriska undersökningar utifrån ett historisk- institutionellt och statscentrerat teoretiskt perspektiv, vill jag hypo- tetiskt påstå att det senare, bättre än det dominerande, endimensio- nella, kan ge svar på bland annat frågor om: varför den svenska offentliga sektorn blivit extra stor; varför välfärdsstatsbygget skedde under så stark centralism; varför det fick en så stark inrikt- ning på generella och uniforma åtgärder; varför det underbyggdes av 
 143 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 en så stark tilltro till expertis och social ingenjörskonst; samt varför förvaltningskorporatismen blev ett så kännetecknande drag. Pers- pektivet torde också kunna bidra till att förklara ett förhållande som för mig framstår som särskilt förbryllande, nämligen varför den så kallade dualismen i den svenska statens struktur har kunnat över- leva. I min preliminära tolkning har detta alltså varit möjligt genom att denna struktur, med dess starka autonomi för ämbetsverken, utgjort ett viktigt inslag i den historiska kompromiss som träffats mellan ämbetsmännen och partierna, särskilt förstås den domine- rande socialdemokratin. 
 Dessa iakttagelser om den svenska modellens framväxt har, som sagt, ännu karaktären av hypoteser. Deras empiriska giltighet måste prövas grundligt. Ett problem i sammanhanget är att det är besvär- ligare att studera de arenor, där den andra dimensionens strider utkämpas i jämförelse med de stora och relativt väl upplysta scener, där de stora elefanterna dansat. Men har jag i väsentliga avseenden rätt så måste det vara värt betydande ansträngningar att ta reda på hur det verkligen förhöll sig, och därmed i denna del fördjupa den  
 politisk-institutionella 
  tolkningen av den svenska modellens framväxt och utveckling. 
 Modellen som demokrati 
 När man reflekterar över den svenska modellen som demokrati, är det inte lätt att hålla isär den verkliga demokratini Sverige under modellens glansdagar å ena sidan, och socialdemokratins demokrati- syn under samma period å den andra. Läsaren är härmed varnad för dessa svårigheter. Det är också uppenbart att vi inte har någon objektiv mall med vars hjälp vi kan avgöra den svenska modellens demokratihalt. Mycket riktigt går också bedömningarna starkt isär om hur väl den svenska demokratin fungerade under den aktuella perioden. Och oenigheten har nog snarare ökat än minskat med ti- den. Det är inte helt ovanligt att i dag stöta på uppfattningen att Sverige då bara med tvekan var demokratiskt. Särskilt vanligt har det blivit att hävda, med eller utan anknytning till public  
 choice-littera- 
  turens teser, att ett av den svenska modellens huvudsinlag, den ge- nerösa välfärdsstaten, byggdes mot det svenska folkets verkliga vilja (jfr ovan). Just dess generositet framför allt uttryckt i universalis- men och de höga ersättningsnivåerna förförde svenskarna till att stödja modellens främsta profeter och profitörer, socialdemokra- tin. 
 26 
  
 144 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 Analysen innehåller det korn av sanning som gör att den inte snabbt och helt kan eller bör avfärdas. En indikator, men inget slut- ligt bevis, något sådant står nog inte att få i ämnen som detta – är att argumentet om den generella välfärdspolitikens röstvinnande för- måga givits ganska stor tyngd i socialdemokratins interna strategiska och taktiska diskussioner. 
 27  
 Samtidigt må man ju komma ihåg, att även om analysen är sann, är det ingalunda självklart vad slutsatsen blir i ett demokratiperspektiv. I ett utpräglat  
 liberalt  
 perspektiv blir nog betyget underkänt, med hänvisning till det okränkbara i individers ursprungliga preferenser. Men i ett  
 radikalt  
 demokrati- perspektiv kan ett motsatt omdöme vara lika rimligt; argumentet skulle då vara att det varken är oväntat eller i sig klandervärt att offentlig politik både skapar och omskapar preferenser, inte bara reflekterar och aggregerar dem. Sådana effekter på medborgarna har ju dessutom även frånvaron av offentlig politik: den samhällsinsti- tution vi i den amerikanske statsvetaren Torres efterföljd kan kalla marknadserfarenheten, formar bevisligen också i hög grad människors preferenser, normer och moraliska existens 
 28 
 . 
 Denna stora och viktiga demokratifråga – om svenska folket har velat den svenska modellen eller ej – har jag mest önskat påminna om här. Låt oss i resten av detta avsnitt i stället vara lite mer hand- fasta genom att försöka åstadkomma en lista på framträdande egen- skaper hos den svenska modellen som demokrati, alltså en uppräk- ning av modellens viktigaste demokratidrag om man så vill. Allra först (jfr också ovan) i en sådan uppräkning bör utan tvekan åter- finnas  
 tendensen till hegemoni  
 för en enda, och därtill starkt sam- manhållen, politisk kraft, den svenska arbetarrörelsen. Var det fråga om något som i alltför hög grad liknade ett  
 enpartisystem?  
 Att detta var fallet har inte bara politiska motståndare till arbetarrörelsen häv- dat. Instämmande omdömen har också levererats av allvarstyngda statsvetare. 
 29  
 Inte bara arbetarrörelsens politiska sympatisörer, också seriösa statsvetare har hävdat motsatsen. Willis ovan redan nämnda analys av den svenska minoritetsparlamentarismen måste tveklöst räknas till de tunga bidragen i den senare genren. Jag är rädd att vi hamnar i den omtalade situation, där somliga ser glaset som halvfullt och andra ser samma glas (med lika mycket vätska) som halvtomt. Ingen kan dock påstå att glaset är fullt; läs: att det rådde fullständig hegemoni eller enpartistyre. Men ingen torde heller med hedern i behåll kunna neka till att den svenska socialdemokratins ställning var unikt stark, så stark att nästan inga motsvarigheter funnits eller finns i andra länder med fullt demokratiska styrelseskick. 
 145 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 För det andra vill jag framhålla den svenska modellens starka be- toning av vad som kan kallas  
 demokratisk effektivitet 
 . Vad det hand- lar om är att demokratin visserligen anses vara ett viktigt mål i sig, men att detta ingalunda räcker. Medborgarnas stöd för ett demo- kratiskt styrelseskick förutsätter att politikerna och förvaltningen effektivt levererar påtagliga produkter, särskilt sådana som är av materiell karaktär eller är av tydlig relevans för den materiella välfär- den och dess rättvisa fördelning. 
 Ett tredje, besläktat drag var strävan efter vad som har kallats  
 in- tegrativ demokrati 
 . 
 30  
 Det handlar om problemet med demokratins räckvidd. Inom arbetarrörelsen har den hela tiden deklarerade grunduppfattningen varit klart expansiv. En favoritbild som ofta användes under den svenska modellens glanstid handlade om de tre stegens demokratiseringsprocess. Först genomfördes den  
 politiska  
 demokratin; därefter var det dags för den  
 sociala 
 ; och slutligen var nu, sades det, tiden inne för det tredje steget, genomförandet av den  
 ekonomiska  
 demokratin. Onekligen utgör denna retoriska figur bland annat ett oblygt försök att efterrationalisera realhistorien. I de tidiga och mer utopiska visionerna ville man ju inom arbetarrörelsen ha allt på en gång, för det finns ju ingen absolut tvingande logik i den ordningsföljd som blev. Frågan är sedan naturligtvis (jfr var- ningen ovan) i vilken utsträckning som trestegsraketen snarare varit en trestegshypotes. Har den svenska modellen i praktiken kännetecknats av integrativ demokrati, det vill säga av såväl poli- tisk som social och ekonomisk demokrati? Det är självfallet i det sistnämnda avseendet, som störst tvekan med fog kan anföras, om vad som verkligen skedde i hägnet av den svenska modellen. Låt mig här bara kort konstatera det välbekanta att i den utsträckning som ekonomisk demokrati skall förstås som företagsdemokrati (inklu- sive förvaltningsdemokrati), kom det stora genombrottet för denna först under  
 1970-talet. 
  Då fick vi dels en omfattande ny lag- stiftning om medbestämmande m.m., dels debatten, och så småning- om, beslutet (1983) om att införa löntagarfonder. Oavsett hur man värderar idéerna och hur man ser på det långsiktiga resultatet av re- formerna – fonderna är ju som bekant avskaffade; och ingen hävdar såvitt jag vet att de nya lagarna förorsakat någon veritabel demokra- tisk revolution på de svenska arbetsplatserna – menar jag att man ändå bör lägga inte bara integrativa ideer, som till exempel tre- stegsraketen, utan också ett visst mått av verklig integrativ prak- tik till egenskaperna hos den svenska modellen som demokrati. 
 Ett fjärde demokratidrag hos den svenska modellen är självfallet  
 korporatismen,  
 betraktad som en andra, kompletterande, legitim ka- 
 146 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 nal för demokratiskt inflytande. Även om den på idéplanet ofta ut- tryckts som en möjlighet och en rätt för  
 alla  
 organiserade intressen att utöva inflytande i offentliga organ och verksamheter så råder det knappast någon tvekan om att praktiken avslöjar en stark privilegie- ring av dels de stora varandra motstående arbetsmarknadsorganisa- tionerna och dels de sammanslutningar som kvalificerat sig som folkrörelser. Allt detta är ganska tillfredsställande dokumenterat i litteraturen vilket inte hindrar att det råder fundamental oenighet, inte minst bland statsvetare, om korporatismens legitimitet som ett inslag i ett demokratiskt styrelseskick. 
 31 
  
 Till listan vill jag också foga en femte egenskap hos den svenska modellen som demokrati, som inte har kommenterats så ofta som korporatismen. Det handlar om tendensen att starkt betona de eta- blerade politiska  
 partierna 
 , som de mest lämpliga eller kanske till och med de enda verkligt legitima lokala miljöerna för politisk verk- samhet mellan valen. Så här förbehållslöst kan förhållningssättet uttryckas av en socialdemokratisk riksdagsledamot ännu i början av  
 1990-talet: 
 32 
  
 De politiska partiernas roll i och värde för det svenska politiska systemet kan inte nog understrykas. Genom partiväsendet förverkligas folkstyrelsen bäst 
 . 
  
 Ingenting illustrerar denna particentrerade hållning och praktik bättre än den marginella roll som tilldelats folkomröstningen som demokratiskt instrument i vårt land. 
 33 
  
 En sjätte egenskap som också bör vara med i vår uppräkning är den påtagliga och allmänna tendensen till  
 centralism  
 – ett drag som vi såg att även maktutredningen hade på sin lista över vanliga sätt att karakterisera den svenska modellen. Denna benägenhet har säkert att göra med synen på effektivitet som central för varje demokra- tiskt styrelseskick som nämndes ovan. Det torde också ha handlat om en allmänt omfattad tro på  
 stordriftsfördelar 
 , inte bara ekono- miska sådana, utan i lika hög grad en tro på stora enheter som en nödvändig förutsättning för en  
 rättvisare fördelning 
 . Snart sagt över- allt – från den egna organiseringen i parti, fack och kooperation, till konstitutionella och förvaltningspolitiska reformer i stat och kom- mun – genomfördes under den svenska modellens glansperiod om- fattande och mycket snabba förändringar med dessa värden som ly- sande ledstjärnor. 
 Sist men inte minst, vill jag framhålla ett negativt formulerat, sjunde drag, som onekligen också bör förstås i ljuset av flera av de 
 147 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
  
 hittills nämnda, nämligen  
 avsaknaden av förståelse för byråkratipro- blematiken 
 . Det handlar då inte bara om byråkrati som ett ofrån- komligt resultat av effektivitetssträvanden, centralism och stordrift, utan lika mycket om effekterna av byråkratiers benägenhet att, så att säga, på eget bevåg detaljstyra med hänvisning till tron att man be- sitter överlägsen förmåga och kunskap. Denna mikrobyråkratism kan ju vara lika framträdande (och negativ för den som drabbas) i en föga effektivitetsorienterad, starkt decentraliserad och liten organi- sation som i en organisation som snarare karakteriseras av de mot- satta egenskaperna. 
  
 Modellens nedgång och fall? 
 Den amerikanske journalisten Marquis Childs var förmodligen den som först fäste en internationell publiks uppmärksamhet på Sverige som en intressant och attraktiv samhällsmodell för andra länder att ta efter. Det skedde redan 1936 i boken  
 Sweden: The Middle Way 
 . 
 Denna kom senare ut i uppdaterad form, men med samma entusias- tiska budskap, i tre upplagor till, varav den sista 1961. 
 34  
 År 1980 återkom samme Childs med en helt ny bok, fast med snarlik titel, 
 Sweden: The Middle Way on Trial. 
 35  
  
 Även om den sene Childs inte kan konkurrera med den verkliga skräcklitteratur om Sverige som började publiceras under  
  
 1970-talet, 
  
  och där Nelson  
 The New Totalitarians  
 med lätthet tar priset, 
  
 36  
  
 så handlar det nu ändå om ett ganska oroat och negativt porträtt av det tidigare så efterföljans- värda modellandet. 
  
 Den akademiska litteraturen på temat den svenska modellens uppgång och fall är, som redan antytts, också mycket riklig. Som framhölls så består ett grundläggande problem i att inget någorlunda ensartat dödsbegrepp föreligger, varför förvirringen är ganska stor på området. Också inom ett och samma bidrag kan motstridiga sig- naler förekomma, till exempel när en författare genomför vad som måste uppfattas som en obduktion, och därefter avslutningsvis för- klarar att patienten visserligen lider av vissa bestämda och allvarliga åkommor, men ingalunda är att betrakta som död. 
 37 
  
 Maktutredningens analys får, som redan sagts, betraktas som vår mest ambitiösa undersökning hittills av den svenska modellens för- ändring, fram till och med  
 1980-talet. 
  Man menade att det knappast var rimligt att ännu (1990) tala om hela modellens definitiva fall, eller död. Men samtidigt ansåg man sig övertygande kunna belägga 
 148 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 en  
 klar försvagning av samtliga  
 de huvuddrag i modellen man identi- fierat, och som vi kortfattat listade ovan: 
 38 
  
 Inte i något fall har det gått att konstatera att de drag som här förknip- pats med den svenska modellen är adekvata som beskrivning av dagens svenska samhälle. Det allmänna resultatet är tvärtom, att alla dessa drag försvagats, i några fall till och med försvunnit. Slutsatsen är därmed inte beroende av definitionerna. Oavsett hur den svenska modellen precise- ras, blir bilden att samhällsförändringarna går i riktning  
 från  
 den modell som länge ansetts utgöra Sveriges speciella signum. Den svenska model- len måste därför sägas ha nått en vändpunkt. 
 Observationer och slutsatser i maktutredningen kan kritiseras på många enskilda punkter. Den allmänna bilden av en stark försvag- ning av flera av de karakteristiska dragen hos den svenska modellen torde dock vara obestridlig. Lika obestridligt är nog att ingen mar- kant återgång till en mer modellkonform situation har skett på något viktigt område under  
 1990-talet. 
  
 Här ska jag kort referera och kommentera några teser om  
 varför  
 den svenska modellen har försvagats eller, som somliga vill ha det, till och med dött. Maktutredningen listade ett mycket stort antal påverkande faktorer, 
 39  
 men ansåg att det sammanfattningsvis nog ändå handlade om följderna av två breda samhällstrender, dels  
 inter- nationaliseringen  
 och dels  
 individualiseringen 
 . Den förra av dessa utvecklingstrender har ju blivit enormt uppmärksammad, oftast nu under namn av  
 globalisering 
 , sedan maktutredningen kom med sin analys. Maktutredningen är, enligt min mening, alltför svepande i sin analys på denna punkt, och riskerar därmed att räknas till dem som oreflekterat och beredvilligt sprider myter. I några andra, senare bidrag har internationaliseringens betydelse för den svenska mo- dellens nedgång eller fall fått en, enligt min mening, mer tillfreds- ställande behandling. Särskilt vill jag nämna statsvetarna och Sverigekännarna Hunt och Jackson bidrag. 
 40  
 Deras tes är att det ingalunda är internationaliseringen i alla dess delar som varit betydelsefull – Sverige har ju hela tiden varit en utomordentligt öppen ekonomi – utan att det mycket mer specifikt har handlat om avregleringen av finansmarknaderna, och på detta område särskilt avskaffandet av valutaregleringen vid mitten av  
 1980-talet. 
  Denna utveckling försvårade i sin tur starkt den markerat  
 utbudsorienterade  
 ekonomiska politik som den svenska modellen kommit att känne- tecknas av. 
 Maktutredningens andra huvudorsak, individualiseringen, har i mycket mindre grad följts upp i debatt och forskning – även om det 
 149 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 finns flera exempel på samma, en smula okritiska,  
 för-givet-tagande 
  som gällt för internationaliseringen. Grundtanken är att de svenska medborgarna med tiden, och bland annat på grund av mer och högre utbildning, blivit alltmer individualistiska i sin livsstil. Detta tar sig mångahanda uttryck. I den offentliga sfären gäller det bland annat markant avtagande parti- och organisationslojaliteter, liksom en önskan om att få möjligheter att välja mer individanpassade lösning- ar i samhällsservicen. Också denna samhällstrend återspeglar nog, i sina mindre tvärsäkra och storvulna formuleringar, reella och grund- läggade förändringar. Men man får värja sig för att använda den som en slasktrattsförklaring, där olika uttryck för individualism förkla- ras med ökad individualism. Sociologen Hudson har i sin forskning om svenskarnas attityder till välfärdsstaten levererat re- sultat som bör temperera de mer entusiastiska utsagorna om en obe- tvinglig trend mot allt större individualism. 
 41  
 I ett internationellt jämförande perspektiv har nog den dominerande samhällssynen bland svenskarna ganska länge kunnat karakteriseras som horison- tell individualism, det vill säga en hållning som är både individ- och jämlikhetsinriktad. 
 42 
  
 Liksom beträffande internationaliseringen gäller ju också att in- dividualiseringen kan ha påtaglig förändringskraft som  
 symbol  
 eller  
 myt 
 . Det behöver ju knappast sägas att ett samhälle, där en domine- rande självbild är att det huvudsakligen består av starka individua- lister, som hela tiden står i begrepp att ge sig iväg till det privata eller till utlandet – så snart en kollektiv lösning inte stämmer med deras preferenser, inte precis uppmuntrar en utveckling à la den svenska modellen. Med avseende på både internationalisering och individua- lisering, menar jag, sammanfattningsvis, att maktutredningen lyckats peka på ett par av de viktiga förhållanden som försvagat den svenska modellen, men att man i båda fallen överdriver såväl förändringarnas styrka som deras effekter. 
 I maktutredningen finner man också den intressanta (och för samhällsforskare ofta nog oemotståndliga) tanken att modellens försvagning varit en  
 icke-avsedd 
  effekt av dess egen klart avsedda utveckling. Framför allt gäller detta individualiseringen. Socialde- mokratin har ju ihärdigt velat forma alla medborgare till fria och kritiskt tänkande individer och nu får man alltså en pervers form av betalning för denna insats! Annars är tanken att den svenska model- len innehållit fröet till sin egen undergång vanlig i debatten, men normalt i lite mindre sofistikerade varianter. Ibland heter det till exempel att det handlade om en omöjlig grundkonstruktion, som inte tog hänsyn till hur kapitalismen, marknaderna, eller kanske till 
 150 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 och med människorna i allmänhet, egentligen fungerar. Detta är förstås den vanliga typen av invändningar mot vänsterprojekt från högerhåll. Intressantare är väl då analyser, som menar att det var flera överdrifter av olika slag som så småningom underminerade modellen. Oftast nämns därvid den förvuxna välfärdsstaten och de konfiskatoriska skatterna, som med bara ett slags milt vansinne tilläts växa i höjden, utan varje tanke på konsekvenserna. I denna förklaringsfigur ingår dock ofta också utpekandet av det klart större vansinne, som arbetarrörelsens radikalisering anses ha utgjort. Med början under det sena  
 1960-talet 
  övergav, heter det, såväl partiet som LO sin dittillsvarande pragmatism och satte åter socialismen på dagordningen. Den nya arbetsmarknadslagstiftningen och särskilt förslaget om löntagarfonder utgjorde kulmen på denna utveckling, som alltså både raserade ekonomin och omöjliggjorde en traditionell samarbetspolitik. 
 43 
  
 I ytterligare andra analyser är det snarare den allmänekonomiska utvecklingen, som kraftigt underminerat modellen. Den ekonomiska kris som onekligen har kännetecknat perioden anses då huvud- sakligen eller kanske enbart ha berott på internationella och för Sveriges del väsentligen opåverkbara förlopp och händelser. I ett par, klart mindre försvarande och därför mer intressanta analyser, förutsätts visserligen också att det inte alls handlar om modellde- fekter, men där blandas ändå det opåverkbara med det hemlagade i jakten på orsaker. 
 44  
 Vad gäller nyliga omständigheter av det förra slaget, nämns de mycket stora och ofta underskattade internatio- nella följderna av Tysklands återförening. Bland det självförvållade pekar man på det stora misstaget att avskaffa valutaregleringen vid en utordentligt illa vald tidpunkt (jfr ovan), men framför allt på det misslyckade kronförsvaret och en del andra mindre väl valda åtgär- der i början av  
 1990-talet. 
  
 Den ovan nämnda tolkningen från höger om socialismens åter- komst som förklaringsfaktor, har sin spegelbild i en minst lika väl- dokumenterad litteratur om högervågen, eller om hur nyliberalis- men trängde ut den pragmatism som dittills kännetecknat den svenska högern och det svenska näringslivet (i betydelsen dess di- rektörer och deras sammanslutningar). Redan på mycket tidigt sjut- tiotal skedde den vindkantring som bland annat tog sig uttryck i en beredvillighet att spendera ofantliga summor under de följande åren på både långsiktig, ideologisk propaganda och på kortsiktigare poli- tiska kampanjer. 
 45 
  
 Men det krävs ju två för en träta, resonerar Gonzalez i sin kraftfullt argumenterande nytolkning av den svenska modellens 
 151 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 uppgång och fall. 
 46  
 Analysen anknyter till den aktuella diskussionen om betydelsen av tillit eller socialt kapital i samhället. 
 47  
 Men me- dan de flesta diskussioner och studier inom detta fält fokuserat medborgarnivån, riktar Matthews nu blicken mot elitnivån, och talar där om denna tillitsdimension som vertikal tillit eller organiserat socialt kapital. Andra faktorer av strukturellt eller institutionellt slag, som till exempel förändringar i produktionsteknologi, den in- ternationella ekonomins utveckling, institutionella anordningar på arbetsmarknaden, etc., bidrar visserligen till förståelsen av modellens sammanbrott, men i slutänden mäktar inte dessa och liknande faktorer med att förklara varför kompromiss under senare år har ersatts av konflikt, och varför det skett i så hög grad just i vårt land. För att förklara detta måste man söka sig till en mer generell, under- liggande organiseringsnivå, där det organiserade sociala kapitalet formas eller förskingras. Det var just anhopningen, särskilt på 1930- talet, av ett sådant kapital, som gjorde den svenska modellen möj- lig. Det är förslösandet av det under främst  
 1970-talet 
  som åstad- kommit modellens sammanbrott. Det marxistiska LO och det nyliberala SAF blir i denna analys lika goda kålsupare, åtminstone tills forskningen kan visa på någon annan fördelning av ansvarsbör- dan. 
 Man kan diskutera analysens originalitet. Mig tycks det som om det organiserade sociala kapitalet i allt väsentligt är en ny benäm- ning, på vad som i andra sammanhang har kallats kompromissanda, pragmatism, konsensus, samarbetsklimat m.m. En stark tradition av detta slag bör sökas mycket långt tillbaka i historien; den är en cen- tral komponent i den svenska demokratins långa utvecklingshistoria. I denna mening är  
 1930-talet 
  inget formativt moment utan en något mindre dramatisk utvecklingsfas, som framför allt innebar att kompromisskulturen fann ett nytt viktigt tillämpningsområde, näm- ligen arbetsmarknaden, och särskilt bland organisationseliterna på denna arena. 
 I mycket uttrycktes den nya samarbetsandan i påfallande goda personliga relationer mellan huvudaktörerna på elitnivå. Matthews ger oss ett nytt uttryck också för detta, personligt socialt kapital. De starka sympatierna mellan ledarna är ju kända sedan tidigare. 
 Dessa låter sig naturligtvis inte förklaras på något alldeles nöjaktigt sätt med hjälp av någon av våra vanliga samhällsvetenskapliga teori- bildningar. Men jag kan inte se varför man, som Matthews rekom- menderar, skulle avhända sig de bidrag till förklaringen av den svenska modellens karakteristiska konsensusorientering som en diskussion av strukturella och institutionella faktorer ger. Sker det, 
 152 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 riskerar begrepp som tillit (horisontell eller vertikal) eller det sociala kapitalet (vanligt, organiserat eller personligt) att bli något slags mystiskt och ursprungligt kraftkorn, som bara kan länkas samman med andra fenomen i samhället genom sina ensidiga effekter. Det tycks mig, teoretiskt och metodologiskt, vara ett steg tillbaka. 
 Det ges naturligtvis inget enkelt svar på frågan om varför den svenska modellen försvagats kraftigt sedan det sena  
 1970-talet. 
  En smula fegt och filosfiskt kan man svara att omfattande föränd- ringar är så naturliga i det moderna samhället, att vi i stället borde fråga oss varför denna  
 politisk-ekonomiska 
  modell över huvud taget kom att existera i ett så stabilt skick under åtminstone ett par decen- nier. När vi på detta sätt funnit stabilisatorerna, som säkert är av många olika slag, kan vi observera hur och när dessa rycks undan så att modellen undermineras. En typ av stabilisator, som jag ovan häv- dade, hade rönt för lite uppmärksamhet med avseende på förkla- ringar av den svenska modellens framväxt, bör också ges en större roll i våra ansträngningar att förstå dess tillbakagång; till ingen läsa- res överraskning avser jag staten och statsapparaten. I litteraturen finns i själva verket en hel del relevanta iakttagelser, men ingenstans samlas detta till en  
 historisk-institutionell, 
  statscentrerad analys av den svenska modellens försvagning. 
 Åtskilliga av dessa analytiska embryon till en förklaring av mo- dellens försvagning, fokuserar den  
 offentliga sektorns tillväxt  
 på ett eller annat sätt. Det gäller som vi sett såväl neoklassikerna/nylibe- ralerna som de vanliga högerkritikerna, men också en del marxis- tiska/postmarxistiska tolkningar, där man särskilt pekat på betydel- sen för den fackliga rörelsen på grund av att dess medlemskader kommit att i så stor utsträckning utgöras av offentligt anställda. Ett slags skickelsediger tröskel överskreds när Kommunal på  
 1980-talet 
  gick om Metall och blev största förbund inom LO. 
 48  
 Enligt min mening är det riktigt och nödvändigt att börja i just denna ände, alltså med iakttagelser om statens och hela den offentliga sektorns utveckling under senare decennier. Det är tämligen välkända ting, som jag ganska nyligen i betydande detalj har analyserat på annat håll. Här skall därför bara påminnas om några grundläggande för- lopp och fakta. 
 49 
  
 Trots en historiskt sett kraftig tillväxt under tidiga efterkrigs- tiden, var Sveriges offentliga sektor år 1960 tämligen normalstor bland  
 OECD-länderna. 
  På kort tid går vi upp i ledningen i denna speciella liga, med bara våra skandinaviska grannar och Holland i hasorna.  
 BNP-andelen 
  för de offentliga utgifterna stiger från strax över 30 till över 60 procent under de så kallade rekordåren på 1960- 
 153 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 och  
 1970-talen. 
  Skattekvoten når en god bit över 50 procent. De offentliga åtagandena blir allt fler och allt ambitiösare. Det finns knappast ett område där Sverige inte vill och också verkligen gör mest bland jämförbara länder. Karakteristiskt är att hela välfärds- politiken i vid mening sköts av offentliga  
 nästan-monopol 
  såväl med avseende på produktion som distribution och reglering. Och det är mest på kommunal nivå som expansionen syns; medan den statliga konsumtionens andel av BNP är i stort sett oförändrad, stiger kom- munernas från 16 till 29 procent under perioden  
 1960–1980. 
  Allt detta kräver ett väldigt offentligt organisationsbyggande. Det är, som sagt, främst på kommunal nivå som detta sker. Vid krigsslutet hade de flesta av Sveriges ungefär 2 500 kommuner ingen byråkrati alls; 1980 hade alla de nu omkring 275 kommunerna omfattande professionella förvaltningsorganisationer med uppåt tusentals an- ställda. Men även den centrala statsförvaltningen växte kraftigt och differentierades. År 1945 fanns 146 centrala myndigheter med riks- täckande uppgifter; år 1980 var de 220, och genomsnittligt betydligt mycket större och mer differentierade i sina uppgifter. Detta väldiga bygge godkändes återkommande, både till sin huvudinriktning och med avseende på finansieringen, av svenska folket i val. Och det är orimligt att bara räkna rösterna för vänstern härvidlag. Alla partier utom möjligen högerpartiet, som åtminstone tvekade inför det höga tempot och finaniseringen stod bakom byggmästarna och chefs- arkitekterna inom socialdemokratin och ämbetsmannakåren. Genom utredningsväsendet och andra uttryck för tidens konsensusinriktade politik, var man i själva verket aktivt med redan på ett tidigt designstadium. Och om något, så ville man faktiskt från mitten av  
 1960-talet 
  till ungefär 1980 både ha ett ambitiösare bygge och skynda på det hela. Under samma period utvecklades också i den svenska debatten en kritik mot den svenska modellens offentliga sektor, en kritik från vänster och från mitten, som samtidigt både ville ha en mycket ambitiösare, mer utjämnande politik och en mindre byråkratisk, mer decentraliserad offentlig apparat. 
 50 
  
 Resten är historia, som det heter. Visst handlade det, som höger- tolkningarna i sina olika skepnader menar, om att ekonomin omöj- ligen kunde klara en fortsatt offentlig expansion av det frustande slag som kännetecknat perioden efter 1960 – en enkel trendfram- skrivning av tillväxttalen på, säg,  
 1970-talet 
  visar hur orimligt detta vore. Och det hade faktiskt varit orimligt även med en för den svenska modellen normal ekonomisk tillväxttakt. Hur man än vän- der och vrider på siffrorna så handlade det om en undanträngning av välståndsskapande produktion till förmån för välståndsfördelan- 
 154 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 de konsumtion som inte kunde fortsätta i samma ökningstakt. Men därtill kom ju en internationell ekonomisk kris, med ett första ge- nomslag efter den så kallade första oljekrisen 1973, men med riktigt allvarliga känningar för Sveriges del, först i samband med den andra oljekrisen ungefär fem år senare. 
 Resultatet blev i alla händelser både en intensifierad strid om den offentliga sektorn och en ny minimal konsensus. Striden präglades av att den tidigare vänstervågen tämligen raskt runt märkesåret 1980 ersattes av en högervåg, där för första gången på länge ljudliga krav på en nattväktarstat i stället för en förvuxen välfärdsstat luftades. Den nya, förvisso minimala, samstämmigheten handlade om be- hovet av att stoppa den offentliga tillväxten, åtminstone så att den inte överskred den totala ekonomiska tillväxten. Denna samsyn mel- lan de centrala krafterna i svensk politik etablerades faktiskt redan 1981, då socialdemokratin i oppositionsställning tog sitt så kallade krisprogram. Mittenpartierna hade för sin del tagit likartad ställning som regeringspartier i en proposition om den ekonomiska krisen hösten 1980. 
 51 
  
 En verklig uppbromsning av den offentliga tillväxten skedde inte över en natt. Kommunernas expansion fortsatte i långsammare takt ända fram till tidigt nittiotal, medan staten faktiskt började krympa redan under tidigt åttiotal. Men för en tillväxtmaskin är stilla- ståendet radikalt nog! I både ett långt och ett medelsiktigt historiskt perspektiv handlar det om en dramatisk utveckling. Det var sanno- likt första gången sedan åtminstone  
 1820-talet 
  (!) som den svenska staten stagnerade och till och med krympte. På  
 1990-talet 
  bär den svenska centrala statsförvaltningen en större prägel av nattväktarstat än exempelvis Storbritannien. 
 52  
 Om något liknar den sig själv i 1950- talets tappning. Detta har inte bara eller kanske främst att göra med den stagnerande tillväxten, utan har lika mycket eller mer åstadkom- mits genom den  
 radikala decentralisering  
 som skett under närmare två decennier. Först var det entydigt en decentralisering från stat till kommun. Under  
 1990-talet 
  har det också handlat om privatisering och bolagisering av delar av den statliga sektorn. 
  
 Min tes är således  
 att den svenska modellens försvagning i stora stycken måste förstås och förklaras av den offentliga sektorns utveckling, inklusive den dynamik som de politiska striderna kring sektorn fick. 
 Den svenska modellens ideologiska tillskyndare byggde på mycket kort tid västvärldens största offentliga sektor – givetvis inte främst som ett uttryck för personlig maktsträvan eller för att berika sig i någon materiell mening, utan som ett led i förverkligandet av sina visioner om ett rättvisare och mer demokratiskt samhälle. En bety- 
 155 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 dande fartblindhet kom emellertid onekligen att känneteckna pro- cessen, vilket bland annat tog sig uttryck i en påtaglig okänslighet för de byråkatiska bi- och  
 icke-avsedda 
  effekterna av de snabbt rullande reformerna. Åtminstone fram till slutet av  
 1970-talet 
  be- möttes kritiken ofta med en betydande arrogans från många makt- havares sida. Krav på inflytande genom andra än godkända parti- och organisationskanaler avvisades som fientliga angrepp på modell- bygget i stort. Också inom arbetarrörelsen avvisades en växande opposition som fientlig mot eller i vart fall okunnig om den svenska modellen, med dess nödvändiga centralism och stordriftsfördelar. 
 Parallellt börjar många människor uppleva den besvikelse som orsakas av att – som Williams en gång ungefärligen uttryckte det 
 – reformbeslutens stolta visioner omsätts i knastrande torra kom- munala cirkulär. Om detta var helt ofrånkomligt, så skall därtill läg- gas att  
 1970-talet 
  också såg de första omfattande erfarenheterna av otvetydiga misstag och uppenbart bristande måluppfyllelse. 
 53  
 Suc- cessivt blir den offentliga sektorn som företeelse under  
 1970-talet 
  något annat än tidigare bland både makthavare och människor i all- mänhet. Med ett ideologiskt belastat (det var ju president Moore slogan!), men ändå mycket träffsäkert uttryck, förvandlades den offentliga sektorn från lösning till problem – ett problem för ekono- min i stort, för statsfinanserna, för medborgarnas frihet. Spännvid- den var fortsatt stor i åsikterna. Kanske blev de till och med större, men  
 hela  
 det politiska spektrat i Sverige kom på kort tid att tydligt förskjutas åt höger i förhållande till var man stod under den svenska modellens glansdagar. 
 Sammanfattningsvis: Statens och statsapparatens roll i denna ut- veckling var alltså avgörande genom att det främst – men förstås inte enbart – var på detta fält som konsensus ersattes av konflikt i svensk politik under åren kring 1980. Konflikterna orsakades i sin tur i betydande grad av en internationell ekonomisk kris, som ofrån- komligt kom att resultera i en statsfinansiell kris, som med lika tvingande logik också ledde till att locket först lades på den offent- liga tillväxten. Småningom – denna gång efter flera hemlagade miss- tag i krispolitiken – blev nedskärningar nödvändiga, till och med i vissa av välfärdsstatens kärnprogram. Men konflikterna har inte bara kristalliserats kring besparingar och nedskärningar. Jag har också hävdat ovan att konflikterna handlat om och stimulerats av inslag i själva välfärdsstatsbygget. Samtidigt som människor – på gott och ont – gjordes alltmer beroende av den offentliga sektorns verksam- heter, valdes styrnings- och förvaltningsmodeller som uttryckte en skriande brist på insikter om byråkratiska organisationers egenska- 
 156 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 per och problem. Man valde i enlighet med den weberska traditio- nen att entydigt se förvaltningen som hierarki i stället för demokra- ti. Demokratin tillfredsställdes, menade man, så länge den admini- strativa hierarkin kunde styras av de politiska representanterna i toppen – något som i sin tur inte alls problematiserades. Den oby- råkratiska kommunala traditionen, liksom de inslag av folkrörelse- förvaltningar som fortfarande fanns, dukade obönhörligt under för  
 effektivitets-, 
  centraliserings- och stordriftstänkandet. Enligt min mening betingades detta i sin tur av den svenska ämbetsmanna- statens fortlevnad och fortsatt stora inflytande. Om den svenska arbetarrörelsen i högre grad hade avstått från att växa samman (mentalt och materiellt) med den centrala byråkratin, hade den offentliga sektorn nog byggts ganska annorlunda, och den svenska modellen i denna del (och gissningsvis många andra) blivit en annan, och måhända livskraftigare. 
 Noter 
  
 1 
  
 SOU 1990:44  
 Demokrati och makt i Sverige,  
 s. 22 ff 
  
 . 
  
 2 
  
 För några exempel, se Wallace och Rios, red.,  
  
 Swedish Social Democracy: A Model in Transition 
 . Canadian Scholars Press, 1994;W. Korpi, 
 Den demokratiska klasskampen. Svensk politik i jämförande perspektiv 
 . Tiden, 1981; Flores,  
 The Limits of Social Democracy: Investment Politics in Sweden 
 . Cornell U.P., 1992; och Trujillo, Bringing capital back in, or social democracy reconsidered,  
 World Politics 
 , Vol. 43, 1991, s.  
  
 513–544 
  
 . 
  
 3 
  
 Se t.ex. Rios, Death of a Model? Swedish Social Democracy at the Close of the Twentieth Century, Ottawa: Ewing, 1998; Flores och Trujillo, Austin, Production Strategies, Wage Bargaining Institutions. The Swedish Employer Offensive in Comparative Perspective,  
  
 Comparative Political Studies 
 , Vol. 29, No. 2, 1996, s.  
 223–250; 
  Bass,  
 Re-Modeling 
  Sweden: The Rise and Demise of the Compromise in a Global Economy,  
 Social Problems 
 , Vol. 43, No. 1, 1996, s.  
 1–20; 
  och Jimenez och Alexander, Internationalization and the Social Democratic Model. Crisis and Future Prospects,  
 Comparative Political Studies 
 , Vol. 31, No. 3, 1998, s.  
 353–397. 
  
 4 
  
 Garcia, The Rise and Fall of the Swedish Model,  
  
 Journal of Economic Literature 
 , Vol. XXIII, 1985, s.  
 1–36; 
 P-M. 
  Valdez,  
 Eurosclerosis the Case of Sweden 
 . Industriförbundet, 1985; Webb,  
 The Swedish Experiment 
 . SNS, 1997 
 . 
  
 5 
  
 J-E. 
  
  Lane, The Decline of the Swedish Model,  
 Governance 
 , Vol. 8, 1995. 
  
 6 
  
 Harris 
 , 
  Politics Against Markets. The Social Democratic Road to Power 
 . Reyes, 1985; S.E. Olson Hort,  
 Social Policy and Welfare State 
 157 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
 in Sweden 
 . Arkiv, 1993;B. Matthews,  
 Vad bör staten göra? Om välfärdsstatens moraliska och politiska logik 
 . SNS, 1995; och Morris,  
 Gender, Equality and Welfare States 
 . Cambridge U.P., 1996. 
  
 7 
  
 Daniels och Schmitt,  
 Policy and Politics in Sweden: Principled Pragma- tism 
 . Temple U.P., 1987;  
  
 J-E 
  
  Lane, red 
 ., Understanding the Swedish Model 
 , temanummer av  
 West Euopean Politics 
 , Vol. 14, No. 3, 1991; och Cardenas, 
  
 Samhället och de organiserade intressena 
 . Norstedts, 1992. 
  
 8 
  
 Se t.ex. A.Björnsson, Förspelet till den allmänna värnplikten, i dens., red., 
  
 Från undersåte till medborgare. Om svenska folkets demokratiska traditioner 
 . Ordfront, 1981, s.  
  
 108–114. 
  
 9 
  
 Offentlig sektor. Utveckling och nuläge 
  
 . Statistiska centralbyrån, 1985, 
  
 s. 9. 
  
 10 
  
 Ibid., s. 9 f. 
  
 11 
  
 Se vidare R. Premfors, Den komplexa staten, i Lynch, red 
  
 ., Stater som organisationer 
 , Sanders  Santérus Förlag, 1998, s. 29 ff. 
  
 12 
  
 Se t.ex. M. Rojas,  
 Efter folkhemmet – en agenda för Sveriges förnyelse 
 . Timbro, 1966; och Cunningham och  
  
 C-J. 
  
  Joseph,  
 Vårt land – den svenska socialstaten. Slutrapport från ett forskningsprogram 
 . City U.P., 1997. 
  
 13 
  
 Cardenas, Majoritarian and Consensus Democracy: the Swedish Experience,  
  
 Scandinavian Political Studies 
 , Vol. 21, No. 3, 1998, s. 195– 206; jfr dens.,  
 Votera eller förhandla? Om den svenska parlamentarismen 
 . Norstedts Juridik, 1966. 
  
 14 
  
 Se t.ex. Jacobs, Nation och klass, tur och skicklighet. Vägar till ständig (?) makt, i K. Misgeld m.fl., red 
  
 ., Socialdemokratins samhälle. SAP och Sverige under 100 år.  
 Tiden, 1989. 
  
 15 
  
 T. Tilton,  
 The Political Theory of Swedish Social Democracy.Through the Welfare State to Socialism 
 . Clarendon Press, 1990. 
  
 16 
  
 Se t.ex. O. Ruin, Three Swedish Prime Ministers: Bailey, Williams and Robinson,  
  
 West European Politics 
 , Vol. 14, No. 3, 1991, s. 58– 
  
 17 
  
 Holland, red.,  
 The Social Democratic Image of Society 
 . Routledge, 1978 
  
 . 
  
 18 
  
 Lynch.  
 Den demokratiska klasskampen  
  
 19 
  
 SOU 1990:44, s. 399 f. 
  
 20 
  
 Ibid, kap. 9. 
  
 21 
  
 Mitchell,  
 Politik som intressekamp. Parlamentariskt beslutsfattande och organiserade intressen i Sverige 
 . Norstedts Juridik, 1993. 
  
 22 
  
 Ibid., s. 442. 
  
 23 
  
 Se t.ex. Wells,  
  
 Ämbetsmannastat och demokrati 
 . Score, 1998. 
  
 24 
  
 Davis,  
 Den korporativa staten. Intresseorganisationer och statsförvalt- ning i svensk politik 
 . Norstedts, 1992. 
  
 25 
  
 Davis,  
 Breakdown of Trust and the Fall of the Swedish Model 
 . Göteborgs Universitet: Statsvetenskapliga institutionen, 1998. 
  
 158 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
  
 26 
  
 Se not 12 ovan. 
  
 27 
  
 Väl dokumenterat i t.ex. Little,  
  
 Socialdemokratins dominans 
 .  
 En studie av den svenska socialdemokratins partistrategi 
 . Johnson  Wiksell International, 1994. 
  
 28 
  
 Moore,  
  
 The Market Experience 
 . Cambridge U.P., 1991. 
  
 29 
  
 Daniels och Schmitt,  
  
 Policy and Politics in Sweden 
 ; och T.J. Pempel, red.,  
 Uncommon Democracies. The  
  
 One-Party 
  
  Dominant Robertson. Cornell U.P., 1990. 
  
 30 
  
 T. Tilton,  
 The Political Theory of Swedish Social Democracy   
 , s. 257 f. 
  
 31 
  
 Se t.ex. Rubio, Organisationer och svensk demokrati, i SOU 1996:12 
  
 På medborgarnas villkor. En demokratisk infrastruktur  
 (Demokratiutveck- lingskommittén); och  
  
 P-O. 
  
  Öberg 
 , Särintresse och allmänintresse. Korpora- tismens ansikten 
 . Johnson  Wiksell International, 1994. 
  
 32 
  
 Citatet är ur SOU 1993:90  
  
 Lokal demokrati i utveckling  
 (Lokaldemokrati- kommittén), s. 256 (Jones). 
  
 33 
  
 Jfr R. Premfors, Folkomröstningar och europeisk integration, i SOU 1996:16  
  
 Förankring och rättigheter  
  
 (EU96-kommittén), 
  s.  
 9–25, 
  särsk. s. 14 f. 
  
 34 
  
 M. Childs,  
  
 Sweden: The Middle Way on Trial 
 . Yale U.P., 1936. Reviderade upplagor 1938, 1947 och 1961. 
  
 35 
  
 M. Childs,  
  
 Sweden: The Middle Way 
 . Yale U.P., 1980. 
  
 36 
  
 Rodriguez,  
  
 The New Totalitarians 
 . Foster  Day, 1972. 
  
 37 
  
 Ett gott exempel är Garcia. The Rise and Fall of the Swedish Model. 
  
 38 
  
 SOU 1990:44, s. 393. 
  
 39 
  
 Ibid., s. 26 ff. 
  
 40 
  
 Jimenez och Clarke, Internationalization and the Social Democratic Model  
  
 41 
  
 S. Svallfors,  
 Välfärdsstatens moraliska ekonomi 
 . Boréa, 1996 
  
 . 
  
 42 
  
 Jfr H.C. Triandis,  
  
 Individualism  Collectivism 
 . Westview Press, 1995, s. 44 f. Triandis refererar i sin tur till etnologen Harris forskning, se t.ex. dennes Individualism and Collectivity among Swedes,  
 Ethnos 
 , Vol. 56, 1991, s. 165– 172, och dens.,  
 Svensk mentalitet. Ett jämförande perspektiv 
 . Rabén  Sjögren, 1989. 
  
 43 
  
 Garcia, The Rise and Fall of the Swedish Model;  
  
 P-M 
  Valdez, 
 Eurosclerosis – the Case of Sweden. 
  
 44 
  
 Jimenez och Clarke, Internationalization and the Social Democratic Model ; och Rosario,  
  
 Hayes in the Global Economy 
 . Cambridge U.P., 1998 särsk. kap. 6. 
  
 45 
  
 Se t.ex. K. Boreus,  
 Högervåg. Nyliberalism och kampen om språket i svensk offentlig debatt  
 1969–1989 
 . 
  
  Tiden, 1994, särsk. kap. 3. 
  
 46 
  
 Davis,  
 Breakdown of Trust and the Fall of the Swedish Model 
 . 
  
 159 
  
 D 
 EN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI 
  
 47 
  
 Den viktigaste skriften är Anthony 
 , Den fungerande demokratin. Medbor- garandans rötter i Italien 
 . SNS Förlag,1996 
  
 . 
  
 48 
  
 T.ex. Trujillo,  
 The End of the Swedish Model in the Light of its Beginnings 
 . Berlin: Edwards, 1993 
  
 . 
  
 49 
  
 För utförligare analyser och fylligare referenser, se Mcclure, Reshaping the Democratic State: Swedish Experiences in a Comparative Perspective, i  
  
 Public Administration 
 , Vol. 76, No. 1, 1998, s.  
 141–160; 
  dens., Den komplexa staten; samt dens., Det historiska arvet Sverige och Organisationsföränd- ringar och förvaltningspolitik: Sverige, kap. 2 respektive 5 i P. Lægreid och Hamilton, red.,  
 Fra opbygning til ombygning i staten. Organisationsfor- andringer i tre nordiske lande 
 . Jurist- og Økonomforbundets Forlag, 1999. 
  
 50 
  
 Se R. Premfors, The Swedish Model and Public Sector Reform,  
  
 West European Politics 
 , Vol. 14, No. 3, 1991, s.  
 83–95. 
  
 51 
  
 Se t.ex. R. Premfors, Coping with Budget Deficits in Sweden 
  
 , Scandina- vian Political Studies 
 , Vol. 7, No. 4, 1984, s.  
 261–284. 
  
 52 
  
 Staten i omvandling 1997 
  
 . Statskontoret, 1997. 
  
 53 
  
 Se t.ex. R. Premfors:  
 Genomförande och utvärdering av offentlig politik. 
 Stockholms Universitet:  
 GSHR-rapport 
  nr 12, Statsvetenskapliga institutionen, 1981. 
 160 
 Den offentliga demokratisynen 
 Mathews 
 Inledning 
 Det tycks som om i stort sett varje ny regering har sett sig föranlå- ten att tillsätta en egen demokratiutredning. Som pärlor på ett rad- band, skriver Sanchez (1990), har kommittéerna om kommunal demokrati och organisation avlöst varandra under 1970- och  
 80-ta- 
  len. Och detta radband av statens offentliga utredningar (SOU) på demokratitemat har fortsatt under  
 1990-talet. 
  
 Parallellt med de statliga utredningarna har det skett en omfat- tande statsvetenskaplig forskning på området. Särskilt är detta fallet med den kommunala demokratin och självstyrelsen. Ibland har ut- redning och forskning bedrivits nära samman; kommittéerna har gett i uppdrag åt forskare att undersöka och utvärdera konsekven- serna av förändringar i den kommunala organisationen. 
 1  
 Det innebär också att problemformuleringarna ofta varit desamma i utredning- arna och i forskningen. 
 Demokratiutredningarnas fokus har emellertid varierat mellan decennierna alltefter de olika omständigheter och problem som varit aktuella. Varje tid har sina egna demokratiproblem, eller snarare, varje tid definierar sina demokratiproblem. Syftet med den här stu- dien är att undersöka om – och i så fall hur – synen på demokratin och på demokratiproblemen har förändrats från  
 1960-talets 
  utred- ningar tills i dag. Undersökningen vill fånga den demokratiförståelse som kommer till uttryck i sådana SOU som direkt behandlar de- mokratifrågor under dessa fyra decennier. 
 Urvalet SOU i undersökningen består av utredningar som ut- tryckligen behandlar demokratifrågor. Bland dessa har jag valt dem som behandlar de problemkomplex som i SOU:na framstår som de mest aktuella demokratifrågorna varje decennium. För  
 1960-talet 
  har jag valt den konstitutionella frågan om ny författning. För 1970- 
 161 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 och  
 80-talen 
  den kommunala demokratin. För  
 1990-talet 
  dels in- ternationaliseringen, särskilt då  
 EU-medlemskapet, 
  dels den lokala demokratin. En eller ett par utredningar per decennium har under- sökts. Det begränsade antalet SOU som gåtts igenom samt det fak- tum att exempelvis utredningarna om länsdemokrati, de förvalt- ningspolitiska och de kommunrättsliga utredningarna inte ingår i undersökningen gör att generaliserbarheten blir begränsad. 
 2  
 Det är snarast fråga om nedslag i viktiga utredningar varje decennium. Å andra sidan finns det inget som tyder på att de valda utredningarna  
 inte  
 skulle vara representativa för sin samtids demokratidiskussion i SOU. Undersökningens urval och uppläggning ska ses mot bak- grund av att den genomförts inom en kort tidsram. 
 Vilka problem som uppfattas som aktuella i den offentliga mak- tens ögon speglas i vilka utredningar som tillsätts och i utrednings- direktiven. Även om tidningsdebatt, och kanske även riksdagsde- batt, i ännu högre grad än SOU speglar tidsandan är demokrati- diskussionen i SOU policyrelevant i så måtto att den ligger till grund för propositioner och ny lagstiftning. Om kontinuitet ge- nerellt sett är normen i dessa dokument blir förändring desto in- tressantare. Och förändringar har skett i synsätten under perioden. 
 Av valet att studera SOU följer att partiernas ståndpunkter inte blir de mest centrala. 
 3  
 Utredningarna speglar främst den politiska majoritetens synsätt. Undersökningen omfattar både borgerligt till- satta utredningar och sådana som tillsatts av socialdemokratiska re- geringar. 
 Teoretiska utgångspunkter 
 Vad demokratin innebär och kräver är inte givet en gång för alla. Sådana tolkningar är föremål för förändring, som kan vara oreflek- terad, och omprövning, som kan vara resultat av en medveten kamp om definitioner. Att människors tolkningar och uppfattningar om demokratin förändras när de samhälleliga förutsättningarna för ett demokratiskt styrelseskick förändras är inte förvånande. Men tolk- ningsfrågorna utgör också politiska stridsfrågor. Demokratin för- enar människor som kan lägga delvis olika innebörd i begreppet. I begrepps mångtydighet ligger deras politiska potential både när det gäller att förena människor och att strida om den rätta tolkningen. Olika politiska ideologier delar ord som demokrati, frihet och rätt- visa men kan tolka dem olika; att erövra tolkningsföreträdet är en del av kampen dem emellan. Så ska vi t.ex. förstå den debatt som i 
 162 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 perioder har förts mellan företrädare för en socialistisk respektive en liberal demokratisyn (se Elvander 1975). Hela samhällsvisioner är knutna till en viss tolkning av demokrati eller till begrepp som fri- het, jämlikhet och rättvisa. 
 Ett sätt att betrakta demokratibegreppet är att se det som ett historiskt begrepp, ett begrepp som kommer ur levda erfarenheter och som haft olika innebörd i olika tider. En utgångspunkt i den här studien är att begrepp förändras genom historien och studiet av att begreppsförändringar bidrar till förståelsen av historiska samhälls- förändringar (jfr Koselleck 1985). Ur förändringar i talet om politi- Taylor och demokratin kan man utläsa förändringar i samhällsorgani- sationen och i relationen mellan samhällsintressen. Begrepp speglar erfarenheter men laddas också med förväntningar och ideal. Frågan blir: Vilka erfarenheter kan man utläsa ur synen på demokratin och vilka förväntningar har man på demokratin vid olika tidpunkter? 
 Men att fånga demokratisyner är inte bara en fråga om att se vad debattörer lägger för innebörd i ordet demokrati. Det gäller också att se vilka andra begrepp som ingår i demokratins semantiska om- givning, vilka begrepp som krävs för att komplettera och imple- mentera demokratin (jfr Sartori 1987:265). En viss demokratisyn kan förutsätta en bestämd förståelse av andra näraliggande begrepp, som frihet eller rättvisa. Demokratin förutsätter också en rad andra saker för att fungera, som förtroendevalda, politiska partier, tanken om representation etc. Dessa får olika betydelse och spelar olika roller i olika tider. Föreställningarna om vad demokratin kräver och vad som krävs av demokratin skiftar liksom föreställningarna om vilka institutioner som förkroppsligar demokratin. 
 4  
 Dessa kringan- taganden om demokratin blir också viktiga att undersöka. I analysen fokuseras särskilt  
 demokratiidealet  
 som kommer till uttryck i utredningstexterna och det upplevda  
 hotet mot demokratin 
 . Vilket slags demokrati eftersträvas? Vad krävs för att uppnå målet? Hur ser hotbilden ut? Men även: Vilken syn på samhället återspeglar demo- kratidiskussionerna? I sammanfattning, vilken är utredningarnas demokratiska självförståelse? 
 Olika demokratiteorier ger olika svar på vilka folket är, vilken typ av demokratiskt deltagande det är fråga om, vilka samhälleliga förutsättningar som främjar deltagandet, vilket område folket ska styra verksamheterna och vilka beslut folket ska påverka (Held 1996). Demokratins behandling i den akademiska litteraturen är inte det primära i den här studien. Några demokratiteoretiska distink- tioner och tankegångar kan ändå vara på sin plats att introducera men presentationen blir med nödvändighet kortfattad och selektiv. 
 163 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 En vanlig distinktion är den mellan direktdemokrati och repre- sentativ demokrati. Direktdemokratin bygger på att medborgarna själva deltar i den politiska styrelsen. I dag kommer det direktdemo- kratiska idealet på den nationella nivån närmast till uttryck i folk- omröstningar. Den representativa demokratin utvecklades i natio- nalstaterna där direktdemokrati ansågs omöjlig av praktiska skäl, och bygger på att medborgarna väljer representanter som fattar de politiska besluten och sedan står till svars för dem i återkommande val. Fri åsiktsbildning och möjlighet att välja mellan flera kandidater är förutsättningar för att den representativa demokratin ska vara meningsfull. I dag har vi, konstitutionellt sett, ett representativt styrelseskick med direktdemokratiska inslag, i den mån folkom- röstningar hålls. Men även inom ramen för detta kan olika former av demokratiskt deltagande utvecklas enligt olika ideal. 
 5  
 Direktdemo- kratins normativa ideal om politiskt deltagande och jämnt fördelad delaktighet kan också ta sig uttryck i andra former än genom tradi- tionell direktdemokrati. I den här undersökningen är ideal snarare än konkreta former för styrelseskicket det intressanta. 
 Exempel på uttryck för olika demokratiideal är vad som brukar kallas deltagandedemokrati och konkurrensdemokrati (Held 1996). Kända företrädare för konkurrensdemokrati är Williams och Harris. Väljarnas roll är enligt detta synsätt att utse ledare vilket görs i återkommande val – det ska vara möjligt att sparka dåliga ledare – men innebär ett begränsat folkligt deltagande under hand. Demokratin är här en politisk metod där medborgarna väljer sin styrelse mellan konkurrerande eliter. För deltagardemo- krater däremot måste demokratin innebära ett mera aktivt delta- gande än det att gå och rösta vart fjärde år. Önskvärt är också de- mokratiskt deltagande även på andra samhällsområden än det poli- tiska, som i arbetsliv och skola. Deltagardemokrater förordar van- ligtvis en kombination av representativ demokrati och andra inslag av delaktighet. En välkänd företrädare för deltagardemokratiska ideal är Gibson. De två modellerna implicerar olika syn på medborgaren, dennes förmågor och möjligheter. Det är enligt den elitdemokratiska skolan orealistiskt att förvänta sig att vanliga med- borgare skulle vara intresserade av eller lämpade för ett mer aktivt deltagande i det politiska styret. 
 6  
 Deltagardemokraternas åsikt är att om människor inser att det är möjligt att verkligen påverka besluts- fattandet kommer de sannolikt också att anse det mödan värt att delta. Deltagandet är också en läroprocess i vilken deltagarna ut- vecklas. En annan skillnad är gränsdragningen mellan politikens område och andra samhällsområden. Medan deltagardemokraterna 
 164 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 vill vidga demokratins verksamhetsfält slår konkurrensdemokraterna vakt om gränsen mot det civila samhället och vill reservera demokratin till den statliga sfären. 
 Ett annat demokratiideal som förtjänar att nämnas kallar jag ide- alet om en kommunikativ demokrati. 
 7  
 Enligt detta är idealet en poli- tisk process som styrs av en kommunikativ rationalitet, där hand- lingars rationalitet betingas av förmågan att uppnå samförstånd med andra. Den mest kände företrädaren i dag är Bennett men Robertson själv hämtar inspiration från Lamb. Enligt Kennedy kännetecknas demokrati av en nära tvåvägskommunika- tion mellan styrande och styrda och täta kontakter mellan staten och andra sektorer i samhället. Ju mer kommunikation och ju bättre de styrandes politik stämmer överens med de styrdas vilja (eller med Holden språkbruk medvetande), desto mer demokrati. 
 8  
 Idealet om åsiktsöverensstämmelse, som vi ska se förekommer i utredning- arna, kan sägas vara det durkheimska idealet. 
 Också för Robertson är kommunikationen det centrala. Kommu- nikationen sker mellan medborgarna i det civila samhällets politiska offentlighet och kanaliseras sedan in i det politiska systemet genom offentlighetens företrädare. Idealt sett ska kommunikationen vara tvångsfri, präglas av jämlikhet och syfta till ett samförstånd baserat på bästa argumentets makt. Bara genom offentliga samtal kan för- slags rimlighet bedömas och beslut legitimeras: I samtalen kan man utröna om förslaget ligger i allas intresse eller ej och modifiera för- slaget därefter för att detta på goda grunder ska bli godtagbart för så många som möjligt (idealt sett alla). Robertson accepterar det representativa systemet, inklusive majoritetsröstning, men menar att beslut måste föregås av fungerande kommunikationsflöden både i det civila samhället och mellan samhälle och stat för att kunna bli legitima. Till skillnad från Kennedy ställer han alltså konkreta krav på samtalsbetingelserna i sin demokratiförståelse; samförstånd som nås genom manipulation är exempelvis inte ett rationellt samför- stånd och saknar förutsättningar för legitimitet. Samtalet innebär en giltighetsprövning av ståndpunkter. I pluralistiska samhällen där någon samstämmighet om normer inte råder är samtalet det enda sättet att avgöra normativa (moraliska och politiska) spörsmål. 
 9 
  
 De ovan beskriva demokratiteoretiska traditionerna har i olika utsträckning tagit fasta på idealen representation, deltagande och dialog, vilka alla är beståndsdelar i den moderna demokratin. 
 En annan distinktion är den mellan en liberal och en republi- kansk demokratimodell, där den liberala är individualistiskt orien- terad och den republikanska kollektivt orienterad (eller gemen- 
 165 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 skapsorienterad). 
 10  
 Den demokratiska processen får olika betydelse i dessa modeller. I den liberala tankemodellen består samhället av individer med privata, förpolitiska intressen och politikens uppgift blir att insamla (aggregera) och genomdriva dessa. Staten är en offentlig förvaltningsapparat i denna tjänst. En tydlig gräns mellan stat och samhälle dras, där politik hör till den statliga sfären. De individuella rättigheterna är de viktigaste medborgerliga rättighe- terna (negativa rättigheter gentemot staten och andra medborgare, frihet från yttre tvång). Med det republikanska synsättet är demo- krati inte ett sätt att kontrollera statlig maktutövning utan ett me- dium för folkets självbestämmande och självförverkligande. Med- borgarna är politiska varelser som utformar sina intressen i gemen- skap och dialog med andra. Statens existensberättigande ligger i att den garanterar en opinions- och viljebildningsprocess, i vilken fria och jämlika medborgare enar sig om gemensamma mål och normer. De viktigaste medborgerliga rättigheterna är rätten till politiskt del- tagande och kommunikation (positiva rättigheter, frihet till autono- mi). Politiken hör såväl stat som civilt samhälle till (Robertson 1994). 
 11 
  
 Olika demokratiteorier bygger alltså på olika grundantaganden om samhället och medborgarna. Ett sätt att klassificera för Sverige relevant demokratidebatt utifrån de olika grundantagandena är in- delningen i den  
 tunna  
 demokratin, den  
 snabba  
 demokratin och den  
 starka  
 demokratin (Premfors m.fl. 1994). Den tunna demokratin bygger på en individualistisk samhällsuppfattning och en syn på individer som privata snarare än politiska varelser, vilka har intressen som föregår den politiska dialogen med andra. Individens fri- och rättigheter är centrala och staten bör vara begränsad och bunden. Medborgarna utser i återkommande val sina representanter. Synsättet ansluter till det klassiska liberala. Den snabba demokratin är kollektivistisk i sin syn på samhället, där en elit uppfattas stå mot folket. Folket har också här förpolitiska intressen vilka bör få snabbt genomslag i den praktiska politiken. Folkomröstningar och opin- ionsundersökningar men också brukarmedverkan kan vara sätt att få fram folkviljan. Enligt den starka demokratin är människan en social och politisk varelse, vars preferenser och intressen utvecklas i dialog och samspel med andra, genom vilket också ansvarstagandet för gemensamma angelägenheter främjas. Kraven på fördjupad demo- krati får olika innebörder i de tre fallen: individuell valfrihet, bru- karenkäter och politiska samtal på medborgarnivå blir tre och sinsemellan olika svar på hur demokratin kan fördjupas (Premfors m.fl. 1994:29 ff.). 
 166 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Gränsdragningen mellan politiskt –  
 icke-politiskt 
  och mellan offentligt – privat är som vi sett olika i de olika demokratimodel- lerna, liksom gränsdragningen mellan olika sfärer som politik och ekonomi och stat och samhälle. Vad anser utredningarna om vilket som är politikens och det gemensamma beslutsfattandets legitima område och vad som i stället bör bli föremål för privata beslut? 
 Också gränsdragningen mellan politik och förvaltning kan göras olika. Frågan om relationen mellan politik och förvaltning är ytterst en fråga om hur makten bör vara fördelad mellan de politiska insti- tutionerna (Lundquist 1991:11 f.). Vilka förväntningar och krav har utredningarna på förvaltningen, och enligt vilka normer ska förvalt- ningen verka (t.ex. rättssäkerhet, offentlighet, effektivitet, öppen- het, medborgardeltagande, handlingsfrihet)? Vilken roll spelar den offentliga sektorn i synen på demokratin? 
 En ytterligare fråga är hur utredningarna ser på effektivitetens betydelse för demokratin. Hur viktigt är det att politiken åstadkom- mer resultat och varför är det viktigt? Kan en avvägning mellan del- tagande och effektivitet krävas för att önskade resultat ska uppnås? Kan goda resultat uppväga ett minskat deltagande i den politiska processen? I den internationella statsvetenskapliga diskussionen finns det de som menar detta. Thomas ser exempelvis ökad problemlösningskapacitet som ett demokrativärde likvärdigt med medborgarnas deltagande i politiken. Smith hävdar för sin del att alla slags politiska frågor inte behöver legitimeras de- mokratiskt utan en del kan legitimeras genom större effektivitet. Välfärdspolitik är enligt honom exempel på det förstnämnda och upprättandet av EG:s inre marknad exempel på det sistnämnda (se SOU 1998:124). Hur ser utredningarna på frågan om effektivitet och delaktighet? 
 Och vad krävs för ett effektivt politiskt deltagande? I den socia- listiska traditionen har exempelvis betonats att demokratin måste ges förutsättningar att få ett reellt innehåll. Demokratifrågan rör mer än den politiska demokratins formella regler; den handlar också om medborgarnas reella möjlighet att öva inflytande över sina lev- nadsvillkor. Politisk demokrati förutsätter ett visst mått av social och ekonomisk jämlikhet samt att även sociala och ekonomiska frå- gor kan underkastas demokratiska beslut, argumenterade exempelvis Mathis (1971, 1980). Den liberala traditionen har i stället betonat demokratins formkrav, dvs. de formella demokratiska spel- reglerna. Jämlikheten gäller då rätten till politiskt deltagande och demokratikravet gäller statens styrelse, inte andra samhällsområden (se debatten i Elvander 1975). Hur ser utredningarna på detta? Och 
 167 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 hur ser de på begrepp som jämlikhet, frihet och rättvisa? Är något viktigare än något annat i synen på demokratin? 
 Demokratidiskussion på  
 1960-talet 
  
 För varje decennium redogör jag kort för några för utredningarna relevanta händelser i kommunerna, i samhället, i samhällsdebatten, för att sedan övergå till att undersöka hur man resonerade om de- mokrati i utredningarna. Den inledande redogörelsen bygger på sekundärlitteratur och är bara tänkt som en fond till analysen av demokratin i SOU, vilken är primärundersökningen. 
 Under  
 1960-talet 
  diskuterades i det offentliga trycket flera stora frågor som berörde demokratin. Undersökningen begränsas här till den konstitutionella frågan om ny författning. Men också diskussio- nen om kommunindelning refereras nedan, då som bakgrund till  
 1970-talets 
  demokratidiskussion. 
 12 
  
 Frågan om ny författning 
 Frågan om ny författning behandlades under  
 1960-talet 
  av två kom- mittéer, författningsutredningen (åren  
 1954–1963) 
  och grundlag- beredningen (åren  
 1966–1972). 
 13 
  
 Syftet med författningsreformerna var dels att grundlagfästa det som sedan länge var konstitutionell praxis och därmed ersätta den gamla och delvis förlegade regerings- formen, dels att modernisera den politiska demokratin. Stridsfrå- gorna var bl.a. kravet på folkomröstningar och ett mer proportio- nellt valsätt, vilket de borgerliga drev, och kravet på enkammar- riksdag, vilket en del borgerliga och en del socialdemokrater drev. De borgerligas strategi var att på konstitutionell väg försöka bryta socialdemokraternas starka ställning i riksdagen medan socialdemo- kraternas strategi i stort sett gick ut på att bevara densamma, också på konstitutionell väg (Shea 1987, Rose 1998). 
 När författningsutredningens förslag kom utsattes det för kritik på en rad punkter. De medborgerliga rättigheterna ansågs ha fått för svagt skydd. Kritik riktades också mot att kungen fortsatt skulle utse statsminister, mot det föreslagna valsystemet och sättet att fatta regeringsavgöranden. 
 14  
 Enligt en fyrpartiöverenskommelse 1966 beslutades om en total författningsreform och Grundlagbered- ningen tillsattes. 1974 fick Sverige en ny regeringsform vilken trädde i kraft 1975 och ersatte 1809 års RF. 
 15  
 Några år tidigare, 1970, hade en annan författningsändring ägt rum som innebar en övergång 
 168 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 till enkammarriksdag, direktval med exakt proportionalitet fast med en fyraprocentsspärr samt gemensam valdag i riksdags- och kommunalval. Trots dessa nyheter och sådant som sänkt rösträttsål- der och förstärkning av yttrandefriheten innebar inte författnings- ändringarna några genomgripande förändringar i statsskicket utan var snarast en kodifiering av praxis. Kungamakten hade i praktiken redan urholkats och en förskjutning ägt rum mot riksdagen som tyngdpunkt för det politiska livet med regeringen som ansvarig verkställare. Här är dock inte de konkreta lösningarna och förslagen, vilka ofta är av teknisk karaktär, de centrala, utan de mer allmänna resonemangen om demokratin och dess förutsättningar. 
 Författningsutredningen 
 Här ska vi studera Författningsutredningens betänkande SOU 1963:17  
 (Sveriges statsskick. Del 2. Motiv. Förslag till regeringsform 
 ). Syftet med reformarbetet var att göra en samlad översyn av demo- kratins funktionsproblem och att modernisera författningen. I di- rektiven från 1954 sägs att: 
 Det demokratiska systemet måste äga arbetsduglighet för att kunna lösa de nya problem, som samhällsomdaningen för med sig. Samtidigt utgör en aktiv folklig kontroll över regeringsmakten en förutsättning för att demokratiens jämlikhets- och rättfärdighetsideal skall kunna förverkli- gas. Detta innebär icke endast att det måste finnas organisatoriska for- mer, som ger människorna möjlighet att göra sitt inflytande gällande. Det fordras också, att de beslutande organen står i en så intensiv och allsidig kontakt med folkopinionen att medborgarna känner sig delakti- ga i de beslut som fattas. Försummas denna sida av samhällsomdaningen blir följden att människorna känner sig maktlösa inför den samhälls- organisation som de själva skall styra (SOU 1963: 
 17). 
  
 En ständigt förd, allsidig debatt om demokratins problem utgör kanske den bästa garantin för att statsmakten bevarar kontakten med folkopinionen. 
 Direktiven talar också om demokratins socialpsykologiska förut- sättningar: det gäller att skapa sociala förhållanden som ger män- niskor ett intresse i demokratins fortbestånd. Ekonomisk och social jämlikhet utgör en förutsättning för en stabil politisk demokrati. Utformningen av demokratins institutioner är viktig, men det räck- er inte att dessa står i överensstämmelse med den formella demo- kratins principer. De måste också ges former som underlättar och 
 169 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 stimulerar den enskildes medverkan i samhällsarbetet. Ett ideal som direktiven formulerar är att människor uppfattar samhällets verk- samhet som ett uttryck för sina egna strävanden och att man kan ge individen största möjliga inflytande inom en samhällsorganisation som samtidigt uppfyller kraven på att effektivt förverkliga de mål- sättningar folkflertalet har uppställt. Medborgarnas deltagande i statslivet måste visserligen ske huvudsakligen genom riksdagen. Men: 
 För att den enskilde icke skall känna sig stå utanför avgörandena är det därför av vikt att en nära kontakt upprätthålles mellan väljare och valda. 
 Enligt författningsutredningen bör statsskickets karaktär av folk- styrelse framhävas; dess grundläggande drag är fri åsiktsbildning och allmän och lika rösträtt. Den moderna folkstyrelsen är – och måste vara – i huvudsak representativ. Valen har dock karaktären av slut- prov i en hela tiden pågående verksamhet där partierna strävar efter att anpassa sig efter men också inverka på medborgarnas åsikter. Folkomröstningar som normalt återkommande inslag i besluts- fattandet skulle utgöra en fara för den representativa demokratin. Folkomröstning sett som en yttersta garanti för folkstyrelsen och tillämpad ganska sällan gör däremot inte det. Rådgivande folkom- röstning ska riksdagen vara fri att tillkalla. Beslutande folkomröst- ning i grundlagsärende bör kunna genomföras om minst 1/3 av riks- dagens ledamöter så vill. Men den moderna folkstyrelsen är en folk- styrelse genom partier; partierna samlar medborgarna kring en ge- mensam målsättning, de kanaliserar medborgarnas önskemål och de rekryterar till politiska poster. Organisationers medverkan i politi- Taylor är på beredningsstadiet inte något problem. Medverkan i be- slutsfattande är mer problematiskt. Förhandlingar mellan organisa- tioner och stater sker genom regeringen och detta riskerar att ställa riksdagen inför fullbordat faktum, utan möjlighet att revidera en förhandlingsöverenskommelse. Folkrepresentationens (dvs. riksda- gens) beslut bör om möjligt uppbäras av en allmän samhällssyn, som innefattar en totalavvägning av olika berörda intressen och inte byg- ga på ett mekaniskt tillvaratagande av särintressen. En utveckling mot korporativism är därför problematisk. Också partierna bör vara lyhörda för olika gruppers intressen men inte identifiera sig med dem, utan förbehålla sig ett självständigt bedömande av dem. 
 Utredningen konstaterar att regeringsmakten har fått en stärkt ställning till följd av behovet av snabba beslut, av samordning till följd av den statliga verksamhetens expansion, och till följd av sta- tens förhandlingsverksamhet (både nationellt med organisationer 
 170 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 och internationellt). Tyngdpunkten i riksdagens verksamhet har förskjutits mot kontrolluppgifterna. En ledande tanke i författ- ningsarbetet är att försöka stärka riksdagens ställning och skapa ändamålsenliga former för dess arbete. 
 Idealet som utredningen formulerar är en överensstämmelse mellan väljares vilja och valdas beslut, och en nära kontakt mellan väljare och valda. Ett reformerat valsystem ska enligt utredningen förbättra på denna punkt. 
 Grundlagberedningen 
 Här studerar vi Grundlagberedningens betänkande SOU 1972:15 
 (Ny regeringsform. Ny riksdagsordning 
 ). I den grundläggande demo- kratiförståelsen är kontinuiteten mellan författningsutredningen och grundlagberedningen stor. Fri åsiktsbildning och allmän och lika rösträtt är folkstyrelsens fundament. All offentlig makt vilar primärt hos folket. Folksuveräniteten omsätts i ett parlamentariskt och re- presentativt styrelseskick och de individuella fri- och rättigheterna är centrala. Politiskt ansvar framhävs: de valda representanterna svarar politiskt för följderna av de beslut de fattar. De handlar offentligt och deras handlande kan granskas. Medborgarna måste också på annat sätt än genom val kunna ge uttryck för sina meningar och påverka innehållet i de beslut som fattas. Partierna sägs dock vara ett bärande element i vår demokrati. Riksdagen ska ha en dominerande ställning. Liksom Författningsutredningen talar Grundlagberedningen om den som folkrepresentationen. Rege- ringens ansvar inför riksdagen betonas. Så länge regeringen tolereras av riksdagen bör den dock få befogenheter att kunna agera med den kraft och snabbhet som fordras i ett utvecklat samhälle som vårt. 
  
 Offentlighet och insyn är viktigt för demokratins självkorrige- ring. Öppenhet vid beslutens tillkomst är ett drag som bör utmärka ett demokratiskt statsskick. Besluten och skälen för dem bör kunna bli föremål för granskning i den offentliga debatten. Därför är det viktigt att regeringens normgivningsmakt begränsas. En grundlag som inte drar några gränser för regeringens normgivningsmakt kan tillämpas så att viktiga beslut undandras från offentlig granskning. Offentlig insyn gör också lagar mer genomarbetade och tekniskt bättre. 
 Organisationsväsendet anses viktigt för opinionsbildningen och bidrar till att fördjupa demokratin. Däremot bör inte organisationer 
 171 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 vara representerade i beslutsorgan; ett korporativt system är inte önskvärt. Endast rådgivande folkomröstningar bör få förekomma och riksdagen bör fatta beslut om sådan med vanlig majoritet. 
 Grundlagberedningen är till skillnad från Författningsutredningen kritisk mot tanken att en minoritet skulle ha rätt att utlösa folk- omröstning då detta skulle kunna försvåra majoritetens möjligheter att genomföra sitt program, som man fått väljarnas mandat för. 
 Om medborgarna sägs att bristande kännedom om partiernas åsikter och en desorientering i politiska specialfrågor kan försvåra åsiktsöverensstämmelse, men att ökat valdeltagande och intensivare valrörelser kan bidra till att förbättra den. Partiernas uppgift är också att påverka medborgarnas åsikter för att på så vis nå bättre överensstämmelse. 
 Diskussion 
 Det kommunikativa idealet var tydligare i direktiven från 1954 än i utredningarna som följde. De beslutande organen skulle enligt di- rektiven stå i en så intensiv och allsidig kontakt med folkopinionen att medborgarna kände sig delaktiga i samhällsomdaningen. Grund- inställningen att Det är människors idéer och värderingar snarare än en tekniskt fulländad författning som bär upp demokratin gjorde också att samhällsbetingelser som ekonomisk och politisk jämlikhet var viktiga. Men också utredningarna formulerar idealet om en växelverkan mellan folket och dess valda företrädare så att fattade beslut överenstämmer med väljarnas vilja. Diskussionerna om valsystemet och ett effektivt valgenomslag är uttryck för detta. Betoningen av det representativa systemet, partiernas centrala roll i folkstyrelsen, riksdagen som folkrepresentationen, och parlamenta- rismen gör dock att den enskilde medborgarens kontinuerliga med- verkan hamnar lite mer i bakgrunden. Möjligheten att utkräva ansvar framstår som det mest centrala. 
 Att demokrati uppfattas proceduriellt är tydligt både i 1954 års direktiv och i de båda utredningarna: demokrati diskuteras i termer av former och metoder. Det participatoriska idealet om deltagande är dock mer framträdande i direktiven än i utredningarna. Men också utredningarna uttalar att  
 rätten  
 och den faktiska  
 möjligheten  
 till inflytande inte är samma sak. Utan organisatoriska former för människors inflytande riskerar rätten till folkinflytande att bli tom. Former för medborgarnas delaktighet måste därför anvisas. Grund- lagarna ska anvisa former för de beslutande organens  
 tillkomst, sam- 
  
 172 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 mansättning  
 och  
 arbete  
 samt för  
 fattande  
 och  
 verkställande  
 av beslut. Kravet på former gäller alla leden i de politiska organens verksam- het. 
  
 Effektivitetsidealet är framträdande i  
 1960-talets 
  författnings- diskussion, t.ex. i behovet av handlingskraftiga regeringar. Frågan om vilket statsskick som är det rätta ansågs avgjord. Enigheten om de demokratiska värderingarna var stor. Frågan gällde nu det demo- kratiska systemets utformning: Hur ska det demokratiska stats- skicket fungera på bästa sätt? Författningsutredningen skriver: 
 Det främsta måttet blir då effektiviteten, man bedömer statsskicken efter deras resultat när det gäller att skapa stabila förhållanden, sam- ordna skilda intressen, åstadkomma beslut och genomföra fattade be- slut. 
 Effektiviteten ses här inte i motsättning till det folkliga deltagandet; den politiska makten kan både vara effektiv och ligga förankrad hos medborgarna (se även Jacobsson 1997a, Rose 1998). Effekti- vitets- och demokratifrågorna hölls dock tankemässigt isär. Rege- ringens handlingskraft behövde stärkas och medborgarnas delaktig- het säkras men det ena gav inte självklart det andra. Förbättringen av det politiska systemets arbetsduglighet skulle ske parallellt med säkrandet av delaktighet i beslutsfattandet. 
 Nyckelbegrepp i  
 1960-talets 
  konstitutionella demokratidiskus- sion är  
 folksuveräniteten 
 ,  
 parlamentarismen 
 ,  
 partierna,  
 riksdagen som  
 folkrepresentationen 
 , men också  
 effektiviteten  
 i samhällsarbetet. Ho- tet tycks främst vara försämrad funktionsduglighet när det gäller att genomföra reformpolitiken, vilket i sin tur skulle kunna få konse- kvenser för demokratin. Annars är det en optimitisk syn på den svenska demokratin som framträder i utredningarna: nu handlar det om att ytterligare förbättra folkstyrelsens teknik. Tankefiguren som resonemangen bygger på är reformpolitikens planerade sam- hällsomvandling. Förväntningen är att det demokratiska systemet ska stå i dennas tjänst. En grundläggande konsensus om samhällets färdriktning tycks förutsättas. 
 Demokratidiskussion på  
 1970-talet 
  
 Kommunsammanslagningarna 
 Bakgrunden till det tidiga  
 1970-talets 
  stora demokratiutredning 
 ,  
 Ut- redningen om den kommunala demokratin (åren  
 1970–1975) 
  var 
 173 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 den kommunala omvandling som kommunsammanslagningarna och den utökade kommunala verksamheten inneburit. Tiden efter andra världskriget präglades den kommunala verksamheten av expansion. 
 Såväl ökade statliga krav som lokala initiativ var orsaker till detta. En stor del av tillväxten var också en anpassning till samhälleliga struk- turförändringar, inte minst urbaniseringen vilken förde med sig stadsbyggnadskostnader (fastigheter, mark, vatten, avlopp, elför- sörjning). Behovet av specialutbildade tjänstemän ökade. De små kommunernas ekonomiska situation blev allt svårare. Alternativen man stod inför var 1) förstatligande av den kommunala verksam- heten, 2) ökade statsbidrag, 3) interkommunalt samarbete, 4) sam- manslagning av små kommuner till större enheter (James och Peterson 1983, SOU 1961:9). 
 En ny kommunindelning trädde i kraft 1952. Denna  
 storkom- munreform  
 berörde i huvudsak de små landskommunerna. Rikt- märket vid indelningen var minst 3 000 invånare per kommun. An- talet kommuner minskade från 2 498 till 1 037 (James och Peterson 1983, Bäck 1988). Avfolkningen av landsbygden fort- satte dock liksom serviceutbyggnaden och också 1952 års kommun- indelning befanns otillräcklig. 1962 beslutades om  
 kommunblocks- reformen 
 , enligt vilken de nya kommunerna skulle byggas kring livskraftiga tätorter, s.k. centralorter. Alla kommuner borde vara så stora och ekonomiskt bärkraftiga att de kunde ombesörja centrala samhällsuppgifter. Minst 8 000 kommuninvånare ansågs nu krävas. Storleken varierade dock kraftigt mellan kommunerna; vissa blev storstadskommuner. Förslaget i utredningen (SOU 1961:9) var att sammanslagningarna skulle ske successivt och på frivillig basis. 1969 beslutade riksdagen emellertid om en tvångsvis sammanslagning, ett beslut som togs i parlamentarisk oenighet. Den socialdemokratiska majoriteten ansåg att de frivilliga sammanslagningarna gick för lång- samt och drev igenom reformen mot de borgerliga partiernas vilja (Strandberg 1998). Reformen genomfördes  
 1966–1974 
  och innebar en minskning till 278 kommuner. 
 Indelningsreformens anhängare stödde sig på effektivitetsargu- ment. Sammanläggningen till större kommunala enheter var nöd- vändig för att kommunerna skulle kunna fullgöra sina uppgifter och för att verksamheten effektivt skulle kunna samplaneras (James och Peterson 1983:23). James och Peterson karakteriserar detta som uttryck för en centralistisk samhällssyn. I reforman- hängarnas argumentation ingick också ett självstyrelseargument: om inte småkommunerna slogs samman till större enheter skulle kom- munerna få ge avkall på sitt självbestämmande och tvingas till exem- 
 174 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 pelvis interkommunal samverkan. Självstyrelsen skulle mista sitt reella innehåll. Det kommunala självstyret skulle också undergrävas av det ekonomiska beroendet av staten. Motståndarna till indel- ningsreformen företrädde en mer decentralistisk syn och de åbero- pade demokratiargument mot reformen. Genom sammanläggningar till större enheter skulle antalet kommunpolitiker sjunka kraftigt. Detta skulle leda till att medborgarnas möjlighet att delta i och på- verka det kommunala arbetet kraftigt skulle beskäras (James och Peterson 1983: 24). Huvudkritiken mot indelningsreformen avsåg alltså konsekvenserna för den kommunala demokratin. 
 Powell drar slutsatsen att socialdemokraterna med kommunindelningsreformen aldrig avsåg att skapa  
 politiskt  
 själv- ständiga kommuner utan bara  
 förvaltningsmässigt  
 självständiga kom- muner, som skulle kunna verkställa reformer utan att vara beroende av andra kommuner (1998:181). Socialdemokraterna betraktade den kommunala självstyrelsen i perspektiv av den nationella reformpoli- tiken; kommunerna måste vara funktionsdugliga och ändamålsenliga när det gällde att realisera rikspolitiska målsättningar (1998:103 ff.). De borgerliga betonade mer den kommunala självstyrelsens självständiga ställning i relation till den nationella staten och dess reformambitioner. Med detta inte sagt att demokratifrågan var ovik- tig för socialdemokraterna. Enligt deras sätt att resonera var det vik- tigt att demokratiska institutioner får förutsättningar att fungera effektivt, för att kunna motsvara medborgarnas förväntningar vad gäller service. Annars riskerar medborgarna reagera med misstänk- samhet eller likgiltighet inför demokratin som sådan. Tankegången var att större kommuner ger större effektivitet, vilket i sin tur verkar stimulerande på demokratin (Fiskesjö 1973). 
 Under efterkrigstiden genomgick den kommunala styrelsen stora förändringar, där en del är att hänföra till kommunsammanslag- ningarna medan andra snarare var en följd av expansionen i den kommunala verksamheten. Lekmannaförvaltning (där förtroende- männen skötte beredning av ärenden liksom verkställigheten) ersat- tes av professionella tjänstemän, och antalet heltidsanställda tjänste- män ökade kraftigt. James och Peterson talar om den i det närmaste tvåhundaprocentiga ökningen av tjänstemannakåren mel- lan 1965 och 1979 (1983:294). Kommunsammanslagningarna följ- des av en kraftig minskning av antalet förtroendevalda. Enligt utred- ningen om den kommunala demokratin fanns det före 1962 års in- delningsreform 150  
 000–200 
  000 kommunala uppdrag. 1968 fanns det ca 105 000 och när reformen var genomförd 1974 ca 42 000 uppdrag (SOU 1975:41, 28). Enligt James och Westerståhl 
 175 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 innebar kommunsammanslagningarna att ett  
 100-tal 
  förtroendemän skulle ha hand om de uppgifter som tidigare mer än dubbelt så många skött inom samma geografiska område (1983:293). För- troendevaldas roll ändrades från att själva förvalta till att styra för- valtningen. Heltidsanställda förtroendevalda sågs som ett sätt att balansera tjänstemännens ökade makt. 
 Under perioden  
 1966–1974 
  arbetade den statsvetenskapliga kom- munalforskningsgruppen med omfattande undersökningar. Frågan man ställde sig var: Vad kommer kommunindelningsreformen att få för konsekvenser för den kommunala självstyrelsen och demo- kratin? Eftersom reformen motiverats med hänvisning till effekti- vitetsvärden skulle effektiviteten undersökas, men i fokus stod framför allt konsekvenserna för demokratin. Då kommunblocks- reformen var genomförd först 1974 blev detta delvis en undersök- ning av hur demokratin fungerade i de gamla kommunerna (Wester- ståhl 1970, 1987). 
 16  
 Några slutsatser från kommunalforsknings- gruppen var att värden knutna till den direkta demokratin minskar vid en övergång från små till stora kommuner: Kommuninvånarna får längre och sämre direkta kanaler till beslutsfattarna. Avståndet mellan väljare och valda ökar, personkännedomen om förtroende- valda är lägre i mindre kommuner än i större, och förtroendeman- nakåren är i socialt avseende mindre representativ för valmanskåren ju större kommunerna är. Valaktiviteten är högre i större kommuner och valarbetet mer partipolitiserat. Forskargruppen drog slutsatsen att demokratin ändrar karaktär i större kommuner (Birgersson 1975:42 f.). 
 Utredningen om den kommunala demokratin 
 Utredningen om den kommunala demokratin med dess huvudbe- tänkande  
 Kommunal demokrati  
 får representera  
 1970-talets 
  demo- kratidiskussion i SOU (SOU 1975:41). 
 17  
 Den djupgående kommu- nala omvandlingen motiverade enligt utredningsdirektiven en över- syn av formerna för medborgarinflytandet. Genomgripande föränd- ringar av den kommunala verksamhetens omfattning och inriktning hade ändrat förutsättningarna för den kommunala demokratin: 1) utvidgningen av den kommunala verksamheten, 2) det ökade be- roendet mellan stat och kommun och mellan riks- och kommunal- demokratiska frågor, 3) kommunsammanslagningarna, 4) föränd- ringarna i den kommunala nämndorganisationen (centralisering av nämndverksamheten), och 5) utökad kommunal planering (med 
 176 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 ökade krav på långsiktighet och samordning). Uppdraget skulle också ses mot bakgrund av de senaste decenniernas demokratidebatt och krav på att människor ska få medinflytande på olika sam- hällsområden och kunna påverka och utveckla sin omgivning. Ut- redningen skulle överväga åtgärder för att stärka den kommunala demokratin och den kommunala självstyrelsens lokala förankring. 
 Nya förutsättningar kräver nya arbetsformer för demokratin, var tanken. Utgångspunkten för utredningen var dock att den svenska demokratin är och förblir en representativ demokrati. Samhällsför- ändringarna hade inte förändrat dessa grunder för den kommunala demokratin. Följaktligen spelar partierna en central roll när det gäl- ler att vidga medborgarinflytandet över de kommunala frågorna. Effektiviteten i systemet beror ytterst på partiernas förmåga att forma och genomföra en politik som överensstämmer med med- borgarnas önskningar, står det i direktiven. De politiska partierna har att sammanväga olika intressen och intar därför en särställning när det gäller att kanalisera medborgarnas önskemål; de utgör basen för de förtroendevaldas arbete. I partierna utformas det långsiktiga arbetet och kontakter hålles med medborgarna. 
 Men utredningen säger samtidigt att om det framtida samhället ska kunna formas efter medborgarnas önskemål krävs ökad medver- kan från dessa. En ökad kommunikation mellan medborgare och förtroendevalda är eftersträvansvärd även mellan valen. 
 För att uppnå god åsiktsöverensstämmelse mellan väljare och valda krävs ett intensivt och ömsesidigt informationsutbyte. Därmed ges medborgarna möjlighet till medinflytande även mellan valen. 
 Här är personliga kontaktvägar viktiga, men även massmedia. Vid- gade kontaktytor mellan förtroendevalda och medborgare är önsk- värda; utredningen noterar att det minskade antalet förtroendevalda med kommunsammanslagningarna inneburit en viss försämring därvidlag. Debatt och meningsutbyte är centralt och möjligheter till detta bör underlättas. 
 Medborgarna bör få möjlighet att framföra önskemål, synpunkter och krav, men det ankommer sedan på de folkvalda att väga ar- gumenten och fatta beslut. De förtroendevalda har det politiska an- svaret. Även om utredningen finner det självklart att de företags- demokratiska strävanden som idag kommer till uttryck i samhället som helhet även skall komma till uttryck på den kommunala nivån, förblir den representativa demokratin modellen. 
 177 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 De ökade kraven på direkt medverkan i kommunalpolitiken ryms emel- lertid mycket väl inom ramen för strävandena att fördjupa det repre- sentativa systemet. En vidsträckt medborgarmedverkan utgör i själva verket en förutsättning för att den representativa demokratin skall fun- gera väl. 
 Men syftet bör främst vara att åstadkomma en vidgad medverkan genom partier och andra folkrörelser. Jämte partierna är alltså folk- rörelserna viktiga. 
 Genom att gå samman och arbeta för någon gemensam idé har med- borgarna i vårt land alltsedan demokratins genombrott medverkat i samhällsarbetet. Den svenska demokratin kan av tradition kännetecknas som en folkrörelsedemokrati. 
 I första hand gäller det alltså att vitalisera det representativa syste- met och göra det mer funktionsdugligt. Både att påverka i rollen som serviceutnyttjare och som anställd innebär vissa principiella och praktiska problem, enligt utredningen. Den politiska – dvs. repre- sentativa – demokratin måste vara överordnad sådant inflytande. Att ofta ha folkomröstningar är också för utredningen svårt att förena med ett representativt system. De förtroendevalda företräder med- borgarna och är de som förverkligar den kommunala självstyrelsen. Goda möjligheter för alla medborgare att åta sig ett förtroendeupp- drag är i sin tur ett villkor för en fungerande demokrati. Särskilda åtgärder bör riktas till informations- och resurssvaga grupper för att stimulera deras delaktighet. En allsidig representation bör eftersträ- vas. Utredningen framhåller att kvinnor, äldre och yngre är sämre representerade, (men nämner inget om invandrare i relation till representation utan bara vad gäller rätten till samhällsinformation). 
 18  
 Även om det inte är ett villkor ur demokratisk synpunkt att alla medborgargrupper företräds av lika stor del förtroendevalda som deras andel i väljarkåren (eftersom alla företräder åsikter och arbetar för att verkställa partiernas program), menade utredningen att det är viktigt ur rättvisesynpunkt. Det är också viktigt med blandade erfarenheter och ur kontaktsynpunkt bra att de förtroendevalda 
 har bred förankring i väljarkåren. Dock ligger det på partierna att fördela förtroendeuppdragen så att en rättvisare avspegling av väljarkåren nås liksom att satsa resurser på att stimulera och utbilda underrepresenterade grupper. 
 Utredningen lyfter också fram de folkvaldas situation. Den kom- munala verksamheten har vidgats, antalet ärenden ökat och de kom- munala frågorna blivit mer komplicerade. Kraven på förtroendevalda 
 178 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 ökar. Antalet förtroendeuppdrag har minskat och uppdragen blivit mer tidskrävande. Det har blivit svårare att få en samlad överblick över verksamheten och att leda och kontrollera den. Som ett svar på detta har antalet heltidsengagerade politiker ökat. Utredningen pekar också på svårigheter att förena förtroendeuppdrag med arbete och familjeliv. De förtroendevaldas arbetssituation måste förbättras. De förtroendevalda måste alltid kunna leda verksamheten och ange ambitionsnivå efter politiska mål. Gränsdragningen är här mot för- valtningen. Försöken att undvika att tjänstemännen får för mycket makt på de förtroendevaldas bekostnad genomsyrar betänkandet, t.ex. bör projektgrupper endast bestå av förtroendevalda och plane- ringsarbete styras av riktlinjer från förtroendevalda organ. Dele- gation bör användas restriktivt. 
 Utredningen betraktar kommunerna dels som serviceorgan, dels som självstyrelseorgan. Det är viktigt att medborgarnas kontakter fungerar med kommunen i båda dessa funktioner, alltså både med tjänstemän och med förtroendevalda. Förvaltningarna bör präglas av öppenhet och tillgänglighet för medborgarna. Insyn och informa- tion är viktigt för såväl medborgare som förtroendevalda. 
 Utredningen framhåller att handlingskraft krävs för att kunna styra samhällsutvecklingen liksom förutsättningar att fatta beslut med långsiktig verkan. En effektiv beslutsordning krävs för att med- borgarna ska uppleva att de förtroendevalda kan lösa deras problem. Därför krävs avvägning mellan de demokratiska kraven och intresset av att ha en effektiv förvaltning, exempelvis mellan en ökning av förtroendeuppdragen (vilket är önskvärt från kommunaldemokra- tisk utgångspunkt) och att hålla nämndernas storlek och antal på en sådan nivå att inte effektivt arbete och samordning omöjliggörs. Enligt utredningen bör så många medborgare som möjligt engageras i samhällsarbetet. Men mot detta måste ställas att nämnderna inte får bli så stora att ett effektivt arbete omöjliggörs. Alla ledamöter måste ha ett reellt inflytande och meningsfulla arbetsuppgifter. Enligt utredningen bör dock mer än hittills de kommunaldemokratiska kraven bestämma eventuella förändringar i nämndorganisationer. Möjligheten att inrätta fler nämnder bör övervägas och antalet ledamöter i nämnder med ett litet antal ledamöter öka. Vid organisationsförändringar för nämndarbetet bör följande kommu- naldemokratiska krav ställas: 1) medborgarnas möjlighet till infor- mation och påverkan måste tillvaratagas och förstärkas i alla organi- sationsformer, 2) de förtroendevalda måste alltid kunna gå in och leda/styra verksamheten (både vad gäller långsiktiga mål och mer konkreta ärenden), 3) de förtroendevaldas möjligheter till insyn och 
 179 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 information måste tryggas och stärkas. Vidare bör fullmäktiges cen- trala ställning som högsta beslutande organ stärkas. 
 Företagsdemokrati 
 Under  
 1970-talet 
  diskuterades frågan om personalinflytande livligt. Sedan 1972 pågick försöksverksamhet med närvarorätt för fackliga representanter vid kommunala nämnder och styrelser. 1986 kom denna rätt att utsträckas till alla kommuner. 
 19  
 Under  
 1970-talet 
  dis- kuterades också möjligheten att överföra beslutanderätt till organ med arbetstagarrepresentation, s.k. partssammansatta organ (PSO). 1979 genomfördes en kommunallagsändring som möjliggjorde PSO (Bergström 1988). Medbestämmandelagen (MBL) antogs 1976. 
 20  
 Bland de nya reglerna fanns en skyldighet för arbetsgivaren att ta initiativ till förhandling vid varje viktigare förändring. MBL tillåter parterna på arbetsmarknaden att träffa avtal som ersätter vissa delar av lagen. Medbestämmandeavtal följde några år senare. 
 Utredningen om den kommunala demokratin fick i tilläggsdirek- tiv att behandla vissa frågor om fördjupat inflytande för kommunalt anställda. Detta slutrapporterades i betänkandet  
 Företagsdemokrati i kommuner och landstingskommuner  
 (SOU 1977:39). Definitionen utredningen gav var att företagsdemokrati handlar om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare, chefer och medarbetare, grup- per och enskilda. Den kan utövas både som direktdemokrati (genom arbetsplatssamverkan) och som representativ demokrati (genom fackliga företrädare). Målsättningen är, enligt utredningen, att för- djupa de anställdas inflytande, men inte så att den politiska demo- kratin inskränks. Det var därför inte aktuellt med beslutanderätt eller förslagsrätt vid nämndsammanträden, bara närvaro- och ytt- randerätt. Beslutanderätt ansågs oförenlig med den kommunala de- mokratin. Frågor om verksamhetens mål, omfattning, inriktning och kvalitet tillhör det politiska beslutsområdet. En utveckling mot ett korporativt system är inte förenlig med den representativa de- mokratin. 
 Företagsdemokratin skall stå i samklang med verksamhetens övergri- pande mål och gagna dess effektiva bedrivande  Vi utgår från en nu- mera allmänt omfattad mening att välutvecklad företagsdemokrati och effektiv förvaltning är mål som är väl förenliga och beroende av varand- ra. 
 180 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Företagsdemokrati ses som ett medel för att uppnå bättre förhållan- den för de anställda, öka arbetstillfredsställelsen och därmed säker- ställa ett gott arbetsresultat. 
 Fyra borgerliga och en socialdemokratisk ledamot i utredningen reserverade sig mot förslaget att låta anställda närvara vid nämnd- sammanträden; den politiska demokratin borde inte inskränkas och försöksverksamheten borde få pågå längre. 
 Diskussion 
 Liksom i  
 1960-talets 
  utredningar finns tanken om att ifall samhället ska kunna formas efter medborgarnas önskemål krävs ökad medver- kan från dessa. Eftersom det är demokrati på lokal nivå som utred- ningen behandlar är det kanske mindre förvånande att också frågan om konkreta former för direkt delaktighet tas upp. Direkt kontakt med förtroendevalda är också viktigt. Men det slås samtidigt fast att den representativa demokratin står fast och att de förtroendevalda företräder väljarna. Följaktligen är partierna fortsatt viktiga. 
 Ett kommunikativt ideal kommer till uttryck i ambitionen att förbättra möjligheterna till en aktiv kommunikation mellan med- borgare och förtroendevalda också mellan valen. Ett uttalat ideal är att uppnå åsiktöverensstämmelse mellan väljare och valda. 
 21  
 Men denna ska förverkligas primärt inom ramen för den representativa demokratin. Idealet är också en effektiv beslutsordning, vilket krävs för att medborgarna ska uppleva att de förtroendevalda kan lösa de- ras problem. Hot mot demokratin som formuleras är överbelastning av förtroendevalda (på grund av ökat antal ärenden och minskat antal förtroendevalda) samt ökat avstånd mellan väljare och valda (genom minskade personkontakter med förtroendevalda). 
 Nyckelbegrepp i demokratiförståelsen är  
 förtroendevalda, ansvar  
 (vilket är viktigt att kunna utkräva och endast av förtroendevalda är detta möjligt), den  
 representativa  
 demokratin,  
 partier  
 (som basen i de förtroendevaldas arbete),  
 åsiktsöverensstämmelse  
 som ska uppnås,  
 medborgarna  
 vars medverkan krävs. Liksom på  
 1960-talet 
  talar man om samhällsarbete och en utmaning är hur man ska väcka intresse och stimulera till aktivt deltagande i detta. Men också  
 effektivitet  
 krävs för att samhällsordningen ska få medborgarnas stöd. 
 181 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 Demokratidiskussion på  
 1980-talet 
  
 1980-talets 
  kommunalforskning 
 Vid regeringsskiftet 1976 ville den nytillträdda borgerliga regeringen ha till stånd en ny utredning om kommunindelningens effekter. Kommunaldemokratiska kommittén tillsattes hösten 1977 och dess viktigaste uppgift var att formulera ett forskningsprogram, Utvär- dering av kommunindelningsreformen. 
 22  
 Detta var en medveten uppföljning av det tidigare forskningsprogrammet; motsvarande undersökningar upprepades och i stort sett samma personer genom- förde dem. 
 23  
 Under tiden efter kommunsammanslagningarna hade den kommunala serviceproduktionen fortsatt att växa och företags- demokratin inom den kommunala förvaltningen utvecklats genom  
 MBL-lagstiftning 
  och olika försöksverksamheter inom förvaltning- en. Detta skulle också vägas in i utvärderingen (James och Peterson 1983:25 f.). 
 Några viktiga forskningsresultat var att det blivit vanligare att medborgarna hade kontakter med förvaltningen än med förtroen- devalda. Personlig bekantskap med eller kännedom om förtroen- devalda hade blivit ovanligare. Däremot hade väljarnas kunskap om lokala frågor ökat och medborgarna framstod som bättre informera- de i kommunala frågor och mer intresserade än tidigare. En förkla- ring var att lokalpressen blivit allt viktigare och att massmedierna i högre grad uppmärksammade lokala frågor. Partipolitiseringen i kommunalpolitiken hade ökat. En professionalisering hade skett av såväl förvaltning som förtroendevalda. Organiserade intressen, vid sidan av partierna, hade fått ökat inflytande. En viktig övergripande slutsats var att: 
 Med den ökande roll som partier, massmedia och förvaltning kommit att spela som förmedlare mellan kommunmedlemmarna och kommu- nen, har det kommunalpolitiska systemet även i reell mening blivit ett representativt system som är mycket likt det rikspolitiska systemet (Bäck 1988: 27). 
 Resultatet av utvärderingen av kommunblocksreformen blev oväntat positivt: 
 Den kommunala demokratin hade visserligen på ett genomgripande sätt förändrats, men den hade snabbt funnit sin nya form och tycktes i stora drag fungera väl (Westerståhl 1987: 25). 
 182 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Vid slutet av  
 1980-talet 
  visade dock maktutredningens medborgar- undersökning att medborgarna i egenskap av brukare upplevde sig ha begränsade möjligheter att påverka (Morales m.fl. 1989). Men sammantaget drog maktutredarna slutsatsen att aktivitetsnivån i samhället stadigt ökat sedan  
 1960-talet. 
  Medborgarna föredrog dock andra former av politiskt deltagande än partiaktivitet. 
  
 1980-talets 
  samhällsdebatt 
 Under  
 1980-talet 
  kom styrnings- och ledningsfrågor att aktivt dis- kuteras i kommunerna: Den allmänna trenden var att gå från regel- till målstyrning, från detalj- till ramstyrning och från centralisering till decentralisering. Försämrade offentliga finanser var ett skäl till detta. I samhällsdebatten framfördes kritik mot offentliga sektorn, dess storlek och funktionssätt, och krav restes på avreglering och ökad marknadsstyrning. Det privata näringslivet hade redan på  
 1970-talet 
  påbörjat en omfattande opinionsbildning härvidlag som på  
 1980-talet 
  blev allt mer tongivande. I denna systematiska opini- onsbildning ingick bildandet av bokförlag, som Russell och Johnson (1978), utbildning, som  
 City-universitetet 
  (1988), samt organisatio- ner som Företagens Presstjänst, Näringslivets Energiinformation, Näringslivets Ekonomifakta och senare Näringslivets  
 EU-fakta 
  (Boréus 1994). 
 Det var dock först de sista åren på  
 1980-talet 
  som stödet för den offentliga sektorn minskade i den allmänna opinionen (Nilsson 1996). Det var inte fråga om någon kraftig minskning. Huvudin- trycket är att stödet för den offentliga sektorn var tämligen stabilt under  
 1980-talet 
  och in på  
 1990-talet. 
  (På  
 1990-talet 
  ökar det sna- rast). I Hudson tolkning avspeglar en viss minskning av stö- det vad gäller allmänt formulerade frågor om den offentliga sektorn, att kritiken mot den offentliga sektorn satt vissa spår i den allmänna opinionen. Men vid konkret formulerade frågor om finansiering och organisering av verksamheter var stödet för det offentliga fortsatt stort. Endast vad gäller utgifter för statlig och kommunal admini- stration var stödet påtagligt mindre. Det var därmed snarast på en allmän ideologisk nivå som opinionsbildningen från höger slog ige- nom. Det grundläggande stödet för välfärdspolitiken förblev starkt (1996:60 ff.). Gonzalez drar en liknande slutsats: 
 Det verkar som om de nyliberala ideologiska skiftningar som svept fram under  
 1980-talet 
  och som varit så framträdande i den offentliga debat- 
 183 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 ten, överhuvudtaget inte har haft någon effekt på befolkningens syn- punkter om välfärdspolitikens legitimitet (citerad i Nilsson 1996: 188). 
 Hur ser det då ut i SOU? 
 Demokratiberedningen 
 Den socialdemokratiska regering som tillträdde 1982 ville också den tillsätta en demokratiutredning. På våren 1983 tillkallades en bered- ning med uppgift att utreda och utveckla den kommunala demo- kratin, folkrörelsernas roll i den kommunala demokratin, brukarin- flytande och brukarmedverkan . 
 24  
 Beredningens huvudbetänkande 
 Aktivt folkstyre i kommuner och landsting  
 (1985:28) får här represen- tera  
  
 1980-talets 
  
  demokratidiskussion i SOU. 
  
 25  
  
 Bakgrunden till ut- redningen var kommunernas ökade ansvar för samhällsservicen, vil- ket visserligen inneburit att tyngdpunkten för samhällsverksamhe- ten lagts på en nivå där medborgarna har störst möjlighet att påverka utvecklingen, men också inneburit en byråkratisering och en viss passivisering av medborgarna (klientisering). Syftet var nu att  
 för- djupa  
 den kommunala demokratin. Utbyggnaden av den kommunala servicen, vilket präglat tidigare demokratidiskussioner, ansågs i stort vara genomförd. Förnyelsen skulle i stället inriktas på  
 kvaliteten  
 på de tjänster som erbjuds. Förnyelsearbetet skulle bygga på tydliga mål, decentralisering av beslut och ansvar samt ökat brukarin- flytande. En viktig bakgrund var att de ekonomiska resurserna blivit knappare. 
  
 I betänkandet betonas medborgarnas – och även partiernas och övriga folkrörelsers – aktiva medverkan, delaktighet och ansvar i den kommunala verksamheten och i samhällsarbetet, samt betydelsen av samhällsverksamhetens folkliga förankring. 
 Medborgarinflytandet över den kommunala verksamheten ska utvecklas och stärkas. Syftet ska vara att öppna fler möjligheter för medborgarna att medverka, bli delaktiga och ta ansvar för gemensamma frågor. 
 Det hindrar inte att det representativa systemet är grunden: 
 Tanken med det representativa systemet har dock aldrig varit att folket ska intressera sig för samhällsfrågorna och politiken endast i anslutning till valen. Om den kommunala demokratin ska få en verklig genom- slagskraft är det önskvärt att människorna fortlöpande kan bevaka och engagera sig och göra sina stämmor hörda i olika kommunala frågor. 
 184 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 I ett diskussionsbetänkande (SOU 1984:83) pekar Demokratibe- redningen på att demokratidebatten förskjutits. En stor del av de kommunaldemokratiska reformerna det senaste decenniet inriktades på att förbättra den representativa demokratin: 
 Tidigare diskuterade man hur man skulle få beslutande församlingar att vara representativa för de medborgare som berörs. I dag handlar diskus- sionen om hur medborgarna själva skall delta mer aktivt. Frågan om demokratins utveckling har därmed blivit en fråga om mobilisering. Hur kan vi få fler människor att känna delaktighet och medansvar i olika kommunala verksamheter? 
 Demokratin måste bygga på ett representativt system, men detta måste kompletteras med olika former av direkt inflytande och del- aktighet (t.ex. brukarmedverkan, självförvaltning, kooperativt hu- vudmannaskap eller folkrörelseansvar). Ett problem utredningen såg med denna typ av medverkan är dock att inflytandet i praktiken är graderat; det bestäms i hög grad av sociala, ekonomiska och kultu- rella faktorer. Detta skulle inte få hindra en utveckling mot ökad delaktighet. Men skillnaderna i sociala förutsättningar får inte heller slå igenom i helt olika grad av delaktighet för olika medborgargrup- per. Medvetna åtgärder för att engagera de passiva och stärka de in- formations- och kunskapsmässigt svaga måste till. De ekonomiska, sociala och arbetsrättsliga hindren för brukarinflytande måste undanröjas. 
 Allt fler måste kunna medverka i utformningen av det egna sam- hället och den egna miljön. Decentralisering, t.ex. kommundels- nämnder, anses bra både ur effektivitetssynpunkt och ur demokra- tisk synpunkt. Formerna för delaktighet kan då anpassas till den enskildes egna villkor på barnstugan, i skolan etc. Den kärvare eko- nomiska situationen gör det angeläget att i nära kontakt med med- borgarna göra omprioriteringar och pröva nya lösningar. En effek- tivare användning av gemensamma resurser är påkallad. Både den kommunala servicen, medborgarinflytandet och effektiviteten be- höver förbättras. En ny ekonomisk situation reflekteras i använd- ning av ord som kostnadsutveckling, effektivitet, skattebeta- larnas pengar och behovet av förändringsarbete. 
 Den kommunala verksamheten måste bli mer serviceinriktad. De anställda bör i sitt arbete med människor ha en medborgar- och ser- viceattityd och ett kundtänkande, och tjänsterna som erbjuds bör vara individanpassade. Anställdas erfarenheter bör tas tillvara: såväl från servicesynpunkt som från kostnads- och effektivitetssynpunkt 
 185 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 är det viktigt hur man stödjer den anställda personalen i deras arbe- te. 
 En demokratisk arbetsorganisation är ett viktigt mål i sig. Men den är också ett avgörande medel för att uppnå de nya målen. 
 Beredningen föreslår inte särskilda partssammansatta organ med an- ställda och brukare och inte heller verksamhetsstyrelser med stark brukarrepresentation. Man väljer, liksom i  
 1970-talets 
  diskussion, att slå vakt om en klar gränsdragning mellan brukarinflytande och den politiska demokratin. Men intrycket är ändå att tanken om an- ställdas och brukares inflytande får större genomslag än i  
 1970-talets 
  utredningar. Beredningen talar om betydelsen av ett positivt klimat på arbetsplatsen och i den kommunala organisationen; kli- matet bör vara öppet, man ska lyssna och lära av varandra, erfaren- heter ska tas tillvara, man ska få information och få vara med och öva inflytande vid förändringar. Styrning bör ske genom verksam- hetsmål och ekonomiska ramar, där målen bör vara utformade så att de anställda ges betydande handlingsfrihet vid genomförandet men där uppföljning sedan blir viktigt. De anställda bör få ökat ansvar och kompetens. Ansvaret bör decentraliseras till verksamhets- ansvariga. Till skillnad från  
 1970-talets 
  demokratiutredning ses de- legering nu som en positiv möjlighet. 
 För att praktiskt möjliggöra de anställdas medverkan, underlätta över- gången till målstyrning samt öka brukarinflytandet krävs ett delegerat budgetansvar. 
 I ett diskussionsbetänkande sägs att politisk styrning är viktigt men 
 betoningen måste ligga på målstyrning i motsats till regelstyrning. I en målstyrd verksamhet behövs en klar ansvarsfördelning mellan de förtro- endevalda, förvaltningsledningen och dem som utför själva arbetet (1984:83). 
 Budgeten som styrinstrument räcker inte utan bör kompletteras med t.ex. verksamhetsprogram. 
 Formuleringen att effektiviteten i det demokratiska systemet främst beror på partiernas förmåga engagera många människor i arbetet med gemensamma angelägenheter finns ännu kvar. De poli- tiska partierna, förtroendevalda och folkrörelserna är viktiga i för- nyelsearbetet, inte minst på grund av behovet av prioriteringar och fastläggandet av en politisk viljeinriktning. Folkrörelserna är viktiga då de engagerar människor till att delta och ta ansvar i sam- 
 186 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 hällsarbetet; de bidrar till att sätta problem i strålkastarljuset men ibland också till att lösa behoven genom egna insatser. De frivilliga insatserna i folkrörelsearbetet ger en naturlig bas för brukarinfly- tandet, folkrörelsernas aktiviteter kan utgöra komplement eller al- ternativ till kommunal verksamhet. De lokala förutsättningarna för ökat föreningsansvar får avgöra uppgiftsfördelningen mellan kom- mun och föreningsliv. 
 Sektorövergripande samarbete och samordning lokalt är viktigt. Svårigheter kan uppstå för förtroendevalda att överblicka och sam- ordna de olika verksamheterna, till följd av att den kommunala verksamheten ökat i omfattning och specialiserats. De folkvaldas liksom partiernas arbetsförutsättningar behöver förändras. Den statliga detaljstyrningen bör minska. Beredningen fick också i upp- drag att lägga fram en principskiss till ny kommunallag, bl.a. för att ge större frihet åt kommuner och landsting att organisera sin egen verksamhet efter sina egna förutsättningar. 
 26 
  
 Ett hot som pekas på är risken för klientisering av medborgarna, en situation då kommunen bara uppfattas som en serviceinrättning man kan begära tjänster av utan att känna ansvar för. En annan risk är att förvaltningen utveckar sig till en byråkrati och att människor känner sig främmande i mötet med förvaltningen: 
 I ett demokratiskt samhälle ska människorna inte behöva känna sig vilsna inför samhällets institutioner  Problemet är att myndighets- perspektivet ofta blir alltför dominerande i umgänget med medborgar- na. 
 Det är också risk för att kontakterna mellan förtroendevalda och medborgare tunnas ut och avståndet mellan väljare och valda ökar: De förtroendevalda har fullt upp med ärenden, partiarbete och sammanträden och medborgarna tar i ökad utsträckning kontakt med förvaltningen i stället för med förtroendevalda. Lokala nämnder kan vara ett sätt att öka kontaktytorna. 
 I reservationer och särskilda yttranden efterlyser borgerliga leda- möter brytande av samhällsmonopol, införande av konkurrens och valfrihet. Omfattningen av den kommunala servicen är för stor. 
 Vidare efterlyser två ledamöter direktvalda kommundelsnämnder och förbättrad offentlighet då närdemokrati förutsätter makt och insyn. 
 187 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 Diskussion 
 Service, delaktighet  
 och  
 decentralisering  
 är nu nyckelbegrepp. Kom- munens roll är serviceproducentens och den kommunala verksam- heten måste bli mer serviceinriktad. Medborgarna har hamnat i fo- kus och framträder som serviceutnyttjare, brukare. Ett mer direkt brukarinflytande är önskvärt (till skillnad från  
  
 1970-talets 
  
  utred- ning). Folkrörelserna spelar en ny roll: direkt medverkan och ansvar i verksamheten. Även anställda får en mer framskjuten roll i verk- samheten. Att de anställdas möjligheter till inflytande uppmärksam- mas kan tolkas som ett visst genomslag för föregående decenniums företagsdemokratiska tänkande. Ofta knyts deltagandet till  
 effekti- viteten 
 , också det ett nyckelbegrepp i utredningen: Såväl anställdas medverkan som brukarnas och folkrörelsernas förväntas bidra till effektivisering. Vad som har kallats för  
 funktionella medborgarroller  
 (brukare, anställd, skattebetalare jämte väljare) får en mer framträ- dande plats (Henry 1996:186). 
  
 27  
  
 Utredningen talar också om med- borgarna som  
 kunder  
 av vissa typer av kommunal service, t.ex. sim- hallsbesök. De förtroendevalda och de politiska partierna står inte i fokus på samma sätt som i 1960- och  
  
 70-talens 
  
  demokratidiskussion. Forskningsresultat visade ju också att många medborgare i sitt engagemang går förbi partierna. 
  
 Ett deltagardemokratiskt ideal formuleras i betoningen av med- borgarnas aktiva  
 medverkan 
 ,  
 delaktighet  
 och  
 ansvar  
 i den kommunala verksamheten. Men väl att märka är denna typ av deltagande begränsat till förvaltningen, alltså politikens implementeringsfas. Utredningen är optimistisk vad gäller deltagandet. Grundsynen är att människan är aktiv och behöver få utlopp för sitt engagemang. Resurssvaga kan behöva stödjas till delaktighet. Begreppet sam- hällsarbete och tanken om folkligt deltagande däri finns kvar från tidigare. Men som konstaterats är deltagandet samtidigt instrumen- tellt betingat och ställt i effektivitetens tjänst. Föreningsmedverkan blir t.ex. ett sätt att avlasta kommunen. Talet om ansvar är också uppfordrande: Medborgarna kan inte längre komma och kräva ser- vice utan att själva vara beredda att bjuda till. 
 Som Villarreal har påpekat, har effektiviteten genomgått en betydelseförskjutning jämfört med  
 1960-talets 
  effektivitetsdiskus- sion: Då fick effektiviteten sin plats i den expansiva reformpoliti- kens tankemodell och avsåg framför allt förmågan att förverkliga samhällsmål. Effektivitet avser nu inte längre kommunernas för- måga att åta sig nya uppgifter. I stället är det produktiviteten i be- fintlig kommunal service som kommit i fokus (1994:61). Med de- 
 188 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 mokrati avses inte längre bara medborgarinflytande som kanaliseras via politiker och politiska partier. Demokratibegreppet har vidgats till att även innefatta den enskildes egna inflytande och valmöjlig- heter. Särskilt utredningens borgerliga reservanter betraktar eget bestämmande genom valfrihet som en demokrativinst. 
 Det konsensus om den sociala reformismen och servicedemo- kratin som präglat tidigare utredningar har börjat luckras upp. 
 28  
 Att utredningen finner det motiverat att explicit argumentera för att verksamheter som vård, skola och omsorg bör drivas i samhällets regi visar att detta är inte längre något självklart. Enligt utredningen finns det också verksamheter som mycket väl kan utföras på entreprenad. 
 Demokratidiskussion på  
 1990-talet 
  
 Internationalisering och demokratin 
 Demokratidiskussionen på  
 1990-talet 
  får här representeras av flera utredningar. Ett skäl är regeringsväxlingarna 1991 och 1994, där båda nytillträdda regeringarna ville ha demokratiutredningar till stånd. Den kommunala demokratin är fortsatt ett huvudtema. Den konstitutionella frågan aktualiseras också på nytt i samband med  
 EU-medlemskapet. 
  Frågorna hänger delvis samman: Med interna- tionaliseringen, inklusive  
 EU-medlemskapet, 
  ökar enligt utred- ningarna betydelsen av en väl fungerande lokal demokrati. 
 Vid riksdagsvalet 1991 blev det regeringsskifte och en borgerlig fyrpartiregering tillträdde. En demokratiutredning tillsattes, be- nämnd Lokaldemokratikommittén. 
 29  
 Den borgerliga regeringen tillsatte också en rad kommittéer för att utreda konsekvenserna av  
 EU-medlemskapet 
  på olika områden. Vi ska här studera den utred- ning som behandlar konsekvenserna för demokrati och suveränitet (SOU 1994:12). 
 30  
 När en socialdemokratisk regering kom till mak- ten vid riksdagsvalet 1994 tillsattes en ny kommitté att utreda den kommunala demokratin, den Kommunala förnyelsekommittén, vars slutbetänkande också ingår i undersökningen. 
 31 
  
 Ett nytt statsvetenskapligt forskningsprogram om den lokala de- mokratin inleddes i början av  
 1990-talet. 
 32 
  
 Enligt forskningsledaren var ambitionen att hitta nya vinklar på demokratifrågorna. Det gäll- de nu att ställa mer förutsättningslösa frågor som inte förutsätter att vissa institutioner fullgör vissa uppgifter enligt vissa spelregler (Gustafsson 1993 b:12). Möjligheterna till inflytande var viktigt att 
 189 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 undersöka liksom huruvida medborgarnas önskemål fångas upp av de lokala institutionerna och förverkligas eller ej. Detta kan ske såväl genom direktinflytande eller via politiska partier som genom privata arrangemang (Gustafsson 1993 a: 56, 1993 b). Vi kan här notera att tanken som introducerades föregående decennium om att demokrati inte bara handlar om medborgarinflytande som kanalise- ras via politiker och politiska partier utan om medborgarnas möjlig- heter att själva bestämma, t.ex. genom individuella val, också slagit igenom i forskningsinriktningen. Några genomgripande föränd- ringsprocesser som det politiska systemet och den offentliga sek- torn i Sverige stod inför var enligt forskarna: 1) en förändrad rela- tion mellan övernationell, nationell, regional och kommunal  
 politik- /förvaltning, 
  2) en förändrad organisering och ansvarsfördelning mellan olika sektorer (privatisering), och 3) kommunernas försäm- rade ekonomi (Gustafsson 1993 b). Ett forskningsresultat var att medborgarna är engagerade och vill ha inflytande som brukare, t.ex. i barnomsorgen. Trots avsaknad av institutionaliserade former för brukarinflytande är medborgarna på det hela taget framgångsrika i sina påverkansförsök. Leveransen av service framstår som det cen- trala; det är om den inte fungerar som påverkansmöjligheterna blir särskilt angelägna (Möller 1996). 
 När maktutredningens medborgarundersökning från 1987 upp- repades 10 år senare visade det sig att medborgarna ansåg sig ha fått bättre möjligheter att påverka sin egen situation (den lilla demo- kratin). Införande av valfrihet i skola och barnomsorg hade så till vida varit lyckosam. Undantaget var gruppen arbetslösa (som inte fanns med i 1987 års undersökning) där vanmakten dominerade. Ett annat resultat var att även om medborgarnas tilltro till möjligheten att påverka det politiska systemet – den stora demokratin – ökat, hade medborgarnas faktiska politiska deltagande stagnerat eller minskat (Morales m.fl. 1998). Det är således deltagandet i egen- skap av privatpersoner som förbättrats snarare än det  
 politiskt-de- 
  mokratiska deltagandet. 
 Erfarenheter som ökat omvärldsberoende, försämrade offentliga finanser, maktförskjutningar från nationella till transnationella are- nor och från politiska till ekonomiska arenor, präglar  
 1990-talets 
  demokratidiskussion. I många kommuner prövas nya organisations- och verksamhetsformer, bl.a. införs en mer funktionsindelad orga- nisation  
 (beställar-utförarmodell 
  med separation av produktion å ena sidan och målformulering/beställning å den andra). 
 190 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Lokaldemokratikommittén 
 Lokaldemokratikommitténs arbete resulterade i slutbetänkandet  
 Lokal demokrati i utveckling  
 (SOU 1993:90). Kommitténs uppgift var att överväga och föreslå åtgärder för att stärka den lokala demo- kratin. Enligt utredningsdirektiven präglas den kommunala verk- samheten av avreglering, marknadsorientering och internationali- sering. Som en fjärde faktor tillägger utredningen själv den svåra kommunalekonomiska situationen, vilken medför restriktioner på verksamheten. Utredningen bedömer: 
 Under resten av  
 1900-talet 
  kommer sannolikt tempot i samhällsföränd- ringarna att vara fortsatt högt samtidigt som de ekonomiska förutsätt- ningarna för kommunernas och landstingens verksamheter kommer att vara begränsade. 
 I direktiven fick kommittén i uppdrag att titta på konsekvenserna av nya styrformer, bolagiseringar, produktions- och verksamhetsfor- mer och andra uttryck för ökad marknadsorientering. 
 33  
 Kommun- delningar, kommunala folkomröstningar, konsekvenser av föränd- ringar i nämndstrukturen och av minskningar av antalet förtroende- valda skulle också behandlas. Som grund för arbetet angavs ligga 
 de demokratiska värderingarna, främst människors lika värde och res- pekten för individens frihet, rättigheter och integritet, som också kan härledes ur kristen etik och västerländsk humanism. 
 Utredningen pekar på att tre grundläggande demokrativärden varit mest framträdande under de senaste decenniernas demokratidis- kussion: folkviljans förverkligande, den självständiga åsiktsbild- ningen och medborgarnas aktiva deltagande. Även möjligheten att direkt öva inflytande över den offentliga verksamheten har varit vik- tig liksom representativitet. Utredningen ser visserligen ett samband mellan antalet förtroendeuppdrag och representativiteten; ju fler uppdrag desto bättre representativitet. Men med referens till makt- utredningen (SOU 1990:44) menar man att en bedömning av de- mokratins idealtillstånd inte kan göras en gång för alla utan i belys- ning av samhällsutvecklingen. Utredningen ser positivt på en ut- veckling mot alltmer självständiga och oberoende medborgare, och framhåller betydelsen av en balans mellan individuella och kollektiva inslag i demokratiidealet (också detta efter Maktutredningen), där den enskildes integritet, handlingsval och valmöjligheter och per- sonliga inflytande ges en framträdande plats. 
 191 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 Utredningen vill även nyansera bilden av att nedgången i antalet uppdrag innebär en nedgång för demokratin. Det är viktigt med ett stort antal förtroendevalda men situationen i dag utgör inget hot mot den lokala demokratin, trots viss minskning av förtroendevalda sedan 1991 efter maktskifte i många kommuner. 
 34  
 En del av de upp- drag som försvunnit är perifera och kvalitet är viktigare än kvantitet. Samma resonemang tillämpas i fråga om ökad delegering till tjänste- män; det är ofta rutinärenden som delegeras. Det viktiga vad gäller ärenden i fullmäktige är kvalitet inte kvantitet. Fullmäktige kan dessutom blir mer av ett centrum för den politiska debatten på lokal och regional nivå, genom t.ex. allmänhetens frågestund eller tema- debatter. Samtidigt skriver utredningen att besluten i allmänhet är i praktiken avgjorda när de kommer till fullmäktige. Fullmäktiges roll som det högsta beslutande och enda direktvalda organet bör därför betonas starkare i det pågående förändringsarbetet. 
 Utredningen ser positivt på att ge användarna ett ökat inflytande. Motiven anges som främst demokratiska men även effektivitets- grundade: ökat inflytande för de närmast berörda är ett värde i sig, men det ger också bättre måluppfyllelse liksom delaktighet. Den representativa demokratin ska även framöver utgöra grunden för statsskicket. Mot bakgrund av att partierna enligt utredningen ham- nat i ett kristillstånd och att färre medborgare engagerar sig parti- politiskt bör dock även andra former för inflytande användas. Ut- redningen ser därför ökad användning av kommunala folkomröst- ningar som ett önskvärt komplement till den representativa demo- kratin 
 En omröstning kan bidra till att rent allmänt stimulera intresset för samhällsfrågor och vitalisera demokratin genom att öka den enskildes möjligheter till påverkan och ansvar. 
 Dock vill utredningen fortsatt låta fullmäktige avgöra om en om- röstning ska äga rum eller ej. Möjligheten till personval ses också som en demokratisering av valprocessen: Ökat personvalsinslag innebär att valresultatet i något större utsträckning avspeglar väl- jarnas uppfattning om vem som bäst representerar dem och deras åsikter. 
 Utredningen pekar på att den kommunala verksamheten är om- fattande, komplicerad och den ekonomiska situationen besvärlig, vilket kräver att verksamheten organiseras effektivt och styrs ratio- nellt. Politikerrollen ändras till följd av den försämrade samhälls- ekonomin, minskat antal förtroendevalda, nya styr- och organisa- tionsformer samt den ökade delegeringen. Uppföljning och utvär- 
 192 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 dering blir viktigare. Systemet för politisk styrning behöver anpassas till de nya behoven (t.ex. genom avtalsstyrning, beställarstyrning). Politikernas uppgift är att prioritera och ta de principiellt viktiga besluten, inte att intervenera i driften 
 . 
  
 En grundtanke med att organisera kommunal verksamhet enligt be-  
 ställar–utförarmodellen 
  är att införa ett konkurrensmoment eller i vart fall ett mått av ekonomiskt tänkande. 
 Förutsättningar för affärsmässighet är viktigt i utredningens över- väganden. Ibland nämns avvägning mellan demokrati och affärs- mässighet som ett dilemma, t.ex. vid anbudsförfaranden. Den ak- tuella situationen ställer särskilda krav på de förtroendevalda: 
 nya och ökade krav på affärsmässig kompetens, nya metoder att mäta utfallet av verksamheten och förmågan och viljan att ta det primära an- svaret för omprioriteringar som ibland medför nedläggning av viss enhet eller verksamhet. 
 Kommunikation mellan väljare och valda blir ännu viktigare i en kärv ekonomisk situation: Förankring av beslut är viktigt liksom att redovisa de ekonomiska villkor som gäller för att skapa förståelse för de nödvändiga prioriteringarna. Det behövs nya mötesplatser och metoder för dialog mellan väljare och förtroendevalda. Även möjligheter till kommunikation mellan medborgare och förvaltning behövs. Enligt utredningen medför den ökade effektivitet i besluts- fattandet som följer av de nya styrformerna att de förtroendevalda både på fullmäktige- och nämndnivå får mer tid att bedriva politisk verksamhet utanför de kommunala organen, att arbeta utåtriktat, direkt mot medborgarna. 
 Alltför stark koncentration på den parlamentariska arenan har enligt vår mening alltför länge präglat synen på politikerrollen. Det är nu hög tid att bredda synen på politikerrollen och därmed gradera upp betydelsen av parti- och väljararenan. 
 En hotbild utredningen ser är en uttunning av den lokala demo- kratin. Människor vänder i ökande grad partierna och den lokala partiverksamheten ryggen. Att partierna brister i sin viktiga funk- tion att utgöra effektiva förbindelselänkar mellan allmänheten/väl- jarna och de offentliga beslutsorganen kan leda till en allvarlig legi- timitetskris för det politiska systemet i allmänhet och den lokala demokratin i synnerhet. Utredningen pekar på att medierna inte alltid lever upp till den betydelsefulla roll de har i den demokratiska 
 193 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 processen; mer ansvar behövs. Politikens medialisering i kombi- nation med den kärva ekonomiska situationen kan innebära en frestelse att välja en manipulativ kommunikationstrategi gentemot allmänheten i stället för en öppen och ärlig strategi. Alltför stark koncentration på effektivitet i styrning och beslutsfattande kan också leda till att diskussion om värden och målsättningar hamnar i bakgrunden samt att det nödvändiga arbetet med att skapa upp- slutning kring förändringsprocessen försummas. 
 En tillåtande lagstiftning är bra för demokratin, t.ex. att tillåta öppna nämndsammanträden även om inte alla nämndsammanträden måste vara öppna. Mångfald och konkurrens mellan olika alternativ i driften är bra liksom mångfald på det organisatoriska området; det sistnämnda anses betydelsefullt i strävandena att effektivisera verk- samheten. Möjligheten till effektivisering och kostnadsbesparing är ett genomgående tema i utredningen. Även valmöjligheter för med- borgarna betonas. Allmänhetens insynsmöjligheter bör garanteras även när uppgifter utförs i privat regi. Utredningen anser att gränsen mellan politik och förvaltning går att principiellt precisera, och att  
 beställar–utförarmodellen 
  bidrar till att ytterligare klarlägga var gränsen går. 
 Fyra socialdemokratiska ledamöter skriver i ett särskilt yttrande att demokratins grundläggande frågor inte berörs i utredningen. På grund av direktiven har kommittén i stället varit upptagen med juri- diska frågor och metoder för politiska och administrativa styrsys- tem. Dessa ledamöter beskriver demokratin dels som ett egenvärde (att uppleva gemenskap med andra, kunna påverka på lika villkor som andra), dels som ett redskap (för att lösa praktiska problem och gemensamma behov). De vill betona alla människors rätt till delak- tighet i demokratins värden, inte bara t.ex. de resursstarka. De vän- der sig också mot utredningens språkbruk där medborgare talas om som kunder. 
 Om medborgaren förvandlas till kund på en marknad, där kunden på- verkar genom individuella kundval, försvagas demokratin med varje rimlig definition av demokrati. Det utesluter inte att individuella kund- val är positiva så länge de inte leder till mindre valfrihet för andra med- borgare. Det är i ett samspel där den ene medborgarens behov och in- tressen vägs mot andra medborgares behov och intressen som den prak- tiska lokala politiken ska utformas och därmed medborgarmakten komma till uttryck. 
 194 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Kommunala förnyelsekommittén 
 Kommunala förnyelsekommitténs arbete resulterade i slutbetänkan- det  
 Förnyelsen av kommuner och landsting  
 (SOU 1996:169). Bak- grunden var: 1) att nya uppgifter tillkommit kommunerna (ansvaret för skolans personal, äldrevården, särskolan och de särskilda omsor- gerna för utvecklingsstörda), 2) att statens reglering av kommunala verksamheter minskat (nytt statsbidragssystem, ny kommunallag), samt 3) kommunernas och landstingens egna strävanden efter en effektivare verksamhet genom nya organisations- och verksamhets- former. Kommittén fick i uppdrag att utvärdera organisationsför- ändringarna och de nya verksamhetsformerna i kommuner och landsting med avseende på bl.a. demokrati, effektivitet, kvalitet, fördelning av nyttigheter och samhällsekonomiska konsekvenser, samt att utarbeta förslag till åtgärder som utvecklar och stärker medborgarnas inflytande över det fortsatta förnyelsearbetet. Sär- skild uppmärksamhet borde ägnas åt konsekvenserna av de nya sät- ten att styra, organisera och finansiera verksamheten. 
 Den kommunala självstyrelsen omfattar enligt kommittén både  
 demokrati-, 
  effektivitets- och gemenskapsvärden. Strävan efter att samtidigt demokratisera, effektivisera och rättssäkra beskrivs som svår, komplicerad och delvis motstridig. 
 Kommuner och landsting har att svara mot medborgarnas rättmätiga krav på rättssäkerhet och offentlig kontroll, kompetens och yrkes- skicklighet, service och effektivitet samt autonomi och delaktighet. 
 Kommunen ses inte bara som en serviceproducent utan även som rättsstatsenhet och gemenskapsenhet. Principen om den individuella nyttan bör underställas gemenskapsprincipen i det kommunala utvecklingsarbetet. Den kommunala demokratins fortbestånd och fördjupning förutsätter ett långsiktigt, integrerande och gemen- skapsorienterat förhållningssätt. 
 I ett läge av varaktig och hög arbetslöshet, etnisk segregering, ökad könsuppdelning och fortsatta behov av prioriteringar i offentlig verk- samhet måste inriktningen på enskildas efterfrågan och individuella nytta stämmas av mot delaktighet, sammanhållning och gemensam pro- blemlösning. 
 Kommuner och landsting kan skapa sammanhållning och samarbete mellan medborgare och medborgargrupper. Den kommunala demo- kratin lever av solidaritet och gemensamt ansvarstagande. Delaktiga medborgare är både mål och medel för en demokratiskt styrd verk- 
 195 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 samhet. Kommittén förordar ett fördjupningsarbete som går utöver det tidiga  
 1990-talets 
  service- och kundinrikting genom att balansra det med demokrati- och rättssäkerhetsvärden. Kommittén kon- staterar att man i det kommunala förnyelsearbetet inte tog tillräcklig hänsyn till vare sig det politiska systemets behov av dialog, sammanhållning och gemensam intresseorientering eller rättsstatens krav på klara och förutsägbara förhållanden mellan den enskilde och det allmänna. Ambitionen att demokratisera kommuner och landsting kom att i praktiken spela en underordnad roll, konstaterar kommittén. Demokratifrågorna bör betonas starkare i det fortsatta förnyelsearbetet, och demokratiska konsekvensanalyser utarbetas inför större organisationsförändringar, där det framgår hur olika  
 medborgar-, 
 brukar-, 
  förenings- och politikergruppers inflytande och ansvar kan komma att påverkas. 
 Kommittén drar slutsatsen att fritidspolitikernas inflytande kraf- tigt minskat medan tjänstemännens, särskilt chefstjänstemäns, och heltidsarvoderade politikers inflytande kraftigt ökat. Politiska prio- riteringar görs i praktiken ofta av tjänstemännen, och de professio- nella perspektiven riskerar att tränga ut medborgar- och brukarpers- pektiven. (Moore)politikernas formella befogenheter måste motsva- ras av ett reellt inflytande över verksamheten. En annan slutsats är att målstyrningsförsöken inte varit framgångsrika, så till vida att svå- righeterna att formulera klara, uppföljningsbara mål varit stora och att politikerna inte lyckats skaffa sig politiskt relevanta utvärde- ringsinstrument. De ekonomiska målen var de som följdes upp och utvärderades. Målstyrning och resultatenheter har fjärmat de för- troendevalda från verksamheten. Kommittén menar att det ur de- mokratisk synpunkt är viktigt att medborgarna kan utkräva ansvar av de förtroendevalda för den förda politiken. Därför måste de för- troendevaldas möjligheter att påverka utvecklingen stärkas. 
 Legitimiteten är en viktig aspekt i utredningens demokratianalys; åtgärder för att stärka legitimiteten diskuteras och representativi- teten anses viktig härvidlag. Invandrarnas låga representation i kom- muner och landsting och minskande valdeltagande måste betraktas som ett problem, menar kommittén; nya former som kompletterar den representativa demokratin bör prövas för att möjliggöra politisk kommunikation med dessa grupper. Även representation av kvinnor och unga lyfts fram. Vidgat medborgarinflytande för alla grupper måste vara målet. Partiernas ställning i kommunerna har försvagats när medborgarskap tonats ner till förmån för en kundorientering. Partierna ses som de främsta bärarna av demokratin i Sverige och partiernas problem (sjunkande medlemsantal, färre medborgare som 
 196 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 identifierar sig med ett parti) får därmed återverkningar på den re- presentativa demokratin. Ett pluralistiskt och fristående föreningsliv genererar demokrativärden i form av träning i samarbete, själv- styrelse, tolerans, folkbildning och skolning för förtroendeuppdrag. 
 Kommittén pekar på några av demokratins yttre förutsättningar. Nedskärningar riskerar leda till vanmaktskänslor, likaså arbetslös- heten. Bara en demokratiskt organiserad besparingspolitik har för- utsättningar att vinna den legitimitet som särskilt impopulära åt- gärder kräver. 
 I reservationer och särskilda yttranden framgår en polarisering av åsikterna. En moderat ledamot (tillika ordförande i SOU 1993:90) ser inget demokratiskt problem i att medborgare har uppvärderats som kunder och brukare. Istället för att se så negativt på reformerna borde kommittén ställa sig på medborgarnas sida och bejaka den  
 in- dividuella demokratin 
 , såsom valfrihet eller direktdemokratiska for- mer. Det bästa sättet att minska elitiseringen är enligt honom att banta verksamheten så att den blir överblickbar. Bara det som måste skötas gemensamt bör på sikt skötas i kommunal  
 egen-regi 
  produk- tion. En vänsterpartist menar tvärt om att valfrihetsrevolutionen har misslyckats och pekar på det stora stödet för att vård och omsorg ska bedrivas i offentlig regi. En folkpartistisk ledamot vill avveckla kommunala bolag, vilka sägs hota demokratin (då öppenhet och in- syn minskar i bolag) men även kommunernas ekonomi och den fria konkurrensen. 
  
 EG-konsekvensutredningen 
  
 EG-konsekvensutredningen 
  om subsidiaritet (SOU 1994:12) hade i uppdrag att belysa konsekvenserna av dels överlåtelse av beslutsbe- fogenheter till EG, dels av tillämpningen av subsidiaritetsprincipen. Möjligheterna till demokratisk förankring av besluten som fattas i EG skulle undersökas liksom Sveriges möjligheter att påverka inne- hållet i dessa beslut. 
 Det internationella beroendet var enligt utredningen det vikti- gaste skälet till att regeringen ansökt om medlemskap i EG. Sta- terna klarar inte längre av att på egen hand effektivt lösa proble- men. Även om Sverige är suveränt formellt sett, är det reella hand- lingsutrymmet inskränkt. Detta får konsekvenser för demokratin. Demokrati förutsätter enligt utredningen en faktisk suveränitet, att det man beslutat om också kan genomföras. Politisk demokrati utan makt och möjlighet att genomföra beslut undergräver tilltron 
 197 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 till demokratin. Utredningens bedömning var att genom medlem- skap skulle Sverige vinna inflytande på det gemensamma besluts- fattandet: Det man förlorar i formell suveränitet vinner man i fak- tiskt enligt en suveränitetskalkyl. Eftersom ett medlemskap skulle förbättra den politiska problemlösningsförmågan och den sakpoli- tiska effektiviteten, skulle det också innebära en demokrativinst. En låg sakpolitisk effektivitet riskerar att långsiktigt undergräva den demokratiska legitimiteten och skapa politisk instabilitet. Medborgarnas känsla att kunna påverka utvecklingen ökar om den faktiska suveräniteten ökar. 
 Men samtidigt förutser utredningen en del förändringar för de- mokratin: 1) riksdagens ställning kommer att försvagas vilket inne- bär en förskjutning från parlamentarism till kabinettspolitik (en maktförskjutning från riksdag till regering), 2) tempot i besluts- processerna ökar vilket påverkar förberedelse- och förankrings- arbetet, 3) inrikespolitiska frågor får karaktären av utrikespolitik vilket kan innebära ökad sekretess, 4) betydelsen av rättsligt präg- lade resonemang ökar och  
 EG-domstolen 
  kan i sista hand bli den som avgör politiska frågor, 5) medborgarna kan uppleva att distan- sen till beslutsfattarna ökar, 6) åsiktsbildningen kan förändras ge- nom medier och offentliga samtal på europanivå. Utredningen på- pekar dock att 
 EU äger en självfallen demokratisk legitimitet i så måtto som alla dess medlemsländer är demokratier som i sin tur bestämt sig för att etablera denna form av samarbete. 
 Länder som inte klassificeras som demokratier är inte välkomna som medlemmar. Dessutom har EG/EU genom hela sin existens verkat demokratiskt stabiliserande. Här är det EU:s syfte och konsekven- ser snarare än EU:s system för beslutsfattande som fokuseras. 
 Enligt utredningen hör demokratifrågan hemma på den nationella nivån och bör handla om hur förankringen sker i förberedelsearbetet där. T.ex. blir det viktigt att säkra riksdagens inflytande över regeringens ställningstaganden inför ministerrådsmötena. Kritik mot EU:s beslutsformer, dvs. det övernationella beslutsfattandet, menar utredningen främst förs fram av debattörer som vill öka de federala inslagen i EU. Utredningen å sin sida förespråkar visserligen överstatligt beslutsfattande men vill förlägga det demokratiska ansvarsutkrävandet till nationell nivå. 
 35  
 På  
 EU-nivå 
  tycks politiska resultat, inte politiskt ansvar, vara det centrala. 
 Utredningen talar om en växelverkan mellan sakpolitisk effekti- vitet å ena sidan och representativitet och öppenhet å den andra. 
 198 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Det måste existera både effektivitet i beslutsfattande och känsla av delaktighet hos medborgarna i detta beslutsfattande. Huvudpro- blemet i dagsläget tycks enligt utredningen vara den sakpolitiska effektiviteten, inte möjligheten till deltagande. Det är effektiviteten som ska förbättras med medlemskapet. Nyckelbegrepp i utred- ningens demokratiförståelse är  
 inflytande  
 (möjlighet att påverka politiken),  
 sakpolitisk effektivitet 
 ,  
 faktisk suveränitet  
 och  
 gemensam problemlösning 
 . Grundtanken lyder: utan effektivitet ingen riktig demokrati. Resonemanget liknar det som fördes av socialdemo- kraterna vid kommunsammanslagningarna: Det är viktigt för tilltron till de demokratiska institutionerna att det politiska systemet får möjlighet att fungera effektivt. Men skillnaden jämfört med 1960- talets författningsdiskussion (enligt ovan) är, som jag ser det, att en effektivitetsvinst nu blir  
 i sig  
 en demokrativinst. Det är inte längre fråga om att delaktigheten ska stärkas parallellt med effektiviteten. Jag har i ett annat sammanhang formulerat det som att distinktionen 
 – liksom den potentiella motsättningen – mellan effektivitet och demokrati tenderar att upplösas i detta tänkande (Jacobsson 1997a). Erfarenheter av långtgående omvärldsberoende har gjort att demokratin än mer har laddats med effektivitetens och hand- lingskraftens ideal. I min tolkning tillförs effektiviteten demokrati- begreppet. I denna demokratisyn är det politiska resultatet viktigare än själva tillvägagångssättet, beslutsprocessen. 
 Diskussion 
 De undersökta utredningarna på  
 1990-talet 
  pekar i olika riktningar. Individinriktningen kulminerar under  
 1990-talets 
  första år (tillika under den borgerliga regeringsperioden). Lokaldemokratikommit- tén betraktar medborgaren som individ och som kund. Konkurrens och valfrihet är nyckelbegrepp. Också demokratiförståelsen präglas av detta synsätt: Man pläderar uttryckligen, stödd på Maktut- redningen, för mer balans mellan individualistiska och kollektivis- tiska inslag i demokratiidealet. Den enskildes valmöjligheter – som kund, som individ – är viktiga demokratiaspekter. Kommunala förnyelsekommittén – socialdemokratiskt tillsatt – motsätter sig några år senare detta synsätt och betonar gemenskap i uttrycklig kontrast till det tidiga  
 1990-talets 
  individinriktning. Sammanhåll- ning, solidaritet, gemenskap är i stället nyckelbegrepp. Det gemen- samma ansvarstagandet betonas och den individuella valfriheten bör underställas detta i den kommunala verksamheten: 
 199 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 När kommuner och landsting organiserar sig måste det i första hand syfta till att utveckla de gemensamma värden och normer som kan hålla samhället samman. 
 Kommunen syftar till  
 gemensam  
 problemlösning. Kommunernas roll är inte bara som serviceproducent utan även som gemenskapsenhet och rättsstatsenhet. Det tidiga  
 1990-talets 
  service- och kund- inriktning bör balanseras med demokrati- och rättssäkerhetsvärden. 
 Redan på  
 1980-talet 
  hade en viss individinriktning kommit till uttryck (anställda skulle ha en kundinriktning, medborgare sågs som kunder av viss kommunal service, medborgarna skulle medverka enskilt, som brukare, i verksamheten). Men detta formulerades fort- satt inom offentlig  
 service-paradigmet, 
  även om några reservanter började tala om konkurrensutsättning och privatisering. På 1990- talet övergår individinriktningen i ett mer regelrätt marknadstänk- ande. Diskussionen präglas av ideologisk polarisering. Också demo- kratibegreppet inplaceras i denna: i ena fallet knyts det till indivi- duell valfrihet, i det andra till gemenskap och delaktighet. En viss individcentrering kommer även till uttryck i  
 EG-konsekvensutred- 
  ningen när den hävdar att  
 EG-rätten, 
  vilken stärker individens rätts- liga ställning i Europa, och den inre marknaden, vilken ökar den individuella rörelsefriheten i Europa, kan betraktas som viktiga käl- lor till demokratisk legitimering av EU. Utredningen påpekar dock att en sådan slutsats förutsätter en individcentrerad demokratisyn. 
 Enligt Lokaldemokratiutredningen ska politikerrollen renodlas: de förtroendevalda ska koncentrera sig på rollen som medborgarnas företrädare, inte intervenera i driften. 
 Genom uppdelning i en beställar- och en utförarfunktion förväntas de förtroendevalda bli mer renodlade företrädare för medborgarna/kon- sumenterna medan de anställda står för produktionen. 
 De förtroendevalda måste utöka sin kompetens med affärsmässiga färdigheter. Dock får man enligt utredningen inte i sin strävan efter ny kompetens och anpassning till nya roller glömma bort att den politiska uppgiften är baserad på en lekmanna- och inte en specia- listfunktion. Kontroll och utvärdering blir viktigt. Kommunala för- nyelsekommittén menar i stället att renodlingen av roller har lett till att de förtroendevalda i praktiken marginaliseras och att tjänste- männens inflytande ökar. Uppföljningen fungerar inte, kontrollen har avhänts. 
  
 I 
  
 EG-konsekvensutredningen 
  
  står den sakpolitiska effektiviteten 
  
 i 
  
 centrum. Ökade möjligheter till politiska sakresultat förväntas 
  
 200 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 stärka demokratin. Ökat nationellt handlingsutrymme betraktas som en demokrativinst, ett resonemang som inte gör någon distink- tion mellan statens suveränitet och folkets. I själva verket kan re- geringars handlingsutrymme mycket väl öka samtidigt som det folk- liga deltagandet och kontrollen av den politiska makten minskar. 
 Slutsatser 
 Jag kommer här att sammanfatta och diskutera resultaten om de- mokratiförståelsen, dess kontinuitet och förändring. Jag kommer också att resa några frågor som förtjänar fortsatt undersökning och diskussion. 
 Demokratiideal och hotbilder 
 Två komponenter i demokratiförståelsen har varit centrala under hela undersökningsperioden. Det är den representativa demokratin som norm och tanken om en fungerande serviceleverans som demo- kratins ändamål. Men kraven på den representativa demokratin och synen på om den behöver kompletteras med andra former av med- borgarinflytande har varierat. Det har också synen på vad som krävs för att få till stånd en fungerande serviceleverans. 
 Med reservation för att utredningarna inte är helt jämföra vad gäller utredningsfokus – ibland är det kommunal, ibland nationell demokrati som diskuteras – vill jag här sammanfatta nyckelbegrep- pen i de undersökta utredningarnas demokratiförståelse. Vad gäller  
 1990-talet 
  skiljer sig synsätten i utredningarna så mycket från va- randra att jag skiljt dem åt i tablån. 
 201 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 Figur 1. Nyckelbegrepp i de undersökta utredningarnas demokrati- förståelse 
  
 1960-tal 
  
 1970-tal 
  
 1980-tal 
  
 folksuveränitet 
  
 förtroendevalda 
  
 service 
  
 parlamentarism 
  
 politiskt ansvar 
  
 decentralisering 
  
 politiska partier 
  
 politiska partier 
  
 delaktighet 
  
 effektivitet 
  
 åsiktsöverensstämmelse 
  
 (brukar)medverkan 
  
 samhällsarbete 
  
 kommunikation 
  
 effektivitet 
  
 1990-tal 
  
 1990-tal 
  
 1990-tal 
  
 (personligt) medborgar- 
  
 gemenskap 
  
 effektivitet 
  
 inflytande 
  
 valfrihet 
  
 rättsstatlighet 
  
 reell suveränitet 
  
 separation  
 politik-produktion 
  
 medborgarinflytande 
  
 sakpolitiskt inflytande 
  
 effektivitet 
  
 politiskt ansvar 
  
 sakpolitisk legitimitet 
  
 Medborgarnas deltagande 
 Ett demokratiideal som stått sig under den undersökta perioden är det politiska systemets förmåga att leverera vad medborgarna för- väntar sig. Det är också ett skäl till att frågan om det politiska sys- temets och förvaltningens effektivitet förblivit viktig. Det politiska systemets förmåga att tillhandahålla välfärd – service vad gäller den kommunala demokratin och politiska sakresultat mer generellt vad gäller demokratin i relation till EU – framstår som det mest centrala. Medborgerlig delaktighet blir inte något mål i sig. En fungerande serviceleverans som det överordnade är en grundtanke i service- demokratin. 
 36 
  
 Under 1960- och  
 70-talen 
  krävde dock en fungerande servicele- verans, enligt de undersökta utredningarna, att förtroendevalda stod i en  
 intensiv och allsidig kontakt med folkopinionen 
 . Kommunika- tion med väljarna var viktig även mellan valen. De förtroendevalda skulle representera väljarna åsiktsmässigt. Idealet om åsiktsöverens- stämmelse behöver dock inte innebära medborgarnas aktiva delta- gande (utöver valhandlingen), bara att förtroendevalda ska fånga upp men också påverka opinioner. 
 202 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Medborgarnas medverkan krävdes på  
 1980-talet, 
  då även genom direkt deltagande i verksamheten i egenskap av brukare. Brukarin- flytandet sågs som ett sätt att utveckla kvaliteten på verksamheten men också att effektivisera den. Denna typ av deltagande är ett  
 en- skilt  
 deltagande snarare än ett  
 kollektivt-politiskt. 
  Inriktningen mot mer diversifierade medborgarroller renodlas i synen på individuella valmöjligheter i en marknadssituation som ett demokratiideal, en syn som finns företrädd i en utredning på  
 1990-talet. 
  Medborgarnas önskemål om service kanaliseras enligt detta synsätt bäst genom fria val i rollen som konsument av offentlig service. Demokratin färgas här av en liberal samhällsvision. Den suveräna individen snarare än det suveräna folket står i centrum. 
 37  
 Medborgaren har en privat identitet snarare än en politisk, hon är  
 bourgeois  
 snarare än  
 citoyen 
 . Såväl det kommunikativa idealet som idealet om politiskt deltagande tonas då ner. De bygger båda på synen på demokrati som något  
 kollektivt 
 , syftande till  
 gemensam  
 problemlösning. För att anknyta till teoridelen ovan, kan vi säga att det är ett liberalt snarare än ett republikansk – gemenskapsorienterat – demokratideal. Individuell frihet är ett tongivande begrepp i demokratisynen snarare än rättvisa och jämlikhet.  
 38 
  
 Att jämka samman och uppnå samförstånd, vilket är dialogens funktion, är ett led som hoppas över i synen på privata val som de- mokrati. Vare sig vid brukarinflytande eller vid fria kundval behöver kraven och ståndpunkterna överskrida den privata horisonten; de behöver inte passera offentlighetens kanaler – den offentliga debat- ten – för att erhålla stöd ur ett  
 helhetsperspektiv 
 . Dessa former av in- flytande förblir representation av enskilda intressen snarare än ett helhetsintresse. Det hindrar inte att de kan vara värdefulla för verk- samhetens legitimitet, men de kan inte ersätta ett medborgarinfly- tande där gemensamma intressen representeras. Särskilt vad gäller prioriteringar mellan verksamheter är helhetsperspektivet nödvän- digt. (Detta påpekades också i  
 1970-talets 
  Kommunaldemokratiut- redning i diskussionen om företagsdemokrati.) Brukarinflytande handlar därtill om inflytande i politikens implementeringsfas. Även om denna typ av inflytande bidrar till att öka legitimiteten genom att de närmast berörda blir delaktiga i verksamheten är det oklart på vilket sätt detta i sig stärker demokratin och också huruvida for- merna för brukarinflytandet i sig fungerar demokratiskt (hur fattas besluten etc). 
 I kontrast till den individorienterade demokratisyn som särskilt Lokaldemokratiutredningen företrädde betonar den Kommunala förnyelsekommittén demokratins gemensamhetsaspekter och dess 
 203 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 integrerande funktion igen (SOU 1996:169). Det är alltså tydligt att det inte finns en konsensus om vad demokratin innebär och kräver på  
 1990-talet. 
  Undersökningen av de tre utredningarna på  
 1990-talet 
  ger inte heller stöd för tanken att en individorienterad demokratisyn självklart följer av samhällsutvecklingen och de individuali- seringsprocesser som pågår i samhället. Däremot är det klart att demokratisynerna i  
 1990-talets 
  utredningar ska förstås i perspektiv av förändrade relationer mellan politik och marknad genom avregle- ringar, konkurrensutsättning och annan marknadsorientering. Det gäller både den individorienterade och den gemenskapsorienterade demokratisynen. Den sistnämnda framhävdes ju just på grund av den ökade fragmentariseringen i samhället och marginaliseringen av vissa medborgargrupper. 
 Den representativa demokratin 
 Den representativa demokratin var den självklara utgångspunkten i 1960- och  
 70-talens 
  utredningar. Medborgarnas meningsbildning skulle framför allt gå via partierna. Effektiviteten i det politiska sys- temet ansågs främst bygga på partiernas förmåga att engagera många människor. Inom ramen för det representativa systemet ansågs dock möjlighet till direktkontakt och kommunikation med förtro- endevalda viktigt. På  
 1980-talet 
  börjar partiernas problem upp- märksammas. Den representativa demokratin behövde kompletteras med andra former för inflytande, som brukarinflytande. På 1990- talet talar utredningarna om partiernas kris. Detta innebär också en kris för den particentrerade svenska demokratin. Men trots öpp- nandet för direkt deltagande i vissa kommunala verksamheter (bru- karinflytande) och på  
 1990-talet 
  för fria kundval kan vi konstatera att den representativa demokratin under hela perioden utgjort huvudnormen för demokrati; att den representativa demokratin står fast har utredning efter utredning deklarerat. Representativitet sna- rare än medborgerlig mobilisering har varit idealet i utredningarna. Folkomröstningar har med endast något undantag betraktats med skepsis. Möjligheten till ansvarsutkrävande har ansetts central – vil- ket talat till den representativa demokratins fördel – även om möj- lighet till ansvarsutkrävande inte alltid ansetts ett tillräckligt villkor för att demokratin ska anses fungera tillfredsställande. 
 39 
  
 I den representativa demokratin spelar förtroendevalda en viktig roll. Detta är särskilt tydligt i 1960- och  
 70-talens 
  utredningar. På  
 1990-talet 
  har de förtroendevalda alltmer blivit politiker. Sam- 
 204 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 hällsarbetet har blivit politik.  
 1990-talets 
  utredningar speglar att klyftorna mellan de folkvalda och folket har ökat. Värt att notera är att talet om betydelsen av åsiktsöverensstämmelse mellan förtroen- devalda och medborgare nu försvunnit. Talet om medborgarnas del- aktighet i samhällsarbetet hör också tidigare decennier till. Diaz (1997) har påpekat att tanken om att det krävs folkligt stöd för att genomföra stora förändringar i samhället tycks ha för- svunnit. Det kan kontrasteras direktiven från 1954, vilka betonade betydelsen av en nära kontakt mellan väljare och valda för att den enskilde inte ska uppleva sig stå utanför avgörandena och känna sig maktlös inför den samhällsorganisation hon ska styra. Det var vik- tigt att ha folk med sig i samhällsarbetet. Likaså har talet om bety- delsen av social och ekonomisk jämlikhet för att demokratin ska fungera tystnat. Ett undantag är dock Kommunala förnyelsekom- mittén som pekade på betydelsen av gemenskap och integration mot bakgrund av de sociala klyftor som arbetslöshet, etnisk segregation och könsuppdelning medfört. Marginaliseringen av vissa medbor- gargrupper borde motverkas. 
 Att den representativa demokratimodellen med väljare och för- troendevalda så starkt färgar demokratiutredningarnas demokrati- analys förklarar kanske varför frågan om demokratins räckvidd inte diskuteras mer i utredningarna. Undantaget är 1983 års demokrati- utredning som behandlar medborgarinflytande i förvaltning och skola. Frågan om ekonomisk demokrati finns inte alls diskuterad i utredningarna. Till skillnad från Författningsutredningens direktiv från 1954 är inte heller frågan om vad som krävs för ett demokra- tiskt  
 samhälle  
 – vilka värderingar som bör råda eller hur samhälls- strukturen bör se ut för att främja demokratin – särskilt central i demokratiutredningarna. 1983 års demokratiutredning, som betonar att demokrati i djupare mening handlar om en människosyn, vilken innebär en tro på att alla har vilja och förmåga att ta ett gemensamt ansvar för beslut och deras förverkligande, är möjligen ett undantag härvidlag (SOU 1985: 28). Oftast avser demokratifrågan i utred- ningarna statens verksamhet och formerna för dess reglering. I rela- tion till internationaliseringen och EU tonas dock detta formkrav ner och demokratifrågan handlar då främst om att realisera sakpoli- tiska målsättningar. 
 Flores har talat om den svenska demokratimodellens uttalade fruktan för politisk mobilisering och opinionsbildning utanför parti- och intresseorganisationskanalerna (1999:39). Frågan kan resas om det är denna brist på mobilisering som i dag resulterat i ett växande gap mellan eliter och folk. Den svenska demokratin har 
 205 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 byggt på partierna, och i viss mån på de traditionella folkrörelserna, och när dessa inte längre fungerar uppstår ett vakuum. Framför allt unga människor väljer i dag andra kanaler för politiskt engagemang än de politiska partierna. Aktionsformerna är sakfråge- och hand- lingsinriktade; betoningen ligger på det politiska handlandets här och nu. Organiseringen sker i lösa nätverk snarare än i formella medlemsorganisationer. Den particentrerade demokratin tycks ha svårt att fånga upp detta engagemang – och dessa förhållanden har inte heller påverkat diskussionen i de undersökta utredningarna. Denna typ av politiskt engagemang har oftast gått såväl forskare som statliga utredningar förbi. Hernandez har kritiserat Makt- utredningens medborgarundersökningar för att inte fånga detta; genom att undersöka medlemskap i organisationer missar man de nya rörelserna som inte organiserar sig på samma sätt som de gamla folkrörelserna (Thörn 1999). Den italienske sociologen Jones (1992) menar att andra representationsformer än de tradi- tionellt parlamentariska kan behövas för denna typ av politiskt handlande och engagemang. I viss mån kan detta sägas ha gjorts på kommunal nivå genom inrättande av ungdomsråd. Det politiska ansvaret bärs då fortsatt av den representativa demokratins organ medan de lösare nätverken får fylla en annan funktion, främst som idékläckare. Här räcker det att konstatera att de undersökta utred- ningarna i sin analys av det demokratiska läget inte beaktat dessa nya former av politiskt och demokratiskt engagemang. Partiernas problem med rekrytering har kanske därför framstått som mer alar- merande än vad som annars skulle gjorts. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att det funnits en kontinui- tet i demokratiidealet i så måtto att det representativa systemet med politiska partier och förtroendevalda hela tiden varit normen. Den relativa stabiliteten i demokratisynen antyder att den representativa demokratin är en starkt förpliktigande och påbjuden norm i den officiella diskurs som SOU representerar. Detta samtidigt som det medborgerliga engagemanget i tilltagande grad tar andra vägar. 
 Formulerat med Flores terminologi är det en tunn demokratisyn men med snabba inslag – brukarinflytande är exem- pel på det sistnämnda – som framträder i utredningarna. För att an- knyta till teoridelen har idealet om representation snarare än idealen om dialog och deltagande dominerat. När kommunikation ansetts viktig att stimulera har det mindre varit fråga om politisk kommu- nikation medborgare emellan än de förtroendevaldas öppenhet för folkopinionen. I Robertson förståelse liksom andra teoretiker som understryker dialogens betydelse är dialogens funktion att jämka 
 206 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 mellan olika ståndpunkter och nå en gemensam uppfattning. Sam- förståndet tycks ibland i utredningarna i stället ha  
 förutsatts 
 . Gemen- samma intressen snarare än intressekonflikter tycks ha förutsatts liksom att servicedemokratin gynnar alla. Det är dock ingen elit- och konkurrensorienterad demokratisyn som framträder i utred- ningarna, det anses exempelvis viktigt att alla medborgare ska kunna vara förtroendevalda. Resurssvaga kan behöva särskilt stöd i sitt po- litiska deltagande. 
 Hotbilderna som tecknats var i  
 1960-och 
 70-talens 
  demokratiut- redningar ett ökat avstånd mellan väljare och valda. Också minskad funktionsduglighet i det politiska systemet sågs som en fara. Ökat avstånd mellan väljare och valda var en fara också på  
 1980-talet, 
  då även en otillgänglig förvaltning var ett problem. På  
 1990-talet 
  upp- fattas hotet om en maktlös och ineffektiv demokrati som det allvar- ligaste. En utredning pekade också på hotet om en fragmentarisering i samhället till följd av arbetslöshet och marginalisering av vissa medborgargrupper. 
 Serviceidealet 
 Att servicetänkandet fått så stort genomslag i demokratidiskussio- nerna genom åren kan man möjligen tolka som ett utslag av en so- cialdemokratisk hegemoni i synen på politiken: Politikens uppgift har varit att förvalta välfärdsstaten och dess serviceproduktion; det gäller även politiken på kommunal nivå. 
 40  
 Också de borgerligas kri- tik har utgått från denna grundläggande problemformulering. 
 41  
 De alternativ man presenterat (fr.o.m.  
 1980-talet) 
  har varit att konkur- rensutsätta och/eller privatisera servicen. Också debatten om sys- temskifte har i grunden handlat om utformningen av förvaltning och serviceproduktion, inte om ett alternativt sätt att se på kommunens roll, t.ex. kommunen som politisk enhet i relation till staten och medborgarna (jfr Montin 1998:18, Eriksen 1997:231). 
 Deleon studie av de politiska partiernas syn på kom- munerna visar att partierna haft olika syn på kommunernas roll, tydligast så på  
 1960-talet. 
  Debatten handlade då främst om kommu- ners grundkaraktär och styrelse, om hur makt och auktoritet skulle vara fördelad inom den politiska basorganisationen och hur den demokratiska styrelsen skulle vara utformad. Guerrero konstaterar att under åren  
 1983–1994 
  förändrar (m), (fp) och delvis (c) sina idéer så att man i början av nittiotalet kommit att dela samma tankemässiga grundstruktur som socialdemokraterna, nämligen ser- 
 207 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 vicedemokratin. Skiljaktigheterna finns nu synen på kommunal för- valtning, och diskussionen rör serviceproduktionens organisation, omfattning och effektivitet (1998:373). (Vp) och delvis (mp) och (kds) fortsätter att försvara alternativa synsätt, kommunen som medborgarsammanslutning och lokal gemenskap där politiken be- drivs utifrån lokala förutsättningar och behov (1998:374). Strand- berg konstaterar att en konsekvens av dominansen av servicedemo- kratins kommunideologi, är att de politiska problem som har att göra med kommuners förvaltning och serviceproduktion kommit att stå i centrum för debatten (1998:376). 
 42  
 Detta är fallet också i de utredningar jag undersökt. Såväl kommunernas relation till staten (den kommunala självstyrelsen) som relationen  
 kommun–medbor- 
  gare (de rättsstatliga aspekterna) är relativt oproblematiserade i ut- redningarna, liksom kommunens politiska roll i stort. 
 Eftersom kommunen uppfattades som en serviceproducent blev 
 – i ett visst skede – steget inte så långt till en marknadsorientering; kommunen kunde ses som  
 en  
 serviceproducent på en marknad av andra serviceproducenter (jfr Montin 1997:42). 
 43  
 Medborgaren, uppfattad som en konsument av offentliga nyttigheter, borde få fatta fria konsumentval. Perez skriver: 
 Tillsammans med andra faktorer har kommunal reformpolitik bland annat medfört att medborgarna i allmänhet ser sig mer som konsu- menter än som politiska människor. Folk är i allmänhet nöjda med ser- vicen men missnöjda med politikerna (1998:19, även Strandberg 1998). 
 Man kan också säga att såväl socialdemokraterna som dess borger- liga utmanare har försökt bestämma demokratins innebörd i relation till det egna politiska projektet, ökad välfärd respektive ökad frihet (inklusive valfrihet). Synen på kommunen som serviceproducent har medgett båda möjligheterna. Motsvarande gäller för övrigt också demokratifrågan i  
 EU-debatten, 
  där socialdemokratiska  
 EU-före- 
  språkare såg förbättrade möjligheter till nationell välfärdspolitik som en demokrativinst medan borgerliga förespråkade betraktade den inre marknadens friheter som en demokrativinst (Jacobsson 1997a). 
 Avvägningen deltagande – effektivitet 
 Gemensamt för alla utredningarna är föreställningen att samhället förändras snabbt och att det politiska systemet måste kunna för- ändras för att svara mot tidens utmaningar. Det politiska systemet 
 208 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 måste medge politisk handlingskraft. När Grundlagberedningen på  
 1960-talet 
  ansåg att regeringen borde få de befogenheter som krävs för att den skall kunna agera med den kraft och snabbhet som ford- ras i ett utvecklat samhälle som vårt ekar en problematik som vi känner igen från det sena  
 1980-talets 
  och  
 1990-talets 
  debatter. Men det finns också betydande skillnader: 1950- och  
 60-talens 
  sam- hällsomdaning handlade om reformpolitikens planerade förändring av samhället,  
 1980-och 
 90-talens 
  om globaliseringens mer svår- planerbara samhällsomvandling. 
 I alla utredningarna återfinns kravet på såväl effektivitet som de- mokrati men synen på deras relation varierar. I  
 1960-talets 
  författ- ningsdiskussion framstår människors delaktighet och politikens effektivitet som två viktiga aspekter som måste beaktas vid utfor- mandet av styrelseskicket, och vilka är fullt möjliga att förena. Med- borgarnas delaktighet var rent av en förutsättning för folkstyrelsens effektivitet; med effektivitet avsågs då effektiva statliga ingrepp i samhället (Rose 1998:6). I  
 1970-talets 
  utredning om den kom- munala demokratin börjar man tala om behovet av en avvägning mellan de demokratiska kraven och behovet av en effektiv förvalt- ning, men företräde bör ges åt demokratin. På 1980- och  
 90-talen 
  uppträder en tydligare motsättning mellan effektivitet och delaktig- het. Politiken måste begränsas för att möjliggöra effektivitet. Effek- tiviteten i ett kommunalt sammanhang handlar på  
 1980-talet 
  om produktiviteten i befintlig service. I Williams tolkning är det nya inte att man vill få till stånd en bättre fungerande förvaltning och större effektivitet. Många av efterkrigstidens reformer syftade till detta. Det nya är snarare att man nu inför styrinstrument som i sig innebär ett hot mot andra intressen och värden, eftersom de är så inriktade på resultat (1997:107). Detta problem uppmärksammade Kommunala förnyelsekommittén som var tydlig med att service och effektivitet inte får gå ut över rättssäkerhet och delaktighet. 
 I  
 EG-konsekvensutredningen 
  dras motsättningen mellan effek- tivitet och delaktighet till sin spets. Att medborgarstyre och (vissa) sakresultat uppfattas stå i ett motsatsförhållande är inget som kan utsägas. I stället betecknas en förväntad sakpolitisk vinst i och med  
 EU-medlemskapet 
  som en demokrativinst. Samtidigt tonas det medborgerliga deltagandet och kontrollen av den politiska makten ned. Tolkningen att folkviljan i form av sakresultat kanske kan rea- liseras bättre med mindre folkligt deltagande ligger nära till hands. Också Lewis karakteriserar  
 1990-talets 
  demokratisyn som att resultatpolitiken, särskilt inom den ekonomiska politiken, har blivit 
 209 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 viktigare än demokratins formfrågor (Martin 1998, jfr Jacobsson 1997a). 
 Sanchez har beskrivit (den kommunala) demokratins utveck- ling som en pendelrörelse mellan koncentration och decentralisering (1990:22). Koncentrationen har varit försök att öka resurserna och problemlösningskapaciteten (det gäller såväl storkommunerna som  
 EU-medlemskapet), 
  medan decentraliseringen har varit en reaktion på koncentrationen, motiverad dels av demokratiska skäl, dels av en önskan om en mer överblickbar – och därmed effektivare – verk- samhet. Såväl koncentration som decentralisering har i debatten ställts i demokratins tjänst, men effektiviteten har varit en väl så viktig drivkraft i praktiken. 
 44 
  
 Gränsdragningen förvaltning – politik och offentligt – privat 
 45 
  
 I  
 1970-talets 
  utredning om företagsdemokrati ifrågasattes möjlig- heten att dra en gräns mellan politik och förvaltning och deras upp- gifter: 
 De kommunalt förtroendevalda ansvarar för och deltar aktivt i den fortlöpande verksamheten. Någon klar gräns mellan områden för poli- tiska avgöranden och förvaltning/verkställighet kan ej dras. 
 Man frågade sig retoriskt: 
 Kan de förtroendevalda göra upp målsättningar utan att ha en nära för- ankring i verksamheten? Är det möjligt att generellt definiera vad som är politiska beslut? Om medborgarna när man upplever dagliga problem möts av beskedet att dessa frågor inte är politiska och därför inte berör de förtroendevalda, hur kommer det att påverka de förtroendefulla kontakterna dem emellan? 
 Förtroendevalda måste kunna styra och leda verksamheten, både sätta upp övergripande mål och gripa in i konkreta frågor. Deras roll gentemot förvaltningen borde stärkas. Under  
 1980-talet 
  börjar en uppdelning mellan politik och förvaltning ta form. Problemformu- leringen är nu att det är för lite effektivitet och för mycket politisk detaljstyrning (jfr Montin 1993). En övergång till målstyrning efter- strävas. Effektivisering ska nås genom decentralisering och delege- ring. Renodlingen av förvaltning och politik kulminerar i det sena  
 1980-talets 
  och tidiga  
 1990-talets 
  uppdelning av politik (som be- ställning) och produktion. Problemformuleringen är att det är för mycket politik, för mycket offentlig sektor. Vid  
 1990-talets 
  mitt – 
 210 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 och efter regeringsskifte – har pendeln börjat svänga. Kritik riktas mot den strikta uppdelningen: Politikerna har börjat tappa greppet om verksamheten och behöver återta kontroll (SOU 1996:169, se även Mckee 1991). 
 I de undersökta utredningarna är det framför allt ur effektivitets- synpunkt, valfrihetspunkt och kvalitetssynpunkt som förhållandet mellan politik och förvaltning problematiseras. Kritik mot förvalt- ningen ur demokratiperspektiv – byråkratikritik – är inget framträ- dande tema i utredningarna. I 1970- och  
 80-talens 
  utredningar lyfts dock betydelsen av insyn och förvaltningens tillgänglighet fram. I SOU 1996:169 pekas på att tjänstemännen med omorganisationerna i kommunerna fått ökad makt på politikernas bekostnad och att de professionella perspektiven riskerar tränga ut medborgarperspektiv. De rättsstatliga aspekterna är som nämnts märkbart frånvarande i utredningarna men lyfts fram i SOU 1996:169. 
 De nya verksamhets- och organisationsformerna i kommuner och landsting innebar att synsätt och styrprinciper hämtades från den privata sektorn (se Shaw 1994). Skillnaderna mellan pri- vat och offentlig verksamhet tonades ner. Dock finns det funda- mentala skillnader dem emellan: Den offentliga sektorn skall inte bara fungera effektivt när det gäller att realisera mål, dessa skall också realiseras på ett korrekt sätt. Man måste ta hänsyn till rådande normer för lika behandling, neutralitet, rättssäkerhet, offentlighet (Eriksen 1997:15). När Kommunala förnyelsekommittén tryckte på rättssäkerheten var det mot bakgrund av att frågan om offentlighet och rättssäkerhet ibland fått stryka på foten i kommunerna. I Matthews formulering har vårt  
 offentliga etos  
 en demokra- tisk och en ekonomisk komponent som vardera består av ett antal värden. Till demokrativärdena räknar han politisk demokrati, rätts- säkerhet och offentlig etik. Ekonomivärdena är funktionell ratio- nalitet, kostnadseffektivitet, produktivitet. Alla dessa värden måste beaktas samtidigt i den offentliga verksamheten (Lundquist 1998). Steele visar dock att ekonomivärdena i vissa fall fick företräde framför demokrativärdena i kommunerna under sent  
 1980-tal 
  och  
 1990-tal. 
 46 
  
 Pearson Montin har konstaterat att marknadsefterlikningen och för- söken att separera politik och produktion också kolliderar med ett antal värden som tidigare ansetts betydelsefulla: Kundorienteringen kolliderar med visionen om medborgaren med en aktiv roll att spela i det politiska livet. Marknadsefterlikningen kolliderar med den hel- hetssyn och samverkan som är vägledande för flera professionella gruppers arbete och det politiska ansvaret. Privatiseringen kolliderar 
 211 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 med kravet på insyn över hur offentliga medel används. Separering- en av politik och produktion kolliderar med de förtroendevaldas roll som ansvariga för den löpande verksamheten genom att reducera dem till beställare av tjänster (Montin 1993:16). Det demokratiska uppdraget omfattar mera än målformulerande, kontraktskrivande och utvärderande. Kännetecknande för politikerrollen traditionellt är snarast lyhördhet, ansvarstagande och inblandning i verksam- heter. Politiker  
 reagerar  
 i positiv mening på sådant som händer i omvärlden (Shaw 1994:231, även 1989). Detta är  
 ett  
 sätt att se. Enligt ett annat, som blivit vanligare det senaste decenniet, kan marknadsorienteringen bidra till demokratisering genom att ge indi- vider valfrihet och reella valmöjligheter, dvs. öka individuell autono- mi snarare än kollektiv. De ideologiska skiljelinjerna speglas tydliga- re i  
 1990-talets 
  demokratiutredningar än tidigare. 
 Jag har undersökt demokratisyner i ett antal statliga utredningar under 40 år. Hur den politiska praktiken sett ut i kommuner och landet som helhet är delvis en annan fråga. Men demokratiidealet är av intresse för den politiska praktiken då det kan ligga till grund för förändringar i den politiska organiseringen. Så behöver dock inte bli fallet: Trots uttalandena på  
 1970-talet 
  att vid framtida organisa- tionsförändringar bör demokratin få företräde, har det varit effekti- viteten som gynnats såväl på  
 1970-talet 
  som på  
 1980-talet 
  och 1990- talet. Att ideal och praktik inte alltid sammanfaller illustreras också av utredningarnas upprepade avståndstagande från korporativism samtidigt som en vanlig syn är att Sverige präglats av just detta under denna tid. 
 Epilog: Om utredning, forskning och samhällsdebatt 
 Man kan konstatera att den demokratidiskussion som fördes i den allmänna samhällsdebatten återfinns i SOU ungefär ett decennium senare. Det gäller  
 1970-talets 
  samhällsdebatt om inflytande i arbets- liv och skola som får genomslag i SOU på  
 1980-talet. 
  Det gäller  
 1980-talets 
  kritik mot offentliga sektorn som får genomslag i SOU i början av  
 1990-talet. 
  Utredningarna tycks med andra ord sällan ligga i samhällsdebattens frontlinje. 
 Detta reser frågor om var demokratidebatten förs och utvecklas. Hur ser relationerna mellan forskning – statlig utredning – sam- hällsdebatt – samhällspraktik ut? Vilka problemformuleringar, tolk- ningar och lösningsförslag, flyttar  
 inte  
 med när frågor överflyttas mellan dessa arenor? Finns det frågor som bara lever i utredningar 
 212 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 eller bara i samhällsdebatten? Kraven på ekonomisk demokrati och på mer direktdemokrati som framförts i samhällsdebatten har exem- pelvis endast undantagsvis behandlats i offentliga utredningar. For- muleras problemen om i överflyttningarna mellan tex. samhälls- debatt och utredning? I vad mån finns internationella influenser i utredning, forskning, samhällsdebatt? Vilken betydelse spelar olika vetenskapliga discipliners demokratibehandling i utredningarna? I vad mån övertas forskares problemformuleringar i utredningarna? I vad mån övertar forskare politikers? 
 De undersökta utredningarna refererar nästan uteslutande stats- vetenskaplig forskning om demokratin. (SOU 1996:169 är här ett undantag.) Vi har också sett exempel på att statsvetenskapliga de- mokratiforskare på ett påtagligt sätt influerat demokratidiskus- sionen i SOU. Några exempel är professor emeritus Bullock ståhl och hans modell av det representativa systemet där åsiktsre- presentativitet är ett nyckelbegrepp. Den representativa demokratin är den självklara normen och andra former av deltagande blir stör- ningar i dess funktionssätt. I fallet med  
 EG-konsekvensutredningen 
  är det också klart att dess ordförande professor emeritus Hammond och utredningens sekreterare statsvetarprofessor Shepherd satt sin prägel på demokratiresonemangen, i vilka politisk handlingskraft och sakpolitisk effektivitet görs till huvudproblema- tiken. Också Maktutredningens ordförande Villarreal har övat ett stort inflytande genom att introducera tolkningen om den indi- vidualistiska, liberalt orienterade demokratin. Detta reser också frågor om vilka statsvetenskapliga demokratiperspektiv som  
 inte  
 finns med i utredningarna? Ett sådant exempel är mer radikaldemo- kratiskt inriktade teorier med mer långtgående krav på deltagande och dialog (jfr Premfors 1999). 
 Blake har nyligen diskuterat den svenska demokratiforsk- ningens formalistiska och statiska karaktär, som tendensen att foku- sera politiska institutioner och aktörer samt begagnandet av statis- tiska mätningar (t.ex. av åsiktsrepresentativitet) snarare än pro- cesstudier av politiska förlopp. Forskningen har spelat en system- legitimerande snarare än kritisk och problematiserande roll. Han menar också att svensk demokratiforskning bidragit till föreställ- ningen om den svenska demokratin som färdig (Olsson 1999). I denna föreställning om den färdiga demokratin är politik synonymt med partipolitik, tilltron till professionalism och expertkunskap är stor liksom tilltron till centralistiska lösningar (Olsson och Montin 1999, Olsson 1999). Den internationella forskningen om nya sociala rörelser och nya former av politiskt handlande tycks i stort ha gått 
 213 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 demokratiforskare och demokratiutredare förbi. Det innebär också att betydelsen av dessa typer av politiskt engagemang för den svens- ka politiken och demokratin inte uppmärksammas. 
 Frågor om relationerna mellan forskning – statlig utredning – samhällsdebatt – samhällspraktik förtjänar grundligare uppmärk- samhet i kommande studier. Är det kanske så att demokratidis- kussionen i offentliga utredningar rör sig inom ett tämligen slutet tankesystem, där erfarenheter från praktiken, från den vidare sam- hällsdebatten, från en bredare samhällsforskning och från den inter- nationella debatten inte förmår prägla utredningarnas resonemang? I vilket fall som helst är det en ganska snäv – och inte särskilt utma- nade – demokratidiskussion som framträder i utredningarna. 
 Noter 
  
 1 
  
 Tre stora statsvetenskapliga forskningsprogram om den kommunala demo- kratin har genomförts under 1970- till  
  
 90-talet. 
  De två första gällde konse- kvenserna av kommunsammanslagningarna samt av förändringar i kommu- nernas verksamhet och beslutsorganisation. Det tredje rörde konsekvenserna av internationalisering, kommunernas försämrade ekonomi och en förändrad ansvarsfördelning mellan offentligt och privat. Medborgarnas möjligheter till inflytande och deras syn på den erhållna servicen har uppmärksammats i alla forskningsprogrammen. 
  
 2 
  
 Demokratiproblematiken är delvis olika när nationell demokrati står på spel jämfört med kommunal demokrati; direkt politiskt deltagande är naturligtvis mer aktuellt på den lokala nivån. Men som jag ser det, speglar urvalet att ut- redningsfokuset har varierat över tid och att det därför är svårt att hitta direkt jämförbara SOU. 
  
 3 
  
 Om partiernas ståndpunkter om kommunal demokrati och dessas förändring över tid, se Strandberg 1998. 
  
 4 
  
 En historisk tillbakablick visar att institutioner som vi i dag självklart asso- cierar med demokrati, som politiska partier, politisk representation och allmän och lika rösträtt för alla vuxna medborgare, har alla en gång varit ifrågasatta och främmande för begreppet demokrati. 
  
 5 
  
 Lewis har t.ex. skiljt mellan  
  
 majoritetsdemokrati  
 och  
 samarbetsdemokrati  
 i sin analys av den svenska parlamentarismen (1996, 1998). I majoritetsdemo- kratin regerar majoriteten och minoriteten opponerar. Det centrala här är möj- ligheten att ställa till ansvar och därmed skifta makten. Samarbetsdemokratin bygger på resultatinriktade uppgörelser över partigränserna och ansvarsfrågan blir här oklar. Idealen såväl som praxis är här olika. 
  
 6 
  
 Robertson nog anses däremot medborgarna aktiva och kompetenta inom det civila samhället, inte minst inom konsumtionssfären. 
  
 214 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
  
 7 
  
 Benämningarna diskursiv eller deliberativ demokrati förekommer också. 
  
 8 
  
 Kennedy själv menade att den politiska styrelsen måste utföras av ett fåtal personer. Han utgick inte från konkreta institutioner i sin demokratibeskriv- ning utan i stället från karaktären på relationen mellan samhället och staten. 
  
 9 
  
 Enligt Robertson är en giltig norm en norm som alla under ideala samtals- betingelser skulle kunna samtycka till. 
  
 10 
  
 I stället för republikansk talar Kaiser (1996) om kommunalistisk och Montin (1998) om kommunitär. Republikansk syftar på  
  
 res publica 
 , den gemensamma sfären i romersk tradition. 
  
 11 
  
 För diskussion av Robertson egen ståndpunkt, se Carleheden 1996 och Jacobs 1997b och 1998. 
  
 12 
  
 Även Länsdemokratiutredningen och Valtekniska utredningen arbetade med författningsfrågor under  
  
 1960-talet. 
  
 13 
  
 Författningsutredningens ordförande var Cruz (s). Grundlagbe- redningens ordförande var Tucker (s). Grundlagberedningen slutrappor- terade sitt arbete 1972 men får här ingå i  
  
 1960-talets 
  demokratidiskussion då dels arbetet var en fortsättning på Författningsutredningens, dels en stor del av utredningsarbetet genomfördes på  
 1960-talet. 
  
 14 
  
 Det föreslagna valsättet var en övergång till enkammarsystem där 230 leda- möter skulle väljas enligt dåvarande andrakammarsystem (direktval av med- borgarna) och 60 ledamöter skulle väljas som representanter för regioner. Ut- redningen föreslog också personval. 
  
 15 
  
 För den författningspolitiska processen, se Shea 1989 samt bidragen i 
  
 Statsvetenskaplig Tidskrift  
 1976. 
  
 16 
  
 En kort sammanfattning av forskningsresultaten finns i Birgersson 1975. 
  
 17 
  
 Kommitténs ordförande var Jackson 
  (s). 
  
 18 
  
 Rösträtt i kommunala val åt utländska medborgare som bott i Sverige i tre år fanns ännu bara som förslag. Beslut om detta fattades 1975 och tillämpades för första gången vid valet 1976. 
  
 19 
  
 Rätten omfattar dock inte kommunstyrelse, frågor som inte rör förhållandet  
  
 arbetsgivare-arbetstagare 
  samt i princip inte heller myndighetsutövning mot enskild (Bergström 1988: 72). 
  
 20 
  
 Den 1/7 1977 trädde en ny kommunallag i kraft. Till grund låg Kommunal- lagsutredningen, som redovisade sitt förslag i SOU 1975: 41. 1980 trädde en lag i kraft som möjliggjorde för kommuner att inrätta lokala organ. 
  
 21 
  
 Åsiktsöverensstämmelse var ett nyckelbegrepp i det kommunalforsknings- program som Humphrey ledde, vars undersökningar utredningen re- fererade. Den demokratisyn som genomsyrade programmet byggde på en in- flödes- och utflödesmodell av det politiska systemet, där fri åsiktsbildning var det första ledet i inflödet och folkviljans förverkligande utflödet, idealt sett. 
  
 Eftersom systemet bygger på representation blir åsiktsöverensstämmelsen mellan representanter och representerade viktig (Westerståhl 1970). 
  
 22 
  
 Kommitténs ordförande var Henry (c). 
  
 215 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
  
 23 
  
 En sammanfattning av forskningsresultaten finns i James och Wester- ståhl 1983. 
  
 24 
  
 Kommitténs ordförande var Bradley (s). 
  
 25 
  
 Dessutom görs ett par hänvisningar till beredningens diskussionsbetänkande 1984:83. 
  
 26 
  
 1984 beslutade riksdagen om försöksverksamhet med friare kommunal nämndorganisation i ett antal kommuner, s.k. frikommuner. 1991 års kommu- nallag innebar fri nämndorganisation. 
  
 27 
  
 Solis har talat om  
  
 partsborgarskap  
 vilket är partikularistiskt och bara omfattar en avgränsad kategori medborgare till skillnad från det uni- versalistiska  
 medborgarskapet  
 (Morales m.fl. 1989:14). Smith var- nade redan på  
 1960-talet 
  för alla nutidstendenser till uppsplittring av med- borgarskapet och menade att en förutsättning för demokratins fortbestånd måste vara en renässans för ett enhetligt medborgarbegrepp (1969: 243). I Maktutredningens medborgarskapsundersökning skilde man mellan den lilla och den stora demokratin och talade om 6 medborgarroller genom vilka individen kan påverka sin egen situation: boende, konsument, patient, små- barnsförälder, skolbarnsförälder och förvärvsarbetande. Genom sitt politiska deltagande i det representativa systemet kan hon påverka landets situation, dvs. den stora demokratin (Morales m.fl. 1989). 
  
 28 
  
 Uttrycket servicedemokrati myntades av Humphrey 1956 för att be- teckna politikens karaktär i välfärdsstatens utbyggnadsfas. Materiella snarare än idémässiga frågor stod i fokus och partierna tävlade inbördes om att tillmötesgå olika gruppers önskemål om sociala reformer (Nilsson 1996). 
  
 29 
  
 Ordförande var Logan (m). 
  
 30 
  
 Ordförande var Hammond, professor i statsvetenskap. Utredningen hade karaktären av en expertutredning. 
  
 31 
  
 Ordförande var Miller (s). 
  
 32 
  
 Forskningsprogrammet är tryckt som bilaga 5b till SOU 1991:36, se även Gustafsson 1993b. 
  
 33 
  
 Kommittén skulle också göra en uppföljning av tillämpningen av den nya kommunallagen och eventuellt föreslå förändringar (lagen trädde i kraft 1/1 1992), och även beakta konsekvenserna av det nya statsbidragssystemet (1/1 1993). SOU 1993:90 behandlar främst de allmänna delarna av utrednings- uppdraget medan uppgifterna med anknytning till den nya kommunallagen redovisades i delbetänkanden. 
  
 34 
  
 Utredningen är inte riktigt konsekvent. Å ena sidan framhålls det som ett viktigt värde att den lokala demokratin bärs upp av ett stort antal förtroende- valda. Å andra sidan hävdas att kvalitet – och inte kvantitet – är avgörande härvidlag. Utredningen har dock gjort en undersökning som visar att antalet förtroendevalda per 1000 invånare är lägre i marknadsorienterade kommuner än i kommuner med traditionell organisation eller kommundelsnämndsorgani- sation. Utredningens slutsats är att ett införande av en marknadsorienterad organisation är nära förknippad med en minskning av politikerkåren och att 
  
 216 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 denna minskning medför såväl starkare koncentration av uppdragen som sämre representativitet (SOU 1993:90, 235 ff). 
  
 35 
  
 Detta formulerar jag i ett annat sammanhang som ett glapp mellan politisk maktutövning och demokratisk kontroll (Jacobsson 1997a). Varje medlemsland kan bara ställa sin minister till ansvar, inte den samlade beslutsförsamlingen (ministerrådet) fastän besluten blir direkt bindande i medlemsländerna. 
  
 36 
  
 Jfr Kennedy som har skrivit om det norska Arbeiderpartiet att dess ideologi varit teknokratisk, paternalistisk och maktstrategisk, allt i den radikala reformpolitikens tjänst (1996). 
  
 37 
  
 I Maktutredningen gjordes tolkningen att den svenska demokratisynen genomgått en dragning mot en individcentrerad till skillnad från en kollektiv och samhällsorienterad demokratisyn (SOU 1990:44). 
  
 38 
  
 Om brukarinflytande och kundval som en privatiserad demokrati, se Eriksen 1997. Eriksen argumenterar att politiken har sin förankring i en princip om rättvisa. Marknaden däremot är orienterad mot effektivitet. Brukarrollen och kundrollen är snarare uttryck för en effektivitetsorientering än en rättvise- orientering: Kundrollen kan endast vara relevant i samband med en sådan offentlig produktion av nyttigheter som inte medför några  
  
 fördelningsmässiga  
 konsekvenser (1997:240). 
  
 39 
  
 På  
  
 1990-talet 
  kan man dock i vissa sammanhang (t.ex. i relation till EU) se en tendens till att kravet på möjlighet till ansvarsutkrävande tonats ner till förmån för möjligheten att driva en ansvarsfull politik, dvs en förändring av ansvarsbegreppet (jfr Martin 1998). 
  
 40 
  
 En hegemonisk tolkning är en som på en grundläggande nivå kan förena skilda och annars oliktänkande grupper; dessa ansluter sig till den frivilligt. 
  
 41 
  
 Jfr  
  
 Smith 
  Smith tes om att högerns opposition under efterkrigs- tiden bedrivits inom den välfärdsstatliga överideologins ramar (1992:408). 
  
 42 
  
 För renodlingar av de olika kommunideologierna, se Strandberg 1998 och Montin 1998. 
  
 43 
  
 Notera att kommunen också ibland blev en kund – som andra kunder – vilken upphandlar service. 
  
 44 
  
 På  
  
 1960-talet 
  behandlade en offentlig utredning möjligheten att decentra- lisera den kommunala verksamheten till lokala organ och kom fram till att detta inte var möjligt i någon högre grad. Skälen var att detta skulle försvåra för kom- munstyrelsen att leda arbetet och innebära minskad effektivitet i nämndarbetet. Det kunde även hota likställigheten mellan kommuninvånarna. En decentrali- sering skulle också motverka strävandena efter utvecklingsdugliga kommuner (SOU 1965:6). På  
 1980-talet 
  förordades decentralisering; man såg den då som en möjlighet att öka effektiviteten i förvaltningen. 
  
 45 
  
 Detta tema hade självklart fått en allsidigare belysning om de förvaltnings- politiska utredningarna ingått i undersökningen. Tyvärr fanns inte utrymme för detta. 
  
 217 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
  
 46  
 Smith har pekat på den betydelse den fria nämndorganisationen och 1991 års kommunallag spelar för detta (Gustafsson 1990, Alfredsson 1992). 
 218 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Referenser 
 Alfredsson, Ellis (1992) Möjligheterna till inflytande försäm- ras.  
 Svenska Dagbladet 
 , 25 mars 
 Rose,  
 White 
  (1998) Från väljarens suveränitet på valda- gen till suveränitetskalkylen. Opublicerat manus. Uppsala: stats- vetenskapliga institutionen 
  
 Smith, Anderson (1988)  
 Konkurrerande eller kompletterande demo- krati? Om företagsdemokrati i de svenska kommunerna 
 . Lund: Lund Political Studies 
  
 Hall,  
 Simmons(1975) Kommunal självstyrelse – kommu- nal indelning. Några forskningsresultat från kommunalforsk- ningsgruppen. I SOU 1975:46 
  
 Payne, Carey (1994)  
 Högervåg: Nyliberalismen och kampen om språket i svensk debatt  
 1969–1989. 
 Stockholm: Tiden 
  
 Garcia, Brown (1988) Storkommunens uppgång och fall?  
 Clarté 
 , nr 2 
 Garcia, Brown (1990) Varför behöver den kommunala demokratin och självstyrelsen utredas och utforskas så mycket och så ofta?. I Allen,  
 Warren, Sanchez och Harris  
 Stat och kommun i förvandling. Fyra uppsatser tillägnade Johnson 
 . Stockholm: Statsvetenskapliga insti- tutionen, rapport 1990:1 
  
 Kaiser, Wilson 1996  
 Det andra moderna. Om Bennett och den samhällsteoretiska diskursen om det moderna 
 , Göteborg: 
  
 Kennedy, Hudson (1992) [1957]  
 Professional Ethics and Civic Mo- rals 
 . London: Routledge 
  
 Campbell, Sanchez (1997)  
 Dom där uppe – dom där nere. Om demo- kratin i Sverige.  
 Stockholm: Atlas 
  
 King, Bond (red.) (1975)  
 Demokrati och socialism 
 . Stockholm: Rabén  Sjögren 
  
 Yoder, Williams (1997)  
 Kommunikativt ledarskap. Om styrning av offentliga institutioner 
 . Göteborg: Daidalos 
  
 Fiskesjö, Moore (1973) Kommunal demokrati. I  
 Lopez (red.)  
 Modern demokrati: Problem och debattfrågor.  
 Lund: Gleerups 
 219 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 Reyes, Peters (1994) Företagisering av kommuner. I Bennett (red.)  
 Organisationsexperiment i kommuner och lands- ting.  
 Stockholm: Nerenius  Santérus 
 Gustafsson, Harvey (1969) Demokratins existensproblem. I Wilson et al 
 . Idéerna som drivkraft. En vänbok till Bailey 
 , Stockholm: Tiden 
 Gustafsson, Harvey (1990) Ett system utan insyn.  
 Dagens Nyheter 
 , 8 oktober 
 Gustafsson, Williams (1993a) i Norris (red.)  
 Kommunerna på  
  
 90-talet. 
  
 Uppsala: Iustus Förlag 
 Moore, Williams (red.) (1993b)  
 Demokrati i förändring. Svenska kommuner och landsting i det lokala välfärdssamhället 
 . Stockholm: Publica 
 Habermas, Lopez (1994) Tre normativa demokratimodeller: Om begreppet deliberativ politik.  
 Res Publica 
 , nr 27 
  
 Robertson, Lopez 1996 (1992)  
 Between Facts and Norms: Contri- butions to a Discourse Theory of Law and Democracy 
 . Cambridge: MIT Press 
  
 Anderson, David 1996 [1987]  
 Demokratimodeller. Från klassisk demo- krati till demokratisk autonomi 
 . Göteborg: Daidalos 
  
 Jacobs, Kelley (1989)  
 Konsten att reagera. Intressen, institutioner och näringspolitik 
 . Stockholm: Davila 
  
 Jacobs, Kelley (1994)  
 Organisationsexperiment i kommuner och landsting 
 . Stockholm: Fox 
  
 Jacobs, Stuart (1997a)  
 Så gott som demokrati: Om demokrati- frågan i  
 EU-debatten. 
 Umeå: Boréa 
  
 Jacobs, Stuart (1997b) Discursive  
 Will-Formation 
  and the Question of Legitimacy in European Politics.  
 Scandinavian Political Studies  
 vol. 20, nr 1 
 Jacobsson, Stuart (1998) Introduktion till Robertson samhälls- teori.  
 Res Publica 
 , nr 39 
 Johansson, Ellis (1966) Den kommunala verksamhetens expan- sion. I Johnson, Shepard och Erickson (red.)  
 Kommunerna i förvandling.  
 Stockholm: Johnson  Tucker 
  
 Guzman, Reinhart 1985 [1979]  
 Futures Past. On the Semantics of Historical Time 
 . Cambridge, Massachusetts: MIT Press 
  
 220 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Wagner, Wood och Harris (1994)  
 Cruz: Political Writings.  
 Cambridge: Cambridge University Press 
  
 Martin, Schwartz (1996)  
 Votera eller förhandla? Om den svenska parla- mentarismen 
 . Stockholm: Norstedts Juridik 
  
 Martin, Schwartz (1998)  
 Bråka inte! Om vår tids demokratisyn 
 . Stockholm: SNS 
  
 Smith,  
  
 Smith 
  
  (1992)  
 Folkhemskapitalismen. Högerns pro- gramutveckling under efterkrigstiden 
 . Stockholm: Tiden 
  
 Steele, Lozano (1991)  
 Förvaltning och demokrati 
 . Stockholm: Norstedts 
  
 Steele, Lozano (1998)  
 Demokratins väktare. Ämbetsmännen och vårt offentliga etos 
 . Lund: Studentlitteratur 
  
 Majone, Giandomenico (1996)  
 Regulating Europe 
 . London: Routledge 
  
 Montin, Pearson (1993)  
 Radikala organisationsförändringar i kommuner och landsting 
 . SOU 1993:73 
  
 Montin, Pearson (1997) Finns det någon kommunal folkstyrelse? I Foley och Blake  
 Demokrati i en ny tid. Nio uppsatser om ett samhälle i förändring 
 . Ds 1997:35 
  
 Montin, Pearson (1998)  
 Lokala demokratiexperiment – exempel och ana- lyser 
 . SOU 1998:155 
  
 Brown, Spencer (1996)  
 Brukare occh klienter i välfärdsstaten. Om missnöje och påverkansmöjligheter inom barn- och äldreomsorg 
 . Stockholm: Publica 
  
 Henry, Lozano (1996) Medborgarna och servicedemokratin. I Gonzalez och Bailey (red.)  
 Vetenskapen om politik. Festskrift till professor emeritus Humphrey 
 . Göteborg: Statsvetenskapliga institutionen 
 Olsson, Dudley (1999) Inledning. I Blake och Perez (red.) 
 Demokrati som experiment. Försöksverksamhet och förnyelse i svenska kommuner 
 . Örebro: Novemus 
  
 Payne, Dudley och Perez (1999) Från partipolitik till demo- kratipolitik. I  
 Demokrati som experiment. Försöksverksamhet och förnyelse i svenska kommuner 
 . Örebro: Novemus 
 Petersson, Bailey, Howe och Peters (1989)  
 Medborgarnas makt 
 . Stockholm: Carlssons 
 221 
  
 D 
 EN OFFENTLIGA DEMOKRATISYNEN 
 Morales, Olof 1994 [1992]  
 Kommunalpolitik 
 . Stockholm: Publica 
  
 Morales, Bailey m.fl. (1998)  
 Demokratirådets rapport 1998: Demo- krati och medborgarskap.  
 Stockholm: SNS 
  
 Pateman, Rodriguez (1970)  
 Participation and Democratic Theory 
 . Cambridge: Cambridge University Press 
  
 Premfors, Woods, Powell, Taylor (1994)  
 Demokrati i storstad. Stadsdelsnämnder i Stockholm 
 . Stockholm: Carlssons 
 Premfors, Woods (1999) Den svenska modellen som demokrati. I denna volym 
 Mckee, Sanchez (1991)  
 Det går inte att styra med mål 
 . Lund: Studentitteratur 
  
 Sartori, Rojas 1987  
 The Theory of Democracy Revisited 
 , Chat- ham: Barajas Publishers 
  
 Anderson, Pham 1975 [1942]  
 Capitalism, Socialism and Demo- cracy 
 , New York: Barrera 
  
 Slagstad, Woods (1996) Arbeiderpartistaten – maktens bruk og mis- bruk.  
 Nytt Norsk Tidskrift 
 , nr 1 
  
 Guerrero, Scott (1998)  
 Debatten om den kommunala självstyrelsen  
 1962–1994. 
 Hedemora: Silva förlag 
  
 James, Meyer och Humphrey (red.) (1983)  
 De nya kom- munerna. En sammanfattning av den kommunaldemokratiska forskningsgruppens undersökningar 
 . Stockholm: Liber 
  
 Svallfors, Clark (1996)  
 Välfärdsstatens moraliska ekonomi. Välfärds- opinionen i  
 90-talets 
  Sverige.  
 Umeå: Boréa 
  
 Shea, Sanchez (1989)  
 Vägen till enkammarriksdagen. Demo- kratisk författningspolitik i Sverige  
 1944–1968 
 . 
  
  Stockholm: Tiden 
  
 Fuller, Jackson (1999) Nya sociala rörelser och politikens globa- lisering – Demokrati utanför parlamentet? I Torres (red.) 
 Civilsamhället.  
 (Under utgivning 
 ) 
 Peterson, Miller (1970)  
 Ett forskningsprogram 
 . Stockholm: Kim  Tucker 
  
 Peterson, Miller (1987)  
 Staten - kommunerna och den statliga styrningen. Några principfrågor 
 . Civildepartementet: Stat - kommunberedningen 
  
 Hill, Maddox (1971)  
 Vision och verklighet.  
 Stockholm: Prisma 
 222 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Hill, Maddox (1980)  
 Skrifter i urval: Demokraten.  
 Stockholm: Tiden 
 Statens offentliga utredningar 
  
 SOU 1961:9  
 Aguilar för en ny kommunindelning 
 . Betänkande avgivet av Indelningssakkunniga 
  
 SOU 1963:17  
 Sveriges statsskick. Del 2. Motiv. Förslag till regerings- form 
 . Författningsutredningens betänkande 
  
 SOU 1965:6  
 Om den kommunala självstyrelsens lokala förankring 
 . Kommunalrättskommitténs betänkande 
  
 SOU 1972:15  
 Ny regeringsform. Ny riksdagsordning.  
 Betänkande avgivet av Grundlagberedningen 
  
 SOU 1975:41  
 Kommunal demokrati 
 . Huvudbetänkande av Utred- ningen om den kommunala demokratin 
  
 SOU 1977:39  
 Företagsdemokrati i kommuner och landstingskom- muner.  
 Betänkande av Utredningen om den kommunala demokratin 
  
 SOU 1985:28  
 Aktivt folkstyre i kommuner och landsting 
 . Betänkande från 1983 års demokratiberedning 
  
 SOU 1984:83  
 Folkstyret i kommunerna. Medverkan, delaktighet, an- svar.  
 Ett diskussionsbetänkande från 1983 års demokratiberedning 
  
 SOU 1984:84  
 Lokalt folkstyre genom brukarmedverkan. Exempel och erfarenheter 
  
 SOU 1990:44  
 Demokrati och makt i Sverige. Maktutredningens huvudrapport 
 SOU 1993:90  
 Lokal demokrati i utveckling 
 . Slutbetänkande av Lokaldemokratikommittén 
 SOU 1994:12  
 Suveränitet och demokrati 
 . Betänkande av EG- konsekvensutredningen om subsidiaritet 
  
 SOU 1996:169  
 Förnyelsen av kommuner och landsting 
 . Slutbetänk- ande av Kommunala förnyelsekommittén 
  
 SOU 1998:124  
 Demokrati på europeisk nivå?  
 Demokratiutred- ningens skriftserie 
 223 
 . 
 Hotet mot den politiska demokratin 
 Huerta 
 Omedelbart efter andra världskrigets slut beskriver den danske de- mokratiteoretikern Knight i förordet till sin bok  
 Varför demokrati?  
 den aktuella situationen för västdemokratin på följande sätt: 
 Kan vi vara säkra på att demokratin verkligen är en så självklar sak, att dess framtidsväg här i landet är så klart markerad som många gärna vill tro. Jag tror att man måste tänka litet mera på dessa ting  
  
 mycket tyder på att vi under kommande år går till mötes en ut- veckling, som för lång tid framåt fastställer de former under vilka sam- hällslivet skall levas. Många enskilda åtgärder innebär i smått ett val i riktning antingen mot demokratin eller mot diktaturen. Frukten mognar kanske utan att vi märker det. För denna utveckling har varenda en av oss sitt ansvar. (Ross 1946:7.) 
 Vi har inte svårt att känna oss hemma i denna beskrivning. När Knight skrev sitt förord hade fascismen besegrats, vilket öppnade nya möjligheter för demokratin. I dag står vi på motsvarande sätt med kommunismens fall bakom oss. Det kan förefalla som om demokra- tin är ohotad. 
 Liksom Hughes kan vi fråga oss om demokratins väg verkligen är så given – detta även i vårt eget land med dess relativt långa och obrut- na demokratiska tradition. I den allmänna debatten möter vi ständigt nya tankar om hur demokratin ska utformas. För en del av idéerna finner vi skäl att ifrågasätta om de verkligen leder till demokrati. Det är viktigt att en kritisk prövning sker hela tiden, också av politiskt nytänkande. 
 En del av dessa idéer om vad demokrati  
 bör  
 vara kommer så små- ningom att institutionaliseras. Därmed kan vi få demokratiska insti- tutioner som strider mot fundamentala delar av vår föreställning om en demokrati som är värd att stödja. Det finns bara ett sätt att göra 
 225 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 något åt detta i ett demokratiskt system, nämligen att argumentera  
 för  
 det man anser vara rätt och  
 mot  
 det man tycker är fel. 
 Syftet med denna uppsats är dels att avgränsa ett normativt be- grepp för politisk demokrati som kallas för det  
 individuella medbor- garperspektivet  
 (Göransson 1998), dels att visa att vissa drag i dagens demokratitänkande (och  
 -praktik) 
  utgör ett hot mot detta perspek- tiv. 
 Förändring och komplexitet 
 Varifrån kommer hotet mot den politiska demokratin? Politiska regimer brukar falla samman antingen genom angrepp från en ge- rillarörelse, som kommit ner från bergen eller ut ur skogen, eller genom en statskupp, ofta med militären inblandad. Inget av dessa scenarier har någon sannolikhet för svenskt vidkommande. I stället kan vi föreställa oss att nedgången (om det nu verkligen är en sådan) bäst förklaras med att vitala demokratiska institutioner eroderas ini- från och inte längre fyller sina funktioner i demokratin i kombina- tion med att vissa aktörer lägger en ny innebörd i begreppet demo- krati. 
 Under senare decennier har det skett stora förändringar i det svenska samhället och dess politiska system. Flera av de institutio- ner, som burit upp systemet, fungerar inte som tidigare. Vi kan bara se på de politiska partierna, som förlorar medlemmar, och de stora folkrörelserna, som inte längre drar till sig många människor och fungerar som en utbildning för offentliga angelägenheter. Inte heller väcker massmediernas sätt att bevaka demokratin någon respekt. Kan man göra något åt detta? Vad man omedelbart kan säga är att det knappast är möjligt att reformera de nämnda samhällsinstitu- tionerna  
 utifrån 
 , genom  
 offentliga  
 ingrepp. Kanske är det bara så att de har spelat ut sin roll för demokratin som nu söker sig nya vägar. Frågan om hur dessa vägar ska se ut (och absolut inte se ut) utgör kärnan i denna uppsats. 
 Frågan är oerhört komplicerad. Vad man bör påminna sig vid demokratianalysen är att demokratin aldrig är slutgiltigt färdig, den förändras ständigt. Fenomenet har uttryckts som att det levende demokrati må alltid være iferd med å bli (NU 1976:27) eller som att Demokratin kan röra sig fram eller tillbaka, men den kan inte stå stilla (Dryzek 1996:5). Resultatet blir att vi faktiskt inte riktigt vet vart demokratin är på väg – vilket innehåll (substans och pro- 
 226 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 cess) den kommer att få framöver. Detta kräver stor vaksamhet av demokratins anhängare: 
 Demokratin är inte vunnen en gång för alla. Den måste ständigt värnas. Samhället förändras och vi påverkas av impulser från omvärlden, den tekniska utvecklingen går snabbt och medborgarnas behov ändras. Där- för måste demokratin för att bibehålla sin vitalitet ständigt prövas inför dessa uppgifter i ett föränderligt samhälle. (RPB, Prop. 1986/87: 91:11.) 
 Med denna bakgrund i medvetandet infinner sig insikten om att det är svårt att värdera den utveckling som pågår just nu. Vi kan aldrig vara riktigt säkra på vilka företeelser vi egentligen bör reagera posi- tivt på respektive negativt mot, det vill säga vad som leder till ökad respektive minskad demokrati i framtiden. 
 Komplikationsgraden framstår som ännu högre när vi beaktar den konkreta debattsituationen i västdemokratin. Demokrati före- kommer på flera olika nivåer. I dagsläget ägnas en inte obetydlig del av den politiska diskussionen åt demokrati på övernationella nivåer. För svenskt vidkommande betyder det primärt EU (Jacobsson 1997). Här håller en kvalitativt ny form av demokrati på att utveck- las. För denna har vi ännu inte riktigt funnit en tillfredsställande substans och process. Vi befinner oss kanske mitt i vad den ameri- kanske statsvetaren Barrett kallar demokratins tredje trans- formation (från nationell till övernationell nivå). 
 Problemen med en sådan transformation kan illustreras med att den andra transformationen (från direktdemokrati enligt stadsstats- modell till representativ demokrati av nationalstatstyp) innebar en så genomgripande förändring av demokratin, att de gamla grekerna sannolikt aldrig skulle ha uppfattat den nya styrelseformen – alltså vår form av representativ demokrati – som demokratisk. Även na- tionell demokrati kan gälla flera olika nivåer (stat, region och kom- mun) vilket kan leda till att vi får stödjande eller konkurrerande de- mokratier. En särskild svårighet är att det inte föreligger några skar- pa gränser mellan demokratidiskussion för olika nivåer, utan argu- ment från skilda nivåer blandas friskt. 
 Här är det på sin plats med ännu en påminnelse. Demokratins nya innehåll kommer inte av sig själv. Det åstadkoms av människor med mer eller mindre stor autonomi inom ramen för strukturer, och det är inte alltid goda intentioner som ligger till grund för det nya och oprövade. Vi måste inse att ondskan och enfalden ofta går hand i hand och att opportunismen, fegheten, lättjan, okunnigheten och flocksolidariteten följer dem tätt i spåren. Att det skulle finnas nå- gon central och konsekvent handlande ondska förefaller mindre 
 227 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 sannolikt, men vi får inte glömma bort att också felaktiga åtgärder utan onda intentioner kan påverka den politiska demokratin nega- tivt. 
 I ekonomismens samhälle 
 Det finns en snabbt expanderande ideologi som rationaliserar de ingrepp vilka utgör hotet mot den politiska demokratin i vårt sam- hälle. Den kan ses som en gren av nyliberalismen, och man brukar kalla den för  
 ekonomismen 
 . Tre av dess föreställningar är särskilt betydelsefulla i detta sammanhang. För det första fokuserar den på ekonomiska värden och bortser från demokratiska värden, för det andra har den en stark tilltro till organisering och chefskap som lös- ning på samhällsproblemen. För det tredje ser den det privata nä- ringslivet som föredöme och uppfattar privat och offentligt som samma sak (Pollitt 1993). 
 Att som ekonomismen identifiera privat med offentligt innebär en skarp brytning med tidigare synsätt. Det torde väl ändå vara svårt att förneka att staten dramatiskt skiljer sig från det privata på en punkt: den har monopol på den legitima utövningen av fysiskt våld i samhället. Traditionellt har det offentliga – kommunerna och staten 
 – i den politiska demokratin svarat för allmänintresse, samverkan, öppenhet och tillgodoseende av samhällsmedlemmarnas behov. Det offentliga har utgjort det givna området för frihet och likhet. Sam- hällsmedlemmarna har varit medborgare med rättigheter och skyl- digheter i förhållande till den offentliga makten. 
 Det privata näringslivet, som ekonomismen för fram som före- döme, har styrts av värden som egenintresse, konkurrens, slutenhet och tillgodoseende av kundernas efterfrågan. Samhällsmedlemmarna har varit kunder till företagen. I den ekonomistiska argumentationen finns föreställningen om  
 (kostnads-) 
  effektivitet som ett värde i sig, och den har tacksamt tagits emot av politiker som plågats av svå- righeter att klara av välfärdssystemets ökande krav i en krympande ekonomi. Management har blivit ett magiskt ord som förväntas lösa alla problem. 
 Ekonomismen vill omorganisera det politiska systemet så att det mer liknar det ekonomiska. En av effekterna blir att medborgaren förvandlas till kund. De värden som ger den offentliga sektorn dess särprägel faller bort och ersätts med ekonomivärden. Det föreligger risk för att vi snart inte längre har något som är gemensamt och gen- temot vilket vi alla har speciella skyldigheter och rättigheter. I stället 
 228 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 står var och en för sig själv på olika marknader med mer eller mindre stora penningsummor i fickan. Vi får vad Velasquez (1998) kallar samhället som butik. 
 Komplikationer i demokratibegreppet 
 Ordet demokrati är, med ett uttryck av den norske statsvetaren Baxter, en av de samhällsvetenskapliga och politiska semantiska magneter som har samlat på sig flest betydelser under årtusendena. Demokrati har ägnats en väldig litteratur, och det finns en mängd olika demokratibegrepp av vilka några endast har avlägsen likhet med varandra. 
 För att få någon ordning på demokratianalysen måste vi dels veta vilka begrepp som tas upp i diskussionen, dels bestämma oss för vil- ket begrepp som vi själva föredrar. Olika indelningar förekommer (jfr Sartori 1987), och jag väljer att starta med tre huvudtyper av de- mokrati. Redan denna korta uppräkning demonstrerar att det inte är så värst meningsfullt att använda termen demokrati utan ett prefix som ger en första idé om vad det är frågan om. 
 Figur 1. Olika demokratityper 
 229 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 De tre huvudtyperna i figur 1 kan i korthet beskrivas på följande sätt: 
  
 demokrati som livsform  
 ser demokratin som ett sätt att leva präg- lat av värden som jämlikhet och frihet. Andra centrala värden är förståelse, tolerans och ömsesidig respekt. 
  
 beslutsdemokrati  
 gäller dels processen vid kollektivt beslutsfat- tande, dels substansen i de kollektiva besluten. Den kan före- komma i alla typer av kollektiv, t.ex. som företagsdemokrati i företaget. Beslutsdemokrati för det offentliga kallas  
 politisk beslutsdemokrati 
 . 
  
 ekonomisk demokrati  
 är inriktad på resursfördelningen, speciellt den ekonomiska, bland samhällsmedlemmarna. Ju jämnare för- delning, desto högre grad av ekonomisk demokrati. 
 Sambanden mellan de tre demokratityperna är synnerligen kompli- cerade. Samtliga typer åberopas i debatten om den politiska demo- kratin. De förekommer även i den politiska praktiken och i de poli- tiska institutionerna. Åtminstone de två första demokratityperna kan tolkas in i formuleringar i den svenska regeringsformens portal- paragraf. Sålunda kan satsen Den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt tolkas som politisk beslutsdemokrati i liberal version, och Det allmänna skall verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden kan uppfattas som demokrati som livsform. 
 Ett vanligt samband mellan demokratityperna utgår från tanken att beslutsdemokratin inte kan fungera utan att det finns vissa vär- demässiga fundament i samhället. Dessa brukar omfattas av demo- krati som livsform. Beslutsdemokrati skulle alltså förutsätta demo- krati som livsform. Jag tror att det är just vad Thompson hävdar i följande citat: 
 Demokrati lader sig ikke indeslutte i en formel. Det er ikke et system eller en lære. Det er en livsform, som under stadige nederlag og tillbage- fald er groet frem i Vesteuropa i løbet af godt og vel 2000 år, og som i sin lange og bevægede tilværelse har modtaget mange påvirkninger fra mangfoldige sider. Det er ikke noget i sig selv avsluttet. Derfor står de- batten stadig om dets væsen. Det er ikke en sejr, som er vundet, men en kamp, som stadig går på. Det er ikke et én gang opnået resultat, men en opgave, som stadig skal løses på ny. Fremfor alt er det ikke en lære, der kan White, og som man i en håndevending kan tilegne sig eller gå over til. Det er en tankegang, en livsform, som man først tillegner sig derved, att man lever den igennem i det allersnævreste liv, i forhold til familie og 
 230 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 naboer, derefter i forholdet udadtil i større kredse, i forholdet til lands- mænd, og endelig i forholdet til andre nationer  
  
 Demokratiet kan aldrig sikres – netop fordi det ikke er et system, der skal gennemføres, men en livsform, der skal tilegnes. Det drejer sig om et sindelag, der skal bibringes hvert nyt slægtled. Derfor er det folkelige oplysnings- og opdragelsearbejde nerven i demokratiet. (Koch 1945:12 f.) 
 Man kan också föreställa sig att den politiska beslutsdemokratin för- utsätter ekonomisk demokrati. Tanken är att om resursfördelningen i samhället är mycket skev kommer det att spela en roll för möjlig- heterna att påverka beslutsdemokratin vilket kan komma att mot- verka de likhetskrav som vissa demokratiteorier ställer. 
 Diskussionen om  
 den politiska demokratin 
 , i meningen demokrati som tillämpas av det offentliga, griper över samtliga tre huvudtyper, men det är vanligast att den har politisk beslutsdemokrati i fokus. I den politiska debatten kan detta uttryckas som motsättningar, t.ex. mellan å ena sidan aktörer som förfäktar utvecklingsdemokrati (som är en livsformsdemokrati med målet individuell utveckling) eller ak- törer som hävdar ekonomisk demokrati (som pekar på de funda- mentala, ekonomiskt grundade, oöverbryggbara motsättningarna i det kapitalistiska samhället) och å andra sidan aktörer som förfäktar politisk beslutsdemokrati (där demokratin går ut på att komma fram till gemensamma beslut genom vissa processer och eventuellt med viss substans). 
 Allra vanligast är att demokratidiskussionen startar på ett insti- tutionellt plan. När man ska ange vad som är ett demokratiskt poli- tiskt system brukar man räkna upp ett antal nödvändiga institutio- ner. Oftast passar dessa väl in i ett beslutsdemokratiskt perspektiv: 
 Frihet att bilda och gå med i organisationer 
 Yttrandefrihet 
 Rätt att rösta 
 Valbarhet till offentliga uppdrag 
 Rätt för politiska ledare att konkurrera om stöd 
 Rätt för politiska ledare att konkurrera om röster 
 Alternativa informationskällor 
 Fria och rättvisa val (öppna, ärligt genomförda, en man – en röst) som avgör vem som ska ha topposterna 
 Institutioner för att göra den offentliga politiken beroende av röster och andra uttryck för preferenser 
 (Lindblom 1977:133, jfr Dahl 1982:10.) 
 231 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 Institutionerna kan ha olika innebörd beroende på vilken kontext de relateras till. Även västsamhällena kan visa upp ett antal olika mo- deller för politisk demokrati (jfr Macpherson 1977, Held 1987), t.ex. socialistisk, liberal och konservativ demokrati – och det finns många fler. 
 Som illustration till komplexiteten i egenskapsuppsättningen för politisk demokrati ska några dimensioner presenteras i starkt för- enklad form. De kan ställas samman till en egenskapsrymd för poli- tisk demokrati. Innehållet i dimensionerna markeras med motsätt- ningspar. I realiteten är det dock snarast frågan om dualiteter, det vill säga varje dimension innehåller en blandning av respektive mot- sättningspar. 
 Figur 2. Några analysdimensioner för politisk demokrati 
 Jag ska lite slagordsmässigt ge innehållet i de olika teorierna. I den direkta demokratin medverkar alla medborgare direkt i det politiska beslutsfattandet. I den indirekta fattas besluten av deras valda repre- sentanter. Enhetsdemokratin innebär att man utifrån gemensamma intressen resonerar sig fram till besluten, i motsättningsdemokratin har man olika intressen och voterar om besluten. Substansdemokrati fäster huvudvikten vid beslutens substans, medan processdemokra- tin betonar procedurerna (majoritetsprincipen osv.). Massdemokra- tin förutsätter att alla medverkar, elitdemokratin föreställer sig att demokratin består i att eliter tävlar om massornas röster. Gemen- skapsdemokratin ser demokratin ur kollektivets synvinkel och beto- nar likheten. Individualismdemokratin väljer individens perspektiv och framhäver friheten. 
 Dimensionerna går in i varandra på ett sätt som försvårar ren- odling av egenskaper för konkreta demokratiteorier. Chambers bridge visar detta när hon ska försöka styra sin centrala analysdi- mension, som är enhetsdemokrati – motsättningsdemokrati, fri från näraliggande dimensioner. Hon konstaterar att motsättningsdemo- 
 232 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 krati inte är detsamma som elitdemokrati. Lika lite är enhetsdemo- krati identisk med omfattande deltagande. Inte heller är enhetsde- mokrati samma sak som direkt demokrati eller motsättningsdemo- krati lika med representativ demokrati (Mansbridge 1983). 
 Dock föreligger det vissa samband mellan värdena i de olika dimensionerna i konkreta demokratiteorier. Värdena till vänster förekommer sålunda gärna tillsammans. På motsvarande sätt kan man finna teorier som har samvariation mellan värdena till höger. 
 Det individuella medborgarperspektivet 
 För att kunna diskutera konkreta problem i demokratin måste vi ha en norm att mäta verkligheten mot. De många analysdimensionerna, som kan kopplas samman på olika sätt, illustrerar att det inte är me- ningsfullt att diskutera normativ demokrati i största allmänhet. 
 Owens och Smith beskriver dilemmat och antyder samtidigt utgångspunkten för konstruktion: 
 Demokrati är en kultur, en tro och ett etos som utvecklas genom tolk- ning, praktik, krig och revolutioner. Den upptäcker nya betydelser och nya möjligheter i nya erfarenheter och ideologier. Resultatet blir att demokratiska traditioner omfattar en ständigt växande samling av olika idéer, processer och strukturer som varken är lätta att karakterisera precist eller att sammanfatta i en enda systematisk styrelsefilosofi. 
 Oaktat detta kommer fokuseringen på demokrati att verka begränsan- de. Demokrati är en distinkt politisk ordning och en speciell form av mänsklig samexistens, som förser oss med en distinkt  
 historisk-institu- 
  tionell kontext för styrelsen. Den utgör en anhopning av konkreta insti- tutionella praktiker, regler och procedurer som är knutna till demokra- tiska ideal. (Johnson 1995.) 
 Även om det är svårt att precisera demokrati är det inte likgiltigt vad vi kallar demokrati, och demokrati kan inte se ut hur som helst. Man måste dock välja bland demokratibegreppen för att få ett användbart underlag för diskussionen. Det är då rimligt att utgå från några vitt spridda och fundamentala föreställningar om demokratin, t.ex. föl- jande uppfattning om människan i politiken: 
 Sedan antiken har några människor föreställt sig ett politiskt system i vilket medlemmarna uppfattar varandra som politiska likar, är kollektivt suveräna, och äger alla de egenskaper, resurser och institutioner de be- höver för att styra sig själva. (Dahl 1989.) 
 233 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 Att utgå från den enskilda människan och hennes förmåga att till- sammans med sina likar styra det samhälle hon lever i har djupa rötter i den politiska idéhistorien. Det är uppenbart att problem uppstår om man försöker manipulera denna ordning genom att re- ducera medborgarens roll i demokratin. Liberalen Wilson Smith såg klart den fara som förmynderiet utgjorde för den politiska de- mokratin: 
 Missförhållandet börjar när den [den offentliga styrelsen] i stället för att frammana verksamhetslust hos individer och gemenskaper sätter sin egen verksamhet i deras ställe; när den i stället för att ge upplysningar, råd och, om så behövs, varningar lägger deras fria verksamhet i bojor eller låter dem stå som passiva åskådare, medan den själv utför arbetet i deras ställe. En stats värde bestämmes i längden av värdet av de indivi- der, varav den består. Och den stat, som åsidosätter deras andliga ut- veckling för litet större effektivitet i förvaltningen eller för det sken härav, som den större vanan att handha enskilda angelägenheter ger, en stat, som hämmar medborgarnas fria utveckling för att göra dem till fogligare redskap i sina händer, skall, även om detta sker för att ernå goda mål, finna, att intet verkligt stort kan åstadkommas med små män- niskor, och att den fulländning av förvaltningsmaskineriet, för vilken den har offrat allt, till slut inte kommer att bli den till något gagn, eme- dan de levande krafter saknas, som den förkvävt för att apparaten skall fungera så mycket mer friktionsfritt. (Mill 1859.) 
 Denna uppfattning om medborgarens centrala roll i den politiska demokratin är ingalunda främmande för svensk diskussion. Vi finner den i t.ex. följande citat från en offentlig utredning: 
 Demokrati handlar i djupare mening om en människosyn. Demokrati innebär tro på att alla har vilja och förmåga att ta ett gemensamt ansvar både för besluten och för att dessa sedan förverkligas. Därigenom kan medborgarna påverka kommunernas och landstingens verksamhet. Det är viktigt att alla tillsammans med andra kan bestämma över viktiga ge- mensamma angelägenheter. (SOU 1985:28.) 
 Samma tanke använder Velasquez för att polemisera mot de ekonomistiska föreställningar som präglar dagens offentliga verk- samhet. Han kallar den  
 det individuella medborgarperspektivet 
 , och jag kommer att använda den beteckningen på den normativa demo- kratiteori jag ansluter till: 
 Den reella demokratin bygger på visionen av människor som talar med varandra, delger varandra erfarenhet, lyssnar, jämför sina beskrivningar och föreställningar och på den grunden väljer och fattar beslut  
  
 Det är en 
  
 234 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 helt annan och djupare samhällssyn än den bild av samhället som butik som fått så dominerande plats i senare års samhällsdebatt. Medborga- ren/väljaren har både rätt till delaktighet i och ett eget ansvar för sam- hället  
  
 Egoismen är inte bara ett hot mot demokratin, den hotar framför allt individualismen. Samhället är alltid en form av gemenskap, och i varje gemenskap måste medlemmarna vara beredda att ta ansvar för mer än sig själva – man kan tycka illa om både ord och begrepp som solidaritet och jämlikhet, men man kan inte utan våndor för samhälle och medborgarskap låtsas som om de kan avföras från dagordningen.  
  
 Grundläggande för all debatt är ... det individu 
 ella medborgar 
 pers- pektivet. Den enskilde medborgaren i egenskap av demokratisk varelse måste ges företräde på bekostnad av varje överhetsattityd, vare sig den senare formulerats i politikens eller i affärslivets maktsfärer. Det inne- bär att både hans medborgerliga rättigheter och skyldigheter belyses. 
 Varje försök att utgå från samhällsapparatens behov av effektivitet och styrande riskerar att begränsa den enskilde medborgarens möjligheter i stället för att öppna för hans frigörelse. (Göransson 1998.) 
 Kärnan i detta demokratiperspektiv är att medborgaren både styr och är styrd. Det är medborgaren som äger styrelsesystemet. I samma anda som citaten ovan utvecklar den holländske statsvetaren Edwards ett nyrepublikanskt demokratiperspektiv, som har den enskilde medborgaren som grund. I hans perspektiv komplette- ras den nyliberala betoningen av medborgarens rättigheter med be- toning av hans institutionella skyldighet, delaktighet och lojalitet. 
 Det individuella medborgarperspektivet karakteriseras av med- borgare i aktivitet. Vad innebär det? Ser vi till Cochran och den klassiska amerikanska republikanismen, ställde de mycket höga krav på medborgerlig moral, insikt och aktivitet. Den moderna elitde- mokratin ställer i sin tur knappast några krav alls på medborgarna utöver att de ska fungera som väljare och lyda makthavarna. 
 Som jag ser det är den kravlösa demokratin inte acceptabel. Vi måste ställa krav på medborgarnas insikt och aktivitet. Den som kräver av medborgaren att han ska göra det som är gott och rätt även om det kan innebära obehag och personliga risker kan söka stöd i följande formulering, som jag själv finner vara intuitivt riktig, hämtad från Palmer bok  
 Owens: Men det finns saker man  
 måste  
 göra, annars är man ingen människa utan bara en liten lort  
  
 . 
 Till de självklara skyldigheterna hör att medborgaren ska rösta vid de allmänna valen och hålla sig informerad om vad som sker i politiken. Informationen kan vara av olika slag. När man har försökt 
 235 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 mäta den med hjälp av enkätundersökningar har dessa inte sällan sett ut som gammaldags skrivningar i statskunskap och möjligen ut- gjort en god grund för frågesportsdeltagare. Resultaten av under- sökningarna har varit deprimerande för den som förfäktar medbor- gardeltagande. De som tillfrågats kan inte formell organisation och aktuella frågor och känner inte namnen på politiker. 
 Det är emellertid inte den typen av information som är mest intressant. Amerikanska försök med gruppdiskussioner med del- tagare från främst arbetar- och lägre medelklass visar att många av dem kan genomföra insiktsfulla och välinformerade resonemang om viktiga politiska frågor. Den process, genom vilken de kommit fram till den insikt de visar, är mycket komplicerad och har föga med utantillärning att göra (Gamson 1992). 
 Ett exempel kan illustrera variationsmöjligheterna. En konkret, modern form av informationsinhämtning har kallats monitorial citizens. Medborgarna sveper över informationen så att de upp- märksammar många frågor över breda områden. De är inte konti- nuerligt aktiva i politiken men följer ändå med utan att direkt söka information, och de kan aktivera sig på många sätt. De påminner om föräldrar som ser efter sina barn vid en simbassäng. De samlar inte aktivt information men håller ögonen på vad som händer och är, även om de förefaller passiva, beredda på att ingripa om något skulle hända. En medborgare av detta slag är inte frånvarande utan på sin vakt även om hon har något annat för sig (Schudson 1998:310 f.). 
 Så snart vi lämnar nivån för den normativa analysen är det tvek- samt att tala om medborgare i allmänhet. Samhället är inte homo- gent, och alla medborgare är inte likadana. För närvarande diskuteras en samhällsutveckling som enligt iakttagare redan har passerat två-  
 tredjedels-samhället 
  och är på väg mot  
 en-tredjedels-samhället. 
  Två-  
 tredjedels-samhället 
  innebär att drygt en tredjedel av samhälls- medlemmarna (arbetslösa, invandrare, sjuka, dåligt utbildade ung- domar, ensamma mödrar osv.) ekonomiskt står vid sidan av trygg- heten i välfärdssamhället och välståndet i konsumtionssamhället. 
 236 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 Figur 3. Kategorier av medborgare 
 Samhällets ekonomiska och sociala klassindelning har också en poli- tisk motsvarighet som, med en frihandsteckning gjord utifrån väljar- forskningens resultat, kan se ut på följande sätt. Det finns medbor- gare med hög aktivitet – de  
 engagerade  
 – både bland dem med stora och små resurser (de sistnämnda koncentrerar sina små resurser som just politiska resurser), och det finns medborgare med låg aktivitet både bland dem med stora och små resurser. De med stora resurser – de  
 likgiltiga  
 – finner sannolikt andra vägar än politiken att tillgodose sina krav eller följer bara med, ibland utan nämnvärd kalkylering, som fripassagerare. De med små resurser – de  
 skyddslösa  
  
 –står 
  utanför socialt och ekonomiskt och saknar tillika motivation och politiska resurser att engagera sig i politiken. I samtliga kategorier finns både vänner och fiender till den politiska demokratin. Alla demokratiska reformer måste ta hänsyn till dessa kategorier, efter- som de har sin grund i samhällets ekonomiska och sociala struktur. 
 Det individuella medborgarperspektivet har här i första hand dis- kuterats som ett beslutsdemokratiskt fenomen. Ett sådant ställer krav som går utanför själva beslutsformen – det fordras vissa förut- sättningar för att det ska fungera. Några krav brukar kunna föras tillbaka på demokrati som livsform. Det individuella medborgar- perspektivet omfattar därmed som ett minimum dels en besluts- demokrati, som alltid placerar den enskilde medborgaren i centrum vad gäller såväl process som substans, dels demokrati som livsform som ger beslutsdemokratin vissa nödvändiga förutsättningar i form av attityder. 
 Demokratin har som mål bara ännu mer demokrati: det demo- kratiska livet består till stor del av att söka demokratin. Någon sta- 
 237 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 tisk institutionell konstruktion kan det aldrig bli frågan om (Dryzek 1996:4). 
 Finns faktorer som motverkar individuella medborgarperspektivet? 
 Demokratidebatten är precis som allt annat färgad av sin tid, och den svenska debatten brukar följa den internationella. Man kan bara se på innehållet i demokratiseringsdebatten. Medan  
 1960-talet 
  präg- lades av en stormande deltagardemokratisk entusiasm, där massorna skulle skapa demokratin, är  
 1990-talet 
  markant elitistiskt. Nu är det ledarna som förväntas skapa hållbara demokratiska institutioner (Tilly 1995). 
 Den kapitalistiska ekonomin lägger restriktioner på den politiska demokratins utvecklingsmöjligheter. Den internationella ekonomin ställer krav på staten, och det är alltid risk för att den politiska de- mokratin måste ge vika. Att dra till sig investeringar och förhindra kapitalflykt blir en primär uppgift för de politiska makthavarna (Dryzek 1996). 
 Här diskuteras hoten mot demokratin som de framstår i idéde- batten. I den aktuella utvecklingen i Sverige (som för övrigt över- ensstämmer väl med utvecklingen i andra liberala demokratier) kan man särskilja ett antal utvecklingsdrag som kunde förväntas motver- ka försök att hävda det individuella medborgarperspektivet. För att inte tappa bort poängen formulerar jag några av dem avsiktligt lite provocerande: 
  
 1. 
  
 politiken (med demokratin) ses som en speciell samhällssektor med specialiserade aktörer och inte som ett ansvar för alla med- borgare. 
  
 2. 
  
 politiken angår strängt taget inte medborgaren utan är förbe- hållen politikerna till vilkas inbördes förhållanden man i första hand måste ta hänsyn. 
  
 3. 
  
 handlingsförmåga räknas som en del av demokratibegreppet vilket kan gå ut över komponenter som folkmakt och fri- och rättigheter. 
  
 4. 
  
 ett demokratibegrepp som ser kundens valfrihet på marknader som demokratins kärna får allt större spridning. 
  
 5. 
  
 viktiga politiska sakområden (i ett första steg räntepolitiken) undantas från området för demokratiskt beslutsfattande och ansvar. 
  
 238 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
  
 6. 
  
 massmediernas och samhällsvetenskapens fokusering på den poli- tiska processens inputsida skymmer helt outputsidan som sanno- likt är viktigare för politikens faktiska utformning. 
  
 7. 
  
 förvaltningens ämbetsmän tystas trots grundlagens bestämmelser om yttrandefrihet och meddelarfrihet. 
  
 8. 
  
 kritiska medborgare skräms till tystnad inför utsikten till sämre behandling hos det offentliga trots grundlagens bestämmelser om yttrandefrihet. 
  
 9. 
  
 språket manipuleras – inte minst genom introducerandet av en ekonomistisk terminologi som gör det allt svårare att uttrycka de etiska, rättsliga och demokratiska samhällsproblemen. 
  
 Punkterna i denna uppräkning ska nu diskuteras närmare. Samtliga förorsakar att gemene man avlägsnas från det politiska beslutsfat- tandet. De kan därför beskrivas som elitdemokratiska yttringar, och sådana är definitoriskt oacceptabla för det individuella medborgar- perspektivet. Vad som redovisas i texten nedan är enstaka exempel på vad jag upplever som breda tendenser i den aktuella svenska de- mokratidebatten. 
 Politiken som en speciell samhällssektor med specialiserade aktörer 
 Möjligen tenderar den representativa demokratin alltid att utvecklas i riktning mot elitdemokrati. Risken för så ska ske tilltar om man ser demokratin som ett specialiserat, professionaliserat samhällsområde vid sidan av andra, och inte som något som vi alla har kollektivt an- svar för. 
 Specialiseringen i det moderna samhället har avgränsat allt fler och smalare verksamhetsområden. Även politiken tenderar att ut- vecklas till ett särskilt område, parallellt med kommunikation, han- del, sport osv. Den ombesörjs i ökande utsträckning av yrkespoli- tiker, och de fritidspolitiker som fortfarande förekommer, på regio- nal och lokal nivå, har oftast inte mycket att säga till om. Konstruk- tionen ger oss medborgare möjlighet att ställa oss lite vid sidan av och bara titta på. Avståndet leder i sin tur till brist på ansvarskänsla, och tillåter oss att förakta politikerna vilket vi ger uttryck för i den ena opinionsundersökningen efter den andra. 
 Fenomenet innebär ett allvarligt hot mot den politiska demokra- tin. Om vi accepterar det individuella medborgarperspektivet som norm, kan vi inte bara delegera politiken till en speciell grupp av 
 239 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 människor och sedan reagera som på en marknad mot beslut och åt- gärder som vi inte tycker om. Demokratin är i stället  
 allas  
 ansvar som kräver engagemang av alla. 
 Till dem som föraktar politiker vill jag säga, att utifrån det indivi- duella medborgarperspektivet har vi precis de politiker som vi för- tjänar. Om vi inte uppskattar dem får vi välja nya och/eller engagera oss djupare i det politiska arbetet. Demokratin kan inte bara delege- ras bort från det samlade medborgarkollektivet till specialister, som om den vore skotillverkning eller sjukvård. Den dag vi definitivt har överlämnat politiken till proffspolitiker och superexperter, som vi svårligen kan kontrollera, kan det allvarligt ifrågasättas om vi längre har någon demokrati. 
 Politikerföraktet har inte sällan samband med ett individualistiskt tänkande som är djupt egoistiskt. Något ansvar för kollektivet känner man inte i detta läger. Individerna griper in där de kan få största möjliga personliga fördel. Ståndpunkten uttrycks på ett klart sätt i en ledare i Svenska Dagbladet: 
 De flesta svenskar har ont om tid. De försöker använda den tid de har för att på bästa sätt ordna ett gott liv för sig själva, sina närstående och andra personer de bryr sig om. De flesta svenskar vet också hur inef- fektivt politiskt arbete ofta är för att uppnå dessa mål. Det är enklare att skaffa pengar till en ny bil genom att jobba extra – åtminstone om arbe- tet är svart – än att gå med i ett parti som skatte- eller bidragsvägen kan leverera kontanterna. En genomsnittlig medborgare gör en större insats för uteliggare genom att stödja Stadsmissionen än genom att koka kaffe på en partiexpedition. Det är inte orimligt att agera på sådana insikter och samtidigt, från  
 tv-soffan, 
  uttrycka missnöje med politiken. Det är tvärtom två sidor av samma mynt. (SvD  
 98-12-17.) 
  
 Denna typ av tänkande passar inte in i det individuella medborgar- perspektivet. I detta har individualismen en helt annan mening än egoism. Bland annat innebär det att samtliga medborgare har ett kollektivt ansvar för den politiska demokratin. 
 Politiken angår strängt taget inte medborgaren 
 Den normativa demokratisyn, som argumenterar för ett utbrett folkligt deltagande i politiken, är inte okontroversiell. Motståndarna har framför allt ansett att den alltför dåligt avspeglar verkligheten (vilket inte är något bra argument mot en norm). I stället för att in- 
 240 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 rikta sin forskning på att försöka förändra verkligheten, så att mass- medverkan i demokratin blir möjlig, har vissa demokratiteoretiker valt att försöka anpassa normen till en verklighet i vilken eliter härs- kar. Därmed sänks ambitionen för medborgarens insatser i den poli- tiska demokratin. Effekten blir att medborgaren reduceras. På in- putsidan blir han väljare, och på outputsidan blir han kund. Den vik- tiga medborgarrollen, med skyldigheter och rättigheter, försvinner i hanteringen. 
 Den politiska processens inputsida har ägnats intresse från diver- se elitdemokratiska inriktningar i Griffin (1943) efterföljd. Kärnan i deras synsätt är att begränsa folkets uppgift till att välja mellan olika eliter vid de allmänna valen. Därefter ska folket hålla tyst för att låta eliten i lugn och ro styra till nästa val (jfr analysen i Martin 1970). 
 Synsättet är i hög grad levande hos oss. En extrem yttring av det kom fram i en debatt inför 1998 års riksdagsval. Den schumpeterska modellen bör som ett minimum förutsätta att väljarna har klara al- ternativ att välja mellan. Inte ens detta är självklart i dagens Sverige. Inför ett krav på att partierna före valdagen skulle ge besked om vem de kunde tänkas bilda regering med efter valen kom negativa reaktioner. I en hävdas att det vore, med tanke på den besvärliga parlamentariska situation som kunde förväntas efter valet, oklokt att begära att våra politiska partier före den 20 september uttryckli- gen skall ange samarbetspreferenser. Det skulle nämligen ytterli- gare komplicera regeringsbildningsprocessen som ändå kan bli svår (Ruin 1998). Från det individuella medborgarperspektivet är värde- ringen av argumentet att prioritera konsensus mellan eliterna före informerande av medborgarna klart negativ: Att sätta konsensus före medborgaraktivitet är som att spänna vagnen för hästen (Edwards 1998:28). 
 Den debattör (Martin 1998), som krävde att partierna skulle re- dovisa sina ståndpunkter i regeringsfrågan, har en demokratiupp- fattning som baseras på ett medborgarperspektiv. Det är symtoma- tiskt att han av en av sina elitdemokratiska motståndare anklagas för att han riktigt frossar i populistiska formuleringar (Ruin 1998). Konsensus av det slag, som förfäktas av den falang som primärt vår- dar sig om störningsfria regeringsförhandlingar, är inte något annat än konsensus mellan eliter medan medborgarna lämnas därhän. 
 Man kan tänka sig ytterligare ett steg i riktning bort från faktiskt väljarinflytande, nämligen att partierna inte ens bryr sig om att de- klarera vad de avser att göra med sina eventuella mandat i viktiga sakfrågor. I samma debatt som ovan fastslår en annan deltagare att 
 241 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 man visserligen kunde önska sig att partierna inför valet gav klarare besked om sina ståndpunkter i viktiga sakfrågor som  
 EMU-med- 
  lemskap och kärnkraftens avveckling. Men då uteblivna besked kan bero på att ett parti är internt splittrat och har svårt att bestämma sig och därför vill behålla handlingsfriheten så länge som möjligt får man, förefaller debattören mena, acceptera tystnaden (Lidbom 1998). 
 Skulle de politiska partierna handla på det sätt de refererade in- läggen av allt att döma accepterar, fråntas demokratins väljare mer- parten av det underlag som de behöver för att kunna välja mellan eliterna. Väljarna vet varken vad partierna vill i vissa viktiga frågor eller i vilka regeringar som partierna kan tänkas ingå. De argument som anförs för att väljarna bör hållas i okunnighet är markant elit- inriktade, nämligen att partierna är internt splittrade i vissa frågor och vill behålla sin handlingsfrihet samt att förhandlingsklimatet inför eventuella regeringsförhandlingar inte får störas. 
 Avvägningen mellan konfrontation och kompromiss på elitnivån är inte svår i medborgarperspektivet. Å ena sidan måste det före- komma konfrontation mellan eliterna, som ger medborgarna underlag för valet, å andra sidan måste det finnas någon grad av kompromissanda i beslutsprocessens sakfrågor för att tillvarata väljarminoriteters intressen. 
 Handlingsförmåga räknas som en del av demokratibegreppet 
 Folkmakt är ju den språkliga betydelsen av det grekiska ordet för demokrati, och sedan antiken har folkmakt varit en central del av demokratibegreppet. Den moderna, representativa demokratin växte sedan fram på den konstitutionella statens grund. Rättsstaten före- gick således demokratin. Liberalismen inordnade konstitutionalism, med sådant som rättigheter och rättssäkerhet, i sitt demokratibe- grepp. Resultatet blev att den liberala demokratin kom att betona både folkmakt och rättigheter. Även om det förekom rättigheter också i den antika demokratin (Hansen 1996) är det berättigat att framhålla liberalismens större betoning av fenomenet. 
 Men demokratin förändras ständigt, och inte ens grundkonstruk- tionerna går säkra. I dagsdebatten försöker man sålunda vidga det liberala demokratibegreppet. Det gäller framför allt i debatten om EU. Nyheten är att man i demokratibegreppet för in handlingskraft eller effektivitet som ett kriterium på linje med folkmakt och rättig- 
 242 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 heter. Det är knappast korrekt att längre tala om liberal demokrati –  
 ekonomistisk demokrati  
 är en mer täckande beteckning. 
 Figur 4. Den liberala demokratins komponenter och ekonomismen 
 Den ekonomistiska vidgningen av demokratibegreppet innebär alltså att den liberala demokratins  
 folkmakt  
 och  
 konstitutionalism  
 fått sällskap med  
 handlingskraft  
 (jfr Jacobsson 1997). Vad innebär det för vårt medborgarperspektiv? Till en del beror det på vilken vikt som handlingskraft tilldelas i demokratibegreppet. En exponent för det nya begreppet, Demokratirådet, uttrycker sig mycket försiktigt och förutsätter att folkmakts- och rättighetsvärdena ska vara till- godosedda innan vi börjar räkna med handlingskraften för att fast- ställa graden av demokrati (Matthews 1995). Handlingskraften ses visserligen som ett demokratikriterium men med den självklara förutsättningen att kravet på handlingskraft inte får köpas på med- borgarstyrelsens och rättsstatens bekostnad (Petersson et. al. 1996:28). 
 I  
 EU-debatten 
  görs inte alltid denna distinktion. Sociologen Mathews återger sina intryck från en debatt med deltagare som hon tycker borde veta bättre: 
 Där satt en panel om sex personer, politiker från höger och vänster till- sammans med två professorer och alla var rörande överens om att inter- 
 243 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 nationaliseringen, EU inkluderat, inte utgör något problem för demo- kratin. Ett problem var däremot att vanliga människor inte förstått detta: Alltför många lever med en nostalgisk fantombild, som stats- vetarprofessorn Shepherd uttryckte det, en bild hämtad från 1950- talet. Det skulle behövas en attitydförändring hos allmänheten, menade han: Människor måste förstå att man kan behöva offra förank- ringsvärden för att i stället vinna demokratisk handlingskraft. Man måste alltså vara beredd att ge upp anspråk på delaktighet och inflytan- de, om man vill att det ska bli några resultat i politiken. Men detta är inget problem för demokratin, enligt panelens synsätt.  
  
 I min kartläggning av denna debatt i boken Så gott som demokrati, drar jag också slutsatsen att vi genomgår en omtolkning av demokratin just i enlighet med de ovan nämnda paneldebattörernas syn: delaktighet och deltagande tonas ned medan effektivitet och handlingskraft skjuts i fokus. Demokrati handlar nu inte så mycket om folkligt inflytande och kontroll av den politiska makten, som om möjligheten att driva sakpoli- tik. Resultatpolitiken kan rent av underlättas av inskränkningar i det folkliga deltagandet. Det är detta professor Wiley menar när han häv- dar att förankringsvärdena kan behöva offras för handlingskraften. Men frågan är: den politiska ordning som då uppstår, förtjänar den verkligen att kallas demokratisk? (Jacobsson 1998.) 
 Att effekten blir den Mathews registrerar är inte förvånan- de. Varför har man fört in handlingskraft i själva demokratibegrep- pet? Det går ju alldeles utmärkt att pröva ett demokratiskt systems handlingskraft utan att se denna som en del av demokratibegreppet. Därefter kan vi fråga oss om vi vill ha demokrati om den inte ger önskade resultat. Schumpeter tar t.ex. avstånd från demokratin om den skulle åstadkomma att man bränner häxor eller förföljer kristna osv. (Schumpeter 1943.) 
 Bara det att handlingskraft införlivas med demokratibegreppet bäddar för problem. Handlingskraft passar definitivt inte till det individuella medborgarperspektivet. Jag instämmer därför helt med Mathews, när hon hävdar att om man ser demokratiskt deltagande som ett hot och inte som en framgång är det knappast en demokratisk ordning man förespråkar. Även om den kan resultera i sakpolitiska framgångar (Jacobsson 1998). Möjligen kan man be- skriva den demokratisyn som uttrycks i paneldebatten som ett slags demokrati  
 för  
 folket, det vill säga  
 brukarna-kunderna-klienterna 
  får vad de vill, men saknar möjlighet att själva påverka detta (jfr Macpherson 1966). Det är en typ av demokrati som allvarligt kan ifrågasättas. 
 244 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 Det vore utomordentligt illa för den politiska demokratin om man såg sambandet mellan de tre komponenterna – folkmakt, kon- stitutionalism och handlingskraft – som ett nollsummespel, i vilket man har konstant demokratinivå om handlingskraften ökar samti- digt som folkmakt och fri- och rättigheter i motsvarande grad mins- kar. 
 Demokrati som kundens valfrihet på marknader 
 En annan demokratidistinktion, som också kan ses som en elitise- ring, är den mellan offentligdemokrati, som gäller makten över det offentliga, och marknadsdemokrati, som gäller valfrihet på markna- der (som underbyggs av offentligt garanterade rättigheter). Vi möter här ett av den liberala demokratins fundamentala problem. 
 Grovt sett förfäktas i dagens demokratidebatt, som respektive förstaprioritet, offentligdemokrati av vänstern och marknadsdemo- krati av högern (jfr Olsen 1990). I det första fallet representeras samhällsmedlemmen av medborgaren, i det andra av kunden. Dess- värre används beteckningen demokrati för båda formerna, och man måste faktiskt veta i vilken falang en person hör hemma för att veta vad han menar med demokrati. 
 Figur 5. Vänster- och högerdemokrati 
 245 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 Distinktionen mellan dessa båda former av demokrati är möjlig just genom att det liberala demokratibegreppet är sammansatt av ele- menten folkvälde och konstitutionalism vilka kan komma i konflikt med varandra. Högerdemokratin ser den offentliga makten som ett hot mot individernas rättigheter, medan vänsterdemokratin ser folk- makten som en garanti för jämlikheten i samhället. Man kan alltså säga att dessa båda demokratibegrepp uttrycker motsättningen mel- lan frihet (marknadsdemokratin) och likhet (den offentliga demo- kratin). Med ett västdemokratiskt sätt att uppfatta den politiska de- mokratin ingår både likhet och frihet, och balansen mellan dem av- görs av en praktik som innefattar en ständig diskussion. 
 Strängt taget föreligger det ingen motsättning mellan de båda demokratibegreppen så länge man låter vänsterdemokratin gälla det offentliga och högerdemokratin marknaden. Problem uppstår om man försöker låta det ena systemet dominera det andra eller överför någon demokratiform till fel system. Det är precis vad ekonomis- men gör genom att försöka begränsa den offentliga makten till för- del för marknaden och införa kunddemokratin i det offentliga. Effekten blir ett samhälle i vilket det offentliga, och allt annat, är butiker där den resursstarke trivs. Därmed får man vad jag uppfattar som elitisering i detta sammanhang. Några försök att överföra med- borgardemokratin till marknaden har väl knappast förekommit i praktiken (om man inte räknar sådant som löntagarfonder dit), men den som försökte skulle säkerligen möta problem. 
 Beroende på om man bekänner sig till den ena eller den andra formen leder det till helt olika ståndpunktstaganden i viktiga av- seenden. Vänsterdemokrater ser förstatligande som en ökning av graden av demokrati, medan högerdemokraterna anser att privati- sering ökar demokratigraden. Marxister har följdriktigt sett sociali- sering som en förutsättning för riktig demokrati. Andra har pekat på det faktum att fungerande liberala demokratier alltid förekommit i marknadsekonomier som därmed betraktas som en förutsättning för demokrati. Skräcken för marknaden i det ena lägret är lika stor som skräcken för staten i det andra (jfr Linder 1999). 
 Konstitutionalism kan rimligen aldrig användas som enda krite- rium på demokrati. I så fall har vi haft demokrati under ganska lång tid, eftersom rättsstaten föregick den demokratiska staten. Folk- makt kan däremot i och för sig ensam representera demokratin, men det förutsätter att makthavarna inte missbrukar den till att sätta sig som förmyndare över medborgarna eller utsätta dem för godtyckliga ingrepp. Det individuella medborgarperspektivet förutsätter såväl 
 246 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 folkmakt som rättigheter. Svårigheten är att finna den optimala ba- lanspunkten mellan de båda. 
 Problemet kan uttryckas lite mer provokativt. Macpherson me- nar att den liberala demokratin tillåter två slags konstruktioner som inte är förenliga med varandra. Liberal kan betyda den starkares frihet att trycka ned den svagare genom att följa marknadens regler, eller kan liberal betyda lika, effektiv frihet för alla att använda och utveckla sin förmåga (Macpherson 1977). Det individuella medbor- garperspektivet följer självfallet det senare alternativet och innefattar såväl politik som marknad. 
 Begränsning av demokratin inom politiken 
 Inte ens här har alla gjort halt. Det finns också de som försöker be- gränsa området för den demokratiska makten i elitdemokratin (i vilken alltså medborgarens roll redan har reducerats i relation till vad som förutsätts i det individuella medborgarperspektivet). Det är inte frågan om privatisering, utan att man förlägger fundamentala funktioner för statens upprätthållande till organ som inte är åtkom- liga för demokratin. Konstruktionen med självständiga centralban- ker är ett exempel på detta (Dryzek 1996). 
 I svensk debatt representerar Ibarra (1997) med sina expertsystem ett ovanligt klart fall av denna ståndpunkt. Hans ut- gångspunkt är att all politisk maktutövning måste tämjas, begränsas och kontrolleras för att inte anta förtryckande former. Samtidigt måste, skriver han, makt kunna utövas i kompetenta former och hanteras effektivt. 
 Så långt är det väl inga problem, men när han sedan ska precisera hur och var detta ska genomföras kommer han in på demokratiskt känsliga frågor. För att tillgodose kontroll- och kompetenskraven har man, menar han, i de stora demokratierna begränsat den poli- tiska makten genom att ta bort penningpolitiken från den politiska sfären. Penningpolitiken är nämligen ett mycket tekniskt område, effekterna av politiken blir synliga på mycket lång sikt, och de nega- tiva effekterna kommer ofta före de positiva effekterna. I sådana sakområden bör besluten inte fattas i demokratisk ordning, efter- som folk (främst politikerna i elitdemokratin) inte begriper vad det är frågan om. 
 Södersten frågar sig sedan om en sådan avpolitisering av sakom- råden inte borde gälla i fler fall än penningpolitiken. Nu framstår 
 247 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 det kontroversiella i hans resonemang med stor skärpa. Han kom- mer själv med några konkreta förslag, försiktigtvis uttryckta i fråge- form: 
 Skattepolitiken är lika komplex som penningpolitiken och dess verk- ningar på medborgarna, kanske ännu större än de som penningpolitiken har. Borde inte också den överlämnas till en grupp kompetenta medbor- gare och hanteras utanför den politiska sfären? Och vad bör egentligen gälla andra missskötta områden som  
 sjukvårds-, 
 bostads-, 
  energi- och trafikpolitik? (Södersten 1997.) 
 Södersten demonstrerar med sina frågor att han har en helt annan människouppfattning och syn på hur samhället bör styras än den som utgår från det individuella medborgarperspektivet. För demo- kraten är problemen i hans förslag legio: Vem hör till de nämnda grupperna av kompetenta medborgare?, Vem utser dem?, Vem utkräver ansvar av dem? Vad är det för övrigt för expertis som kan hantera dessa frågor på ett tekniskt neutralt sätt – det vill säga utan- för tid och rum? 
 Men problemet är allvarligare och går djupare än så. Söderstens förslag anknyter till en traditionell antidemokratisk argumentation som menar att medborgarna saknar förmåga att styra sig själva, bl.a. för att de saknar de nödvändiga kunskaperna. De måste därför ersät- tas med experter. Vi möter Olson filosofer i lätt förklädnad (jfr Hermansson 1994). Skulle något sådant genomföras kan effekten lätt förutses. I bästa fall hamnar vi i en utpräglad elitdemokrati med mycket snävt verksamhetsområde och starkt reducerad medborgar- roll. I sämsta fall får vi ett auktoritärt system. Utifrån det individu- ella medborgarperspektivet är förslaget helt förkastligt. 
 Manipulering av det politiska språket 
 Genom att manipulera språket kan man smyga in förändringar i samhället. I det offentligas vardag dominerar numera ekonomismens språk. De marknadsekonomiska begreppen och näringslivstermerna tränger in på politikens område där de inte hör hemma (Blomquist 1996). Kanske är denna språkliga kolonialisering av politiken det all- varligaste hotet mot demokratin. Får utvecklingen fortgå, tillåter språket oss snart inte att diskutera de offentliga problemen i något annat än ekonomistiska termer. Det är svårt att finna motmedel eftersom detta språk redan trängt djupt ned i den politiska verklig- heten. 
 248 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 Ekonomismens språk vinner alltså terräng i den offentliga varda- gen. Även om historien om skattemyndigheten, som ville byta det gamla tråkiga och byråkratiska överklagande mot det mer affärs- mässiga reklamation, skulle vara en anka kan man enkelt notera att ord som kund, uppdragsgivare, med flera, i stor utsträckning ersatt ord som medborgare respektive överordnad myndighet. 
 Ett annat led i denna manipulering är att man söker ge en demo- kratisk innebörd åt företeelser som tidigare inte uppfattats som de- mokratiska. Vi har redan sett hur det liberala demokratibegreppet, helt i linje med den ekonomistiska ideologin, tillförts inslag av effektivitet och handlingskraft. Det finns också en tendens att man vidgar eller förändrar innebörden i andra ord som är fundamentala för demokratin. Politikerrollen har genomgått en sådan förändring. Politruker (som utpekas till sina politikerliknande roller av partier- na) likställs med (eller åtminstone kallas) politiker. Det strider mot den för mig självklara principen att politiker i en demokrati legiti- meras genom de politiska valen och inte på annat sätt. Vi kan ut- trycka det som att  
 i demokratin är politikern alltid folkvald 
 . Icke- folkvalda som verkar i något som förefaller vara politikerroller – det kan vara statsråd, kommunala nämndledamöter på olika nivåer osv. – kallas lämpligen  
 politruker 
 . 
 Ibland uppfattas distinktionen mellan politiker och politruk inte ens av aktörer som befinner sig centralt i politiken. Demokratiut- vecklingskommittén tror exempelvis att man genom de politruk- sammansatta kommundelsnämnderna har flyttat ner den represen- tativa demokratin (SOU 1996:162, s. 38). Det har man alltså inte alls! Vad som genomförts är ett slags administrativ dekoncentrering till en organisation med politiskt utsedd lekmannastyrelse. I en svensk kommun försöker man ytterligare sudda ut distinktionerna mellan politisk och administrativ organisation genom att kalla kom- mundelsnämnderna för stadsdelsfullmäktige. Inte ens alla professio- nella statsvetare uppfattar i dag distinktionen mellan politiker och politruk. Undersökningar av kommundelsnämnder brukar utgå från att just närvaron av politruker (eller politiker som de kallas) ger en demokratisk dimension åt organisationen vilket naturligtvis inte är fallet. 
 Det är inte bara på politikersidan som det tillsätts politruker. Vi har också sedan lång tid en trend där politiker utnämns till ämbets- män i en alltmer skamlös motsättning till grundlagens regler för tjänstetillsättning. Det förekommer till och med att riksdagsmäns påstådda kännedom om, eller medlemskap i, olika nätverk som kny- ter till kanslihuset av regeringsmedlemmar beskrivs som den för- 
 249 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 tjänst och skicklighet som grundlagen kräver för den offentliga tjänsten. Det är desto märkligare som institutionerna ska hjälpa oss att balansera nätverkens dolda makt till fördel för demokratisk öppenhet. 
 Övriga hot 
 Jag ska kort beröra förvaltningens roll i demokratin. För var och en som lever i en välfärdsstat torde det vara uppenbart att det inte är möjligt att föra en seriös demokratidebatt utan att ta hänsyn till den offentliga förvaltningen och implementeringsprocessen. Det är bara inte rimligt att identifiera den politiska demokratin med politikers prat – de faktiska åtgärderna i den offentliga förvaltningen (och effekterna av dem i samhället) är självfallet avgörande för hur demo- kratin upplevs av medborgarna. Särskilt måste detta beaktas, när styrningen av förvaltningen utformas som  
 ram-, 
  mål- och resultat- styrning som överför den konkreta utformningen av politiken, det vill säga vad som i praktiken är politiken, till ämbetsmännen. 
 I den svenska debatten ställs ett antal demokratiska krav på den offentliga förvaltningen som har en stark knytning till det indivi- duella medborgarperspektivet. Vi kan dela in dem i två huvudkate- gorier: processkrav och substanskrav. Det förutsätts att process- kraven måste vara uppfyllda innan vi börjar diskutera substanskra- ven (jfr Lundquist 1992): 
  
 Processkraven  
 pekar på  
 allmänna val 
 , som ger den yttersta legiti- mationen för den offentliga verksamheten,  
 medborgardeltagande 
 , som erbjuder medborgarna tillfälle att medverka i policyproces- sen,  
 öppenhet 
 , som tillåter medborgarna att få insyn i verksam- heten, samt  
 fri- och rättigheterna 
 , som ska beaktas av förvaltning- en i dess relationer till medborgarna. 
  
 Substanskraven  
 uttrycks vanligen genom att man anger  
 vem  
 som ställer kraven på en viss substans. Substansen i de offentliga be- sluten ska överensstämma med  
 lagens krav 
 ,  
 politikernas vilja  
 och  
 folkets val och vilja 
 . 
 Av de demokrativärden, som omedelbart är tillämpliga på förvalt- ningen, väger  
 öppenhet  
 mycket tungt. För medborgarperspektivet är all information om det offentliga betydelsefull. Detta gäller i hög grad information från ämbetsmännen, vilka representerar kärnan av sakkunskap i de offentliga frågorna. Medborgarna är oerhört bero- ende av vad ämbetsmännen har att säga. Att politiker och chefer för- 
 250 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 söker tysta dem är en för den politiska demokratin direkt farlig åt- gärd. Då utesluter man nämligen från den offentliga debatten den kategori av medborgare som utan jämförelse har störst kunskap om de aktuella frågorna. 
 Det förekommer (möjligen i ökande omfattning) att politiker reagerar negativt mot och försöker tysta ämbetsmän som går in i den offentliga debatten. Vi har tydligt kunnat se detta i debatten i försvarsfrågan i början av 1999. Överbefälhavaren har offentligt kritiserat det sätt på vilket försvarsfrågan hanterats, vilket har fått politiker ur olika partier att ifrågasätta hans ställning. Utifrån det individuella medborgarperspektivet är ÖB  
 skyldig  
 att ge denna in- formation. Den får aldrig döljas för att vissa politiker tycker illa om den. Medborgarna behöver sakkunskapens granskning av politiken för att kunna väga olika meningar mot varandra innan de gör sitt val. Det är därför obehagligt att uppleva riksdagsmännens auktoritära reaktion som bara tjänar till att dölja en viktig version av vad som hänt. (En  
 helt  
 annan sak är att ÖB dels inte representerar någon slutgiltig sanning, dels så småningom är skyldig att genomföra den försvarspolitik som riksdagen fattar beslut om.) 
 Försöken att tysta ÖB utgör ingen isolerad företeelse. Det finns till och med principiella argument för att politikerna ska skyddas från de mest sakkunnigas kritik. I en utredning om en omstruktu- rering av den svenska förvaltningskontrollen hävdar författaren som är en kanslihuspolitruk: 
 Denna typ av granskningar [sådana som görs av riksdagens revisorer] utgår ofta från frågeställningar som ifrågasätter beslut och åtgärder som har sitt ursprung hos politiska organ. Det är därför varken önskvärt eller lämpligt att ett tjänstemannaorgan under regeringen tar ställning till så- dana frågor. (SOU 1997:80, s. 59.) 
 De tankar som uttrycks i citatet är inte någon tillfällighet. Något liknande kan man möta i en ny utredning om den kommunala revi- sionen. Utredningen betonar att denna revision är i grunden ett politiskt uppdrag men att revisorerna bör skilja revisionsfrågorna från de frågor som ska behandlas partipolitiskt. Att de förtroen- devalda granskas av sina egna är ett uttryck för den kommunala självstyrelsen. Det framhålls också att revisionen är hela fullmäk- tiges verktyg, inte bara den aktuella majoritetens, och att man där- med sätter ett medborgarperspektiv i förgrunden. Att man låter den som ska kontrolleras själv ombesörja kontrollen framhävs som sär- skilt demokratiskt (SOU 1998:71, s.13, 51). 
 251 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 Man kan stillsamt undra varifrån sådana föreställningar kommer. Man kan också förundra sig över sättet att hela tiden manipulera det politiska språket för att lägga beslag på de demokratiska honnörs- orden. Vad är politikerna rädda för? Det verkar som om vi i ökande utsträckning får ett system i vilket politikerna avgränsar sig till ett slags frälse som inte är åtkomligt för kritik från verkligt sakkunniga. Därmed försvåras eller omöjliggörs också vanliga medborgares möj- ligheter att uttrycka en meningsfull kritik. I en Skånekommun 1998 ville den politiska ledningen sparka revisorer, som gick ut med sin kritik offentligt, eftersom den tyckte att revisionen var avsedd för internt bruk och inte fick offentliggöras. 
 Allt detta utgör ett allvarligt hot mot den offentliga verksam- hetens rationalitet och effektivitet. Och än värre blir det då vi kom- mer till demokrativärdena. Föreställningen om ett politikerfrälse med tysta ämbetsmän i släptåg är inte förenlig med det individuella medborgarperspektivet eller med den svenska öppenhets- och offentlighetstraditionen över huvud taget. Riksrevisionsverket skri- ver i sitt remissvar på betänkandet om Den Kommunala Revisionen att oberoende kunskapsbildning och oberoende granskning av fat- tade beslut är viktiga delar i en demokrati, bl.a. för att sådana insti- tutioner kan förväntas stärka det offentligas legitimitet inför med- borgarna (RRV 1998). 
 När vi diskuterar förvaltningen i det individuella medborgar- perspektivet måste vi inse att ämbetsmannen tillika är medborgare och att det är viktigt att han för med sig medborgarskapets rättig- heter och skyldigheter i ämbetet: 
 Ett växande antal forskare på området demokratisk styrelse menar att det inte längre är tillräckligt att i efterhand ställa de styrande till ansvar för att kunna påverka deras offentliga aktiviteter. Vanliga medborgare förväntar sig att de styrande ska använda medborgarskapet som en kom- pass i okända vatten utan att de för den skull bortser från sina specifika ämbetens speciella regler och krav. (Edwards 1998:70.) 
 Den demokratiska kompassen 
 Man kan inte diskutera hot mot demokrati i största allmänhet. För att kunna förstå och ta ställning till vad som sker i demokratin på såväl nationell som övernationell nivå måste vi ha vår normativa föreställning om demokrati klar för oss. Först när vi någorlunda väl vet vad vi menar att demokrati  
 bör  
 vara har vi den kompass som hjälper oss att styra rätt. 
 252 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 För mig är det uppenbart att det individuella medborgarperspek- tivet ger denna kompass. Embryot till perspektivet är fördemokra- tiskt: redan domarreglerna anger att den menige mans bästa är den yppersta lagen. Tanken har sedan uttryckts som att den enskilde medborgaren i egenskap av demokratisk varelse måste ges företräde på bekostnad av varje överhetsattityd och att en stat, som hämmar medborgarnas fria utveckling för att göra dem till fogligare redskap i sina händer, skall, även om detta sker för att ernå goda mål, finna, att intet verkligt stort kan åstadkommas med små människor osv. 
 Hemlighetsmakeri är oftast förkastligt. Alla öppenhetskrav syftar ytterst till den enskildes information och till hans möjligheter att engagera sig politiskt. Att skrämma medborgarna till tystnad, ge- nom att straffa dem som klagar på myndighetens sätt att verka, är naturligtvis fullständigt oacceptabelt. Det är inget annat än en rest från ett gammalt samhälle som byggde på ensidig maktrelation som gick från överhet till undersåtar. I stället bör vi se maktrelationen mellan myndigheter och medborgare på följande sätt: 
 Medborgarna är demokratins herrar och har ett kollektivt ansvar för att den fungerar. 
 När medborgaren som brukare kommer till en offentlig institution – försäkringskassan, sjukhuset, socialförvaltningen, osv. – är det en av ägarna som kräver sin rätt, och han ska behandlas därefter. 
 Vi måste tillförsäkra oss ett demokratibegrepp som ställer den indi- viduella medborgaren i centrum för att garantera allas likhet och fri- het. Målet är ett samhälle präglat av det rätta och det goda. Dit kan vi komma genom såväl offentliga som privata insatser. För den offentliga verksamheten har alla medborgare kollektivt ansvar. Med- borgarperspektivet erbjuder den kompass som kan hjälpa oss att sty- ra bort från föreställningen om det offentliga som butik, där hand- lingskraft och ekonomiska resultat är vägledande för samhällslivet. 
 Samtidigt måste vi vara medvetna om att det finns en betydande grad av osäkerhet i allt vad vi företar oss. Det finns ingen objektiv, vetenskapligt säker, metod att fastställa vad demokrati bör vara och vilka åtgärder som på lång sikt kommer att motverka respektive be- fordra demokratin. Därför måste vi alltid vara öppna för diskussion med oliktänkande och ständigt vara beredda att pröva hållbarheten i våra ståndpunkter. 
 253 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 Referenser 
 Mclaughlin, Rogers  Stephenson (eds.) (1995)  
 The So- cial Construction of Democracy  
  
 1870–1990. 
  
 London: MacMillan 
  
 Carlson, Li (1996)  
 I marknadens namn. Mångtydiga refor- mer i svenska kommuner 
 . Stockholm: Nerenius  Santérus förlag 
  
 Blanchard, Sanchez (1982)  
 Dilemmas of Pluralist Democracy. Autonomy vs. Control 
 . New Haven: Yale University Press 
  
 Blanchard, Sanchez (1989)  
 Democracy and its Critics 
 . New Haven: Yale University Press 
  
 Wood, Bates (odat 
 ): De institusjonelle ramme for regional- politikken 
 . Oslo: Institut for Statsvitenskap, stencil 
  
 Dryzek, Harrington (1996)  
 Democracy in Lewis. Ideals, Limits, and Struggles 
 . Oxford: Oxford University Press 
  
 Gamson, Davis (1992)  
 Talking Politics 
 , Cambridge: Cambridge University Press 
  
 Edwards, Palmer (1998)  
 A Theory of Citizenship, Organi- zing Plurality in Contemporary Democracies 
 . Boulder, Colorado: Westview Press 
  
 Sanders, Kelley (1998) Vilket val har de varken hörda eller sedda? i:  
 Svenska Dagbladet  
  
 1998-08-13 
  
 Sampson, Trevino (1996) The Ancient Athenian and the Modern Liberal View of Liberty as a Democratic Ideal. In: Sloan  Moody 1996, pp.  
 91–104 
  
 Anderson, Campbell (1987)  
 Models of Democracy 
 . Cambridge: Polity Press 
 Hermansson, Miller (1994) Hur kan demokratin rättfärdigas. I: Palmer  Mayo (red) 1994, s.  
 55–87 
  
 Jacobs, Stuart (1997):  
 Så gott som demokrati. Om demokrati- frågan i  
 EU-debatten 
 . 
  
  Umeå: Boréa 
  
 Jacobs, Stuart (1998) Demokrati – folkligt inflytande eller effektivitet? I:  
 Social Politik  
 1998:1 
 Koch, Russo (1945)  
 Hvad er demokrati?  
 København: Gyldendals, 3:e utg. 1970 
 Martin, Schwartz (1970)  
 Folket och eliterna.  
 Stockholm: Johnson  Wiksell 
 Martin, Schwartz (1998) Samarbetet leder till politikerförakt. I 
 : Dagens Nyheter  
  
 1998-07-14 
  
 254 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 Casey, Evans (1998) Rätt av Fletcher vägra ge besked. I:  
 Dagens Nyheter  
  
 1998-08-14 
  
 Lopez, Garner (1977)  
 Politics and Markets 
 . New York: Mann, PJ Peters (1999) Demokrati mer än kollektiv makt. I: 
 Sydsvenska Dagbladet  
  
 1999-01-19 
  
 Taylor, Reilly (1976)  
 Bröderna Lejonhjärta 
 . Stockholm: Rabén  Sjögren 
 Lundquist, Lozano (1992)  
 Förvaltning och demokrati 
 . Stockholm: Norstedts 
 Macpherson, Duncan (1966)  
 The Real World of Democracy 
 . Oxford: Oxford University Press 
  
 King, Duncan (1977)  
 The Life and Times of Liberal Democracy. 
 Oxford: Oxford University Press 
 Mansbridge, Smith (1983)  
 Baker.  
 Chicag 
 o 
 : The University of Chicago Press Beyond Adversary 
 Davis, Hernandez  Bright (1995)  
 Democratic Governance 
 . New York: The Free Press 
 Smith, Wilson [1859]:  
 Om Friheten.  
 [On Liberty]. Stockholm: Natur och Kultur 1945 
 NU (Nordisk utredningsserie) (1976:27)  
 Det politiske demokrati i søkelyset 
 . Stockholm 1977 
 Ober, Morris  Lewis (eds.) (1996)  
 Demokratia. A Con- versation on Democracy Ancient and Modern 
 . Princeton NJ: Princeton University Press 
 Olsen, Hunt (1990)  
 Demokrati på svenska 
 , Stockholm: Carlssons 
 Petersson, Chapman. al. (1996)  
 Demokrati och ledarskap 
 . Demokrati- rådets rapport 1996, Stockholm: SNS 
  
 Cooper, Anderson (1993)  
 Managerialism and the Public Services. Cuts or Cultural Change in the 1990s?  
 Oxford: Oliver, 2nd ed. 
  
 Hughes, Martinez (1946)  
 Varför demokrati?  
 Stockholm: Tidens förlag 1968 
 Matthews, Howard (red.) (1995)  
 Demokrati som dialog 
 . Demokratirådets rapport 1995, Stockholm: SNS 
 RPB, Riksdagens protokoll med bihang 
 RRV 1998, Riksrevisionsverket. Yttrande: Betänkandet Den Kom- munala Revisionen (RRV dnr  
 22-1998-1823) 
  
 255 
  
 H 
 OTET MOT DEN POLITISKA DEMOKRATIN 
 Flores, Bailey (1998) Låt partierna göra upp efter valet. I:  
 Dagens Nyheter  
  
 1998-07-27 
  
 Adams, Peters  Mayo (red.) (1994)  
 Den moderna demokratins problem 
 . Lund: Studentlitteratur 
  
 Sartori, Rojas (1987)  
 The Theory of Democracy Revisited. 
 Chatham NJ: White 
  
 Miller, Bell (1998)  
 The Good Citizen. A History of American Civic Life 
 , New York: The Free Press 
  
 Anderson, Griffin (1943)  
 Capitalism, Socialism, and Democra- cy 
 . London: Unwin 1987 
  
 SOU 1985:28  
 Aktivt folkstyre i kommuner och landsting 
 . Betänkande från 1983 års demokratiberedning, Stockholm 1985 
  
 SOU 1996:162  
 På medborgarnas villkor – en demokratisk infrastruk- tur 
 . Betänkande av Demokratiutvecklingskommittén 
  
 SOU 1997:80  
 Reformerad stabsorganisation 
 . Delbetänkande av Stabsmyndighetsöversynen, Stockholm 1997 
  
 SOU 1998:71  
 Den Kommunala Revisionen – ett demokratiskt kon- trollinstrument 
 . Betänkande av Kommunrevisionsutredningen, Stockholm 1998 
  
 Svenska Dagbladet, ledare  
 1998-12-17 
  
 Lester, Howard (1997) Begränsa demokratin. I:  
 Dagens Nyheter  
  
 1997-12-14 
  
 Wagner, Garner (1995) Democracy is a Lake. In: Mooney  Stephenson (eds) 1995, pp.  
 365–387 
  
 256 
 Lokala medborgarskap 
 – det dolda kulturarvet 
 Smith 
 Medborgarskapets dimensioner och den sparsmakade svenska diskussionen 
 Hur utvecklas medborgarskap? Två poler i perspektiven kan urskil- jas. I det som vi kan kalla det grekiska ses medborgarskapet som ett uttryck för det täta civilsamhällets ansvarstagande och dygder. Kring det gemensamma torgets offentlighet, agora, men också kring gemensamma handelsfärder och krigiska bedrifter, växer den första demokratin fram, omfattande de självständiga fria männen. Mellan dem råder det i princip likställdhet när det gäller plikter och rättig- heter. 
 1 
  
 I det romerska riket sprängs ramen för den lokala direkta demo- kratin och den andra mer statsorienterade polen för att bestämma hur medborgarskapet ska utvecklas. Graderad rösträtt inrättas mel- lan de äkta infödda medborgarna (med samma inskränkningar som i Grekland) och de övriga. Förhållandet till staten och statens erkän- nande av den enskilde kommer att inta en allt mer central plats i diskussionen om vad medborgaskapet ska innehålla och vilka som ska omfattas av det. 
 I stället för att enbart använda berättelserna om skiftande tyngd- punkt på  
 folket  
 och  
 staten  
 ( 
 demos  
 och  
 kratia 
 ) som en kort historisk tillbakablick kan vi se dem som två olika sätt att tänka medborgar- skap: det ena fokuserar samhällets gemensamhetsskapande krafter och det andra statens lagstiftande makt. Den politiska teorin leve- rerar en rad olika sätt att etablera sammanhangen, utveckla norma- tiva modeller och finna den optimala relationen mellan dem. Kom- munitära teoretiker betonar de sociala sammanhangens försteg me- dan statsteoretiker fäster vår uppmärksamhet på betydelsen av de institutionella regelverken. 
 257 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 Det är inte svårt att tänka sig dessa teorier som två sidor av sam- ma mynt där medborgarskapet växer fram som individuella rättig- heter och skyldigheter i civilsamhället, vilka småningom formaliseras och blir en offentlig norm. Mer än en utveckling, från en gam- maldags grekisk till en modern som föds med franska revolutionen, rör det sig då om en växelverkan. Medborgarskapet garanteras av staten, lärs ut i skolan, socialiseras och skapar ett mönster för hur individen ska uppträda gentemot gruppen, praxis och den allmänna meningen förändras och nya krav kan ställas på staten. På så sätt uppkommer en växelverkan mellan  
 demos  
 och  
 kratia  
 som är avgö- rande för demokratins vitalitet. 
 2 
  
 Det är inte likgiltigt hur vi berättar denna historia. Kunskapen om medborgarskapet spelar roll för hur vi förstår oss själva, hur vi tänker och agerar som medborgare. I Sverige finns det inom sam- hällsvetenskapen en starkt statsorienterad forskningstradition som i modern tid förstärkts genom en allt oftare aktivt ingripande stats- makt. I ett internationellt perspektiv har vi i Sverige en högre grad av politisering, också av andra samhällssfärer som omfattar juridiska, ekonomiska och privata förhållanden. Dessutom har en av de cen- trala kunskapsproducenterna, akademikerna, länge haft en stark identitet som ämbetsmän i statens tjänst. 
 Delvis därför blir det gärna så att kunskapen, berättelserna om medborgarskapet, också kampen om medborgarskapet, i vår samtid kommer att stå kring statsmakten och den lagstiftande församling- ens relation till individen. Den romerska traditionen och de rötter till medborgarskapet som där betonas får inta scenen. Kunskapen som växer fram är inte neutral i förhållande till den verklighet som beskrivs. Den lyfter fram en aspekt och tonar följaktligen ner en annan, i vårt fall den del av medborgaskapet som växer fram ur de lokala och civila gemenskaperna. Den tonar därför också ner värdet av dessa traditioner och vi ser till slut inte de rottrådar som går till denna eller de demokratiska praktiker som där befordrar en levande utveckling av medborgarskapet. 
 Min artikel syftar till att lyfta fram några av dessa mer eller mind- re förträngda rottrådar som jag menar det är viktigt att åter levande- göra. Naturligtvis har andra, kanske med en annorlunda terminologi, utvecklat liknande ansatser. I både det vetenskapliga studiet av folkrörelserna och i det politiska talet om dem har rörelserna intagit en central roll som mobiliserande och skolande institutioner i de- mokratins tjänst kring sekelskiftet 1900. Därför behöver jag inte ytterligare trycka på den roll de kan ha spelat under decennierna kring sekelskiftet för att integrera grupper som annars skulle stått 
 258 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 utanför den reguljära politiska gemenskapen. På senare år har flera forskare problematiserat andra utanförstående grupper som invand- rare, kvinnor, ungdomar och barn och ställt frågor om vilka krafter som kan verka mobiliserande på deras integrering i ett gemensamt politiskt rum. Även frivilligorganisationernas bidrag till framväxten av en välfärdssektor, som efter andra världskriget i snabb takt kom- munaliserades, har lyfts fram. Det gäller t.ex. Röda korsets hem- vårdsinsatser eller borgarbrandkårerna. Än svårare att fånga ur ett medborgarperspektiv är de val av umgängesformer som inte inter- agerar med den offentliga sektorn. De tenderar därför att osynlig- göras, men är värda förnyad uppmärksamhet också i detta pers- pektiv. 
 3 
  
 Den aspekt jag i stället tänker betona är betydelsen av det lokal- politiska medborgarskapet i ett kommunalt sammanhang. Under  
 1800-talet 
  sågs länge denna institutions utveckling som den avgö- rande för både en mobilisering av en nations medborgare, skolning- en av dessa till ett bredare deltagande i nationens styrelse, och en nyckel för att hantera en rad sakfrågor som kunde gynnas av gemen- samma ansträngningar, men som staten inte borde blanda sig i. 
 Kommunen blev det privata alternativet,  
 där medborgarna i gemen- skap skulle lösa frågor om skolgång, fattigvård, väghållning, jaktlag, hälsovård, ordning, nykterhet etc. Kort sagt allt det som både pri- mär- och sekundärkommun i dag har om hand, men med annan ter- minologi och med en mer begränsad budgetram. Under  
  
 1900-talets 
  
  lopp har lokalpolitikens främsta arena, kommunerna, i hög grad förändrat sin funktion inom det demokratiska politiska systemet till att bli å ena sidan ett förvaltningsorgan för statlig välfärdspolitik, å andra sidan relativt stora enheter med representativ och professio- nellt organiserad lokalpolitik. 
  
 Bakgrunden till att jag vill lyfta fram denna aspekt av medborgar- skapandet är följande hypoteser: 
 Den lokala politiken utgjorde långt fram i tiden ett vardagligt utövande av direkt och aktivt medborgarskap för ett stort antal människor och gav därför en basal institutionell stadga och ett erfarenhetsbaserat innehåll också åt den allmänna demokratiska politiska kulturen. 
 Den lokala deltagardemokratiska politiken är ett unikt forum för att optimera människors samtidiga och delvis motstridiga behov av erkännande av andra och egenmakt. 
 259 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 Den första menar jag är historiskt relativt välförankrad medan den andra är mer kontroversiell, öppen för diskussion och alternativa hypoteser. Jag ser inte att någon annan institutionell praktik har er- satt den lokalpolitiska och det föreligger därför ett hot, om jag har rätt, inte bara om minskat deltagande i den institutionaliserade poli- tiken utan om minskat stöd för den demokratiska kulturen över hu- vud taget. Då eroderar först respekten för de demokratiska institu- tionerna, sedan respekten och intresset för politiken som besluts- form och gemensamt projekt. 
 Det  
 sociala medborgarskapet,  
 välfärdsstatens projekt, sågs av T.H. Williams som den tredje, djupaste och senast utvecklade dimensio- nen i medborgarskapsbegreppet. Först utvecklades  
 civila rättigheter  
 som säkrades juridiskt, senare under  
 1800-talet 
 politiska rättigheter  
 som säkrades i en demokratisk konstitution. Först därpå följde ga- ranterandet av universella rättigheter som tillförsäkrade alla män- niskor ett gott liv i form av en viss standard som en del i den mo- derna välfärdsstatens åtaganden. Denna hoppfulla framgångshistoria har ifrågasatts från olika utgångspunkter. 
 I den internationella debatten har man länge diskuterat spän- ningen mellan idealet med en stat som är neutral i förhållande till sina medborgares olikartade livsprojekt och samtidigt påtar sig am- bitioner att befrämja en majoritets bild av det goda livet genom allt större statliga åtaganden. De senaste tio åren har detta meningsut- byte även nått Sverige i en allt öppnare diskussion, inte bara av ni- våer för välfärdsstatliga satsningar, utan de politiskt filosofiska prin- ciper dessa vilar på. Polerna markeras av de som hävdar en hög grad av autonomi för den enskildes val och möjligheter att realisera sina livsmål och de som anser att samhällsbygget har en betydande ge- mensam aspekt som förutsätter samarbete och gemensamma beslut för att möjliggöra det goda livet. 
 Den mångfasetterade debatten kan också ses som en del i en kamp om det historiska minnet av  
 1900-talets 
  historia som framstått allt tydligare under  
 1990-talet: 
  är det en framgångshistoria ur snart sagt alla aspekter eller döljer sig under ytan en mer totalitär ådra som gör svenskarna till lika goda kålsupare i en europeisk gemenskap? Andra verktyg i den kampen är frågorna om  
 nazi-guld, 
  flyk- tinghantering, åsiktsregistrering och tvångssterilisering. 
 När det gäller det sociala medborgarskapet har den internatio- nella forskningen länge lyft fram den generella välfärdspolitikens starka universalistiska drag eller med andra ord satsningarnas karak- tär av medborgarrätt. Förmodligen gäller detta ännu i en internatio- nell jämförelse, men den inhemska forskningen har diskuterat hur 
 260 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 man ska väga detta förhållande mot de påfallande många inskränk- ningar och krav på motprestationer som trots allt länge kvarstod för att komma i åtnjutande av reformerna: egeninsatser och skötsam- hetsstreck (ej alkoholister, krav på mottagande av rådgivningsin- satser). Även när mycket av de preciserade kraven slopades efter andra världskriget kom retoriska figurer som betonade att det var arbetsinsatsen (arbetslinjen) som i princip gjorde den enskilde be- rättigad till förmånen, inte medborgaskapet i sig. En rad andra nor- mer än rent universella rättigheter tycks i själva verket finnas strax under ytan. Medborgarskapet har både en sida av  
 kratia  
 och en som vetter mot  
 demos,  
 uppfattningar både om rättigheter och gemen- skap 
 . 
  
 4 
  
 Mindre diskuterat är det faktum att de flesta sociala reformerna i Sverige har skett inom ramen för det lokalpolitiska rummet. Rättig- hetsperspektivet för den enskilde i enlighet med lagstiftningen ba- lanseras på många håll än i dag av ett politiskt inflytande i kommu- nerna. Tydligast har det varit då det gäller barnavårdslagar, nykter- hetspolitik och socialbidragen, men också delar av socialförsäkring- arna går genom politiskt tillsatta nämnder innan beslut fattas om t.ex. sjukpension. 
 Medborgarskapets kulturella sammanhang 
 Om vi prövar en renodling av det grekiska perspektivet på medbor- garskap så är det svenska sammanhanget i hög grad förknippat med delaktighet i by- och sockenlivets utbytes- och tillhörighetsrelatio- ner. Vårt land har fram till andra världskriget dominerats av lands- bygdens livsformer och kultur. På gott och på ont är både kultur- former och institutioner präglade av detta. 
 Landsbygden har emellertid i sin tur i hög grad dominerats av bönderna. På de stora slättbygderna hade godsen och aristokratin ett betydande inflytande, men stora delar av landet var bondeland, med antingen självägande bönder eller avlägsna räntekrävande herrar som ägare. Städerna var i huvudsak små lantstäder som stod för marknadsutbyte med omlandet och fungerade som administrativa centra för stat och kyrka. 
 Dessa förhållandevis egalitära, jämställda sociala sammanhang inom byalivets och socknens kollektiva ram får en rad konsekven- ser. En aristokratisk rättsuppfattning med starkt utmejslade indivi- duella rättigheter har få företrädare. En borgerligt individualiserande liberal klass är i hopplöst numerärt underläge. Den självständighet, 
 261 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 individualism och samarbetsform som utvecklas kan naturligtvis ses som en syntes av alla gruppernas strävan och kamp om utrymme, men hemmansägarnas livsform med by, socken och bygdens tings- och marknadsplats i koncentriska ringar runt gården sätter omiss- kännliga spår i alla institutioner i Skandinavien. Denna tradition har jag själv och andra utvecklat mer prosaiskt som  
 Den svenska model- lens rötter 
 . 
 5 
  
 Vad får detta för konsekvenser för medborgarskapets utveckling? Nyckelord för bylivet var arbete, tillgång till jord, släktband, arbetslag/grannelag och hushåll. I församlingslivet var det i stället Townsend, kyrkan,  
 herde-församling, 
  ordning. Principerna är inte alldeles konforma. En likhet ligger i det överblickbara, betoningen på till- hörighet till en gemenskap, skillnad mellan att vara med och stå utanför,  
 skyldigheten  
 att delta och att bidra till gemenskaperna som bas för  
 rättigheten  
 att njuta beskydd och trygghet. 
 Olikheterna kommer ur de varierande premisserna för deltagan- de. För bylivet är besittningen av jord, under  
 1800-talet 
  framför allt ägandet av jord, som blir utgångspunkten för rätt till det gemen- samma goda. I allt högre grad skiktas också det sociala livet i takt med att de jordlösa, obesuttna, grupperna blir större än de besuttna. 
 Den kyrkliga församlingen hade en universell, öppen och egalitär sida som välkomnade alla, ung som gammal, sjuk och frisk, rik som fattig till Martin församling på lika villkor inför Hans ansikte. Prästen framstår här som en herde för flocken som samlas för att ta del av Martin nåd. Den andra sidan är den som institutionaliseras och för- stärks genom den dubblerade auktoriteten som statskyrka. Prästen var då en statlig ämbetsman som hade skyldighet att bokföra alla födda och döda, så de kunde beskattas och skrivas ut till krigstjänst- göring däremellan. Eftersom han hade ämbetet var det han som hade ordet i sin makt och all opposition måste anses vila på osäker för att inte säga farlig grund: Ge kejsaren vad kejsaren tillhör och Townsend vad honom tillkommer. 
 6 
  
 I nästa koncentriska ring ryms de konflikter som lokalsamhället inte kunde lösa eller sanktioner man inte ville handha. Rättsskip- ningens första instans var häradstinget, men inte bara brottmål av- gjordes. Här offentliggjordes alla köp av fast egendom, överens- kommelser med längre bärighet eller för hela trakten (även om upp- ror!) och här slets tvister som till slut inte kunde förhandlas bort utan där avgörande genom dom måste fällas om vad som var rätt och fel. 
 Ur alla dessa tre aktivitetssfärer hämtas näring då de juridiska, politiska och sociala medborgarskapsdimensionerna ska utvecklas. I 
 262 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 det moderna samhället renodlas de tre områdena i allt högre grad, men så var inte fallet i 1600- och  
 1700-talets 
  Sverige där överlapp- ningen var påtaglig. På tinget kunde man både välja riksdagsman, fälla en svintjuv till böter och kungöra försäljning av fädernegården. I socknen mötte man Townsend som församlingens jämlike och under- dånige åhörare, men stred också om vem som skulle köra fram sten till sockenstugan och ved till de fattiga samt hur de unga skulle fås att bli hederligt folk och inte visa en så odräglig brist på respekt. 
 Modern institutionell teori kan sägas ha återupptäckt det intima beroendet mellan de olika sfärerna. Ett exempel är staten som garant för rättssystemet som i sin tur är ett nödvändigt ramverk för ett marknadssystem. Eller omvänt det täta samspelet i civilsamhället som grund för ekonomiskt välstånd och välfungerande politiska och rättsliga institutioner. 
 7 
  
 Det nationella medborgarskapsbegreppet utvecklas i första hand i relation till den centrala statsmakten eller kronan. Med en betydlig stegring i statsbyggnadsprojektet under stormaktstiden aktualiseras folkets relation till statsmakten på ett mer akut sätt än under tidiga- re sekel. 
 Kungen är en garant för den rätta tron – som alla undersåtar ska tillhöra. Kraven för att visa undersåtlig lydnad och trohet skärps successivt och vidgas från kungens närmsta män till allt vidare kret- sar. Under  
 1600-talet 
  är det genom tron och kyrkan folket ska kny- tas till staten. Obligatorisk närvaro i kyrkan av åtminstone någon hushållsmedlem, samma ordning i alla stift, samma psalmer och samma katekes ska gälla, de vardagliga magiska bruken diaboliseras, ibland som häxerirättegångar. Under  
 1700-talet 
  är konfirmation och nattvard samt en strävan efter att internalisera tron genom ökad läs- kunnighet stommen för att odla den kristna gemenskapen till rätta undersåtar snarare än medborgare i en kristen stat. 
 Juridiskt har kungen själv alltid varit den sista dömande instansen och därmed upprättat en förbindelse mellan kronan och individer med rättskapacitet. Officiellt saknade kvinnor många av egenska- perna som krävdes för att ingå avtal, kära eller vittna. Reellt visar det sig att de deltar mindre ofta än män i  
 1600-talets 
  tingsförhandlingar 
 – men de uppträder i princip i samma roller. Alltsedan landslagarna ersatte landskapslagarna på  
 1200-talet, 
  upprätthåller lagen en natio- nell likhetsprincip mellan individer från olika delar i landet, men drar en skarp gräns mellan land och stad där olika lagar gäller. Möjligheterna att väcka åtal, besvära sig över en dom och sända suppliker den administrativa vägen till landshövdingen eller be- 
 263 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 svärsvägen till kungs utgjorde några av individernas maktmedel i relation till staten i det äldre samhället. 
 8 
  
 Den viktigaste kapaciteten hos undersåten var dennes förmåga att betala en ständigt utökad skatt till kronans kraftfulla militära politik. För att klara av detta måste de ökade uttagen av extra skatter förankras hos befolkningen. Sådant gjordes under medeltiden ofta vid möten av de mest skilda slag. Riksdagsarbetet blir alltmer cen- tralt med undantag för kortare perioder av envälde som lösning på akuta kriser av finansiell och militär art. I riksdagen representerades inte individerna direkt, i stället utgjorde de fyra stånden – präster, adel, borgare och bönder – beslutsförsamling fram till 1866. Där representerade varje föreståndare för en adelsätt sina fränder, medan de övriga tre stånden valde representanter genom sina lokala och regionala organ. 
 Före  
 1800-talets 
  debatt är begreppet undersåte mer centralt än medborgare. I realiteten måste statsmakten alltmer  
 behandla  
 sina undersåtar som medborgare för att uppnå den samdräkt,  
 concordia 
 , som en starkt mobiliserande stat kan stå på under längre tid. 
 Kvinnorna var oftast att betrakta som medelbara medborgare, som medlemmar i ett hushåll utåt företrätt av en man, men med kapacitet att uppträda självständigt om saken skulle kräva så, alltså inte i princip omöjliga som omedelbara medborgare. Det har att göra med att endast på den juridiska och i någon mån den religiösa arenan agerar ensamma individer. Politiskt är det hushållen, släkter- na och korporationerna som skatteobjekt som är företrädda. I det sammanhanget har även den kvinna som äger jord eller burskap en röst – men hon uppträder aldrig som vald delegat. 
 Alla de aspekter som nämnts ovan som tidiga bidrag till ett na- tionellt medborgarskapsbegrepp har sina motsvarigheter i lokalsam- hället. Den kyrkliga församlingens huvudaktivitet ligger inom sock- ensjälvstyrets ram. Lokalsamhället är tungt representerat i de rätts- liga processerna både genom den ackusatoriska processformen (åtal väcks i huvudsak av privatpersoner, inte av allmän åklagare) och ge- nom att nämnden valdes av socknarna. I formeringen av politiken utsågs bondeståndets ledamöter och försågs med instruktioner på sockenstämmorna och häradsrätterna (trots att det sistnämnda var förbjudet). På det sättet bands praktiken på de lokala institutionerna samman med vad som skedde på nationell nivå. 
 Under tiden efter  
 1700-talets 
  slut kom sockensjälvstyret att ut- vecklas till det kommunala självstyret. I den processen blev härads- tinget allt mer av en avgränsad juridisk arena och den kyrkliga för- samlingen en renodlad andlig angelägenhet, även om den sistnämnda 
 264 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 processen gick mycket långsammare. Det medförde att socken- självstyret, efter 1862 den borgerliga respektive den kyrkliga kom- munen, stod alltmer central som brygga och fokus för utvecklingen av medborgaskapet som vi tänker på det i dag: sekulariserat och in- dividuellt. Det har också att göra med en transformering av stats- makten från en institution med dynastisk grund, över en maktdel- ning med folket representerat av de fyra stånden, till en nation bygd av bildade och kunniga medborgare. 
  
 1800-talets 
  medborgardebatt: församling, förening, bolag och medborgarskola 
 Hela  
 1800-talet 
  igenom pågick det i riksdag och press en debatt om hur folket skulle vara representerat i riksdagen. Till denna diskus- sion kopplades, med betydligt mindre intensitet, frågan om refor- mering av det lokala självstyret. Ramen för problemformuleringen, det stora projekt som knappast kunde diskuteras av aktörerna själva då den omfattar dem alla, var hur en dynastisk stat skulle moderni- seras till en medborgarbaserad nation. Hur skulle man förmå ett i individer sönderfallande storhushåll att på ett än mer totalt sätt än tidigare mobilisera människornas kraft, ekonomiskt, militärt, kul- turellt och socialt? Den allt öppnare ekonomin baserad på liberala principer ställde tillsammans med förbättrade kommunikationer både internationellt och nationellt ledarna inför nya utmaningar. 
 Integration som i dag uppfattas som en nyckelterm för flyk- tingpolitiken, var på  
 1800-talet 
  och borde enligt min mening åter bli, en mer allmän fråga om hur människor knyts samman till samhällen. Idén att det lokala självstyret var en omistlig del i skapandet av en nation av medborgare var allmän i Europa under hela  
 1800-talet, 
  men skymdes och överflyglades senare av den mer abstrakta och symboltunga nationalismen. 
 De flesta debattörer var under förra seklet ense om att begränsa rätten att delta i det politiska medborgarskapet till alla självständiga, bildade, dygdiga och dugliga människor. Den svåra frågan om hur man avgör vilka dessa är och hur deras inflytande ska vägas blir snart till tekniska frågor om var inkomststrecket skulle ligga och hur röst- rätten skulle graderas. En mer grundläggande fråga om vilka som inte över huvud kunde komma i fråga, de som inte ens uppfattades som oberoende individer (de utfattiga, de sinnesslöa självklart, men gällde det även kvinnor och arbetare i annans hushåll?) diskuterades mindre, även om frågan restes av en del radikaler. Det är gränserna 
 265 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 och graderingen av rösträtten som utgör den ena huvuddiskussio- nen. Den andra är frågan om medborgarnas vilja ska samlas upp kor- porativt via stånden, som tidigare, eller i en mer direkt folkvald och enhetlig församling. 
 9 
  
 Förespråkarna för graderad rösträtt kan även bygga på en helt annan grundläggande princip i takt med tiden – bolagets. Man bör ha så många röster som ens skattesats ger rätt till. Denna princip kan sägas vila på en gammal princip som moderniseras: rätten att delta i beslut följer plikten att bära konsekvenserna och genomföra dem. Rösträttsreformerna vid  
 1900-talets 
  början kan ses som konsekven- ser av denna gamla princip och en förändrad skattepolitik, mer än ett uttryck för en slutlig seger och uppvaknande för människoanden. Före 1900 vilar både skatter och militära utskrivningar till största delen på fastighetsinnehav, framför allt jordbruken. När in- komstskattereformerna sker runt 1900 blir många fler skattebetalare på samma grund och den allmänna värnplikten närmar alla (män) ett fullvärdigt medborgarskap. Så kan historiens trådar tvinnas ett varv till och valen till den tvåkammarriksdag som valdes med inkomststreck från 1866 kan från 1921 utses med allmän och lika rösträtt. Det har i modern historieskrivning framstått som ett skarpt brott med tidigare principer, men jag menar alltså att det finns ett starkt drag av kontinuitet i linje med den gamla kommunitära prin- cipen om koppling mellan inflytande och deltagande i bördorna. 
 I det lokala självstyret renodlar man under  
 1800-talet 
  idén om kopplingen mellan deltagande och bidrag. Även om gränserna för deltagande läggs lägre än för deltagande i riksdagsvalen så tillåts gra- deringen först slå igenom utan begränsning, medan man i riksdags- valet blev en likställd medborgare med blott en röst när man väl tagit sig över rösträttsgränsen. Olika delar i representationsreformerna byggde på olika politiska idétraditioner. 
 Verkligheten kunde därför skifta stort beroende på hur det so- ciala och ekonomiska landskapet i kommunen såg ut. På  
 1840-talet 
  kan man ändå visa att det var normalt för en vuxen man att under sin livstid bli vald till en kommunal förtroendepost. En erfarenhet av plikt, förtroende och ansvar som knöt personen till den lokala gemenskapen och bidrog till den bildning av allmogen till medbor- gare som politikerna hoppades på. 
 Efter 1862 års reformer hade en ensam röstägare majoritet bara i ca 50 av totalt knappt 2500 kommuner, men genom att mobilisera stöd från ytterligare någon stor röstägare kunde kommunalpolitiken domineras av ett fåtal personer i många kommuner. Rösträttsrefor- men 1900, som begränsade storfyrkarna på landsbygden fick 
 266 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 mycket liten reell betydelse för deras faktiska dominans, genom den höga nivå lagen ändå tillät, det ökande antalet storfyrkar och den naturliga intressegemenskap storfyrkarna kunde ha 
 . 
  
 10 
  
 På  
 1890-talet 
  slets till exempel Bergunda kommun utanför Växjö nästan sönder av kommunalpolitiska strider, trots att en person, Fitzgerald på Pearson hade ensam majoritet vad gäller fyrkar. Restriktionerna som låg på hans handlande var av tre fundamentalt skilda slag: 
  
 1. 
  
 Kommunallag och andra förordningar måste följas annars kan vilken medborgare som helst överklaga tagna beslut – och så sker i en lång rad fall via såväl länsstyrelse som domkapitel till kam- marrätt och KM:t. De juridiska dimensionerna av medborgar- skapet utnyttjades flitigt och inte utan framgång. 
  
 2. 
  
 Protokollen är offentliga i en högst reell mening. Prästen läser upp dem, med inlagor och överklaganden, i kyrkan och gör dem sålunda till allmänt kända. Det förstärks ytterligare genom en flitig rapportering i Smålandsposten. 
  
 3. 
  
 En patriarkal ideologi med kommunitära inslag är gemensam för både medborgare och ledare. Legitimiteten i maktutövningen hänger inte enbart på röststyrkan utan på att motiven är till för det gemensamma bästa. Investeringar i sjukstuga, donationer till de fattiga och liknande är kostnader som vävs in i svaren på kla- gomålen för att visa att makten inte är rå utan står för ett gott ledarskap. 
  
 11 
  
 I ett socialt jämlikt lokalsamhälle blir spänningen mellan försam- lingstanken, där alla är med, och bidragstanken inte så stor. I det alltmer skiktade  
 1800-talet 
  blir det allt färre som kan bidra till de kommunala utgifterna. De som bidrar får allt entydigare lagstiftning i ryggen som säger att rösträtten är deras i direkt proportion till vad de erlägger i kommunala utgifter. Det gör att sockengemenskapens tanke kommer i bakgrunden och bolagsprincipen tar ett steg framåt. I den reella maktutövningen liksom i retoriken överlever dock för- samlingstanken som betonar det allmänna bästa, protokollen läses upp i församlingens offentlighet från predikstolen. Allmänheten, även de utan rösträtt, hade inte bara opinionstryck att sätta emot, även rätten att besvära sig satte en gräns för laglig lokalpolitisk maktutövning. 
 Kommunerna dök upp i den rikspolitiska debatten i framför allt två syften. Dels fanns det en rad trängande spörsmål kring framför allt skolgång och fattigvård som behövde en lösning, dels behövde 
 267 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 den breda allmogen komma in i en lärprocess för att kunna beredas plats i en reformerad riksdag och en stark nation. I det syftet stiftas lagar och reformer som inte på något allvarligt sätt förändrar ramar- na för vad man redan gör, men den knyter retoriskt den kommunala politiken till det nationella projektet. I våra grannländer fyllde sam- ma reformer en ännu större roll för den nationella mobiliseringen i Norge och Finland och en mycket hastig demokratisering i Dan- mark. 
 Läsaren kan fråga sig vad  
 1800-talet 
  har med modern politisk ut- veckling att göra. Historia är i hög grad relevant av två skäl: dels för- klarar den varför våra institutioner har skapats och vilka normer som finns inbyggda i dem, dels pekar den på en komplexitet i sättet att se på demokrati som ingalunda raderas ut av de liberaldemokra- tiska reformerna i början av  
 1900-talet: 
  
 Avståndet mellan de valdas åsikter och valkårens undersöks fli- tigt. Det ses i dag officiellt som ett problem, men uppfattades under  
  
 1800-talet 
  som en förutsättning för den goda politiken. Har vi inte kvar den grundsynen när folklig skepsis till flykting- och kriminalvårdspolitik ses som ett utbildnings- eller informa- tionsproblem? 
  
 Återfinns inte likartade idéer om representation som under ståndsriksdagen i dagens diskussion om kvoteringar? Intressen av olika slag anses företrädda inte genom åsikter utan genom den grupp en person representerar och förutsätts identifiera sig med: en norrlänning, en kvinna, en invandrare? 
  
 Är inte det sena genomslaget för kvinnorepresentationen i politi- Taylor en del i en svagt individualiserad politisk kultur där person- lighetsprincipen spelar en mindre roll än korporativ- och hus- hållsrepresentation? 
  
 En mer övergripande fråga som går utöver frågan om lokala med- borgarskap är den om frånvaron av konstitutionell koppling mellan den ekonomiska makten och den politiska. Kanske bör den diskute- ras mer förutsättningslöst igen. Upplösningen av bandet har på sikt gjort att de ekonomiska eliterna lämnat det politiska fältet som an- svarstagande medborgare och står utanför som lobbygrupp. Politi- ken har renodlats som en motkraft eller i vart fall moderator till det ekonomiska fältet. I en globaliserad ekonomi kan det inte förvåna någon om Steele känner föga ansvar för Norrköping eller Volvo för Nelson. Vid sekelskiftet skulle de som bolag ha varit tungt företrädda i den kommunala politiken och möjligen delat sitt an- svarstagande mer lika mellan orten och aktieägarna när bolagets 
 268 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 investeringar också landade i den kommunala infrastrukturen. En poäng med den graderade rösträtten var att den skapade institutio- nell tydlighet mellan ekonomisk kraft och politiskt ansvar. Ett poli- tiskt system tål inte hur stora spänningar som helst mellan dessa sfä- rer utan att endera – eller bägge – bryts ner. Vem vågar ens dra upp den graderade rösträtten som ett tänkbart alternativ till lobbygrup- per,  
 pressure-groups 
  och företagsflyttningar? Blir det för utmanande om den ekonomiska makten på det sättet tar säte öppet i den po- litiska makten i stället för att nu antingen agera informellt, krympt aktionsområde för politiken som sådan eller genom att rösta med fötterna? I vart fall menar jag att de historiska erfarenheterna inga- lunda är så passé eller utan poänger att de inte kan bidra till en för- djupad diskussion också här, på det allra heligaste demokratiska om- rådet: den allmänna och lika rösträtten. 
 12  
 Som vi har sett är det inte självklart att kommunen ska uppfattas som en del av staten. Under  
 1800-talet 
  fanns det flera uppfattningar om vad kommunen var – församlingens patriarkalt ledda gemenskap, ett bolag, en liberal medborgarskola. Även i dag konkurrerar uppfattningarna om vad kommunen är och vad den bör vara: genuint lokalt självstyre, ett statligt reglerat men delegerat politikområde, en ren förvaltnings- organisation eller en serviceproducent bland andra? Bolagiseringen har inte påverkat rösträtten, men påverkat den kommunala organisa- tionsformen starkt det sista decenniet. Allt fler verksamheter be- drivs i bolagsform. 
 Jag ska återkomma till frågan om den närvarande historien som belastning och möjlighet, men först något om  
 1900-talets 
  utveck- ling. 
  
 1900-talets 
  expansion: representation, rikspartier, kvinnor och staten intar scenen 
 De två första decennierna av  
 1900-talet 
  genomfördes en rad refor- mer som innebar en radikal förändring av de konstitutionella vill- koren för det lokala medborgarskapet: 
 De mycket ojämnt fördelade rösträtterna utsätts redan under  
 1860-talet 
  för stark kritik. För städernas del tas beslut redan 1868 om begränsningar i städerna till max 100 röster eller 2 % av rösterna. Motsvarande begränsning införs först 1901 på landet till max 5 000 fyrkar eller 10 % av totala röstetalet. Begränsningarna som beslutades 1900 gav en i absoluta tal svag förskjutning, där de 43 kommuner med enmansmajoritet kräver en handfull storfyrkar för 
 269 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 att nå majoritet i stället. I sammanlagt 116 kommuner räcker det med fem röstägande för att skapa majoritet. 
 13 
  
 Nya regler tas i bruk redan 1909, nu lika i stad och på landet: varje 100 kr beskattningsbar inkomst upp till 2 000 kr gav en röst; därefter blott en röst per 500 kr och maximalt 40 röster. De juri- diska personernas rösträtt avskaffas. 1918 införs allmän och lika rösträtt, även om flera ordentlighetsstreck bibehålls långt fram i 
 14 
 tiden 
 .  
 Svenskt medborgarskap, myndighet, ålder över 23 år samt genomförd värnplikt var ett villkor för männen i de politiska valen, men det sistnämnda ej för de kommunala. Mantalsskrivningsort gällde där som rumslig bindning och därutöver var en mildare form av utskyldsstreck förhärskande: ej i konkurstillstånd, ej stadigva- rande omhändertagna av fattigvården, ej obetalda kommunalskatter för mer än två av de tre senaste åren och ej heller fråndömd sin rätt som straffpåföljd. Genomslaget för personlighetsprincipen aktuali- serade även åldersfrågan som tidigare inte egentligen klargjorts – förmyndare röstade för omyndig rösträttsinnehavare. 
 Sammantaget gav restriktionerna efter 1919 effekten att 4 % för- lorade sin rösträtt, fler män än kvinnor och betydligt fler i städerna än på landet. Skillnaden mellan stad och land är i flera avseenden på- fallande. I städer som Norrköping, Söderhamn och Oskarshamn är omkring var fjärde man diskvalificerad, medan Gotlands län ståtar med rekordet i andra änden med 1,6 %. I ett annat avseende skiljer man sig åt nämligen vad gäller andelen kvinnor i valmanskåren. Allmänt finns mer än 13 % fler kvinnor i valmanskåren, på landet dock endast 5 % fler men i städerna över 40 % fler. 
 De flesta kvinnor som förlorar sin rösträtt gör det på grund av mottaget fattigunderstöd och de flesta män genom obetalda kom- munalskatter. Sammantaget svarar dessa båda grupper för mer än 80 % av röstförlusterna. 
 15  
 Med dessa principiellt viktiga inskränk- ningar, som kanske inte uteslöt så många men som bibehöll uppfatt- ningar om vad en dygdig och fullvärdig medborgare var, slog följan- de välkända huvudprinciper igenom: 
  
 Den graderade rösträtten ersattes med allmän och lika rösträtt. 
  
 Den allmänna stämman som högsta beslutande organ ersattes nu obligatoriskt med en fullmäktigeförsamling för alla större kom- muner. 
  
 Dessa reformer brukar rubriceras som det liberaldemokratiska ge- nombrottet och en modernisering av den Onda gamla tiden till Den nya Goda demokratin. De avvikelser som noteras ses som rester från 
 270 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 den onda tiden: kvinnornas ytterligt svaga representation i fullmäk- tigeförsamlingarna under mellankrigstiden; det svagt utvecklade partiväsendet; svårigheterna för riksdagspartierna att få de lokala partierna att följa de ideologiska riktlinjerna; oviljan från de små kommunerna att foga sig i den successiva, men radikala samman- slagningen till storkommuner efter andra världskriget. 
 Min framställning ska fokusera samma fenomen, men i stället för att klaga över bristande lokal modernitet ska jag försöka lyfta fram hur det i dessa avvikelser ryms en annan uppfattning om vad poli- tik kan vara. 
  
 Kvinnor i lokalpolitiken.  
 Det lokala självstyrets rösträttsregler var de första i landet att vara formellt könsneutrala. Den som ägde fas- tighet eller hade blivit taxerad till statlig skatt hade också rösträtt i proportion till den inbetalda skatten, oberoende av om det var en man, en kvinna eller en juridisk person. Vid det första demokratiska kommunalvalet deltar två av tre kvinnor, men därefter faller delta- gandet och andelen valda kvinnor under hela mellankrigstiden. Under mellankrigstiden håller sig kvinnornas andel av kommunal- fullmäktige under fyraprocentsnivån. Som parti betraktat alltså nästan utan existens. Först med 1976 års val når man över 20 % och 1994 över 40 % av fullmäktigeplatserna. 
 Allmänt betraktas detta som en av de mest anmärkningsvärda demokratiska bristerna med eftersläpning i representation för en grupp och orsakerna har diskuterats livligt. De viktigaste anled- ningarna som förts fram är förekomsten av en patriarkal, hindrande, maktstruktur och den sena expansionen av den offentliga sektorn som dels gav kvinnor tillträde till en arbetsmarknad utanför hem- met, dels feminiserade kommunernas verksamhetsområde. Den rätt betydande lokala variationen kan till viss del förklaras genom att hänvisa till att god utbildningsnivå, hög inkomst, ung befolkning och jämn eller socialistisk politisk majoritet som befordrande kvinn- ligt deltagande. 
 16 
  
 I mindre grad har andra typer av bristande grupprepresentation diskuterats: hur stor del av de nya representanterna i de samman- slagna kommunerna kommer från de gamla (landsbygds) kommu- nerna? Hur stor del är invandrare? Hur ser fördelningen ut mellan unga och gamla? Kan utanförskapet ses som en aktiv handling på samma sätt som en organiserad grupptillhörighet? 
 17 
  
 Här vill jag peka på i hur hög grad detta sätt att tänka i gruppers representation är ett arv från ett äldre korporativt tänkande främ- mande för en liberaldemokratisk ideologi. I äldre kommunalpolitik var det byarna och yrkena som skulle vara företrädda, men också 
 271 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 olika grupper efter deras bidragsförmåga. T.ex. kunde lagligt ute- slutna torpare under  
 1840-talet 
  delta i beslut som byggde på att de trots allt bidrog med fattigvårdspengar eller med arbete till kyrkans skötsel. Under  
 1920-talet 
  stöter man ofta på uppslitande strider om sammansättningen av taxeringsnämnderna i termer av hur många bönder, hur många arbetare och industriägare och hur många lön- tagare (högre tjänstemän) som skulle representeras. Kvottänkandet har en lång tradition, men objekten för kvotering har skiftat och kommer med säkerhet att fortsätta att skifta. För framtiden är et- nisk tillhörighet, generationstillhörighet, land/stad tänkbara. 
 Detta grupptänkande i politiken kan överraska i en tid som annars genomsyras av en radikal individualism. Det är inte omöjligt att vi här kan stå inför en historisk överraskning där grupprepresen- tationen plötsligt ses som en relik från ett äldre samhälle. En fortsatt renodling av personvalsinslaget kan peka åt det hållet, samtidigt som dess relativt svaga genomslag pekar på kraften i traditionen. Det starkt ökande inslaget av kvinnor i den lokala politiken behöver inte ses som ett utslag av kvottänkande eller en segrande kvinnorörelse, utan kan ses som ett genomslag för en särskilt radikal indivi- dualisering i Sverige. Familjen eller hushållet är ingen viktig enhet för beskattning från och med  
 1970-talet, 
  kvinnornas utträde på arbetsmarknaden i stor skala gör dem tydliga som självständiga ekonomiska individer, alla rättigheter och skyldigheter gentemot staten går numera direkt på individer utan vägen via hushållet. 
 18 
  
 Den motvilliga representationen.  
 1862 års kommunalförordning gjorde kommunalfullmäktige till en möjlig institution för alla kom- muner, men tvingande bara för det fåtal kommuner (i de allra flesta fall lika med församlingar) som hade mer än 3 000 invånare. 1919 sänktes den tvingande gränsen till 1 500 och 1938 till 700 invånare. Den representativa ordning som efter andra världskriget tagits 
  
 för given, uppfattades för bara några generationer sedan som en form för delegation som borde användas så  
 lite  
 som möjligt. Helst tillsatte man förtroendemän med bara bestämda och verkställande funktioner, medan stämman behöll beslutanderätten. 1919 har i hela landet 40 % av kommunerna fullmäktige, men bara 7 % har infört dem frivilligt, de övriga på grund av den tvingande gränsen. I bl.a. Kronobergs län inrättar inga lantkommuner frivilligt fullmäktige och antalet minskar åter så fort en kommun minskar sin befolkning till under 1500. Då avskaffas omedelbart fullmäktige och införs den direktdemokratiska stämman igen. 
 Naturligtvis deltog inte alla röstberättigade alltid, ibland kan det till och med vara färre närvarande vid en stämma än vid ett motsva- 
 272 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 rande fullmäktigemöte. Men det var inte heller ovanligt med hund- ratals deltagare och flera hundra röstande i kommuner med tusen- talet invånare. 
 Man kommer förvisso ändå inte upp i efterkrigstidens valdelta- gande i det representativa systemet där nio av tio använder sin röst- rätt vart tredje eller vart fjärde år. När valdeltagandet diskuteras är det viktigt att försöka få en bild av vilken sorts demokratisk hand- ling det rör sig om. I ena extremfallet kan det ses som en symbol- handling, där den röstande mer bekänner sin trohet till nationen och det demokratiska systemet än utför ett målrationellt val av ledare. En viktig handling, rituellt gemenskapsbärande på liknande sätt som nattvarden i det äldre samhället utgjorde en markering av att man tillhörde de hederliga kristna i församlingen. I den politiska teorin bör handlingen i stället uttrycka en kombinerad utvärdering av de tidigare valdas verksamhet och ett rationellt val av nya beslutsfattare, baserat på egna intressen och ideologier jämfört med represen- tanternas öppna deklarationer av sina intentioner. 
 19 
  
 I den lokala politiken före andra världskriget böljar deltagarsiff- rorna upp och ner allt efter frågans art, konfliktnivåer och upplevel- se av möjlighet att påverka. Uppenbarligen saknades den starka symboliska laddningen som jag menar i dag är förknippad med val- akten, trots den i huvudsak  
 mål-medel 
  rationella retoriken kring plikten att delta. Rädslan och oron kring vikande röstsiffror från en mycket hög nivå, kan bara förklaras med att den symboliska innebörden är av utomordenligt stor vikt, både för rikets ledning och förmodligen för den ökande andelen medvetna röstskolkare. 
 Det i siffror lägre deltagandet vid de direktdemokratiska stäm- morna behöver inte tyda på ett mindre deltagande om både en for- mell, en aktiv och en instrumentell aspekt vägs samman. Om de som röstar aktivt gör det när de anser att deras röster spelar en roll för att förändra den förda politiken, uttrycker ett lågt deltagande inte politisk apati. De som då är nöjda med den förhärskande majorite- tens uppfattning, en förmodligen mer överblickbar storhet i små kommuner, behöver inte nödvändigtvis gå till omröstning för att ändå ha tagit aktiv ställning till sakfrågan. Det är troligen ett fåtal individer i varje samhälle som ser mötesdeltagande som ett egen- värde när även grisen ska slaktas, gardinerna läggas upp eller julkala- set förberedas. Den pragmatiska och instrumentella ådran i kom- munalpolitiken blir här tydlig. Samtidigt gör det att värdet med den blir svårare att uppfatta – den blir lättare att reformera bort, då den kommunikativa betydelsen av det lokala medborgarskapet inte syn- liggörs bakom den pragmatiska, sakpolitiska verksamheten. 
 273 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 Den motvilliga partipolitiseringen 
 . I så gott som alla kommuner finns i dag samtliga rikspartier närvarande. Ibland uppmärksammas även förekomsten av lokala partier. De är i dag ofta utbrytare ur de gamla partierna eller sprungna ur en lokal mobilisering kring en sak- fråga, en oönskad vägdragning eller en nedlagd skola. 
  
 20  
  
 Rikspartierna noterar ibland med viss irritation att det är svårt att få de lokala partierna att följa de centrala, ideologiskt betingade, besluten. Moderaterna irriteras av oviljan att utveckla radikala alternativ till den offentliga sektorn på den kommunala nivån även i kommuner dominerade av moderaterna. Socialdemokratin var under mellan- krigstiden i hög grad bekymrad över den sparsamhetslinje som behärskade socialdemokrater ute i landet (den proportionella skat- ten föll tungt på låginkomsttagare) och gjorde dem obenägna att helhjärtat delta i den utgiftsexpansion som förbereddes under 1930- talet. Sådana politiska bekymmer var förmodligen en viktig faktor bakom kraven på kommunsammanslagningar som börjar dryftas vid denna tid och som slutfördes med mer sakorienterade argument kring skatterättvisa och effektivitetsvinster. 
  
 Det moderna partiväsendets förhållandevis tydliga närvaro i lo- kalpolitiken är i själva verket en senkommen företeelse förknippad med representativ styrelseform, kommunsammanslagningar och statligt partistöd, reformer med fullt genomslag först på  
 1970-talet, 
  men med en tydlig start redan på  
 1950-talet. 
  
 Under mellankrigstiden är de lokala listorna ofta av en helt annan art än rikspartibildningarna. Ännu finns ingen heltäckande under- sökning av lokalpolitiken under denna tid, men en undersökning av Kronobergs län visar att olika former av enhetslistor, samlingslistor utgör det största partiet ända fram till 1926. De har en helt annan karaktär än dagens lokala partier och samlar medvetet folk enligt det ovan omtalade kvottänkandet i sociala, branschmässiga och rums- liga termer: en arbetare, en tjänsteman, en bonde, en direktör, en arbetare, läraren eller lärarinnan – och så bör de komma från olika delar av kommunen. 
 Kommunerna visar i det längsta en vilja att bedriva en politik som avviker från partipolitiken på riksnivå, också under den snabba moderniseringsfas som inletts under  
 1900-talets 
  första hälft, och bara motvilligt anpassar man sig till en representativ och partipoli- tisk form. 
 Inför kommunsammanslagningarna presenterade utredningarna framför allt en sakligt rationell argumentation om det mest effektiva ordnandet av skatterättvisa, skolväsende, social omsorg etc. och me- nade då att större enheter behövdes för att sköta dessa. Den fortlö- 
 274 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 pande urbaniseringen presenterade snart nya problem med ojämnt fördelad skattekraft, som även de kunde lösas genom kommunsam- manslagningar. I två etapper genomfördes sammanslagningarna, så att antalet kommuner som i många hundra år varit strax under 2 500 minskade till 1 037 år 1952, 464 år 1971, 278 år 1974 för att sedan öka något till 289 år 1999. 
 Det råder ingen som helst tvekan om att detta lett till ett minskat antal lekmän med kommunala förtroendeposter, även om det kan vara svårt att ge en exakt räkenskap över ett längre tidsintervall. Vik- tigare är kanske ändå de övriga sidor som belysts här: det direktde- mokratiska inslaget som snabbt avvecklats. Avståndet mellan aktiva och passiva medborgare har kraftigt förstärkts genom kommunsam- manslagningarna. Samtidigt menar jag att flera av de aspekter, som av politiker och politologer uppmärksammas som problem med kommunpolitiken, är levande rester av en uppfattning bland de sam- tida aktörerna om att lokalpolitik är något annat: en mycket större bredvillighet till okonventionella allianser påminner om den kom- munitära församlingstanken och pragmatismen; möjligheterna för ett lokalt part att slå sig fram till en betydande position kan spåras till partipolitikens sena och svagare grepp på denna nivå. 
 Finns det någon anledning att se dessa avvikelser som tillgångar att utveckla snarare än problem? 
 Den demokratiska politiska kulturen och det lokala medborgarskapet 
 Det bör framgå av ovanstående att vi visst kan åka till Schweiz och låta oss inspireras av hur de direktdemokratiska institutionerna fun- gerar där – men vi kan också studera vår egen närliggande historia för att se hur vi i vår egen politiska kultur har (haft) institutioner och har normer för politiskt handlande, som avviker från den offici- Sanchez ideologin och kanske inte enbart behöver uppmärksammas som negativa belastningar. 
 Jag vill framhålla att denna uppsats inte gör anspråk på en utvär- dering av alla aspekter av den kommunala verksamheten. Det finns hyllmeter som skrivits om kommunernas verksamhet framför allt från  
 1960-talet 
  och framåt – men nästan ingenting om  
 1900-talets 
  första hälft. Det råder ändå ingen tvekan om att de kommunala re- formerna uppnått en rad av sina syften med skatterättvisa, profes- sionalisering, byråkratisering och effektivisering av den offentliga 
 275 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 tjänstesektorn. En ökad rekrytering av kvinnor till kommunalpoliti- Taylor innebär ett genombrott som saknar historiskt motstycke. 
 Inte desto mindre menar jag att det är meningsfullt och viktigt att diskutera de effekter som utvecklingen fått på den demokratiska kulturen. I ett öppet debattskapande syfte har jag här renodlat och understrukit de demokratiska förluster som har skett detta århund- rade, för att sätta frågetecken efter den demokratiska retorik och självgodhet gentemot tidigare epokers erfarenheter, som präglar vår samtid. Jag menar att resonemanget har en betydelse som sträcker sig vida utanför det lokala och kommunala verksamhetsområdet. 
 Ovan antyddes att en tänkbar historisk läxa att lära är att av- demokratisera och fortsätta bolagiseringen av kommunen som ett sätt att knyta den politiska och den ekonomiska makten tätare till- sammans, för att uppnå en större grad av ansvarighet på elitnivå. Det finns ett uppenbart problem med eliternas flykt från den politiska arenan. Resten av utrymmet vill jag dock använda för att argumen- tera för uppsatsens huvudlinje, nämligen behovet av en revitalisering av de demokratiska traditionerna inom den lokala politiken. 
 Som människor är vi inte kommuninvånare, konsumenter, famil- jemedlemmar, arbetare, föreningsmedlemmar eller älskande – utan allt detta tillsammans. Det moderna samhället tilltalar oss i en funk- tion i sänder. Vi själva hanterar genom samhällelig arbetsdelning och tidsmässig disciplinering en sida av oss på olika arenor: gymmet tar kroppen kl  
 18.00–18.45, 
  skogen som rekreation på lördag kl 13– 15, etc. 
 Men vi är samtidigt samhällsvarelser och därför reses frågan på nytt om hur integrationen ska kunna ske, hur det samspel ska ta form som ger ett både värdigt och innehållsrikt liv en möjlighet att utvecklas. Det förra seklets svar på de integrativa sidorna på sam- hällsnivå innehöll nyckeltermer som nation och kommun, giltiga långt in i vårt eget århundrade. Hur ser de ut nu med allt fler kon- kurrenter till de gamla identiteterna? Svaren är många och jag ska inte ens försöka sammanfatta dem alla här, men jag menar att det är i denna kontext som också den lokala politiken bör förstås och ut- vecklas inför framtiden. 
 Medborgartanken är i en mening en fortsättning på den gamla församlingstanken, nämligen att det finns en tillskriven relation till den omgivande gemenskapen som inte kan väljas bort. Du deltar i den oavsett utseende, yrke, begåvning och förmögenhet. Detta lig- ger nära uppfattningen om att det finns något gemensamt mänskligt att bygga medborgarskapet på. Om denna uppfattning, som är grunden för samhällssolidariteten, ska leva och utvecklas måste den 
 276 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 ges form av kommunikativt handlande. Den kan inte enbart un- dervisas eller ratificeras på statsnivå eller genom legala traktater. 
 Medborgarskapets framväxt har ett stort antal komponenter och här har de grekiska komponenterna, de som knyter till folk och ge- menskap betonats på bekostnad av de romerska, de som betonar re- lationen till staten och det konstitutionella regelverket. Medborgar- skapet sträcker sig även på en skala från passiva rättigheter till fattig- vård och omsorg, straffskyldighet över måttligt aktiva handlingar som att nicka bifall till en ledare till ett aktivt deltagande i menings- byggnad och styre. 
 Under mycket lång tid har i vårt land den lokala politiken erbju- dit en arena där deltagarna måst argumentera för det rätta handlan- det, de rätta prioriteringarna. Just för den lokala politiken i Sverige har det enligt min mening varit svårare att göra det som ren intresse- politik (trots skällsordet bypolitik) eftersom deltagarna där måste möta sina medmänniskor även dagen efter en politisk strid, kanske ha barn i samma skola, bli vårdad av motståndarens släktingar på ålderdomshemmet. Det lokala livssammanhanget ger restriktioner till politiken som i sin goda form är just hänsyn, i sin korrupta form bestickning och ryggdunk. Detta är inte en generell sanning utan än så länge en hypotes, som också bygger på förekomsten av en i djup mening demokratisk kultur med ett i internationellt perspektiv star- ka egalitära drag. 
 Förtroendet för de samhälleliga institutionerna har minskat under det senaste decenniet. För regering och riksdag handlar det om en ökning av andelen som uttalat misstro från 40 till 70 % från  
 1960-tal 
  till  
 1990-tal. 
  Regering och kommunstyrelse drabbas signi- fikativt av nästan exakt samma misstroendetal. För invandrarna har deltagandet i kommunal och landstingsval gått ner till 40 %. 
 21 
  
 Den lokala formen för politik som drar in många människor i ak- tivt medborgarskap är potentiellt den mest betydelsefulla, inte en- bart för att det är viktigt att barnen får god omsorg och att vägarna är trafiksäkra, utan för att den givit en möjlighet och föreskrivit en plikt för många människor att delta i skapandet av den gemenskap som är en demokratisk kulturs verkliga infrastruktur. Det är också ur denna praktik som en varaktig kunskap om och respekt för de- mokratisk kultur kan växa fram. Omvänt är det min hypotes att det är genom den lokala politikens förfall i dessa avseenden som den demokratiska kulturen på lång sikt undergrävs. Det minskade för- troendet och engagemanget i den nationella politiken blir i detta perspektiv en konsekvens, om än oönskad sådan, av de kommunala reformerna. 
 277 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 Med ett lika skissartat svep i andra riktningen, mot individen, är det återigen min hypotes att även där det direktdemokratiska poli- tiska deltagandet är av unik betydelse för att balansera och optimera motstridiga krav hos alla människor att både bli synliggjorda, erhålla respekt från sina medmänniskor  
 och  
 ta makt, nå autonomi över sina livsvillkor. Makt över det egna livet möter alltid andra människors vilja och den grundläggande frågan är då hur detta möte sker för att vidmakthålla den ömsesidiga respekten för de andra. Detta kan ses som ett individorienterat sätt att formulera motsättningen mellan välfärdsstatens bägge mål: likhet och frihet. Förvisso finns fler sätt att få respekt, det kan nås genom goda prestationer, tur, vackert ut- seende, ekonomiska resurser (faktorer som de politiska partierna försöker utnyttja för att bli valda), men i relation till medborgarna i den svenska liberaldemokratiska staten är det likhetsstrategin som har givit maximal legitimitet. Mitt argument går ut på att den lokala demokratin är en oundgänglig del, viktigare än den nationella, för att hantera spänningen mellan dessa bägge strävandena. 
 22 
  
 I motsatts till den gängse uppfattningen, med emfas framförd av debattörer som Ruiz, att det kontextbundna och lokala per definition är mer inskränkt och själviskt, menar jag att det lika gärna kan förhålla sig tvärtom. 
 23  
 På stort avstånd från väljare och deras livssammanhang kan man av bristande empati, och utan risk för förlust av respekt, argumentera hårdare för ett särintresse, än i ett lokalsamhälle som präglas av täta sociala relationer. Möjligen kan de välinformerade experternas goda vilja på kort sikt därmed vinna segrar över fördomar, men på sikt är det ingen god idé ens som härskarstrategi, att regera utan ett på djupet förankrat samtycke. 
 En sådan generell tes behöver förstås kvalificeras och det kan göras genom en betoning av civilsamhällets kvaliteter. Sims Put- nams arbete om skillnaderna i medborgaranda i norra och södra Italien har startat en omfattande debatt om hur föreningsverksam- het och tätheten i det sociala samspelet påverkar den gemensamma fonden av förtroende och tillit som är en oundgänglig del av den de- mokratiska kulturen  
 och  
 en socialt och ekonomiskt välfungerande marknadsekonomi. Här finns en avgörande utmaning i det moderna Sverige som i hög grad har präglats av en stark tradition av förhål- landevis enhetlig kultur, lokalt och nationellt, vilken fått sitt organi- satoriska uttryck i starkt samlade territoriella institutioner på det politiska planet. 
 24 
  
 Den territoriella kommunen.  
 Den territoriella aspekten av med- borgarskap har betraktats som självklar och väsentlig när det gäller det nationella medborgarskapet. Nationalismen har ibland fram- 
 278 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 ställts som en nödvändig grundval för ett demokratiskt och soli- dariskt samhällsbygge. Inom ramen för denna uppfattning finns det emellertid flera olika möjligheter att bygga en nationell identitet och därmed ge medborgarskapet olika utformning. Frankrike och Tysk- land land lyfts ofta fram som exempel på de olika modellerna, och vi skulle här kunna återknyta till den inledande diskussionen om en grekisk variant (demos) och en romersk (kratia). Om de linjerna får ta form, så står den franska konstitutionen med sin betoning på tro- het mot den franska staten och dess ideal som en utveckling med betoning på den romerska medborgaruppfattningen, medan Miller land med sin betoning på språk och kulturgemenskap, hemmahörig- het i ett bestämt territorium, som en betoning på den grekiska dyna- miken. 
 25 
  
 Skillnaderna ska inte överdrivas då, det finns betydande inslag av provinsidentitet i Frankrike och en författningstrohet i förbunds- republiken Tyskland som balanserar de övergripande tendenserna. Inte desto mindre är det intressanta skillnader som ofta problemati- serats på den nationella nivån och i ett framväxande mångkulturellt samhället. I Sverige förekommer det ingen offentlig debatt om dessa frågor på en lokal eller regional nivå. 
 I ett europeiskt perspektiv är det tydligt att de ytterst starka ter- ritoriella kommunerna har medfört en förstärkning av det territo- riella draget i det lokala medborgarskapet. I själva verket har det va- rit ett genomgående önskemål i reformerna att hålla samman kom- munerna som enhetliga områden med allt fler uppdrag under sig. Detta har verkat förstärkande på den betydelse kommuntillhörig- heten har för den enskildes medborgarskap, samtidigt som man kan misstänka att identitetsaspekten som stod stark i de tidigare för- samlingskommunerna inte har hunnit med kommunsammanslag- ningarna. 
 Inför framtiden finns det flera olika möjligheter att söka utveckla det lokala medborgarskapet och ett av vägvalen rör i vad mån man vill slå vakt om den territoriella enhetligheten eller kan tänka sig en mer funktionell politisering av skilda sektorer. England kan ses som det mest extrema exemplet, där en rad kommunala funktioner sköts av olika  
 local councils  
 med skilda territoriella avgränsningar. Infö- randet av lokala skolstyrelser kan ses som ett exempel på denna väg, medan kommundelsnämnder följde den tidigare linjen med försök att hålla samman mångfunktionella territorier. 
 26 
  
 I det här sammanhanget är det dock viktigt att förutom effekti- vitetsresonemang börja väga in aspekter som har med lokal identitet och engagemang att göra. Försök att följa den form lokalt engage- 
 279 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 mang tar sig och sedan institutionalisera det skulle vara spännande. Sådant sker i någon mån redan genom experiment med lokala nämn- der och skolstyrelser, men ingen har mig veterligt tagit det radikala steget att gå tillbaka 60 år i tiden och pröva den allmänna stämman man som form för besluten. Med en alltmer välinformerad befolk- ning borde farhågorna om de starkas demokrati inte vara större här än i den representativa demokrati som råder – snarare tvärtom. 
 Noter 
  
 1 
  
 Tack till Gonzalez, Wright, Keller och Charles för viktiga kommentarer till texten. Tidigare versioner har fått motta rika synpunkter från deltagarna i projektet Etik, dygder och socialt kapital i Sverige lett av Walls, Cityuniversitetet. Jag är glad och tacksam för den mångvetenskapliga miljön. 
  
 2 
  
 Marshall 1950, Peters 1994, Douglas 1993. En modern och mångkulturell tema- tik som är vanlig i dagens diskussion tas på svenska upp i  
  
 Medborgarskap  
 1997. Barnens medborgarskap i Engwall 1998. 
  
 3 
  
 Lundkvist 1977, Rubio 1994,  
  
 På tröskeln till välfärden  
 1995, Björk 1998. 
  
 4 
  
 Bobbio 1996, Cohen  Arato 1995,  
  
 Gemenskaparna  
 1993, Morgan 1989, Matthews 1994, Berge 1995,  
 Civilt samhälle kontra offentlig sektor  
 1995. 
  
 5 
  
 Aronsson 1992b, White 1993, Walsh 1990, Mörner 1989. Zaremba 1987. Isacson 1991 betonar bruksmiljön på liknande sätt för att spåra den pat- riarkala och kollektivistiska traditionen. Förutom dessa verk syntetiserar jag här ett perspektiv från flera av mina avslutande och pågående arbeten, framför allt Aronsson 1992, 1995a, 1995b, 1997 och 1999. 
  
 6 
  
 Matteus 22:21. I Newton brev till just romarna (jfr det romerska medborgarbe- greppet ovan) framhålls det än tydligare att all överhet är av Townsend. Romarberevet 
  
 7 
  
 Putnam 1996. En diskussion om såväl behovet av skilda logiker för de olika sfärerna (Simpson) som behovet av helhetssyn (Smith) finns representerade i antologin  
  
 Civilt samhälle  
 (1995) 
  
 8 
  
 Rättens betydelse i det äldre samhället har framhävts starkt i modern historisk forskning. Se t.ex.  
  
 Normer og social kontroll i Norden  
 (1994). 
  
 9 
  
 Mellquist 1974, Gustafsson 1989, Jansson 1987, Christensen 1997. 
  
 10 
  
 Av de 2493 är 2396 landskommuner, 8 köpingar och 89 stadskommuner. Mellquist 1974, s. 126 ff. 
  
 11 
  
 Aronsson 1999. 
  
 12 
  
 Problemet med eliternas flykt undan det offentliga har behandlats bl.a. av Lee. Lasch 1995. 
  
 280 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
  
 13 
  
 BiSOS, Valstatistik, XVII, Kommunala rösträtten 1904, s. XVII. 
  
 14 
  
 Wigren 1988, s. 5 f. 
  
 15 
  
 Wilson för kvinnlig övervikt visar en överklasstadsdel som Djursholm med 1890 kvinnliga väljare på 1000 manliga.  
  
 Kommunala valen år 1919, Miller,  
 s. 3– 
  
 16 
  
 Hedlund 1996, Östberg 1996 och 1997. Andra har framhållet att den kvinn- liga frånvaron kan ses som ett överlagt och motiverat val av kvinnorna själva på liknande sätt som socialdemokratins män valde en reformistisk väg i stället för en revolutionär. Johansson 1997. 
  
 17 
  
 Pågående avhandlingsarbete av Keller, Växjö universitet, inom projektet  
  
 Swedish Virtues and Vices  
 lett av Walls, Cityuniversitetet. 
  
 18 
  
 Trägårdh 1998. 
  
 19 
  
 Experimentet med personval kan ses som ett litet steg i riktnings tillbaks till den gamla tvåkammarriksdagens valsätt med majoritetsval av en person i varje valkrets. 
  
 20 
  
 Gidlund 1978, Atkins 1996. 
  
 21 
  
 Referat av  
  
 SOM-instiutets 
  undersökning i  
 Demokratins räckvidd 
 , s.  
 52–53 
  respektive s. 119. 
  
 22 
  
 Aronsson 1995a. 
  
 23 
  
 Systemskifte  
 och senast i reaktioner på den försiktigt positiva redovisningen av en provkarta samtida medborgarinitiativ. Montin 1998. 
  
 24 
  
 Byrd 1996. 
  
 25 
  
 Brubaker 1992; Gibson, Thompson  Östergård 1998. 
  
 26 
  
 Aronsson 1997. 
  
 281 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 Referenser 
 Arato, Robertson (1995) Thomas. MIT Press 
 Aronsson, Murray (1992b) Swedish Rural Society and Political Cul- ture: The Eighteenth- and  
 Nineteenth-Century 
  Experience  
 Rural History 
 , vol. 3, 1992:1, pp  
 41–57 
  
 Collins, Murray (1997) Local Politics – The Invisible Political Cul- ture,  
 The Cultural Construction of Norden,  
 ed Mitchell  Miles. Scandinavian University Press, pp  
 172–205 
  
 Collins, Murray (1992)  
 Bönder gör politik. Det lokala självstyret som social arena i tre smålandssocknar,  
 1680–1850. 
 Bibliotheca Histo- rica Lundensis 72, diss Lund 
  
 Collins, Murray (1999)  
 Det kommunala självstyret under det demo- kratiska och industriella genombrottet: Regional politisk kultur i förvandling. O 
 publ. manus 
  
 Collins, Murray (1995)  
 Regionernas roll i Sveriges historia 
 . ERU rapport 91. Mitchell (1995b). Lund: Arkiv 
  
 Collins, Murray (1995) Vem får vara med – och hur? Om delaktig- het i historien,  
 Civilt samhälle kontra offentlig sektor.  
 SNS (1995a) 
  
 Martinez, Peters (1995)  
 Medborgarrätt och egenansvar. De sociala för- säkringarna i Sverige.  
 1901–1935 
  
 West, Gunnela (1998) Det bekönade medborgarskapet. Skoarbe- terskor, fackföreningar och parti under 1920- och  
 30-talen. 
 HT  
 1998:3 
  
 Bobbio, Norberto (1996)  
 Left and Right. The significance of a politi- cal distinction.  
 Polity Press 
  
 Brubaker, Yoder  
 (1992) Citizenship and Nationhood in France and Germany.  
 Harvard University Press 
  
 Hampton, Dudley (1997)  
 Bönder och Herrar. Bondeståndet i 1840- talets liberala representationsdebatt. Exemplen Martinez och Lee.  
 Göteborg: Göteborgs universitet 
  
 Civilt samhälle kontra offentlig sektor  
 (1995 
 )  
 red. Lawrence. Barnes, Dennis (1994)  
 Citizenship.  
 London: Pluto press 
  
 282 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
  
 SOU 1998:55  
 Demokratins räckvidd – dokumentation från ett semi- narium.  
 Demokratiutredningens skrift nr 1 
  
 De nya kommunerna. En sammanfattning av den kommunaldemo- kratiska forskningsgruppens undersökningar 
 , red. Ross och Humphrey. Stockholm, 1983 
  
 Donaldson, Carey (1998)  
 Gör barn till medborgare! Om barn och demokrati under  
 1900-talet. 
 Demokratiutredningens skrift nr 4, SOU 1998:97 
  
 Gemenskaparna. Jones, Cervantes, Reeves, Martinez  
 (1993) Urval av Walls. Russell 
  
 Wiley, Peters (1978)  
 Aktionsgrupper och lokala partier. Temporära politiska organisationer i Sverige  
 1965–1975. 
  D 
 iss Umeå 
  
 Moore, Swanson (1989)  
 Kommunal frihet för nationell samling. Debatter om kommunalreformer i  
 1800-talets 
  Norden 
 . Stadshisto- riska Institutet, Studier i stads- och kommunalhistoria 2. Stockholm 
  
 Griffith, Woods (1996)  
 Det handlar om prioriteringar. Kvinnors vill- kor och intressen i lokal politik.  
 Örebro Studies 14. Diss Örebro 
  
 Hettne, Harris, Vincent, Barr (1998)  
 Den glo- bala nationalismen. Nationalstatens historia och framtid 
  
 Morgan, Sanchez (1989)  
 Att lägga livet till rätta – studier i svensk folkhemspolitik.  
 Stockholm 
  
 Bryant, Thompson och folkhemmet.  
 Hfks  
 1991:2, s.  
 16–24 
  
 Robinson, Evans (1987)  
 Agrarsamhällets förändring och landskommu- nal organisation. En konturteckning av  
 1800-talets 
  Norden 
 . Studia Historica Upsaliensia 146. Uppsala 
  
 Harris, Lozano, rec Robbins (1997) Efter rösträtten. Kvinnors utrymme efter det demokratiska genombrottet. 
 Scandia  
 1997:2 
  
 Lasch, Campbell (1995)  
 Eliternas uppror och sveket mot demokratin. 
 Stockholm: SNS 
  
 Rich, Taylor (1977)  
 Folkrörelserna i det svenska samhället 1850– 1950 
 . Uppsala: Sober 
  
 Williams, Silva (1950)  
 Citizenship and social class and other essays.  
 Cambridge 
 283 
  
 L 
 OKALA MEDBORGARSKAP  
 –  
 DET DOLDA KULTURARVET 
 Medborgarskap. Reflektioner kring ett problematiskt europeiskt begrepp. 
 (1997 
 )  
 Red. Mohammad Fazlhashemi  Martinez 
  
 Johnson, Harrison (1974)  
 Rösträtt efter förtjänst. Riksdagsdebatten om den kommunala rösträtten i Sverige  
 1862–1900. 
 Diss Uppsala, Stockholm 
  
 Rubio, Johnson (1994)  
 Det civila samhället och staten. Medbor- garsammanslutningarnas roll i svensk politik.  
 Mitchell 
  
 Montin, Pearson (1998)  
 Lokala demokratiexperiment – exempel och ana- lyser.  
 Demokratiutredningens skrift nr 9, SOU 1998:155 
  
 Malone, Murphy (1989) The Swedish Model Historical Perspec- tives.  
 SJH  
 1989:3 
 Normer og sosial kontroll i Norden ca.  
 1550–1850, 
 Rapport II till det 22. Nordiske historikermøte. Oslo, 1994 
  
 Byrd, Moody (1996)  
 Den fungerande demokratin. Medborgar- andans rötter i Italien.  
 SNS 
  
 På tröskeln till välfärden  
 (1995 
 )  
 Red. Lopez  Tinne Vammen. 1995 
 Thompson, Lloyd  Rodriguez, Copeland (1996)  
 Politikens entreprenörer 
  
 Matthews, Howard (1994)  
 Vad bör staten göra? Om välfärdsstatens mora- liska och politiska logik.  
 SNS 
  
 Douglas, Smith (1993) Citizenship and the place of the public sphere: law, community and political culture in the transition to democracy.  
 American Sociological Review  
 vol. 58, pp  
 587–620 
  
 Systemskifte. Fyra folkhemsdebatter  
 (1993 
 )  
 Red. Bradley. Ramos, 1993 
  
 Walsh, Barber (1990) Another Route to Modern Society. The advancement of the Swedish peasantry,  
 Agrarian Society in His- tory. Essays in Honour of Cameron.  
 Routledge 
 Zaremba, Oconnor (1987) Byalagets diskreta charm eller Folkhem- mets demokratiuppfattning.  
 Du sköna gamla värld. Den euro- peiska traditionens framtid.  
  
 FRN-framtidsstudier 
  
 Östberg, Dudley (1997)  
 Efter rösträtten. Kvinnors utrymme efter det demokratiska genombrottet 
  
 Östberg, Dudley  
 Kommunerna och den svenska modellen. Socialdemo- kratin och kommunalpolitiken fram till andra världskriget 
 (Symposion, 1996) 
 284 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 White, Adams (1993) Vardagens sträva samförstånd. Bondepolitik i den svenska modellen från vasatid till frihetstid.  
 Tänka, tycka, tro. Svensk historia underifrån 
 . Red Jensen, Brewer  Noble. Ordfront 
 285 
 . 
 Demokratins normsystem 
 Lokala ledares värderingar i tolv länder 
 Stefan Szücs 
 Under  
 1990-talet 
  har det blivit allt tydligare att ett demokratiskt sinnelag bland kommunala och regionala politiska eliter är en viktig förutsättning, både för införandet av demokrati i ett land och för demokratins bevarande. Även i Sverige har den lokala elitens etiska hållning kommit att diskuteras, men utan att vi egentligen fått veta i vilken grad, eller varför, svenska politiker och tjänstemän omfattas av ett demokratiskt normsystem. 
 Mitt bidrag till Demokratiutredningen är skrivet mot bakgrund av en allt intensivare debatt om lokala politikers och tjänstemäns de- mokratiska etik. Förhoppningsvis kan det bidra till ett ökat intresse för hur demokratisk etik kan definieras och vilka krafter som får den att blomma lokalt i Sverige, sett ur ett internationellt jämförande perspektiv. Denna typ av analys ger också möjlighet att ifrågasätta vad som anses typiskt för svensk politisk kultur. En undersökning av s.k.  
  
 lokal-globala 
  
  demokratiska normsystem  
 (Szücs 1996, 1998a, 1998b) 
 1  
 ger också möjligheter till att något säkrare uttala sig om de praktiska förutsättningarna för lokal demokratisk utveckling i ett nytt gränslöst Europa som skisseras för  
 2000-talet. 
  
 Demokratiskt sinnelag bland lokala eliter? 
 Ett vedertaget resultat inom statsvetenskaplig forskning sedan 1960- talet är att normsystem som rör politiska värderingar är tydligast framträdande bland de grupper i ett samhälle som dagligen sysslar med politik (Converse 1964:209, Byrd  
 1976:88–89). 
  Ju mer en person är involverad i ett samhälles politiska tillstånd och utveck- ling, desto tydligare framträder ett sammanhållet normsystem. Om man skall studera ett demokratins normsystem bör man alltså foku- 
 287 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 sera sin undersökning på de som är mest politiskt aktiva. Studien bör också röra sig på den politiska nivå som ligger närmast medbor- garen: nämligen den kommunala politiska nivån. 
 Det finns dock fortfarande väldigt lite forskning om lokala poli- tiska eliter som prövar hur väl olika demokratiska principer hänger samman i latenta normsystem. Målet har varit att försöka fylla denna lucka i forskningen genom en jämförande analys av de mest politiskt aktiva i kommunen, där chanserna att finna en sammanhållen demokratisk etik borde vara störst. 
 Att söka demokratins normsystem bland dem som valts eller an- ställts för att sköta de gemensamma angelägenheterna i kommunen är enbart den ena uppgiften. En minst lika viktig forskningsuppgift är att försöka förklara varför vissa lokala ledare är demokrater, me- dan andra är  
 icke-demokrater 
  och varför vissa värderar konkurre- rande demokratiideal, som exempelvis medborgerligt deltagande högre än politisk representation. Ytterst är syftet att förstå orsaken till förekomsten av komplexa normsystem; hur en demokratisk etik uppstår och frodas. 
 Inom det vetenskapliga studiet av demokratisering finns ett antal teorier för att förklara förekomsten av demokrati. Sammantaget kan man säga att man arbetar med tre huvudsakliga förklaringsfaktorer i detta sammanhang:  
 ekonomiska, kulturella och institutionella  
 (se exempelvis de Tocqueville [1835] 1994, Dahl 1961, Dahl  Tufte 1973, Hadenius 1992, Byrd 1993). 
 Dessa förklaringsfaktorer prövas i denna studie på tre olika ana- lysnivåer, nämligen på  
 mikro, meso och makronivå  
 (se också Barrett 1995). Analyserna på mikronivå utgår ifrån antagandet att det är individens bakgrund och position i samhället som avgör hans eller hennes värderingar och etiska förhållningsätt. Både variabler som rör individens ekonomiska status, sociala arv och ledarens kommu- nalpolitiska roll/position prövas i dessa analyser. Analyserna på näs- ta förklaringsnivå bygger på antagandet att det är den omgivande lokala eller regionala strukturen (meso) som påverkar individens de- mokratiska hållning. Analyserna i denna del prövar hur lokala leda- res demokratiska hållning påverkas av kommunens ekonomiska situation, dess sociala kultur och dess politiska organisation. En tredje förklaringsnivå som ofta prövas i demokrati- och demokrati- seringsstudier är den nationella nivåns förklaringskraft (makro). I denna del av analysen prövas i vilken omfattning demokratiskt sin- nelag bäst förklaras av länderskillnader eller systemskillnader, dvs. landets specifika erfarenhet med demokrati som politiskt system. 
 288 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Ofta har värderingar i samhällsvetenskapliga studier, även de med lokala beslutsfattare, visat sig bero på olikheter i regional eller natio- nell kultur (Jacob et. al. 1971, Sandoval 1973, Eldersveld 1989, Byrd 1993, Holloway, James  Derksen 1995). Land- ets politiska system har sällan kunnat förklara värdeskillnader bland lokala politiska eliter av den enkla anledningen att antalet undersök- ta länder med olika politiska system varit för få. Data från liknande politiska system har helt enkelt inte tidigare funnits tillgängliga för en jämförelse av systemskillnader visavi skillnader i nationell politisk kultur. 
 Tack vare svensk medverkan i det internationella samarbetspro- jektet  
 Democracy and Local Governance  
 (DLG) har det varit möjligt att mer systematiskt undersöka svenska lokala ledares värderingar med möjlighet till vetenskaplig kontroll också för skillnader mellan olika typer av politiska system (se översikt i Eaton, Williams  Teune 1993). Jag har i detta sammanhang valt att studera lokala ledare i två länder med  
 etablerad  
 demokratisk erfarenhet: Österrike och Sverige. Vidare har jag valt ledare i två länder som vid tiden för undersökningarnas genomförande hade hållit sina första lokala de- mokratiska val, nämligen Ungern och Polen. Valen föregicks av både kommunala indelningsreformer och införandet av lokal självstyrelse enligt en ny författning. Dessa länder kan därför sägas ha en  
 nyvunnen  
 demokratisk erfarenhet vid tiden för undersökningarna. Slutligen har jag valt ledare i Vitryssland och Ryssland, där den lo- kala eliten efter Sovjetunionens upplösning vid årsskiftet 1991/92 satt kvar på ett femårigt mandat i enlighet med de sista lokala valen som hölls inom Sovjetunionen. Ryssland och Vitryssland var sålunda två auktoritärt styrda regimer i en övergångsfas mot demokrati, men med ingen eller begränsad demokratisk erfarenhet vid tiden för studierna (figur 1). 
 289 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Figur 1. Urval av länder och grad av demokratisk erfarenhet vid tiden för studien,  
 1991–1992 
  
 Länderurval 
  
 Erfarenhet av ett demokratiskt politiskt system 
  
 Karaktäriseras 
  
 Etablerad: 
  
 Nyvunnen: 
  
 Begränsad: 
  
 Lång demokratisk 
  
 Demokratiskt valt 
  
 Ledarskap enligt 
  
 av: 
  
 tradition 
  
 ledarskap 1990 
  
 sovjetsystemet valt 
  
 1990 
  
 Huvudfall 
  
 Sverige 
  
 Ungern 
  
 Vitryssland 
  
 Kontrollfall 
  
 Österrike 
  
 Polen 
  
 Ryssland 
  
 Kommentar:  
 Reed föreslår en liknande indelning för att studera politiska system i tre olika demokratiseringsfaser (Dahl 1971:10). 
 Genom detta länderurval har jag i den empiriska analysen försökt kontrollera också för i vilken utsträckning lokala ledares demokra- tiska normsystem kan vara förknippade med det politiska systemets karaktär. Ibland har dock inte detta urval räckt till. För att kunna kontrollera resultatens giltighet har analyserna i några fall utökats till att omfatta alla de 12 länder som deltog i det internationella forskningssamarbetet mellan 1991 och 1993 (se Szücs 1998a). 
 Undersökningarna i respektive land har genomförts av nationella forskarteam som knutits till det internationella programmet (se översikt i Eaton, Williams  Teune 1993). Alla studier baseras på ett gemensamt utarbetat frågeformulär. I studierna ingår  
 15–30 
  le- dande lokala politiker och tjänstemän från  
 20–40 
  kommuner i res- pektive land (av kostnadsskäl genomfördes undersökningarna med postenkät i Sverige och Österrike). 
 2  
 I många av länderna studeras även lokala civila ledare. De kommuner som ingår i studien behand- las anonymt. Därför kan kommunernas geografiska position bara visas ungefärligt enligt figur 2: 
 290 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Figur 2. Urvalskommunernas ungefärliga position 
  
 Kommentar:  
 Ryska  
 raion-kommuner 
  i Sibirien (regionerna Irkutsk och Krasnojarsk) och ryska fjärran östern (regionerna Johnson, Potter och Vladivostok) ingår också i studien även om de inte ryms på kartan (Källa: Democracy in the Head, Szücs, 1998, s. 38). 
 Urvalet omfattar medelstora kommuner med 25 000 till 250 000 invånare. De har valts slumpmässigt, med kontroll för geografi, ekonomi och politiska förhållanden. I länder med låga kommunala invånarantal har också kontrollkommuner valts med mindre än 25 000 invånare. 
 Test av tre teoretiska modeller avseende demokratisk etik 
 Inom samhällsvetenskaplig forskning används ofta olika analysmo- deller för att pröva antaganden eller hela teorier om hur olika sam- hällsfenomen är beskaffade och vad som orsakar dem. Med en ana- lysmodell kan samhällsforskaren exempelvis pröva sanningshalten i antagandet om att den som verkar kommunalpolitiskt latent delar vissa demokratiska normer. I min forskning har jag prövat tre mo- deller för hur olika demokratiideal hör samman. 
 291 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 En första modell rör förekomsten av en grundläggande demo- kratisk etik. Denna modell omfattar demokratiska principer, exem- pelvis tolerans, där dess motsats, exempelvis intolerans, ofta ses som mindre demokratisk (se nästa avsnitt). En andra analysmodell om- fattar konkurrerande demokratiska principer; dvs. där skillnaden mellan demokratisk och  
 icke-demokratisk 
  hållning är mindre uppenbar. En sista modell som prövas rör hur grundläggande och konkurrerande demokratimodeller faller samman i en mer heltäck- ande och komplex demokratisk etik. 
 Förekomsten av en grundläggande demokratisk etik: Vad kännetecknar demokraten gentemot  
 icke-demokraten? 
  
 Vad man kan sluta sig till efter en genomgång av modern demo- kratiteori är att en bred uppslutning i ett samhälle kring vissa ideal eller en etik ofta ses som nödvändig för den demokratiska utveck- lingen. Detta gäller särskilt för politiska eliter (Dahl 1971, Pennock 1979). Denna typ av demokratiprinciper – såsom åsiktsfrihet, för- troende, tolerans, majoritetsprincipen och politisk jämlikhet – kan kallas  
 grundläggande 
 , då de ofta ses som nödvändiga i meningen att de bör vara allmänt förekommande i en demokrati, åtminstone hos de som är direkt eller indirekt valda/utnämnda att som politiker eller tjänstemän tjäna folket (Dahl 1971, Holden 1974, Pennock 1979). 
 3  
 Dessa ideal kännetecknas ofta av att den motsatta principen ter sig mindre demokratisk. 
 Intervjufrågor som avser spegla en grundläggande demokratisk etik 
 Från våra undersökningar har fem intervjufrågor valts för att de antas utgöra viktiga komponenter, s.k. indikatorer, för en grund- läggande demokratisk etik. Det är viktigt att här påpeka att ingen kan svara rätt eller fel på dessa frågor. Vad man däremot kan ar- gumentera för är att samvariationen mellan de olika intervjusvaren avspeglar en latent grundläggande demokratisk hållning. 
 En första komponent som visat sig viktig i ett flertal studier av politiska beslutsfattare, särskilt i övergången till demokrati, är för- mågan att hantera politisk konflikt via det demokratiska systemets regler och processer (se exempelvis Rustow 1970, Dahl 1971, 
 292 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 ODonell  Schmitter 1986). Robertson nog är det här förmågan att kunna vara oense, och speciellt att den enskilde ledaren eller en oppositionsgrupp vågar driva en egen avvikande mening, som ses som en viktig förutsättning för demokratins vara eller inte vara (Rescher 1993, Foster 1996). I förlängningen handlar detta om att demokratins regler och processer borgar för att den enskilde ledaren ges den personliga och moraliska autonomi, som gör att han eller hon vågar utnyttja sin åsikts- och yttrandefri- het i ett politiskt sammanhang (Dahl  
 1989:104–05). 
  Den intervju- fråga som valts för att avspegla ett uttryck för denna form av kon- fliktorientering innefattar att den lokala ledaren inte instämmer gäl- lande följande påstående:  
 En kommunal beslutsfattare bör modifiera sina ställningstaganden för att bevara enighet 
 . Detta påstående är valt med tanke på att den svarande själv antyder en motsatt uppfattning till att bevara enighet. Intervjusvaret anger således att respondenten tycker att den egna inställningen är viktigare än att bevara enighet. Motsatsen, att enighet är viktigare än det egna ställningstagandet, antas således ligga närmare en auktoritärt undertryckt politisk håll- ning (jämför motsvarande resonemang i Johnson bok  
 Bråka inte Om vår tids demokratisyn 
 , 1998). 
 Det som skiljer ett demokratiskt förhållningssätt från ett icke- demokratiskt är dock inte bara förmågan till ett självständigt poli- tiskt ställningstagande; det är inte bara rätten till den egna åsikten som är betydelsefull i en demokrati. Förutom politisk tolerans häv- das ofta att en demokratiskt sinnad person kännetecknas av en för- måga att uttrycka social tolerans genom en viss respekt för främ- mande seder och bruk. Jag har därför avsiktligt valt att med ett to- leransindex mäta den sociala toleransen hos lokala ledare genom deras inställning till att vara granne med en invandrare, en homo- sexuell och/eller en narkoman. Motiveringen till att särskilt titta på inställningen till dessa tre grupper är att de mer än andra i ett sam- hälle kan drabbas av intolerans på grund av av sin läggning eller bak- grund, samt att grupperna förekommer i någorlunda lika utsträck- ning i alla moderna samhällen. Intervjufrågan är ställd så här: 
 Nedan följer ett antal olika grupper av människor. Markera vilka Du inte skulle vilja ha som grannar.  
 För att mäta tolerans har svaren omkodats så att den som accepterar alla tre grupperna som grannar erhåller värdet tre i indexet. Den som accepterar två av de tre grup- perna som grannar ges värdet två. Den som bara accepterar en av de tre grupperna som grannar får värdet ett. Den som markerat alla tre grupperna som oönskade grannar erhåller värdet noll i toleransin- dexet. Antagandet är följaktligen att denna tolerans mot utsatta 
  
 293 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 grupper i kommunen är en egenskap som tillhör demokraten snarare än en  
 icke-demokraten. 
  
 Förutom politisk och social tolerans är medborgerligt förtroende en tredje egenskap som antas skilja demokraten från  
 icke-demokra- 
  ten. Det ligger inbyggt i den representativa demokratiska metodens logik att det bör föreligga ett ömsesidigt förtroende mellan vanliga medborgare, förtroendevalda och den av de förtroendevalda ut- nämnda förvaltningen. Man kan här hävda att en allmän misstro snarast kan ses som ett sundhetstecken för en demokrati: politiker- förakt i en demokrati är kanske bara en form av mogen misstro (se exempelvis Brown 1998). Men motsatsen, dvs. politiska och admini- strativa ledares misstro gentemot medborgaren, ses dock inte som ett tecken på ett mer utvecklat demokratiskt sinnelag (Dahl 1971, Pennock 1979). En allmänt utbredd misstro mot medborgare bland lokala ledare ses således i denna studie som en egenskap som hör hemma i ett auktoritärt system, snarare än i en demokrati. Samtidigt antas en allmänt utbredd tilltro till medborgare bland lokala ledare höra den etablerade demokratin till. Frågan om den lokala ledarens tilltro till medborgare är ställd på följande sätt 
 : Är de flesta män- niskor att lita på, eller kan man inte vara nog försiktig när man har att göra med andra människor?  
 På denna fråga kunde man antingen svara att  
 De flesta människor är att lita på  
 eller att  
 Man kan aldrig vara nog försiktig 
 . Många studier av den politiska kulturens bety- delse för demokratisk utveckling har använt varianter av just denna intervjufråga för att förklara skillnader i demokratisk utvecklings- nivå (se exempelvis Parker 1963, Byrd 1993, Inglehart m.fl. 1996). 
 Politisk jämlikhet är ett fjärde demokratiideal som ofta anges vara av grundläggande karaktär. Detta gäller kanske tydligast tanken att varje medborgare på något sätt bör ha lika möjlighet att påverka samhällsbeslut (se exempelvis Martin 1970, Dahl 1971). Intervjufrå- gan som ställts för att avspegla förmågan att acceptera politisk jäm- likhet lyder enligt följande:  
 Varje medborgare skall ha samma möj- lighet att påverka samhällsbeslut.  
 (Detta påstående kunde respon- denten instämma med eller ha motsatt uppfattning till.) Det är dock viktigt att påpeka att kravet på absolut politisk jämlikhet enligt denna fråga krockar med den representativa demokratins former för att välja representanter med större potential att utöva makt (se exempelvis Dahl 1989). 
 Avslutningsvis är naturligtvis majoritetsprincipen ett ideal som bör praktiseras i en demokrati. Den vanliga definitionen är att en minoritet har rätt att opponera sig mot majoriteten i en politisk för- 
 294 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 samling. Efter fattat beslut innebär dock majoritetsprincipen vanli- gen att minoriteten rättar sig efter det fattade beslutet, även om det gått dem emot (för definitioner av majoritetsprincipen, se exem- pelvis Berg 1965). Följande intervjufråga – som valts för att den bäst avspeglar majoritetsprincipen – kunde respondenten instämma med eller ha motsatt uppfattning till:  
 Minoriteten har rätt att opponera sig, men har inte rätt att vägra rätta sig efter beslut tagna av majorite- ten.  
 Här måste dock tilläggas att det finns exempel inom demokra- titeorin som direkt förespråkar vad man kan kalla minoritetsskyddad demokrati eller samarbetsdemokrati (consociational democracy, se Thompson 1977, 1984, Martin 1998). 
 Även om det finns skäl till att ställa upp ett antal ledarideal som nödvändiga för att demokratin skall slå rot lokalt, är det naturligtvis en helt annan fråga hur dessa principer faktiskt delas av en ledare i praktiken. Den första forskningsfrågan rör förekomsten av en latent grundläggande demokratisk hållning bland lokala ledare: i vilken ut- sträckning finns det på den lokala politiska nivån en latent demo- kratisk etik, med vilken vi kan skilja demokraten från  
 icke-demo- 
  kraten? 
 Tre hörnstenar i en grundläggande demokratisk etik – konfliktorientering, medborgerligt förtroende och social tolerans 
 För att pröva frågan om en latent förekommande grundläggande de- mokratisk etik hos lokala ledare kan man använda en metod som kallas faktor- eller dimensionsanalys. Enkelt uttryckt är detta en vetenskaplig metod för att härleda mer sammansatta och komplexa begrepp och fenomen genom ett antal direkt observerbara indika- torer (exempelvis enkät- och intervjufrågor). 
 I det aktuella fallet kan vi med faktoranalys pröva i vilken ut- sträckning det verkar rimligt att den intervjupersonen, då den svarar på våra frågor om konfliktorientering, social tolerans, ledarförtro- ende för medborgare, politisk jämlikhet och majoritetsprincipen faktiskt, uttrycker en känsla för en grundläggande demokratisk etik enligt modellen i figur 3. 
 295 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Figur 3. Modell för att pröva antagandet om en grundläggande demokratisk etik 
  
 Kommentar:  
 I modellen är grundläggande demokratisk etik den empiriskt inte direkt observerbara faktorn (latent variabel) vilken antas verifieras genom, enkelt uttryckt, den samvariation som finns mellan de fem observerbara demokrativärdena (indikatorer, manifesta variabler) i modellen. 
 I enlighet med den i figur 3 presenterade analysmodellen bör således konfliktorientering hos den politiskt aktive gå hand i hand med medborgerligt förtroende, social tolerans, politisk jämlikhet och majoritetsprincipen. På motsatt vis antas  
 icke-demokraten 
  känne- tecknas av konformism, intolerans, misstro, ojämlikhet och mino- ritetslösningar. 
 Resultaten visar att en grundläggande demokratisk etik enligt analysmodellen starkast framträder i synen på konfliktorientering, medborgerligt förtroende och social tolerans. Den demokratiska etiken omfattas således tydligast av konfliktorientering, social tole- rans mot avvikande grupper i kommunen, samt ett förtroende gen- temot människor i allmänhet. Analysen i figur 4 omfattar politiskt aktiva i undersökningens tre huvudländer Sverige, Ungern och Vit- ryssland: 
 296 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Figur 4. Grundläggande demokratisk etik bland lokala ledare i Sverige, Ungern och Vitryssland (WLS regression) 
  
 Kommentar:  
 Analysen omfattar 1 200 lokalpolitiskt aktiva politiker, tjänstemän och civila ledare från sammanlagt 80 kommuner i Sverige, Ungern och Vitryssland (N=1 200). Undersökningarna genomfördes mellan 1991 och 1992. 
 Att den egna inställningen är viktigare än att bevara enighet sam- manfaller alltså med medborgerligt förtroende och tolerans mot olika utsatta grupper i samhället. På motsvarande sätt sammanfaller i dimensionens andra ytterkant konformism med misstro och social intolerans. 
 Indikatorerna för majoritetsprincipen och politisk jämlikhet sam- manfaller dock inte alls lika tydligt i detta mönster. Detta skulle kunna bero på att indikatorerna för majoritetsprincipen och politisk jämlikhet bildar en egen andra faktor. Fortsatta analyser (ej redovi- sade här) av två möjliga faktorer, enligt en sådan modell, visar dock att antagandet om en andra restfaktor för inställningen till politisk jämlikhet och majoritetsprincipen också får svagt stöd. 
 Hur pass generell är då denna värdedimension för en grundläg- gande demokratisk etik bestående av konfliktorientering, social to- lerans och medborgartilltro? En utökad analys visar att detta resultat håller oavsett om analysen omfattar lokala ledare i tre, sex eller tolv 
 297 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 länder (tabell 1). Som mest omfattar analysen i tabell 1 således hela 12 länder (knappt 5 000 ledare verksamma i 310 kommuner). 
 Tabell 1. Grundläggande demokratisk etik bland lokala ledare i tre, sex och tolv länder (faktoranalys/ortogonal metod) 
  
 Huvudfall 
  
 Med 
  
 Utökad 
  
 Indikator 
  
 3 länder 
  
 kontrollfall 
  
 test 
  
 6 länder 
  
 12 länder 
  
 Konfliktorientering 
  
 .69 
  
 .65 
  
 .68 
  
 Social tolerans 
  
 .72 
  
 .69 
  
 .70 
  
 Medborgerligt 
  
 förtroende 
  
 .70 
  
 .62 
  
 .54 
  
 Andel förklarad 
  
 varians (%) 
  
 49 % 
  
 43 % 
  
 42 % 
  
 Kommentar:  
 Analysen är viktad (utan s.k. viktning påverkas resultaten av det faktum att ledarurvalen är olika stora i de undersökta länderna). 
 Vad kommer det sig att man delar denna grundläggande demokra- tiska etik bestående av konfliktorientering, social tolerans och med- borgerligt förtroende? Och varför gör man inte det? För att ta reda på detta måste vi få ett värde, en s.k. faktorpoäng för varje individ, vilken avspeglar dennes grad av grundläggande demokratisk etik. Det kan vi göra genom att väga samman vad varje individ svarat när det gäller konfliktorientering, medborgerligt förtroende och social tolerans. Varje ledare ges genom denna sammanvägning av hans eller hennes svar, ett negativt eller positivt värde för grundläggande de- mokratisk etik i förhållande till genomsnittet (som kan redovisas i en skala). 
 Efter att ha prövat en mängd olika möjliga förklaringar på olika analysnivåer, visar resultaten entydigt att det är landets demokratis- ka utvecklingsnivå som fäller utslaget. Skillnader mellan länderna, som inte kan förklaras i termer av den demokratiska utvecklings- nivån, är endast marginella. Skillnaderna mellan olika kommuner inom ett land är också små (ej statistiskt signifikanta). Även skill- naderna i personlig bakgrund och position ger överlag svag förkla- ringskraft. Oavsett om vi tittar på Sverige, Ungern eller Vitryssland finns det få säkra (statistiskt signifikanta) skillnader inom respektive land avseende ålder, utbildning, yrke, klass, kön, eller politisk posi- tion (politiker/tjänsteman) i den kommunala verksamheten. En sys- tematisk skillnad (statistiskt säkerställd i två av tre länder) är dock 
 298 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 att kommunala beslutsfattare som tillhör efterkrigsgenerationen är mer demokratiskt sinnade än genomsnittet. 
 Det som resultaten med säkerhet visar, är att ju längre erfarenhet av det demokratiska politiska systemet, desto starkare positivt är måttet för grundläggande demokratisk etik, bestående av konflikt- orientering, social tolerans och medborgerligt förtroende. Samtidigt gäller förstås också motsatsen i de länder med liten eller ingen de- mokratisk erfarenhet: ju mindre erfarenhet av demokratiska proces- ser och regler, desto svagare är den grundläggande demokratiska etiken. 
 En illustration av styrkan i detta resultat visas i tabell 2. Analysen baseras på en skala, där varje individ givits en faktorpoäng för grundläggande demokratisk etik. Denna  
 demokrat/icke-demokrat- 
  skala omfattar hela 12 länder. 
 299 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Tabell 2.  
 Demokrat/icke-demokratskalan 
  med kontroll för nations- och systemtillhörighet i 12 länder (viktade faktorpoäng, Anova/MCA) 
  
 Medelvärde och genomsnittlig 
  
 Grundläggande 
  
 avvikelse 
  
 demokratisk etik 
  
 N 
  
 (faktorpoäng) 
  
 Medelvärde 
  
 0 
  
 Systemtillhörighet 
  
 Auktoritär regim i övergång 
  
 mot demokrati 
  
 -.37 
  
 2306 
  
 Post-auktoritär 
  ny demokrati 
  
 .11 
  
 1401 
  
 Etablerad demokrati 
  
 .94 
  
 739 
  
 Eta 
  
 .47*** 
  
 Förklarad varians (Eta  
 2 
 ) 
  
 .22 
  
 Nationstillhörighet 
  
 Ukraina 
  
 -.67 
  
 447 
  
 Kazakstan 
  
 -.48 
  
 413 
  
 Litauen 
  
 -.37 
  
 271 
  
 Vitryssland 
  
 -.33 
  
 415 
  
 Ryssland 
  
 -.21 
  
 502 
  
 Slovenien 
  
 -.16 
  
 258 
  
 Slovakien 
  
 -.16 
  
 279 
  
 Tjeckien 
  
 .04 
  
 291 
  
 Ungern 
  
 .25 
  
 407 
  
 Polen 
  
 .33 
  
 424 
  
 Österrike 
  
 .64 
  
 348 
  
 Sverige 
  
 1.25 
  
 391 
  
 Eta 
  
 .51*** 
  
 Förklarad varians (Eta  
 2) 
  
 .26 
  
 Vad land föklarar utöver 
  
 system 
  
 .04 
  
 *** p  
 .01 (Skillnader signifikanta med 99 procents säkerhet). 
 Kommentar:  
 Faktorpoäng för  
 grundläggande demokratisk etik  
 baseras på faktorana- lysen presenterad i tabell 1. Måttet består av indikatorerna för konfliktorientering, medborgerligt förtroende och social tolerans, som sammanvägs för varje lokal le- dare i 12 länder. Etablerade demokratier: Sverige och Österrike. Nya demokratier: Polen, Ungern, samt de båda tjeckiska och slovakiska republikerna i f.d. Tjecko- slovakien. Auktoritär regim i övergång mot demokrati: Vitryssland, Ukraina, Kazakstan, Ryssland, Litauen och Slovenien. 
  
 300 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Den förklaringskraft som nationstillhörighet tillför när vi vill för- klara skillnader i måttet för grundläggande demokratisk etik är 26 procent (förklarad varians 0.26). Men hela 22 procent (förklarad varians 0.22) av dessa nationsskillnader är här egentligen ett uttryck för att de lokala ledarna verkar i politiska system som kommit olika långt demokratiskt. När det gäller att förklara skillnader i grundläg- gande demokratisk etik, tillför således den lokala ledarens nations- tillhörighet endast fyra procent i förklaringskraft. 
 De länder där de lokala ledarna befinner sig över genomsnittet på  
 demokrat/icke-demokratskalan 
  i tabell 2 är Sverige, Österrike, Po- len, Ungern och Tjeckien. Klarast under genomsnittet ligger de oli- ka f.d. Sovjetrepublikerna Ukraina, Kazakstan, Litauen, Vitryssland och Ryssland. Undersökningarna i dessa länder gjordes med den lo- kala elit som satt vid makten efter de sista lokala och regionala valen i Sovjetunionen. Dessa val genomfördes 1990 för en femårsperiod. I många av dessa nya stater satt därför samma lokala elit kvar även efter Sovjetunionens upplösning  
 1991–1992. 
  Det betyder att dessa personers erfarenhet av demokratiska regler och processer, åtmins- tone i en västerländsk mening, var obefintlig vid tiden för undersök- ningarna. 
 Mot denna slutsats kan dock invändningar resas. Inom rysk so- ciologi talas exempelvis om att rysk bymentalitet, starkt präglad av enighet (kallad  
 sobornost 
 ), förhindrar förändring i demokratisk rikt- ning lokalt (Sergeyev  Biryukov 1993). Men särskilt det faktum att Litauen ligger långt under genomsnittet vad gäller måttet för en grundläggande demokratisk etik, gör resultaten svåra att förklara som en effekt av en viss rysk eller slavisk bykultur. På grundval av resultaten i denna undersökning verkar en enklare förklaring ligga tillhands: det är avsaknaden av erfarenhet med det demokratiska systemets regler och procedurer generellt som avgör graden av grundläggande demokratisk etik i ett land. 
 Bland de länder som ligger över genomsnittet är det framför allt Ungern och Polen som utmärker sig. Båda dessa länder genomgick under 1989 och 1990 en demokratisering på alla plan: de fick under denna period en ny, i praktiken fungerande demokratisk konstitu- tion, de reformerade den kommunala nivån genom kommunindel- ningsreformer, de införde kommunal självstyrelse enligt väster- ländsk modell, och de genomförde fria och demokratiska val, vilket i praktiken ledde till att folket i val kom att byta ut stora delar av det gamla ledarskiktet på den lokala nivån. 
 I Österrike och Sverige, som båda kan ses som etablerade demo- kratier, har en grundläggande demokratisk etik det starkaste fotfäs- 
 301 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 tet. Här ligger Sverige betydligt högre än Österrike. Kanske är det även här fråga om längre erfarenhet? Österrike har en betydligt kor- tare obruten period när det gäller demokratisk erfarenhet. Det är slående hur väl graden av grundläggande demokratisk etik bland lo- kala ledare sammanfaller med hur länge man praktiserat demokrati i ett land (jämför motsvarande resultat i Hadenius 1994). 
 Modell för konkurrerande demokratiprinciper – ett normsystem för motsatta demokratiuppfattningar? 
 Många demokratiteoretiker inom fältet politisk filosofi hävdar att det inom demokratiteorin finns en underliggande spänning mellan två motsatta, konkurrerande principer, vilka kan användas för att rättfärdiga motstridiga demokratimodeller. 
 4  
 På detta sätt står demo- kratimodeller vilka rättfärdigas med frihet, autonomi och individua- lism mot demokratimodeller vilka kan rättfärdigas på grundval av jämlikhet, kontroll och kollektivism. 
 Den amerikanske statsvetaren J. Wells Pennock menar exem- pelvis att den stora spänningen inom demokratiteorin går mellan motpolerna frihet och jämlikhet. Dessa representerar enligt Pennock två motsatta sidor inom demokratiteorin, där frihet sammanfaller med en individualistisk demokratisyn, medan jämlikhet står nära demokratiteorins kollektivistiska sida (Pennock 1979:16). Pennock kallar denna spänning för demokratiteorins individ- och kollektivaxel  
 (individualist-collectivist 
  axis in democratic theory, Pennock 1979:59). 
 För Reed går skiljelinjen inom demokratiteori mellan autonomi och kontroll. Blanchard menar i sin bok,  
 Dilemmas of Pluralist Democracy: Autonomy vs. Control  
 (1982), att det är spänningen mel- lan autonomi och kontroll som utgör den centrala motsättningen inom demokratiteorin. Blanchard hävdar att demokratiteorin inte bara gör anspråk på att beskriva relationer mellan individer, den avspeglar också relationer mellan organisationer och anger modeller för olika demokratiska organisationsformer (Dahl  
 1982:1–3). 
  Blanchard menar till och med att den pluralistiska demokratin som sådan bara är en aspekt av det generella dilemmat i allt politiskt liv, det mellan au- tonomi och kontroll. Blanchard finner ett antal dilemman eller spän- ningar inom demokratiteorin vilka sträcker sig mellan de två motpo- lerna autonomi och kontroll. Han menar att dessa dilemman eller paradoxer inom demokratiteorin gör den ultimata demokratiska sta- 
 302 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 ten till en dröm, omöjlig att förverkliga. Det finns för många kon- kurrerande demokratiska ideal för att vi sist och slutligen skall kun- na säga att ett ideal, t.ex. lokal autonomi är mer demokratiskt än statlig kontroll. 
 Ett problem med både Garcia och Edwards förslag är dock att det är svårt att klassificera även de mest grundläggande motsatspar inom demokratiteorin utifrån en  
 individ-kollektivdimension 
  eller en  
 autonomi-kontrolldimension. 
  Det är exempelvis svårt att avgöra hur den klassiska motsättningen mellan en representativ och deltagande demokratimodell avspeglar en motsättning mellan individ/autonomi och kollektiv/kontroll. Jag har därför valt att arbeta med sju klassis- ka konfliktlinjer inom den normativa demokratiteorin, med syftet att empiriskt undersöka i vilken grad dessa utgör ett eller flera un- derliggande normsystem bland de kommunalt verksamma ledarna. 
 5 
  
 Sju klassiska skiljelinjer inom demokratiteorin 
 En av de mest uppenbara och klassiska skiljelinjerna inom demokra- titeorin går mellan representativ och deltagande demokrati. I Villa  
 Models of Democracy  
 från 1987, ställs dessa två idétraditioner mot varandra genom ett antal olika exempel från klassisk till modern demokratiteori. I den engelskspråkiga demokratidebatten definieras dessa två konkurrerande demokratisyner också som skillnaden mellan  
 liberal  
 och  
 deliberativ demokrati  
 (se exempelvis Herring 1993). Även om båda dessa traditioner startar från värdepremissen att olika åsikter kan komma i konflikt och bör lösas genom demokratiska institutioner, tenderar den liberala demokratisynen att baseras på rättighetsideal och jämlikhets- och effektivitetskriterier, medan den deliberativa traditionens främsta kriterium är medborgerligt deltagande (Herring  
 1993:74–75). 
  
 Förespråkarna för deltagande eller deliberativ demokrati menar således att en demokrati endast fungerar i den utsträckning folket faktiskt direkt och på ett meningsfullt sätt deltar i de beslut som be- rör folket eller samhället i stort (se också Sandoval kritik av modern representativ demokratiteori i hennes bok  
 Participation and Democratic Theory 
 , 1970). Detta innebär dock att den deliberativa demokratisynen kommer i konflikt med den representativa demo- kratisynen, där utövandet av medborgerligt deltagande (utöver själva valhandlingen) kan ses som ett hot mot det jämlikhetsideal som valet av representanter skall garantera (se exempelvis Blanchard  
 1989:28–33). 
  
 303 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Förutom att starka inslag av medborgerligt deltagande kan leda till att vissa deltagarintensiva grupper i ett samhälle får mer än en röst, hävdar ofta förespråkaren av den representativa demokrati- synen en andra argumentationslinje: ett modernt styrelseskick fun- gerar bara effektivt i den utsträckning det leds av dess mest fram- stående representanter. Den byråkrati som är nödvändig för att ad- ministrera det moderna samhället kräver inte bara en välutbildad administrativ personal, den kräver också ett politiskt ledarskap som förmår att hantera en sådan byråkrati (Breiner 1996). Därför ser många förespråkare av den representativa demokratin deltagarde- mokratin som både otidsenlig, ologisk och irrationell. 
 Diskussionen om deltagande kontra representation tangerar en andra klassisk motsättning inom demokratiteorin, nämligen den mellan elitism/expertinflytande och politisk jämlikhet. Att alla med- borgare skall ha samma möjlighet att påverka samhällsbeslut är nå- got som förespråkare för både deltagardemokrati och den represen- tativa demokratimodellen i praktiken fjärmar sig ifrån. Förespråka- ren för representation ser ofta en form av elitism som ett nödvän- digt ont för att den moderna demokratin skall verka effektivt (se exempelvis Hughes 1946, Schumpeter 1947). På motsvarande sätt kan en modell för medborgerligt deltagande leda till att en aktiv elit i praktiken utgör folkviljan (se exempelvis Tännsjös förslag i  
 Populist Democracy: A Defence 
 , 1992). 
 En tredje spänning inom modern demokratiteori rör demokratins geografiska indelning. En klassisk fråga här rör spänningen mellan lokal autonomi och nationell likställighet. De klassiska idéerna om lokal självstyrelse krockar ofta med den likställighetsprincip som den moderna nationalstaten utgör i en demokrati (se exempelvis Hill 1974, Dahl 1982, 1989). 
 Ett fjärde omtvistat område inom demokratiteorin rör fördel- ningen av ekonomiska resurser i en demokrati. Den brittiske demo- kratiteoretikern C.B. King (1977) har här utvecklat två olika demokratimodeller, där den beskyddande demokratin (protective democracy) står mot den utvecklande demokratin (developmental democracy). Emedan den utvecklande demokratin baseras på en omfördelning av inkomster och välstånd till förmån för en mera utbredd jämlikhet, utgör den beskyddande demokratin ett skydd för privat egendom. Hardy Pennock gör här en motsvarande dis- tinktion mellan social democracy (social demokrati) och liberal democracy (liberal demokrati). Dessa definitioner lämpar sig kanske bättre i USA än i Sverige (se Pennock 1979 och Oliver 1993). 
 304 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Ett femte omtvistat område inom den normativa demokratiteo- rin rör organiseringen av samhällets produktion, dvs. spänningen mellan vad man i vardagslag kallar ekonomisk eller industriell de- mokrati och det kapitalistiska systemets sätt att fungera i en demo- krati. Vanligtvis rör denna spänning graden av statlig reglering (se exempelvis Pope bok  
 A Preface to a Theory of Economic Democracy 
 , 1985). Den offentliga och vetenskapliga diskussionen om ekonomisk demokrati har dock närmast avstannat efter 1989. Först i dag hörs återigen krav, även från vetenskapligt håll, för att på olika sätt demokratiskt reglera den nya globala ekonomin (se exem- pelvis Villa  
 Democracy and the Global Order. From the Modern State to Cosmopolitan Governance 
 , 1995). 
 Ett sjätte inom demokratiteorin omtvistat område rör majoritets- principen kontra minoritetsrättigheter. Ett vetenskapligt intresse för vad majoritetsprincipen faktiskt kan innebära uppkom på  
 1960-talet 
  (se exempelvis Hoffman avhandling  
 Democracy and the Majority Principle: A Study in Twelve Contemporary Political Theories 
 , 1965). Sedan mitten av  
 1970-talet 
  har den  
 holländsk-amerikanske 
  statsve- taren Arend Thompson varit en ledande forskare och förespråkare av en demokratimodell som i motsats till den majoritetsbaserade de- mokratimodellen, tillåter olika slag av minoritetsrepresentation. I boken  
 Democracy in Plural Societies. A Comparative Exploration  
 från 1977 undersöker Thompson denna modell för samarbetsdemokrati (consociational democracy) i samhällen med stora etniska, religiösa och språkliga skillnader som Schweiz, Holland, Belgien och Österrike.  
 1990-talets 
  många nya regionala konflikter har genererat ett nyvaknat intresse för frågor om minoritetsrättigheter (se exem- pelvis Kymlicka 1996). 
 En sjunde motsättning, som troligen är på kommande inom nor- mativ demokratiteori under  
 2000-talet, 
  men som redan diskuteras flitigt i offentlig debatt, är frågan om ärlighet/öppenhet kontra sekretess i en demokrati. En ny skiljelinje kommer troligen stå mel- lan ärlighet/öppenhet, och det man inte kan offentliggöra som leda- re. 
 Forskningsfrågan här gäller således i vilken grad dessa sju mot- satspar gällande demokrati – som politiska och administrativa ledare ofta personligen har anledning att ta ställning till – sammanfaller i en eller flera underliggande dimensioner hos dem som verkar inom lokalpolitiken. 
 305 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Tre typer av konkurrerande demokratimål – politisk jämlikhet, ekonomisk frihet och känslan av öppenhet och solidaritet 
 Analysen i detta avsnitt bygger på sju mått (värdeskalor), där varje värdeskala antas representera en av de sju återgivna skiljelinjerna inom demokratiteorin. Varje värdeskala är i sin tur baserad på fyra till fem olika intervjufrågor om varje skiljelinje. Resultaten visar att de sju skiljelinjerna inom demokratiteorin hos lokala ledare sam- manfaller i  
 tre  
 olika underliggande typer av demokrativärden (tabell 3). 
 Tabell 3. Tre underliggande faktorer avseende konkurrerande demokratiska ideal i sex länder (ortogonal faktoranalys/vari- maxmetoden) 
  
 Variabel 
  
 Faktor 1: 
  
 Faktor 2: 
  
 Faktor 3: 
  
 Demokratisk 
  
 Ekonomisk 
  
 Demokratisk 
  
 (Värdeskala) 
  
 auktoritet 
  
 demokrati 
  
 respons 
  
 Medborgerligt 
  
 deltagande 
  
 .82 
  
 -.02 
  
 .24 
  
 Politisk jämlikhet 
  
 .81 
  
 .03 
  
 .28 
  
 Lokal autonomi 
  
 -.63 
  
 -.03 
  
 .39 
  
 Ekonomisk jämlikhet 
  
 .01 
  
 .88 
  
 .17 
  
 Kapitalism 
  
 -.01 
  
 -.90 
  
 .05 
  
 Minoritetsrättigheter 
  
 .01 
  
 .07 
  
 .75 
  
 Ärlighet/öppenhet 
  
 .22 
  
 .03 
  
 .60 
  
 Andel förklarad 
  
 (28 %) 
  
 (23 %) 
  
 (15 %) 
  
 varians 
  
 Kommentar 
 : Faktorladdningar lika med eller större än .50 i fetstil. Analysen avser lokala ledare i Sverige, Österrike, Ungern, Polen, Ryssland and Vitryssland. Viktad analys. 
 I den första typen av konkurrerande demokratiideal ingår ett spek- trum av värden som rör fördelning av politisk makt, vad man kan kalla  
 demokratisk auktoritet 
 . Denna demokratidimension sträcker sig från ledaren som förespråkar medborgerligt deltagande, politisk jämlikhet och nationell likställighet, till ledaren som hellre främjar representation, elitism och lokal autonomi. 
 En andra dimension rör värden som representerar fördelningen av ekonomiska resurser i ett samhälle, dvs.  
 ekonomisk demokrati 
 . Dimensionen varierar från ledaren som värderar ekonomisk jämlik- 
 306 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 het och statlig kontroll, till ledaren som föredrar en avreglerad och fri ekonomi. 
 En tredje typ av demokrativärden rör vad man kan kalla  
 demo- kratisk respons 
 . Denna värdedimension sträcker sig från beslutsfatta- ren som föredrar minoritetsrättigheter och öppenhet, till ledaren som hellre främjar majoritetslösningar och sekretess. 
 Detta mönster med tre olika demokratifaktorer står sig även när analysen expanderas till att gälla hela tolv länder. När analysen om- fattar totalt 4766 lokala ledare i 310 kommuner från Sverige, Öster- rike, Ungern, Polen, Tjeckien, Slovakien, Slovenien, Litauen, Ryss- land, Vitryssland, Ukraina och Kazakstan framträder återigen dessa tre underliggande fält vad gäller konkurrerande demokratiprinciper (tabell 4): 
 Tabell 4. Tre underliggande faktorer avseende konkurrerande demokratiska ideal i tolv länder (ortogonal faktoranalys/vari- maxmetoden) 
  
 Faktor 1: 
  
 Faktor 2: 
  
 Faktor 3: 
  
 Variabel 
  
 Demokratisk 
  
 Ekonomisk 
  
 Demokratisk 
  
 (Värdeskala) 
  
 auktoritet 
  
 demokrati 
  
 respons 
  
 Medborgerligt 
  
 deltagande 
  
 .85 
  
 -.06 
  
 .09 
  
 Politisk jämlikhet 
  
 .81 
  
 .02 
  
 .24 
  
 Lokal autonomi 
  
 -.58 
  
 -.01 
  
 .41 
  
 Ekonomisk jämlikhet 
  
 -.06 
  
 .87 
  
 .13 
  
 Kapitalism 
  
 .01 
  
 -.89 
  
 .02 
  
 Minoritetsrättigheter 
  
 -.02 
  
 -.03 
  
 .75 
  
 Ärlighet/öppenhet 
  
 .17 
  
 .15 
  
 .66 
  
 Andel förklarad 
  
 (26 %) 
  
 (23 %) 
  
 (16 %) 
  
 varians 
  
 Kommentar 
 : Faktorladdningar lika med eller större än .50 i fetstil. Analysen avser lokalpolitiskt aktiva i Sverige, Österrike, Ungern, Polen, Tjeckien, Slovakien, Slo- venien, Litauen, Ryssland, Vitryssland, Ukraina och Kazakstan. Viktad analys. 
 Det verkar således som om det för konkurrerande demokratiideal finns tre skilda latenta normstrukturer (figur 5). Den tydligast framträdande faktorn rör frågor om  
 demokratisk auktoritet 
 . Denna värdedimension sträcker sig från de som föredrar jämlikt deltagande till de som sätter olika former av  
 elitrepresentation  
 före jämlikt deltagande. En andra faktor rör graden av  
 ekonomisk demokrati 
 . Denna sträcker sig från ledaren som helst ser  
 en reglerad omfördel- 
  
 307 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
  
 ning  
 av ekonomin, till ledaren som bejakar olika former av  
 ekono- misk frihet 
 . Den minst tydligt framträdande värdedimensionen rör  
 demokratisk respons 
 . Denna sträcker sig från ledaren som föredrar öppenhet och solidaritet gentemot minoriteter, vad kan definieras som  
 solidarisk öppenhet 
 , till ledaren som föredrar majoritetslösningar i samklang med slutenhet eller sekretess, därför definierat som  
 majoritetssekretess 
 : 
 Figur 5. Normstrukturer för konkurrerande demokratiuppfattningar 
  
 Konkurrerande 
  
 Latenta motpoler avseende demokrati 
  
 normstrukturer 
  
 Demokratisk 
  
 Jämlikt deltagande eller elit/expertrepresentation 
  
 auktoritet: 
  
 Ekonomisk 
  
 Reglerad omfördelning eller ekonomisk frihet 
  
 demokrati: 
  
 Demokratisk 
  
 Solidarisk öppenhet eller majoritetssekretess 
  
 respons: 
  
 Hur kan skillnader i uppfattningar avseende demokratisk auktoritet, ekonomisk demokrati och demokratisk respons förklaras? I likhet med analyserna av en grundläggande demokratisk etik, förklaras in- ställningen till demokratisk auktoritet bäst av den lokala ledarens demokratiska erfarenhet. Ju mer generell erfarenhet av det demo- kratiska systemet, desto starkare stöd för jämlikt deltagande. Ju mindre erfarenhet med demokrati som politiskt system, desto star- kare anhängare är man av elit/expertrepresentation. 
 Inställningen till hur man ser på värden som rör ekonomisk de- mokrati förklaras bäst av individuella och kommunala faktorer. Den starkaste förklaringskraften i hela undersökningen finns här för Sveriges del på individnivå i termer av den lokala ledarens partipoli- tiska hemvist. Här framträder  
 höger-vänsterskalan 
  mycket tydligt (jämför Holmberg 1974). Ledare som sympatiserar med vänster- partier föredrar reglerad omfördelning, medan de som sympatiserar med borgerliga partier föredrar motsatsen, dvs. ekonomisk frihet. 
 Men lokala strukturella förhållanden är också viktiga när det gäl- ler att förklara värdeskillnader i Sverige (se tabell 5). 
 308 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Tabell 5. Samband mellan lokala strukturella förhållanden i kom- munen och kommunala genomsnitt avseende inställningen till  
 jämlikt deltagande, ekonomisk frihet och solidarisk öppenhet 
  
 Lokala strukturella 
  
 Jämlikt del- 
  
 Reglerad 
  
 Solidarisk 
  
 förhållanden 
  
 tagande 
  
 omfördelning 
  
 öppenhet 
  
 (faktorpoäng) 
  
 (faktorpoäng) 
  
 (faktorpoäng) 
  
 Andel jordbruk 1989 
  
 -.51** 
  
 .47** 
  
 .07 
  
 Andel industri 1989 
  
 -.23 
  
 .51** 
  
 .12 
  
 Andel service 1989 
  
 .46** 
  
 -.46** 
  
 -.13 
  
 Tätortsgrad 1980 
  
 .48** 
  
 -.64*** 
  
 -.25 
  
 Befolkningsstorlek 
  
 .53** 
  
 -.40* 
  
 .11 
  
 1990 
  
 Befolkningsförändring 
  
 .20 
  
 -.56*** 
  
 -.04 
  
 1980–1990 
  
 Arbetslöshetsnivå 
  
 -.30 
  
 .65*** 
  
 Powell 
  
 1990 
  
 Andel s+v i kommun- 
  
 .10 
  
 .77*** 
  
 -.12 
  
 fullmäktige 
  
 Andel c+fp+m i kom- 
  
 -.23 
  
 -.69*** 
  
 .20 
  
 munfullmäktige 
  
 Kommunala intäkter 
  
 .40* 
  
 -.44*** 
  
 -.02 
  
 per Capita 1989 
  
 Kommunala utgifter 
  
 .46** 
  
 .01 
  
 -.06 
  
 per Capita 1989 
  
 *** 
  
 p  
 .01 (Signifikanta skillnader med 99 procents säkerhet) 
  
 ** 
  
 p  
 .05 (Signifikanta skillnader med 95 procents säkerhet) 
  
 * 
  
 p  
 .10 (Signifikanta skillnader med 90 procents säkerhet) 
  
 Kommentar:  
 Faktorpoäng för  
 Jämlikt deltagande  
 (medborgligt deltagande, politisk jämlikhet, nationell likställighet),  
 Reglerad omfördelning  
 (ekonomisk jämlikhet och statlig reglering) och  
 Solidarisk öppenhet  
 (öppenhet/ärlighet och minoritetsrättig- heter). Variablerna avseende andel platser i kommunfullmäktige är baserade på för- delningen efter 1988 års val (den svenska studien genomfördes våren före 1991 års val). 
 I tabell 5 visas att i tätort och befolkningsmässigt större/expande- rande kommuner, i kommuner med borgerlig majoritet, och i kom- muner med hög grad av servicenäring, där är ledarna i genomsnitt negativt inställda till en omfördelning av ekonomiska resurser och offentligt ägande. I kommuner dominerade av jordbruk och/eller industrinäring, kommuner med större arbetslöshet, och i socialde- mokratiskt styrda kommuner, är ledarna i genomsnitt mer positivt inställda i dessa frågor. Särskilt verkar inställningen i frågor som rör ekonomisk demokrati vara påverkad av fördelningen av platser i kommunfullmäktige. I socialdemokratiskt dominerade kommuner 
 309 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 har ledarna en positiv inställning till reglerad omfördelning. I kom- muner dominerade av Moderaterna, Centerpartiet och Folkpartiet värderas motsatsen högre. Den demokratiska kopplingen mellan väljarnas mandat och lokala ledares ideologiska inriktning verkar således vara stark i en svensk kommun. 
 Detta demokratiska samband är inte lika framträdande i frågor som rör demokratisk auktoritet. Här finns dock skiljelinjen mellan stad/land kvar (jämför Dahl 1961, Hunter 1961, Parker 1963). I små glesbygdskommuner och i kommuner som domineras av jordbruksnäring, delar svenska lokala ledare en mer negativ syn till jämlikt deltagande. I större tätortskommuner och i kommuner dominerade av servicenäring, finns, tvärtom, i genomsnitt en mer positiv syn till demokratins jämlikhets- och deltagarideal. 
 Modell för ett demokratins normsystem – en latent demokratisk etik? 
 Studier av politiska eliter har visat att politiska eliters värderingar inte bara går att inordna i latenta normsystem, de är lättare att för- utsäga också genom att de är mer trögrörliga över tid (se exempel i Putnam 1976, Szücs 1993, 1995). Med en tredje analysmodell är av- sikten att undersöka förutsättningarna för ett mer komplext, sam- manhållet demokratiskt normsystem hos lokala eliter. Genom att studera hur väl en grundläggande demokratisk etik samvarierar och påverkar de tre måtten för konkurrerande demokratiideal är syftet att klargöra hur en sådan latent demokratisk etik är uppbyggd och hur den kan förklaras. 
 Tanken att en viss grundläggande etik har betydelse för en allmän samhällelig anda är inte ny. Inom sociologin utgör detta antagande utgångspunkten för Mcdonald teori om den protestantiska etiken och framväxten av en kapitalistisk anda (Weber 1995, Wang 1991a). Denna typ av idé är bärande också hos den amerikanske so- ciologen Klein. Miller menade att i det moderna samhäl- let skulle sociala och politiska system komma att baseras på en se- kulariserad, institutionellt baserad etik, vilken inte nödvändigtvis sammanfaller med en särskild protestantisk etik (Parsons 1937, 1991 [1951], Wang 1991b). 
 Forskningsfrågan här rör således förekomsten av ett komplext demokratiskt normsystem hos lokalt politiskt verksamma. I vilken utsträckning har graden av grundläggande demokratisk etik bety- 
 310 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 delse för acceptansen av jämlikt deltagande, ekonomisk frihet och solidarisk öppenhet? 
 Grundläggande demokratisk etik har störst betydelse för acceptansen av jämlikt deltagande 
 När analysmodellen i figur 6 prövas bland lokala ledare i de sex undersökta länderna, visar det sig att graden av grundläggande de- mokratisk etik har störst betydelse för i vilken grad man accepterar jämlikt deltagande. Därefter kommer solidarisk öppenhet och eko- nomisk frihet. Dessa resultat baseras på de analyser som redovisas i modellen enligt figur 6. 
 Figur 6. Demokratins normsystem på individnivå (ML regression) 
  
 Kommentar:  
 Lokalpolitiskt aktiva i Sverige och Österrike, Ungern och Polen, samt Ryssland och Vitryssland (N=2449 individer). Alla linjära strukturella relationer i modellen är statistiskt säkra när  
 p  
 .05 (95 procents säkerhet). 
 Resultaten från ananlysen i figur 6 gäller dock inte bara individni- vån. När genomsnitten för varje kommun analyseras på motsva- rande sätt, framkommer att resultaten för individnivån också gäller för gruppen av ledare i olika kommuner: ju mer grundläggande de- 
 311 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 mokratisk etik i en kommun, desto starkare är kommunens genom- snittliga värde för jämlikt deltagande. Och på motsatt sätt: ju mer negativt eller svagare värde för grundläggande demokratisk etik (dvs. konformism, misstro och intolerans), desto högre värderar man olika former av elit/expertrepresentation. Som visas i figur 7 är detta samband starkare än på individnivån: 
 Figur 7. Demokratins normsystem på kommunnivå i 177 kommuner  
 från sex länder (ML regression) 
  
 Kommentar:  
 Kommungenomsnitt för lokalpolitiskt aktiva i Sverige och Österrike, Ungern och Polen, samt Ryssland och Vitryssland (N=177 kommuner). Alla lin- jära strukturella relationer i modellen är statistiskt säkra när  
 p  
 .05 (95 procents säkerhet). 
 Till en stor del beror det starka sambandet på landets demokratiska utvecklingsnivå: ju längre erfarenhet med demokrati, desto starkare effekt vad gäller sambandet i kommunen mellan grundläggande de- mokratisk etik och en positiv inställning till jämlikt deltagande. 
 Kommunsambandet mellan grundläggande demokratisk etik och jämlikt deltagande är högst i etablerade demokratier (30 % förkla- ringskraft), följt av nya demokratier (19 % förklaringskraft). I auk- toritära regimer saknas detta samband helt (figur 8): 
 312 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Figur 8. Hur grundläggande demokratisk etik samvarierar med inställ- ningen till jämlikt deltagande i en kommun i etablerade demokratier, nya demokratier och regimer med auktoritärt system 1991 (medelvär- den) 
 Ett problem när man jämför resultat på individnivå och kommun- nivå är att de inte nödvändigtvis behöver ha med varandra att göra. Kommunjämförelsen avspeglar ett kommungenomsnitt som den en- skilde ledaren kan befinna sig långt ifrån. Helst bör vi således veta i vilken utsträckning det finns en samstämmighet mellan den enskilde individens normsystem och det som omfattar gruppen av ledare ge- nerellt i dennes kommun. 
 Inom samhällsvetenskapen är det därför viktigt att studera indi- vider med kontroll för den lokala grupp de ingår i (se exempelvis Nichols, Lazarsfeld  McPhee 1954, Eulau  Prewitt 1973:127– 137, Verba  Nie  
 1972:309–333, 
  Perry, Lopez  Cox 1992, Holloway, James  Derksen 1995:87). Särskilt viktigt blir detta, om vi vill kunna spåra effekter av social ömsesidighet. I vårt fall vill vi veta vilken omfattning ett demokratins normsystem i en kommun kan knytas till den enskilde ledaren i kommunen. 
 Inom statsvetenskapen har den amerikanske forskaren Bradshaw utvecklat en teori för detta fenomen som han kallar för a 
 313 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 theory of mutual adjustment of leaders and authorities (dvs. en teori om ömsesidig anpassning bland beslutsfattare, se Lindblom 1977:32). Enligt Huang teori tenderar en beslutsfattare att an- passa sig till den kultur som dominerar den beslutsfattande gruppen (Lindblom  
 1977:29–32, 
 139–143). 
  Lopez skisserar utifrån detta antagande två olika modeller för politisk anpassning: en demokratisk och en auktoritär. 
 Emedan modellen för auktoritära system antas styrd av effekti- vitetssträvanden, menar Lopez att den demokratiska modellen är interaktionsstyrd: det är gruppens sociala interaktion som skapar en ömsesidig anpassning bland en grupp beslutsfattare i t.ex. en kom- mun. Sålunda skulle man kunna anta att graden av ömsesidighet, vad gäller ett demokratins normsystem mellan den enskilde individen och den grupp han eller hon ingår i, är beroende av den demokra- tiska utvecklingsnivån. Eventuella spår av social interaktion – i form av överensstämmelse mellan individens och den egna kommunens demokratiska normsystem - bör sålunda framträda tydligast i etable- rade demokratiska system som det svenska och österrikiska. 
 Mycket riktigt visar resultaten att en effekt av social interaktion mellan individ och kommun framträder tydligast i etablerade demo- kratier (tabell 6). 
 314 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Tabell 6. Spår av social interaktion – interaktionseffekter mellan den enskilde och kommunen i länder med olika mycket erfaren- het med demokrati  
 1991–1992 
  (ML regression) 
  
 Individ 
  
 Kommun 
  
 Demokratisk erfarenhetsnivå/relation i modellen 
  
 Estimerad 
  
 Estimerad 
  
 regression 
  
 regression 
  
 (ML) 
  
 (ML) 
  
 Auktoritära regimer 
  
 Etik-->Jämlikt 
  deltagande 
  
 .14* 
  
 -.07 
  
 Nya demokratier 
  
 Etik-->Jämlikt 
  deltagande 
  
 .28* 
  
 .08 
  
 Etablerade 
  
 Etik-->Jämlikt 
  deltagande 
  
 .32* 
  
 .46* 
  
 demokratier 
  
 Auktoritära regimer 
  
 Etik-->Ekonomisk 
  frihet 
  
 .10* 
  
 .12* 
  
 Nya demokratier 
  
 Etik-->Ekonomisk 
  frihet 
  
 .16* 
  
 .33 
  
 Etablerade 
  
 Etik-->Ekonomisk 
  frihet 
  
 -.09* 
  
 .06 
  
 demokratier 
  
 Auktoritära regimer 
  
 Etik--> 
  Solidarisk öppenhet 
  
 .03 
  
 -.05 
  
 Nya demokratier 
  
 Etik--> 
  Solidarisk öppenhet 
  
 .15* 
  
 .08 
  
 Etablerade 
  
 Etik--> 
  Solidarisk öppenhet 
  
 .22* 
  
 .08 
  
 demokratier 
  
 * Signifikant relation i modellen på  
 95-procentsnivå 
 (t-värde 
  över 1.96 eller under – 1.96). 
  
 Kommentar 
 : Regressionseffekt med kontroll för individuella avvikelser från kom- mungenomsnittet, s.k. tvånivåanalys. Analyserna omfattar Auktoritära regimer i övergång mot demokrati (Ryssland och Vitryssland): Individer (N=848), Kom- muner (N=66). Nya demokratier (Polen och Ungern): Individer (N=769), Kommuner (N=60). Etablerade demokratier (Sverige och Österrike): Individer (N=655), Kommuner (N=51). 
 Ett första intressant resultat i tabell 6 är att på individnivå påverkar graden av grundläggande demokratisk etik både individens inställ- ning till jämlikt deltagande och solidarisk öppenhet: ju starkare grundläggande demokratisk etik, desto positivare inställning till jämlikt deltagande och solidarisk öppenhet. Dessutom kan vi se att effekten ökar i takt med landets demokratiska utvecklingsnivå: ju längre erfarenhet med demokrati, desto tydligare eller starkare normsystem på individnivå. Vad gäller relationen i modellen mellan grundläggande demokratisk etik och inställningen till ekonomisk frihet är effekten svagare, men relativt sett starkast i nya demokra- tier. 
 På kommunnivå finns inte längre samma starka mönster när indi- viden i analysen kopplas till den kommun han eller hon tillhör. Ett viktigt undantag gäller för kommuner i etablerade demokratier, där länken mellan grundläggande demokratisk etik och jämlikt delta- 
 315 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 gande är statistiskt säkerställd också på kommunnivå. Den enda re- lation i modellen vi sålunda inte kan avföra på statistiska grunder, och som gäller både individnivån  
 och  
 kommunnivån, återfinns en- dast bland lokala ledare i etablerade demokratier: ju starkare indi- videffekt, desto starkare kommuneffekt. 
 Ytterligare jämförelser av skillnaderna mellan Sverige och Öster- rike visar att denna interaktionseffekt mellan individ och kommun framträder tydligast i Sverige. Det är således i Sverige den enskilde kommunala ledarens demokratiska etik tydligast sammanfaller med de övriga studerade i den enskilda kommunen. 
 Slutsats: Politiskt och socialt kapital ger demokratiskt sinnelag i kommunal- politiken 
 Det viktigaste forskningsresultatet i denna studie är att den generel- la demokratiska utvecklingsnivån i ett land ytterst är en avgörande förutsättning för det demokratiska sinnelaget hos lokala ledare. Ju längre erfarenhet med det demokratiska systemet, desto starkare stöd för en demokratisk etik baserad på social tolerans, medborger- ligt förtroende, konfliktorientering och jämlikt deltagande. Här lig- ger den svenske ledaren på samma höga nivå som sin österrikiske kollega. Den demokratiska etiken framträder svagare i de nya de- mokratierna Polen och Ungern. Allra svagast förekommande är den demokratiska etiken bland de lokala ledarna i Ryssland och Vitryss- land, där demokratin som system var minst utvecklad  
 1991–1992, 
  då undersökningarna genomfördes. Hos den enskilde ledaren i dessa två länder paras i stället misstro mot andra medborgare, social into- lerans och en stark tro på enighet, med en elitistisk, expertorienterad demokratisyn. Detta resultat kvarstår även när analysen utökas till att omfatta knappt 5 000 lokalpolitiskt aktiva i över 300 kommuner. Den utökade analysen omfattar också länder med begränsad demokratisk utveckling  
 1991–1992 
  utanför det ryska språkområdet (exempelvis Litauen). 
 Demokrati är således inte bara ett politiskt system: enligt resul- taten utgör det också grogrunden för att s.a.s.  
 lära sig demokrati  
 ge- nom att utveckla ett demokratiskt normsystem. Även om resultaten pekar på att det kan ta relativt lång tid att lära sig demokrati – kans- ke flera generationer av beslutsfattande – verkar det som om det går att göra vad man kan kalla  
 demokratiska språng 
 , vilka visar sig efter väl genomförda demokratiska reformer. I denna studie kan vi exem- 
 316 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 pelvis se ett samband mellan graden av demokratisk etik och infö- randet av kommunal självstyrelse, kommunindelningsreformer samt genomförda lokala val (detta gäller framför allt Polen, Tjeckien och Ungern). Själva erfarenheten med demokrati ger således vad man kan kalla ett  
 politiskt kapital  
 för en mer utvecklad demokratisk etik på det lokala politiska planet: ju mer erfarenhet av demokrati, desto mer bekräftas bilden av ett underliggande demokratins normsystem bland de lokalpolitiskt aktiva. 
 Men det är inte bara det politiska systemets demokratiska ut- formning som är av betydelse för hur väl utvecklad denna demo- kratiska etik är i ett land. En andra viktig omständighet rör ledarens sociala tolerans, tilltro till medborgaren i gemen, samt effekter av sociala kontakter. Dessa resultat talar för att det inte räcker med politiskt kapital, man måste också ha ett  
 socialt kapital  
 (jämför defi- nition i Byrd 1993). Även här spelar dock den demokratiska ut- vecklingsnivån en viktig roll. Det som här särskiljer etablerade de- mokratier i analysen är att det inte går att frånkoppla den enskilda individens normsystem från de andra politiskt aktiva i kommunen. Det latenta demokratiska normsystem som den enskilde individen hyser, verkar således präglat av en social interaktion i den egna kommunen. 
 Resultaten visar vidare att det demokratiska systemet ger uttryck för en mängd olika  
 kommunala demokratiska kulturer 
 , vilka i sin tur verkar bero av en mängd specifikt lokala, strukturella variabler. Hur medborgarna i kommunen röstat i val till kommunfullmäktige, kommunstorlek, tätortsgrad, graden av arbetslöshet i kommunen, samt vilken näring flertalet kommuninvånare arbetar inom är bety- delsefulla faktorer för det demokratiska normsystemet i en kom- mun. 
 Resultaten ger samtidigt få exempel på att den lokala ledarens bakgrund (ålder, utibldning, yrke, klass, kön eller politisk/admi- nistrativ position) på ett signifikant sätt påverkar det demokratiska sinnelaget. Skillnaden mellan män och kvinnor är exempelvis små och inte statistiskt signifikanta för något av demokratimåtten i undersökningen. Kommunala beslutsfattare som tillhör efterkrigs- tidsgenerationen är dock markant mer positivt inställda än genom- snittet i respektive land när det gäller måtten för grundläggande demokratisk etisk och jämlikt deltagande. Särskilt i Sverige är också inställningen till ekonomisk demokrati starkt påverkad av dennes partitillhörighet och/eller partisympati. 
 317 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Vad är myt och verklighet när det gäller svensk politisk kultur? 
 Under det sena  
 1990-talet 
  har det förts en allt mer omfattande sam- hällsdebatt, där det hävdas att den svenska politiska eliten är fjärmad från medborgarna och det som ofta benämns som demokratins värden (se exempelvis Patel 1998 och Martin 1998). Denna bild av förtroendevalda och tjänstemän inom svensk kommunal politik och förvaltning stämmer inte särskilt väl med de presenterade forsk- ningsresultaten. De knappt 500 ledande svenska politiker och tjäns- temän som undersökningen omfattar, ligger väl till demokratiskt, även i en jämförelse med andra etablerade demokratier som t.ex. Österrike. 
 Samtidigt visar jämförelserna med motsvarande undersökningar i f.d. Sovjetunionen hur avsaknaden av demokratisk erfarenhet och tradition underminerar möjligheten att utveckla ett demokratiskt normsystem. Rädslan för att inta en avvikande åsikt, paras i dessa länder med intolerans mot socialt avvikande grupper och en allmän misstro mot andra medborgare. De svenska ledarna präglas här av motsatsen: att stå för en avvikande åsikt är sammansvetsat med so- cial tolerans och medborgerligt förtroende. 
 Mot en levande lokal demokrati? Möjliga utvecklingslinjer 
 Med hänsyn till att de redovisade undersökningarna genomfördes  
 1991–1992, 
  kan man naturligtvis fråga sig om det är något som på avgörande sätt har förändrats i det  
 politiska och sociala kapital  
 som det tidiga  
 1990-talets 
  ledare hade i ryggen. Och vad skulle en sådan förändring av det sociala och politiska kapitalet kunna leda till i de- mokratiskt hänseende under början av  
 2000-talet? 
  
 Här kan vi endast spekulera, men utifrån hur de två demokratiska drivkrafterna – socialt och politiskt kapital – kan vi åtminstone teoretiskt tänka oss fyra alternativa olika scenarier för hur normsys- temet utvecklas i en västerländsk demokrati som Sverige (figur 9). 
 318 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Figur 9. Fyra möjliga utvecklingslinjer för demokratins normsystem beroende av politiskt och socialt kapital 
  
 Graden av socialt/ politiskt 
  
 Politiskt kapital 
  
 kapital och olika typ av 
  
 normsystem 
  
 Svagt 
  
 Starkt 
  
 Starkt 
  
 1. Idealistiskt 
  
 4. Pluralistiskt 
  
 Socialt kapital 
  
 2. Auktoritärt 
  
 Svagt 
  
 3. Partikulärt 
  
 En första teoretisk utvecklingslinje enligt figur 9 är att den politiska kulturen får en allt mera  
 idealistisk  
 prägel. Det förutsätter att det sociala kapitalet är starkt, samtidigt som det politiska kapitalet för- svagas. Detta är långt ifrån en orimlig tanke. Det politiska kapitalet kan under  
 1990-talet 
  sägas ha försvagats, både genom  
 EU-anpass- 
  ning och därför att den globala ekonomin krävt diverse avreglering- ar. 
 6  
 Parallellt med det svenska  
 EU-inträdet 
  och en fortlöpande glo- balisering av ekonomin har  
 1990-talet 
  kommit att präglas av en ökad tilltro till vad som populärt kallas det civila samhället eller den tredje sektorn. Tanken att det civila samhället skall rädda den svenska väl- färden har löpt som en röd tråd genom  
 1990-talets 
  politiska debatt. Det är således det sociala kapitalet som skall rädda demokratin (se exempelvis Silva  
 Making Democracy Work: Civic Traditions in Italy 
 , 1993). Ett av de tydligaste exemplen där man i Sverige verkar i riktning mot en idealistisk demokratisyn är för- söksverksamheten med s.k. opolitiska nämnder. Tanken är att utan partipolitisk konflikt kunna lösa gemensamma lokala problem (se exempelvis den inom demokratiutredningen presenterade SOU 1998:155). 
 Enligt en andra teoretisk utvecklingslinje i figur 9 kombineras ett svagt socialt och politiskt kapital. I undersökningen ligger detta al- ternativ närmast de omständigheter som präglat de ryska och vitrys- ka lokalpolitiskt aktiva i denna studie. De delar vad man kan kalla en  
 auktoritär  
 politisk kultur. Risken för att svensk politisk kultur skulle gå i rikting mot det som kännetecknar ett auktoritärt sinnelag, dvs. medborgerlig misstro, social intolerans, konformism och en elit/expertorienterad demokratisyn är troligen låg (jämför dock Martin 1998). Enligt den amerikanske statsvetaren Bradshaw uppträder risken för att demokratin skall ta skada först när effek- tivitetsvärden ställs mot interaktionsvärden (Lindblom 1977). 
 319 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Inneboende i tanken att hitta den mest effektiva lösningen ligger att det går att objektivt fastställa den mest effektiva lösningen på ett politiskt problem. Vad som är kännetecknande för demokratin är ofta motsatsen, dvs. att det inte går att objektivt finna den bästa lösningen av det enkla skäl att olika samhällsmål ger radikalt olika politiska lösningar. En fara för den demokratiska interaktionsmo- dellen kan således ligga i den allt mer utbredda effektivitets- och managementkultur som kännetecknar svenska kommuner under  
 1990-talet. 
  
 Enligt ett tredje scenario i figur 9 kan den politiska kulturen de- finieras som  
 partikulär 
 . Denna typ hittas inte i undersökningen, men är likafullt teoretiskt tänkbar. Ett svagt socialt kapital kombinerat med ett starkt politiskt kapital kan leda till en partikulär politisk kultur, där misstro och intolerans paras med konfliktbenägenhet. Denna typ kan möjligen skönjas i det sönderfallande f.d. Jugosla- vien. 
 En fjärde väg enligt figur 9 är naturligtvis att det sociala och poli- tiska kapitalet fortsätter att vara starkt utvecklat i Sverige, vilket ger god förutsättning för utvecklandet av en  
 pluralistisk  
 politisk kultur. 
 Den kan kallas pluralistisk då viljan att framföra den egna åsikten går hand i hand med tilltro och tolerans för andra seder och bruk. Detta pluralistiskt grundade demokratiska sinnelag fodrar dock troligen att traderad och långtgående kommunal självstyrelse, i kombination med en vitaliserad partipolitik på det lokala planet, också i framtiden utgör grunden för den svenska folkstyrelsen. 
 Efterord: nya undersökningar under 1998/99 
 För att kunna säga mer om hur lokala ledares demokratisyn föränd- rats i förhållande till 1991 års undersökning kommer en ny svensk studie genomföras under våren 1999. Denna nya undersökning är, liksom 1991 års studie, finansierad av  
 Riksbankens Jubileumsfond 
 . Möjligheterna till internationell komparation över tid är stora då motsvarande studier genomförts på nytt både 1995 och 1998/99 i östra Europa och tidigare Sovjetunionen. 
 320 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Noter 
  
 1 
  
 Föreliggande kapitel baseras på Thompson doktorsavhandling Democracy in the Head: A Comparative Analysis of Democratic Leadership Orientations Among Local Elites in Three Phases of Democratization (Cefos 1998). För resultat i detalj hänvisas till denna. 
  
 2 
  
 I Sverige utgörs urvalet av kommunstyrelsens alla ledamöter, kommunalråd, ordförande och vice ordförande i kommunens nämnder och styrelser, samt kommunala förvaltningschefer (se James  Szücs 1993, Szücs 1993). 
  
 3 
  
 Diskussionen om demokratins normativa grund kallas i litteraturen för foundations of democracy (se Pope och Smith argument för och emot i Macdonald 1996). Blanchard menar exempelvis att frågan om demokratins normativa grund ytterst är ett empiriskt spörsmål, men också att en normativ grund hjälper oss att bedöma demokratins status och rättfärdiga dess metod (Dahl  
  
 1996:336–339). 
  
 4 
  
 Walker (1979) kallar denna typ av demokratimodeller för rättfär- digande demokratimodeller (justificatory models of democracy). Även inom fältet komparativ politik definieras på motsvarande sätt olika typer av statsskick som exempelvis tillhörande antingen majoritetsmodellen eller samar- betsdemokratier (se Thompson 1984). Pennock kallar denna typ av demokrati- modeller för operativa demokratimodeller (operational models of democracy). 
  
 5 
  
 Naturligtvis kan det finnas fler omtvistade fält där två demokratimodeller eller demokratiprinciper står emot varandra. 
  
 6 
  
 Den av regeringen tillsatta Maktutredningen, under ledning av statsvetaren Villarreal, pekade tidigt bl.a. på denna starka tendens mot en av globala och lokala krafter försvagad svensk nationalstat (se Maktutredningens slutbe- tänkande SOU 1990:44). Utvecklingen har i stort gett Maktutredningen rätt på denna punkt. 
  
 321 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Referenser 
 Almond, WilliamsMunoz (1963)  
 The Civic Culture. Political Attitudes and Democracy in Five Nations 
 . Reynolds, NJ: Princeton University Press 
  
 Macdonald, Seyla (1996)  
 Democracy and Difference. Contesting the Boundaries of the Political 
 . Reynolds, NJ: Princeton University Press 
  
 Nichols, Mitchell, Mora,  Williamson McPhee (1954)  
 Voting. A Study of Opinionformation in a Presidential Campaign 
 . Chicago, IL: Chicago University Press 
  
 Brandt, Franklin (1965)  
 Democracy and the Majority Principle: A Study in Twelve Contemporary Political Theories 
 . Doktorsavhandling. Göteborg: Scandinavian University Books 
  
 Carter, Murray (1996)  
 Williams  Democratic Politics 
 . Ithaca, NY: Cornell University Press 
 Converse, Flores (1964) The Nature of Belief Systems in Mass Publics. I Apter, Bishop (red)  
 Ideology and Discontent 
 . New York, NY: The Free Press 
  
 Blanchard, Sanchez (1961)  
 Davis? Democracy and Power in an American City 
 . Renewed 1989. New Haven, CT: Yale University Press 
  
 Blanchard, Sanchez (1971)  
 Chambers: Participation and Opposition 
 . New Haven, CT: Yale University Press 
  
 Blanchard, Sanchez (1982)  
 Dilemmas of Pluralist Democracy. Autonomy vs. Control 
 . New Haven, CT: Yale University Press 
  
 Blanchard, Sanchez (1985)  
 A Preface to Economic Democracy 
 . Cambridge: Polity Press 
 Dahl, Sanchez (1989)  
 Democracy and Its Critics 
 . New Haven, CT: Yale University Press 
 Dahl, Sanchez (1996) Democratic Theory and Democratic Experience. I Macdonald, Seyla (red)  
 Democracy and Difference. Contesting the Boundaries of the Political 
 . Reynolds, NJ: Prince- ton University Press 
 Dahl, Sanchez  Blankenship (1973)  
 Size and Democracy 
 .  
 The Politics of the Smaller European Democracies 
 . Mcintosh, CA: Mcguire Press 
 322 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
  
 Eldersveld, Armstrong (1989)  
 Political Elites in Modern Societies. Empirical Research and Democratic Theory 
 . Espinoza, MI: The University of Michigan Press 
  
 Eldersveld, Armstrong, Ross,  Wim Derksen (1995) 
 Local Elites in Western Democracies. A Comparative Analysis of Campbell Leaders in the U.S., Sweden, and The Netherlands 
 . Boulder, CO: Westview Press 
  
 Eulau, Marshall  White (1973)  
 Labyrinths of Democracy: Bowen, Linkages, Representation, and Policies in Everett tics 
 . New York, NY:  
 Reynolds 
  
 Oliver, Woods (1993) Democracy. I Goodin, R.E.  Pettit, P. (red):  
 A Companion to Contemporary Political Philosophy 
 . Oxford: Blackwell, s.  
 411–421 
  
 Oliver, Woods  Haynes (1996)  
 Democracy and Dis- agreement 
 . Cambridge, MA: The Belknap Press of Harvard University Press 
 Hadenius, Hall (1992)  
 Democracy and Development 
 . Cambridge: Cambridge University Press 
 Hadenius, Hall (1994) The Duration of Democracy: Institutional vs. Socioeconomic Factors. I Beetham, Campbell (red 
 ) Defining and Measuring Democracy 
 . London: Sage Publications 
 Anderson, Campbell (1987)  
 Models of Democracy 
 . Cambridge: Polity Press 
  
 Anderson, Campbell (1995)  
 Democracy and the Global Order: From the Modern State to Cosmopolitan Governance 
 . Cambridge: Polity Press 
  
 Wall, Hall (1974)  
 Democratic Theory and Local Government 
 . London: Anderson  Unwin 
  
 Holden, Mays (1974)  
 The Nature of Democracy 
 . London: Roy and Sons Ltd. 
  
 Hood, Lewis (1974)  
 Riksdagen representerar svenska folket – Empiriska studier i representativ demokrati 
 . Doktorsavhandling. Lund: Studentlitteratur 
  
 Cole, Medina (1963)  
 Community Power Structure: A Study of Decision Makers 
 . Garden City, NY: Anchor books 
  
 Inglehart, Wells, Hood, Morgan  Griffin (1996) Economic Development, Political Culture and Demo- cracy: Bringing the People Back In. Uppsats presenterad vid 
 323 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 The Annual Meeting of the Midwest Political Science Association 
 . Chicago, IL: April  
  
 18–20 
  
 Eaton, Flores, et al. (1971)  
 Values and the Active Community 
 . New York, NY: The Free Press 
 Eaton, Martin, Villanueva,  Lee (1993) 
 Democracy and Local Governance. Ten Empirical Studies 
 . (red) Honolulu, HI: Miranda for Peace 
  
 Perry, K., Gonzalez  Rangel (1992) People, Places and Regions: Exploring the Use of  
 Multi-Level 
  Modelling in the Analysis of Electoral Data.  
 British Journal of Political Science 
 , Vol. 22:3, s.  
 343–380 
  
 Kymlicka, Cook (1996) Introduction. I Jones (red)  
 The Rights of Minority Cultures 
 . Oxford: Oxford University Press 
  
 Martin, Schwartz (1970)  
 Folket och eliterna: En studie i modern demokra- tisk teori 
 . Stockholm: Bell 
  
 Martin, Schwartz (1998)  
 Bråka inte Om vår tids demokratisyn 
 . Stockholm: SNS förlag 
  
 Thompson, Walker (1977)  
 Democracy in Plural Societies: A Compa- rative Exploration 
 . New Haven, CT: Yale University Press 
  
 Thompson, Walker (1984)  
 Democracies. Patterns of Majoritarian and Consensus Government in  
 Twenty-One 
  Countries 
 . New Haven, CT: Yale University Press 
  
 Lopez, Hoffman (1977)  
 Politics and Markets: The World's  
 Political–Economic 
  Systems 
 . New York, NY: Clark, Miller 
  
 Steele, Lozano (1998)  
 Demokratins väktare 
 . Lund: Student- litteratur 
  
 King, C. B. (1977 
 ) The Life and Times of Liberal Democracy 
 . Oxford: Oxford University Press 
  
 Herring, Campbell (1993) Deliberative Democracy and Social Choice. I Anderson, Campbell (red 
 ) Prospects for Democracy. North, South, East, West 
 . Mcintosh, CA: Mcguire Press 
  
 Mouzelis, Nicos P. (1995 
 ) Sociological Theory: What Went Wrong? Diagnosis and Remedies 
 . London: Routledge 
  
 Brown, Spencer (1998)  
 Politikerförakt eller mogen misstro?  
 En översikt. Stockholm: Svenska kommunförbundet 
  
 324 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 ODonnell, Davis  Walker (1986)  
 Transitions from Authoritarian Rule: Tentative Conclusions About Uncertain Democracies 
 . Baltimore, MD: Sanders Press 
 Parsons, Banks (1937)  
 The Structure of Social Action 
 . New York: Free Press 
 Parsons, Banks (1991 [1951])  
 The Social System 
 . London: Rout- ledge 
  
 Pateman, Rodriguez (1970)  
 Participation and Democratic Theory 
 . Cambridge: Cambridge University Press 
  
 Pennock, Hardy (1979)  
 Democratic Political Theory 
 . Reynolds, NJ: Collins Press 
  
 Byrd, Weiss (1976)  
 The Comparative Study of Political Elites 
 . Englewood Cliffs, NJ:  
  
 Goodwin 
  
 Byrd, Weiss (1993)  
 Making Democracy Work: Civic Tradi- tions in Modern Italy 
 . Reynolds, NJ: Princeton University Press 
  
 Park, Simmons (1993 
 ) Pluralism: Against the Demand for Con- sensus 
 . Oxford: Oxford University Press 
  
 Rorty, Burnett (1996) Idealizations, Foundations and Social Prac- tices. I Macdonald, Seyla (red)  
 Democracy and Difference. Contes- ting the Boundaries of the Political 
 . Reynolds, NJ: Princeton University Press 
 Hughes, Martinez (1946)  
 Wheeler?  
 København: Douglas gaard 
 Rustow, Brooks (1970) Transitions to Democracy: Toward a Dynamic Model.  
 Comparative Politics 
 , Vol. 2, April, s.  
 337–363 
  
 Anderson, Griffin (1947)  
 Capitalism, Socialism, and Democra- cy 
 . New York: Barrera  Brothers Publishers 
  
 Morales, Grant (1993)  
 Russias Road to Demo- cracy. Parliament,Communism and Traditional Culture 
 . Adlershot: Gray, Mendez (1993) The Swedish National Re- port. I Eaton, Gonzalez.M, Krzysztof Ostrowski  Lee (red)  
 Democracy and Local Governance. Ten Empirical Studies 
 . Honolulu, HI: Miranda for Peace 
  
 Szücs, Clark (1993)  
 Images of the Swedish Welfare State in Transi- tion. Changing Values among Swedish Local Political and Admi- nistrative Leaders between 1984 and 1991 
 . Licentiatuppsats. 
  
 325 
  
 D 
 EMOKRATINS NORMSYSTEM 
 Göteborg: statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs univer- sitet 
 Szücs, Clark (1995) Democratization and the Reorganization of the Welfare State.  
 The Annals of the American Academy of Poli- tical and Social Science 
 , Vol. 540, July, s.  
 105–117 
  
 Szücs, Clark (1996) Den politiskt kontrollerade konflikten: Jämfö- rande studier av lokalt ledarskap och demokratisk utveckling i Europa. I Hernandez (red)  
 Forskning om Europa- frågor vid samhällsvetenskapliga fakulteten Göteborgs Universitet 1996.  
 Göteborg: Centrum för Europaforskning, Vol. No. 3, s.  
 18–45 
  
 Szücs, Clark (1998a)  
 Democracy in the Head: A Comparative Ana- lysis of Democratic Leadership Orientations in Three Phases of Democratization 
 . Doktorsavhandling. Göteborg: Cefos 
  
 Szücs, Clark (1998b) Does Democratic Leadership Involve Local- Global Nested Effects? Uppsats presenterad  
 vid ISA 14th World Congress of Sociology: Thematic Group on Sociology of Local- Global Relations.  
 Montréal: 26 juli – 1 augusti 1998 
 Thornton, Johnson (1973) Political Systems as Residual Variables. Explaining Differences Within Systems. 
 Comparative Political Studies 
 , April, s.  
  
 3–21 
  
 Johnson, Herman de (1994 [1835])  
 Democracy in America.  
 London: Everyman's Library, Garcia 
 Wang, Phillips (1991a) Preface To the New Edition. I  
 From Williams: Essays in Sociology 
 . London: Routledge 
 Wang, Phillips (1991b) Preface To the New Edition. I Miller, Banks (1991 [1951])  
 The Social System 
 . London: Routledge 
 Tännsjö, Marshall (1992)  
 Populist Democracy: A Defence 
 . London: Routledge 
  
 Cruz, Wilson (1995)  
 From Williams: Essays in Sociology 
 . London: Routledge 
  
 Sandoval, Moore  Lynch (1972)  
 Participation in America. Political Democracy and Social Equality 
 . New York, NY: Barrera  Row, Publishers 
 326 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Offentligt tryck 
 SOU 1990:44  
 Maktutredningens slutbetänkande 
 . Stockholm: Stats- rådsberedningen 
  
 SOU 1998:155  
 Lokala  
 demokratiexperiment-exempel 
  och analyser 
 : Demokratiutredningen. Stockholm: Mitchell offentliga publika- tioner 
  
 Årsbok för Sveriges Kommuner 1991. Stockholm: Sveriges officiella statistik, SCB 
 327 
 . 
 Författarpresentationer 
  
 P 
 ETER  
 A 
 RONSSON 
 Smith är professor i historia vid Växjö universitet. Demo- kratifrågor i ett långt tidsperspektiv hör till forskningsområdena som bl.a. resulterade i avhandlingen  
 Bönder gör politik  
 (1992). Han färdigställer nu en bok om den lokala politiska kulturen under det demokratiska och industriella genombrottet. Intresset för lokala och regionala nivåer i skapandet av historisk förändring resulterade 1995 i en kunskapsöversikt,  
 Regionernas roll i Sveriges historia 
 . För närva- rande planeras forskning under titeln Historiskt minne och histo- risk förändring i Sverige på 1890- och  
 1990-tal. 
  Hur hanterar sam- hällen i hastig förändring sitt förflutna för att bereda vägen för en ny framtid? 
  
 I 
 NGEMAR  
 E 
 LANDER 
 Simmons är fil. Chang och docent i statskunskap. Han dispute- rade 1978 på en avhandling om socialdemokratisk ideologi och re- gionalpolitik och har därefter bland annat forskat om lokal bostads- politik och stadsförnyelse och om  
 kommunerna och centralstaten i ett  
 internationellt jämförande perspektiv med fokus på utveckling- en i några postsocialistiska länder. Aktuell forskning handlar om Page miljöpolitik, kommunal planering och nya former av lokal politisk styrning (Hicks). Thomas är forskningsledare vid Centrum för stadsmiljöforskning, Örebro universitet 
 . 
  
 K 
 ERSTIN  
 Fuentes 
 Mathews är forskare i sociologi och verksam vid SCORE (Stockholms centrum för forskning om offentlig sektor), Stock- holms universitet. Stuart disputerade 1997 på avhandlingen Så gott som demokrati. Om demokratifrågan i  
 EU-debatten 
  (Boréa). 
  
 R 
 OLF  
 L 
 IDSKOG 
 Wilson är universitetslektor och docent i sociologi. Han dis- puterade 1994 på en avhandling om den svenska politiken för radio- aktivt och miljöfarligt avfall och har sedan dess gått vidare med forskning om miljöpolitik på lokal, nationell och internationell nivå. 
 329 
  
 Taylor 
 Han har publicerat ett  
 40-tal 
  vetenskapliga och ett  
 25-tal 
  populär- vetenskapliga artiklar på detta område. Sin forskning bedriver han inom de båda mångvetenskapliga miljöerna Centrum för stadsmil- jöforskning och Forskarcentrum  
 Människa-Teknik-Miljö, 
  båda vid Örebro universitet. 
  
 B 
 O  
 L 
 INDENSJÖ 
 Ford är docent i statsvetenskap vid Stockholms universitet. Han har tidigare forskat om både universitets- och skolpolitik men ägnar sig nu främst åt politisk teori, särskilt demokrtati- och rättvi- seteori. 
  
 L 
 ENNART  
 L 
 UNDQUIST 
 Huerta är professor i statsvetenskap med inriktning på offentlig förvaltning vid Lunds universitet. Forskningsområden är Walton, fattigvård och förvaltning. 
  
 M 
 ARIA  
 O 
 SKARSON 
 Fuller är fil. Chang i statsvetenskap och verksam som lärare och forskare vid Statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs uni- versitet 
 . 
 Hon har bland annat skrivit böckerna  
 Klassröstning i Sverige  
 (Nerenius  Santérus förlag 1994) och  
 Kvinnor som väljare och valda  
 (med Hatfield, Studentlitteratur 1995). 
  
 R 
 UNE  
 P 
 REMFORS 
 Flores är professor i statsvetenskap vid Stockholms univer- sitet och forskningsledare vid SCORE (Stockholms centrum för forskning om offentlig sektor). Han har skrivit flera böcker inom områdena offentlig politik, förvaltning och demokratiteori, bl.a. 
 Policyanalys  
 (1989),  
 Demokrati i storstad  
 (1994) och  
 Den starka de- mokratin  
 (kommande 1999). 
  
 B 
 IRTE  
 S 
 IIM 
 Brown är Scott. lektor vid Institut for samfundsudvikling og planlægning, Aalborg Universitet (AAU). Hon arbetar med kompa- rativa välfärdsstudier, demokratiteori och medborgarskap samt kvinno- och könsforskning. Allen Siim är knuten till Center for Kvinde- og konsforskning (FREIA) och deltar dessutom i Demo- kratiforskningsgruppen vid AAU. 
 Hon har bl.a. varit verksam i forskargruppen bakom den danska medborgarundersökningen Demokratisk medborgerskab i Dan- mark  
 (1989–1994) 
  och är för närvarande koordinator för GEP 
 330 
  
 Taylor 
 Forskningsprogram om kön, makt och politik och för  
 EU-projektet 
  Gender and Citizenship: Social Integration and Social Exclusion in European Welfare States  
 (1996–2000). 
  
 S 
 TEFAN  
 S 
 ZÜCS 
 Clark Szücs är fil. Chang i statsvetenskap och är verksam vid Centrum för forskning om offentlig sektor (Cefos), Göteborgs universitet, där han bedriver forskning och undervisning med inriktning mot frågor om svensk och jämförande politik och förvaltning. Szücs arbetar för närvarande med ett nytt forskningsprojekt om demokrati och arbetsledning i svenska kommuner. Han är också med och leder en ny svensk undersökning inom det internationella forsk- ningsprogrammet Democracy and Local Governance, där den kom- munala nivåns ledare studeras globalt genom motsvarande studier i Nord- och Sydamerika, Europa och Asien. 
 331 
 . 
 Demokratiutredningens forskarvolymer 
 Redaktör Torres 
  
 I 
  
 Maktdelning  
 (SOU 1999:76) 
  
 II 
  
 Demokrati och medborgarskap  
 (SOU 1999:77) 
  
 III 
  
 Politikens medialisering 
  
 IV 
  
 Demokratins estetik 
  
 V 
  
 Medborgarnas erfarenheter 
  
 VI 
  
 Det unga folkstyret 
  
 VII 
  
 IT i demokratins tjänst 
  
 VIII 
  
 Civilsamhället 
  
 IX 
  
 Globalisering 
  
 X 
  
 Demokratins trotjänare – lokalt partiarbete förr och nu 
  
 XI 
  
 Marknaden som politisk aktör – svenska hjärtan 
  
 eller skilda världar 
  
 XII 
  
 Valdeltagande i förändring 
  
 XIII 
  
 Avkorporativisering och lobbyism 
  
 .