11 Avgiftssystemet 
  
 11.1 
  
 Bakgrund 
  
 Den som innehar en  
 TV-mottagare 
  skall enligt 1 § lagen (1989:41) om  
 TV-avgift 
  betala  
 TV-avgift 
  till Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB). Avgiftsskyldigheten omfattar såväl enskilda som företag. Enligt 2 § lagen om  
 TV-avgift 
  betalas en enda avgift för samtliga  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. Företag inklusive myndigheter betalar en avgift för varje påbörjad grupp om tio  
 TV-mottagare. 
  Antalet hushåll i Sverige uppgår enligt RIKAB till ca 4,1 miljoner. Drygt 100 000 hushåll har ingen TV- mottagare. Bland  
 TV-hushållen 
  finns ca 300 000 – 350 000 som är undantagna från avgiftsplikt (exempelvis studerande folkbokförda hos anhörig som betalar  
 TV-avgift, 
  boende på vissa typer av vårdanstalter och inrättningar av liknande slag) Av återstående hushåll betalar ca 90 procent  
 TV-avgift 
  till RIKAB. RIKAB har vidare 158 000 företag i sina kundregister (aktiebolag, myndigheter, enskilda firmor etc.). Dessa står för 180 000  
 TV-avgifter. 
 1 
  
 Totalt antal registrerade  
 TV-avgifter 
  uppgick enligt RIKAB till 3 406 241 per den 30/6 2004. 
 2 
  
 I detta kapitel beskriver utredningen avgiftsskyldighet och kopplingen till innehav av  
 TV-mottagare 
  mot bakgrund av den tekniska utvecklingen när det gäller distribution av  
 TV-utsänd- 
  ningar och den tekniska utrustningen för mottagning av dessa. I kapitlet presenteras slutsatser och förslag. I det följande används begreppet rundradiosändning för att beskriva en radio- eller TV- sändning som samtidigt och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den. Rundradiosändning motsvarar här begreppet broadcasting på engelska. Med begreppet rundradiosändning görs en avgränsning mot s.k.  
 beställ-TV 
  (video-  
 on-demand). 
  Se vidare avsnitt 11.6. 
  
 1 
  
 Enligt uppgift från RIKAB  
  
 2004-12-13. 
  
 2 
  
 Delårsrapport för rundradiorörelsen  
  
 2004-01-01 
 2004-06-30. 
  
 177 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 11.2 
  
 Direktiven 
  
 Enligt utredningens direktiv skall utredaren utifrån ett brett perspektiv analysera nuvarande och alternativa sätt att inbringa TV- avgiften. Vidare skall reglerna för avgiftsskyldighet ses över i syfte att anpassa dem till den tekniska utveckling som har skett samt analysera om övergången till digitala marksändningar medför några konsekvenser för lagen om  
 TV-avgift. 
  Ett grundläggande krav på förslagen enligt direktiven är att systemet för finansieringen av en radio och TV i allmänhetens tjänst garanterar en oberoende programverksamhet. 
  
 11.3 
  
 TV-mottagare 
  
  i dagens lag om  
 TV-avgift 
  
 Avgiftsskyldigheten i lagen (1989:41) om  
 TV-avgift 
  är kopplad till innehav av en  
 TV-mottagare. 
  Det är själva innehavet av en TV- mottagare som utlöser avgiftsskyldighet. Vad som utgör en TV- mottagare i lagens mening framgår av förarbetena till lagen om TV- avgift. 
 3  
 Den tekniska beskrivningen avser apparater som tar emot rundradiosändning som sker med analog utsändningsteknik. 
 4  
 TV- signalerna skall kunna återgivas i den innehavda tekniska utrustningen. En  
 TV-mottagare 
  kan enligt förarbetena tekniskt närmast beskrivas som en anordning för mottagning av sådana etersändningar (radiosändningar) och trådsändningar som förmedlar rörliga bilder. Begreppen radiosändning och tråd- sändning skall enligt förarbetena ha samma innebörd som i radiolagen (1966:755). 
 5 
  
 Det finns enligt förarbetena apparater som med denna definition kan utgöra  
 TV-mottagare, 
  fastän de i dagligt tal kallas något annat. En sådan typ av apparat är  
 videobandspelarna 
 , särskilt de som är stationära. En annan typ är den utrustning som behövs för mottagning av  
 TV-program 
  från  
 satelliter 
 . I all sådan utrustning ingår en inomhusenhet och den är i sig en  
 TV-mottagare. 
  En tredje 
  
 3 
  
 Prop. 1988/89:18 om  
  
 TV-avgiften, 
  s. 43 f. 
  
 4 
  
 Genom ändringar i 4 § lagen om  
  
 TV-avgift 
  (prop. 1996/97:165) slopades uttrycket rundradiosändning i bestämmelsen och ersattes med begreppet sändningar. Bakgrunden var att begreppet rundradiosändning inte används i radio- och  
 TV-lagen 
  (jfr prop. 1995/96:160, s. 62 f.). 
  
 5 
  
 Radiolagen är numera upphävd och har bl.a. ersatts av Radio- och  
  
 TV-lagen 
  (1996:844). Den radiotekniska definitionen av begreppen radiosändning och trådsändning har slopats helt och hållet (jfr prop. 1995/96:160 Radio- och  
 TV-lag, 
  s. 62 f.). 
 178 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 typ av apparater som enligt förarbetena bör uppmärksammas är sådana  
 dekodrar  
 som behövs för att ta emot kodade  
 TV-sändningar, 
  exempelvis  
 betal-TV. 
  Här bör särskilt noteras att en dekoder i detta sammanhang inte skall förväxlas med den dekoderfunktion som finns i de digitala mottagarna vilka beskrivs i avsnitt 11.5.2 nedan. Det bör enligt förarbetena till lagen om  
 TV-avgift 
  observeras att det pågår en utveckling mot olika varianter av  
 system-TV- 
  apparater. Sådana anläggningar har separat tuner, bildskärm och högtalare ungefär på det sätt stationära ljudanläggningar ofta har. En sådan tuner är i sig en  
 TV-mottagare. 
  Det fordras således enligt förarbetena att man gör ytterligare preciseringar av begreppet. 
 I fråga om en ordinär  
 TV-mottagare 
  bör man skilja mellan mottagardelen och presentationsdelen, dvs. framför allt bild- skärmen. Det från avgiftssynpunkt viktiga är, enligt förarbetena mottagardelen, i synnerhet en kanalväljare. I förbindelse med den knappsats med vilken manövreringen sker avgör kanalväljaren vilken av de tillgängliga programkanalerna som mottagningen skall avse. 
 Vidare bygger avgiftsskyldigheten i lagen om  
 TV-avgift 
  på att den  
 TV-mottagare 
  som innehas faktiskt kan ta emot utsändningarna från programföretagen SVT och UR. 
 6  
 Vid tidpunkten för tillkomsten av lag om  
 TV-avgift 
  sändes inte utbudet från programföretagen via satellit. Rundradiosändningarna av dåvarande Sveriges  
 Radio-koncernen 
  skedde vid denna tidpunkt uteslutande från marksändare. Enligt ett särskilt undantag i lagen om  
 TV-avgift 
  (4 §) omfattar därför inte avgiftsskyldigheten sådana  
 TV-mottagare 
  som på grund av sin konstruktion inte kan användas för att ta emot markbundna sändningar. Innehav av  
 TV-mottagare 
  som endast kan ta emot satellitsända program omfattas således inte av avgiftsskyldigheten. Numera distribueras  
 TV-programmen 
  från programföretagen SVT och UR även via satellitsändare genom de avtal som programföretagen har tecknat med Canal Digital och Viasat. 
 Enligt RIKAB räknas som  
 TV-mottagare 
  sådan utrustning som kan ta emot och förmedla rörliga bilder, dvs.: 
  
 TV 
  
 Video med kanalväljare 
  
 Dator med  
  
 TV-kort 
  
 Videokamera med kanalväljare 
  
 6  
 Jfr uttalande i prop. 1988/89:18, s. 47 f. 
 179 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 DVD-spelare 
  
  med möjlighet att ta emot markbundna sändningar. 
  
 11.4 
  
 Konvergensutveckling –  
  
 IT-, 
 tele-, 
  och mediatjänster 
 Den tekniska utveckling som pågår i dag innebär att teknisk utrustning och distributionssätt för  
 IT-, 
  tele- och mediatjänster såsom radio och TV håller på att smälta samman till gemensam teknisk apparatur och gemensamma distributionssätt för mottag- ning och nyttjande av samtliga tjänster.  
 IT-tjänster 
  (datakom- munikation), teletjänster och radio- och  
 TV-tjänster 
  kan erhållas i samma distributionsnät oavsett det rör sig om det fasta telenätet eller de mobila telenäten, kabelnät eller bredband via fiberkabel under förutsättning att det finns tillräcklig kapacitet i distributionsnätet för att hantera alla tjänster. En och samma tekniska utrustning kan komma att hantera såväl datakom- munikation som Internet som radio- och  
 TV-tjänster 
  etc. Den tekniska utvecklingen i kombination med att marknader öppnats upp som tidigare varit reglerade och/eller dominerade av statliga aktörer (t.ex. näten för telefoni) har också inneburit ett ökat antal operatörer på marknaden som via nät som de själva äger eller hyr in sig på tillhandahåller tjänster i paket bestående av IT-  
 tele-, 
  TV- och radiotjänster till enskilda abonnenter samt den tekniska utrustning som krävs för att ta del av tjänsterna (bildskärmar, projektorer, kablar och antenner). 
 I betänkandet Konvergens och förändring (SOU 1999:55) definieras fyra typer av konvergens (sammansmältning): nätkon- vergens, tjänstekonvergens, apparatkonvergens och marknads- konvergens. 
  
 Nätkonvergens innebär att olika och traditionellt skilda infrastrukturer för distribution av olika tjänster kan integreras och bära varandras tjänster. I praktiken innebär detta möjlighet att tillhandahålla t.ex.  
  
 TV-program, 
  filmer och andra multimediala tjänster över telenät och olika typer av datatjänster via marknät och satellitsystem som traditionellt används för radio och TV. 
  
 Tjänstekonvergens medför bl.a. att information som tidigare förknippats med ett visst medieslag tillhandahålls genom andra medier, t.ex. hyrvideokassetter som  
  
 video-on-demand- 
  
 180 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 tjänster (dvs. film förmedlad på individuell begäran över t.ex. telenät eller  
 kabel-TV-nät). 
  
 Apparatkonvergens innebär att en och samma apparat är anpassad till flera olika tjänster, t.ex. datorer eller mobil- telefoner som förutom sina traditionella syften kan användas för mottagning av  
  
 TV-program, 
  eller  
 TV-mottagare 
  och mobiltelefoner som kan användas för informationsbehandling likt datorer. 
 En följdeffekt av  
 nät-, 
  tjänste- och apparatkonvergens är att det uppstår en marknadskonvergens, vilket innebär att företag som tidigare varit verksamma inom ett visst område engagerar sig i nya angränsande affärsområden. 
 Lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation är ett exempel på ny lagreglering med anledning av den konvergens som sker mellan traditionell telefoni och datakommunikation. Lagen ersätter den tidigare telelagen och lagen om radiokommunikation. 
 I en rapport från Konkurrensverket 
 7  
 konstateras att samman- smältningen av  
 IT-, 
  tele- och medieområdena på sikt kan komma att innebära förändrade marknadsstrukturer och marknads- avgränsningar. En slutsats i rapporten är dock att konver- gensutvecklingen ännu inte inneburit att marknaderna inom medieområdet utifrån konkurrensrättsliga aspekter behövt omde- finieras. 
 Sedan tillkomsten av lagen om  
 TV-avgift 
  har teknikutvecklingen och den nya marknadssituationen för distribution inneburit att hela eller delar av programföretagens utbud av radio- och  
 TV-tjänster 
  numera inte distribueras enbart i marknätet av statliga Teracom AB utan även av  
 kabel- 
 8 
  
 och satellitföretag samt  
 bredbands-, 
  Internet- och mobiltelefonioperatörer. Detta ställer i sin tur krav på den tekniska utrustningen som måste vara anpassad till olika former av distribution av radio och TV. 
  
 7 
  
 Konkurrens och samarbete inom medierna 2003:2. 
  
 8 
  
 Kabel-TV-sändningar 
  
  började redan 1986 då sådana blev tillåtna enligt lag. 
 181 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 11.5 
  
 Teknikutveckling avseende distribution och apparatur för radio och TV 
  
 TV kan sändas analogt eller digitalt i marknät (bestående av marksändare/master på marken), via satellit eller i kabelnät. Kabelnät matas från både satellit- eller marksändningar eller är direktmatade via kabel från  
 TV-bolagen. 
  TV kan även distribueras i s.k.  
 IP-nät. 
  Dessa är geografiskt eller marknadsmässigt avgränsade bredbandsnät (stadsnäten 
 9  
 är exempel på det förra och Bredbands- bolagets nät på det senare). 
 Just nu pågår ett omfattande teknikskifte inom  
 TV-distribution 
  och  
 TV-mottagning. 
  Den analoga utsändningstekniken ersätts successivt med digital utsändningsteknik. Satellitsänd TV som riktar sig primärt till Norden är redan i dag helt digitaliserad. Det analoga marknätet för  
 TV-distribution 
  skall vara nedsläckt senast den 1 februari 2008 enligt beslut av riksdagen och ersättas av digitala marknät. 
 10  
 Även för ljudradiomottagning och distribution av ljudradio sker teknikförändringar genom ökad användning av digital teknik. Nedan redogörs huvudsakligen för distribution och mottagning av TV men genom utvecklingen av den digitala tekni- Cox samt den pågående apparat- och nätkonvergensen kommer beskrivningen delvis att vara relevant även för ljudradiomottagning. 
  
 11.5.1 
  
 Utsändning av  
  
 TV-signaler 
  
 TV-utsändning 
  i marknätet eller via satellit sker genom radiovågor.  
 TV-signaler 
  förmedlas i marknätet genom master (sändare) och tas emot av det enskilda hushållet med antenn. Radiovågornas frekvenser anges i enheten Washington. Vid analog  
 TV-mottagning 
  tar  
 TV-apparaten 
  emot radiovågorna (radiosignalen) genom antennen och omvandlar dem till ljud och bild. Sändningar via kabel (kabel- TV eller  
 IP-TV) 
  består av ljuspulser eller elektromagnetiska signaler (beroende på vilken slags kabel signalen går i) och tas emot av det enskilda hushållet genom att kabeln är ansluten till fastigheten. När utsändning sker digitalt krävs en särskild digitalmottagare, en s.k.  
 digital-TV-box, 
  för att mottagning skall kunna ske. Detta beskrivs närmare i avsnitt 11.5.2. 
  
 TV-utsändning 
  i marknätet sker i följande frekvensband: 
  
 9 
  
 Stadsnäten är kommunikationsnät som är tillgängliga för alla och som ägs och drivs av kommuner och företag. Se mer på Svenska stadsnätsföreningens hemsida Cook. 
  
 10 
  
 Prop. 2002/03:72. 
  
 182 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 47 68 MHz (band I) 
  
 174 230 MHz (band III) 
  
 470 621 MHz (band IV) 
  
 622 864 MHz (band V) 
  
 TV via satellit sänds på mycket höga frekvenser, mellan 10 12 GHz.  
 TV-kanalerna 
  ligger i olika frekvensband. Varje utsänd analog  
 TV-kanal 
  i marknätet har ett utrymme, en s.k. bandbredd, om 7 MHz i band I och III, och 8 MHz i band IV och V. 
 Digitala signaler kan beskrivas som en följd av ettor och nollor. Varje sådan etta eller nolla kallas en  
 bit  
 och signalen kan ses som en serie av sådana bitar. Man får en bitström. Mycket förenklat är alltså en analog signal en våg medan en digital signal är en ström av ettor och nollor. Den hastighet med vilken TV och annan information kan överföras i ett nät mäts i enheten bit/s. 
 Den standard för digitala sändningar som används i Sverige och övriga Europa samt i vissa andra delar av världen kallas DVB (Digital Video Broadcasting). Standarden har sitt ursprung i ett europeiskt samarbete. Standarden DVB används för digital utsändning i marknätet  
 (DVB-T), 
  sändningar i kabelnätet (DVB- C), sändningar via satellit  
 (DVB-S) 
  samt sändningar till handhållna enheter  
 (DVB-H) 
  och sändning via den nya distributionsformen  
 IP-TV 
 (DVB-IP). 
  Den digitala utsändningstekniken innebär att  
 TV-signalen 
  digitaliseras, kodas och komprimeras och packas samman med fyra till sju programkanaler i en s.k multiplex (mux). Antalet programkanaler beror på vilken bandbredd och kvalitet man väljer att sända  
 TV-kanalen 
  med. Den sammanlagda bandbredden för en multiplex i marknätet är ca 20 megabit per sekund (Mbit/s). Varje sådan multiplex tilldelas en frekvens motsvarande vad som gällde för varje kanal vid analog teknik. Genom att programsignalen kodas och komprimeras skapas möjlighet för fler kanaler att få plats på ett visst frekvensutrymme. Detta sätt att sammanföra ett antal digitala kanaler till en multiplex används för  
 mark-, 
  kabel och satellitsändning. Vid kabel- och satellitdistribution förekommer andra bandbredder. I  
 IP-nät 
  sänds däremot varje kanal för sig. 
 Kodningen för digitalt ljud och bild sker i  
 DVB-standarden 
  genom standarden MPEG. 
 11  
 MPEG står för Motion Picture Experts Group och är en familj standarder för att koda audiovisuell 
  
 11  
 Nya komprimeringsstandarder som  
 mpeg4-avc 
  och den konkurrerande VC1 tas successivt i bruk. 
 183 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 information som filmer, video och musik. Den digitala signalen består således av olika strömmar för ljud, bild, text,  
 text-TV 
  och dataapplikationer. 
  
 11.5.2 
  
 Mottagning av TV i dag – teknisk utrustning 
  
 De flesta hushåll och företag i Sverige tar i dag emot TV- utsändningar (rundradiosändningar) via det analoga mark- eller kabelnätet med en traditionell analog  
 TV-mottagare 
  såsom den beskrivs i förarbetena till lagen om  
 TV-avgift. 
 TV-utsändning 
  kan också ske på digital väg via  
 mark-, 
 kabel-, 
  satellit- eller  
 IP-nät 
  eller via Internet. Det är ännu så länge ganska få som har gått över till digital mottagning av TV i mark- och kabelnät. För detta krävs att den analoga  
 TV-mottagaren 
  kompletteras med en  
 digital-TV-box. 
  Om mottagning via satellit räknas in blir antalet med digital mottagning betydande. Antalet tittare med digital mottagning kommer att öka när det analoga marknätet börjar släckas ned hösten 2005. 
 12  
 Enligt Teracom har sammanlagt 25 procent av de svenska hushållen i dag tillgång till  
 digital-TV, 
  Lopez eller via kabel eller satellit. 
 13 
  
 TV-tittande 
  kan alltså i dag också ske på andra sätt än via en traditionell  
 TV-apparat 
  med analog mottagning.  
 TV-utsändning 
  kan, genom olika distributionsnät, tas emot av såväl datorer som mobiltelefoner. En dator kan förses med ett  
 TV-kort 
  för  
 mark-, 
  kabel- eller satellitsänd  
 digital-TV 
  eller för analog mottagning. Presentationen av signalen från ett  
 TV-kort 
  kan ske på datorskärmen eller på en separat monitor eller skärm. Alternativt kan en separat  
 TV-mottagare 
  anslutas till datorn, vilket möjliggör att en  
 TV-bild 
  kan visas på datorns monitor. På marknaden utvecklas även s.k. handhållna enheter vilka kan komma att användas för ett flertal olika tjänster, bland annat  
 TV-mottagning. 
  
 Det finns tydliga tecken på att  
 TV-apparaten 
  i framtiden inte längre kommer att bestå av en enda enhet utan ingå som en modul bland andra moduler som sätts samman för att användas för många olika slags tjänster. De separata delarna kan bestå av bildskärm eller monitor, kablar, antenner, modem och s.k.  
 digital-TV-box. 
  
 12 
  
 Regeringen har den 22 december 2004, på förslag av den av regeringen tillsatta  
  
 digital-TV- 
  kommissionen, beslutat att de analoga  
 TV-sändningarna 
  på Gotland, i Gävle och i Motala läggs ned i en första etapp. Övergången skall vara slutförd före den 13 december 2005. 
  
 13 
  
 T-TIME 
  
  nr 3 2004. 
 184 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 Användning av digital utsändningsteknik innebär att en TV- mottagare som är konstruerad för mottagning genom analog utsändningsteknik inte kan ta emot de digitala signalerna utan att en separat  
 digital-TV-box 
  ansluts till  
 TV-apparaten. 
 14 
  
 Digital-TV- 
  boxen omvandlar de digitala signalerna till analog form så att de kan tas emot av den analoga  
 TV-mottagaren 
  och återges som TV- program för konsumenten. Boxen kan också användas för att överföra en digital signal till en digital presentationsenhet, t.ex. projektor eller bildskärm. Möjligheten att köra datorprogram i  
 digital-TV-boxarna 
  samtidigt som TV visas på  
 TV-skärmen 
  har resulterat i ett intresse för att skapa interaktiva tjänster som kan nyttjas av tittaren. Interaktiva tjänster kan t.ex. vara möjligheten att kunna delta i omröstningar i TV eller chatta med programledaren samtidigt som man tittar på TV. 
 De flesta operatörer inom  
 digital-TV 
  använder även ett åtkomstsystem eller s.k. Conditional Access, CA. Systemet hanterar den funktion (programkort eller datorprogram) som sitter i  
 digital-TV-boxen 
  och styr vilka  
 TV-program 
  eller tjänster som skall vara tillgängliga. 
 Det finns olika  
 digital-TV-boxar 
  beroende på om mottagning av  
 TV-utsändning 
  sker via marknätet, via kabelnät, via  
 IP-TV 
  eller via satellit. Operatörerna av de olika distributionssätten styr i dagsläget i ganska hög grad vilka  
 digital-TV-boxar 
  eller annan utrustning som måste anskaffas för att mottagning skall kunna ske av just den operatörens tjänster. För att teckna ett abonnemang för ett visst programutbud erbjuds ofta en  
 digital-TV-box 
  av visst fabrikat som en del av paketet. Om man redan har en  
 digitalTV-box 
  och vill teckna abonnemang måste boxen vara godkänd av operatören. Detta motiveras av operatörerna med att man vill försäkra sig om att kvaliteten på utsändningen blir bra samt att boxen skall kunna kan ta emot  
 betal-TV 
  om kunden skulle önska det. 
 15  
 Det finns också  
 digital-TV-boxar 
  på marknaden som kan anskaffas utan krav på tecknande av abonnemang. Dessa boxar kan oftast inte ta emot  
 betal-TV-tjänster 
  utan kan endast användas för att ta emot okrypterade sändningar i det digitala marknätet. Det finns också i handeln modeller av  
 TV-apparater 
  som har inbyggd digital mottagning. 
  
 14  
 Den tekniska termen för  
 DVB-T, 
 DVB-C 
  och  
 DVB-S 
  boxar är IRD, Integrated Receiver/Decoder. 
  
 15  
 Se bland annat information på www.boxer.se, www.comhem.se och www.canaldigital.se. 
 185 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 11.5.3 
  
 Distributionssätt för programföretagens utbud 
  
 Hela eller utvalda delar av programföretagens radio- och TV- produktion distribueras i dag på ett flertal s.k. plattformar: det analoga respektive digitala marknätet, det analoga respektive digitala kabelnätet, via satellit (endast digitalt), digital  
 IP-TV 
  (vissa pilotprojekt pågår i dag ) samt utsändning av ett begränsat utbud av TV och mera omfattande utbud av radio via programföretagens hemsidor på Internet. Vissa av SVT:s och UR:s  
 TV-kanaler 
  sänds enbart digitalt såsom 24, Barnkanalen och Kunskapskanalen. En kanal, SVT Europa, sänds endast i krypterad form via satellit. Nedan redogörs för möjligheterna att ta emot  
 TV-utbudet 
  från SVT och UR i dag samt vilken apparatur som krävs för detta. Det bör noteras att vissa hushåll har flera mottagningssätt för TV. 
 Analoga och digitala marksändningar 
 SVT:s och UR:s utbud distribueras i det rikstäckande marknätet av operatören Teracom AB. Marksändningar av TV täcker 98 99,8 procent av befolkningen. Teracom sänder TV i såväl analog som digital form. Ungefär 320 000 hushåll tar emot marksänd digital TV i dag. 
 16 
  
 För att det enskilda hushållet skall kunna ta emot analog utsändning av  
 TV-program 
  från SVT och UR som sker i marknätet krävs i dag en vanlig analog  
 TV-apparat 
  samt en antenn (egen antenn eller centralantenn). För att den enskilde skall kunna ta emot digital utsändning i marknätet från programföretagen krävs en  
 digital-TV-box 
  som ansluts till den analoga  
 TV-apparaten 
  samt i vissa fall en särskild antenn som kan ta emot högre frekvenser. 
 Marksändning av digital TV riktad till mobila apparater (DVB- H), s.k. handhållna enheter, pågår som pilotprojekt runt om i Europa. 
 Analoga och digitala kabelsändningar 
 Distribution av TV via kabelnät är mycket vanligt. Omkring hälften av all  
 TV-hushåll 
  tar i dag emot TV via kabelnäten. För att den enskilde skall kunna ta emot  
 TV-utbudet 
  från SVT och UR i 
  
 16  
 Uppgift från Boxer TV Access AB december 2004. 
 186 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 kabelnätet krävs en analog  
 TV-mottagare, 
  och, om utsändning sker digitalt, en  
 digital-TV-box 
  som ansluts till den analoga mottagaren samt en kabelanslutning till fastigheten. Alternativt kan fastighets- ägaren, samfälligheten, bostadsrättsföreningen eller motsvarande ta emot sändningar via marknät eller satellit och överföra dessa till kabeln. I de fall  
 Daytillhandahålls genom  
 kabel-TV-opera- 
  törer kan dessa tillhandahålla abonnemang på paket av olika TV- kanaler. Utbudet från programföretagen SVT och UR är emellertid gratis.  
 Estrada 
  operatörer omfattas av en s.k. vidaresänd- ningsplikt (must carry) enligt regler i 8 kap. radio- och  
 TV-lagen. 
  Vidaresändningsplikten gäller  
 TV-sändningar 
  som sker med tillstånd av regeringen vilket förenats med vissa villkor och som är avsedda att tas emot utan krav på särskild betalning. Enligt 8 kap. 1 § 4 st. radio- och  
 TV-lagen 
  är kabelföretagen skyldiga att, på vissa villkor, vidaresända högst tre samtidigt sända  
 TV-program 
  som sänds av programföretagen SVT och UR (s.k. must carry). 
 17 
  
 Reglerna om vidaresändningsplikt är för närvarande föremål för översyn med anledning av att de analoga marksändningarna skall vara nedsläckta senast den 1 februari 2008. 
 Digitala satellitsändningar 
 Omkring 1 miljon hushåll tar i dag emot TV via satellit. Utbudet från SVT och UR sänds också över satellit. Numera sker utsändning riktad primärt till Norden över satellit endast digitalt. Satellitoperatörerna omfattas inte av reglerna om vidaresänd- ningsplikt. SVT har särskilda avtal med de två företag som tillhandahåller  
 satellit-TV 
  till svenska hushåll: Viasat och Canal Digital. För att kunna ta emot digital satellitsänd TV krävs en analog mottagare med ansluten  
 digital-TV-box 
  och en särskild antenn, parabolantenn. Eftersom sändningarna över satellit av upphovsrättsliga skäl sker krypterat krävs en särskild teknisk utrustning med programkort för mottagning. Den som endast vill ta emot utbudet från programföretagen kan mot en depositions- avgift till satellitoperatören erhålla ett programkort för detta utbud. I annat fall tecknas abonnemang på fler kanaler med företagen där programföretagens utbud ingår utan särskild kostnad. 
  
 17  
 Denna begränsning av vidaresändningsplikten infördes i samband med att de digitala sändningarna i marknätet skulle påbörjas, se prop. 1997/98:184 samt SOU 2003:109 Must carry, s. 43 f. 
 187 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 Satellitsänd TV kan även tas emot från andra satellitpositioner där många kanaler är s.k. FTA (Free to Air). För att kunna ta emot dessa sändningar krävs att parabolantennen riktas mot dessa positioner. 
 18 
  
 IP-TV 
 Bredbands-TV 
  
 IP TV är ett digitalt distributionssätt som ännu är i utvecklingsfasen men som förväntas kunna bli ett vanligt distributionssätt för  
 TV-sändningar. 
  SVT:s och UR:s utbud distribueras via  
 IP-TV 
  i pågående pilotprojekt. IP står för Internet Protocol och är en teknik som bl.a. används för att distribuera TV i  
 IT-infrastrukturer 
  (nät) med hög överföringskapacitet, s.k. bredband. Bredband kan erhållas genom telenät, kabelnät eller via optisk fiber kabel.  
 IP-TV, 
  eller  
 bredbands-TV, 
  kommer antagligen att användas för både rundradiosändningar och  
 video-on-demand. 
  För rundradiosändningar används normalt sett  
 IP-multicast, 
  men också andra distributionstekniker som  
 IP-unicast 
  och  
 IP-broadcast 
  kan användas i  
 IP-TV-näten. 
 IP-multicast 
  innebär att  
 TV-signalen 
  inte sänds i de delar av nätet där det för ögonblicket inte finns någon mottagare för den aktuella kanalen. Bredbandsnätet behöver därigenom inte belastas med onödig trafik. 
 De nät som för närvarande byggs ut för att kunna distribuera Stanley är bland annat stadsnäten. För närvarande erbjuds  
 IP-TV 
  av en handfull operatörer och ännu så länge finns relativt få abonnenter. 
 Den tekniska utrustning som krävs för att ta emot  
 IP-TV 
  är en  
 TV-apparat 
  eller en dator med ansluten  
 digital-TV-box. 
  Digital-  
 TV-boxen 
  måste vara ansluten till bredbandsnätet. 
 Sändningar över Internet 
 Radio- och  
 TV-utsändning 
  över Internet  
 (webb-TV 
  och webb- radio) är en relativt ny distributionsform för radio och TV. Internet är ett eget nät för distribution av text, ljud och bild (såsom radio och TV). I samband med att fler Internetanvändare har tillgång till bredbandsuppkoppling och kraftfullare datorer kan tittande och lyssnande över webben komma att öka. Sändningar över Internet är digital utsändning av radio och TV. För att kunna 
  
 18  
 ASTRA eller Eutelsat HotBird är exempel på sådana positioner. 
 188 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 ta emot  
 TV-sändning 
  via Internet krävs en dator med Carter. En sådan erhålls genom tecknande av abonnemang hos Internetoperatör/bredbandsoperatör. Program- företagen SVT, SR och UR har de senare åren byggt ut sina tjänster på Internet. På företagens hemsidor kan tittare och lyssnare utöver skriftlig information även ta del av färdiga filer som användaren kan öppna och därigenom lyssna eller titta på sända program när som helst. I detta fall handlar det om en individuellt efterfrågad tjänst, s.k.  
 on-demand. 
  
 Vidare kan sändningar streamas ut vilket möjliggör för lyssnare och tittare att ta del av utsändningar samtidigt som de äger rum (dvs. i form av en rundradiosändning). 
 SR tillhandahåller hela sitt utbud via Internet. Det går att lyssna på SR:s sändningar vid tidpunkten för utsändning eller i efterhand. 
 Av tekniska och ekonomiska skäl erbjuder SVT och UR i första hand delar av sitt utbud på Internet genom  
 on-demand. 
  SVT har uppgivit för utredningen att man för närvarande inte har några planer på att bedriva rundradiosändningar (distribuera  
 TV-signaler 
  i ett standardiserat digitalt  
 TV-format) 
  på Internet. Företagets serverkapacitet tillåter inte detta. Det är också i praktiken omöjligt för företaget att garantera att signalen kommer fram till mottagaren i rätt tid och med acceptabel kvalitet. Dessutom är det ytterst svårt att hindra okontrollerad spridning av upphovsrättsligt skyddat material vid utsändning av TV via Internet. 
  
 11.6 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens förslag:  
 En medieavgift införs som skall utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändningar från SVT, SR och UR. Avgiften skall finansiera radio och TV i allmänhetens tjänst. Avgiften erläggs av hushåll, företag m.fl. som innehar en  
 TV-mottagare. 
  Definitionen av begreppet  
 TV-mottagare 
  utvidgas något i förhållande till nu gällande regler. Avgift utgår ej vid innehav av enbart radiomottagningsapparat. Avgiftens storlek fastställs av riksdagen. 
 189 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 11.6.1 
  
 Inledning 
  
 Utredningen har haft i uppdrag att analysera olika sätt att inbringa avgifter för att finansiera public  
 service-företagen 
  och därvid se över reglerna för att anpassa dem till den tekniska utvecklingen. Som framgår av kapitel 10 har utredningen för sin del avvisat tanken på en sådan total omläggning av finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst som t.ex. skulle innebära övergång till finansiering via statsbudgeten eller en särskild apparatoberoende skatt eller avgift, per hushåll eller enskild. Även i framtiden bör således de som har möjlighet att ta del av utsändningar från programföretagen svara för dess finansiering genom ett avgifts- system. Utredningen har i det sammanhanget övervägt om det finns skäl att återgå till två separata avgifter, en för TV och en för radio. Även om detta skulle fånga in det sannolikt begränsade antalet hushåll som inte har TV utan endast en radio synes en sådan lösning vara administrativt opraktisk. Det är således en finansiering via avgifter som knyts till mottagande av  
 TV-sänd- 
  ningar och innehav en teknisk utrustning för dessa som fortfarande bör gälla, med andra ord en vidareutveckling av dagens sedan länge etablerade avgiftssystem. Det är enligt utredningens mening också lämpligt med en fortsatt tillämpning av den s.k. hushållsregeln för enskilda samt att nuvarande regler om företagens avgiftsskyldighet (betalning av avgift för var tionde apparat) fortsätter att gälla. 
 Dagens avgiftssystem är knutet till ett innehav av en TV- mottagare; utredningen har i avsnitt 11.3 redogjort för dagens tillämpning av detta begrepp. Som framgår av avsnitten 11.4 och 11.5 sker en utveckling mot att det blir möjligt att via delvis nya distributionssätt ta emot utsändningar av  
 TV-program. 
  Man kan räkna med att allt fler kommer att skaffa sig utrustning för sådan mottagning. Men det är sannolikt så att i praktiskt taget alla sådana hushåll kommer det att också finnas kvar vad som vardagligen kallas en  
 TV-mottagare. 
  Detta skulle kunna tala för att någon ändring av avgiftssystemet inte borde vara aktuell i varje fall för de närmaste åren. På sikt är det emellertid inte osannolikt att en sådan utveckling skulle komma att skapa oklarhet om en viss utrustning utgör en  
 TV-mottagare 
  i lagens mening, vilket i sin tur kan leda till att programföretagens intäkter påverkas. Utredningen har därför kommit till slutsatsen att det redan nu finns anledning att föreslå en avgiftsskyldighet som anpassas till den tekniska utvecklingen. För att markera denna anpassning har utredningen valt att ersätta 
 190 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 ordet  
 TV-avgift 
  med medieavgift. Utredningens förslag innebär följande. 
  
 11.6.2 
  
 Avgiftsskyldighet och innehav av  
  
 TV-mottagare 
  
 Medieavgiften skall finansiera produktion och utsändning av radio och TV i allmänhetens tjänst. Medieavgiften är en betalning för rätten att ta del av programföretagens utsändning av både radio- och  
 TV-program. 
  Den skall, liksom nu, betalas oavsett om man tar del av utbudet från de tre programföretagen eller inte och den skall betalas av enskilda och av företag. 
 För att avgiftsskyldighet skall föreligga krävs innehav av en TV- mottagare. Avgiftsskyldigheten är utformad så att det är  
 inne- havaren  
 av en  
 TV-mottagare 
  som är avgiftsskyldig och inte apparaten i sig som är avgiftspliktig. En  
 TV-mottagare 
  definieras i detta sammanhang som en sådan teknisk utrustning som kan ta emot utsändning eller vidaresändning av  
 TV-program 
  från SVT och UR. 
 Definitionen av  
 TV-mottagare 
  i dagens lag om  
 TV-avgift 
  bygger på den analoga sändningstekniken och analoga  
 TV-mottagare. 
  I förarbetena till lagen om  
 TV-avgift 
  ges en beskrivning av mottaga- ren i teknisk mening. De hushåll som i dag tar emot digitala utsändningar av TV är dock fortfarande avgiftsskyldiga enligt lagen eftersom de innehar analoga  
 TV-mottagare 
  (till vilka  
 digital-TV- 
  boxen ansluts). 
 På grund av den tekniska utvecklingen bör begreppet TV- mottagare och dess tekniska beskrivning få en vidare innebörd än i dagens lagstiftning. Samtliga tekniska apparater och distributions- sätt för mottagning av utsändning, analog eller digital, av TV från SVT och UR bör omfattas. 
 Hur och i vilken utsträckning utsändnings- och vidaresänd- ningstjänster från SVT och UR kan tas emot av det enskilda hushållet eller företaget avgörs i dag av två faktorer; dels om hushållets eller företagets tekniska utrustning kan ta emot TV- signaler och omvandla dem till ljud och bild, dels om distributionssättet av  
 TV-signalen 
  till hushållet eller företaget omfattar distribution av  
 TV-programmen 
  från SVT och UR. Det är inte meningsfullt att vare sig i lagen eller i förarbetena definiera utrustningen i förhållande till en teknisk specifikation. Tekniken för mottagning av TV är under ständig utveckling och en 
 191 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 lagstiftning som bygger på en närmare beskrivning av tekniken för mottagning av TV riskerar att ganska snart bli inaktuell. En utgångspunkt vid bedömningen av vilken teknisk utrustning som skall anses vara en  
 TV-mottagare 
  i lagens mening bör vara att utrustningen tekniskt sett skall kunna ta emot  
 TV-signaler, 
  analoga eller digitala, vilka omvandlas till ljud och bild med hjälp av den tekniska utrustningen. Dåliga mottagningsförhållanden skall således, liksom i dag, inte medföra avgiftsfrihet. 
 Utsändning sker i dag på analog väg och enligt internationellt standardiserat digitalt  
 TV-format 
  (för närvarande används den s.k.  
 DVB-standarden). 
  Den tekniska utrustningen, som kan bestå av en eller flera apparater, skall kunna ta emot  
 TV-signaler 
  som sänds i analogt format eller i ett standardiserat digitalt  
 TV-format 
  och omvandla dessa till ljud och bild. Utrustningen skall ha en inbyggd monitor eller motsvarande (t.ex. en projektor) för presentation av bilden eller ha en utgång där en separat monitor eller motsvarande kan anslutas för presentation. Definitionen omfattar alla typer av elektroniska apparater med denna funktion, även datorer, mobiltelefoner och andra mobila enheter om dessa särskilt har utformats eller utrustats för att ta emot sådana  
 TV-signaler. 
  Så har t.ex. skett om ett s.k.  
 TV-kort 
  har installerats i en dator. 
 Med utsändning eller vidaresändning menas en sändning som är avsedd att tas emot av allmänheten och som samtidigt och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den (rundradiosändning). Med uttrycket utan särskild begäran görs en avgränsning mot s.k.  
 video-on-demand 
  eller  
 pay-per-view 
  som innebär att en  
 TV-tjänst 
  inte kan tas emot utan att den enskilde måste beställa  
 TV-tjänsten 
  särskilt (eventuellt mot betalning). Som beskrivits ovan kan utsändning av  
 IP-TV 
  ske bland annat genom s.k.  
 IP-multicastteknik 
  eller  
 IP-broadcast. 
  Dessa tekniker för utsändning eller vidaresändning får jämställas med rundradiosändning (broadcasting) i lagens mening. 
 Om ett hushåll eller ett företag kan ta emot det utbud från SVT och UR som sänds analogt, men inte det utbud som endast sänds på digital väg, skall avgiftsskyldighet föreligga. Om det i hushållet eller i företaget finns flera mottagningssätt för TV skall avgiftsskyldighet föreligga om det med hjälp av något av distributionssätten i kombination med innehavd teknisk utrustning är möjligt att ta emot utsändning eller vidaresändning av SVT:s eller UR:s program. 
 192 
  
 SOU 2005:2 
  
 Avgiftssystemet 
  
 Avgiftsskyldighet bör inte föreligga om den tekniska utrustningen i kombination med distributionssättet är sådan att hushållet eller företaget inte kan ta emot programutbudet från SVT och UR. En motsvarande avgiftsbefrielse finns i dag för den som tar emot sändning via satellit, vilket motiverades med att Brown inte sände via satellit; detta förhållande har nu upphört varför det undantaget bör slopas. Avgiftsfrihet bör gälla under förutsättning att det rör sig om sådana inskränkningar i möjligheten att ta mot utbudet som det enskilda hushållet inte själv kan styra över, t.ex. genom att ägaren till den fastighet som den enskilde bor i har valt en nätoperatör som i sitt utbud inte erbjuder utbudet från programföretagen och som inte heller omfattas av vidaresänd- ningsplikt (must carry). Om det finns en möjlighet för det enskilda hushållet att tekniskt sett kunna välja bort utbudet från SVT och UR skall dock inte detta medföra att det föreligger ett undantag från avgiftsskyldighet eftersom detta är något som den enskilde kan påverka själv. 
 De särskilda begränsningsregler som finns i lagen om  
 TV-avgift 
  bör gälla även fortsättningsvis. Dessa gäller bl.a. begränsningen till en avgift per hushåll samt en avgift per tionde  
 TV-mottagare 
  hos företag m.fl. Motiven till dessa bestämmelser skall fortfarande äga tillämpning. 
  
 11.6.3 
  
 Avgiftsfrihet vid mottagning av TV via Internet 
  
 Det bör inte föreligga avgiftsskyldighet för den som innehar en dator med  
 Internet-uppkoppling 
  och som endast via detta distributionssätt tar emot rundradiosändningar från SVT och UR. Mottagning av program  
 on-demand 
  utlöser inte heller någon avgiftsskyldighet eftersom en sådan presentation av  
 TV-program 
  från programföretagens sida inte utgör någon rundradiosändning. Avgiftsfriheten omfattar inte det separata distributionssättet Stanley. 
 Utredningen bedömer att avgiftsskyldighet i dessa fall skulle kunna leda till stora konsekvenser för exempelvis företag med ett stort antal datorer med Carter. Enligt utredningens mening är en sådan avgiftsskyldighet inte heller rimlig mot bakgrund av att Brown och UR inte tillhandahåller innehållet i sina kanaler fullt ut på sina respektive hemsidor på Internet. Om förutsättningarna ändras kan denna avgiftsfrihet behöva omprövas. 
 193 
  
 Avgiftssystemet 
  
 SOU 2005:2 
  
 11.7 
  
 Uppbörd och avgiftskontroll 
  
 I dag svarar RIKAB för uppbörd av  
 TV-avgifter 
  och kontroll av innehav av  
 TV-mottagare. 
  Den verksamheten har beskrivits i avsnitt 3.4.1 och 5.2.2. Företagets uppgifter i samband med förvaltningen av rundradio- och distributionskontona har behandlats i avsnitt 5.2.3 och 5.2.4. 
 Som framgått av det tidigare föreslår utredningen en anpassning av avgiftsskyldigheten till den tekniska utvecklingen; någon grundläggande förändring är det dock inte fråga om. Nuvarande undantag för mottagning via satellit slopas. Definition på vad som skall anses som en  
 TV-mottagare 
  har getts i avsnitt 11.6. Det är enligt utredningens mening naturligt att RIKAB med dess uppbyggda erfarenheter även framdeles får till uppgift att svara för uppbörd av avgiftsmedlen liksom kontroll av att avgiftsskyldig- heten fullgörs. Företagets befogenheter i dessa sammanhang förutsätts vara desamma som i dag. 
 Utredningen har genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att behandla ett antal särskilda frågor som rör RIKAB:s kontroll- uppgifter. Dessa behandlas i kapitel 15. 
 Utredningen återkommer i kapitel 12 till de uppgifter som företaget föreslås ha när det gäller förvaltning m.m. av inflytande avgifter. 
 194 
 12 Finansiering 
  
 12.1 
  
 Bakgrund 
  
 12.1.1 
  
 Tilldelning av medel i dag 
  
 I kapitel 5 har utredningen beskrivit närmare hur finansieringssystemet för Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB ser ut i dag. Som framgår av denna redogörelse är de medel som inflyter i form av  
 TV-avgifter 
  statens medel fram till dess att dessa utbetalas till program- företagen. Utbetalningen sker i enlighet med ett årligt riksdagsbeslut om den s.k. medelstilldelningen. Fram till dess att utbetalning sker till programföretagen står avgiftsmedlen på konton hos Riksgäldskontoret. 
 Eftersom riksdagen har beslutat att  
 TV-avgiftsmedlen 
  skall användas för finansiering av public  
 service-verksamheten 
 1 
  
 är utgångspunkten vid bestämmandet av storleken på det belopp som tilldelas programföretagen de belopp som årligen inflyter på rundradiokontot i form av  
 TV-avgiftsmedel. 
  I botten ligger i princip en bedömning av hur mycket det kostar att producera det innehåll som programföretagen enligt uppdraget är ålagda att göra. Det tilldelade beloppet är emellertid inte direkt kopplat till vad som faktiskt inflyter i form av avgifter för det aktuella budgetåret. En plötslig nedgång i antal inbetalda avgifter drabbar på så vis inte företagen direkt. Riksdagen har också beslutat att medels- tilldelningen skall räknas upp med två procent årligen. 
 2  
 Ett villkor för en sådan prisuppräkning är emellertid att programföretagen, via RIKAB, genomför åtgärder för att minska avgiftsskolket. Prisupp- räkningen skall minskas om inte  
 TV-avgiftsskolket 
  minskar med minst 25 miljoner kronor per år. Det särskilda kravet på 
  
 1 
  
 Jfr bl.a. prop. 1995/96:161 om riktlinjer för tillståndsperioden 1997 2001, avsnitt 23 samt prop. 2000/01:94 om riktlinjer för tillståndsperioden 2002 2005 avsnitt 13. 
  
 2 
  
 Prop. 2000/01:94, s. 69 ff. 
  
 195 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 skolkbekämpning kom till i samband med att sändningstillståndet för perioden  
 2002–2005 
  meddelades. Kravet skall inte tillämpas under tillståndsåret 2006 enligt regeringens beslut om förlängning av tillståndsperioden. 
 3 
  
 Från tillståndsperioden för åren 2002 2005 har riksdagen beslutat att programföretagen SVT och UR skall få tilldelning från det s.k. distributionskontot hos Riksgäldskontoret. Distributions- kontot inrättades för att utjämna företagens kostnader för TV- distributionen i samband med övergången till digital sändningsteknik. I dagsläget utbetalas mer medel från kontot till företagen än vad som överförs till kontot från rundradiokontot. Saldot är därför negativt och beräknas uppgå till 1 279 miljoner kronor år 2005. Det negativa saldot på distributionskontot skall återbetalas genom att avgiftsmedel förs över från rundradiokontot till distributionskontot. Överföringarna från rundradiokontot till distributionskontot skall fortsätta till dess att underskottet är återbetalt. Regeringen bedömer att återbetalningen av skulden på distributionskontot kommer att inledas år 2008 när det analoga marknätet enligt riksdagens beslut skall vara helt nedsläckt. Den ackumulerade skulden beräknas då enligt regeringen uppgå till mindre än 1 500 miljoner kronor. 
 4  
 Vid tilldelningen av medel görs en uppdelning på s.k. ordinarie medelstilldelning och medel för särskilda behov eller reformmedel. De senare är medel som tilldelas programföretagen för särskilda satsningar på exempelvis teknisk förnyelse (digitalisering av produktionstekniken) eller programverksamheten. Normalt har reformmedel utgått av avgifts- medel. 
 När riksdagen har beslutat om den årliga medelstilldelningen beslutar regeringen om särskilda anslagsvillkor som skall gälla för medelsanvändningen i programföretagen. 
  
 12.1.2 
  
 Tidigare förslag 
  
 I beredningsunderlaget Radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) behandlades bl.a. metoder för finansiering av radio och TV. Enligt utredarens mening hade det system som tillämpas för svensk del med en  
 TV-avgift 
  bidragit till att public service- verksamheten kunnat utvecklas ekonomiskt sett i lugnare former 
  
 3 
  
 Prop. 2004/05:1 Budgetpropositionen Utgiftsområde 17. 
  
 4 
  
 Prop. 2004/05:1 Budgetpropositionen Utgiftsområde 17. 
  
 196 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 än i andra länder. Det har varit möjligt att undvika konkurrens mellan public  
 service-företagen 
  och kommersiella företag om avgiftsmedel och reklamintäkter. Trovärdigheten blir också enligt utredarens mening naggad i kanten om public service blir beroende, i större eller mindre grad, av kommersiella medel. Utredarens slutsats blev därför ett förord för ett fortsatt avgiftssystem. I beredningsunderlaget behandlades även frågan om en övergång till en s.k. direktfinansieringsmodell. Enligt denna modell skulle rundradiokontot avskaffas och avgifterna gå till programföretagen, via RIKAB. Den buffert som finns på rundradiokontot i dag, blir företagens ansvar att hålla. Fördelen med ett sådant system skulle enligt utredaren vara att företagen själva får ett fullständigt och direkt ansvar för sin likviditetsplanering. Det skulle också, enligt utredarens mening, skapa en omsättningsrelation mellan avgifts- betalaren och programföretagen i mervärdesskattesystemets mening vilket skulle underlätta för möjligheten att införa mervärdesskatt i den avgiftsfinansierade programverksamheten. Regeringen delade i princip utredarens uppfattning att ett system med direktfinansiering bör införas. En sådan förändring skulle enligt regeringen kunna innebära ett enklare och mer transparent medelstilldelningssystem, vilket skulle öka legitimiteten i systemet. Regeringen gjorde emellertid bedömningen att frågan krävde ytterligare beredning. 
 5 
  
 12.1.3 
  
 Direktiven 
  
 Utredningen har fått till uppdrag att se över formerna för medelstilldelning inom ramen för ett bibehållet system med avgiftsfinansiering. Enligt utredningsdirektiven skall utredaren lämna förslag till en modell för s.k. direktfinansiering, dvs. ett system där avgifterna tillfaller programföretagen direkt, utan att först placeras på rundradiokontot hos Riksgäldskontoret. Utred- ningen skall redogöra för vilka konsekvenser en sådan modell får för bolagens skattesituation samt för rundradiorörelsen. Vidare skall utredningen överväga om det med en direktfinansiering är möjligt och lämpligt att införa skatteplikt för verksamheten enligt mervärdesskattelagen. Programföretagen samt RIKAB och SRF är i dag inte skattskyldiga till mervärdesskatt för den del av verksamheten som finansieras med avgiftsmedel vilket innebär att 
  
 5  
 Prop. 2000/01:94 Radio och TV i allmänhetens tjänst 2002 2005, s. 71. 
 197 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 företagens avdragsrätt för ingående mervärdesskatt är starkt begränsad (kapitel 7). 
  
 12.2 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens förslag:  
 Medieavgiften skall finansiera verksamhet avseende radio och TV i allmänhetens tjänst som bedrivs av programföretagen Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB och tillfalla bolagen direkt utan årligt beslut av riksdag och regering om tilldelning av avgiftsmedel. Avgifterna, som skall uppbäras av Radiotjänst i Kiruna AB, skall betraktas som en betalning från den avgiftsskyldige till programföretagen för rätten att ta del av programutbudet från de tre bolagen. Medieavgiftens storlek skall beslutas av riksdagen liksom den s.k. fördelningsnyckeln. Lagen (1989:41) om  
 TV-avgift 
  ersätts med en ny lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
  
 12.2.1 
  
 Övergång till direktfinansiering 
  
 Utredningen anser, som framgår av kapitel 10, att det medelstilldelningssystem som tillämpas i dag inte helt och hållet främjar programföretagens oberoende från statsmakterna. Programföretagen är beroende av årliga beslut av regering och riksdag avseende medelstilldelningen. De är organiserade som privaträttsliga subjekt, aktiebolag, men omfattas av ett system för medelstilldelning som i stort sett överensstämmer med den anslagsprocess som tillämpas för statliga myndigheter: ett budgetunderlag inlämnas en viss tid före budgetprocessen startar, regeringen föreslår årligen en viss tilldelning av medel (medels- tilldelningen sker dock  
 inte  
 över statsbudgeten), riksdagen fattar beslut om tilldelning samt eventuella krediter hos Riksgälds- kontoret och regeringen fattar slutligen beslut om vilka villkor som skall gälla för medelstilldelningen (anslagsvillkoren). De senare kan jämföras med myndigheternas regleringsbrev. Under den period för vilken sändningstillståndet beslutats görs dock relativt få ändringar i anslagsvillkoren, bortsett från storleken på medels- beloppen som tilldelas varje år. 
 198 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 Storleken på medelstilldelningen motsvarar i stort sett det som bedöms vara kostnaderna för att bedriva verksamheten. Intäkterna anpassas till dessa (antingen genom att uttaget från rundradiokontot ökar eller genom att  
 TV-avgiften 
  höjs eller en kombination av dessa). Medelstilldelningssystemet innebär sålunda att det inte föreligger någon direkt koppling mellan intäkter och programföretagens kostnader vid medelstilldelningen. Intäkterna är i stort sett givna genom beslut av regering och riksdag och förbrukas i verksamheten. Överskott redovisas i princip inte. Förvärv av anläggningstillgångar till verksamheten finansieras till största delen genom kontant betalning. Det förekommer i princip ingen lånefinansiering på den öppna marknaden. Incitamenten för programföretagen att påverka intäkternas storlek och ta ett ansvar för att inbetalda avgifter räcker till för att finansiera den verksamhet som programföretagen skall bedriva enligt sändningstillstånden kan inte sägas vara tillräckliga. Den egna finansieringen ombesörjs i dag av regering och riksdag. Programföretagens insatser består i detta sammanhang i att äska medel genom budgetunderlagen som lämnas till Kulturdepartementet (från 2005 Utbildnings- och kultur- departementet). Programföretagen är också, i sin egenskap av ägare, engagerade i RIKAB:s insatser för att bekämpa skolket från avgiftsbetalning, inte minst eftersom det föreligger en koppling mellan kravet att minska skolket och rätten till prisuppräkning. 
 6 
  
 Programföretagen tillförs för sin verksamhet medel genom en särskild kredit i Riksgäldskontoret (distributionskontot). Regeringen har bemyndigats av riksdagen att besluta om lån i Riksgäldskontoret i syfte att täcka underskottet på distributionskontot. Genom särskilt beslut av riksdagen kan, t.o.m. år 2004, en tillfällig likviditetsbrist på rundradiokontot finansieras genom en kredit hos Riksgäldskontoret. 
 7  
 Riksgäldskontoret lånar normalt sett endast ut pengar till statliga myndigheter. 
 8  
 Syftet med verksamheten är inte att låna ut pengar till privata eller statliga bolag. Detta beror bl.a. på att villkoren för långivning är särskilt gynnsamma och att det därför skulle få negativa effekter för exempelvis affärsbankerna eller andra kreditinstitut om även företag skulle få låna där. 
  
 6 
  
 Kravet gäller inte för tillståndsåret 2006, se prop. 2004/05:01 Utgiftsområde 17. 
  
 7 
  
 Se budgetpropositionen prop. 2003/04:01 Utgiftsområde 17. 
  
 8 
  
 Utlåning till andra än statliga myndigheter förekommer i mycket begränsad omfattning och endast för särskilda projekt såsom stora infrastrukturella satsningar där staten är inblandad. 
  
 199 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 Nuvarande medelstilldelningssystem gör att programföretagen blir alltför myndighetslika. Ett friare system, där inflytande avgiftsmedel direkt tillfaller företagen för att finansiera deras verksamhet, skulle gynna företagens oberoende från statsmakterna. Det kan också stimulera till en effektivare resursanvändning genom det ökade ansvaret för den egna finansieringen. Villkoren för programföretagen i finansiellt hänseende kommer att, trots att verksamheten finansieras genom en avgift, obligatorisk för innehavaren av en  
 TV-mottagare, 
  i högre utsträckning än tidigare motsvara de villkor som självständiga konkurrensutsatta bolag lever under. Företagen måste verka aktivt för att bibehålla eller öka sina intäkter genom att stimulera betalningsviljan hos de avgiftspliktiga genom bred programproduktion av hög kvalitet och förhindra skolk genom effektiv kontrollverksamhet. 
 Farhågor skulle kunna finnas att denna ökade frihet för programföretagen skulle leda till att de inte skulle leva upp till de krav som uppdraget som företag i allmänhetens tjänst ställer, dvs. att inte följa de villkor som finns i sändningstillstånden för företagen. Som tidigare sagts verkar de på en marknad, i konkurrens om tittare och lyssnare med företag vars verksamhet syftar till att göra största möjliga vinst. Bakom farhågorna skulle ligga misstanken att programföretagen skulle snegla mer på andelen tittare/lyssnare och i kamp om dessa lägga sig närmare de kommersiella företagen. 
 Utredningen vill dock understryka att företagens grundläggande uppdrag inte förändras genom att de avgifter som betalas kommer att via RIKAB gå direkt till företagen. De har att leva efter den särskilda lagstiftning som föreslagits och de speciella sändningstillstånd som utformats för dem. De styrelser som tillsatts av ägarstiftelsen och, vad gäller ordförandena, av regeringen, har ett självklart ansvar att övervaka att verksamheten följer de uppställda villkoren från riksdag och regering. En ökad frihetsgrad för företagen kan förväntas leda till att effektiviteten i verksamheten ökar och att ytterligare medel därmed kan frigöras för att svara mot de mediepolitiska målen för radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 Utredningen föreslår mot denna bakgrund att inflytande medieavgifter i framtiden skall finansiera de tre programföretagens verksamhet och tillfalla dem direkt utan årligt beslut av riksdag och regering (direktfinansiering). 
 200 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 Den nuvarande lagen om  
 TV-avgift 
  reglerar skyldigheten att betala  
 TV-avgift 
  för den som innehar en  
 TV-mottagare. 
  Däremot saknas i lagstiftningen bestämmelser om hur dessa avgiftsmedel skall användas, även om detta i praktiken alltsedan riksdagsbeslutet 1924 om en radiolicens varit klarlagt. Detta följer av de beslut som riksdagen årligen fattar om disposition av medel ur rundradio- kontot och av de anslagsvillkor som regeringen meddelar för programföretagens del. 
 Med övergång till direktfinansiering är det enligt utredningens mening lämpligt att i lag fastslå att medieavgiften skall användas för att finansiera verksamheten vid radio och TV i allmänhetens tjänst. Den nuvarande lagen om  
 TV-avgift 
  bör ersättas med en lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Till denna lag kan merparten av nuvarande bestämmelser i lagen om  
 TV-avgift 
  föras över, med de sakliga justeringar som utredningen föreslår. 
 Därmed kommer också att stå klart att medieavgiften är avsedd att finansiera även utsändningar via radio från berörda programföretag. 
  
 12.2.2 
  
 Metod för direktfinansiering 
  
 Med direktfinansiering skall enligt utredningen förstås en successiv medelstilldelning under året som innebär att programföretagen uppbär sina intäkter i takt med att avgiftsbetalarna erlägger sina medieavgifter till RIKAB och pengarna överförs från RIKAB till programföretagen. Tilldelningen av avgiftsmedel kommer inte att som i dag bli föremål för ett särskilt riksdagsbeslut och utbetalas i form av bidrag utan avgiftsmedlen görs i stället direkt disponibla för programföretagen. Kontona hos Riksgäldskontoret, dvs. rundradiokontot och distributionskontot, kan successivt komma att avvecklas. Rundradiokontot kommer att under en övergångsperiod tillföras sådana medel som har drivits in av Kronofogdemyndigheten för RIKAB:s räkning. Distributions- kontot innehåller i dag ett negativt saldo. Det negativa saldot skall minskas successivt genom överföringar av avgiftsmedel (se kapitel 14). 
 Direktfinansiering förutsätter naturligtvis att programföretagen har sändningstillstånd att bedriva radio och TV i allmänhetens tjänst och att de faktiskt bedriver sådan verksamhet. Den nya lagen om medieavgift innehåller bestämmelser som knyter medels- 
 201 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 tilldelningen till företagens radio- och  
 TV-verksamhet 
  i allmän- hetens tjänst. Om programföretagen upphör med sin avgifts- finansierade verksamhet skall även skyldigheten att betala medieavgift upphöra. 
  
 12.2.3 
  
 Beslut om medieavgift och fördelningsnyckel 
  
 Vid övergång till direktfinansiering kommer riksdagens och regeringens beslut om medelstilldelning att upphöra, liksom regeringens beslut om anslagsvillkor. Detta innebär också att den automatiska medelsuppräkning med två procent som nu tillämpas kommer att upphöra. 
 Medieavgiften skall, liksom den nuvarande  
 TV-avgiften, 
  beslutas av riksdagen. Detta bör även gälla om fördelningen av inflytande avgifter företagen emellan, den s.k. fördelningsnyckeln. Detta förutsätter att programföretagen, om de önskar en förändring av avgiften liksom av nyckeln, till regeringen kommer in med ett underlag inför ett sådant ställningstagande. 
 Frågan blir då hur ofta ett sådant beslut skall fattas. I dagens läge sker det praktiskt taget årligen. Utredningens mening är att en övergång till ett nytt finansieringssystem skall bidra till långsiktighet och stabilitet för företagens del. Detta talar för att fastställelse av medieavgiften sker för en längre period, förslagsvis den tid för vilken företagen erhåller sändningstillstånd, med angivande av avgiftens storlek för vart och ett av de aktuella åren. Därmed skapas en klarhet om de ekonomiska villkor som från statsmaktens sida gäller. Enligt vad utredningen erfarit prövar Kommittén om radio och TV i allmänhetens tjänst längden för nästa sändningstillståndsperiod. Utredningen har som nyss framgått för sin del räknat med att riksdagen fattar beslut om medieavgiften för en sådan period. Skulle ett nytt sändningstillstånd avse en betydligt längre tid än vad som hittills varit fallet kan det t.ex. vara lämpligt att överväga att lägga in en kontrollstation för att bedöma företagens verksamhet och ekonomi samt avgiftens höjd. 
 En sådan nyordning ställer programföretagen inför en ny situation. Den ökar t.ex. kraven på en långsiktighet i planeringen av verksamheten, skärper behovet av uppsikt över den ekonomiska utvecklingen och inte minst betalningsviljan hos de avgiftsskyldiga. RIKAB intar i sistnämnda avseende en betydelsefull position men i 
 202 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 grunden avgörs givetvis viljan att erlägga medieavgiften av att programföretagen på den marknad som råder med konkurrens om lyssnare och tittare kan svara för ett mångsidigt utbud av hög kvalitet. Utredningen är för sin del övertygad om att den nya utformningen av finansieringssystemet kommer att positivt medverka till detta. 
  
 12.3 
  
 Vissa konsekvenser för programföretagen vid direktfinansiering 
  
 12.3.1 
  
 Budgetunderlag och anslagsvillkor slopas 
  
 Anslagsvillkoren stipulerar i dag de ekonomiska förutsättningarna för public  
 service-verksamheten 
  och anger även villkor för organisation m.m. Vid en övergång till direktfinansiering kommer anslagsvillkor inte längre att meddelas. Programföretagen kommer själva att råda över sin ekonomi och hur resurser fördelas och används i respektive företag. Utredningen anser inte att samtliga anslagsvillkor är så viktiga att i sin helhet bör placeras i någon annan form av reglering, t.ex. i den nya lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Några av anslagsvillkoren torde kunna slopas helt och hållet. Vissa bör överföras till program- företagens bolagsordningar, andra till lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Utredningen har gått igenom anslagsvillkoren punkt för punkt. Genomgången med kommen- tarer redovisas i  
 Bilaga 3. 
  
 Liksom statliga myndigheter skall programföretagen enligt anslagsvillkoren senast den 1 mars varje år inkomma med ett budgetunderlag till Kulturdepartementet (Utbildnings- och kulturdepartementet fr.o.m. 2005) enligt vilka företagen äskar sina medel till verksamheten inför kommande budgetår. Genom att riksdagens beslut om medelstilldelning slopas bortfaller kravet på budgetunderlag. 
 203 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 12.3.2 
  
 Uppbörd och kontroll av medieavgiften 
  
 Utredningen har i kapitel 11 presenterat förslag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst genom en särskild medieavgift. Vidare har föreslagits att denna avgift skall liksom i dag sker betalas till RIKAB. Dess uppgifter skall enligt utredningens mening vara desamma som i dag även vid övergång till ett nytt system för finansiering av programföretagen. Utredningen har emellertid funnit det nödvändigt att ta upp vissa problem som aktualiseras vid en sådan övergång. Detta gäller frågor om avtalen som i dag existerar mellan RIKAB och staten, frågan om RIKAB:s myndig- hetsutövning samt frågan om RIKAB:s lokalisering. 
 Bakgrund 
 Enligt ett avtal mellan staten och RIKAB (daterat  
 1989-02-16) 
  skall RIKAB ha till uppgift att uppbära  
 TV-avgifter. 
  RIKAB har också enligt samma avtal till uppdrag att bedriva avgiftskontroll. Avtalet får uppfattas som ett avtal om att RIKAB skall utföra vissa uppgifter för statens räkning. Vidare framgår av 1 § lag om TV- avgift att  
 TV-avgiften 
  skall betalas till Radiotjänst i Kiruna AB. 
 RIKAB bildades av Sveriges  
 Radio-koncernen 
  år 1988 som ett helägt dotterbolag till Sveriges Radio AB. I dag ägs bolaget av de tre programföretagen tillsammans. De har i sin egenskap av ägare till RIKAB ett övergripande ansvar för bolaget i ekonomiskt och administrativt hänseende. Programföretagen kan dock inte avkrävas något ansvar för de uppgifter som RIKAB har enligt lag. 
 9 
  
 RIKAB övertog avgiftsuppbörden och kontrollverksamheten från Televerket från den 1 januari 1989. Riksdagen hade år 1987 beslutat om betydande förändringar av organisation, huvudmanna- skap och lokalisering avseende uppbörden m.m. av  
 TV-avgifter. 
  I prop. 1986/87:100 bil. 10 (s. 498 f.) föreslog regeringen att uppbörden av mottagaravgifterna skulle ske i ett separat system, dvs. skilt från uppbörden av teleavgifter, och att huvud- mannaskapet för uppbörden och avgiftskontrollen skulle övergå från Televerket till Sveriges Radio. Uppbördsorganisationen skulle lokaliseras till Kiruna kommun. Regeringen ansåg att den nya mediesituation som uppstått med ett nytt utbud av kanaler via 
  
 9  
 Dvs. i analogi med vad som gällde för tidigare ägaren moderbolaget Sveriges Radio AB, jfr prop. 1988/89:18, s. 68. 
 204 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 satellit och kabel ställde högre krav på en rationell administration och en effektiv avgiftsuppbörd. En separat organisation kunde koncentrera sig på uppdraget och behövde inte möta önskemål från andra verksamheter. Verksamheten ansågs dessutom artfrämmande för Televerket. Vidare anförde regeringen att separeringen av avgiftsuppbörden skulle ge möjlighet till en regionalpolitiskt önskvärd etablering i Kiruna. Riksdagen följde regeringens förslag (KrU 1986/87:11 s. 15 f., rskr. 197). 
 10 
  
 RIKAB:s tjänster avseende uppbörd och kontroll i det nya systemet med direktfinansiering 
 I förarbetena till lag om  
 TV-avgift 
 11 
  
 konstateras att bytet av huvudman för uppbördssystemet för mottagaravgifterna utgjorde ett byte från en statlig myndighet, Televerket, till ett enskilt organ, RIKAB. Detta fick enligt regeringen betydelse i normgivningshänseende. En förvaltningsuppgift kan enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen (1974:152) överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse, registrerat trossamfund eller till enskild. Om uppgiften innefattar myndighetsutövning, skall överlämnandet ske med stöd av lag. Regeringen slår i prop. 1988/89:18 om  
 TV-avgiften 
  fast att RIKAB anförtros uppgifter som innefattar myndighetsutövning. RIKAB:s myndighets- utövning består i att utkräva betalningsskyldighet enligt lag. Vidare har RIKAB enligt lag om  
 TV-avgift 
  rätt att bedriva särskild avgiftskontroll genom s.k. pejling. Denna verksamhet anses också innefatta myndighetsutövning. 
 12  
 Eftersom RIKAB inte anses utgöra en förvaltningsmyndighet i förvaltningslagens (1986:223) mening har det i lag om  
 TV-avgift 
  särskilt angivits att förvalt- ningslagen skall tillämpas när bolaget handlägger ärenden enligt denna lag (jfr 14 § lag om  
 TV-avgift). 
  I förarbeten till lag om TV- avgift anfördes som skäl till att förvaltningslagen skall tillämpas att detta är lämpligt eftersom verksamheten innefattar myndighets- utövning mot enskilda och att de flesta människor berörs av verksamheten. 
 13 
  
 10 
  
 Information hämtad ur prop. 1988/89:18 om  
  
 TV-avgiften. 
  
 11 
  
 Prop. 1988/89:18 om  
  
 TV-avgiften. 
  
 12 
  
 Jfr prop. 1988/89:18, s. 67. 
  
 13 
  
 Jfr prop. 1988/89:18, s. 61 f. samt i fråga om tolkningen av begreppet förvaltnings- myndighet i förvaltningslagen Hodges  Malmqvist Förvaltningslagen med kommentarer, s. 46 f. 
  
 205 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vad beträffar RIKAB:s finansiering gäller i dag enligt anslagsvillkoren för programföretagen 
 14  
 att företagen skall avstå medel för RIKAB:s kostnader, vilket i princip utgör en vidareförmedling av den finansiering som programföretagen har genom beslut i riksdagen. Programföretagen avstår således en del av sina medel för RIKAB:s finansiering. Eftersom anslagsvillkoren kommer att upphöra genom införandet av metoden med direktfinansiering kommer detta finansieringssätt inte att kunna upprätthållas. 
 RIKAB föreslås svara för uppbörd och kontroll av medieavgiften. Arbetsuppgifterna innefattar liksom i dag myndighetsutövning. Myndighetsutövning kan i statsrättsligt/ förvaltningsrättsligt hänseende endast utföras åt staten. Eftersom inbetalda medieavgifter genom det nya systemet med direkt- finansiering inte kommer att tillfalla staten utan programföretagen direkt blir det naturligt att betrakta de tjänster som RIKAB utför och som inte utgör myndighetsutövning som utförda på uppdrag av programföretagen. RIKAB:s verksamhet kan i detta avseende liknas vid ett fastighetsförvaltningsbolag som för hyresvärdens räkning debiterar och uppbär hyror. RIKAB skall för dessa tjänster samt för den myndighetsutövning som RIKAB bedriver, erhålla en ersättning. En sådan betalning skulle i mervärdesskattehänseende kunna anses utgöra en ersättning för en administrativ tjänst (se kapitel 13). 
 RIKAB:s rätt till ersättning för sina tjänster och andelarna av denna som vart och ett av programföretagen skall stå för föreslås införas i programföretagens bolagsordningar. Utredningen utgår från att programföretagen och RIKAB närmare reglerar villkoren för RIKAB:s uppbörds- och kontrollverksamhet i en gemensam överenskommelse. 
 Som en följd av det nya finansieringssystemet kommer enligt utredningens bedömning avtalet som i dag finns mellan staten och RIKAB om uppbörd och kontroll av  
 TV-avgiften 
  att kunna upphävas. I systemet med direktfinansiering kommer influtna medieavgifter aldrig att tillfalla staten och det finns därmed inget skäl till att avtalet mellan staten och RIKAB skall fortsätta att löpa. Eftersom RIKAB:s lokalisering är betingat av regionalpolitiska skäl finns det emellertid anledning att tillse att programföretagen inte flyttar verksamheten i RIKAB till annan ort. Enligt RIKAB:s 
  
 14  
 Se bl.a. anslagsvillkoren för 2004 för respektive programföretag. 
 206 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 bolagsordning skall bolaget ha sitt säte i Kiruna. RIKAB:s bolagsordning får enligt densamma inte ändras utan regeringens medgivande. Det bör av programföretagens bolagsordningar framgå att om RIKAB skulle träda i likvidation, skall eventuella överskott tillfalla staten (se 7 § i nuvarande avtal mellan staten och RIKAB av den 16 februari 1989). 
  
 12.3.3 
  
 Förvaltning av avgiftsmedlen 
  
 De  
 TV-avgiftsmedel 
  som uppbärs av RIKAB är, som nämnts ovan, statens medel och tillfaller inte programföretagen förrän riksdag och regering har fattat ett årligt beslut om hur stor tilldelningen skall vara till respektive företag. RIKAB skall enligt 29 § lagen om  
 TV-avgift 
  minst månadsvis överföra statens avgiftsmedel till Riksgäldskontoret (RGK). RIKAB samlar avgiftsmedlen på räntebärande konto i bank innan bolaget per den 7:e varje månad sätter in pengarna på RGK. Medlen skall omedelbart placeras på räntebärande konto där. Enligt ett avtal  
 (1997-12-08) 
  samt ett tilläggsavtal  
 (2001-12-28) 
  mellan RIKAB och staten skall RIKAB ha förvaltningsansvaret för rundradiomedlen samt svara för förvaltningen av distributionskontot. Enligt avtalet avseende förvaltning av rundradiokontot skall RIKAB, med beaktande av behovet av likvida medel, välja bland de placeringsalternativ som Riksgäldskontoret erbjuder så att bästa möjliga avkastning uppnås. 
 RIKAB är kontoinnehavare hos RGK och förvaltar för statens räkning statens medel som inflyter i form av  
 TV-avgifter. 
  RGK uppger till utredningen att man uppfattar RIKAB som ett myndighetsliknande bolag som agerar för statens räkning. 
 Avgiftsmedel tillsammans med påminnelseavgifter och tilläggsavgifter utgör medel av betydande storlek. Vid en övergång till direktfinansiering kommer dessa medel att direkt tillfalla programföretagen. Medlen inflyter med stöd av lagstiftning. Medlen är på så vis offentliga medel vilket ställer höga krav på förvaltningen av medlen inom public  
 service-koncernen. 
  Det är viktigt att förvaltningen av medel sker på ett säkert sätt men också på så sätt att medel som inte omedelbart används i verksamheten kan placeras så att bästa möjliga avkastning uppnås. 
 RIKAB skall löpande överföra avgiftsmedel till program- företagen enligt den av riksdagen beslutade fördelningsnyckeln. Med denna koppling till de faktiska inbetalningarna till RIKAB kan 
 207 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 det inte förutses hur stora summor som kommer att kunna överföras till programföretagen under året. Utredningen utgår från att programföretagen och RIKAB i gemensam överenskommelse reglerar ekonomiska mellanhavanden såsom sätt och tidpunkt för överföring av medel till programföretagen, kortfristiga placeringar av avgiftsmedel m.m. 
 Utredningen anser att programföretagens styrelser bör tillse att riktlinjer för finansiering och finansiell riskhantering utarbetas i respektive bolag. En sådan finanspolicy bör vara likartad i samtliga bolag i koncernen. I en finanspolicy kan anges närmare vilka villkor som skall gälla vid exempelvis placeringar i värdepapper, krav på tillgängligt rörelsekapital, kreditrisker vid placeringar. I SR AB:s årsredovisning för år 2003 anges vilka grundläggande principer för placeringsverksamheten som gäller enligt riktlinjer för placering av likvida medel inom SR. 
 15 
  
 12.3.4 
  
 Lån som alternativ finansieringsform 
  
 Programföretagen finansierar i dag löpande driftsutgifter och investeringar med avgiftsmedel. Lånefinansiering förekommer i princip inte. Enligt årsredovisningen 2003 för SVT AB förekommer viss operationell leasing. För de två konton som finns hos Riksgäldskontoret, dvs. rundradiokontot och distributionskontot, finns ett bemyndigande av riksdagen för staten att tillhandahålla en kredit för att täcka eventuellt underskott på rundradiokontot (t.o.m. år 2004) samt det underskott som finns på distributions- kontot. 
 16  
 Denna kredit ligger alltså inte hos programföretagen eller hos RIKAB. Det kan jämställas med en intern statlig kreditgivning. 
 Rättsligt sett torde det emellertid inte finnas någonting som hindrar att riksdagen varje år bemyndigar regeringen att besluta att programföretagen (via RIKAB) får uppta lån i Riksgäldskontoret. Riksdagen kan även bestämma att avgiftsmedlen skall placeras i RGK. Det skulle dock leda till att riksdag och regering ånyo kan komma att pröva företagens finansiering. Sådana beslut avviker vidare från vad som är syftet med verksamheten i RGK. RGK skall fungera som statens internbank samt i särskilda fall som ett utlåningsinstitut för andra företag där det föreligger ett särskilt intresse från statens sida att skapa en förmånlig finansiering t.ex. 
  
 15 
  
 Se ÅR 2003 för SR AB, s. 56, not 21. 
  
 16 
  
 Prop. 2003/04:1 Utgiftsområde 17. 
  
 208 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 vid större infrastrukturprojekt eller vid vissa samfinansierade projekt mellan staten och det privata näringslivet. 
 Syftet med en övergång till direktfinansiering är bl.a. att åstad- komma mindre detaljstyrning och ett större självbestämmande över den egna ekonomin. Detta innebär en frihet men också ett ansvar för programföretagen. Det bör leda till att företagen, liksom vanliga näringsdrivande konkurrensutsatta företag, hänvisas till den öppna kapitalmarknaden för placering och eventuell lånefinan- siering vid anskaffning av anläggningstillgångar eller för driftsutgifter. Företagen får i detta avseende konkurrera på samma villkor som gäller för vanliga näringsdrivande företag. 
 Det bör ligga i företagens eget intresse att upplåningen inte äventyrar företagens soliditet. Verksamheten bör präglas av en hög soliditet och utredningen föreslår också att det egna kapitalet ökas av denna anledning. Några beloppsgränser för hur stora lån programföretagen får ta upp bör ej finnas. 
  
 12.3.5 
  
 Behov av ökat eget kapital 
  
 Programföretagens egna kapital består i dag i princip endast av det egna aktiekapitalet. Aktiekapitalet uppgår till 100 000 i de tre företagen. Det är det lägsta belopp som tillåts för aktiekapitalets storlek för privata aktiebolag 
 17  
 enligt aktiebolagslagen (1975:1385, ABL). 
 När företagen i public  
 service-koncernen 
  vid en övergång till direktfinansiering inte längre kommer att redovisa sina erhållna avgiftsmedel som näringsbidrag (statliga stöd) utan som vanliga intäkter i verksamheten kommer resultatet i verksamheten att fluktuera över åren. Detta i sin tur innebär att en förlust ett år kommer att påverka det egna kapitalet negativt (liksom en vinst påverkar det egna kapitalet positivt). Om företagen har ett lågt eget kapital kan en förlust snabbt urholka aktiekapitalet. Det kan då uppstå en skyldighet för företagen att upprätta en s.k. kontrollbalansräkning enligt bestämmelserna i 13 kap. 12 – 19 §§ ABL. Syftet med kravet att upprätta en kontrollbalansräkning är att visa om företagets eget kapital har sjunkit så mycket att bolaget är skyldigt att träda i likvidation. 
 Programföretagen kommer med den nya finansieringsmetoden att stå friare i valet mellan att egenfinansiera en investering eller att 
  
 17  
 Privata aktiebolag är sådana bolag som inte är noterade på börsen. 
 209 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 lånefinansiera densamma. En lånefinansiering av en viss anskaffning kan bedömas vara företagsekonomiskt mera lämpligt än betalning av investeringen kontant. Kreditgivare kräver ofta att ett bolag har en viss balans mellan främmande (upplånat) kapital och eget kapital. För att ett bolag skall kunna låna pengar är det därför ofta nödvändigt att bolagets eget kapital är av en viss storlek. Ökning av aktiekapitalet kan också användas som ett sätt att skaffa ytterligare rörelsekapital. 
 Utredningen finner, av de skäl som anförts ovan, det lämpligt att det egna kapitalet höjs i programföretagen. Företagen har i en särskild skrivelse till utredningen 
 18  
 anfört följande: De tre programbolagen kan konstatera att genom en uppskrivning av värdet på aktierna i SRF skulle bolagen, allt annat obeaktat, visa upp en mer rättvisande bild av sin finansiella situation. Att åstadkomma en sådan mer rättvisande och tydlig bild är angeläget oberoende av de skäl som skulle uppkomma vid en övergång till direktfinansiering. De tre programbolagen gör bedömningen att den teknik som utredningen visar på skulle vara intressant för bolagen att tillämpa förutsatt att inga negativa effekter uppkommer i något avseende såsom skatteeffekter för programbolagen, SRF eller ägarstiftelsen. Frågan har presenterats i respektive programbolags styrelse och arbete har inletts för att klargöra om och under vilka förutsättningar en uppskrivning skulle kunna ske så snabbt som möjligt. Tidigast skulle åtgärden kunna vidtas i årsboksluten för 2004. Arbetet bedrivs med sikte på att så skall kunna ske. 
  
 12.3.6 
  
 Finansiering av SRF 
  
 Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) finansieras liksom RIKAB genom medelsavstående från programföretagen. SRF sköter koncerngemensamma tjänster avseende arkiv, telefonväxel, bibliotek, företagshälsovård m.m. för programföretagens räkning. SRF äger och förvaltar de fastigheter vari verksamheten bedrivs (utom för UR vars verksamhet bedrivs i lokaler som hyrs av extern värd). Vid en övergång till direktfinansiering blir enligt utredningens uppfattning medelsavstående inte längre en möjlig finansiering för SRF. I stället måste de tjänster som tillhandahålls av SRF inom koncernen faktureras på vanligt vis. Liksom i fallet 
  
 18  
  
 2004-10-04. 
  
 210 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 med RIKAB bör dessa tjänster i de flesta fall bli föremål för mervärdesskatt. Vissa tjänster som tillhandahålls av SRF är emeller- tid enligt mervärdesskattelagstiftningen undantagna från mer- värdesskatt. Detta berörs närmare i kapitel 13. 
  
 12.3.7 
  
 Sidoverksamheten 
  
 Enligt det senaste riksdagsbeslutet om riktlinjerna för public  
 service-verksamheten 
  för tillståndsperioden 2002 2005 (prop. 2000/01:94) delas public  
 service-företagens 
  verksamhet upp i tre olika delar: kärnverksamhet, kompletterande verksamhet och sidoverksamhet. Kärnverksamheten utgör uppdraget att bedriva radio- och  
 TV-sändningar 
  i allmänhetens tjänst såsom framgår av sändningstillståndet som meddelas med stöd av radio- och TV- lagen (1996:844). Den kompletterande verksamheten kan t.ex. vara att använda andra medier för att komplettera och stärka kärnverksamheten. Ett exempel är Internet. Sidoverksamhet kan t.ex. bestå i försäljning av program eller uthyrning av lokaler, personal och utrustning. 
 Avgiftsmedel får enligt anslagsvillkoren för programföretagen endast finansiera kärnverksamheten och den kompletterande verksamheten. Sidoverksamheten skall bära sina egna kostnader och skall i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt. Vidare ställs som krav att programföretagen redovisar sidoverksamheter som egna resultatområden. Det skall finnas en resultaträkning och, om god redovisningssed så kräver, en balansräkning för dessa verksamheter. Redovisningen skall ingå som en del av årsredovis- ningen som granskas av bolagets revisorer. 
 Sidoverksamhet redovisas i årsredovisningarna för de tre programföretagen. Informationen är emellertid knapphändig och att det är svårt att få någon uppfattning om vad som ligger till grund för företagens uppdelning mellan kärnverksamhet/ kompletterande verksamhet å ena sidan och sidoverksamhet å andra sidan. 
 Det är viktigt att sidoverksamheten avgränsas från kärn- verksamhet och kompletterande verksamhet på ett effektivt sätt. Risken för sammanblandning och korsvis subventionering av de olika verksamheterna finns annars. Det bör i detta samanhang erinras om tillämpningen av EU:s konkurrensregler och särskilt av vad som sägs i Europeiska kommissionens meddelande om 
 211 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (2001/C 320/04). Kravet som ställs enligt meddelandet är att en sådan tydlig uppdelning skall göras (se kapitel 8). 
 Ett sätt att avgränsa sidoverksamheten skulle vara att bilda separata bolag. Intäkterna i ett sådant separat bolag kommer i så fall att bestå av externa försäljningsintäkter samt interna debiteringar mellan koncernbolagen. Bildandet av nya bolag medför dock ökade kostnader för administration etc. Den lämp- ligaste formen för en effektiv avgränsning av sidoverksamheten har programföretagen själva att avgöra utifrån sidoverksamhetens omfattning och art. 
 Den verksamhet programföretagen bedriver på Internet omfattas inte av radio- och  
 TV-lagens 
  bestämmelser om sändnings- tillstånd. Den omfattar endast radio- och  
 TV-utsändningar. 
  Det krävs således inget tillstånd som kan förenas med särskilda riktlinjer för public  
 service-verksamhet 
  för denna del av verksamheten. Att  
 TV-avgiften 
  endast får användas för radio och TV i allmänhetens tjänst och verksamhet som direkt anknyter därtill regleras i dag i anslagsvillkoren. Utredningen anser att detta villkor bör finnas kvar även framdeles. Villkoret är infogat i den föreslagna nya lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 Sidoverksamheten inom respektive programföretag skulle i programföretagens årsredovisningar (förvaltningsberättelsen t.ex.) kunna beskrivas så att det tydligare framgår vad som betraktas som sidoverksamhet respektive kompletterande verksamhet och hur man har kommit fram till den gjorda uppdelningen. Bedömningen måste naturligtvis ske mot bakgrund av vad avgiftsmedlen får användas till. Det bör också tydligare framgå vilka slags kostnader som har hänförts till sidoverksamheten samt vilka metoder som används för att bryta ut eventuella gemensamma kostnader. (Se även kommissionens meddelande (2001/C 320/04) i detta avseende.) 
 212 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 12.4 
  
 Konsekvenser för programföretagens redovisning 
  
 12.4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Vilka redovisningsprinciper som skall tillämpas av olika företag bestäms av vad som anses som god redovisningssed. Olika redovisningsprinciper tillämpas beroende på om företaget är ett noterat eller  
 icke-noterat 
  företag. Noterade företag är företag vars aktier är föremål för offentlig handel på en börs eller motsvarande handelsplats.  
 Icke-noterade 
  företag är övriga företag. Public  
 service-företagen 
  faller in under kategorin  
 icke-noterade 
  företag eftersom aktierna i företagen inte är föremål för offentlig handel. 
 Enligt Bokföringsnämndens allmänna råd BFNAR 2000:2 
 19  
 skall  
 icke-noterade 
  företag, för varje område, välja att tillämpa antingen Bokföringsnämndens allmänna råd eller Redovisningsrådets motsvarande rekommendation.  
 Icke-noterade 
  bolag som tillämpat Redovisningsrådets rekommendationer på den grunden att de genom sin storlek har ett stort allmänt intresse, skall, enligt BFN:s allmänna råd, även i fortsättningen tillämpa dessa rekommen- dationer, om de inte utnyttjar möjligheten i 7 kap. 33 § årsredovis- ningslagen att upprätta koncernredovisning med tillämpning av internationella redovisningsstandarder. 
 Redovisningsrådets rekommendationer, som bygger på inter- nationella redovisningsstandarder, skall tillämpas av noterade företag men tar även sikte på företag som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse. I kapitel 6 redogörs för skillnaden mellan BFN:s och Redovisningsrådets normer. 
 Det kan konstateras att näringsdrivande företag normalt sett inte finansieras till hundra procent med (statligt) stöd. Finansieringen av public  
 service-företagen 
  liknar på detta sätt anslagsfinansierade myndigheter. Det kan vidare konstateras att de redovisnings- normer som finns för mottagna stöd är utformade med utgångspunkt i att företaget har normala försäljningsintäkter samt finansierar sin verksamhet på sedvanligt vis, dvs. genom egna medel och/eller genom olika former av krediter som tas upp på den öppna kreditmarknaden. Intäkter i form av (statligt) stöd utgör normalt sett en inkomst av engångskaraktär i ett vanligt företag. Rekommendationerna på redovisningsområdet utgår också från att det av villkoren för stödet framgår vilket syfte stödet har, dvs. vad 
  
 19  
 Ändrad genom BFNAR 2004:5. Vägledningen tillhörande BFNAR 2000:2 är upphävd från och med den 1 december 2004 och har ersatts av ett uttalande (dnr 105/04). 
 213 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 stödpengarna skall användas till. För programföretagen finns ett uttalat syfte att tilldelade avgiftsmedel skall användas för att producera radio och TV i allmänhetens tjänst. Principen som uttalas av regering och riksdag är att medelstilldelningen skall ske samlat och inte innehålla några specialdestinerade belopp. 
 20  
 Pengarna är således inte öronmärkta på sätt som avses i rekommendationerna på redovisningsområdet och som avses i skattelagstiftningen. 
 Genom en övergång till direktfinansiering kommer informationsvärdet av resultat- och balansräkning i redovisningen av verksamheten i programföretagen och i SRF och RIKAB sannolikt att öka. De särskilda principer som tillämpas i dag vid redovisning av erhållna avgiftsmedel (se kapitel 6) kommer att ersättas av normal intäktsredovisning. Redovisningsprinciperna för materiella anläggningstillgångar samt sättet att kostnadsredovisa programproduktioner kommer att påverkas. 
  
 12.4.2 
  
 Nya krav på redovisningen 
  
 Programföretagen hanterar avgiftsmedel av betydande storlek. Avgiftsmedlen inflyter till programföretagen i det nya förslaget med stöd av en lagstiftning om medieavgift. Den särskilda finansieringsordning som föreslås för programföretagen i kombination med det särskilda uppdrag som formuleras i företagens sändningstillstånd är skäl för att höga krav skall ställas på företagens redovisning av sin verksamhet, särskilt avseende hur tilldelade avgiftsmedel har använts för att uppfylla public service- uppdraget. 
  
 Enligt av regeringen beslutade  
 Riktlinjer för extern rapportering från företag med statligt ägande  
 (April 2002 med tillämpning från den 1 januari 2003) ägs företag med statligt ägande ytterst av svenska folket och har därmed ett stort allmänintresse. Statliga företag skall därför vara minst lika genomlysta som noterade företag. Statligt ägda bolags olika rapporter skall presenteras, i tillämpliga delar, enligt de rekommendationer som anges i Stockholmsbörsens noteringsavtal med bilagor. Utöver detta bör bolagen i årsredovisningen lämna: 
  
 En övergripande omvärldsbeskrivning. 
  
 20  
 Jfr prop. 1995/96:161 En radio och TV i allmänhetens tjänst  
 1997–2001. 
  
 214 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 En redogörelse över beslutade finansiella mål, verksamhetsmål och i förekommande fall särskilda samhällsuppdrag samt hur dessa har uppfyllts. 
  
 En risk- och känslighetsanalys som beskriver företagets huvudsakliga rörelse- respektive finansiella risker. 
  
 En beskrivning av bolagets jämställdhetspolicy, arbetet med mångfald samt en redogörelse för samtliga incitamentsprogram. 
  
 En beskrivning av styrelsens sammansättning och styrelsearbetet under året. 
  
 En redogörelse för fastställd utdelningspolicy. 
  
 Information om företagets miljöarbete med en redogörelse för miljöpolicy, miljömål, produktionens och  
  
 produkternas- /tjänsternas 
  miljöpåverkan samt väsentliga miljönyckeltal såsom energi- och råvaruförbrukning. Företaget bör också ange om och i så fall vilket miljöledningssystem som implementerats. 
 Vidare framgår att delårsrapporter skall lämnas kvartalsvis inom två månader från utgången av rapportperioden. Företagen skall även publicera sina kvartalsrapporter, bokslutskommunikéer samt årsredovisningar på företagets hemsida. 
 I gruppen företag med statligt ägande ingår både  
 företag med marknadsmässiga krav och företag med särskilda samhällsintressen. 
  
 Enligt Verksamhetsberättelse för företag med statligt ägande 2002 (rapport utgiven av Näringsdepartementet 2003) kännetecknas statliga företag med marknadsmässiga krav av något eller båda av följande kriterier: 
  
 De verkar på en marknad med full konkurrens. 
  
 Ägaren, staten, ställer marknadsmässiga krav på resultat och avkastning baserade på riskprofil. 
  
 Utvärdering och uppföljning baseras på dessa kriterier, samt i vissa fall på särskilt uttryckta ägarkrav. 
 Företag med särskilda samhällsintressen kännetecknas, enligt samma rapport, av något eller flera av följande: 
  
 Ägaren, staten, styr verksamheten på ett påtagligt och direkt sätt. 
  
 De verkar på en marknad med särskilda förbehåll. 
  
 En del av företagen verkar helt eller delvis utan konkurrens, andra är fullt konkurrensutsatta. 
  
 215 
  
 Finansiering 
  
 SOU 2005:2 
  
 Programföretagen får anses passa in i kategorin företag med särskilda samhällsintressen. De är visserligen inte statliga bolag men ägs av en av staten bildad förvaltningsstiftelse. Ägar- konstruktionen har tillkommit för att garantera företagens publicistiska oberoende och självständighet från statsmakten. Företagen har emellertid ett så specifikt uppdrag och verkar på en marknad med särskilda förbehåll (reklamförbudet) att de kan jämställas med ett företag med särskilda samhällsintressen. Företagen verkar i konkurrens med andra radio- och  
 TV-företag 
  när det gäller antal tittare och lyssnare men konkurrerar inte direkt med kommersiella företag om samma finansiering, dvs. reklam- intäkter eller intäkter från  
 betal-TV. 
  
 Det finns alltså skäl att tillämpa de riktlinjer som gäller för redovisningen i statligt ägda bolag, men med vissa begränsningar. En anpassning fullt ut till dessa riktlinjer är inte möjligt på bolagsnivå eftersom onoterade bolag i sin årsredovisning inte får tillämpa samma redovisningsprinciper som de noterade bolagen. Onoterade bolag får inte i samma utsträckning som noterade bolag tillämpa internationella redovisningsstandarder. 
 21  
 Program- företagen bör således tillämpa riktlinjerna bortsett från de delar som avser information enligt Stockholmsbörsens noteringsavtal. Kraven på redovisningen omfattar således den lista som framgår ovan samt delårsrapporter och publicering av rapporter som också framgår ovan. Vidare bör för koncernredovisningen i ägarstiftelsen den valmöjlighet som framgår av 7 kap. 33 § årsredovisningslagen (1995:1554) om tillämpning av de internationella redovisnings- standarder som avses i förordning (EG) nr 1606/2002 inte utnyttjas. 
 22  
 Val av denna redovisningsprincip på koncernnivå kommer att leda till att olika värderingsprinciper tillämpas på koncern- respektive bolagsnivå vilket försvårar jämförbarheten i redovisningen av public  
 service-koncernen. 
  Av kapitel 6 framgår att public  
 service-företagen 
  sinsemellan tillämpar olika redovis- ningsprinciper. Ägarstiftelsen bör rekommendera program- företagen att tillämpa samma redovisningsprinciper i syfte att öka jämförbarheten mellan bolagen inom koncernen. 
 De förändringar som skall göras i redovisningen är ytterst frågor som revisorerna i public  
 service-företagen 
  måste ta ställning till. 
  
 21 
  
 Se prop. 2004/05:24 Internationell redovisning i svenska företag. Reglerna trädde i kraft den 1 januari 2005. 
  
 22 
  
 Se prop. 2004/05:24 Internationell redovisning i svenska företag. 
  
 216 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 12.5 
  
 Ekonomisk förvaltning – ägarstiftelsens roll 
  
 Samtliga företag i public  
 service-koncernen 
  är organiserade i aktiebolagsform. Radio och TV i allmänhetens tjänst har i Sverige aldrig bedrivits i annan organisationsform. Programföretagen ägs av en av staten bildad stiftelse. 
 Ägandet i programföretagen präglas inte av vinstintressen. Programföretagen skall enligt anslagsvillkoren använda sina medel för att producera radio och TV i allmänhetens tjänst i enlighet med de av regeringen utfärdade sändningstillstånden. Eventuella vinstmedel skall enligt bolagsordningarna överföras i ny räkning, dvs. återinvesteras i bolagen. Förvaltningsstiftelsens intressen liknar på så sätt inte en normal ägare vars intressen oftast bygger på ett avkastningskrav på investerat kapital. Förvaltningsstiftelsens insatser i egenskap av ägare är begränsade. En av stiftelsens viktigaste uppgifter är att utse styrelseledamöter i bolagen. 
 Ägarstiftelsens utövande av sin ägarroll regleras av stiftelse- förordnandet samt av regler i aktiebolagslagen. Enligt stiftelse- förordnandet skall stiftelsen tillgodose sitt syfte (som består i att främja självständigheten hos programföretagen) genom att äga och förvalta aktier i bolagen. Enligt aktiebolagslagen utövas en aktieägares inflytande i aktiebolaget vid bolagsstämman som är bolagets högsta beslutande organ. En ordinarie bolagsstämma skall hållas en gång per år. En extra bolagsstämma kan hållas vid behov. På bolagsstämman äger aktieägare rätt att på eget initiativ få visst ärende behandlat. Vidare gäller enligt aktiebolagslagen att aktie- ägare i bolag med högst tio delägare har rätt att ta del av räkenskaper och andra handlingar som rör bolagets verksamhet, i den omfattning det behövs för att aktieägaren skall kunna bedöma bolagets ställning och resultat eller ett visst ärende som skall behandlas vid bolagsstämman. Insynen får emellertid begränsas om denna kan leda till allvarlig skada för bolaget (jfr 9 kap. 24 § ABL). För ägarstiftelsen innebär detta att den har rätt till en betydande insyn i programföretagens verksamhet. 
 Public  
 service-företagen 
  har en från staten och andra intressen stark och oberoende ställning i publicistiskt hänseende. Företagen är emellertid beroende av staten i finansiellt hänseende, så länge verksamheten skall bedrivas utan inblandning av kommersiell finansiering genom t.ex. reklam. Den av staten garanterade finan- sieringen av verksamheten i kombination med att anslagsvillkoren 
 217 
 Finansiering SOU 2005:2 
 slopas borde enligt utredningens uppfattning leda till att ägarstiftelsen får en mer aktiv roll. 
 Vad gäller anslagsvillkoren har utredningen i  
 Bilaga 3  
 angett hur de skulle kunna fördelas. 
 Utredningen vill dock understryka att detta inte innebär att stiftelsen får någon ändrad roll vad gäller företagens organisation och publicistiska verksamhet. 
  
 12.6 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV 
  
 En begränsad del av avgiftsmedlen förs i dag till statsbudgetens inkomstsida för att sedan anslås till Granskningsnämnden för radio och TV . I budgetpropositionen för år 2005 föreslår regeringen att 
  
 Granskningsnämnden skall 
  
 tilldelas 
  
 9,7 
  
 miljoner kronor 
  
 varav 
  
 6 489 000 kronor skall 
  
 anvisas 
  
 från 
  
 rundradiokontot 
  
 till 
  
 statsbudgetens inkomstsida. 
  
 Förslaget om direktfinansiering aktualiserar finansieringen av nämnden. 
 I prop. 1995/96:161 föreslog regeringen att användningen av TV- avgiftsmedlen borde renodlas för att finansiera programbolagens verksamhet, inklusive kostnaderna för RIKAB. Gransknings- nämnden skulle enligt förslaget helt finansieras via statsbudgeten. En majoritet i kulturutskottet ansåg dock att det var naturligt att programföretagen via avgiftsmedlen bidrog till finansieringen av nämnden (1995/96:KrU12). Detta blev också riksdagens beslut. 
 För närvarande fattar riksdagen för varje år beslut om hur stor del som av rundradiomedlen skall anvisas till Gransknings- nämnden. Ett bibehållande av nuvarande ordning skulle kräva att riksdagen på denna enda punkt fattade beslut om disposition av inflytande medieavgifter. För utredningens del synes det principiellt mest rimligt att, såsom föreslogs av regeringen 1995, Granskningsnämnden helt finansieras över statsbudgeten. 
  
 12.7 
  
 Finansieringssystemet och EU 
  
 Utredningen vill avslutningsvis beröra frågan om det föreslagna finansieringssystemet kan bedömas stå i överensstämmelse med de bestämmelser som finns inom EU. De har redovisats i kapitel 8. 
 218 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
  
 Med den föreslagna direktfinansieringen kommer riksdag och regering inte längre att besluta om tilldelningen av medel till public  
 service-företagen. 
  Medieavgifterna kommer att tillfalla dem via RIKAB. Visserligen kommer riksdagen att fastställa avgiftens storlek, liksom nu sker med  
 TV-avgiften, 
  men det förutsätts att avgiften inte fastställs till ett högre belopp än vad som behövs för att genomföra ett i sina grunder preciserat uppdrag. Företagen skall inte få ta upp lån i den statliga internbanken Riksgäldskontoret utan hänvisas till den öppna kapitalmarknaden för placering och eventuell lånefinansiering. Den sidoverksamhet som företagen har rätt att bedriva skall, liksom i dag, inte finansieras med avgiftsmedel; den bör avgränsas från kärnverksamhet och kompletterande verksamhet på ett effektivt sätt. Utredningen räknar också med att företagens redovisning kommer att bli mer lik den som enligt regeringens riktlinjer tillämpas för statligt ägda bolag. 
 Sammantaget kommer således villkoren för de tre programföretagen i finansiellt hänseende att i högre utsträckning än tidigare motsvara de villkor som självständiga konkurrensutsatta företag lever under. Det föreslagna finansieringssystemet blir mera genomskådligt än dagens system för medelstilldelning. Utredningen gör därför bedömningen att verksamheten med radio och TV i allmänhetens tjänst, som den skall utföras av SVT, SR och UR, är väl förenlig med regelsystemet inom EU. 
 219 
 13 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 13.1 
  
 Mervärdesskatt 
  
 13.1.1 
  
 Dagens finansieringssystem i mervärdesskatte- hänseende 
  
 Som framgått av redogörelsen i kapitel 7 tillämpas bestämmelsen i 3 kap. 20 § mervärdesskattelagen (1994:200, ML) så att varken de medel som anvisas av riksdagen (statsbidrag) eller  
 TV-avgiften 
  beläggs med mervärdesskatt. Verksamhet som utgör sidoverk- samhet och som enligt företagens anslagsvillkor skall bära sina egna kostnader medför skattskyldighet i den delen. 
 Undantaget från mervärdesskatt innebär att företagen inte har rätt att göra avdrag för ingående mervärdesskatt som hänför sig till förvärv för den undantagna delen av verksamheten. Mervärdesskatt som belöper på förvärv som görs för sidoverksamheten får dras av i enlighet med de allmänna bestämmelserna om avdragsrätt i 8 kap. ML. För förvärv som avser såväl den skattefria delen som den skattepliktiga delen av verksamheten får programföretagen göra avdrag för en del av den ingående mervärdesskatten. En uppdelning av den ingående mervärdesskatten får enligt 8 kap. 13 § ML göras efter skälig grund. 
 Programföretagen finansieras till huvudsaklig del av statsbidrag. De medel som tas i anspråk vid tilldelning av statsbidraget utgörs av till staten influtna  
 TV-avgifter. 
  För att mervärdesskatt skall utgå på en vara eller en tjänst krävs att varan eller tjänsten levereras mot ersättning. Ett bidrag som inflyter i verksamheten utgör inte en sådan ersättning om bidraget utgår utan att det föreligger en direkt koppling till en specifik motprestation i form av en levererad vara eller en tillhandahållen tjänst. Bidrag motsvarar som regel alltså inte en sådan ersättning som krävs för att transaktionen skall beläggas med mervärdesskatt. 
 221 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 I vissa fall kan dock bidrag bli föremål för mervärdesskatt. Det är sådana fall där bidraget faktiskt får anses utgöra en ersättning för en leverans av vara eller ett tillhandahållande av en tjänst. Transaktionen som bidragsfinansieras kommer därmed att omfattas av tillämpningsområdet för mervärdesskatt. För att bedöma bidragets karaktär i mervärdesskattehänseende måste en analys göras av bidragsvillkoren i det enskilda fallet. Om den som utbetalar bidraget får en konkret motprestation i form av en vara eller en tjänst kan bidraget i själva verket utgöra en ersättning och skall beläggas med mervärdesskatt. När bidragsgivaren är det allmänna (stat eller kommun eller statliga eller kommunala organ) visar praxis på  
 EG-rättens 
  område att möjligheten att belägga bidraget med mervärdesskatt kan vara begränsad.  
 EG-domstolen 
  har i två domar tagit ställning till hur två bidragsordningar på jordbruksområdet skall behandlas i mervärdesskattehänseende.  
 EG-domstolen 
  ansåg i dessa domar att bidrag som utbetalats till lantbrukare för att dessa skulle upphöra med viss produktion av jordbruksprodukter (dvs. en betalning för tjänsten att avstå från att göra något, enligt artikel 6.1 i det sjätte direktivet) inte kunde anses som en ersättning för en tjänst.  
 EG-domstolen 
  menade att bidragsgivaren (det allmänna) förvärvade varken varor eller tjänster för eget bruk utan ansågs handla i det allmännas intresse av att gynna funktionen av den gemensamma marknaden för produkterna i fråga. Det fanns enligt domstolen inte någon identifierbar konsument. Sådana bidrag skall följaktligen enligt domstolen inte beskattas. (Se  
 EG-målen 
 C-215/94 
  Bruce och  
 C-384/95 
 Landboden-Agrardienste.) 
  Vidare kan ett bidrag som utbetalas av en tredje person anses utgöra ett bidrag som anses direkt kopplat till priset på en viss leverans (jfr 7 kap. 3 a § ML och artikel 11 i det sjätte direktivet). Dessa bidrag kan sägas komplettera priset på en viss leverans och skall ingå i beskattningsunderlaget för mervärdesskatt. 
 På grund av det sätt på vilket bidraget till programföretagen utgår är det inte sannolikt att det finns en sådan koppling mellan bidraget och tillhandahållandet av utsändningstjänsterna som krävs för att bidraget skall anses utgöra en ersättning för ett tillhandahållande av utsändningstjänster. Om det statsbidrag som utgår för att finansiera programföretagens kärnverksamhet inte anses utgöra en ersättning för en vara eller en tjänst uppkommer frågan om själva  
 TV-avgiften 
  skulle kunna anses som en sådan ersättning. Grunden för finansieringen av verksamheten i 
 222 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 programföretagen utgörs av de medel som inflyter i form av TV- avgifter. Karaktären av  
 TV-avgiften 
  kan i ett mervärdesskatteperspektiv beskrivas på följande sätt. 
 Enligt lagen om  
 TV-avgift 
  skall den som innehar en TV- mottagare betala  
 TV-avgift. 
  Lagen är utformad som en avgift på själva  
 TV-apparaten 
  och inte som en betalning för de programtjänster som faktiskt finansieras av avgiften. En förutsättning för att en transaktion skall falla inom tillämpningsområdet för mervärdesskatt (within the scope of VAT) och mervärdesskatt kunna tas ut vid en leverans av en vara eller en tjänst är, som framgår ovan, att det utgår en ersättning för varan eller tjänsten. Med den utformning som lagen om  
 TV-avgift 
  har i dag är det svårt att utläsa att avgiften faktiskt är ett slags betalning för programföretagens radio- och  
 TV-utbud. 
  Avgifts- medlen är öronmärkta för verksamheten. För att mervärdesskatt skall kunna tas ut krävs emellertid att det finns en direkt koppling mellan den betalning som den avgiftsskyldige gör och det tillhandahållande som görs av programföretagen. Staten, som tar emot  
 TV-avgifterna 
  via RIKAB, tillhandahåller endast indirekt en tjänst åt avgiftsbetalaren genom det uppdrag som företagen har fått av staten att bedriva radio och TV i allmänhetens tjänst. Det är därför tveksamt om själva  
 TV-avgiften 
  när denna erläggs till staten i stället för till programföretagen kan anses utgöra en ersättning för en vara eller en tjänst som tillhandahålls avgiftsbetalaren och att transaktionen därmed faller inom tillämpningsområdet för mervärdesskatt. 
 Sidoverksamheten skall enligt riktlinjerna för radio och TV i allmänhetens tjänst 
 1  
 bära sina egna kostnader och får inte finansieras av statsbidraget. Det betyder att programföretagen måste ta betalt direkt från kunden för de varor och tjänster som levereras inom ramen för denna verksamhet. Denna verksamhet faller därför inom tillämpningsområdet för mervärdesskatt. 
  
 13.1.2 
  
 Direktfinansiering – konsekvenser för mervärdesskatten 
  
 Utredningens bedömning:  
 Vid införandet av direktfinansiering kommer medieavgiften att enligt lag utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändningar från programföretagen Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildnings- 
  
 1  
 Se prop. 2000/01:94 Radio och TV i allmänhetens tjänst 2002 2005, s. 66. 
 223 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 radio AB. Avgiften får anses som en ersättning för en tjänst som tillhandahålls avgiftsbetalaren. Eftersom tjänsten inte omfattas av något undantag från skatteplikt bör den bli föremål för mervärdesskatt. 
 Direktfinansiering och de svenska mervärdesskattereglerna 
 I det nya systemet med direktfinansiering kommer nuvarande system med bidragsfinansiering att upphöra. Programföretagen kommer att erhålla uppburna medieavgifter direkt till verk- samheten. 
 Medieavgiften skall enligt utredningens förslag finansiera radio och TV i allmänhetens tjänst och utgöra en betalning för rätten att ta del av programföretagens utsändningar. Därmed skapas en koppling mellan ersättningen, medieavgiften, och tjänsten som tillhandahålls, rätten att ta del av utsändningar från program- företagen. Uppbörden av avgiften skall, liksom i dag, skötas av RIKAB. 
 Vad händer i förhållande till de svenska mervärdesskattereglerna vid en övergång till ett system där avgiften går direkt till programföretagen? Dagens bidragsfinansiering leder inte till någon mervärdesbeskattning för programföretagen eftersom bidraget som erhålls från staten inte kan anses som en ersättning för en vara eller tjänst (se avsnitt 13.1.1). Mervärdesskattesystemet (såväl det svenska som EG:s system) bygger på att det finns en ersättning för den levererade varan eller den tillhandahållna tjänsten. Om ingen ersättning utgår faller transaktionen utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt. Genom att i den föreslagna lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst klargöra att medieavgiften utgör en ersättning för rätten att ta del av utsändningar från programföretagen och genom att medieavgiften går direkt till företagen, har det tydliggjorts att medieavgiften utgör en ersättning för ett tillhandahållande av en tjänst. Denna transaktion faller således  
 inom  
 tillämpningsområdet för mervärdesskatt. När en transaktion faller inom tillämpnings- området för mervärdesskatt kan denna transaktion beläggas med mervärdesskatt, under förutsättning att den enligt lag inte är särskilt undantagen från mervärdesskatt. 
 Det torde bli möjligt att belägga ersättningen (medieavgiften) med mervärdesskatt enligt den svenska mervärdesskattelagen enligt 
 224 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 dess nuvarande lydelse. Undantaget i 3 kap. 20 § ML avser bidragsfinansierad radio- och  
 TV-verksamhet 
  och eftersom bidragsfinansieringen slopas genom förslaget om direktfinansiering återstår inget annat undantag från mervärdesskatt som kan tillämpas på den mot ersättning tillhandahållna radio- och TV- tjänsten. Sverige är som medlem av Europeiska unionen skyldigt att beakta  
 EG-rätten 
  vid tolkning och tillämpning av de svenska mervärdesskattereglerna. Därför måste i detta sammanhang även en analys av reglerna i det sjätte mervärdesskattedirektivet göras. 
 Artikel 4.5 i det sjätte mervärdesskattedirektivet 
 Som nämnts i avsnitt 7.2.3 finns två bestämmelser i det sjätte direktivet som kan innebära att radio- och  
 TV-verksamhet 
  inte blir beskattat. Dessa är artikel 4.5 och artikel 13 A 1 q. Artikel 4.5, som reglerar själva skattesubjektets status i mervärdesskattehänseende, tar sikte på myndigheter och andra offentligrättsliga subjekt. Enligt bestämmelsen skall sådana organ inte anses som beskattningsbara personer när det gäller verksamhet eller transaktioner som de utför i sin egenskap av offentliga myndigheter vilket innebär att denna verksamhet faller utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt. Det går alltså inte att mervärdesskattebelägga deras tillhanda- hållanden. Vad som utgör ett offentligrättsligt subjekt enligt artikel 4.5 framgår inte av bestämmelsen och har aldrig uttalats av EG- domstolen. Domstolen har i stället hänvisat till de nationella förutsättningarna för offentlig verksamhet. I svensk rätt har man ansett att stat (dock inte de statliga affärsverken), kommun och landsting utgör sådana offentligrättsliga subjekt som avses i artikel 4.5. 
 2  
 Programföretagen kan inte enligt svensk rätt anses som ett sådant offentligrättsligt organ eftersom programföretagen är tre aktiebolag vilka regleras av civilrättslig lagstiftning (aktiebolags- lagen m.m.). Det återstår således att göra en analys av artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet. 
  
 2  
 Se vidare om svensk rätt i förhållande till  
 EG-rätten 
  i detta avseende i SOU 2002:74 Mervärdesskatt i ett  
 EG-rättsligt 
  perspektiv, s. 108 ff. 
 225 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 Undantag enligt artikel 13 A 1 q i det sjätte mervärdesskatte- direktivet 
 Som framgår av kapitel 7 finns i artikel 13 i det sjätte mervärdesskattedirektivet ett särskilt undantag från mervärdesskatt som avser vissa radio- och televisionsorgan. Artikel 13 A 1 q lyder på följande vis (ingressen till själva undantaget står i artikel 13 A 1): 
 Without prejudice to other Community provisions, Member States shall exempt the following under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straight forward application of such exemptions and of preventing any possible evasion, avoidance or abuse: 
  
 ---- 
  
 q) activities of public radio and television bodies other than those of a commercial nature. 
 Den franska versionen av q) lyder les activités des organismes publics de radiotélévision autres que celles ayant un caractère commercial och den tyska versionen av q) lyder die Tätigkeiten der öffentlichen Rundfunk- und Fernsehanstalten, ausgenommen Tätigkeiten mit gewerblichem Charakter. 
 Enligt den svenska språkversionen av artikel 13 A 1 q skall medlemsstaterna undanta från beskattning Verksamheter av icke kommersiella offentliga radio- och televisionsorgan. Lydelsen avviker från de övriga språkversionerna genom att man på svenska talar om att själva organet skall vara såväl icke kommersiellt som offentligt medan man i de andra språkversionerna snarare synes tala om icke kommersiella aktiviteter av offentliga radio- och televisionsorgan. Som framgått av kapitel 7 ansluter sig utred- ningen till lydelsen i de andra språkversionerna; det är således såväl aktiviteternas karaktär som karaktären på det organ som utövar aktiviteten som avgör om undantaget är tillämpligt för radio- och  
 TV-verksamheten 
  i fråga. 
 Undantagen i artikel 13 skall enligt ett flertal domar i EG- domstolen tolkas restriktivt eftersom de utgör undantag från den allmänna principen om att mervärdesskatt skall utgå på alla varor och tjänster som levereras mot ersättning av en beskattningsbar person (se bland annat domarna  
 C-348/87 
  Stichting Uitvoering Financiele Acties från 1989 samt  
 C-2/95 
  Sparekassernes Datacenter från 1997). 
 Vad som avses med icke kommersiella aktiviteter av offentliga radio- och televisionsorgan finns inte närmare angivet i artikel 13 i det sjätte direktivet. En tolkning av bestämmelsen får göras med 
 226 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 stöd av de uttalanden som gjordes i samband med tillkomsten av bestämmelsen, med beaktande av offentliga tolkningsuttalanden som gjorts i den s.k. mervärdesskattekommittén 
 3  
 samt allmänna principer för tolkning av  
 EG-rätten. 
  Som en bakgrund till undantagsbestämmelsen i artikel 13 A 1 q kan anföras följande. 
 Karakteristiskt för radio- och TV i allmänhetens tjänst (public service radio and television) är att det är en oberoende radio- och  
 TV-verksamhet 
  med hel eller delvis offentlig finansiering. Verksamheten skall garantera ett brett utbud av viss kvalitet och sändningarna skall ha en viss territoriell täckning. Verksamheten och sändningsinnehållet är oftast reglerat i sändningstillstånd, särskilda avtal mellan public  
 service-organet 
  och staten, i lagstiftning eller i andra former av dokument såsom bolagsordning. Några typiska krav på public  
 service-verksamheten 
  är att den i sin programproduktion t.ex. skall spegla hela nationen och tillgodose språkliga intressen och vissa grupper i samhället såsom funktionshindrade, invandrare och andra minoritetsgrupper. Finansieringen domineras oftast av en offentlig finansiering i form av statsbidrag och/eller  
 TV-avgifts-/licensmedel 
  som kan kombineras med reklamintäkter. Finansieringen består alltså ofta av en kombination av flera finansieringskällor. 
 Vid tillkomsten av bestämmelsen i det sjätte direktivet bedrevs radio och TV i allmänhetens tjänst i många  
 EU-länder 
  av offentliga organ. Organisationsformerna har emellertid förändrats och verksamheten bedrivs numera i högre utsträckning av självständiga subjekt som aktiebolag, där staten ofta är ensam ägare till aktierna. Enligt uppgifter från EBU – European Broadcasting Union – en intresseorganisation och lobbygrupp för public  
 service-företag 
  världen runt, bedrivs public service radio och TV i många olika slags organisationsformer men enligt EBU är det framför allt två former som dominerar: offentligrättsliga organ (ARD och ZDF i Tyskland, SR/STV i Slovakien, BBC i Storbritannien och Danmarks Radio i Danmark) eller privaträttsliga subjekt i form av aktiebolag, som ägs direkt av staten (t.ex. France Télévisions, YLE i Finland, NRK i Norge, TVP i Polen och RTBF i Belgien (entreprise publique autonome). SVT, SR och UR i Sverige är privaträttsliga subjekt, aktiebolag, och ägs av en statlig förvalt- ningsstiftelse. Vissa public  
 service-företag 
  är börsnoterade 
  
 3  
 En kommitté som består av företrädare från samtliga medlemsstater vars uppgift är att behandla tolkningsfrågor på initiativ av antingen kommissionen eller länderna själva. Kommitténs uttalanden är inte rättsligt bindande. 
 227 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 privaträttsliga subjekt. Spännvidden avseende organisations- och ägarform samt finansiering är således stor. 
 I  
 EG-rätten 
  saknas förarbeten i svensk mening. Inom EU växer lagstiftning fram genom förhandlingar länderna emellan. De protokoll som förs på mötena är inte offentliga. En viss ledning för tolkningen av exempelvis ett direktiv kan vara kommissionens förslag till direktivet i fråga, vilket läggs fram för ministerrådet. I förslaget beskriver kommissionen syftet med direktivförslaget samt kommenterar innehållet i de olika artiklarna. Förslaget ändras emellertid under förhandlingsprocessens gång och kan ibland förändras så mycket att det inte längre utgör någon tolkningshjälp. Som en bakgrund till artikel 13 A 1 q ges nedan en kort redogörelse för kommissionens förslag avseende bestämmelsen samt utvecklingen fram till den antagna texten. 
 I kommissionens förslag till det sjätte direktivet, COM (73) 950 av den 20 juni 1973 fanns inte något förslag motsvarande undantagsregeln i artikel 13 A 1 q om offentliga radio- och televisionsorgan med. I stället anfördes i anslutning till förslaget om icke beskattningsbara personer i artikel 4.5 att denna bestämmelse även skulle anses omfatta aktivitet som bedrevs av broadcasting authorities. Undantagsregeln i artikel 14 (nuvarande 13) var enligt förslaget utformad som en lista med tjänster som om de utfördes av 
  
 Lewis governed by public law 
  
 non-profit-making 
  
  organizations, eller 
  
 private charitable organizations 
  
 skulle undantas från mervärdesskatt. I ändringsförslaget från kommissionen, COM (74) 725 final av den 26 juli 1974, hade kommissionen i uppräkningen av tjänster preciserat texten så att det framgick att aktiviteter som bedrivs av radio- och TV- organisationer inte skulle omfattas av undantaget. Kommissionen hade alltså föreslagit en skattefrihet för broadcasting authorities inom ramen för artikel 4.5 och inte något särskilt undantag i nuvarande artikel 13. 
 Den antagna texten blev en helt annan. Ett särskilt undantag infördes för icke kommersiella aktiviteter som bedrivs av offentliga radio- och televisionsorgan (nuvarande artikel 13 A 1 q). Medlemsländerna kunde uppenbarligen inte enas om en gemensam 
 228 
 SOU 2005:2 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
 lista med undantagna tjänster med den utformning som kommissionen hade föreslagit. 
 I kommissionens andra rapport, COM (88) 799 final av den 20 december 1988, om genomförandet av det sjätte direktivets bestämmelser i medlemsländerna och tillämpnings- och tolkningsproblem förknippade med detta påtalades att radio- och  
 TV-organisationernas 
  skattestatus i de olika medlemsländerna varierade avseende de  
 icke-kommersiella 
  aktiviteterna. Kommis- sionen konstaterade att man i vissa medlemsländer ansåg att organisationen i sig var en icke beskattningsbar person och att dess aktivitet därmed föll utanför tillämpningsområdet för mervärdes- skatt. I andra medlemsländer ansåg man att organisationen var en beskattningsbar person men tjänsterna ansågs undantagna från mervärdesskatt. 
 Kommissionen föreslog i ett direktivförslag som lades fram 1992 
 4  
 att vissa undantag i det sjätte direktivet skulle slopas, däribland artikel 13 A 1 q. En valmöjlighet skulle dock finnas kvar för medlemsländerna för det fall något land önskade behålla undantaget för icke kommersiell aktivitet som bedrevs av offentliga radio- och televisionsorgan. Direktivförslaget, som innehöll en rad andra ändringar avseende undantagsregler i det sjätte direktivet, drogs tillbaka på grund av svagt intresse från medlemsstaternas sida. 
 Hur bör, mot bakgrund av det ovan sagda, artikel 13 A 1 q tolkas? 
 Enligt bestämmelsen skall två kriterier vara uppfyllda för att undantaget skall vara tillämpligt: aktiviteterna skall vara  
 icke kommersiella  
 och de skall bedrivas av  
 offentliga radio- och televisionsorgan. 
  
 Ett grundläggande krav för att en transaktion skall omfattas av tillämpningsområdet för mervärdesskatt är, som nämnts inledningsvis i detta kapitel, att det finns en leverans av en vara eller en tjänst mot ersättning (omsättning). Något som utförs gratis kan i princip inte mervärdesskattebeläggas. 
 5  
 För att undantag enligt artikel 13 skall komma i fråga krävs således att det finns en leverans mot ersättning av vara eller tjänst i verksamheten som undantaget omfattar. Det första kriteriet i artikel 13 A 1 q, kravet att det skall röra sig om en icke kommersiell aktivitet synes ta sikte på själva 
  
 4 
  
 COM (92) 215. 
  
 5 
  
 Utom i de fall det blir tal om s.k. uttagsbeskattning, men då tillhandahålls varor och tjänster i verksamheten normalt sett mot ersättning. 
  
 229 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 intäktskällan i verksamheten, dvs. vad som utgör själva ersättningen för leveransen av radio- och  
 TV-tjänsten. 
  För att kriteriet icke kommersiell aktivitet skall få någon innebörd måste aktiviteten ställas mot vad som får anses som kommersiella aktiviteter i denna typ av verksamhet. De kommersiella aktiviteter som kan finansiera radio- och  
 TV-verksamhet 
  kan t.ex. bestå av reklamtjänster inklusive sponsring, försäljning eller upplåtelse av program- rättigheter och försäljning av produkter med anknytning till programproduktionen. Dessa kommersiella aktiviteter torde inte omfattas av undantaget även om de finansierar radio och TV i allmänhetens tjänst. Vad finns då kvar som kan utgöra icke kommersiella aktiviteter? Det som återstår är en verksamhet som finansieras genom licensavgifter eller  
 TV-avgifter. 
  Stöd för denna tolkning fås i en antagen s.k. guideline eller gemensam riktlinje från mervärdesskattekommittén från 1997. 
 6  
 Nästan alla delega- tioner ansåg att sändning av program för vilket radio- eller televisionsorganet erhåller finansiering genom licensavgifter och bidrag utgör radio- och televisionsorganens enda icke kommersiella verksamhet. 
 Vid tillkomsten av det sjätte direktivet år 1977 fanns liksom i dag  
 TV-avgift 
  eller  
 TV-licens 
  i många av de dåvarande medlems- länderna. I Danmark och i Italien var avgiften belagd med mervärdesskatt. Dessa länder fick genom särskilda undantag i det sjätte direktivet rätt att fortsätta att beskatta sin  
 TV-avgift. 
  Vad som talar för en snäv tolkning av det undantagna finansieringssättet är att de organ som finansieras med TV- eller licensavgift inte konkurrerar om samma slags intäkter som kommersiell radio- och TV. Undantaget stör således inte konkurrensen i just detta avseende. Konkurrensneutralitet är en viktig princip i det sjätte direktivet. Utredningen sluter sig sålunda till att det är sådan verksamhet som finansieras av själva  
 TV-avgiften 
  eller licensavgiften som utgör en icke kommersiell aktivitet i artikel 13 A 1 q. 
 Det andra kriteriet i artikel 13 A 1 q tar sikte på själva subjektet som bedriver radio- och televisionsverksamhet,  
 offentliga radio- och televisionsorgan.  
 Mervärdesskattekommittén uttalade sig även avseende detta kriterium i den gemensamma riktlinjen som refereras ovan. Inte heller i denna del var riktlinjen enhällig. Nästan alla delegationer i mervärdesskattekommittén ansåg att det 
  
 6  
 Handledning för mervärdesskatt 2004, bilaga 16, s. 889, Skatteverket. 
 230 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 viktigaste kriteriet för att identifiera ett televisionsorgan som ett offentligt televisionsorgan är offentlig finansiering (offentliga bidrag eller avgifter). Bland övriga kännetecken finns emellertid särskilda skyldigheter, exempelvis täckning av ett visst territorium eller ett språkområde. 
 Kommitténs gemensamma riktlinjer är inte rättsligt bindande för medlemsländerna men ger en indikation på hur medlemsländerna tolkar och tillämpar det sjätte direktivet. Uttalandet i mervärdesskattekommittén får ses mot bakgrund av att de flesta medlemsländer vid denna tidpunkt tillämpade någon form av undantag eller befrielse från mervärdesskatt för sina public service- organ. Undantaget i de olika medlemsländerna kan ha grundats på artikel 4.5, artikel 13 A 1 q eller på att verksamheten helt eller delvis faller utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt på grund av bidragsfinansiering (ingen ersättning finns att beskatta). Denna olikformiga tillämpning framkom också av kommissionens andra rapport vilken berörts ovan. Med hänsyn till att public  
 service-organens 
  finansieringssätt och organisation i de olika medlemsstaterna har förändrats till följd av en ny marknads- situation (ökad konkurrens, ökad kommersialisering etc.) 
 7  
 inom EU, kan det inte uteslutas att utgången hade blivit en annan om frågan ånyo prövats av kommittén. 
 Bestämmelsen i artikel 13 A 1 q har aldrig prövats av EG- domstolen. Utan ett sådant avgörande finns således ingen för medlemsstaterna rättsligt bindande tolkning av bestämmelsen. EG- domstolen har emellertid i andra domar uttalat att undantagen i artikel 13 skall tolkas restriktivt och med beaktande av principen om skatteneutralitet. Principen om skatteneutralitet utgör bland annat ett hinder mot att liknande och således konkurrerande varor och tjänster behandlas olika i mervärdesskattehänseende. 
 Redogörelsen ovan visar att det är svårt att finna en hållbar självständig gemenskapsrättslig innebörd av uttrycket  
 offentliga radio- och televisionsorgan  
 som bedriver icke kommersiella aktiviteter i artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet. Uttalandet av mervärdesskattekommittén om vad som utgör ett  
 offentligt radio- och televisionsorgan  
 är något oklart eftersom kommittén i samma riktlinje säger att finansiering genom licensavgifter och bidrag utgör radio- och televisionsorganens enda  
 icke kommersiella 
  
 7  
 Se bland annat rapporten En ny tid för public service rapport om konkurrensesituasjonen i et kommersielt marked og den fremtidige finansiering av public service og TV. YLE, DR, RUV, SVT, SR och NRK av den  
 1999-12-19. 
  
 231 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 aktivitet.  
 Innebörden i uttrycket  
 offentligt radio- och televisionsorgan  
 synes logiskt sett i stället ta sikte på den reglering som kringgärdar public  
  
 service-verksamheten 
  
  och inte finansieringen i sig. Eftersom public  
  
 service-organ 
  
  bedrivs i olika slags företagsformer, 
  
 8  
  
 och regleras, finansieras och beskattas på olika sätt inom EU torde enligt utredningens bedömning en tolkning av bestämmelsen få göras med utgångspunkt från förutsättningarna för public  
  
 service-verksamheten 
  
  i det enskilda medlemslandet. 
  
 Vid genomgången av förarbetena till bestämmelserna i den svenska mervärdesskattelagen som gjorts i kapitel 7 ovan har framkommit att det på grund av programföretagens särskilda ställning som public  
 service-företag 
  och till sättet för finansieringen av verksamheten (genom bidrag) ansetts att verksamheten bör vara undantagen från mervärdesskatt. Undantaget infördes innan Sverige blev medlem i EU. Lagstiftaren har också konstaterat att ett sådant undantag står i överensstämmelse med  
 EG-rätten, 
  närmare bestämt artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet. Sedan det uttryckliga undantaget infördes i svensk rätt den 1 januari 1991 
 9  
 har marknaden för radio- och TV i Sverige väsentligen förändrats. 
 Genom de förändringar av finansieringssystemet som utredningen föreslår uppstår en ny situation för de tre programföretagen. Deras verksamhetssätt i ekonomiskt, organi- satoriskt och administrativt hänseende kommer att bli mera likt övriga radio- och  
 TV-företag 
  på marknaden. Programföretagen kommer med utredningens förslag inte längre att vara bidragsfinansierade. Medieavgiften skall utgöra en ersättning för rätten att ta del av utsändningar från programföretagen. Därmed skapas en koppling mellan tillhandahållandet av en tjänst från programföretagens sida och betalningen för tjänsten från de avgiftsskyldigas sida. Företagen bär det yttersta ansvaret för att betalningsviljan hos de avgiftsskyldiga upprätthålls. Vidare innebär utredningens förslag att man minskar det antal styrinstrument för verksamheten som används i dag genom att årligt budgetunderlag, beslut om medelstilldelning och anslagsvillkor slopas. Detta gör att 
  
 8 
  
 Offentligrättsliga organ som myndigheter, aktiebolag som ägs av staten, aktiebolag som ägs delvis av staten och andra privata ägare, etc. Information från European Broadcasting UnionEBU (september 2004). 
  
 9 
  
 Det rådde ett undantag för public  
  
 service-företagen 
  även före 1 januari 1991 men då berodde undantaget på att Sverige inte tillämpade en generell mervärdesbeskattning av tjänster. Endast de i lagen särskilt uppräknade tjänsterna var föremål för mervärdesskatt. 
 232 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 det statliga inflytandet minskar och oberoendet stärks. Verksamheten regleras av lagstiftning som gäller lika för alla radio- och  
 TV-företag 
 10 
  
 med undantag för sättet att finansiera genom en obligatorisk medieavgift. Regleringen genom sändningstillstånd är inte unikt för programföretagen. Den föreslagna nya lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst är en speciallagstiftning för finansieringen av de tre programföretagen. I detta avseende har programföretagen en unik ställning. 
 Ytterligare en fråga som i detta sammanhang bör beröras är huruvida ersättningen för en tjänst som en person enligt lag är skyldig att förvärva kan beläggas med mervärdesskatt. En utgångspunkt för att en transaktion kan bli föremål för mervärdesskatt är som framgått av redogörelsen i detta kapitel och kapitel 7 att det föreligger en leverans av en vara eller ett tillhandahållande av en tjänst mot ersättning. Det finns ingen bestämmelse på mervärdesskatteområdet som säger att en sådan betalning måste vara frivillig för att kunna beläggas med mervärdes- skatt. Hade ett sådant krav uppställts i mervärdes- skattelagstiftningen hade detta kunnat utnyttjas i skatteundan- dragande syfte. Ett fall där ett förvärv av en viss tjänst är obligatorisk och ersättningen beläggs med mervärdesskatt är betalningen för den enligt lag obligatoriska kontrollbesiktningen av fordon. 
 11 
  
 Utredningen menar att de förändringar som föreslås (se kapitel 12) sammantaget innebär att programföretagen kommer att stå friare i förhållande till det allmänna och att företagen i högre grad än i dag kommer att kunna påverka och styra användningen av sina egna resurser. Utredningen anser att de ekonomiska och organisatoriska villkoren för programföretagen förändras i sådan utsträckning att programföretagen därför inte längre kan anses som offentliga radio- och televisionsorgan enligt artikel 13 A 1 q. Därmed är inte samtliga kriterier för undantag från mervärdesskatt enligt bestämmelsen uppfyllda såvitt avser verksamheten i SVT, SR och UR. Eftersom tjänsten inte omfattas av något undantag från skatteplikt bör den bli föremål för mervärdesskatt. 
  
 10 
  
 Regeringsformen om fri åsiktsbildning m.m., yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), Radio- och  
  
 TV-lagen, 
  EG:s statsstödsregler, m.m. 
  
 11 
  
 1 § förordning (2001:17) om förrättningsavgifter för vissa besiktningsorgan på fordonsområdet samt Vägverkets föreskrifter om förrättningsavgifter för Aktiebolaget Svensk Bilprovning, VVFS 2001:1. 
  
 233 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 13.1.3 
  
 Val av skattesats 
  
 Utredningens förslag:  
 Utredningen föreslår att en reducerad skattesats om 6 procent skall utgå på programföretagens tillhandahållande av produktion och utsändning av radio och TV. 
 Regler om skattesats i det sjätte mervärdesskattedirektivet 
 Enligt artikel 12.3 a i det sjätte direktivet skall medlemsländerna tillämpa en standardskattesats om minst 15 procent. Medlemsländerna har dock rätt att tillämpa högst två reducerade skattesatser. De reducerade skattesatserna får dock endast tillämpas på de varor och tjänster som räknas upp i bilaga H till det sjätte direktivet. Enligt bilaga H punkt 7 får medlemsländerna tillämpa en reducerad skattesats på mottagning av utsändningstjänster (reception of broadcasting services). De tjänster som här kan komma i fråga synes vara så kallade  
 betal-TV-tjänster 
  samt tjänster avseende radio och TV i allmänhetens tjänst där ersättningen utgörs av en  
 TV-avgift/licens. 
  Danmark, Italien, Frankrike, och Österrike belägger sin  
 TV-avgift 
  med mervärdesskatt. Alla utom Danmark tillämpar reducerad skattesats på avgiften. Samma länder utom Danmark tillämpar reducerad skattesats på  
 betal-TV-tjänster. 
  Grekland, som inte beskattar  
 TV-licensen, 
  tillämpar reducerad skattesats på  
 betal-TV-tjänster. 
  I Finland belägger man tilldel- ningen av medel från rundradiofonden med mervärdesskatt. Skattesatsen är reducerad. Finland tillämpar normalskattesats på  
 betal-TV-tjänster. 
  Av de tio nya medlemsländerna belägger minst sju länder  
 TV-avgiften 
  med mervärdesskatt. Ett land, Tjeckien, tillämpar reducerad skattesats. Minst sju av de nya medlems- länderna tillämpar normalskattesats även på  
 betal-TV-tjänster. 
 12 
  
 Betal-TV-företagens 
  tjänster omfattas i dag av normalskattesatsen om 25 procent i Sverige.  
 TV-avgiften 
  beläggs inte med mervärdesskatt. Vid en övergång till direktfinansiering är utredningens bedömning att medieavgiften bör bli föremål för 
  
 12 
 Uppgifter från Kommissionens arbetsdokument VAT rates applied in the Member States of the European Community, doc. 2008/2004. Uppgifterna i dokumentet baseras på uppgifter som respektive medlemsland tillhandahåller kommissionen. Enligt kontakter med kommissionen kan uppgifterna från de nya medlemsländerna avseende beskattning av TV- licensen vara osäkra då det kan råda olika uppfattningar i dessa länder om vad som avses med  
 TV-licence 
  i denna kategori i kommissionens arbetsdokument. I dokumentet saknas uppgifter från Ungern och Polen. 
 234 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 mervärdesskatt. Om programföretagens tjänster beskattas med en lägre skattesats men bibehållen 25 procent för  
 betal-TV-företagens 
  tjänster uppstår frågan om Sverige anses bryta mot de i  
 EG-rätten 
  viktiga principerna om likabehandling och skatteneutralitet. 
 Likabehandlingsprincipen är en allmän rättsgrundsats som härleds ur medlemsländernas gemensamma rättsliga tradition. Principen brukar uttryckas som ett krav på att jämförbara situationer inte skall behandlas olika om inte särbehandlingen är objektivt grundad. En prövning av principen kan på skatteområdet t.ex. ske såväl i förhållande till gränsöverskridande transaktioner (varor och tjänster från andra  
 EU-länder 
  skall behandlas lika i förhållande till inhemska dito) som i förhållande till särskilda nationella skatteordningar (samma inhemska vara eller tjänst skall behandlas lika). Ett avsteg från principen har i det sjätte mervärdesskattedirektivet skett avseende skattesatsen på viss typ av byggande. Enligt bilaga H punkt 9 till det sjätte direktivet får tillhandahållande, byggande, renovering och ändring av bostäder som ett led i socialpolitiken beskattas med en lägre skattesats. Detta avsteg från likabehandlingsprincipen får anses vara ett uttryck för sådana objektivt motiverade differentieringar, grundande på mål som i sig är förenliga med  
 EG-rätten. 
  Övriga byggtjänster skall enligt det sjätte direktivet beskattas med normalskattesats. 
 13 
  
 Vad beträffar mottagning av utsändningstjänster i bilaga H punkt 7 i det sjätte direktivet uppstår frågan om en reducerad skattesats kan tillämpas endast på vissa tjänster inom denna kategori, nämligen de som tillhandahålls av programföretagen, utan att en sådan tillämpning kommer i konflikt med principen om likabehandling. Frågan får analyseras med utgångspunkt från praxis i  
 EG-domstolen. 
  
 Principen om likabehandling eller principen om skatteneutralitet på mervärdesskatteområdet har många gånger bedömts av EG- domstolen.  
 EG-domstolen 
  har slagit fast att införandet av reducerad skattesats endast får göras om det kan anses förenligt med principen om skatteneutralitet vilken utgör en del av det europeiska gemensamma systemet för mervärdesskatt. Enligt denna princip får inte liknande tillhandahållanden behandlas olika i mervärdesskattehänseende om tillhandahållandena konkurrerar sinsemellan, sådana varor och tjänster måste belastas med en 
  
 13  
 Ds 2002:51 Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel, s. 55. 
 235 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 enhetlig skattesats. I  
 EG-målet 
 C-481/98 
  Kommissionen mot Frankrike behandlade domstolen tillämpningen av olika skattesatser på läkemedel. 
 Vissa läkemedel vilka var ersättningsberättigade för den enskilde, belades med lägre mervärdesskatt, medan övriga läkemedel beskattades med en högre skattesats.  
 EG-domstolen 
  accepterade olika skattesatser för vissa läkemedel efter en prövning enligt principen om skatteneutralitet. Nedanstående referat av domen är hämtat ur Ds 2002:51 Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel (Finansdepartementet). 
  
 EG-domstolen 
  konstaterade först att principen om skatteneutralitet måste iakttas, och detta utgör bland annat hinder mot att liknande och således konkurrerande varor behandlas olika i mervärdesskattehänseende. Sådana varor måste belastas med en enhetlig skattesats. Principen om skatteneutralitet innefattar således en princip om enhetlig skattesats och en princip om att snedvridningar av konkurrensen skall undanröjas. Vid domstolens granskning av det franska systemet drogs emellertid slutsatsen att de i Frankrike ersättningsgilla läkemedlen, som beskattas med 2,1 procent, jämfört med övriga läkemedel, som beskattas med 5,5 procent, inte kan anses vara liknande och därmed konkurrerande produkter. Det franska ersättningssystemet, som också läggs till grund för momsdifferentieringen, grundas på objektiva kriterier i enlighet med  
 EG-direktivet 
  89/105. Om ett läkemedel klassas som ersättningsberättigat är detta till avgörande fördel för slutkonsumenten. Konsumenten strävar i första hand att köpa ersättningsberättigade läkemedel, och det är följaktligen inte den lägre momsen som utgör motivet för inköpsbeslutet. De två läkemedelskategorierna konkurrerar inte med varandra och de olika momssatserna saknar betydelse i detta avseende. Domstolen åberopade också ett tidigare ställningstagande på konkurrens- området där kommissionen godtagit att åtskillnad görs mellan marknaderna för ersättningsberättigade respektive andra läkemedel. 
 I generaladvokatens yttrande i målet drogs samma slutsatser, men här påpekades särskilt betydelsen av de receptkrav som gällde för de ersättningsberättigade produkterna och att det offentliga stödet till dessa produkter gör att de kostar konsumenten lite eller ingenting. Ersättningsberättigade och andra mediciner är därför inte utbytbara mot varandra efter konsumentens fria val. I domen antyds också, på ett inte alltför tydligt sätt, att utgången i målet skulle ha kunnat bli en annan om en icke försumbar mängd 
 236 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 ersättningsgilla läkemedel köpts utan något läkarrecept, vilket inte framgått av handlingarna eller påståtts av kommissionen. I övrigt synes det kunna vara så att domstolens godkännande av de differentierade momssatserna på läkemedel influerats av att stödordningen som sådan på olika sätt byggt på befintliga EG- regler och godkännanden, och att momsdifferentieringen direkt kopplats till denna stödordning. Genom annan lagstiftning har tillåtits en olik behandling av läkemedel som i och för sig är likadana eller liknande, och detta kan sägas ha inneburit att en momsdifferentiering inte innebär någon (ytterligare) snedvridning av konkurrensen. 
 I ett senare fördragsbrottsmål om differentierad mervärdesskatt har  
 EG-domstolen 
  återigen tolkat principen om skatteneutralitet. Målet,  
 C-384/01 
  Kommissionen mot Frankrike av den 8 maj 2003, behandlade frågan om en reducerad mervärdesskatt enligt artikel 12.3 a 
 14  
 och b 
 15  
 i det sjätte direktivet som enbart tillämpades på den fasta avgiften för el (abonnemangsdelen 
 16 
 ) medan normal- skattesatsen tillämpades på själva förbrukningskostnaden, stred mot principen om skatteneutralitet, dvs. att samma slags varor eller tjänster vilka därmed konkurrerar med varandra, skall behandlas lika. Kommissionen ansåg att Frankrike genom att tillämpa olika skattesatser på detta vis bröt mot principen om skatteneutralitet.  
 EG-domstolen 
  ansåg inte att kommissionen hade visat att man brutit mot principen. Domstolen ansåg inte att det fanns något i artikel 12.3 b i det sjätte direktivet om reducerad skattesats på gas och elektricitet som sade att en lägre skattesats kan tillämpas endast om den avser allt tillhandahållande av gas och elektricitet. Domstolen ansåg dessutom att eftersom en reducerad mervärdesskattesats utgör ett undantag i förhållande till huvudregeln om normalskattesats bör den lägre skattesatsen endast tillämpas på konkreta och specifika delar, såsom den fasta avgiften, vilket också överensstämmer med principen om att undantag skall tolkas restriktivt. 
 Vad kan utläsas av  
 EG-domarna 
  ovan? Rättsfallet  
 C-481/98 
  har kommenterats på följande sätt i Ds 2002:51 Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel (Finansdepartementet): Av det ovan angivna rättsfallet  
 C-481/98 
  framgår att det inte är uteslutet att två 
  
 14 
  
 Huvudregeln om skattesatser i det sjätte direktivet. 
  
 15 
  
 Specialbestämmelse om reducerad skattesats för leverans av el och gas. 
  
 16 
  
 Abonnemangsavgiften ansågs i domen vara ett vederlag för tillhandahållande av naturgas och elektricitet och inte någon särskild prestation, se p. 19 20 samt 28 i domen. 
  
 237 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 produkter som till det yttre förefaller vara likadana eller liknande ändå kan befinnas vara inte liknande och därmed inte konkurrerande varor. Det hela beror på om det finns en gemensam marknad för produkterna och därmed en faktisk konkurrens- situation mellan dessa. I mervärdesskattesammanhang är den avgörande frågan om en skillnad i skattesatser mellan produkterna kan antas påverka konsumenternas val. Det kan vara tillåtet att tillämpa olika mervärdesskatt för produkter som är fysiskt lika eller liknande, om det finns faktorer på marknaden som gör att momsdifferentieringen saknar betydelse som konkurrensfaktor. 
 Rättsfallet  
 C-384/01 
  Kommissionen mot Frankrike av den 8 maj 2003 har föranlett kommissionen att i sitt direktivförslag om skattesatser (KOM(2003) 397 slutlig av den 23 juli 2003) föreslå att följande stycke läggs till i artikel 12.4: 
 Member States may apply a reduced rate within a given category of annex H only to certain supplies of goods or services or only to certain specific aspects of a single supply of goods or services provided that the application of different rates does not cause distortion of competition. 
 The Member States must send the necessary information to the Commission, on its request, to check that this condition has been met. 
 Kommissionen tycks ansluta sig till domstolens slutsatser i målet. Avgörande för bedömningen av om en reducerad skattesats kan tillämpas endast på tjänster som avser radio och TV i allmänhetens tjänst som tillhandahålls av de tre programföretagen och inte på tjänster som tillhandahålls av  
 betal-TV-företag 
  synes efter genom- gången av rättsläget vara frågan om dessa två tillhandahållanden är liknande och därmed konkurrerande tjänster eller om dessa tjänster inte kan anses konkurrera med varandra och därmed befinns vara inte liknande. 
 Reklamfinansierad radio och TV i mervärdesskattehänseende 
 TV4 är ett företag vars verksamhet liksom SVT, SR och UR lyder under ett sändningstillstånd som utfärdas av regeringen. TV4:s sändningstillstånd innehåller public  
 service-liknande 
  villkor. De lokala kommersiella radiokanalerna sänder med tillstånd av Radio- och  
 TV-verket. 
  TV4 liksom många andra  
 TV-bolag, 
  samt den kommersiella radion, finansieras genom reklam och sponsring. 
 238 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 Reklam- och sponsringstjänster beläggs med 25 procent mervärdes- skatt. Reklamtjänster ingår inte i bilaga H i det sjätte direktivet vilket innebär att medlemsländerna inte får införa reducerad skattesats på sådana tjänster. 
 Radio och TV i allmänhetens tjänst i förhållande till  
 betal-TV- 
  tjänster 
 17 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst har ett centralt mediepolitiskt uppdrag. Programföretagen bedriver en verksamhet i allmänhetens tjänst. Syftet med verksamheten är att tillhandahålla ett mångsidigt utbud av programtjänster med hög kvalitet till hela befolkningen med beaktande av olika minoriteters intressen. Programföretagen har en viktig funktion att fylla för mångfald och opinionsbildning i den demokratiska processen samt för den svenska kulturen, det svenska språket och folkbildningen liksom för olika minoritets- grupper och funktionshindrade. Public  
 service-verksamheten 
  skall bedrivas oberoende av kommersiella intressen. Verksamheten bedrivs inte i syfte att ge vinst åt ägaren. På grund av programföretagens omfattande uppdrag har företagen högre kostnader för programproduktion än de kommersiella radio- och  
 TV-företagen. 
  Å andra sidan har programföretagen lägre kostnader för marknadsföring än de kommersiella kanalerna. Finansieringen av programföretagen är unik i jämförelse med kommersiella radio- och  
 TV-företag 
  på marknaden. Den speciella finansieringen innebär samtidigt att programföretagen inte kan påverka sin prissättning på samma sätt som kommersiella radio- och  
 TV-företag 
  kan göra. Programföretagen får inte ta betalt för sina tjänster i kärnverksamheten, ej heller i den kompletterande verksamheten, på annat sätt än genom den föreslagna medieavgiften. Höjden på medieavgiften bestäms av riksdagen. Programföretagen kan därmed inte priskonkurrera om kunderna. 
 Den som innehar en  
 TV-mottagare 
  måste, för rätten att få ta del av utbudet från programföretagen, erlägga medieavgiften. Utsändningstjänsterna på marknaden är således inte fritt utbytbara för den enskilde avgiftsskyldige konsumenten. Det är följaktligen inte den lägre mervärdesskatten som i sig utgör motivet för beslutet att betala medieavgift. De olika  
 TV-utsändningstjänsterna 
  på marknaden (public  
 service-företagens 
  tjänster och de 
  
 17  
 Med  
 betal-TV 
  avses här sådan verksamhet som finansieras genom abonnentintäkter. 
 239 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 kommersiella företagens) kan inte anses konkurrera med varandra och kan därför inte anses vara liknande tjänster (se även  
 EG-domen 
 C-481/98 
  Kommissionen mot Frankrike vilken refererats ovan). Det särskilda uppdrag som programföretagen har att sända radio och TV i allmänhetens tjänst gör att företagens tjänster även på denna grund inte kan anses vara liknande i förhållande till betal-  
 TV-företagens 
  tjänster. En annan skattesats bör därför kunna tillämpas på public  
 service-företagens 
  utsändningstjänster än den som gäller för andra utsändningstjänster på marknaden. 
 Den enskilde konsumenten som måste betala medieavgiften kan också på frivillig basis välja att skaffa  
 betal-TV. 
  En effekt som kan tänkas uppstå om mervärdesskatten påverkar avgiftens storlek så att den höjs är att den avgiftsskyldige väljer att avstå från  
 betal-TV- 
  abonnemang eftersom man inte anser sig ha råd med denna utgift i tillägg till medieavgiften. Denna reaktion kan emellertid också uppstå vid sedvanliga avgiftshöjningar som inte beror på en mervärdesskattebeläggning av avgiften. Det är således svårt att koppla denna effekt direkt till en mervärdesskattebeläggning av avgiften. Det kan eventuellt anses som en indirekt effekt av mervärdesskattebeläggningen och ha en viss påverkan på konkurrensen. Effekten är dock enligt utredningens uppfattning snarare en följd av avgiftssystemet som sådant och uppstår dessutom endast om avgiften faktiskt måste höjas på grund av mervärdesskattebeläggningen. Den ökar således i takt med att en högre skattesats väljs 
 Programföretagens avgiftsfinansiering innebär vidare att företagen inte konkurrerar med kommersiella aktörer om intäkter i form av reklamintäkter med undantag för de sponsringsintäkter som framför allt SVT uppbär i samband med sportsändningar. 
 En mervärdesbeskattning av verksamheten i programföretagen bör inte, enligt utredningen, påverka storleken på den nya medieavgiften i så mån att avgiften måste höjas. En mervärdes- beskattning bör således bli i stort sett neutral för den enskilde avgiftsbetalaren. Vid en sådan situation kan införandet av mervärdesskatt i sig inte anses bidra till att störa konkurrensen på marknaden. Den valda skattesatsen bör inte heller medföra att programföretagen får en betydande resursförstärkning genom att företagen som en följd av att mervärdesskatt införs med reducerad skattesats får ett större avdrag för ingående mervärdesskatt än den summa företagen måste betala in i mervärdesskatt till staten. Detta skulle kunna påverka konkurrensen på marknaden. 
 240 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 Enligt utredningens mening bör en reducerad skattesats tillämpas, lämpligen den som gäller på kulturområdet, nämligen 6 procent. En stor del av tjänsterna på kulturområdet beskattas i dag med 6 procent mervärdesskatt. Det gäller tillträde till konserter, cirkus, biografföreställning, teater, opera, balett, biblioteks- och museiverksamhet som bedrivs av eller som understöds av det allmänna, upplåtelse eller överlåtelse av upphovsrätter till konstnärliga och litterära verk enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk samt upplåtelse eller överlåtelse av rättighet till ljud- och bildupptagning av en utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk. Många tjänster på kulturområdet blev i samband med Sveriges inträde i EU föremål för mervärdesskatt. Beskattningen innebar en anpassning till reglerna i det sjätte mervärdesskattedirektivet. För att hålla nere de ekonomiska effekterna av skattebeläggningen föreslog regeringen en skattesats om 6 procent på de flesta kulturtjänster som blev föremål för mervärdesskatt på grund av  
 EG-anpassningen. 
 18 
  
 För tjänster avseende tillträde till konserter, cirkus, biografföreställning, teater, opera och balett infördes en särskild avdragsbegränsning som tillämpas om verksamheten får bidrag från det allmänna, jfr 8 kap. 13 a § ML. 
 Valet av skattesatsen 6 procent innebär visserligen att kostnaderna minskar för programföretagen eftersom avdraget för ingående mervärdesskatt överstiger den utgående skatten på medieavgiften. Detta kan dock beaktas vid fastställelse av medieavgiften för de närmaste åren. 
 Det är i detta sammanhang nödvändigt att beröra ytterligare två aspekter på frågan om möjligheten att välja en reducerad skattesats för de tjänster som tillhandahålls av programföretagen. Den ena frågan rör tillämpning av artikel 12.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet och den andra frågan rör huruvida en reducerad skattesats kan anses utgöra ett otillåtet statsstöd. 
  
 18  
 Prop. 1996/97:10 Mervärdesskatt inom  
 kultur-, 
  utbildnings- och idrottsområdet. 
 241 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 Artikel 12.4 första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet 
 I artikel 12.4 i det sjätte direktivet finns en särskild bestämmelse som tar sikte på hur en reducerad skattesats får bestämmas. Enligt artikel 12.4 första stycket gäller följande: 
 Each reduced rate shall be so fixed that the amount of value Wood resulting from the application thereof shall be such as in the normal way to permit the deduction therefrom of the whole of the value added tax deductible under the provisions of article 17. 
 Enligt bestämmelsen skall en reducerad skattesats bestämmas så att den utgående skatt som inflyter skall vara sådan att den ingående skatten i verksamheten för vilken avdrag medges enligt bestämmelserna om avdragsrätt för ingående mervärdesskatt kan avräknas mot summan. Utredningen har vid kontakter med tjänstemän på DG TAXUD vid Europeiska kommissionen erhållit följande information avseende bestämmelsens innebörd. Enligt kommissionens tjänstemän skall bestämmelsen utgöra en säkerhetsventil mot att mervärdesskattesystemet, vars syfte är att alstra intäkter till staten, inte undermineras på grund av för lågt satta reducerade skattesatser som kan få till följd att staten får återbetala den mervärdesskatt som annars skulle ha tillfallit staten. Tillämpningen av en reducerad mervärdesskattesats kan också få till effekt att mervärdeskattesystemet används för att understödja viss verksamhet enligt kommissionen. Bestämmelsen har aldrig prövats enligt kommissionen och det är möjligt, enligt kommissionens tjänstemän, att tillämpningen av flera av de reducerade skattesatser som tillåts enligt bilaga H kan komma i konflikt med bestäm- melsen vid en närmare prövning. 
 Det är enligt utredningen svårt att bedöma om införandet av en reducerad mervärdeskattesats på programföretagens tjänster skulle komma i konflikt med denna bestämmelse. Bestämmelsen har, som påpekats ovan, inte prövats tidigare varför tolkningsvägledning saknas. Samtliga  
 EU-länder 
  med undantag av Danmark tillämpar en eller flera reducerade skattesatser på olika varor och tjänster. I vissa länder tillämpas skattesatser som understiger 5 procent. En prövning av dessa reducerade skattesatsers legitimitet enligt EG- rätten skulle inte bara medföra ett stort arbete för Europeiska kommissionen utan även riskera att leda till omfattande diskussioner i de olika medlemsstaterna. Detta kan vara en förklaring till avsaknaden av tolkningsvägledning. 
 242 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 Om programföretagen regelmässigt erhåller en återbetalning av erlagd mervärdesskatt på grund av tillämpningen av en lägre skattesats om 6 procent kan bestämmelsen om reducerad mer- värdesskattesats på tillhandahållanden som finansieras av medie- avgiften, som införts med stöd av en annan regel i det sjätte direktivet nämligen artikel 12.3 a och bilaga H, eventuellt komma i konflikt med artikel 12.4 första stycket. 
 Statsstödsreglerna i  
 EG-rätten 
  och reducerad skattesats 
 Statsstöd till public  
 service-företag 
  kan, som framgår av redogörelsen i kapitel 8, accepteras inom EU så länge stödet inte anses påverka handeln mellan medlemsstaterna. Vid bedömningen görs en prövning av om t.ex. summan av den ersättning som erhålls genom olika stödåtgärder (statsbidrag, förmånliga lån, skatteförmåner m.m.) för public  
 service-företagen 
  överstiger vad som är nödvändigt för att utföra uppdraget (jfr  
 Altmark-domen 
  som refereras i kapitel 8). En sådan överkompensation accepteras inte vilket kan leda till att stödordningen anses strida mot grundfördraget. 
 Om en reducerad skattesats väljs för tjänsterna som tillhandahålls i kärnverksamheten i public  
 service-företagen 
  SVT, SR och UR uppstår frågan om en sådan enskild åtgärd i sig skulle kunna utgöra ett olovligt statsstöd enligt artikel 87 i  
 EG-fördraget 
  och, om så anses vara fallet, detta stöd ändå kan accepteras med stöd av artikel 86.2 om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i  
 EU-fördraget. 
  Ett stöd anses utgöra ett olovligt statsstöd om följande kriterier är uppfyllda. Stödet skall: 
  
 lämnas av statliga medel 
  
 utgöra en fördel för mottagaren 
  
 vara selektivt 
  
 snedvrida eller hota konkurrensen 
  
 påverka handeln mellan medlemsländerna. 
  
 Samtliga kriterier måste vara uppfyllda. En reducerad skattesats innebär att staten avstår skattemedel varför kriteriet att stödet skall lämnas av statliga medel får anses uppfyllt. Vidare innebär nedsättningen en fördel som ges utan krav på en motsvarande motprestation. Det är däremot mera tveksamt i vilken utsträckning 
 243 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 konkurrensen kan påverkas genom att medieavgiften beläggs med en reducerad skattesats. Som anförts ovan kan det med hänsyn till att medieavgiften är en obligatorisk avgift för den som innehar en  
 TV-mottagare 
  inte anses föreligga någon priskonkurrens på marknaden. Om priset (medieavgiften) höjs eller sänks påverkas inte efterfrågan på samma sätt som vid en vanlig marknadssituation. Kravet på att handeln mellan medlemsstaterna skall påverkas torde inte vara uppfyllt. Marknaden för radio och TV i allmänhetens tjänst i Sverige är i första hand nationell. Programföretagen kan inte av bland annat upphovsrättsliga skäl distribuera sina sändningar utanför Sveriges gränser om företagen inte tar särskilt betalt för detta. Det är också så att medieavgiften endast kan tas ut så långt den svenska jurisdiktionen räcker, dvs. i praktiken av den som bor i Sverige och som kan ta emot utsändningar från SVT, SR och UR. 
 För att kriteriet om selektivitet skall vara uppfyllt skall åtgärden gynna vissa företag eller viss produktion. Det kan med andra ord vara fråga om en geografisk eller en sektoriell begränsning. Det kan även vara fråga om att stödet endast utgår till vissa typer av företag eller företag som producerar vissa varor eller tjänster. För att selektivitet skall anses föreligga krävs även att stödmottagaren bedriver ekonomisk verksamhet. Stöd som utgår till enskilda personer är med andra ord inte statligt stöd som faller under fördraget. I nu aktuellt fall kan sägas att radio och TV i allmänhetens tjänst gynnas i förhållande till kommersiellt producerad radio och  
 betal-TV. 
  Den grupp som direkt gynnas av en reducerad mervärdesskatt är dock den enskilde avgiftsbetalaren (slutkonsumenten) eftersom de företag som erlägger mervärdesskatt på  
 TV-avgiften 
  kan lyfta av densamma och därför inte påverkas av val av skattesats. Resonemanget, som tar sin utgångspunkt i hur programföretagens kunder påverkas vid tillämpningen av en reducerad skattesats, bygger på att mervärdes- skatten läggs ovanpå avgiften. Konsumenterna kan inte anses bedriva ekonomisk verksamhet och en reducerad skattesats omfattar dessutom alla konsumenter. Kravet på selektivitet bör därför inte anses vara uppfyllt. En reducerad skattesats för radio och TV i allmänhetens tjänst bör således anses vara en generell åtgärd som inte i sig torde omfattas av de begränsningar som följer av  
 EG-fördragets 
  bestämmelser om statliga stöd. 
 Det kan emellertid hävdas att en reducerad skattesats skulle kunna påverka konkurrensen indirekt och utgöra ett stöd till 
 244 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 programföretagen om företagen genom den låga skattesatsen får en resursförstärkning som kan användas för att göra fler och bättre program och att fler tittare och lyssnare därför väljer att se och lyssna på programföretagen utbud. Detta kan i sin tur medföra att de reklamfinansierade radio- och  
 TV-företagen 
  eller  
 betal-TV- 
  företagen förlorar tittare och lyssnare och får lägre intäkter. Detta är dock ett långsökt resonemang och det är svårt att visa att en dylik effekt inträffar. Enligt Ds 2002:51 Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel saknas stöd för en restriktiv bedömning i nuvarande praxis på statsstödsområdet, något som enligt departementsskrivelsen även bekräftats genom de informella kontakter som arbetsgruppen haft med tjänstemän vid EG- kommissionen. 
 19  
 Om en reducerad skattesats skulle anses utgöra ett statsstöd torde, som framgått ovan, inte samtliga kriterier vara uppfyllda för att ett sådant stöd skall anses utgöra ett olovligt statsstöd enligt grundfördraget. (Se mer om bedömningen enligt statsstödsreglerna och kommissionens särskilda meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (2001/C 320/04) i kapitel 8.) 
  
 13.1.4 
  
 Tillhandahållanden mellan RIKAB och programföretagen 
  
 Som framgått av kapitel 12 bör enligt utredningens bedömning avtalet mellan staten och RIKAB om uppbörd och kontroll av TV- avgiften upphävas. I systemet med direktfinansiering kommer influtna medieavgifter aldrig att tillfalla staten och det finns därmed inget skäl till att avtalet mellan staten och RIKAB skall fortsätta att löpa. De tjänster som RIKAB i dag utför åt staten får i det nya systemet anses utföras åt programföretagen. Såvitt avser den del av verksamheten som består i myndighetsutövning, t.ex. beslut om anmälan av  
 TV-innehav 
  eller särskild kontrollverksamhet i form av pejling, kan denna i statsrättsligt/förvaltningsrättsligt hänseende inte utföras åt annan än staten. I mervärdesskattehänseende kan emellertid även denna verksamhet anses utföras åt program- företagen. 
 RIKAB:s verksamhet avseende uppbörd och kontroll skall enligt förslaget finansieras av programföretagen. Den ersättning RIKAB uppbär från programföretagen får i mervärdeskattehänseende anses 
  
 19  
 Se Ds 2002:51, s. 66. 
 245 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 som en betalning för de tjänster som tillhandahålls av RIKAB åt programföretagen och bör därmed bli belagd med mervärdesskatt. 
 RIKAB:s verksamhet kan i detta avseende liknas vid ett fastighetsförvaltningsbolag som för hyresvärdens räkning debiterar och uppbär hyror. Sådana tjänster kan anses som administrativa tjänster vilka omfattas av normalskattesatsen om 25 procent. Myndighetsutövning som utövas av staten, ett statligt affärsverk eller en kommun omfattas inte av mervärdesskatt enligt 4 kap. 7 § mervärdesskattelagen. RIKAB är ett aktiebolag och omfattas därmed inte av denna bestämmelse. 
  
 13.1.5 
  
 Tillhandahållanden mellan SRF och programföretagen 
  
 Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) sköter för programföretagens räkning gemensamma tjänster avseende arkiv, telefonväxel, bibliotek, företagshälsovård m.m. SRF äger och förvaltar de fastigheter vari verksamheten bedrivs (utom för UR vars verksamhet bedrivs i lokaler som hyrs av extern värd). SRF finansieras genom att programföretagen avstår medel till förmån för bolaget, s.k. medelsavstående. Ersättningen betraktas som ett bidrag hos SRF. 
 Vid en övergång till direktfinansiering blir enligt utredningens uppfattning medelsavstående inte längre en möjlig finansiering för SRF. I stället måste de tjänster som tillhandahålls av SRF inom koncernen faktureras på vanligt vis. Liksom i fallet med RIKAB bör dessa tjänster i de flesta fall bli föremål för mervärdesskatt. Vissa tjänster är enligt mervärdesskattelagen undantagna från mervärdesskatt. Detta gäller t.ex. sjukvård som tillhandahålls inom ramen för företagshälsovård. Mervärdesskatt kan även komma i fråga avseende hyresintäkter under förutsättning att SRF hos Skatteverket ansöker om att bli frivilligt registrerad för uthyrning av rörelselokaler. 
  
 13.1.6 
  
 Några effekter vid en mervärdesskattebeläggning av verksamheten i programföretagen 
  
 En viktig konsekvens av att belägga utsändningstjänster som utförs av programföretagen med mervärdesskatt blir att företagen får rätt att göra avdrag för ingående mervärdesskatt. Detta innebär att 
 246 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 mervärdesskatten i sig inte blir avgörande för om företagen skall upphandla en tjänst eller utföra den i egen regi. Valen kan därmed grundas på andra viktigare hänsyn. Utöver detta skulle en mervärdesbeskattning kunna leda till följande fördelar: 
 20 
  
 En effektivare organisation avseende koncerngemensamma tjänster. Detta kan innebära kostnadsbesparingar för koncernen som helhet. Fakturering mellan bolagen för sådana tjänster kan ske på sedvanligt sätt i stället för som i dag genom medelsavstående. 
  
 Det blir lättare att jämföra kostnader i verksamheten i förhållande till andra företag med likartad verksamhet. Det blir också lättare att internt göra sådana jämförelser. I dag redovisar företagen sina kostnader inklusive mervärdesskatt vilket försvårar dylika jämförelser. 
  
 Sidoverksamhet kan renodlas och läggas i separat bolag. Tillhandahållanden mellan programföretagen och sidoverksamheten faktureras på sedvanligt vis. 
  
 De tolkningsproblem som föreligger i dag när det gäller tillämpningen av mervärdesskattereglerna vid köp av externa tjänster skulle minska liksom därmed följande arbete för skattemyndigheter och domstolar. 
  
 Den dolda mervärdesskatt som ligger i  
  
 TV-avgiften 
  i dag kan synliggöras om den nya medieavgiften beläggs med mervärdes- skatt. Detta innebär att de företag som betalar medieavgift kan göra avdrag för mervärdesskatten på avgiften under förutsättning att rätt till avdrag föreligger enligt sedvanliga mervärdes- skatteregler. 
  
 13.2 
  
 Inkomstskatt 
  
 Utredningens bedömning:  
 En övergång till direktfinansiering får betydelse för vilka skatteregler som skall tillämpas. Reglerna om näringsbidrag kommer inte längre att vara tillämpliga på de medel som inflyter i verksamheterna. 
  
 20  
 Se även Radio och TV i allmänhetens tjänst 2002 2005 (SOU 2000:55), kapitel 14. 
 247 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 SOU 2005:2 
  
 13.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 Samtliga företag inom public  
 service-koncernen, 
  SVT AB, SR AB, UR AB, RIKAB och SRF AB, behandlar tilldelade medel som näringsbidrag i inkomstskattehänseende. Övriga inkomster i verksamheten (härrörande från sidoverksamheten) behandlas som vanliga försäljningsintäkter. Ett näringsbidrag är enligt 29 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229, IL) ett stöd utan återbetal- ningsskyldighet som lämnas till en näringsidkare för närings- verksamheten av bl.a. staten eller Europeiska gemenskaperna. Följande gäller enligt inkomstskattelagen vid mottagande av näringsbidrag. Näringsbidrag skall enligt 29 kap. 5 § IL tas upp som (skattepliktig) inkomst om bidraget används för en utgift som skall dras av omedelbart. Sådana utgifter kan exempelvis vara utgifter för material, energikostnader, lönekostnader och lokalhyror. Om näringsbidraget används för att anskaffa en tillgång som skall dras av genom värdeminskningsavdrag, t.ex. teknisk utrustning, skall enligt 29 kap. 6 § IL anskaffningsvärdet minskas med bidraget. Om ett näringsbidrag används för att anskaffa lagertillgångar, skall den del av lagret för vilken utgiften har täckts av bidraget inte räknas med när tillgången värderas, jfr 29 kap. 7 § 1 st. IL. 
 Vidare gäller enligt 29 kap. 8 § inkomstskattelagen att om ett näringsbidrag skall användas ett senare beskattningsår än det år bidraget lämnas, skall bidraget tas upp till beskattning eller, vid anskaffande av tillgångar som skrivs av, bidraget minska anskaff- ningsvärdet/lagervärdet, först det senare beskattningsåret, om den skattskyldige begär det. 
 Enligt uppgifter till utredningen tillämpar programföretagen samt RIKAB och SRF 29 kap. 8 § IL och reserverar överskott i den avgiftsfinansierade delen av verksamheten under balansposten upplupna kostnader och förutbetalda intäkter under rubriken skuldförda avgiftsmedel i årsredovisningen. Beloppen intäktsförs påföljande år då ny avstämning görs av det årets eventuella överskott. På så vis rullas överskott av tilldelade medel framåt utan att bli föremål för inkomstskatt det aktuella året. En närmare beskrivning av den redovisningsmässiga behandlingen av tilldelade medel finns i kapitel 6. Den av företagen tillämpade behandlingen av tilldelade medel som näringsbidrag i inkomstskattehänseende har, enligt vad utredningen erfar, aldrig varit föremål för rättslig prövning. 
 248 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt 
  
 13.2.2 
  
 Konsekvenser för programföretagen 
  
 Vid en övergång till direktfinansiering, som innebär att uppburna medieavgifter betalas direkt till företagen och likställs på så vis med en betalning från kund till företag, kommer företagens avgiftsintäkter inte längre att redovisningsmässigt behandlas som statsbidrag och skattemässigt som näringsbidrag utan som vanliga intäkter. Detta innebär att direktavskrivning av anläggningstillgångar samt löpande kostnadsredovisning av programproduktioner som tillämpas i dag med stöd av reglerna i 29 kap. inkomstskattelagen om näringsbidrag inte längre blir möjlig. De tillgångar som anskaffas när det nya finansierings- systemet har införts måste aktiveras och får skrivas av i enlighet med skattelagstiftningens regler om värdeminskningsavdrag. Programproduktioner bör tas upp som en tillgång. I  
 Bilaga 5  
 ges en närmare redovisning för dessa förändringar. 
 Utredningen har även övervägt huruvida vid direktfinansiering företagen skulle erhålla befrielse från inkomstskatt för ett överskott av avgiftsmedel. Ett sådant undantag finns för Aktiebolaget Trav och Galopp, Aktiebolaget Svenska Spel och dess helägda dotterbolag som bara bedriver spelverksamhet samt Bokbranschens Finansieringsinstitut Aktiebolag enligt uttryckliga bestämmelser i 7 kap. 17 § inkomstskattelagen (1999:1229). Enligt utredningens mening är det emellertid knappast lämpligt att jämföra public  
 service-företagen 
  med dessa bolag. Ett skäl för förslaget om direktfinansiering är också att i möjligaste mån jämställa programföretagen med övriga näringsdrivande företag. Enligt utredningens bedömning bör därför det nya systemet för medelstilldelningen innebära att beskattning av public service- koncernen sker enligt samma regler som andra aktiebolag med näringsinkomster (försäljningsinkomster). 
 249 
  
 14 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 14.1 
  
 Inledning 
  
 I kapitel 5 har utredningen beskrivit nuvarande system för tilldelning av medel till programföretagen, via rundradiokontot och distributionskontot. Förslagen i kapitel 12 om övergång till direktfinansiering aktualiserar vissa övergångsfrågor. 
 Det gäller dels växlingen vid kalenderårsskiftet 2006/2007 mellan  
 TV-avgift 
  och den av utredningen föreslagna medieavgiften, dels hanteringen av rundradio- och distributionskontona. Även vissa andra övergångsfrågor, bl.a. aktualiserade av de tre program- bolagen, tas upp. 
 Utredningen har i det följande utgått från att ett riksdagsbeslut kommer att fattas under vårriksdagen 2006. 
  
 14.2 
  
 Övergången till medieavgift 
  
 Utredningens förslag:  
 Medieavgift skall betalas från den 1 januari 2007 men kunna debiteras och uppbäras i förskott från den 1 juli 2006. 
 Den nuvarande  
 TV-avgiften 
  fastställs normalt för ett kalenderår i taget av riksdagen; en eventuell ändring av avgiftens storlek bestäms vanligtvis under riksdagens höstsession. Avgiften skall betalas i fyra rater men möjlighet finns att betala för en längre period, dock högst ett år. Detta utnyttjas, enligt uppgift från RIKAB, av 12 15 procent av avgiftsbetalarna. 
 Avgiften erläggs i dag i förskott. Detta innebär att om en ny avgiftsperiod börjar löpa t.ex. den 1 november ett visst år innefattar räkningen två månader under det aktuella kalenderåret och en månad (januari) under det påföljande året. Vid en avgiftshöjning tas den höjda avgiften för januari ut på nästa räkning, dvs. i efterskott. 
 251 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utredningens förslag innebär att för finansieringen av de tre programföretagen införs från den 1 januari 2007 en medieavgift som utredningen bedömer bör beläggas med mervärdesskatt. Vidare föreslås (se 14.4.3) att under en övergångsperiod skall de medel som utbetalats till företagen från distributionskontot återbetalas genom en fortsatt, reducerad  
 TV-avgift. 
  Avgifterna bör liksom nu betalas i förskott. 
 Övergången från nuvarande system till det av utredningen föreslagna bör göras så smidigt som möjligt. Företagen måste löpande tillförsäkras medel, inbetalningarna från de avgiftsskyldiga bör fortgå utan onödiga avbrott och de administrativa kostnaderna bör i största möjliga mån begränsas. Diskussioner har förts med RIKAB om vilka lösningar som bör väljas. 
 Utredningen har från RIKAB inhämtat att lämpligast är att i de fall avgiftsperioden sträcker sig över årsskiftet 2006/2007 en enda räkning utställs som innefattar både nuvarande  
 TV-avgift 
  och medieavgiften. Beloppen skall naturligtvis justeras med hänsyn till den tid avgifterna avser. Avgiftsbetalarna bör utförligt informeras om omläggningen och dess innebörd. 
 Enligt vad utredningen erfarit har RIKAB påbörjat ett arbete med att gå igenom de olika administrativa förändringar som behöver göras vid genomförande av utredningens förslag. 
  
 14.3 
  
 Rundradiokontot 
  
 Utredningens förslag:  
 Medel som finns på rundradiokontot per den 31 december 2006 tillförs förvaltningsstiftelsen att användas i syfte att förvärva nyemitterade aktier i SVT, SR och UR. Nyemissionerna ökar företagens aktiekapital. 
 Vid utgången av år 2006 kan man enligt uppgift från RIKAB räkna med att ett visst ackumulerat positivt resultat i dagens medels- tilldelningssystem finns på rundradiokontot. I formellt avseende är dessa, hos Riksgäldskontoret insatta medel, att betrakta som statliga medel. Reellt sett är det däremot medel som avgifts- betalarna erlagt, avsedda att komma programföretagen till del. Enligt utredningens mening bör de användas för detta uttalade syfte. Tre möjligheter synes då stå till buds. 
 252 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 1. 
  
 Beloppet används för att betala av den skuld som finns på distributionskontot. 
  
 2. 
  
 De innestående medlen tillförs bolagen eller förvaltningsstiftelsen i syfte att stärka det egna kapitalet. 
  
 3. 
  
 Medlen tillförs bolagen för driften av verksamheten under år 2007. 
  
 En amortering av skulden på distributionskontot innebär att det belopp som de avgiftsskyldiga skall erlägga årligen minskas. Beloppet blir dock endast marginellt mindre (se 14.4.2). 
 Alternativet att tillföra företagen ett ökat kapital svarar mot de önskemål som framförts vid utredningens kontakter med före- tagen. Utredningen har tidigare understrukit behovet av att vid en övergång till direktfinansiering förstärka det egna kapitalet och att använda behållningen på rundradiokontot i detta syfte stämmer bra överens med denna uppfattning. 
 Det tredje alternativet, att tillföra bolagen medlen att användas i den löpande verksamheten, kan anses ligga väl i linje med själva  
 TV-avgiftens 
  syfte. Vid nuvarande system skulle det också bli effekten. 
 Vid en samlad värdering har utredningen stannat för att föreslå att riksdagen fattar beslut om att behållningen på rundradiokontot skall tillföras förvaltningsstiftelsen. Enligt stiftelseförordnandet får de medel som tillförts stiftelsen inte förbrukas på annat sätt än för betalning av nyemitterade aktier i bolagen. Det bör således ankomma på stiftelsen att i enlighet härmed teckna aktier i dessa i förhållande till den fördelningsnyckel som gällt för medelstilldelningen från rundradiokontot fram till 2007. 
 Det är inte nödvändigt att medlen till stiftelsen anvisas som ett särskilt anslag över statsbudgeten eftersom riksdagen enligt 9 kap. 2 § RF får bestämma att medel tas i anspråk på annat sätt än genom budgetregleringen. Regeringen kan därför utbetala medlen till stiftelsen (inkl. upplupen ränta) efter riksdagens beslut. 
 Under de närmaste åren efter 2006 kommer via kronofogdemyndigheterna inte obetydliga medel att tillföras RIKAB i form av tidigare restförda  
 TV-avgifter. 
  Enligt dagens system förs dessa medel till rundradiokontot och ingår således som en del av de medel som tilldelas programföretagen. Enligt utredningen bör dessa inflytande  
 TV-avgifter 
  liksom nu tillföras rundradiokontot och regeringen överväga på vad sätt de bör tillföras bolagen, via stiftelsen i syfte att öka aktiekapitalet i 
 253 
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem SOU 2005:2 
 bolagen eller direkt till företagen som medel avsedda för programverksamheten. 
  
 14.4 
  
 Distributionskontot 
  
 14.4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Som redovisats i kapitel 5 inrättades distributionskontot genom beslut av riksdagen på grundval av prop. 2000/01:94. Motivet var att kostnaderna för distribution av  
 TV-program 
  kunde beräknas bli särskilt höga under den kommande tillståndsperioden beroende på att samtidigt med att de digitala sändningarna byggdes ut skulle de analoga sändningarna pågå parallellt. Beslutet syftade till att utjämna kostnaderna för  
 TV-distribution 
  över en längre tidsperiod. I prop. 2000/01:94 (s. 72) beskrevs den tekniska konstruktionen av kontot på följande sätt: 
 För att kostnaderna skall utjämnas över en längre tidsperiod bör ett särskilt distributionskonto inrättas. Från rundradiokontot till distributionskontot förs medel som successivt ökar och som efter fem år motsvarar kostnaderna för SVT:s och UR:s analoga distribution. Från distributionskontot tillförs medel till program- företagen som motsvarar kostnaderna för  
 TV-distribution 
  både via analoga och digitala marksändningar för Brown och UR. Det underskott på distributionskontot som uppkommer under uppbyggnadsperioden täcks genom lån i Riksgäldskontoret. När  
 TV-sändningarna 
  i det analoga marknätet har upphört skall betalningarna från rundradiokontot fortsätta tills underskottet är återbetalt. 
 Det samlade underskottet på distributionskontot, dvs. sedan vissa medel överförts från rundradiokontot, beräknas vid utgången av 2005 att uppgå till 1 279 miljoner kronor. I budgetpropositionen för 2005 begärde regeringen riksdagens bemyndigande att för 2005 besluta om lån i Riksgäldskontoret för att täcka underskottet på kontot intill ett belopp av 1 285 miljoner (inklusive ränta). 
 Riksdagen fattade i maj 2003 beslut om att de analoga marksändningarna helt skall ha upphört den 1 februari 2008. I budgetpropositionen för 2005 bedömer regeringen att återbetal- ningen av skulden på distributionskontot kommer att inledas år 2008 när det analoga marknätet enligt riksdagens beslut skall vara 
 254 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 helt nedsläckt. Den ackumulerade skulden beräknas då uppgå till mindre än 1 500 miljoner kronor. 
 Enligt ett avtal mellan staten och RIKAB förvaltar företaget distributionskontot för statens räkning. RIKAB skall enligt avtalet svara för att utbetalningarna till SVT och UR stämmer överens med den tilldelning av medel som riksdagen och regeringen beslutat om. RIKAB skall också ansvara för att överföring av medel från rundradiokontot till distributionskontot stämmer överens med beslut av regering och riksdag. 
  
 14.4.2 
  
 Vems är skulden? 
  
 Riksdagen har således anvisat medel till Brown och UR och i samband därmed bemyndigat regeringen att besluta om lån i Riksgäldskontoret. Riksdagen har vidare förutsatt att dessa medel skall återbetalas. Det har vidare förutsatts att återbetalning skall ske genom att en del av  
 TV-avgiftsmedlen, 
  som inflyter till rundradiokontot, används för återbetalning. Med utredningens förslag i kapitel 12 kommer denna metod inte att kunna användas om inte särskilda åtgärder vidtas. 
 Utredningen har i detta läge ställts inför frågan om den formella ställningen för distributionskontot i ett sådant nytt läge, dvs. hur återbetalningen skall ske och av vem. 
 De medel som Brown och UR erhållit från distributionskontot redovisas hos företagen på samma sätt som ordinarie medelstilldelning från rundradiokontot, vilket innebär att medlen i den mån de används för att täcka kostnader innevarande år redovisas som en intäkt i respektive företags resultaträkning. Revisorerna i SVT har i skrivelse den 17 februari 2004 uttalat att bolagen inte har någon återbetalningsskyldighet för dessa medel. Inte heller i RIKAB:s balansräkning finns medlen upptagna som en skuld. Däremot har RIKAB och Riksgäldskontoret den 28 december 2001 slutit ett avtal som medger RIKAB att ta upp lån i Riksgäldskontoret intill ett belopp om 335 miljoner kronor (dvs. de medel som utgått till programföretagen från distributionskontot för år 2002, jämte ränta). Något ytterligare sådant avtal, avseende åren 2003 och 2004, har dock ej slutits. I årsredovisningen för rundradiorörelsen, redovisas däremot för år 2003 en skuld på distributionskontot på balansräkningen om 709 miljoner kr. 
 1 
  
 1  
 Se årsredovisning för RIKAB 2003. 
 255 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 SOU 2005:2 
  
 I delårsrapporten för första halvåret 2004 redovisas inte skulden i balansräkningen längre; enligt denna uppgår skulden den 30 juni 2004 till 863 miljoner kronor. 
 Enligt vad utredningen erfarit pågår diskussioner mellan Regeringskansliet (Finansdepartementet) och Riksgäldskontoret om hur underskottet på distributionskontot skall redovisas i statens redovisning. 
 Underskottet på distributionskontot synes således, enligt vad utredningen kan finna, till sin karaktär inte helt klarlagd. 
 Utredningen bedömer för sin del läget så att det inte är möjligt, av flera skäl, att nu påföra SVT och UR de medel som de erhållit från distributionskontot som en skuld. Utredningen anser det inte heller vara lämpligt att föreslå att någon återbetalning inte skall ske, då detta skulle kräva att medel på annat sätt, nämligen via statsbudgeten, skulle behöva tillföras för att täcka underskottet på distributionskontot. Utredningen anser att återbetalning av den kredit som tagits i anspråk precis som varit avsikten med den nu gällande ordningen, bör ske från inflytande avgifter från dem som föreslås betala medieavgift. 
  
 14.4.3 
  
 Hur skall återbetalningen ske? 
  
 Utredningens förslag:  
 De medel som utgått från distributionskontot till SVT och UR skall återbetalas genom att en jämfört med i dag reducerad  
 TV-avgift 
  under ett antal övergångsår tas ut parallellt med den nya medieavgiften. Totalsumman som skall erläggas av de avgiftsskyldiga bör inte påverkas av återbetalningen till distributionskontot 
 I kapitel 11 har utredningen föreslagit en ny utformning av den avgift som skall finansiera verksamheten i public  
 service-företagen 
  SVT, SR och UR, en medieavgift. I kapitel 13 har utredningen vidare bedömt att mervärdeskatt kommer att läggas på denna avgift. Den föreslagna medieavgiften skall, liksom  
 TV-avgiften 
  i dag, uppbäras för företagens räkning av RIKAB som också skall fördela influtna medel till programföretagen enligt en av riksdagen beslutad fördelningsnyckel. 
 Som nämnts i 14.4.2 har avsikten varit att de medel som utgått från distributionskontot skall återbetalas som en del av TV- avgiften. Det synes därför mest naturligt att återbetalningen sker 
 256 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 på detta sätt, genom att  
 TV-avgiften 
  finns kvar under en övergångsperiod. Eftersom denna avgift endast skall finansiera underskottet på distributionskontot kan den sättas betydligt lägre än dagens  
 TV-avgift 
  som ju finansierar hela verksamheten i public  
 service-företagen. 
  
 Enligt den konstruktion som valts för distributionskontot skall återbetalningen inledas i samband med att de analoga sändningarna upphör år 2008. Det betyder med utredningens förslag att TV- avgiften skall vara 0 kronor för 2007 men ånyo börja uttas från 2008. Det blir fråga om ett, i förhållande till dagens avgift, starkt reducerat belopp. 
 Som ett räkneexempel kan följande anges. Om underskottet på distributionskontot vid utgången av år 2006 uppgår till ca 1,5 miljarder kronor och om antalet avgiftsbetalare är som i dag ca 3,4 miljoner, kommer den årliga återbetalningen per avgiftsskyldig fördelat på en amorteringsperiod på sex år att gott och väl understiga 100 kronor. 
 Liksom nu bör riksdagen fastställa nivån på  
 TV-avgiften 
  och det bör kunna ske med ett fast belopp för några år. Avgiften skall ej beläggas med mervärdesskatt eftersom den inte kan anses utgöra någon betalning för vara eller tjänst. 
 Denna särskilda avgift skall således inte gå till programföretagen utan som en återbetalning på erhållna medel till staten via Riksgäldskontoret. Avgiften uppbärs av RIKAB i vanlig ordning som i sin tur överför aktuellt belopp till Riksgäldskontoret. 
 Den nuvarande lagen om  
 TV-avgift 
  kommer att fortsätta att gälla i tillämpliga delar. Det betyder t.ex. att den föreslagna reducerade  
 TV-avgiften 
  skall betalas i förskott och därför kan debiteras och uppbäras under 2007. 
  
 14.5 
  
 Programföretagens skrivelse om övergångsåtgärder 
  
 14.5.1 
  
 Bakgrund 
  
 Vid de kontakter som ägt rum under utredningsarbetet har programföretagen pekat på behovet av vissa åtgärder i samband med övergången till ett system med direktfinansiering. I skrivelse den 29 november 2004 har företagen preciserat sina synpunkter och förslag på denna punkt. 
 257 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 SOU 2005:2 
  
 I skrivelsen framhålls bl.a. att företagen ser det som naturligt i ett längre perspektiv i skattehänseende att de kan arbeta på samma villkor som andra bolag som verkar på en tjänstemarknad. Men de anser att en situation där de tvingas erlägga vinstskatt på överskott av avgiftsfinansierad verksamhet inte är acceptabel. Att så i princip inte skall behöva ske eller att sådan skatt kan minimeras måste i det längre perspektivet förutsättas bli ett ansvar för bolagen. Bolagen menar emellertid att de i begränsad grad kan råda över effekterna av själva övergången till det nya systemet för finansiering. Bolagen har, underhand, pekat på möjligheten att medelstilldelningen för år 2006 justeras med hänsyn till väntade övergångseffekter. I skrivelsen hemställer dock bolagen att utredningen förordar en övergångslagstiftning som innebär att de blir befriade från inkomstskatt för åren 2007 och 2008 i den del av verksamheten som finansieras med avgifter. 
  
 14.5.2 
  
 Överväganden 
  
 Vid en övergång från nuvarande system för medelstilldelning till ett där public  
 service-företagen 
  utan beslut av riksdag och regering kan tillgodogöra sig inflytande avgifter inträffar för företagens del flera förändringar vad avser beskattning och redovisning. Det framgår av vad utredningen tidigare redovisat. 
 Det finns enligt utredningens mening skäl att beakta de synpunkter som företagen anfört. 
 I avsnitt 14.3 har utredningen föreslagit att den behållning som vid utgången av 2006 kan finnas på rundradiokontot skall tillföras förvaltningsstiftelsen för att av denna användas i syfte att öka aktiekapitalet i bolagen genom nyemission. Vidare har utredningen föreslagit att de restförda avgiftsmedel som inflyter under 2007 och senare likaså skall tillfalla bolagen. 
 Vid kontakter med de tre programföretagens ledningar har utredningen pekat på möjligheten att göra en annan värdering av aktierna i SRF än den som nu görs i företagens balansräkningar. Företagen har meddelat att de ser positivt på en sådan åtgärd (se avsnitt 12.3.5) 
 I den mån företagen vid utgången av 2006 inte har förbrukat de medel som tilldelats dem av riksdagen, dvs. medel som i dagens läge betraktas som näringsbidrag i inkomstskattehänseende, bör de på sätt som skett hittills kunna rullas över till påföljande år och kunna 
 258 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 användas enligt skattereglerna om näringsbidrag i inkomstskattelagen (1999:1229). Medlen torde, enligt utredningens bedömning, även för senare år än 2007 kunna hänföras till näringsbidrag under förutsättning att de inte förbrukas. 
 Anskaffningsvärdet på materiella tillgångar, som teknisk utrust- ning som anskaffats med de av riksdagen anvisade bidragen, har i enlighet med reglerna om näringsbidrag i inkomstskattelagen minskats med erhållna medel. Eftersom hela utgiften finansierats med de erhållna bidragen har detta i praktiken inneburit att kostnaden för tillgången dragits av direkt. Vid en övergång till direktfinansiering kommer, såvitt utredningen kan bedöma, de tillgångar som anskaffats t.o.m. år 2006 att förbli helt kostnads- förda skattemässigt. Tillgångar som anskaffas efter 2006 och som finansieras av skuldförda avgiftsmedel (näringsbidrag) torde också enligt utredningens bedömning kunna kostnadsföras direkt. Avgörande för tillämpningen av reglerna om näringsbidrag är om tillgångarna har finansierats med bidragsmedel eller ej. 
 Programproduktioner har i likhet med anskaffade materiella tillgångar i princip kostnadsförts direkt av programföretagen med stöd av reglerna om näringsbidrag. Vid en övergång till direktfinansiering förändras inte, såvitt utredningen kan bedöma, förhållandet avseende de programproduktioner som redan har kostnadsförts t.o.m. år 2006 men ännu inte sänts. Dessa kostnader förblir avdragna inkomstskattemässigt. Nya utgifter för program- produktion fr.o.m. år 2007 får, om de helt eller delvis finansieras av skuldförda avgiftsmedel (näringsbidrag), kostnadsföras direkt. Om finansieringen sker genom vanliga intäkter (direktfinansiering) får skattemässigt kostnadsavdrag bedömas enligt inkomst- skattelagens allmänna regler om kostnadsavdrag i näringsverksamhet. 
 Vad utredningen här redovisat torde kunna medverka till att delvis underlätta övergången från nuvarande system till ett nytt. Konsekvenserna av de tre företagens önskemål om övergångsvis befrielse från inkomstskatt för kärnverksamheten har utredningen inte ansett sig kunna analysera fullt ut och avstår därför att lägga något förslag. 
 259 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 
  
 SOU 2005:2 
  
 14.6 
  
 Konsekvenser för det samlade avgiftsuttaget 
  
 Det ingår inte i utredningens uppdrag att föreslå storleken på avgiften som de avgiftsskyldiga skall betala. Det ankommer på regering och riksdag att göra den erforderliga sammanvägningen på grundval av förslagen från denna utredning och den parlamentariska kommittén. Likväl vill utredningen kortfattat beröra denna fråga. 
 En rimlig utgångspunkt synes vara att det totala avgiftsuttaget, innefattande även mervärdesskatt, skall förbli i stort sett oförändrat. Den enskildes utlägg bör således inte påverkas av de förändringar som utredningen föreslår. Införandet av distri- butionskontot har haft som syfte att utjämna kostnaderna för TV- distribution över åren och därmed också  
 TV-avgiftens 
  nivå. De återbetalningar via en  
 TV-avgift 
  om mindre än 100 kronor årligen som föreslås ske under några år från 2008 skall således inte behöva påverka det totala avgiftsuttaget, ej heller det belopp den enskilde skall erlägga. 
 Det förslag som lagts om att medieavgiften beläggs med mervärdesskatt om 6 procent innebär som tidigare sagts att public  
 service-företagen, 
  i förhållande till dagsläget, får något ökade medel att använda för sin verksamhet. Skulle skattesatsen 12 procent väljas blir resultatet något minskade medel, jämfört med nuläget. Vid skattesatsen 25 procent sker en påtaglig minskning, sannolikt med stora effekter för företagens möjligheter att fullgöra sina uppdrag. Dessa exempel grundas på förutsättningen att det totala beloppet av medieavgift, reducerad  
 TV-avgift 
  och mervärdesskatt sammantaget motsvarar vad som i dag inflyter i  
 TV-avgifter. 
  
 En kombination av att söka behålla intäkterna till företagen i stort sett oförändrade och belägga medieavgiften med en mervärdesskatt om 25 procent innebär en påtaglig kostnadsökning för den enskilde. Det kan i sin tur komma att leda till ett ökat avgiftsskolk och därmed urholka företagens möjligheter att fullgöra sitt uppdrag. 
 260 
 15 Övriga avgiftsfrågor 
  
 15.1 
  
 Bakgrund 
  
 I detta kapitel behandlas ett antal frågor angående avgiftsskyldighet och tillgång för RIKAB till uppgifter från olika register. 
 Utredningen skall i enlighet med tilläggsdirektiv (dir. 2004:68) överväga om det är lämpligt att skyldigheten att betala  
 TV-avgift 
  skall upphöra när den avgiftsskyldige har avlidit, och i så fall under vilka förutsättningar detta skall ske. 
 Vidare skall utredningen överväga förslag som lagts fram i en skrivelse till regeringen den 10 januari 2002 (dnr Ku2002/128/Me). I skrivelsen framför SR, SVT, UR och RIKAB förslag till ett antal lagändringar i syfte att stärka systemet för  
 TV-avgift 
  och minska avgiftsskolket. Enligt direktiven skall förslagen i skrivelsen över- vägas med särskilt beaktande av integritetsfrågor. 
 Vidare har Svenska Kommunförbundet i en skrivelse till Kulturdepartementet den 23 oktober 2002 begärt att få till stånd en diskussion angående skolornas skyldighet att betala  
 TV-avgifter. 
  Skrivelsen har överlämnats till utredningen. 
  
 15.2 
  
 Betalningsskyldighet vid dödsfall 
  
 15.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 Utredningen har fått i uppdrag att överväga om det är lämpligt att skyldigheten att betala  
 TV-avgift 
  skall upphöra vid tidpunkten för när en avgiftsskyldig har avlidit och, i så fall, under vilka förut- sättningar detta skall ske. 
 261 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 15.2.2 
  
 Gällande rätt 
  
 Enligt 11 § i lag (1989:41) om  
 TV-avgift 
  gäller att  
 TV-avgift 
  skall betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos RIKAB att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. Skyldigheten att betala  
 TV-avgift 
  upphör således inte automatiskt därför att innehavet av mottagaren upphör. Inte heller upphör avgiftsskyl- digheten automatiskt när en avgiftsskyldig avlider. För att avgiftsskyldigheten skall upphöra när någon avlider måste avanmälan göras av företrädare för dödsboet. Sådan avanmälan blir gällande per den dag som avanmälan sker och inte per dödsdagen. I fall då den avlidne är ensamstående har det enligt klagomål framförda till RIKAB och Kulturdepartementet uppfattats som stötande att dödsboet är skyldigt att betala avgift för tid efter dödsfallet på grund av att det inte omedelbart har gjorts en avanmälan. 
 Ett dödsbo omfattar en avliden persons tillgångar och skulder. Dödsboet är en juridisk person, vilket innebär att dess tillgångar hålls rättsligen skilda från dödsbodelägarnas så länge dödsbo- utredningen pågår. Ett dödsbo har rättigheter och kan ikläda sig skyldigheter, exempelvis formellt sett skyldigheten att betala TV- avgift. När en person avlider är huvudregeln att bouppteckning skall göras inom tre månader från dödsfallet. 
 1  
 Bouppteckningen skall lämnas in till Skatteverket inom en månad efter upprättandet. Bouppteckningen ligger sedan till grund för arvskifte. Ett dödsbo förvaltas av dödsbodelägarna fram till dess att det upplöses genom arvskifte. 
  
 15.2.3 
  
 Rutiner hos RIKAB 
  
 RIKAB har sedan årsskiftet 2003/04 ett nytt datorsystem för hantering av uppbörden av  
 TV-avgiften. 
  I det tidigare använda systemet kunde inte uppgifter från det statliga person- adressregistret (SPAR) om avlidna hanteras. Det nya systemet kan dock ta emot uppgifter om att en kund har avlidit och vilken dag detta har skett. Informationen når vanligen RIKAB två till tre veckor efter dödsfallet. 
 Numera skickar RIKAB, efter besked om dödsfallet, ett brev till dödsboet med förfrågan om innehavet skall skrivas över på annan 
  
 1  
 Ärvdabalken (1958:637) 20 kap. 1 §. 
 262 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 person eller avslutas. Brevet leder till att många anhöriga kontaktar RIKAB och ger uppgift om ny innehavare eller avslutar innehavet. Om inte någon svarar på förfrågan fortsätter RIKAB att skicka fakturor i vanlig ordning med dödsboet som fakturamottagare. I dessa fall tyder dödsboets fortsatta betalning på att det finns en efterlevande i hushållet som nyttjar  
 TV-mottagaren. 
  Eftersom dödsboet kan finnas kvar som juridisk person (oskiftat) finns inget som formellt sett hindrar att dödsboet fortsätter att betala TV- avgift. 
  
 15.2.4 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens förslag:  
 Avgiftsskyldigheten skall upphöra när den avgiftsskyldige avlider under förutsättning att avanmälan inkommer inom tre månader från denna tidpunkt. Det lägsta beloppet för återbetalning av avgift till den som har betalat för tid efter att avgiftsskyldighet upphört skall höjas från 100 till 150 kronor. 
 I och med att RIKAB numera har automatisk uppdatering från SPAR om avgiftsbetalare som avlidit skulle det vara tekniskt möjligt att avsluta innehav och avgiftsskyldighet automatiskt när en avgiftsbetalare avlidit. Någon avanmälan från anhöriga skulle då inte behövas. Om det finns en annan person i hushållet som övertar innehavet, är dock denne enligt lagen avgiftsskyldig. Om avgiftsskyldigheten alltid skulle upphöra automatiskt vid dödsfall kan det bli svårt att fånga upp den nya avgiftsskyldiga personen i hushållet, vilket skulle innebära risk för minskade avgiftsintäkter. 
 RIKAB har inte tillång till uppgifter om vilka personer som ingår i ett hushåll. När RIKAB får uppgift om att en avgiftsbetalare har avlidit saknas därför information om huruvida den avlidne var ensamstående eller om det finns en annan medlem av hushållet till vilken avgiftsplikten skall överföras. Det är därför inte möjligt att automatiskt avsluta innehav endast i de fall då den som har avlidit var ensamstående. 
 Det förekommer också fall där dödsboet skall kvarstå som avgiftsbetalare, till exempel på grund av att boet inte skiftas. Sådant förfarande är möjligt genom att dödsbodelägare som vill skjuta upp ett arvskifte kan avtala om sammanlevnad i oskiftat bo. Att inte skifta ett bo förekommer exempelvis om dödsboet äger en fastighet 
 263 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 som efterlevande önskar behålla oskiftad. Det finns formellt inte något hinder mot att ett oskiftat dödsbo är avgiftspliktigt. 
 Utredningen anser mot bakgrund av vad som framförts ovan att det även fortsättningsvis skall krävas en avanmälan för att avgiftsskyldigheten skall upphöra. Utredningen anser dock att dagens system, där dödsboet får betala avgift för tid efter dödsfallet på grund av att det inte omedelbart gjorts en avanmälan, inte är rimligt. Därför föreslås en ändring så att en avanmälan i samband med dödsfall under vissa förutsättningar kan gälla fr.o.m. tidpunkten då den avgiftsskyldige avlidit. 
 Det är lämpligt att sätta en tidsgräns för hur lång tid efter ett dödsfall som avanmälan skall få inkomma till RIKAB för att avanmälan skall gälla från denna tidpunkt. Utredningen bedömer att en rimlig tidsfrist är tre månader. Om ingen tidsgräns sätts för att en avanmälan skall gälla per dödsdagen finns det risk för att oklarheter kan uppstå långt senare om från vilken dag ett avslut skall vara gällande. Enligt RIKAB är det exempelvis inte ovanligt att en efterlevande i flera år fortsätter att betala avgift i en avliden anhörigs namn, trots att avgiften egentligen borde ha överförts till den efterlevande. 
 Har inte avanmälan kommit RIKAB tillhanda inom tre månader efter det att en avgiftsbetalare avlidit får det förutsättas att avgiftsskyldighet föreligger för dödsboet. 
 Utredningen vill betona vikten av att det brev som skickas ut sedan RIKAB fått kännedom om att en avgiftsbetalare avlidit, innehåller tydlig information om vilka regler som gäller vid avanmälan samt om skyldighet för efterlevande att betala medie- avgift om denne numera är innehavare av  
 TV-mottagaren. 
  
 Avgift som betalats in men som avser tid efter att avanmälan inkommit till RIKAB skall enligt 11 § 2 st. lag om  
 TV-avgift 
  återbetalas om beloppet är högre än 100 kr. Detta gäller oavsett om sådan anmälan sker p.g.a. dödsfall eller av andra skäl. Utredningen anser att regler om ett minimibelopp för återbetalning bör finnas kvar av administrativa skäl. Som en anpassning till ökningen av den allmänna prisnivån 
 2  
 föreslår utredningen att beloppet höjs till 150 kronor. 
  
 2  
 Konsumentprisindex steg mellan år 1989 och år 2003 med 47,8 procent (från 188,1 till 278,1 i årsmedeltal). Källa: SCB. 
 264 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 15.3 
  
 Medieavgift vid olika boendeformer 
  
 15.3.1 
  
 Bakgrund 
  
 I den skrivelse från programföretagen och RIKAB som nämns i avsnitt 15.1 hemställer bolagen om en lagändring avseende bestämmelserna i 2 § 2 st. lag om  
 TV-avgift. 
  Bolagen hänvisar till betänkandet Lambert – Betala rätt (SOU 1999:33) där det föreslås att 2 § 2 st. kompletteras så att det klart framgår att den som bor i s.k. särskild boendeform skall betala  
 TV-avgift 
  för de mottagare som den boende själv innehar. Genom tillägget skulle det bli klart att även den som bor permanent på exempelvis sjukhem och som där innehar egen  
 TV-mottagare 
  skall betala  
 TV-avgift. 
  På så sätt skulle boendeformen i sig inte ha någon betydelse för om TV- avgift skall betalas eller inte. Utredningen har i uppdrag att överväga förslagen i företagens skrivelse. 
  
 15.3.2 
  
 Gällande rätt 
  
 Enligt 1 § lag om  
 TV-avgift 
  skall den som innehar en  
 TV-mottagare 
  betala  
 TV-avgift 
  till Radiotjänst i Kiruna AB. Enligt förarbetena till lagen (prop. 1988/89:18 om  
 TV-avgiften) 
  bör, allmänt sett, som innehavare anses den som har hand om  
 TV-mottagaren 
  och som därmed kan ha direkt nytta av den. Enligt begränsningsregeln i 2 § 1 st. lag om  
 TV-avgift 
  skall det för samtliga  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas i innehavarens hushåll betalas en enda avgift. Bestämmelsen syftar till att begränsa avgiftsplikten så att en enda  
 TV-avgift 
  täcker ett obegränsat antal  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. Enligt prop. 1988/89:18 utgör kärnan i begreppet hushåll i detta sammanhang bostaden. Definitionen av bostad följer vanligt språkbruk, dvs. att som bostad räknas främst lägenheter, villor och fritidsbostäder. I bostadsbegreppet inbegrips också lägenheter i s.k. servicehus och liknande inrättningar där människor bor varaktigt, väsentligen på samma självständiga sätt som i andra bostadslägenheter. Som bostäder bör, enligt förarbetena, däremot inte räknas exempelvis sjukhus, kriminalvårdsanstalter eller hotellrum. Inte heller bör som bostad räknas en lägenhet inom omsorgsvården för psykiskt utvecklingsstörda. Den bör anses utgöra del av vårdinrättning. 
 I 2 § 2 st. lag om  
 TV-avgift 
  begränsas avgiftsskyldigheten ytterligare. I denna bestämmelse anges bl.a. att en  
 TV-avgift 
  skall 
 265 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 betalas för samtliga  
 TV-mottagare 
  som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV- mottagarna är avsedda att användas av dem som får vård. Enligt förarbeten gäller denna bestämmelse vårdinrättningars  
 TV-innehav. 
  Vidare sägs att med vård avses all sådan verksamhet som sker i organiserade former oavsett om huvudmannaskapet är offentligt eller privat. Utom sjukvård i snäv bemärkelse avses exempelvis åldringsvård, mentalvård, alkohol- och narkomanvård, socialvård och kriminalvård.  
 TV-mottagarna 
  skall finnas inom en och samma vårdinrättning, t.ex. ett sjukhem eller en kriminalvårdsanstalt. Vidare krävs att  
 TV-mottagarna 
  används av dem som får vård. Mottagare som finns i exempelvis personalrum omfattas inte av regeln. 
 Avgiftsbegränsningen för vårdinrättningars innehav av tidigare radio och nu TV har funnits med i lagstiftningen sedan 1943. Enligt Cameron nr 551 från år 1943 angående rätt att inneha radiomottagningsapparat skall enligt 2 § tillstånd som utfärdats för sjukhus, vårdanstalt, ålderdomshem eller därmed jämförlig inrättning anses omfatta samtliga radiomottag- ningsapparater inom de lokaler, vilka äro avsedda för å inrättningen vårdade personer. Kungörelsen avser den tidigare licensen (tillstånd) som var ett krav för att en person skulle ha rätt att inneha en radiomottagningsapparat. I dagens system är tillståndselementet borttaget och det är själva innehavet av en TV- mottagare som medför avgiftsplikt. Av den ursprungliga begräns- ningsregeln enligt 1943 års kungörelse framgår att regeln avsåg det tillstånd som utfärdades för vårdinrättningen i fråga och inte den enskilda vårdtagaren. I den senare lagen om  
 TV-avgift 
  finns ingenting som tyder på att lagtexten skulle avse annat än vårdinrättningens innehav av  
 TV-mottagare. 
  Förarbetena till 1989 års lag ger som sagts ovan också stöd för en sådan tolkning. 
  
 15.3.3 
  
 Tillämpning av gällande rätt 
  
 I samband med genomförandet av den s.k. ädelreformen 
 3 
 , som trädde i kraft den 1 januari 1992, infördes ett samlingsbegrepp, särskilt boende, för de boendeformer för äldre och funktionshindrade som utgjorde sjukhem, ålderdomshem, 
  
 3  
 Ädelreformen innebar att kommunerna fick ansvaret för långvarig service och vård av äldre, medan landstingets ansvar renodlades till att omfatta hälso- och sjukvård. 
 266 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 servicehus och gruppboende. Gemensamt för särskilda boende- former är exempelvis att den boende skall ha tillgång till service dygnet runt. Boendeformer för äldre har under senare år blivit mer flexibla. De äldre bor i högre utsträckning än tidigare kvar i sina ordinarie bostäder. Tanken har varit att boendet och vården skall anpassas efter individens behov och att den enskilde för att få adekvat vård inte skall behöva flytta från den egna bostaden till servicehus och sedan vidare till ålderdomshem eller sjukhem. Sjukhemsvård ges i dag i alla särskilda boendeformer, inte bara i det som en kommun har valt att benämna sjukhem. Detta gör att det blivit svårare att skilja mellan ett sjukhem och ett servicehus. Många servicehus har under senare år kompletterats med avdelningar för personer med stort omvårdnadsbehov eller demens. 
 Det har bl.a. p.g.a. introduktionen av begreppet särskilt boende uppstått oklarheter kring tolkningen av 2 § 2 st. 2 p. i lag om  
 TV-avgift, 
  särskilt avseende vems innehav denna bestämmelse tar sikte på samt vad som kan anses som vårdanstalt eller inrätt- ning av liknande slag. 
 Frågan om ändring av bestämmelsen i 2 § 2 st. 2 p. i förtydligande syfte avfärdades av regeringen i prop. 1996/97:165. I propositionen uttalade regeringen att en  
 TV-mottagare 
  som en vårdtagare på inrättningen äger, hyr eller lånar också faller in under bestämmelsen (2 § 2 st. 2 p.) och för en sådan mottagare utgår inte någon ytterligare avgift. 
 4  
 Eftersom 2 § 2 st. 2 p. är en specialregel som begränsar avgiftsplikten skulle denna tolkning leda till avgiftsbefrielse för den enskilde under förutsättning att själva boendet anses utgöra en vårdanstalt eller inrättning av liknande slag. 
 Genom uppgifter i media under år 1996 fick flera personer uppfattningen att boende i servicehus innebar en befrielse från att betala  
 TV-avgift 
  för eget innehav eftersom boende på servicehus kunde innebära ett boende med rätt eller möjlighet till vård. Den boende skulle därför kunna anses bo i en inrättning av liknande slag och begränsningsregeln i 2 § 2 st. 2 p. kunde därmed bli tillämplig. Trots att RIKAB via olika kanaler informerade om gällande regler avanmälde många äldre sina  
 TV-innehav. 
  
 RIKAB går till väga på följande vis för att bedöma om avgiftsskyldighet för personer i särskilt boende föreligger eller ej. 
  
 4  
 Prop. 1996/97:165 Vissa förändringar i  
 TV-avgiftssystemet, 
  s. 16. 
 267 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 RIKAB har med ledning av uppgifter ur företagsregistret Basun Plus delat upp boenden med utgångspunkt från den klassificering (arbetsställebenämning) boendet fått i registret 
 5 
 . Boenden med arbetsställebenämningen servicehus betraktas av RIKAB som ordinärt boende och skall således inte omfattas av begräns- ningsregeln i 2 § 2 st. 2 p. Personer som bor i dessa boendeformer betalar  
 TV-avgift 
  för  
 TV-mottagare 
  som de själva innehar. Om ett boende benämns gruppbostad/servicehus är boendet uppdelat i två delar. Den del av boendet som benämns gruppbostad anses då vara en inrättning av liknande slag (och omfattas därmed av begränsningsregeln i 2 § 2 st. 2 p.) medan den del som benämns som servicehus inte anses omfattas av densamma. För att kunna göra en korrekt bedömning av avgiftsskyldigheten i dessa fall krävs enligt RIKAB att en dialog förs med boendets huvudman. 
  
 15.3.4 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens förslag:  
 En enda avgift skall betalas vid innehav av flera  
 TV-mottagare 
 som innehas av  
 och som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om  
 TV-mottagarna 
  är avsedda att användas av dem som får vård.  
 Utredningens bedömning:  
 Avgiftsskyldighet vid enskilds innehav av  
 TV-mottagare 
  och frågan om begränsning av avgiftsskyldighet föreligger får avgöras med utgångspunkt från huvudregeln om avgiftsskyldighet enligt 3 § i den föreslagna lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst samt 4 § 1 st. om begränsning av avgiftsskyldigheten för hushållens innehav. 
 Utredningen föreslår att begränsningsregeln i 2 § 2 st. 2 p. i lag om  
 TV-avgift 
  överförs till den nya lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst, med tillägg av orden som innehas av. Det klargörs därmed att regeln endast är tillämplig på själva vårdinrättningars (sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag) innehav av  
 TV-mottagare. 
  Bedömningen av avgiftsskyl- digheten för en person i särskilt boende får göras med 
  
 5  
 BASUN Plus är ett register över företag, organisationer och myndigheter. Information hämtas från SCB, PRV, Skatteverket, Svensk Adressändring m.fl. Registret innehåller bl.a. information om firma (företag, kommun, myndighet etc.), arbetsställe och näringsgren i enlighet med  
 SNI-standarden 
  (Standard för svensk näringsgrensindelning). 
 268 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 utgångspunkt från huvudregeln om avgiftsskyldighet vid innehav av  
 TV-mottagare 
  samt med beaktande av begränsningsregeln som gäller för hushåll enligt den från lagen om  
 TV-avgift 
  överförda regeln (2 § 1 st. i lagen om  
 TV-avgift 
  och 4 § 1 st. i den föreslagna lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst). Förarbetena till den bestämmelsen kommer att äga tillämpning även i den nya lagen. I avsnitt 15.3.2 ovan finns en närmare redogörelse för denna bestämmelse. En sådan bedömning bör leda till att den som bor varaktigt i särskild boendeform skall, oavsett om denna boendeform innebär vård i viss omfattning, vara avgiftsskyldig för mottagare som han eller hon själv innehar. Avgiftsskyldigheten upphör givetvis om  
 TV-mottagaren 
  avlägsnas från den boendes bostad eller varaktigt undanställs. 
 Här bör dock uppmärksammas att det i förarbetena anges att sjukhus, kriminalvårdsanstalter eller hotellrum inte bör räknas som bostäder, och inte heller lägenheter inom omsorgsvården för psykiskt utvecklingsstörda. Dessa boendeformer torde av lagstiftaren ha ansetts vara av icke varaktigt slag. 
  
 15.4 
  
 Kontrollavgift 
  
 15.4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Programföretagen och RIKAB hänvisar i den tidigare refererade skrivelsen till betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55), i vilket det i syfte att minska avgiftsskolket förs en diskussion kring möjligheten att införa en kontrollavgift för den som ertappas med att inneha en avgiftspliktig  
 TV-mottagare 
  utan att ha anmält innehavet till RIKAB. Enligt betänkandet är sannolikheten att bli straffad vid upptäckt i dag mycket liten. Vid en kontrollavgift skulle, enligt skrivelsen, påföljdsbeloppet kunna ses som en förseningsavgift och betraktas som en del av avgiftsmedlen (medan böter tillfaller staten). 
  
 15.4.2 
  
 Gällande rätt 
  
 Regler om bötesstraff vid underlåtenhet att anmäla avgiftspliktigt innehav går så långt tillbaka i tiden som till kungörelse nr 281 år 1924, Kungl. Maj:ts kungörelse angående rätt att innehava 
 269 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 radiomottagningsapparat. Då gällde att den som utan tillstånd innehade en radiomottagningsapparat straffades med böter. 
 Enligt 8 § 1 st. i lagen om  
 TV-avgift 
  (1989:41) skall den som blir innehavare av en  
 TV-mottagare 
  och som är avgiftsskyldig för innehavet, senast 15 dagar därefter anmäla innehavet till RIKAB. Vidare gäller enligt 22 § att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra sin anmälningsskyldighet enligt 8 § första eller andra stycket döms till böter. 
 För att en avgiftsskyldig skall kunna dömas till böter krävs att RIKAB, vid upptäckt av någon som inte anmält sitt  
 TV-innehav, 
  gör en polisanmälan. Åtal kan sedan väckas i tingsrätt och böter utdömas. 
 I dag görs relativt få polisanmälningar och ännu färre leder till fällande domar. Under  
 1990-talet 
  var antalet polisanmälningar enligt uppgift från RIKAB omkring 100 stycken per år. Antalet domar var under hela detta decennium totalt 21 stycken. Eftersom anmälningarna sällan ledde till åtal och dom har RIKAB under de senaste åren gjort färre polisanmälningar än tidigare. Under åren 2000 2003 gjordes omkring 20 polisanmälningar per år. Antalet domar var under dessa år totalt fyra. Anledningen till att så få anmälningar leder till åtal är enligt RIKAB att polisens prioritering av  
 TV-avgiftsärenden 
  är låg. Vidare gäller att om en polisanmälan leder till ett utdömt straff i form av böter tillfaller bötesbeloppet staten, dvs. beloppet går inte till public  
 service-verksamheten. 
  Incitamenten för RIKAB att lägga resurser på att polisanmäla skolkare och driva processer är således ganska svaga. Oftast nöjer sig avgiftskontrollanten med ett erkännande vid upptäckt. I regel påförs då avgiften från och med den dag avgiftskontroll utförts, eftersom det är svårt att bevisa hur lång tid tillbaka ett innehav varat. 
  
 15.4.3 
  
 Kontrollavgift i Finland 
  
 I finländsk lagstiftning infördes regler om en så kallad kontrollavgift år 1999 och ersatte då tidigare ordning med böter. Den som blir innehavare av en televisionsapparat skall enligt lagen om statens televisions- och radiofond anmäla innehavet till Kommunikationsverket innan apparaten tas i bruk. 
 6  
 Den som använder en televisionsapparat utan att lämna en sådan anmälan kan 
  
 6  
 9 § lagen om statens televisions- och radiofond, 9.10.1998/745. 
 270 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 påföras en kontrollavgift om 100 euro. 
 7  
 Enligt lagen behöver avgiften inte påföras om den tid som televisionsapparaten har använts utan anmälan gjorts är kort eller om det annars kan anses oskäligt att påföra kontrollavgift. 
 Årligen ertappas omkring 20 000 personer med att ha en televisionsapparat utan att ha anmält innehav. Kontrollavgiften har årligen påförts omkring 6 000 personer. Omkring 10 procent av dessa har klagat på beslutet. Överklagande av beslut om kontrollavgift sker direkt till förvaltningsdomstol. 
  
 15.4.4 
  
 Allmänt om sanktionsavgifter 
  
 Begreppet sanktionsavgift används som ett samlingsbegrepp för olika slags sanktioner i pengar som tillkommit i stort sett under de senaste tre decennierna och som inte är straff i juridisk mening. 
 8  
 System där regelöverträdelser sanktioneras med särskilda avgifter har vuxit fram vid sidan av lagstiftningens mer traditionella ekonomiska styrmedel, t.ex. böter, vite och skadestånd. I sin avhandling om administrativa sanktioner vid vissa lindrigare brott beskriver Shaw bl.a. hur sanktionsavgifter från och med 1970- talets början har utnyttjats framför allt i effektiviseringssyfte och samtidigt som ett medel för att föra vissa straffbelagda handlingar ut ur det kriminaliserade området. Inom  
 skatte-, 
 trafik-, 
  tull- och en rad andra områden spelar numera olika slags avgifter vid lagbrott en betydande roll som påföljd. Syftet med sanktionsavgifterna skiljer sig dock inte från syftet med straff, utan de preventiva aspekterna är dominerande. Skillnaden mellan sanktionsavgifter och böter är att de tillhör olika kategorier av rättsföreteelser. Den sanktionsbelagda gärningen är inte brott i juridisk mening vilket innebär att de principer som gäller vid straffrättens tillämpning inte är relevanta vid påförandet av sanktionsavgifter, dvs. de ligger helt utanför straffrättens tillämpningsområde. 
 De flesta befintliga sanktionsavgifter kan tillämpas både mot fysiska och juridiska personer. Vidare gäller att de flesta sanktions- avgifter kan påföras utan att uppsåt eller oaktsamhet vid gärningens tillkomst behöver påvisas. 
 9 
  
 7 
  
 35 § lagen om statens televisions- och radiofond. 
  
 8 
  
 Hansen, I stället för straff sanktionsavgifter som kriminalpolitiskt medel mot bagatellbrottslighet, 1992 s. 82. 
  
 9 
  
 Ibid., s. 106. 
  
 271 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 Offentligrättsliga och privaträttsliga sanktionsavgifter 
 Sanktionsavgifter kan utformas med särskild inriktning på att komma till rätta med missförhållanden inom vissa avgränsade områden och de kan därför skräddarsys för ett visst område. Nedan följer exempel på några olika sanktionsavgifter inom svensk rätt. Avgifterna kan delas upp i offentligrättsliga respektive privat- rättsliga sanktionsavgifter. 
 10 
  
 Exempel på offentligrättsliga sanktionsavgifter: 
  
 Skattetillägg enligt bl.a. 5 kap. taxeringslagen (1990:324) och 15 kap. skattebetalningslagen (1997:483). Skattetillägg är en extra avgift som en inkomsttagare kan åläggas att betala om han eller hon lämnat en oriktig uppgift i sin deklaration. 
  
 Förseningsavgift enligt 5 kap. taxeringslagen, 15 kap. skattebetalningslagen och fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Förseningsavgift kan tas ut om den som är skyldig att lämna skattedeklaration inte har gjort det inom föreskriven tid. 
  
 Felparkeringsavgift enligt lag (1976:206) om felparkeringsavgift. Lagen är tillämplig vid s.k. offentligrättslig parkering, dvs. parkering som i huvudsak sker på gator och andra allmänna platser. Den som överträder en föreskrift som omfattas av förordnande enligt lagen är skyldig att betala felparkeringsavgift. 
  
 Exempel på privaträttslig sanktionsavgift: 
  
 Kontrollavgift enligt lag (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering. Lagen är tillämplig vid s.k. privaträttslig parkering, dvs. parkering som i huvudsak sker på tomtmark eller i parkeringshus. 
  
 Exempel på sanktionsavgift av oklar karaktär: 
  
 Tilläggsavgift enligt lagen (1977:67) om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik. Enligt lagen får den som bedriver kollektiv person- trafik, för vilken regeringen eller förvaltningsmyndighet fastställer 
  
 10  
 En terminologisk fråga gäller dock huruvida det är korrekt att kalla de privaträttsliga sanktionerna för sanktionsavgifter, jfr Zila s. 82. 
 272 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 taxa, under vissa förutsättningar ta ut en tilläggsavgift av resande som inte kan uppvisa giltig biljett. 
 En viktig skillnad mellan en privaträttslig och en offentligrättslig sanktion är att den offentligrättsliga är kopplad till ett åliggande enligt lag. De offentligrättsliga sanktionerna är inte förhand- lingsbara utan genomförs i princip oberoende av de berörda subjektens vilja. Tillämpning av en offentligrättslig sanktion i ett konkret fall förutsätter alltid beslut av en behörig myndighet. 
 För att en privaträttslig sanktion skall kunna påföras krävs inte någon koppling till åliggande enligt lag. Det är i princip upp till det privaträttliga subjektet att avgöra huruvida en sanktion skall realiseras om den sanktionsbelagda skyldigheten inte uppfylls. En sådan sanktion kan giltigt fullgöras utan myndighets medverkan. 
 11  
 Viss oklarhet råder huruvida tilläggsavgiften i kollektiv persontrafik skall betraktas som en privaträttslig eller offentligrättslig sanktion. 
 12  
 I tidigare nämnd avhandling hävdas att tilläggsavgift i kollektiv persontrafik är att betrakta som en privaträttslig sanktion p.g.a. att förhållandet mellan trafikbolag och trafikant är ett privaträttsligt förhållande och inte ett förhållande mellan den enskilde och det offentliga. Zila hänvisar dock till en avhandling där Fernandez  
 Warnling-Nerep 
  är av motsatt åsikt.  
 Warnling-Nerep 
  argumenterar för att tilläggsavgift i kollektiv persontrafik är en offentligrättslig sanktionsavgift. Enligt henne utesluter det faktum att den påförda avgiften tillfaller ett privaträttsligt subjekt inte att avgiften kan betraktas som en offentligrättslig sanktion. Dessutom menar hon att trafikutövare kan sägas ha uppdragits att utöva förvaltningsuppgifter i regeringsformens mening (RF 11:6 st. 3). Den avgörande omständigheten är istället huruvida avgiften utgör en ekonomisk sanktion som utgår med stöd av författning. 
 13 
  
 Sanktionsavgiften som den enda förekommande sanktionen eller tillsammans med straff 
 I vissa fall är en sanktionsavgift den enda ifrågakommande påfölj- den för ett visst beteende. I andra fall existerar regler om 
  
 11 
  
 Jfr Zila, s. 91 92. 
  
 12 
  
 Se Zila, s. 98 99, för en diskussion. 
  
 13 
  
 Warnling-Nerep 
  
  Wiweka, Sanktionsavgifter särskilt vid olovligt byggande, s. 57. 
 273 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 sanktionsavgifter parallellt med straffrättsliga påföljder beträffande samma gärning. 
 Ett fall där, i princip, den enda påföljden är en sanktionsavgift är felparkering. Då tas felparkeringsavgift ut enligt lag (1976:206) om felparkeringsavgift. Felparkeringsavgiften kan därmed betraktas som en rent förvaltningsrättslig sanktion. 
 Den som inte lämnar deklaration inom föreskriven tid kan påföras förseningsavgift enligt taxeringslagen, skattebetal- ningslagen och fastighetstaxeringslagen. I de fall en person uppsåtligen underlåter att lämna deklaration och detta ger upphov till fara för att skatt skall undandras det allmänna är dock handlingen straffbar enligt 2 § skattebrottslagen (1971:69). Även sådant handlande som medför skattetillägg enligt taxeringslagen och skattebetalningslagen kan vara ett brott enligt skattebrottslagen. Ansvar för skattebrott innefattar dock ett krav på uppsåt som saknas beträffande skattetillägg. 
 14  
 När skattetilläggssystemet infördes vid sidan av det straffrättsliga systemet uttalade departementschefen att huvudsyftet med att ha två olika sanktionssystem var att kunna från polisingripande och domstolsprövning undanta överträdelser mot skattelagstiftningen av mer bagatellartad karaktär och där det varken från kriminalpolitisk eller samhällsekonomisk synpunkt ansågs motiverat med judiciella åtgärder, samtidigt som sanktioner skapades för att understryka angelägenheten av att skattelagstiftningens intentioner upprätthölls. 
  
 15.4.5 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens förslag:  
 Om den som innehar en  
 TV-mottagare 
  inte fullgör skyldigheten att anmäla avgiftspliktigt innehav skall en kontrollavgift om 500 kronor tas ut. 
 För att systemet med en avgiftsfinansierad radio och TV i allmänhetens tjänst skall kunna upprätthållas även i framtiden är det av stor vikt att avgiftsskyldiga verkligen betalar avgiften. Att avgiftsskolket hålls på ett absolut minimum är också viktigt för att nivån på avgiften skall kunna hållas så lågt som möjligt. Det är 
  
 14  
 Jfr prop. 2002/03:106, s. 92 104, som behandlar den svenska lagstiftningens förhållande till vad som föreskrivs i Europakonventionens förbud mot dubbelbestraffning, artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet. 
 274 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 därför motiverat att överväga olika sätt att öka antalet betalande hushåll, bl.a. genom att införa någon form av påföljd för den som innehar en  
 TV-mottagare 
  utan att anmäla innehavet. 
 Dagens avgiftssystem bygger på ett traditionellt straffbeläggande av den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte anmäler TV- innehav. För att underlåtenhet att anmäla  
 TV-innehav 
  (avgiftsskolk) skall kunna leda till påföljd krävs i dag att RIKAB gör en polisanmälan, att polisen utreder ärendet, att åtal väcks och att domstol utdömer böter. Utredningen anser att bötesstraffet bör kompletteras med en sanktionsavgift vilken kan påföras genom en enklare procedur. Kontrollavgiften bör betraktas som en sanktions- avgift av administrativt slag och tillfalla public  
 service-verksam- 
  heten. 
 En följd av att införa en kontrollavgift är att en sådan kan förväntas ha en preventiv effekt på avgiftsskolk genom att fungera som ett incitament för den som skaffar en  
 TV-mottagare 
  att självmant anmäla sitt innehav. 
 Ett problem i dag är att personer som påförs avgift i samband med avgiftskontroll avanmäler innehavet hos RIKAB en kort tid därefter, trots att avgiftsskyldighet i själva verket fortfarande föreligger. I samband med nytt kontrollantbesök påförs avgift igen, för att ånyo följas av en avanmälan. Dagens ordning med böter är enligt RIKAB i praktiken inte ett effektivt förfarande för att förhindra ett sådant beteende. Möjligheten att påföra en kontrollavgift borde kunna minska omfattningen av denna typ av problem. 
 Kontrollverksamheten kostar årligen betydande belopp. År 2003 var RIKAB:s kostnader för att rekrytera nya avgiftsbetalare omkring 38 miljoner kr (totalkostnaderna för kundrekrytering uppgår till 25 procent av RIKAB:s totala kostnader). Kostnader för den särskilda avgiftskontrollen i form av kontrollantbesök uppskattas av RIKAB till cirka 13 miljoner kronor per år. Kontrollerna resulterar årligen i omkring 60 000 nya avgiftsbetalare. Kontrollverksamheten finansieras av de avgifts- medel som betalas av hushåll och andra. Det kan anses rimligt att de som har skolkat från  
 TV-avgiften 
  är med om att betala kostnaderna för kontrollverksamheten. Att det går att bryta mot de regler som finns med en i praktiken ringa risk att behöva bära ansvar för sitt handlande torde också uppfattas som negativt av den majoritet av allmänheten som betalar avgiften. 
 275 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 En viktig fråga är i vilken mån införandet av en kontrollavgift verkligen utgör ett rationellt medel för att minska avgiftsskolket. Ett problem jämfört med sanktionsavgifter i samband med exempelvis felparkering och fuskåkning i kollektivtrafiken är att bevissituationerna skiljer sig åt mellan dessa situationer och den i detta fall aktuella. Om inte  
 TV-mottagaren 
  vid ett hembesök är synlig för kontrollanten bygger påförandet av avgiften på att den avgiftsskyldige bekräftar att det finns ett avgiftspliktigt innehav i hushållet. Om personen nekar krävs att RIKAB kan bevisa att det finns en mottagare i hushållet, vilket ibland kan vara svårt då kontrollanterna inte har rätt att gå in i en bostad utan tillstånd från den boende. Så kallad pejling med särskilt kontrollinstrument är heller inte alltid möjligt att tillämpa. För att en kontrollavgift skall ha förutsättningar att bli effektiv, måste avgiftskontroll i större utsträckning än i dag ske med hjälp av teknisk pejlingsutrustning. Även om det kan vara svårt att bedöma effekten av en kontrollavgift anser utredningen att övervägande skäl talar för att en sådan införs, vid sidan av ett bötesstraff. 
 Kontrollavgiften bör utformas som en administrativ sanktionsavgift och betalas till RIKAB. Hänsyn måste då tas till de ytterligare kostnader som kan uppkomma hos RIKAB vid hanteringen av avgiften. Inflytande kontrollavgifter skall tillfalla public  
 service-verksamheten 
  på samma sätt som vid var tid gäller för medieavgiften. 
 Enligt utredningen bör avgiften anses vara en offentligrättslig sanktionsavgift. 
 Kontrollavgiften skall tas ut utöver påförd medieavgift och både från fysiska och juridiska personer. 
 Handläggning av ärenden om kontrollavgift skall ske enligt samma principer som för ärenden om medieavgift. 
 Hur avgift skall påföras 
  
 Utredningens förslag:  
 Beslut om kontrollavgift skall fattas av RIKAB. Avgiften skall faktureras den avgiftsskyldige i efterskott. 
 Ett beslut om att påföra kontrollavgift får betraktas som myndighetsutövning. Därför är den lämpligaste ordningen att beslut om kontrollavgift fattas av RIKAB på grundval av underlag 
 276 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 från den kontrollant som genomfört den särskilda avgiftskontrollen. Underlaget skall innehålla sådana uppgifter som krävs för att RIKAB skall kunna fastställa att lagligt stöd finns att påföra en kontrollavgift. Motsvarande rutin används redan i dag vid påförande av  
 TV-avgift. 
  Det är nämligen RIKAB som beslutar om att påföra  
 TV-avgift 
  och inte kontrollanten. 
 Kontrollavgiften faktureras lämpligen den avgiftsskyldige i samband med utskick av den första ordinarie avgiftsfakturan. 
 När avgift inte skall påföras 
  
 Utredningens förslag:  
 Kontrollavgift skall inte påföras om underlåtenheten att uppfylla anmälningsplikt framstår som ursäktlig. 
 En kontrollavgift skall tas ut då det i samband med särskild avgiftskontroll klargörs att en avgiftsskyldig inte fullföljt sin anmälningsskyldighet. Om underlåtenheten att anmäla avgifts- pliktigt  
 TV-innehav 
  med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som ursäktlig bör dock ett utrymme finnas att inte påföra avgiften. Det är inte möjligt att förutse samtliga situationer i vilka sådana kriterier kan tänkas gälla. Vid bedömningen bör det beaktas om underlåtenheten kan antas ha ett sådant samband med den avgiftspliktiges ålder, hälsa eller liknande förhållande att den framstår som ursäktlig. Det kan exempelvis vara sådana situationer som att en avgiftsskyldig blivit fördröjd eller förhindrad att anmäla innehavet inom föreskriven tid på grund av egen eller nära anhörigs sjukdom. Det bör också beaktas om underlåtenheten att anmäla avgiftspliktigt innehav kan antas bero på att den avgiftsskyldige felbedömt reglerna om anmälningsplikt på ett sätt som kan anses ursäktligt. Naturligtvis kan det finnas andra situationer än ovan nämnda där avgiften inte bör påföras på grund av att under- låtenheten skall anses ursäktlig och det bör enligt utredningens mening vara RIKAB:s goda omdöme som sorterar bort dessa fall. 
 277 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 Omprövning och överklagande 
  
 Utredningens förslag:  
 Beslut om påförande av kontrollavgift skall i första hand omprövas av RIKAB med rätt för den enskilde att överklaga till domstol. 
 Det är naturligtvis av grundläggande betydelse för det föreslagna systemets legitimitet att de bestämmelser som reglerar kontrollavgiften är utformade så att de uppfyller de krav på rättssäkerhet och rättvisa som kan ställas på ett administrativt sanktionssystem. 
 Utredningen föreslår att den som anser att en kontrollavgift inte borde ha påförts skall kunna begära omprövning av beslutet enligt samma regler som i dag gäller för omprövning av beslut om avgiftsskyldighet. RIKAB skall ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter, om den som beslutet rör begärt det eller skäl annars föreligger. Begäran om omprövning kan ske både skriftligen och muntligen. Om en begäran om omprövning har kommit in till RIKAB mer än fyra veckor efter den dag då avgiften senast skulle ha betalats, skall RIKAB ändra sitt beslut endast om det är uppenbart oriktigt. En begäran om omprövning fritar inte från skyldighet att betala ett avgiftsbelopp som har förfallit till betalning. 
 I fall då den som i begäran om omprövning som skäl anför att det vid kontrolltillfället gått mindre än 15 dagar sedan den avgiftspliktiga utrustningen anskaffades, bör det ankomma på den avgiftsskyldige att påvisa att det avgiftspliktiga innehavet inte har funnits under längre tid. Detta kan exempelvis ske genom uppvisande av kvitto eller annan överlåtelsehandling. 
 Om RIKAB:s omprövning innebär att bolaget inte ändrar sitt beslut om att påföra en kontrollavgift bör beslutet kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta innebär samma förfarande som vid övriga ärenden om omprövning. För överklagande till kammarrätt bör, liksom för beslut i övriga avgiftsärenden, prövningstillstånd krävas. 
 278 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 Betalningspåminnelse och påminnelseavgift 
  
 Utredningens förslag:  
 I fall då påförd kontrollavgift inte betalas inom föreskriven tid skall RIKAB sända en påminnelse till den avgiftsskyldige med uppmaning att betala avgiften inom en viss tid. 
 Om betalning inte sker trots påminnelsen skall fordran överlämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning. 
 Påminnelseavgiften i samtliga avgiftsärenden höjs från 50 till 75 kronor. 
 För ärenden om  
 TV-avgift 
  gäller att om en  
 TV-avgift 
  inte betalas inom föreskriven tid, skall RIKAB sända en påminnelse till den avgiftsskyldige med en uppmaning att betala inom den tid som bolaget bestämmer. För påminnelsen skall den avgiftsskyldige inom samma tid betala en påminnelseavgift med belopp som regeringen föreskriver. I dag är denna avgift 50 kronor. Om en avgift är obetald och förfallen till betalning och påminnelse har sänts, får fordran enligt regler om verkställighet överlämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning. 
 Utredningen föreslår att i fall då kontrollavgift inte betalas inom föreskriven tid skall samma regler angående påminnelseavgift och verkställighet tillämpas som för medieavgiften. Utredningen bedömer att kontrollavgiften liksom medieavgiften bör betraktas som en offentligrättslig fordran och handläggas som allmänt mål hos kronofogdemyndigheten. 
 Som en anpassning till ökningen av den allmänna prisnivån föreslås att påminnelseavgiften höjs från 50 till 75 kronor för samtliga påminnelser som utfärdas av RIKAB. 
 15 
  
 Böter 
  
 Utredningens bedömning:  
 Möjligheten att utdöma böter bör finnas kvar. 
 En viktig fråga är huruvida underlåtenhet att anmäla avgiftspliktigt innehav även fortsättningsvis skall vara belagd med en straffrättslig påföljd. Det har ovan konstaterats att det föreligger olikheter 
  
 15  
 Konsumentprisindex steg mellan år 1989 och år 2003 med 47,8 procent (från 188,1 till 278,1 i årsmedeltal). Källa: SCB. 
 279 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 mellan olika typer av sanktionsavgifter. Utredningen anser att de regler om kontrollavgift som föreslås kommer att innebära ett effektivare och enklare förfarande än dagens system med enbart böter. Möjligheten att döma till böter bör dock behållas. Utredningen bedömer att normalt torde kontrollavgift användas som den enda påföljden men att böter fortfarande kan vara tillämpligt i vissa fall där det föreligger uppsåt eller oaktsamhet, exempelvis vid upprepade förseelser. 
  
 15.4.6 
  
 Konsekvenser av kontrollavgift 
  
 Konsekvenser för avgiftsintäkterna 
 Ett primärt syfte med utredningens förslag är att kontrollavgiften skall motverka avgiftsskolk och därmed inbringa högre avgiftsintäkter. Det är inte möjligt att förutspå hur stor denna effekt kan komma att bli. För att belysa frågan kan dock ett räkneexempel göras. Enligt RIKAB:s egna beräkningar finns i Sverige omkring 3 650 000 avgiftspliktiga hushåll. Av dessa uppskattas omkring 10 procent inte ha anmält  
 TV-innehav 
  trots att de är avgiftsskyldiga.  
 TV-avgiften 
  är år 2005 1 920 kr. Detta innebär att för varje procentenhet som avgiftsskolket minskar kommer summan av inbetalda  
 TV-avgiftsmedel 
  att öka med omkring 70 miljoner kronor. 
 16 
  
 Konsekvenser för RIKAB 
 Införandet av en kontrollavgift kan förväntas ge högre administrationskostnader hos RIKAB i samband med att vissa som personer påförts kontrollavgift kommer att begära omprövning av beslutet. Om RIKAB:s omprövning av ärenden gällande kontrollavgift innebär att bolaget inte ändrar sitt beslut skall detta enligt utredningens förslag kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Att driva domstolsärenden torde medföra icke obetydliga kostnader för RIKAB. Det har dock inte varit möjligt för utredningen att på ett mer djupgående sätt analysera de ekonomiska konsekvenser som införandet av en kontrollavgift skulle komma att innebära för RIKAB. 
  
 16  
 3 650 000*0,01*1 920. 
 280 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 Konsekvenser för domstolarna 
 RIKAB:s beslut överklagas hos länsrätten i Norrbottens län. Det är enligt utredningens mening inte möjligt att förutsäga i vilken utsträckning beslut om kontrollavgift kommer att överklagas och därmed tillföra länsrätten nya mål. Som ett exempel kan dock nämnas att RIKAB årligen påför omkring 3 600  
 TV-avgifter 
  i fall då RIKAB efter kontrollantbesök anser det styrkt att avgiftsplikt föreligger men den enskilde inte medger detta. I omkring 20 procent av dessa fall begärs omprövning av beslutet. Ungefär 15 20 ärenden per år avgörs i länsrätten. 
 Konsekvenser för kronofogdemyndigheten 
 Indrivning av medieavgiften föreslås liksom dagens  
 TV-avgift 
  hanteras som allmänt mål hos kronofogdemyndigheten. Enligt utredningens förslag skall obetalda kontrollavgifter indrivas på samma sätt. Vid införandet av kontrollavgift kan kostnaderna för sådan handläggning komma att öka. 
  
 15.5 
  
 Tillgång till personuppgifter från SPAR respektive Skatteverkets folkbokförings- och beskattningsdatabas 
  
 15.5.1 
  
 Bakgrund 
  
 Tidigare nämnd skrivelse från programföretagen och RIKAB innehåller bl.a. begäran om en utredning om möjligheterna för RIKAB att få ut uppgift om make och om sambeskattning i elektronisk form samt om möjligheten att få tillgång till folkbokföringsuppgifter i elektronisk form direkt från Skatteverket (istället för som i dag via SPAR). 
  
 15.5.2 
  
 Allmänt om regler för behandling av personuppgifter 
  
 Sedan år 1998 reglerar personuppgiftslagen (1998:204, PUL) skyddet för den enskildes personliga integritet vid behandling av personuppgifter. Med personuppgifter avses i lagen all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk 
 281 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 person som är i livet. Avvikande bestämmelser i lag eller förordning gäller framför PUL. 
 Grundläggande regler om att inrätta och föra personregister med hjälp av automatisk databehandling fanns tidigare i datalagen (1973:289). Bara den som anmält sig till Datainspektionen och fått licens fick inrätta och föra personregister. Genom PUL har det tidigare licens- och tillståndsförfarandet avskaffats. Utgångs- punkten i PUL är att behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som lagen anger. PUL innehåller vissa grundläggande krav på hur uppgifter får behandlas. Kraven innebär bl.a. att personuppgifter får behandlas endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Enligt huvudregeln får behandling av uppgifter endast ske efter samtycke från den registrerade. Från huvudregeln finns emellertid flera undantag, t.ex. om det är nödvändigt att behandla personuppgifter för en arbetsuppgift av allmänt intresse eller för att utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning. Personupp- gifter får också behandlas om en avvägning ger vid handen att den personuppgiftsansvariges berättigade intresse av en behandling väger tyngre än den registrerades intresse av skydd. 
 Om en behandling av personuppgifter är tillåten skall behandlingen anmälas till en tillsynsmyndighet. 
  
 15.5.3 
  
 Uppgift om make 
  
 Bakgrund 
 Uppgifter för uppdatering av person- och adressuppgifter i det datasystem som RIKAB använder för att bedriva uppbörd av TV- avgiften erhålls ifrån SPAR. Den avgiftskontroll som bedrivs av RIKAB sker genom att bolaget kontaktar personer som inte betalar  
 TV-avgift 
  för att fråga om dessa innehar en TV. Kontakterna sker genom skriftliga utskick, telefonsamtal och hembesök. För att från avgiftskontroll kunna undanta personer vars make eller maka betalar  
 TV-avgift 
  önskar RIKAB tillgång till uppgifter från SPAR om vilka personer som är gifta med varandra. Enligt uppgifter till utredningen upplever de som redan betalar  
 TV-avgift 
  dessa kontakter som störande och förvirrande. 
 282 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 Statens personadressregister (SPAR) 
 SPAR är ett offentligt register som omfattar alla personer som är folkbokförda i Sverige. SPAR är reglerat i lag (1998:527) respektive förordning (1998:1234) om det statliga personadressregistret. 
 Huvudman för SPAR är myndigheten  
 SPAR-nämnden. 
  Nämnden har uppdragit åt InfoData AB att sköta drift och marknadsföring av registret. 
 Genom avisering från SPAR uppdateras såväl stora register hos vissa myndigheter som kundregister hos stora privata företag och organisationer i landet. 
 Enligt 4 § i lagen om SPAR får registret innehålla följande uppgifter: 
  
 1. 
  
 namn, 
  
 2. 
  
 personnummer, 
  
 3. 
  
 adress, 
  
 4. 
  
 folkbokföringsort, 
  
 5. 
  
 födelsehemort, 
  
 6. 
  
 svenskt medborgarskap, 
  
 7. 
  
 make eller vårdnadshavare, 
  
 8. 
  
 avregistrering från folkbokföringen p.g.a. dödsfall med angivande av tidpunkt, eller avregistrering av annan anledning, 
  
 9. 
  
 summan av taxerad förvärvsinkomst och inkomst av kapital, dock lägst noll kronor, 
  
 10. 
  
 beskattningsbar förmögenhet, 
  
 11. 
  
 ägare av småhusenhet eller lantbruksenhet med småhus på tomtmark samt uppgift om kommun, 
  
 12. 
  
 taxeringsvärde för småhusenhet. 
  
 Uppgifterna i punkt 1 8 ovan hämtas från Skatteverkets folkbokföringsdatabas. Övriga uppgifter hämtas från Skatteverkets beskattningsdatabas. 
 Användning av personuppgifter inom RIKAB:s verksamhet 
 RIKAB har av  
 SPAR-nämnden 
  fått tillstånd att erhålla så kallad A- avisering (bruttoavisering) från SPAR. 
 17  
 Detta innebär att mottagaren får information om förändringar under ett visst 
  
 17  
  
 2001-10-04, 
  dnr 2001/0799. 
 283 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 tidsintervall, inom den kategori uppgifter som denne har rätt att behandla, beträffande samtliga personer i SPAR (och alltså inte bara för de personer som finns i mottagarens register). Enligt RIKAB används aviseringen endast till att uppdatera det register som RIKAB för över befintliga avgiftsbetalare. 
 För att bedriva avgiftskontroll gör RIKAB separata beställningar av uppgifter från InfoData om sådana målgrupper som RIKAB avser rikta avgiftskontroller gentemot, exempelvis personer som har bytt adress eller som tillhör en viss åldersgrupp. Inför avgiftskontrollen samkörs dessa uppgifter mot RIKAB:s register över avgiftsbetalare och en kontakt kan tas med de personer, inom de aktuella målgrupperna, som inte betalar  
 TV-avgift. 
  
 RIKAB för sedan år 2003 även ett eget register över personer som ingår i ett hushåll där en samhörig (t.ex. make/maka eller sambo) betalar  
 TV-avgift. 
  Den person i hushållet som inte står för avgiften kan genom att ge sitt samtycke, enligt 10 § PUL, registreras i detta så kallade samhörighetsregister. När RIKAB bedriver avgiftskontroll genom brevutskick och telefon utesluts de personer som finns upptagna i samhörighetsregistret. 
 Gällande rätt 
 Genom 7 § 2 st. i lagen om det statliga personadressregistret ges regeringen ett särskilt bemyndigande att meddela föreskrifter om begränsningar när det gäller utlämnande av uppgifter från SPAR i elektronisk form. Dessa begränsningar fastställs i 8 § förordningen om det statliga personadressregistret. Bland annat gäller enligt 8 § att uppgift i elektronisk form om make eller vårdnadshavare (punkt 7) endast får lämnas ut till myndigheter, banker, kreditmarknadsföretag, försäkringsbolag, kreditupplysnings- företag, pensionsstiftelser, understödsföreningar 
 18  
 och Apoteket AB. Eftersom RIKAB inte finns upptagen i nämnda förordning har bolaget inte möjlighet att få tillgång till uppgift om make i elektronisk form. 
  
 18  
 En understödsförening är en förening som har till ändamål att, utan affärsmässigt drivande av försäkringsrörelse, meddela personförsäkring (ej arbetslöshetsförsäkring) och som huvudsakligen är avsedd för anställda i visst eller vissa företag, personer tillhörande viss yrkesgrupp eller medlemmar i relevanta sammanslutningar. 
 284 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 Tidigare tillstånd enligt datalagen 
 I december 1991 gavs RIKAB, genom tillstånd från Datainspektionen i enlighet med då gällande datalagen, tillgång till uppgift om make via SPAR. 
 19  
 Den 24 oktober 1998 trädde personuppgiftslagen i kraft och datalagen upphörde att gälla. Beslut enligt datalagen kom enligt övergångsregler att gälla i ytterligare ungefär tre år, vilket innebar att RIKAB:s tillstånd upphörde att gälla den 1 oktober 2001. RIKAB ansökte i en skrivelse till SPAR- nämnden den 12 september 2001 om att även fortsättningsvis få tillgång till de aktuella uppgifterna. Nämnden avslog RIKAB:s begäran med hänvisning till att uppgift om make eller vårdnads- havare endast får lämnas ut till myndigheter, organisationer och företag som specificeras i 8 § förordningen om SPAR. 
 20  
 RIKAB överklagade  
 SPAR-nämndens 
  beslut till länsrätten i Stockholms län som avslog överklagandet med hänvisning till att uppräkningen i 8 § förordningen om SPAR är uttömmande och att RIKAB inte ingår i denna. 
 21 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens förslag:  
 För att i samband med avgiftskontroll kunna sortera bort hushåll som redan betalar medieavgift bör RIKAB få ta del av uppgifter om make i statens personadressregister (SPAR). 
 Enligt 8 § förordningen om SPAR får uppgift om make och vårdnadshavare lämnas ut bland annat till myndigheter. Ingen restriktion finns beträffande vilken typ av verksamhet som bedrivs av myndigheten eller vilket behov av uppgiften som föreligger. Uppgift om make och vårdnadshavare har således inte ansetts mer känslig än att den utan inskränkning kan lämnas ut till samtliga myndigheter i elektronisk form, oavsett om faktiskt behov av de aktuella uppgifterna föreligger i myndighetens verksamhet eller inte. 
 Förutom myndigheter har i dag en rad privata företag såsom banker, kreditmarknadsföretag, försäkringsbolag, kreditupplys- 
  
 19 
  
 Beslut  
  
 1991-12-10 
  dnr  
 1580-91. 
  
 20 
  
 2001-10-30, 
  
  dnr 2001/0800. 
  
 21 
  
 Länsrätten i Stockholms län, mål nr  
  
 19444-01 
  E,  
 2002-04-17. 
  
 285 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 ningsföretag och pensionsstiftelser rätt att få tillgång till uppgift om make från SPAR. Det finns således inte något principiellt hinder mot att enskilda såsom aktiebolag och andra privata aktörer kan få tillgång till uppgiften om det anses tillräckligt motiverat för den verksamhet som företaget bedriver. Enligt uppgift från InfoData har i dag omkring 140 privata företag tillgång till uppgift om make och vårdnadshavare från SPAR. 
 Utredningen menar att för att systemet med en avgiftsfinansierad radio och TV i allmänhetens tjänst skall fungera väl praktiskt och accepteras av hushållen är en viktig förutsättning att uppbörden av medieavgiften bedrivs effektivt och ändamålsenligt och på ett sätt som uppfattas som tydligt och smidigt. Dagens situation där RIKAB på grund av brist på information kontaktar personer som har en make eller maka som redan betalar  
 TV-avgift 
  upplevs av många berörda som störande och förvirrande. Utredningen anser att det är motiverat att RIKAB får tillgång till de aktuella uppgifterna för att utföra sitt åliggande på ett sätt som medför minsta möjliga besvär för den enskilde. Eftersom uppgift om make generellt inte har ansetts mer känslig än att den utan förbehåll kan förmedlas till myndigheter och att enskilda företag inom en rad olika verksamheter har getts möjlighet att få tillgång till uppgiften bör även RIKAB, genom en komplettering av förordningen om det statliga person- adressregistret, ges möjlighet att få ta del av uppgift om make. 
 Det bör påpekas att RIKAB endast har användning för uppgift om make och inte om vårdnadshavare. Enligt uppgift från InfoData är det dock inte möjligt att separera dessa uppgifter. Därmed är det inte praktiskt möjligt att under dagens förutsättningar utesluta uppgift om vårdnadshavare. 
  
 15.5.4 
  
 Uppgifter från Skatteverkets folkbokföringsdatabas 
  
 Bakgrund 
 I tidigare nämnd skrivelse hemställs om en utredning av frågan om RIKAB i stället för från SPAR kan få tillgång till folkbokföringsuppgifter i elektronisk form direkt från Skatteverket. Den motivering som nämns är att bytet av informationskälla skulle medföra lägre kostnader för RIKAB. 
 286 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SPAR bedrivs på kommersiella grunder och enligt uppgift från RIKAB är företagets kostnad för SPAR omkring sex miljoner kronor årligen. 
 22  
 En uppdatering direkt via Skatteverket skulle enligt RIKAB:s bedömning kunna innebära en besparing på mellan tre och fyra miljoner kronor per år. Avgiften för att erhålla uppgifter från Skatteverkets folkbokföringsdatabas är beräknad så att den skall täcka självkostnaden för utnyttjandet. Enligt uppgift från Skatteverket är kostnaderna för en myndighet att utnyttja information från folkbokföringsdatabasen omkring 500 000 kr per år. 
 23 
  
 Skatteverkets aviseringssystem (Navet) 
 Skatteverkets folkbokföringsdatabas är avsedd att användas av myndigheter. Det centrala register hos Skatteverket som automatiskt distribuerar uppgifter från folkbokföringsdatabasen till myndigheterna kallas Navet (en förkortning för nya aviseringssystemet). 
 När folkbokföringsdatabasen inrättades var syftet att samtliga myndigheter (dvs. såväl statliga myndigheter som myndigheter inom kommun och landsting) skulle hämta uppgifter härifrån. Totalt ca 800 myndigheter är registrerade som mottagare av uppgifter från folkbokföringsdatabasen. 
 24  
 Av olika skäl hämtar dock fortfarande vissa myndigheter sina uppgifter från SPAR. 
 Uppgifter från folkbokföringsdatabasen levereras genom s.k. batchfiler eller genom direktåtkomst 
 25  
 via en fast uppkoppling. Uppgifterna i filerna lämnas i samma standardiserade format, vilket bestäms av Skatteverket, till samtliga mottagare. Uppgifterna från SPAR kan dock levereras i bearbetad form utifrån önskemål hos mottagaren. Detta är ett av skälen till att många myndigheter fortfarande hämtar information från SPAR trots att kostnaden är högre än motsvarande uppgifter via Navet. 
  
 22 
  
 I denna kostnad ingår förutom adressuppdateringar även vissa andra tjänster, exempelvis möjlighet att i SPAR  
  
 on-line 
  söka efter uppgifter om en viss person. 
  
 23 
  
 Baserat på daglig ändringsavisering med elektronisk linjeöverföring för alla personer i landet räknat på ca 12 500 ändringar om dagen, 250 dagar per år. 
  
 24 
  
 En kommun kan ha flera olika mottagare eftersom det kan finnas flera myndigheter inom samma kommun. 
  
 25 
  
 Med direktåtkomst avses att den som använder registret på egen hand kan söka i detta och få svar på frågor, dock utan att själv kunna bearbeta eller på annat sätt påverka innehållet. 
  
 287 
 Övriga avgiftsfrågor SOU 2005:2 
 Gällande rätt 
 Regelverket gällande åtkomst till folkbokföringsdatabasen ges i lagen (2001:182) respektive förordningen (2001:589) om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbok- föringsverksamhet. 
 Enligt 2 kap. 6 § lagen om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet får uppgifter i folkbokföringsdatabasen lämnas ut till enskild på medium för automatisk behandling endast om regeringen har meddelat föreskrifter om det. Enligt 13 § i förordningen om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet får uppgifter ur databasen lämnas ut till Svenska kyrkan. Vidare gäller enligt 14 § att uppgift om nordisk medborgare bosatt i Sverige får lämnas ut till den folkbokföringsmyndighet i det nordiska land personen är medborgare i. 
 I förarbetena till lagen om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet uttalas att det vid utlämning av uppgifter till enskilda, dvs. såväl privatpersoner som företag och organisationer, till skillnad mot vad som gäller för myndigheter, normalt saknas särskilda bestämmelser om hur personuppgifter får behandlas hos mottagaren. För mottagaren är det därför vanligtvis personuppgiftslagens bestämmelser som är tillämpliga på behandlingen av de mottagna uppgifterna. Vidare framförs att med hänsyn till de integritetsrisker som kan följa med utlämnande av personuppgifter på medium för automatiserad behandling till företag och privatpersoner, bör sådant utlämnande endast vara tillåtet när det efter särskild prövning anses lämpligt och att det bör åligga regeringen att göra dessa bedömningar. 
 26 
  
 Några sådana särskilda integritetsskyddade bestämmelser som nämns i propositionen ovan finns inte för RIKAB. Enligt förarbetena gäller att utlämnande av uppgifter till enskilda på sådant medium endast bör tillåtas i undantagsfall. I dag lämnas uppgifter ut till Svenska kyrkan och till befolkningscentralen i Helsingfors. 
 27  
 Samtliga ansökningar från andra aktörer om utnyttjande, från 1995 till i dag, har blivit avslagna av regeringen (Upplysningscentralen UC AB 1995, JenkinsBradstreet Sverige AB 1998, Nova Medical AB 1999, JenkinsBradstreet Sverige AB, KreditFakta Kreditupplysningar i Norden AB och 
  
 26 
  
 Jfr prop. 2000/01:33, s. 112 f. 
  
 27 
  
 Prop. 2000/01:33, s. 207. 
  
 288 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 Upplysningscentralen UC AB 2002). Exempel på motivering till avslagen är att det sökande företaget kunnat erhålla erforderliga uppgifter genom SPAR och att detta har ansetts kunna ske även framgent. 
 Överväganden 
 Utredningens bedömning:  
 RIKAB:s behov av folkbokföringsuppgifter bör även tills vidare tillgodoses via det statliga personadressregistret (SPAR). 
  
 Som nämnts ovan är Skatteverkets folkbokföringsdatabas avsedd att användas av myndigheter. Företags behov av folkbokföringsuppgifter skall tillgodoses via SPAR. RIKAB är inte en myndighet utan ett privaträttsligt företag som i princip skall verka under de finansiella förutsättningar som gäller för vanliga företag. Enligt utredningens mening är det då principiellt rimligt att RIKAB:s behov av information i detta avseende hanteras på samma sätt som för andra företag. 
 Av förarbeten till lagstiftningen framgår tydligt att tillståndsgivning för enskilda att få ta del av uppgifter från folkbokföringsdatabasen är avsedd att ske mycket restriktivt. Lagbestämmelsen har också tillämpats så i praxis. 
 Av skrivelsen från RIKAB och programföretagen framgår inte några andra skäl än ekonomiska för att RIKAB skulle ges möjlighet att hämta uppgifter från folkbokföringsdatabasen, i stället, för från SPAR. Under förutsättning att RIKAB kan erhålla uppgift om make enligt utredningens förslag i avsnitt 15.5.3 ovan, motsvaras den information som RIKAB kommer att erhålla via SPAR av den information som skulle erhållas från folkbokföringsdatabasen. Från RIKAB och programföretagen har inte heller framkommit några sådana omständigheter som enligt utredningens mening skulle motivera att RIKAB bör ges möjlighet att få tillgång till uppgifter ur folkbokföringsdatabasen. Utredningen anser inte att det ekonomiska argumentet i sig är tillräckligt starkt för att ge upphov till ett sådant undantagsfall som nämns i lagens förarbeten. 
 289 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 15.5.5 
  
 Uppgift om sambeskattning 
  
 Bakgrund 
 Enligt hemställan i tidigare nämnda skrivelse önskar RIKAB få tillgång till uppgift om sambeskattning från Skatteverkets beskattningsdatabas. Syftet är att RIKAB genom dessa uppgifter skulle få tillgång till mer information än i dag om vilka personer som ingår i ett hushåll. Uppgift om sambeskattning skulle ge RIKAB information om vilka personer som är gifta med varandra (detta kan också åstadkommas genom att via SPAR få tillgång till uppgift om make) och vilka som är sammanboende med gemensamma barn, och därmed från avgiftskontroll kunna utesluta vissa personer som ingår i ett hushåll där en annan person står för  
 TV-avgiften. 
  Motiveringen är samma som i fallet med uppgift om make ovan, dvs. att undvika att störa hushåll som redan betalar TV- avgift. 
 RIKAB har i dag inte tillgång till uppgift om sambeskattning och dessa uppgifter finns inte med bland de uppgifter som lämnas från beskattningsdatabasen till SPAR. Uppgifterna kan heller inte hämtas från Navet. Informationen hämtas i förekommande fall från det system på Skatteverket där uppgiften behandlas. 
 Gällande rätt 
 Enligt 21 § 1 st. lag (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt skall sambeskattning ske av 
  
 1. 
  
 makar som levt tillsammans under beskattningsåret, 
  
 2. 
  
 sambor som tidigare har varit gifta med varandra eller som har eller har haft barn tillsammans, 
  
 3. 
  
 föräldrar som sambeskattas enligt 1 eller 2 och deras hemmavarande barn under 18 år, och 
  
 4. 
  
 en förälder, som inte sambeskattas enligt 1 eller 2, och dennes hemmavarande barn under 18 år. 
  
 Behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsdatabas regleras av lag (2001:181) respektive förordning (2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet. Uppgifter i Skatteverkets beskattningsdatabas har betraktats som 
 290 
 SOU 2005:2 Övriga avgiftsfrågor 
 generellt mer integritetsmässigt känsliga än uppgifter i Skatteverkets folkbokföringsdatabas. 
 Enligt 2 kap. 6 § i lagen om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet får uppgifter ur beskattningsdatabasen lämnas ut till enskild på medium för automatiserad databehandling endast om regeringen har meddelat föreskrifter om detta. I dag får enligt 11 § förordningen om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet uppgifter från beskattningsdatabasen lämnas ut till enskilda på medium för automatiserad behandling till kreditupplysningsföretag (som har tillstånd enligt kreditupplysningslagen [1973:1173] att bedriva kreditupplysningsverksamhet eller bedriver kreditupp- lysningsverksamhet som är undantagen från avgiftsplikt enligt samma lag). Enligt 12 § får uppgifter som utgör underlag för beräkning av avgift till registrerat trossamfund lämnas ut till trossamfundet. Enligt lagens förarbeten bör utlämnande av uppgifter till enskilda på sådant medium endast medges i undantagsfall. 
 28  
 Sådant utlämnande som nämns ovan får enligt 9 § i förordningen om behandling av personuppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet ske endast om det inte finns något hinder mot det i någon författning. För uppgifter om sambeskattning gäller så kallad absolut sekretess enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). I 14 kap. sekretesslagen finns bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen och om förbehåll. Enligt 1 3 §§ finns möjlighet till utbyte av sekretessbelagd information mellan myndigheter. Möjligheterna för RIKAB att med stöd av dessa bestämmelser få sekretessbelagda uppgifter från Skatteverket är dock mycket begränsade, även om bolaget enligt bilagan till sekretesslagen i vissa avseenden skall jämställas med myndighet. För att RIKAB skulle få tillgång till uppgift om sambeskattning krävs därför en ändring i sekretesslagen eller i lagen om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet. 
 Överväganden 
  
 Utredningens bedömning:  
 RIKAB bör inte heller fortsättningsvis ges tillgång till uppgift om sambeskattning från Skatteverkets beskattningsdatabas. 
  
 28  
 Jfr prop. 2000/01:33, s. 201. 
 291 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 Uppgift om sambeskattning skulle tillföra RIKAB information om sammanboende med barn. RIKAB skulle dock även framgent komma att sakna uppgift om sammanboende utan barn. Utredningen föreslår i avsnitt 15.5.3 ovan att RIKAB genom SPAR skall få tillgång till uppgift om make. Tillgång till uppgift om sambeskattning skulle underlätta avgiftskontrollen på motsvarande sätt som tillgång till uppgift om make. Uppgift om sambeskattning är dock belagd med sekretess och utredningen kan inte finna att tillgång till uppgiften är av sådan avgörande betydelse för RIKAB:s möjlighet att uppfylla sitt uppdrag att det skulle motivera de särskilda sekretessbrytande författningsregleringar som skulle krävas. Enligt utredningens mening står nyttan av att till RIKAB tillföra de aktuella uppgifterna inte i proportion till sådana långtgående och ingripande lagändringar. 
 Utredningen vill istället peka på det separata samhörig- hetsregister som RIKAB för sedan år 2003. I registret kan samhöriguppgifter registreras efter samtycke från berörda personer. 
  
 15.6 
  
 Operatörers kundregister 
  
 15.6.1 
  
 Bakgrund 
  
 I tidigare nämnd skrivelse från programföretagen och RIKAB föreslås att operatörer som tillhandahåller kort för avkodning av digitala  
 TV-signaler 
  blir rapporteringsskyldiga till RIKAB för innehåll i sina respektive kundregister. Detta föreslås ske på ett sätt som motsvarar 8 § i lag om  
 TV-avgifts 
  regler om att detaljhandeln skall anmäla överlåtelse eller uthyrning av  
 TV-mottagare. 
  Om möjligt önskar även programföretagen få tillgång till dessa uppgifter. Syftet med förslaget är att kundregister från  
 digital-TV- 
  operatörer, som t.ex. Viasat och Canal Digital, skulle kunna samköras med RIKAB:s kundregister och på så sätt få fram personer som innehar en avgiftspliktig utrustning men inte betalar avgift. 
 292 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 15.6.2 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens bedömning:  
  
 Digital-TV-operatörer 
  bör ej åläggas att rapportera uppgifter ur sina kundregister till RIKAB eller programföretagen. 
 Förslaget från programföretagen och RIKAB aktualiserar viktiga principiella problem rörande den personliga integriteten. Med hänsyn till principerna i såväl regeringsformen som europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna bör man vara försiktig med att låta statsmakterna ta del av och registrera uppgifter om medborgarnas privatliv. Enligt utredningens mening är det principiellt tveksamt om staten eller annan utomstående genom lag skall kunna ges rätt till information om en persons kundförhållande med en viss  
 digital-TV-operatör. 
  Möjligen kan sådan uppgift i dagsläget ses som inte särskilt känslig eller integritetskränkande eftersom alla operatörer har utbud som liknar varandras och där det inte framgår vilken typ av program som enskilda väljer att titta på. Utlämnande av uppgifter i kundregister vore ändå ett ingrepp i den enskildes personliga integritet som inte står i proportion till nivån på den förseelse (dvs. avgiftsskolk) som åtgärden är avsedd att förhindra. Det går inte heller att utesluta att det i framtiden kan komma att finnas operatörer som specialiserar sig på en viss inriktning på sitt programutbud. Uppgift om vilken operatör en enskild person är kund hos skulle då kunna komma att bli betydligt mer känslig än i dag. 
 En annan viktig fråga är huruvida det är rättsligt möjligt att tvinga ett företag att lämna ut uppgifter ur sitt kundregister till staten eller annan tredje part. Normalt gäller att bolag inte kan tvingas att lämna ut uppgifter ur kundregister eller liknande om det inte är fråga om exempelvis polisutredning eller skatterevision. I sådana fall krävs särskilt lagstöd enligt rättegångsbalken eller annan särskild tvångslagstiftning. Enligt taxeringslagen (1990:324) kan exempelvis företag enligt regler om taxeringsrevision åläggas att till Skatteverket lämna ut uppgifter som krävs för att revisionen skall kunna utförs. I sådana fall krävs beslut av Skatteverket i varje enskilt fall. Utredningen anser inte att intresset av att få tillgång till uppgifter i kundregistren, i syfte att därmed kunna bedriva en effektivare avgiftskontroll, väger tyngre än det enskilda operatörsföretagets intresse av skydd. 
 293 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 En ytterligare implikation i denna fråga gäller sekretess. Enligt ett förslag från Offentlighets- och sekretesskommittén (OSEK), Insyn och sekretess - i statliga företag - i internationellt samarbete (SOU 2004:75) som för närvarande bereds inom Regeringskansliet, skulle statliga bolag komma att likställas med statliga myndigheter i fråga om tillämpning av offentlighetsprincipen. De aktuella registren skulle då kunna bli allmänna handlingar hos RIKAB. 
 Utredningen har således kommit fram till att operatörer inte bör åläggas att rapportera uppgifter ur sina kundregister till RIKAB eller programföretagen. 
  
 15.7 
  
 Medieavgift för företag, myndigheter m.fl. 
  
 15.7.1 
  
 Bakgrund 
  
 I tidigare nämnda skrivelse framför Brown, SR, UR och RIKAB två förslag angående juridiska personers skyldighet att betala TV- avgift. Utredningen har utgått ifrån att här även avses enskilda firmor. 
 I skrivelsen föreslås att de verksamheter som i dag omfattas av den så kallade gruppavgiftsregeln i 3 § lagen om  
 TV-avgift 
  skall betala en avgift för varje påbörjad grupp om fem  
 TV-mottagare, 
  istället för som i dag för varje påbörjad grupp om tio TV- mottagare. I skrivelsen hänvisas till betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) där en sådan åtgärd nämns som ett alternativ för att öka avgiftsinkomsterna (alternativt inte öka avgiftens nivå). 
 I skrivelsen framförs också förslag på att beräkningen av antalet avgifter skall ske per arbetsställe. Med arbetsställe avses varje adress, fastighet eller grupp av fastigheter där ett företag bedriver verksamhet. Alla verksamma företag har minst ett arbetsställe. I dag kan företag som har fler än ett arbetsställe räkna ihop alla TV- mottagare som man har på samtliga arbetsställen i landet och därefter betala en avgift per vart påbörjat tiotal mottagare. Denna möjlighet skulle med ovanstående förslag försvinna och istället skulle varje arbetsställe exempelvis varje butik inom en butikskedja betala avgift var för sig. I de flesta fall leder ett sådant beräkningssystem till en ökning av det antal avgifter som företag, myndigheter m.fl. blir skyldiga att betala. Syftet med åtgärden är enligt uppgift från RIKAB att öka avgiftsintäkterna. 
 294 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 15.7.2 
  
 Gällande rätt 
  
 Enligt 3 § i lagen om  
 TV-avgift 
  gäller att för varje påbörjad grupp om tio  
 TV-mottagare 
  betalas en enda  
 TV-avgift, 
  om mottagarna innehas av samma statliga myndighet, eller innehas av samma avgiftsskyldig och används antingen i hotell- eller pensionatsrörelse eller annars i anläggningar eller lokaler som är avsedda för annat än bostadsändamål, eller i fortskaffningsmedel som är avsedda för yrkesmässig trafik. 
 Vissa begränsningar finns beträffande avgiftsskyldighet, exem- pelvis för  
 TV-mottagare 
  som finns inom samma butiks- och eller demonstrationsställe för  
 TV-mottagare 
  och inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag. 
 Förutom aktiebolag, myndigheter, kommuner, landsting m.fl. omfattar regeln om en avgift för varje påbörjad grupp om tio mottagare även enskilda firmor. En enskild firma är inte en juridisk person, utan den enskilde näringsidkaren ansvarar personligen för företagets alla förpliktelser. Vid avgörande av huruvida avgiftsplikt skall anses föreligga för en enskild firma får det göras en bedömning av i fall  
 TV-mottagaren 
  är avsedd för annan användning än inom den enskilde företagarens bostad. Då skall innehavet omfattas av avgiftsskyldighet enligt gruppavgiftsregeln. Om mottagaren är avsedd att användas i näringsidkarens bostad skall den anses omfattas av hushållets avgiftsskyldighet. 
 I 3 § i lag om  
 TV-avgift 
  preciseras inte hur beräkning av avgiftsskyldigheten skall ske för företag m.fl. som har fler än ett arbetsställe. Enligt den praxis som tillämpas av RIKAB har företag m.fl. som har fler än ett arbetsställe i dag möjlighet att välja mellan att beräkna avgiften för hela företaget eller per respektive arbetsställe. De som väljer att betala per arbetsställe kan därmed antas göra detta av administrativa skäl, trots att det i de flesta fall blir dyrare. 
  
 15.7.3 
  
 Betalningsfrekvens 
  
 Enligt uppgifter från RIKAB uppgick antalet avgifter som betalas av företag, myndigheter m.fl. till 180 000 i december 2004. Av dessa betalas omkring 120 000 av enskilda näringsidkare. Övriga 60 000 avgifter betalas av kommuner, statliga myndigheter, lands- ting, aktiebolag, handelsbolag/kommanditbolag m.fl. Omkring 19 
 295 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 000 aktiebolag betalar  
 TV-avgift. 
  Enligt Statistiska Centralbyråns företagsregister fanns i Sverige år 2003 omkring 242 500 aktiebolag (som är att betrakta som verksamma). Således kan det konstateras att endast omkring åtta procent av alla aktiebolag i Sverige betalar  
 TV-avgift. 
  Bland kommuner, landsting och myndigheter är dock betalningsgraden hög. Sveriges drygt 700 myndigheter, kommuner och landsting står för sammanlagt 7 800 kunder i RIKAB:s register (anledningen till att antalet kunder är fler än det totala antalet sådana organisationer är att många har valt att betala per arbetsställe). I Sverige finns knappt 500 000 enskilda firmor. Att 120 000 av dessa betalar  
 TV-avgift 
  innebär en betalningsfrekvens om ca 24 procent. 
 De kontrollinsatser som görs bland företag sker via direktadresserade brev och telefonkontakter. Även kontrollant- besök förekommer – främst till mindre företag med endast ett arbetsställe. 
  
 15.7.4 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens bedömning:  
 Avgiftsskyldigheten för företag, myndigheter m.fl. bör behållas oförändrad. 
 Det går inte att exakt beräkna hur många företag, myndigheter, kommuner m.fl. som är avgiftspliktiga. Inom mindre företag med ingen eller endast någon anställd är det troligen relativt vanligt att avgiftspliktigt innehav inte finns. Det är emellertid troligt att den andel aktiebolag som innehar en TV är större än de åtta procent som i dagsläget betalar  
 TV-avgift. 
  Det borde således, enligt utredningen, finnas betydande potential att öka avgiftsintäkterna från denna kategori av avgiftsbetalare utan att skärpa reglerna som programföretagen och RIKAB begärt. Beträffande förslaget om att alla företag, myndigheter m.fl. skall beräkna avgiften per arbetsställe bör nuvarande tillämpning med en valfrihet för företagen att välja beräkningssätt kunna tillämpas även fortsättningsvis. Några praktiska hinder för denna tillämpning föreligger heller inte. 
 296 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 15.8 
  
 Medieavgift inom skolområdet 
  
 15.8.1 
  
 Bakgrund 
  
 I en skrivelse till Kulturdepartementet har Svenska Kommunförbundet framfört önskemål om att få till stånd en diskussion om  
 TV-avgifter 
  inom skolan. Kommunförbundet menar att det är önskvärt att se över rådande förhållande att skolorna för att kunna använda sig av inspelat radio- och  
 TV-material 
  i undervisningen dels skall betala  
 TV-avgift 
  till Radiotjänst i Kiruna AB, dels betala en avgift för det skolbandningsavtal som kommunerna för detta ändamål skall teckna med upphovsmännens företrädare Butler. Kommunförbundet anför att dagens system innebär att kommunerna betalar dubbelt och att det med tanke på innebörden public  
 service-begreppet 
  bör prövas om det är rimligt att kommunerna tvingas betala för visning av program ur public  
 service-kanalerna. 
  
 15.8.2 
  
 Avgiftsskyldighet för skolor 
  
 Skolor omfattas av 3 § 2 p. i lag om  
 TV-avgift, 
  vilken innebär att det för varje påbörjad grupp om tio  
 TV-mottagare 
  betalas en enda  
 TV-avgift, 
  om mottagarna innehas av samma avgiftsskyldig och används i anläggningar eller lokaler som är avsedda för annat än bostadsändamål. 
 Enligt Kommunförbundets egna uppgifter i skrivelsen uppgår kommunernas sammanlagda kostnader för skolornas  
 TV-avgifter 
  till ca 20 miljoner kronor per år (uppgiften är från år 2002). Ett försök har gjorts att få fram motsvarande uppdaterade uppgifter från RIKAB. RIKAB har dock inte haft tillgång till uppgifter om den sammanlagda nivån på  
 TV-avgifter 
  för landets skolor, men uppskattar utifrån ett stickprov om 20 av Sveriges 290 kommuner att de sammanlagda  
 TV-avgifterna 
  för kommunala skolor i Sverige uppgår till cirka 15 miljoner kronor per år (2004). 
  
 15.8.3 
  
 Upphovsrätten 
  
 Den som skapat ett litterärt eller konstnärligt verk eller den som framfört ett sådant verk måste som huvudregel ge sitt tillstånd innan det han eller hon har skapat eller framfört kan användas av 
 297 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 andra. Upphovsrätten regleras i lag (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL). 
 För att skolor skall ha rätt att använda sig av inspelat material från SVT, SR och TV4 finns möjlighet att teckna ett så kallat skolbandningsavtal (en avtalslicens enligt 13 § URL). Skolbandningsavtalet förhandlas fram av Kommunförbundet och Copyswede och respektive kommun tecknar sedan avtal med Copyswede. 
 29  
 Skolor och utbildningar som har andra huvudmän än kommunen tecknar själva avtal med Copyswede. Ersättningen enligt skolbandningsavtalet är för närvarande två kronor per elev och år. 
 Inspelningar av radio och  
 TV-program 
  från UR berörs inte av skolbandningsavtalet på grund av att UR friköper rättigheter avseende användning av programkopior för vissa utbildningssyften. Denna möjlighet grundar sig på ett särskilt avtal mellan arbetsgivareföreningen SRAO 
 30  
 och Copyswede. Detta innebär således att skolor m.fl. fritt kan framställa och använda kopior av UR:s produktioner i undervisningen. 
  
 15.8.4 
  
 Överväganden 
  
 Utredningens bedömning:  
 Avgiftsskyldigheten för skolor bör inte förändras. 
 Dagens  
 TV-avgift 
  och den av utredningen föreslagna medieavgiften skall erläggs vid innehav av en  
 TV-mottagare. 
  Avgiften går till att finansiera verksamheterna inom SVT, SR och UR. Skolornas ersättningar enligt skolbandningsavtalet är en ersättning till rättighetsinnehavarna för att skolorna – under de förutsättningar som avtalet ställer upp – skall få framställa och använda exemplar av deras upphovsrättsligt skyddade verk i undervisningsverksamheten. Dessa två betalningar har olika mottagare och är två skilda typer av betalningar, oberoende av varandra. 
 Den fråga som utredningen har att ta ställning till är huruvida det är önskvärt att förändra skolors skyldighet att betala avgift för rätten att ta del av utsändningar av radio- och  
 TV-program 
  från 
  
 29 
  
 Copyswede är en ekonomisk förening som ägs av sina 14 medlemsorganisationer, t.ex. Svenska Fotografers Förbund, Svenska Journalistförbundet, Svenska Musikerförbundet och Teaterförbundet. 
  
 30 
  
 SRAO är arbetsgivar- och branschorganisation för SVT, SR och UR samt av dessa företag hel- eller delägda bolag. 
  
 298 
  
 SOU 2005:2 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SVT, SR och UR. Staten är inte part i skolbandningsavtalet och att föreslå förändringar inom den upphovsrättsliga lagstiftningen ligger inte inom ramen för denna utrednings uppdrag. 
 Regeln om en avgift per var tionde  
 TV-mottagare 
  omfattar såväl privata företag som statliga myndigheter, kommuner och organisationer (den så kallade gruppavgiftsregeln). Vidare gäller att sjukhus, vårdanstalter och andra liknande inrättningar endast är skyldiga att erlägga en enda avgift oavsett hur många  
 TV-mottagare 
  som finns inom samma anläggning, om mottagarna är avsedda att användas av dem som får vård. En enda avgift betalas också för samtliga  
 TV-mottagare 
  som finns på samma butiks- eller demonstrationsställe för mottagare. Dagens lagstiftning innehåller således mycket få undantag från avgiftsskyldighet, och det är därmed rimligt att undantag från avgiftsskyldighet endast bör förekomma om det finns mycket speciella skäl. 
 I Sverige tillämpas i dag ett system där offentliga verksamheter omfattas av avgiftsplikt. Utredningen anser att för skolor göra undantag från denna huvudregel vore att avvika från rådande enhetliga ordning. Dessutom skulle avgiftsbefrielse för kommunala skolor enligt utredningens bedömning kunna leda till motsvarande krav avseende exempelvis statligt bedriven undervisnings- verksamhet. Utredningen anser inte att skolorna intar en sådan särställning som motiverar undantag från avgiftsskyldighet. 
 Utredningen vill också peka på skolornas möjlighet att i och med den för UR ovan nämnda friköpsordningen fritt använda kopior av UR:s program i undervisningssyfte. Ungefär 70 procent av UR:s program är utbildningsprogram, dvs. sådana program som ansluter till kurs- eller läroplaner. 
 31  
 Av UR:s totala kostnader för programproduktion inom utbildningsområdet år 2003 (215 miljoner kr), gick 41 procent (88 miljoner kr) till program för skolan. Vidare visar statistik från SCB att utnyttjandet av UR- program i skolan är mycket högt – 80 procent av lärarna i grundskolans årskurser 4 6 utnyttjade något  
 UR-program 
  i undervisningen under läsåret 2001/2002. Motsvarande siffra för årskurs 1 3 och 7 9 var omkring 65 procent. 
 32  
 Beträffande program från SVT och SR har skolorna möjlighet att, utan avtal om skolbandning, ta del av dessa vid de tidpunkter som utsändningen sker. 
  
 31 
  
 UR:s public  
  
 service-redovisning 
  2003, s. 25. 
  
 32 
  
 Undersökningen görs vartannat år, varför det inte finns motsvarande uppgifter för läsåret 2002/2003. 
  
 299 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utredningen menar att man med anledning av ovanstående kan hävda att skolorna får mycket tillbaka för sin erlagda avgift, vilket utgör ytterligare ett skäl som talar mot avgiftsbefrielse. 
 300 
  
 16 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 16.1 
  
 Kommittéförordningen 
  
 Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) gäller att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet och om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall även dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting skall kommittén föreslå finansiering. 
 I § 15 kommittéförordningen sägs att om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdhet mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
 I 16 § sägs att regeringen närmare i utredningsuppdraget anger vilka konsekvensbeskrivningar som skall finnas i ett betänkande. 
 I direktiven till vår utredning har inte angetts att några särskilda konsekvensbeskrivningar skall finnas i betänkandet. Nedan behandlas kostnadsberäkningar enligt 14 § och övriga konsekvens- beskrivningar enligt 15 § kommittéförordningen. 
 301 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 16.2 
  
 Flöden av avgifter med dagens system respektive utredningens förslag 
  
 I dag utgår inte någon mervärdesskatt på  
 TV-avgiften 
  och programföretagen har inte heller någon avdragsrätt för ingående mervärdesskatt. Programföretagens leverantörer redovisar till staten den mervärdesskatt som de debiterar på sin försäljning till programföretagen. Dessa medel blir en inkomst för statsbudgeten (inkomsttitel 1411 mervärdesskatt). Flödet illustreras av  
 Figur 16.1. 
  
 Figur 16.1.  
 Flöden av avgifter med dagens system för medelstilldelning 
  
 Hushåll 
  
 avgift 
  
 RIKAB 
  
 Företag 
  
 medels- 
  
 Program- 
  
 tilldelning 
  
 Riksgälds- 
  
 företagen 
  
 kontoret 
  
 moms på köpta 
  
 varor och tjänster 
  
 1411- 
  
 Leverantör 
  
 moms 
  
 kontot 
  
 Enligt utredningens förslag om direktfinansiering kommer RIKAB att betala ut avgiftsmedel direkt till programföretagen. Programföretagen skall vid mervärdesbeskattning av  
 TV-avgiften 
  till staten redovisa nettot av ingående och utgående mervärdesskatt. I fall då den utgående mervärdesskatten är större än den ingående kommer företagen att betala in pengar till staten. Om den utgående mervärdesskatten är mindre än den ingående kommer företagen istället att få tillbaka pengar från staten. Flödet framgår av 
 Figur 16.2 
 . 
  
 302 
 SOU 2005:2 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 Figur 16.2  
 Flöden av avgifter vid direktfinansiering och mervärdesskatt på medieavgiften 
  
 avgift 
  
 Hushåll 
  
 RIKAB 
  
 Program- 
  
 Företag 
  
 företagen 
  
 1411- 
  
 utgående moms – 
  
 ingående moms 
  
 kontot 
  
 16.3 
  
 Mervärdesskatt på medieavgiften 
  
 16.3.1 
  
 Bakgrund 
  
 När mervärdesskatt införs på medieavgiften blir effekten på avgiftens nivå beroende av på vilket sätt man väljer att påföra skatten. Följande två olika alternativ har använts i de beräkningar som redovisas i detta kapitel: 
  
 1. 
  
 Mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften så att den avgift som avgiftsbetalarna betalar bibehålls oförändrad. 
  
 2. 
  
 Mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften så att public service- företagens disponibla medel hålls oförändrade. 
  
 Utredningen anser att en rimlig utgångspunkt är att mervärdesbeskattning av verksamheten i programföretagen inte bör medföra att medieavgiften ökar. 
 Förutom normalskattesatsen 25 procent finns två reducerade skattesatser om 12 respektive 6 procent. Som framgår av kapitel 13 anser utredningen att 6 procent är den lämpligaste skattesatsen. 
 Utredningen anser dock att det är viktigt att belysa olika finansiella effekter vid samtliga möjliga skattesatser, dels i fall då mervärdesskatten sätts så att den avgift som avgiftsbetalaren erlägger inte påverkas, dels i fall då mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften. 
 303 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 16.3.2 
  
 Förutsättningar 
  
 Avgiftsmedel och ingående mervärdesskatt 
 Utredningen har från RIKAB och programföretagen erhållit uppgifter avseende uppskattade totala intäkter från  
 TV-avgift 
  och ingående mervärdesskatt i public  
 service-koncernen 
  för år 2004. Med anledning av att utredningens förslag föreslås träda i kraft den 1 januari 2007 har dessa uppgifter justerats i enlighet med prognoser för konsumentprisindex för år 2007. 
  
 Tabell 16.1.  
 Prognos för avgiftsmedel och ingående mervärdesskatt år 2004 och 2007 
  
 2004 
  
 2007 
  
 Konsumentprisindex (KPI) 
  
 279,3 
  
 299,9* 
  
 Avgiftsmedel (mdkr) 
  
 6 372,0 
  
 6 842,0 
  
 Ingående mervärdesskatt (mdkr) 
  
 551,0 
  
 592,0 
  
 *Prognos för KPI erhållen av Konjunkturinstitutet, dec 2004. 
 Av ovanstående framgår också att den ingående mervärdesskatten i programföretagen i dag utgör knappt 9 procent av de totala avgiftsintäkterna (551/6 372). 
 Kommuner och myndigheter 
 Kommuner och myndigheter under regeringen har genom en särskild ordning rätt till kompensation för belopp motsvarande ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200). 
 1  
 I beräk- ningarna beaktas ej denna kompensation eftersom den totala effekten som en mervärdesskattebeläggning av medieavgiften kommer att få för den konsoliderade offentliga sektorn i stort sett blir neutral. 
  
 1  
 Förordning (2002:831) om myndigheters rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt och lag (1995:1518) om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting. 
 304 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 Företag 
 Vid en mervärdesskattebeläggning av medieavgiften kan det antas att flertalet av de företag som betalar avgiften kommer att kunna göra avdrag för mervärdesskatt i sin redovisning till staten. Utredningen uppskattar att det vid en mervärdesskattesats om 6 procent blir fråga om en intäktsminskning för den offentliga sektorn på omkring 15 miljoner kronor. Denna effekt är inte inkluderad i de beräkningar som redovisas nedan. 
 2 
  
 I beräkningarna tas heller inte hänsyn till att företagens underlag för inkomstskatt blir högre genom att deras avdrag för ingående mervärdesskatt i stället medges inom ramen för mervärdes- skattesystemet. 
 Övriga förutsättningar 
 I beräkningarna bortses från effekten av att den del av avgiftsmedlen som går till att återbetala skulden på distributionskontot inte kommer att vara belagd med mervärdes- skatt. 
 Det förutsätts också att de förändrade distributionskostnaderna inte påverkar de finansiella förutsättningarna för programföretagen. Detta beror på att systemet för återbetalning av skulden på distributionskontot är konstruerat så att Brown och UR under tiden efter nedsläckningen av det analoga marknätet t.o.m. år 2013 skall ha lika stora kostnader för distribution som när distributionskontot inrättades år 2002 (se avsnitt 5.2.4). 
  
 16.3.3 
  
 Finansiella effekter för programföretagen 
  
 Programföretagens verksamhet är i dag undantagen från mervärdesskatt. Detta innebär att den ingående mervärdesskatten blir en kostnad i verksamheten. De disponibla avgiftsmedlen för företagen utgör i dag den årliga summa som tilldelas program- företagen av riksdagen (medelstilldelning). Denna summa skall 
  
 2  
 Orsaken till att denna effekt inte inkluderas i beräkningarna är att medieavgiften räknas som en insatsvara i företagets verksamhet och antas bidra till det förädlingsvärde som företaget skapar i en produktionskedja. Därmed kommer mervärdesskatten på medieavgiften slutligen att bli en intäkt för staten när företagets produkt köps av ett subjekt som inte har avdragsrätt för ingående mervärdesskatt. 
 305 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 täcka kostnaden för ingående mervärdesskatt på inköp till verksamheten. 
 Mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften 
 För att bibehålla avgiften oförändrad för den enskilde avgiftsbetalaren måste avgiften exkl. mervärdesskatt sänkas med ett belopp som motsvarar storleken på den utgående mervärdesskatten. Av  
 Tabell 16.2  
 nedan framgår att de totala avgiftsintäkterna för år 2007, vid nuvarande system, uppskattas till 6 842 mnkr. Vid en skattesats om 6 procent skulle ett belopp motsvarande 387 mnkr utgöra utgående mervärdesskatt (6 842*(1- 1/1,06)). 
 En mervärdesskattebeläggning medför kostnader för program- företagen i form av utgående mervärdesskatt. Samtidigt medges företagen rätt att dra av ingående mervärdesskatt på inköp till verksamheten genom att kvitta utgående mervärdesskatt mot ingående, dvs. den mervärdesskatt som företagen erlagt vid inköp av varor och tjänster i sin verksamhet. Som framgår ovan uppskattas public  
 service-koncernens 
  ingående mervärdesskatt till 592 mnkr för år 2007. Vid en utgående mervärdesskatt på 387 mnkr och en ingående mervärdesskatt på 592 mnkr kommer således programföretagen att få tillbaka 205 mnkr från staten. Företagens disponibla medel kommer därmed att öka med 205 mnkr till 7 047 mnkr. Vid 12 eller 25 procents skattesats kommer istället företagens disponibla medel att minska med 141 respektive 776 mnkr. 
 306 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 Tabell 16.2.  
 Finansiella effekter för programföretagen då mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften, mnkr 
  
 Mervärdesskatte- 
  
 Avgifts- 
  
 Utgående 
  
 Avdrag 
  
 Summa 
  
 Summa 
  
 Förändring 
  
 sats 
  
 medel 
  
 moms 
  
 ingående 
  
 betal- 
  
 disponibla 
  
 disponibla 
  
 moms 
  
 ning 
  
 medel 
  
 medel 
  
 till/från 
  
 staten 
  
 Dagens system 
  
 6 842 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 6 842* 
  
 - 
  
 (ej moms) 
  
 6 % 
  
 6 842 
  
 387 
  
 592 
  
 205 
  
 7 047 
  
 +205 
  
 12% 
  
 6 842 
  
 733 
  
 592 
  
 -141 
  
 6 701 
  
 -141 
  
 25 % 
  
 6 842 
  
 1 368 
  
 592 
  
 -776 
  
 6 066 
  
 -776 
  
 * Eftersom public  
 service-företagen 
  i dagens system inte har någon avdragsrätt för ingående mervärdesskatt blir disponibla medel lika stora som tilldelade avgiftsmedel. 
 Mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften 
 Ett alternativ till att inkludera mervärdesskatten i avgiften är att lägga mervärdesskatten ovanpå avgiften så att public service- företagens disponibla medel hålls oförändrade jämfört med i dagens system. I ett sådant fall kommer den avgift som hushåll m.fl. betalar att förändras. Hänsyn måste här tas till att kostnaden för ingående mervärdesskatt avlägsnas vid en mervärdes- skattebeläggning. Den avgift som avgiftsbetalarna erlägger antas förändras med den utgående mervärdesskatten minus den ingående. Medieavgiften exkl. mervärdesskatt antas således sänkas i proportion till den ingående mervärdesskatten. 
 3  
 De finansiella effekterna för programföretagen när medieavgiften beläggs med mervärdesskatt på detta vis framgår av  
 Tabell 16.3.  
 Vid en skattesats på 6 procent kan de totala avgiftsmedlen inkl. mervärdesskatt minskas till 6 626 mnkr (dvs. medieavgiften sänkas) p.g.a. att den avdragsrätt som uppstår för programföretagen är större än den utgående mervärdesskatten. Vid 12 respektive 25 procent överstiger den utgående mervärdesskatten den ingående, vilket innebär att avgiftsmedlen inkl. mervärdesskatt 
  
 3  
 Detta sätt att räkna är i enlighet med Finansdepartementets beräkningskonventioner för 2005. 
 307 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 måste öka för att programföretagens disponibla medel skall hållas oförändrade. 
  
 Tabell 16.3.  
 Finansiella effekter för programföretagen då mervärdesskatten läggs ovanpå avgiften, mnkr 
  
 Mervärdesskatte- 
  
 Avgifts- 
  
 Utgående 
  
 Avdrag 
  
 Summa 
  
 Summa 
  
 Förändring 
  
 sats 
  
 medel 
  
 moms 
  
 ingående 
  
 betal- 
  
 disponibla 
  
 disponibla 
  
 moms 
  
 ning 
  
 medel 
  
 medel 
  
 till/från 
  
 staten 
  
 Dagens system 
  
 6 842 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 6 842 
  
 - 
  
 (ej moms) 
  
 6 % 
  
 6 626 
  
 375 
  
 592 
  
 216 
  
 6 842 
  
 0 
  
 12% 
  
 7 000 
  
 750 
  
 592 
  
 -158 
  
 6 842 
  
 0 
  
 25 % 
  
 7 813 
  
 1 563 
  
 592 
  
 -971 
  
 6 842 
  
 0 
  
 16.3.4 
  
 Finansiella effekter för den konsoliderade offentliga sektorn 
  
 Enligt nationalräkenskaperna delas den offentliga sektorn in i tre sektorer: stat, kommun och socialförsäkringssektorn. I allmän- ekonomiskt intresse är den samlade effekten för de tre sektorerna, den konsoliderade offentliga sektorn, av störst betydelse. 
 4  
 I detta avsnitt redovisas därför finansiella effekter för denna. 
 Redovisningen av de offentligfinansiella effekterna av en viss åtgärd tar sin utgångspunkt i åtgärdens direkta effekt på intäkterna från skatten i fråga. Denna effekt brukar betecknas åtgärdens  
 bruttoeffekt 
 . Utöver den direkta effekten på intäkterna från skatten kan en regeländring ge upphov till vissa indirekta effekter av olika slag. Vid beaktande av de indirekta effekterna ges åtgärdens  
 nettoeffekt 
 . Vid beräkning av nettoeffekt vid en mervärdes- skatteförändring måste exempelvis hänsyn tas till den s.k. KPI- effekten.  
 KPI-effekten 
  avspeglar det faktum att den offentliga sektorns utgifter för pensioner, socialbidrag m.m. som är knutna till prisnivån, påverkas när en mervärdesskatteförändring ändrar den allmänna prisnivån. 
  
 4  
 Beräkningskonventioner för 2005, s. 17. 
 308 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 Mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften 
 De finansiella effekterna för den konsoliderade offentliga sektorn när mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften visas i  
 Tabell 16.4 
 . 
 Införandet av skatteplikt för public  
 service-företagen 
  innebär ett intäktsbortfall för den offentliga sektorn motsvarande företagens ingående mervärdesskatt om 592 mnkr. En mervärdes- skattebeläggning innebär dock samtidigt mervärdeskatteintäkter till staten. Vid en skattesats på 6 procent blir mervärdesskatten på avgiftsmedlen 387 mnkr. Bruttoeffekten för den konsoliderade offentliga sektorn blir därmed  
 –205 
  mnkr, dvs. samma belopp som företagen får tillbaka från staten i sin mervärdesskatteredovisning. Vid skattesatserna 12 respektive 25 procent innebär en mervärdes- skattebeläggning att bruttoeffekten blir +141 respektive +776 mnkr. 
  
 Tabell 16.4.  
 Finansiella effekter för den konsoliderade offentliga sektorn då mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften, mnkr 
  
 Mervärdesskattesats 
  
 Avgiftsmedel 
  
 Moms 
  
 på 
  
 Programföretagens 
  
 Bruttoeffekt/ 
  
 avgiftsmedel 
  
 avdrag 
  
 för 
  
 nettoeffekt 
  
 ingående moms 
  
 Dagens system 
  
 6 842 
  
 0 
  
 0 
  
 - 
  
 (ej moms) 
  
 6 % 
  
 6 842 
  
 387 
  
 592 
  
 -205 
  
 12% 
  
 6 842 
  
 733 
  
 592 
  
 +141 
  
 25 % 
  
 6 842 
  
 1 368 
  
 592 
  
 +776 
  
 Eftersom den avgift som avgiftsbetalarna erlägger kommer att vara oförändrad när mervärdesskatten påförs på detta sätt kommer åtgärden inte att påverka prisnivån. Nettoeffekten kommer således att vara densamma som bruttoeffekten. 
 Mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften 
 De finansiella effekterna för den konsoliderade offentliga sektorn när mervärdesskatten läggs ovanpå avgiften framgår av  
 Tabell 16.5 
 . Eftersom avgiften inkl. mervärdesskatt förändras påverkas den allmänna prisnivån. I detta fall redovisas därför även en nettoeffekt. 
 309 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 Tabell 16.5.  
 Finansiella effekter för den konsoliderade offentliga sektorn då mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften, mnkr 
  
 Mervärdesskattesats 
  
 Avgifts- 
  
 Moms 
  
 på 
  
 Program- 
  
 Brutto- 
  
 Castillo 
  
 medel 
  
 avgiftsmedel 
  
 företagens 
  
 effekt 
  
 effekt 
  
 avdrag för 
  
 ingående 
  
 moms 
  
 Dagens system 
  
 6 842 
  
 0 
  
 0 
  
 - 
  
 - 
  
 (ej moms) 
  
 6 % 
  
 6 626 
  
 375 
  
 592 
  
 -216 
  
 -188 
  
 12% 
  
 7 001 
  
 750 
  
 592 
  
 +158 
  
 +137 
  
 25 % 
  
 7 814 
  
 1 563 
  
 592 
  
 +971 
  
 +842 
  
 16.3.5 
  
 Finansiella effekter för avgiftsbetalarna 
  
 Mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften 
 När mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften påverkas inte nivån på den avgift som avgiftsbetalarna betalar. En sådan åtgärd får således inte någon effekt för avgiftsbetalarna. 
 Mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften 
 När mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften kommer avgiftens höjd inkl. mervärdesskatt att förändras. Vid en skattesats på 6 procent kan de totala avgiftsmedlen inkl. mervärdesskatt minska med 216 mnkr (från 6 842 mnkr till 6 626 mnkr) och programföretagen ändå erhålla samma disponibla medel som tidigare. Baserat på att antalet avgiftsbetalare är 3 404 000 innebär det således att medieavgiften skulle kunna sänkas med 63 kronor per år (216/3,404). Vid 12 respektive 25 procents mervärdesskatt skulle istället avgiftsintäkterna behöva ökas till 158 respektive 971 mnkr, för att programföretagens disponibla medel inte skall minska. Detta motsvarar en höjning av medieavgiften inkl. mervärdesskatt med 46 respektive 285 kr. 
 310 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 Tabell 16.6.  
 Finansiella effekter för avgiftsbetalarna då mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften 
  
 Mervärdesskattesats 
  
 Avgiftsmedel 
  
 Finansiell effekt för 
  
 Höjning/sänkning 
  
 avgiftsbetalana 
  
 per avgift (kr/år) 
  
 (totalt, mnkr) 
  
 Dagens system 
  
 6 842 
  
 - 
  
 - 
  
 (ej moms) 
  
 6 % 
  
 6 626 
  
 +216 
  
 -63 
  
 12% 
  
 7 001 
  
 -158 
  
 +46 
  
 25 % 
  
 7 813 
  
 -971 
  
 +285 
  
 16.4 
  
 Effekt av eventuell reducerad mervärdesskattesats för privata  
  
 betal-TV-tjänster 
  
 Privata  
 betal-TV-tjänster 
  mervärdesbeskattas i dag med en skattesats om 25 procent. Som framgår av kap. 13 bedömer utred- ningen inte att en reducerad mervärdesskattesats för medieavgiften i sig nödvändiggör en sänkning av skattesatsen för privata betal-  
 TV-tjänster. 
  
 Införandet av en reducerad mervärdesskattesats på privata betal-  
 TV-tjänster 
  skulle medföra en negativ effekt för statsbudgeten. Utredningen har under hand erfarit att vissa beräkningar gjorts inom Regeringskansliet av kostnaderna för en sänkning av mervärdesskattesatsen för privat  
 betal-TV. 
  Den offentligfinansiella bruttoeffekten av en sänkning till 12 procent uppskattades då till370 mnkr (nettoeffekt 320 mnkr). Vid 6 procents mervärdesskatt beräknades motsvarande bruttoeffekt till 540 mnkr (nettoeffekt 470 mnkr). 
 Dessa beräkningar hänför sig till uppgifter ett par år bakåt i tiden. Utredningen har inte gjort några nya beräkningar. 
  
 16.5 
  
 Effekt av eventuell jämkning av ingående mervärdesskatt 
  
 Om mervärdesskatt införs i en tidigare undantagen verksamhet kan ett företag enligt reglerna i 8 a kap. mervärdesskattelagen (1994:200, ML) på vissa villkor ha rätt att i efterhand justera och begära avdrag för tidigare erlagd mervärdesskatt på s.k. 
 311 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 investeringsvaror. Bestämmelserna grundar sig på artikel 20 i det sjätte mervärdeskattedirektivet. Enligt 8 a kap. 1 § ML skall avdrag för ingående skatt jämkas om användningen av varan ändras efter förvärvet eller om varan överlåts. Jämkning kan ske genom att avdragsrätten minskar eller ökar, beroende på vad som har inträffat i verksamheten. Jämkningsreglerna bygger på att verksamheten omfattades av tillämpningsområdet för mervärdesskatt vid den tidpunkt då den mervärdesskatt som skall jämkas uppstod. 
 Företagen i public  
 service-koncernen 
  har med utgångspunkt från olika kostnadsslag i redovisningen beräknat hur stor del av kostnaderna som utgör mervärdesskatt för investeringsvaror under åren 2001 2003. Vidare har uppskattningar gjorts för perioden 2004 2006. Beräkningarna redovisas i  
 Tabell 16.7 
 . Företagens eventuella rätt till jämkning av ingående mervärdesskatt får på ansökan av företagen prövas av Skatteverket. 
  
 Tabell 16.7.  
 Kostnadsförd mervärdesskatt för investeringsvaror i public  
 service-koncernen 
  (uppskattade värden för år 2004 2006) 
  
 År 
  
 Kostnadsförd mervärdesskatt 
  
 investeringsvaror (mnkr) 
  
 2001 
  
 39 
  
 2002 
  
 39 
  
 2003 
  
 39 
  
 2004 
  
 50 
  
 2005 
  
 48 
  
 2006 
  
 57 
  
 Källa: Skrivelse från SVT, SR, UR, RIKAB och SRF  
 2004-05-06. 
  
 16.6 
  
 Effekter av inkomstskatt 
  
 I kapitel 13.2.2 har utredningen beskrivit konsekvenserna vid en övergång från nuvarande bidragsfinansiering till ett system med direktfinansiering där medieavgifterna tillfaller programföretagen direkt. Reglerna om näringsbidrag kommer inte längre att vara tillämpliga utom för de medel som tilldelats för år 2006 och som inte förbrukats vid detta års utgång (se 14.5.2). Detta innebär exempelvis att anskaffning av inventarier med en livslängd över- stigande tre år inte längre får kostnadsföras direkt. För sådana tillgångar medges, när det nya systemet införs, avdrag för 
 312 
 SOU 2005:2 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
 värdeminskning enligt skattelagstiftningens vanliga regler. Konsekvenserna redovisas mer utförligt i  
 Bilaga 5 
 . 
 Programföretagen är inte avsedda att gå med vinst. Sett över tid kan ett nollresultat förväntas uppkomma, men man torde få räkna med att det är mer eller mindre ofrånkomligt att vissa år kan ge visst underskott och andra visst överskott. Om avsättning till periodiseringsfond görs för ett vinstår kan en upplösning av fonden ett senare år kvittas mot underskott. 
 En beskattning av ett positivt resultat leder till ökade offentliga intäkter. 
  
 16.7 
  
 Effekter av förslag om vissa avgiftsfrågor 
  
 Utredningen föreslår i avsnitt 15.2 att avanmälan av innehav av TV- mottagare på grund av dödsfall skall gälla retroaktivt per dödsdagen under förutsättning att anmälan kommer in till RIKAB inom tre månader efter dödsfallet. I samma avsnitt föreslås att det lägsta belopp för återbetalning av avgift till den som har betalat för tid efter att avgiftsskyldigheten upphört skall höjas från 100 till 150 kronor. 
 Effekterna av båda dessa förslag motverkar varandra. Det har inte varit möjligt för utredningen att beräkna hur mycket avgiftsintäkterna kommer att minska som en följd av ändrade regler för avanmälan vid dödsfall. Inte heller har utredningen haft möjlighet att beräkna hur mycket avgifterna ökar då det lägsta belopp som återbetalas höjs från 100 till 150 kronor. 
 Utredningen föreslår i avsnitt 15.3 en förändring av den regel som begränsar avgiftsskyldigheten för sjukhus, vårdanstalter eller inrättningar av liknande slag. Förslaget torde leda till att den som bor varaktigt i särskild boendeform, oavsett om denna boendeform innebär vård i viss omfattning, blir skyldig att betala medieavgift för eget innehav av  
 TV-mottagare. 
  Utredningens förslag skulle i så fall innebära en ökning av antalet avgiftspliktiga hushåll. Några exakta siffror finns här inte att tillgå, men enligt vad RIKAB erfar kan det röra sig om omkring 20  
 000–30 
  000 hushåll, vilket kan beräknas motsvara avgiftsintäkter om 40 60 miljoner kronor för år 2007. 
 I avsnitt 15.4 föreslås att en kontrollavgift om 500 kronor skall kunna tas ut från den som inte anmält avgiftspliktigt  
 TV-innehav. 
  I 15.4.6 förs en diskussion om möjliga konsekvenser för 
 313 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
  
 SOU 2005:2 
  
 avgiftsintäkterna, RIKAB, domstolarna och kronofogdemyndigheterna. Som där framgår har inte utredningen ansett det möjligt att beräkna hur mycket avgiftsintäkterna kan komma att öka vid införandet av en kontrollavgift. 
 Den påminnelseavgift som påförs då avgift inte betalats i tid föreslås i avsnitt 15.4 höjas från 50 till 75 kronor. Under år 2003 påfördes omkring 800 000 påminnelseavgifter för  
 TV-avgift 
  som inte betalats inom föreskriven tid. En höjning av denna avgift från 50 till 75 kronor skulle således leda till att avgiftsintäkterna ökar med omkring 20 miljoner kronor per år. Vid införandet av kontrollavgift tillkommer intäkter för påminnelser för kontroll- avgifter som inte betalas i tid. 
  
 16.8 
  
 Effekt av förslag om finansiering av Granskningsnämnden för radio och TV 
  
 I kapitel 12.6 har utredningen föreslagit att kostnaderna för Granskningsnämnden för radio och TV skall betalas helt via anslag över statsbudgeten och inte som nu delvis av inflytande avgifter. I denna del innebär utredningens förslag en ökad offentligfinansiell utgift med ca 6,5 miljoner kronor. 
  
 16.9 
  
 Övriga konsekvensbeskrivningar 
  
 Förslagen har enligt utredningens bedömning ingen betydelse för den kommunala självstyrelsen, ej heller för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för jämställdhet mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
 Införandet av avdragsrätt för ingående mervärdeskatt kommer enligt utredningens mening att delvis ställa företagen inför en ny situation när det gäller att bedöma om produktion av program skall ske inom företagen eller köpas utifrån. Omfattningen av en sådan förändring blir emellertid beroende av dels de villkor som från statsmaktens sida i sändningstillstånden kan komma att gälla för företagens del, dels företagens egna beslut. 
 314 
 17 Författningskommentarer 
  
 17.1 
  
 Förslaget till lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst 
  
 17.1.1 
  
 Generella ändringar 
  
 De inledande bestämmelserna samt bestämmelsen om kontrollavgift i den nya lagen är nya i förhållande till lagen (1989:41) om  
 TV-avgift. 
  I övrigt består den nya lagen av överförda bestämmelser från lagen om  
 TV-avgift 
  med på sina ställen mindre ändringar. Utöver de materiella ändringarna som beskrivs under respektive paragraf har följande generella ändring av redaktionell art gjorts i den nya lagen. Uttrycket bolaget i den gamla lagen har ersatts med förkortningen RIKAB (Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag) så att det framgår tydligt vilken instans som avses i de olika bestämmelserna. 
 I de fall den nya lagtexten innehåller samma bestämmelse som i lagen om  
 TV-avgift 
  anges detta i författningskommentaren. Förarbetena till de överförda bestämmelserna äger fortfarande tillämpning i de fall bestämmelserna har överförts oförändrade eller med smärre ändringar till den nya lagen. För en generell bakgrund till bestämmelserna i lagen om  
 TV-avgift 
  hänvisas till prop. 1988/89:18 om  
 TV-avgiften. 
  
 17.1.2 
  
 Kommentarer till bestämmelserna 
  
 1 § 
 Bestämmelsen är ny i förhållande till lagen om  
 TV-avgift. 
  
 I bestämmelsen slås fast att programföretag som tillhandahåller radio och TV i allmänhetens tjänst och vars sändningstillstånd som meddelats enligt 2 kap. 2 § radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) innehåller ett förbud mot att sända reklam skall finansieras med en 
 315 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2005:2 
  
 medieavgift. I praktiken utgörs de företag som inte får sända reklam enligt nämnda sändningstillstånd av de tre programföretagen SVT AB, SR AB och UR AB. 
 Den verksamhet som medieavgiften skall finansiera är det uppdrag som programföretagen har i enlighet med företagens sändningstillstånd som meddelas av regeringen. Medieavgiften skall också finansiera verksamhet som direkt anknyter till detta uppdrag. Sådan verksamhet är enligt de nuvarande riktlinjerna för programföretagen bland annat sådan verksamhet som kan bestå i att använda andra medier för att komplettera och stärka kärnverksamheten. Ett exempel är aktivitet på Internet. 
 Uttrycket radio och TV i allmänhetens tjänst definieras inte i lagtexten. Innebörden av uttrycket framgår av riktlinjerna för verksamheten. 
 Medieavgiften skall oavkortad tillfalla programföretagen och skall utgöra en betalning för rätten att ta del av programföretagens utsändningstjänster. Någon ytterligare betalning för utsändnings- tjänster får inte tas ut av programföretagen när sändningarna är riktade till Sverige. Till den del sändningarna görs tillgängliga utanför Sverige skall verksamheten bära sina egna kostnader. 
 Den s.k. sidoverksamheten (försäljning av programrättigheter, tekniska tjänster, publikationer m.m.) i programföretagen skall inte erhålla någon finansiering genom medieavgiften utan bära sina egna kostnader. Detta följer också av bestämmelsen eftersom sidoverksamheten inte omnämns som föremål för finansiering genom avgiftsmedel. 
 2 § 
 Bestämmelsen är ny i förhållande till lagen om  
 TV-avgift. 
  
 I paragrafen definieras uttrycket  
 TV-mottagare. 
  Med TV- mottagare avses sådan teknisk utrustning som kan ta emot utsändning eller vidaresändning av  
 TV-program 
  från SVT och UR. Uttrycket program skall ha samma innebörd som i radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844). Vad som är en  
 TV-mottagare 
  kommenteras närmare i avsnitt 11.6. 
 Bestämmelsen bygger på att den tekniska utrustningen kan ta emot rundradiosändningar, dvs. sådana sändningar som samtidigt och utan särskild begäran är tillgängliga för vem som helst som vill ta mot dem. Utrustning som endast kan ta emot särskilt begärda sändningar såsom s.k. video on demand eller pay per view omfattas inte av definitionen. Se vidare kapitel 11. 
 316 
  
 SOU 2005:2 
  
 Författningskommentarer 
  
 3 § 
 Avgiftsskyldigheten är kopplad till innehav av en  
 TV-mottagare. 
  Definitionen av  
 TV-mottagare 
  finns i 2 §. Medieavgiften är en betalning för en tjänst som den som innehar en  
 TV-mottagare 
  måste förvärva. Det är inte  
 TV-mottagaren 
  i sig som är avgifts- pliktig utan  
 innehavaren  
 av  
 TV-mottagaren 
  som är  
 avgiftsskyldig 
 . 
 Medieavgiften skall uppbäras av Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB). RIKAB:s verksamhet kommenteras i avsnitt 12.3.2. 
 4 § 
 Första stycket i bestämmelsen motsvarar den s.k. hushållsregeln i 2 § första stycket lagen om  
 TV-avgift. 
  
 Andra stycket motsvarar 2 § andra stycket lagen om  
 TV-avgift. 
  Här har orden för samtliga ersatts med vid innehav av flera för att tydliggöra att det inte är  
 TV-mottagaren 
  som är avgiftspliktig utan innehavaren som är avgiftsskyldig. Vidare har orden innehas av och som lagts till i punkten 2 i bestämmelsen för att markera att regeln tar sikte på vårdinrättningars eller liknande inrättningars innehav av  
 TV-mottagare. 
  Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 15.3. 
 5 § 
 Bestämmelsen motsvarar 3 § lagen om  
 TV-avgift. 
  
 6 § 
 Bestämmelsens första stycke motsvarar 5 § lagen om  
 TV-avgift. 
  I första stycket har ordet omfattar ersatts av föreligger samt orden vid innehav lagts till för att tydliggöra att det inte är TV- mottagaren i sig som är avgiftspliktig utan innehavaren av en TV- mottagare som är avgiftsskyldig. 
 Det andra stycket är nytt i förhållande till lagen om  
 TV-avgift. 
  I detta stycke stadgas att avgiftsskyldighet inte föreligger vid innehav av en sådan teknisk utrustning, t.ex. en dator, som endast genom anslutning till Internet tar emot utsändningar eller vidare- sändningar av  
 TV-program 
  från SVT och UR. 
 7 § 
 Bestämmelsen motsvarar 6 § lagen om  
 TV-avgift. 
  
 317 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2005:2 
  
 8 § 
 Bestämmelsen motsvarar 7 och 24 §§ lagen om  
 TV-avgift. 
  
 9 § 
 Bestämmelsen motsvarar 8 § lagen om  
 TV-avgift 
  och har kompletterats med bestämmelsen i 1 § förordning (1989:48) om skyldighet att anmäla överlåtelse och uthyrning av  
 TV-mottagare. 
  Förordningen slopas. 
 Bestämmelsen hänvisar till 2 § om sådan  
 TV-mottagare 
  som kan ta emot utsändningar från de tre programföretagen. 
 10 § 
 Bestämmelsen motsvarar 9 § lagen om  
 TV-avgift. 
  
 11 § 
 Bestämmelsen motsvarar 10 § lagen om  
 TV-avgift. 
  
 12 § 
 Bestämmelsen är ny i förhållande till lagen om  
 TV-avgift. 
  Paragrafen reglerar möjligheten att ta ut en kontrollavgift av den 
 som skall betala medieavgift och som inte har anmält sitt TV- innehav till RIKAB. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 15.4. 
 13 § 
 Första stycket i bestämmelsen motsvarar 11 § första stycket lagen om  
 TV-avgift. 
  Andra stycket är nytt och reglerar tidpunkten för avgiftsskyldighetens upphörande när den avgiftsskyldige avlider. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 15.2. 
 Tredje stycket motsvarar 11 § andra stycket lagen om  
 TV-avgift. 
  Beloppet förslås höjt till 150 kr. 
 14 § 
 Bestämmelsen motsvarar 12 § lagen om  
 TV-avgift 
  med ett tillägg av orden eller kontrollavgift. Tillägget är föranlett av att en kontrollavgift införs genom den nya bestämmelsen i 12 §. Bestämmelsen stadgar att betalningspåminnelse skall skickas och påminnelseavgift tas ut om en medieavgift eller en kontrollavgift inte betalas inom föreskriven tid. 
 318 
  
 SOU 2005:2 
  
 Författningskommentarer 
  
 15–29 
  §§ 
 Bestämmelserna motsvarar 13 23 §§ samt 25 28 §§ lagen om TV- avgift. Bestämmelsen i 24 § lagen om  
 TV-avgift 
  har införts i 8 §. I 23 § görs ett förtydligande avseende vilka bestämmelser som skall tillämpas om ett beslut av RIKAB får överklagas. I sådant fall skall förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser tillämpas. Bestämmel- sen om böter i 24 § bör tillämpas i vissa fall där det föreligger uppsåt eller oaktsamhet, exempelvis vid upprepade förseelser. Se avsnitt 15.4.5. 
 29 § lagen om  
 TV-avgift 
  överförs inte till denna lag. Denna åtgärd kommenteras i avsnitt 12.3.3. 
 Ikraftträdande 
 Lagen träder i kraft den 1 juli 2006. Lagen tillämpas på medie- avgifter som erläggs i förskott under 2006 men som avser år 2007. 
  
 17.2 
  
 Förslaget till förordning om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst 
  
 Bestämmelserna motsvarar bestämmelserna i förordning (1989:46) om  
 TV-avgift 
  med följande ändringar. I 1 § slopas orden efter framställning hos Utrikesdepartementet. Regeringskansliet är numera en enda myndighet. I 3 § har beloppet ändrats till 75 kronor. Detta kommenteras i avsnitt 15.4.5. 
  
 17.3 
  
 Förslaget till lag om ändring av lagen (1989:41) om  
  
 TV-avgift 
  
 17.3.1 
  
 Allmänt 
  
 Utredningen föreslår av skäl som framgår i kapitel 14 att lagen om  
 TV-avgift 
  finns kvar och att en reducerad  
 TV-avgift 
  tas ut av de avgiftsskyldiga under en viss period efter det att lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst har trätt i kraft. Lagen om  
 TV-avgift 
  ändras så att den överensstämmer med den nya lagen. Bestämmelsen i 8 § som  
 TV-handlares 
  med fleras uppgiftsskyldighet, bestämmelsen i 22 § om böter samt bestäm- melserna i 24 28 §§ om särskild avgiftskontroll m.m. slopas. Motsvarande bestämmelser finns i lagen om finansiering av radio 
 319 
  
 Författningskommentarer 
  
 SOU 2005:2 
  
 och TV i allmänhetens tjänst. Vidare slopas 4 § som avser undantag från avgiftsskyldighet vid mottagning via satellit. Undantaget är inte längre relevant eftersom program från SVT och UR numera distribueras via satellit. 
  
 17.3.2 
  
 Kommentarer till bestämmelserna 
  
 1 § 
 Definitionen av  
 TV-mottagare 
  anpassas till den nya definitionen i lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst genom att en hänvisning görs till denna lag. 
 2 § 
 Ändringen i andra stycket punkt 2 innebär att lydelsen av bestämmelsen motsvarar lydelsen i 4 § andra stycket punkt 2 lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Bestäm- melsen kommenteras i avsnitt 15.3. 
 7 § 
 En anpassning av bestämmelsen görs så att tidpunkten för betalning av  
 TV-avgiften 
  motsvarar tidpunkten för betalning av medieavgiften enligt lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Som en följd av denna ändring slopas 24 §. 
 8 § 
 I bestämmelsen slopas uppgiftsskyldigheten för  
 TV-handlare 
  med flera. Motsvarande bestämmelser finns i 9 § lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 11 § 
 Ett nytt andra stycke har lagts till och andra stycket blir tredje stycket i bestämmelsen. Ändringen innebär att lydelsen av bestämmelsen motsvarar lydelsen i 13 § lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 15.2. 
 320 
  
 SOU 2005:2 
  
 Författningskommentarer 
  
 17.4 
  
 Förslag till förordning om ändring av förordning (1989:46) om  
  
 TV-avgift 
  
 I förordningen slopas 4 § eftersom en bestämmelse med motsvarande innehåll finns i 4 § förordning om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 1 § 
 I bestämmelsen slopas orden efter framställning hos Utrikes- departementet. Regeringskansliet är numera en enda myndighet. 
 3 § 
 Påminnelseavgiften höjs till 75 kr för att motsvara påminnelse- avgiften enligt 3 § förordning om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
  
 17.5 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen (1998:1234) om det statliga personadressregistret 
  
 Ändringen kommenteras i avsnitt 15.5.3. 
  
 17.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:200) om mervärdesskatt 
  
 7 kap. 1 § 
 I förteckningen över varor och tjänster som beskattas med 6 procent läggs en punkt till som avser utsändning av radio- och  
 TV-program 
  när verksamheten finansieras med medieavgift enligt lagen (xxxx:xx) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 13.1.3. 
  
 17.7 
  
 Övriga lag- och förordningsändringar 
  
 Övriga föreslagna lag- och förordningsändringar utgör följd- ändringar på grund av förslaget om lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 321 
 Särskilt yttrande 
 Av experten  
 RhodesUtredningen har enligt sina direktiv bl.a. haft i uppdrag att behandla skatteplikt enligt mervärdesskattelagen (1994:200, ML) för public service. Särskilt skulle utredningen överväga om det är möjligt och lämpligt att införa mervärdesskatteplikt och även lämna förslag om hur ett införande av mervärdesskatteplikt skulle kunna göras. Inledningsvis kan konstateras att frågan om beskattning av utsändningstjänster måste prövas med utgångspunkt i harmoniserade och tvingande  
 EG-rättsliga 
  bestämmelser. Medlemsstaterna har alltså inte någon valfrihet när det gäller frågan om beskattning skall ske av utsändningstjänster. Enligt sjätte mervärdesskattedirektivet skall nämligen utsändningstjänster undantas från beskattning om förutsättningarna för detta är uppfyllda (se kapitel 7 i betänkandet). Innan en prövning av undantaget kan ske måste dessutom avgöras om det överhuvudtaget föreligger en tjänst som kan göras föremål för mervärdesskatt. Utredningens direktiv måste därför förstås så att utredningen haft i uppdrag att överväga om det är lämpligt att genomföra sådana förändringar av företagens organisation och finansiering som kan leda till att det uppstår en beskattningssituation och göra en bedömning av om förslagen innebär att det uppstår en utsändningstjänst som är mervärdesskattepliktig. Om det i realiteten uppstår en beskattningssituation är en fråga som det sedan ankommer på de tillämpande myndigheterna och domstolarna att avgöra. 
 Utredningen gör bedömningen att dess förslag om en direktfinansiering leder till att public  
 service-företagen 
  får anses tillhandahålla en tjänst mot ersättning till den som betalar en medieavgift. Vidare finner utredningen att tjänsten inte kan anses omfattas av undantaget i artikel 13 A 1 q i sjätte mervärdes- skattedirektivet på grund av att företagen inte är sådana offentliga 
 323 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2005:2 
  
 radio- och televisionsorgan som omfattas av undantaget. Tjänsten är således mervärdesskattepliktig enligt utredningens bedömning. I betänkandet nämns flera omständigheter som talar för att denna slutsats är riktig. Bland annat framhålls att de förändringar i ekonomiskt, organisatoriskt och administrativt hänseende som föreslås innebär att public  
 service-företagen 
  kommer att likna övriga radio- och  
 TV-företag 
  på marknaden. Som utredningen funnit finns det sannolikt ett handlingsutrymme för medlems- staterna att utifrån sina rättsordningar avgöra vad som skall anses utgöra ett offentligt radio- och televisionsorgan enligt artikel 13 A 1 q (jfr kapitel 13.1.2). Frågan är dock aldrig prövad och det går inte att med säkerhet säga vad som konstituerar ett sådant organ. Det råder således alltjämt en osäkerhet i denna fråga. 
 Utredningen har emellertid inte enbart redovisat sina bedöm- ningar när det gäller skattepliktsfrågan utan har också föreslagit att beskattningen av public  
 service-företagens 
  utsändningstjänster skall ske med en skattesats om 6 procent (se kapitel 13.1.3). Jag kommer i det följande att redovisa varför jag av flera skäl anser det olämpligt att föreslå en sådan beskattning. 
 För det första ifrågasätter jag att det skulle vara möjligt att införa en lägre skattesats enbart för de utsändningstjänster som tillhandahålls av public  
 service-företagen 
  och inte för de utsändningstjänster som tillhandahålls av övriga företag som verkar på marknaden. Bestämmelserna i sjätte mervärdeskattedirektivet som möjliggör för medlemsstaterna att beskatta radio- och TV- sändningar med en reducerad skattesats gör ingen skillnad beroende på vem som tillhandahåller tjänsten eller på vilket sätt betalningen sker för tjänsten. Det är att märka att alla utom en av de medlemsstater inom EU som beskattar public service- utsändningar belägger dessa tjänster med samma skattesats som övriga utsändningstjänster. 
 Som ovan nämnts har utredningen funnit att de förändringar som föreslås medför att public  
 service-företagen 
  kommer att likna övriga företag på marknaden när det gäller organisation och finansiering. Även företag etablerade utanför Sverige kan tillhanda- hålla utsändningstjänster på den svenska marknaden som ska beskattas i Sverige. Härigenom aktualiseras frågan om de EG- rättsliga principerna om konkurrensneutralitet och likabehandling hindrar att skattesatsen differentieras för public  
 service-företagen 
  jämfört med andra företag som tillhandahåller utsändningstjänster. Principen om likabehandling brukar uttryckas som ett krav på att 
 324 
  
 SOU 2005:2 
  
 Särskilt yttrande 
  
 jämförbara situationer inte skall behandlas olika med mindre särbehandlingen är objektivt grundad. Principen utesluter inte en differentiering av skattesatserna på likadana eller liknande produkter men differentieringen måste vara objektivt motiverad och grundas på mål som i sig är förenliga med  
 EG-rätten. 
 1 
  
 Det är att märka att det i sjätte mervärdesskattedirektivet finns bestämmelser som uttryckligen auktoriserar att i princip identiska varor och tjänster kan beskattas med olika skattesatser beroende på omständigheterna. Ett exempel på detta är byggtjänster som kan beläggas med en lägre skattesats om de omfattar bostäder och tillhandahålls som ett led i socialpolitiken. När det gäller utsändningstjänster som betecknas som public service finns dock inte någon motsvarande reglering. Däremot har det som framgått ovan uttryckligen föreskrivits att utsändningstjänster av offentliga TV- och  
 radio-företag 
  skall undantas från beskattning. Det är den möjlighet som gemenskapslagstiftaren öppnat för att medlems- staterna skall kunna positivt särbehandla sina public service- företag. Om medlemsstaterna väljer att tillhandahålla public  
 service-utsändningar 
  genom ett annat organ än ett offentligt organ ger inte direktivet uttryckligen någon möjlighet att beskatta dessa utsändningstjänster på annat sätt än övriga utsändningstjänster som tillhandahålls på marknaden. 
 Utredningen har som stöd för sitt antagande att public service- företagens utsändningstjänster ändock skall kunna beläggas med en lägre skattesats än andra utsändningstjänster bl.a. åberopat ett rättsfall från  
 EG-domstolen 
  rörande läkemedel,  
 C-384/01, 
  Kommissionen mot Frankrike. Domstolen fann i målet att det inte strider mot likabehandlingsprincipen att beskatta ersättningsberättigade läkemedel med en lägre skattesats än icke ersättningsberättigade läkemedel. Domstolen ansåg att det inte var den differentierade skattesatsen som avgjorde konsumentens val utan den prisnedsättning som följde av det franska ersättningssystemet för läkemedel, som i sin tur byggde på ett EG- direktiv. Jag instämmer i den tolkning av domen som gjorts i departementspromemorian Mervärdeskatten på ekologiska livsmedel, 
 2  
 nämligen att domstolen vid sitt godkännande av de differentierade skattesatserna synes lägga vikt vid att stödordningen som sådan byggt på befintliga  
 EG-regler 
  och godkännanden, och att mervärdesskattedifferentieringen direkt 
  
 1 
  
 Se vidare Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel, Ds 2002:51, kap. 2.3.2. 
  
 2 
  
 a.a. s. 59 f. 
  
 325 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2005:2 
  
 kopplats till denna stödordning. Genom annan lagstiftning har tillåtits en olikabehandling av läkemedel som i och för sig är likadana eller liknande, och detta kan sägas ha inneburit att en differentiering av mervärdesskattesatsen inte innebär någon (ytterligare) snedvridning av konkurrensen. Någon motsvarande gemenskapsrättslig lagstiftning för public service finns inte. 
 I departementspromemorian framhålls dock att det avgörande för om en differentiering av mervärdesskattesatsen är tillåten är om den skulle kunna påverka konsumentens val. Differentieringen kan vara tillåten för produkter som är fysiskt lika eller liknande om, det finns faktorer på marknaden som gör att den saknar betydelse som konkurrensfaktor. Frågan är då om mervärdesskattesatsen på public  
 service-företagens 
  utsändningstjänster saknar betydelse som konkurrensfaktor och för konsumentens val. Utredningen menar att det faktum att innehavaren av en  
 TV-mottagare 
  måste betala en medieavgift gör att utsändningstjänsterna på marknaden inte är fritt utbytbara för den enskilde avgiftsskyldige konsumenten. Därigenom menar utredningen att det inte är den lägre mervärdesskattesatsen i sig som utgör motivet för att betala medieavgift. Jag kan inte helt instämma i denna slutsats. Av de beräkningar som gjorts av utredningen framgår att medieavgiften måste höjas om medieavgiften beläggs med en normalskattesats (25 procent) för att bolagens disponibla medel inte skall minska. Det är således klart att skattesatsen kan komma att påverka medieavgiftens storlek. I vilken utsträckning konsumenten i praktiken har en möjlighet att ta del av andra bolags utsändningstjänster utan att få del av public  
 service-bolagens 
  utsändningstjänster är beroende av hur omfattande vidaresändningsskyldigheten i 8 kap. radio- och  
 TV-lagen 
  är. I delbetänkandet Must carry, SOU 2003:109 av radio- och TV- lagsutredningen föreslås en långtgående utvidgning av denna skyldighet. Det går därför inte att med säkerhet förutse i vilken utsträckning det kommer att vara möjligt för en konsument att ta del av andra bolags utsändningstjänster utan att få del av public  
 service-bolagens 
  utsändningstjänster. Det är heller inte möjligt att förutsäga vid vilken prisnivå konsumenten skulle välja andra tekniska alternativ än en  
 TV-mottagare 
  för att motta utsändningstjänster från andra företag och därigenom inte få tillgång till public  
 service-utsändningarna. 
  En hög medieavgift torde dock göra att fler konsumenter överväger att välja andra tekniska alternativ än en  
 TV-mottagare 
  för att ta del av 
 326 
  
 SOU 2005:2 
  
 Särskilt yttrande 
  
 utsändningstjänster. Om det kommer att vara möjligt för konsumenterna att göra ett val mellan public  
 service-bolagens 
  utsändningstjänster och andra utsändningstjänster kan därför enligt min uppfattning skattesatsens storlek få betydelse för konsumentens val. Storleken på skattesatsen har också direkt betydelse för public  
 service-företagens 
  disponibla medel. En skattesats om 6 procent som föreslås av utredningen leder till att företagen varje månad av staten får återbetalat en summa som motsvarar den skatt som företagen erlagt till sina leverantörer och som företagen på grund av den låga skattesatsen inte kunnat kvitta mot utgående skatt. Om företagens disponibla medel ökar på grund av en låg skattesats, ökar också deras möjlighet att konkurrera på marknaden. Sammantaget anser jag att det inte går att enbart reducera skattesatsen på public  
 service-företagens 
  utsändningstjänster men inte på andra utsändningstjänster utan att riskera att likabehandlingsprincipen åsidosätts. 
 Den andra invändningen som jag har mot utredningens förslag rör höjden på den föreslagna reducerade skattesatsen. Som utredningen redogjort för i avsnitt 13 finns en särskild bestämmelse intagen i artikel 12.4 i sjätte direktivet som föreskriver att en reducerad skattesats skall bestämmas så att ingående skatt i verksamheten för vilken avdrag medges kan avräknas helt mot den utgående skatt som inflyter i verksamheten. Av betänkandet framgår att tjänstemän vid kommissionen ansett att bestämmelsen skall utgöra en säkerhetsventil mot att mervärdesskattesystemet, vars syfte är att alstra intäkter till staten, undermineras på grund av för lågt satta skattesatser som kan få till följd av att staten får återbetala den mervärdesskatt som annars skulle ha tillfallit staten. Utredningen påtalar att en skattesats som sätts så lågt att programföretagen regelmässigt erhåller en återbetalning eventuellt kan komma i konflikt med regeln i artikel 12.4. Ändock föreslår utredningen en skattesats om 6 procent som får till effekt att en regelbunden återbetalning av mervärdesskatt till bolagen kommer att ske. Det är visserligen osäkert hur bestämmelsen i artikel 12.4 skall tillämpas eftersom den aldrig prövats och det går säkerligen inte att undvika att reducerade skattesatser ibland resulterar i att vissa företag får en utgående skatt som är mindre än den ingående och därigenom ibland får tillbaka skatt av staten. Det som är anmärkningsvärt i nu aktuellt fall är emellertid att beräkningarna visar att de få företag som kommer att omfattas av reduceringen regelbundet får tillbaka mervärdesskatt och att den förslagna 
 327 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2005:2 
  
 skattesatsen motiveras just med att de skall få tillbaka skatten. Något klarare fall att applicera på bestämmelsen i artikel 12.4 torde vara svårt att finna. Vid en prövning skulle det enligt min mening föreligga stor risk att den föreslagna skattesatsen inte skulle anses förenlig med bestämmelsen. 
 Slutligen anser jag att det bör framhållas att en särskild utredare för närvarande gör en översyn av tillämpningsområdet för de reducerade skattesatserna och undantagen från beskattning inom mervärdesskatteområdet (Mervärdeskattesatsutredningen Fi 2002:11, dir. 2002:141). Utredaren skall kartlägga de avgränsningsproblem som finns med nuvarande regler. Översynen skall också innefatta en analys av skattesatsernas struktur utifrån rättsliga, administrativa, ekonomiska, fördelningspolitiska och statsfinansiella aspekter. Mervärdesskattens påverkan på konkurrenssituationen mellan och inom olika branscher skall belysas. Vid utformningen av förslagen skall även internationella aspekter på det svenska mervärdesskattesystemet beaktas. Utredaren skall slutligen även granska effekterna av den mervärdesskattelagstiftning inom kulturområdet som trädde i kraft den 1 januari 1997. Genom tilläggsdirektiv den 11 november 2004 förlängdes tiden för att redovisa delbetänkande till den 1 juni 2005 och för slutbetänkande till den 1 oktober 2006. I tilläggsdirektiven gavs utredaren i uppdrag att närmare utreda effekterna av en mervärdesskatteförändring för vissa verksamheter som uppbär stöd av det allmänna. 
 I betänkandet avsnitt 10.4 hänvisas till Utredningen om radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) som framhöll att det förhållandet att public  
 service-företagen 
  inte har avdragsrätt för ingående skatt har negativ påverkan på det sätt som företagen väljer att bedriva sin produktionsverksamhet. Det innebär att företagens val mellan att utföra vissa tjänster i egen regi och att upphandla motsvarande tjänster kan påverkas. Därigenom påverkas konkurrensen på marknaden negativt. I SOU 2000:55 noterades även att nuvarande läge innebär att företagen får försöka definiera vissa upphandlade tjänster som tjänster som inbegrips i de kategorier av kulturtjänster som omfattas av en reducerad skattesats eller ingen skattesats alls för att hålla nere mervärdesskattekostnaden. Jag instämmer i att den effekt som tillskapas genom att aktörer som agerar på samma marknad beskattas olika inte är önskvärd och att en sådan beskattningssituation i största möjliga mån bör motverkas. Det är 
 328 
  
 SOU 2005:2 
  
 Särskilt yttrande 
  
 också skälet till att Mervärdesskattesatsutredningen tillsattes. Den har som ovan nämnts särskilt att se över de reducerade skattesatserna och undantagen inom kultursektorn. En del av de problem som rör public  
 service-företagens 
  upphandling av tjänster som påtalats ovan kan genom mervärdesskattesatsutredningens förslag komma att minskas. Det är omständigheter som bör vägas in vid bedömningen av public  
 service-företagens 
  beskattningssituation. Inte minst mot den bakgrunden anser jag det lämpligt att avvakta med att ändra public  
 service-företagens 
  beskattning till dess att Mervärdesskattesatsutredningen lämnat sina förslag. 
 329 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Vissa frågor avseende radio och TV i 
  
 Dir. 
  
 allmänhetens tjänst 
  
 2003:120 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 9 oktober 2003. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare ges i uppdrag att ta fram ett underlag beträffande vissa frågor om finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst. Utredaren skall främst behandla frågor om avgiftsskyldighet och uppbörd av  
 TV-avgiften, 
  medelstilldelning till programföretagen samt skatteplikt enligt mervärdesskattelagen (1994:200). 
 Uppdraget skall utföras i samverkan med Sveriges Radio AB (SR), Sveriges Television AB (SVT) och Sveriges Utbildningsradio AB (UR) samt Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB). Utredaren skall samråda med Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  (Ku2000:01), Digitalradiokommittén (Stewart) samt följa den parallella parla- mentariska kommitténs arbete (Ku2003:01). 
 Utredaren skall redovisa sitt uppdrag före utgången av augusti 2004. 
 Utgångspunkter 
 En viktig skillnad mellan public  
 service-företag 
  och kommersiell radio och TV är de ekonomiska förutsättningarna. Genom att vara garanterade en viss på förhand känd resursnivå är public service- företagen inte beroende av att maximera antalet tittare och lyssnare för att generera intäkter. I stället har public  
 service-företagen 
  ett 
 331 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2005:2 
  
 uppdrag att verka i allmänhetens tjänst och erbjuda alla tittare och lyssnare ett mångsidigt och oberoende utbud av hög kvalitet. 
 Finansieringssystemet för radio och TV i allmänhetens tjänst bör uppfylla vissa grundläggande krav. En stark radio och TV i allmänhetens tjänst kräver att programföretagen ges tillräckliga resurser för att kunna utföra sina uppdrag. Samtidigt får finansieringssättet inte begränsa företagens oberoende eller på annat sätt påverka programverksamheten i strid med uppdraget. I allmänhet har programföretagen små möjligheter att genom egna åtgärder påverka sina intäkter. Det är därför viktigt att företagen kan överblicka de ekonomiska förutsättningarna för en så lång tidsperiod som möjligt. Systemet för finansiering bör även vara överskådligt och enkelt att hantera samt gynna en effektiv och sund hushållning med tilldelade resurser. 
 Det sätt som radio och TV i allmänhetens tjänst finansieras på är avgörande för möjligheten till bibehållet oberoende och för en fortsatt stark förankring hos allmänheten. Verksamhetens icke- kommersiella karaktär är grundläggande för ett programutbud präglat av integritet, mångfald och hög kvalitet inom alla genrer. 
 Utredningsuppdraget 
 Utredaren skall ta fram ett underlag beträffande vissa frågor gällande finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst. Följande frågor skall behandlas. Erfarenheter från andra länder bör beaktas i den utsträckning det är motiverat. I de fall utredaren lämnar förslag som har ekonomiska konsekvenser skall kostnadsberäkningar redovisas. 
 Regeringen har denna dag bemyndigat chefen för Kultur- departementet att tillkalla en kommitté med parlamentarisk sammansättning som får i uppdrag att utifrån en bred omvärldsanalys ta fram ett underlag beträffande de villkor som skall gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst. Den kommittén skall främst behandla frågor som rör programföretagens uppdrag och organisation. 
 332 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 1 
  
 Avgiftsskyldighet 
 I dag finansieras verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst i princip uteslutande via  
 TV-avgiften. 
  SVT har därutöver en mycket begränsad möjlighet att sända sponsrade program medan UR har rätt att i vissa fall ta emot allmänna medel för utbildningsinsatser. SVT redovisade för år 2002 en intäkt från sponsring som uppgick till 43,3 miljoner kronor vilket motsvarade drygt en procent av intäkterna från avgiftsmedel. UR hade under samma period fem miljoner kronor i intäkter från allmänna medel för programproduktion avseende fortbildningsinsatser för lärare, vilket motsvarade knappt två procent av intäkterna från avgiftsmedel samma år. 
 Modellen för finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst är en viktig del av programföretagens självständiga ställning gentemot såväl staten som privata intressen. 
 Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) svarar för uppbörden och kontrollen av  
 TV-avgiften. 
  Sedan år 1998 har RIKAB också ansvaret för förvaltningen av rundradiomedlen. RIKAB ägs sedan den 1 januari 1994 gemensamt av de tre programföretagen. 
 Under innevarande tillståndsperiod har riksdag och regering ställt krav på programbolagen att minska skolket från  
 TV-avgiften, 
  vilket hittills har gett mycket goda resultat. Under tillståndsperiodens första år, 2002, redovisar RIKAB och program- bolagen att skolket minskat och avgiftsintäkterna ökat med 55 miljoner kronor jämfört med år 2000. Resultatet överträffar regeringens krav på en minskning av skolket med 25 miljoner kronor om året. Under samma period har det genomsnittliga antalet  
 TV-avgifter 
  ökat med 33 000 till totalt 3 383 000 registre- rade avgifter. Uppskattningsvis betalar ca 90 procent av de avgifts- skyldiga hushållen sin  
 TV-avgift. 
  
 Utifrån dagens tekniska utveckling finns det skäl att analysera hur  
 TV-avgiften 
  i framtiden skall se ut för att finansiera en oberoende radio och TV i allmänhetens tjänst. Det är således inte aktuellt att vidta åtgärder som exempelvis skulle innebära att programföretagen säljs eller finansieras genom reklamintäkter. Inte heller finns det några skäl för att införa ett system som skulle innebära att public  
 service-företagen 
  övergår till att finansieras över statsbudgeten. 
 Förändringar har emellertid skett sedan lagen (1989:41) om TV- avgift trädde i kraft. Enligt lagen skall den som innehar en TV- 
 333 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2005:2 
  
 mottagare betala  
 TV-avgift 
  för mottagaren. I förarbetena (prop. 1988/89:18 s. 43 ff) anges vad som avses med begreppet TV- mottagare. I propositionen konstateras att även andra apparater än de som i dagligt tal benämns  
 TV-mottagare 
  kan vara avgiftspliktiga mottagare. Det gäller t.ex. vissa videobandspelare och vissa motta- gare för satellitsändningar. 
 Enligt 4 och 5 §§ lagen om  
 TV-avgift 
  omfattar skyldigheten att betala  
 TV-avgift 
  inte sådana  
 TV-mottagare 
  som på grund av sin konstruktion inte kan användas för att ta emot markbundna sändningar, och inte heller för  
 TV-mottagare 
  i anläggningar eller okaler för annat än bostadsanläggningar eller i fortskaffningsmedel, om mottagaren på grund av en särskilt vidtagen åtgärd inte kan användas för att ta emot  
 TV-program. 
  
 Motivet för att  
 TV-mottagare 
  som inte kan användas för att ta emot markbundna sändningar skall vara undantagna från avgift är att de avgiftsfinansierade sändningarna uteslutande sker från marksändare. Om Brown skulle börja sända från satellit skulle man enligt propositionen få överväga att ta upp frågan till förnyad prövning. 
 Regeringen medgav den 13 november 1997 att Brown får inleda sändningar över satellit för mottagning i Sverige. Det motiv som ursprungligen anfördes för undantaget för  
 TV-mottagare 
  som inte kan ta emot markbundna sändningar är därför inte längre för handen. 
 Det är vidare möjligt att på olika sätt använda persondatorer för att ta emot  
 TV-sändningar. 
  Med ett s.k.  
 TV-kort 
  kan datorn redan nu användas för att ta emot vanliga  
 TV-sändningar. 
  I en skrivelse till Kulturdepartementet har Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) begärt en översyn av reglerna om undantag från avgiftsskyldighet. Behovet av en översyn beror enligt bolaget dels på att Sveriges Television sedan den 1 april 1999 sänder SVT1, SVT2 och andra digitala kanaler över satellit, dels på att möjligheten att ta emot rörliga bilder över telenäten genom s.k. bredbandstjänster gör att en dator uppkopplad till Internet kan betraktas som en TV- mottagare. 
 Den 28 maj 2003 beslutade riksdagen (prop. 2002/03:72, bet. 2002/03:KU33, rskr. 2002/03:196) att de digitala  
 TV-sändningarna 
  skall byggas ut och att de analoga  
 TV-sändningarna 
  skall upphöra efter en övergångsperiod. Från februari 2008 kommer det därför inte längre vara möjligt att ta emot marksänd TV med enbart en analog  
 TV-mottagare. 
  
 334 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget i fråga om  
 TV-avgiften 
  
 Utredaren skall utifrån ett brett perspektiv analysera nuvarande och alternativa sätt att inbringa  
 TV-avgiften. 
  
 Utredaren skall även se över reglerna för avgiftsskyldighet i syfte att anpassa dem till den tekniska utveckling som har skett samt analysera om övergången till digitala marksändningar medför några konsekvenser för lagen om  
 TV-avgift. 
  
 Ett grundläggande krav på förslagen är att systemet för finansieringen av en radio och TV i allmänhetens tjänst garanterar en oberoende programverksamhet. 
 Medelstilldelningen 
 Riksdagen beslutar varje år hur mycket pengar programbolagen skall tilldelas. Riksdagen fastställer även  
 TV-avgiftens 
  storlek. Intäkterna från  
 TV-avgiften 
  förvaltas av RIKAB som har statens uppdrag att uppbära  
 TV-avgiften 
  och bedriva avgiftskontroll. Medlen placeras på det s.k. rundradiokontot i Riksgäldskontoret. 
 I betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst ett beredningsunderlag (SOU 2000:55) föreslog den särskilde utredaren en modell där intäkterna från  
 TV-avgiften 
  skulle tillfalla programföretagen direkt. Denna modell innebär att rundradiokontot i Riksgäldskontoret avskaffas.  
 TV-avgifterna, 
  som även i fortsättningen skulle uppbäras av RIKAB, skulle utbetalas direkt till företagen. 
 Fördelningen av medlen mellan programföretagen föreslogs även med denna modell kunna ske med hjälp av den fördelningsnyckel som nu tillämpas. Företagen skulle således själva få ett fullständigt och direkt ansvar för sin likviditetsplanering. Modellen skulle vidare innebära att riksdagen inte längre skulle anslå medlen till programföretagen. Riksdagen föreslogs ändå behålla ansvaret för  
 TV-avgiftens 
  storlek. 
 En direktfinansieringsmodell, där avgifterna tillfaller program- bolagen direkt, utan att först placeras på rundradiokontot, kan innebära ett enklare, renare och mer transparent finansieringssätt och därigenom öka legitimiteten i systemet. Regeringen har tidigare framfört att den i princip delar uppfattningen att ett system med direktfinansiering bör införas. 
 335 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2005:2 
  
 I samband med frågan om direktfinansiering bör också övervägas om det är möjligt och lämpligt att införa skatteplikt enligt mervärdesskattelagen av programföretagens verksamhet för produktion och utsändning av radio- och  
 TV-program. 
  Public  
 service-företagens 
 icke-kommersiella 
  verksamhet, dvs. uppdraget i allmänhetens tjänst, är för närvarande undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 20 § mervärdesskattelagen. Detta innebär att det i enlighet med vad som normalt gäller för verksamhet som är undantagen från mervärdesskatt saknas rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt, vilken istället blir en kostnad i verk- samheten. 
 Uppdraget i fråga om medelstilldelningen 
 Utredaren skall analysera olika tänkbara modeller för direktfinansiering och lämna förslag till en sådan modell. En utförlig konsekvensanalys avseende skattemässiga följder och konsekvenser för rundradiorörelsen skall göras. 
 Om utredaren finner det möjligt och lämpligt att införa skatteplikt enligt mervärdesskattelagen för programföretagen, skall förslag lämnas om hur det skall kunna göras. Samtidigt skall ekonomiska, organisatoriska och administrativa konsekvenser för programföretagen liksom konsekvenser för public service- uppdraget som sådant av ett införande av mervärdesskatteplikt analyseras. Även de  
 EG-rättsliga 
  aspekterna av mervärdes- skatteplikt samt förslagets påverkan på konkurrenssituationen i branschen skall belysas. 
 Utredningsarbetet 
 Utredaren skall samverka med Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio AB samt Radiotjänst i Kiruna AB. Utredaren skall fortlöpande samråda med Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  (Ku2000:01), Digitalradiokommittén (Stewart) samt följa den parallella parlamentariska kommitténs arbete (Ku2003:01). 
 Utredaren skall i sitt arbete noga följa arbetet inom andra områden som rör verksamheten inom en radio och TV i 
 336 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 1 
  
 allmänhetens tjänst. Uppdraget skall redovisas före utgången av augusti 2004. 
 (Kulturdepartementet) 
 337 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till Utredningen om 
  
 Dir. 
  
 finansiering m.m. av radio och TV i 
  
 2004:68 
  
 allmänhetens tjänst (Ku 2003:02) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 13 maj 2004. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Uppdraget till Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:02) ändras så att frågan om betalningsskyldighet för  
 TV-avgift 
  vid dödsfall samt vissa ytterligare  
 TV-avgiftsfrågor 
  skall ingå i uppdraget. Uppdraget skall, med ändring av tidigare angiven tidpunkt, redovisas före utgången av år 2004. 
 Bakgrund 
 Regeringen beslutade den 8 juni 2000 att bemyndiga chefen för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) och lagen (1989:41) om  
 TV-avgift 
  samt föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena (dir. 2000:43). Utredningen har antagit namnet Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  (Ku 2000:01). I utredningens uppdrag ingår att överväga frågan om betalningsskyldighet för  
 TV-avgift 
  vid dödsfall (dir. 2001:11) samt vissa ytterligare TV- avgiftsfrågor (dir. 2003:30). 
 Regeringen bemyndigade vidare den 9 oktober 2003 chefen för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild utredare med 
 339 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2005:2 
  
 uppdrag att ta fram ett underlag beträffande vissa frågor om finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst under nästa tillståndsperiod. Den särskilda utredaren skall bl.a. se över reglerna för avgiftsskyldighet i syfte att anpassa dem till den tekniska utvecklingen samt analysera om övergången till digitala marksändningar medför några kon- sekvenser för lagen om  
 TV-avgift. 
  Uppdraget skall redovisas före utgången av augusti 2004 (dir. 2003:120). Utredningen har antagit namnet Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:02). 
 Ändring av uppdraget 
 Regeringen anser att samtliga frågor under utredning som rör  
 TV-avgiften 
  bör ses över i ett sammanhang. Uppdraget för Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmän- hetens tjänst (Ku 2003:02) bör därför omfatta samtliga dessa frågor. Uppdraget utvidgas till att omfatta dels frågan om betalningsskyldighet för  
 TV-avgift 
  vid dödsfall, dels vissa ytterligare  
 TV-avgiftsfrågor. 
  Tiden för redovisning av uppdraget bör av denna anledning förlängas. Regeringen beslutar även denna dag om tilläggsdirektiv till Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  som innebär att utredningens uppdrag inte längre omfattar frågor som rör  
 TV-avgiften. 
  
 Betalningsskyldighet för  
 TV-avgift 
  vid dödsfall 
 Utgångspunkter 
 Enligt 2 § första stycket lagen om  
 TV-avgift 
  betalas en enda TV- avgift för samtliga  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. En enda avgift betalas också för bl.a. samtliga  
 TV-mottagare 
  som finns inom samma sjukhus, 
 340 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 2 
  
 vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om  
 TV-mottagarna 
  är avsedda att användas av dem som får vård. 
 Enligt 11 § skall  
 TV-avgiften 
  betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. En avgift som avser tid efter det att en sådan anmälan har kommit in till bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än 100 kronor skall det inte betalas tillbaka. 
 Enligt 15 § skall bolaget ompröva beslut om avgiftsskyldighet om den som beslutet rör begär det eller om det annars föreligger skäl. Om en begäran om omprövning har kommit in till bolaget mer än fyra veckor efter den dag då avgiften senast skulle ha betalats skall bolaget ändra beslutet endast om det är uppenbart oriktigt. 
 Enligt 20 § får RIKAB efterge en fordran på  
 TV-avgift 
  om det på grund av den avgiftsskyldiges sjukdom eller av någon annan anledning är oskäligt att kräva betalning. 
 I en skrivelse till Kulturdepartementet har det påtalats att nuvarande regler om när avgiftsskyldigheten upphör bör omprövas. I skrivelsen föreslås att 11 § ändras så att avgiften skall betalas längst tills den avgiftsskyldige har avlidit. Enligt vad som uppgivits från RIKAB är praxis i samband med omprövning att alltid tillämpa regeln att avgiftsskyldigheten upphör på avanmälningsdagen. 
 Frågan om vid vilken tidpunkt avgiftsskyldigheten bör upphöra behandlades i promemorian Vissa förändringar i TV- avgiftssystemet (Ds 1997:24). Då gällde det möjligheten att återfå betalad  
 TV-avgift 
  för den som har tagits in på vårdinrättning men underlåtit att göra avanmälan. Enligt promemorian var det både nödvändigt och ändamålsenligt att avgiftsskyldighet föreligger intill dess avanmälan har skett. Det ansågs inte motiverat att utan mycket starka skäl föreslå undantag från avanmälningsskyldigheten. 
 I propositionen Vissa förändringar i  
 TV-avgiftssystemet 
  (prop. 1996/97:165) anslöt sig regeringen till det synsätt som redovisats i promemorian. När det gäller möjligheten att återfå 
 341 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2005:2 
  
 redan betald avgift uppmärksammade regeringen ett remissyttrande där det framhölls att man, genom en utvidgning av bestämmelsen i 20 § lagen om  
 TV-avgift, 
  eventuellt skulle kunna medge dels eftergift också av inbetald avgift och inte enbart av en fordran, dels återbetalning av för mycket betald avgift. Regeringen konstaterade emellertid att ett införande av en sådan bestämmelse skulle innebära att RIKAB skulle ställas inför nya bevisfrågor samt att stora problem skulle kunna uppstå med att åstadkomma en lämplig avvägning för tidsgränsen vad gäller möjligheten att få eftergift. Regeringen lade därför inte fram något förslag i denna riktning. 
 De problem som aktualiseras i skrivelsen gäller främst när den avlidne är ensamstående. Det kan i dessa fall uppfattas som stötande om dödsboet skall betala avgift för tid efter dödsfallet på grund av att man inte omedelbart har gjort en avanmälan. 
 Uppdraget 
 Utredaren skall överväga om det är lämpligt att skyldigheten att betala  
 TV-avgift 
  skall upphöra när den avgiftsskyldige har avlidit och, i så fall, under vilka förutsättningar detta skall ske. 
 Vissa ytterligare  
 TV-avgiftsfrågor 
  
 Utgångspunkter 
 Sveriges Television AB (SVT), Sveriges Radio AB (SR) och Sveriges Utbildningsradio AB (UR) samt Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) har i en skrivelse till regeringen anfört att det kan finnas behov av ytterligare lagändringar för att stärka TV- avgiftssystemet och minska avgiftsskolket. I skrivelsen hänvisas det till att Boende- och avgiftsutredningen i betänkandet Lambert Betala rätt (SOU 1999:33) föreslog att enskilt TV- innehav skall behandlas lika oavsett om man bor i ordinärt 
 342 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 2 
  
 boende eller i särskild boendeform. I skrivelsen hänvisas det också till att Utredningen om radio och TV i allmänhetens tjänst i betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst, ett bered- ningsunderlag (SOU 2000:55) föreslagit ett förenklat påföljdsförfarande för den som har en avgiftspliktig TV- mottagare utan att betala  
 TV-avgift 
  samt att reglerna för juridiska personers avgiftsskyldighet ändras så att de betalar en  
 TV-avgift 
  för var femte  
 TV-mottagare. 
  
 I skrivelsen föreslås även ett antal åtgärder som skall underlätta för RIKAB att få kännedom om  
 TV-innehav 
  och tillgång till andra uppgifter som har betydelse för bedömning av om någon är skyldig att betala  
 TV-avgift. 
  
 Uppdraget 
 Utredaren skall överväga de förslag som har lagts fram i den ovan nämnda skrivelsen och särskilt beakta integritetsfrågor. Ingen ändring skall föreslås när det gäller avgiftsskyldigheten för  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas av personer som får vård på sjukhus, vårdanstalter eller inrättningar av liknande slag. 
 Redovisning av uppdraget 
 Uppdraget skall, med ändring av tidigare angiven tidpunkt, redovisas före utgången av år 2004. 
 (Kulturdepartementet) 
 343 
 Bilaga 3 
 Placering av anslagsvillkor 
 I avsnitt 12.3.1 har utredningen konstaterat att anslagsvillkor inte längre kommer att meddelas vid övergång till direktfinansiering. I denna bilaga, som bygger på anslagsvillkoren för Sveriges Television för 2005, har villkoren gåtts igenom punkt för punkt. 
 Anslag 
 Prop. 2004/05:1, bet. 2004/05:KrU1, rskr. 2004/05:97 
  
 Medelsanvisning* 
  
 4 043 400 000 kr, varav 
  
 från rundradiokontot 
  
 3 476 000 000 kr 
  
 från distributionskontot 
  
 567 400 000 kr 
  
 Medlen utbetalas från rundradiorörelsens resultatkonto (rund- radiokontot) respektive distributionskontot hos Riksgälds- kontoret. 
 Kommentar: 
 Ej aktuellt i det nya finansieringssystemet. Se betänkandet avsnitt 12.3 om upptagning av lån, ökning av det egna kapitalet etc. 
 Medlen på rundradiokontot förvaltas av RIKAB i enlighet med avtal mellan staten och RIKAB (regeringsbeslut  
 1997-12-04). 
  Medel till Sveriges Television AB (SVT) betalas ut efter rekvisition. Medlen betalas under år 2005 ut månadsvis i förskott. De får lyftas tidigast den 7:e i varje månad. 
 Kommentar: 
 Kan vara aktuellt i en övergångsperiod. I övrigt ej aktuellt. Se betänkandet avsnitt 12.2 om det nya systemet med direktfinansiering. 
 345 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2005:2 
  
 Enligt riksdagens beslut har regeringen bemyndigats att för budgetåret 2005 besluta om lån i Riksgäldskontoret i syfte att täcka underskottet på distributionskontot intill ett belopp om 1 285 000 000 kronor (prop. 2004/05:1, bet. 2004/05:KrU1, rskr. 2004/05:97). Riksgäldskontoret skall tillhandahålla denna kredit fram till dess att skulden är slutreglerad. 
 Kommentar: 
 Kan, om aktuellt, framgå på annat sätt fr.o.m. år 2007. 
 Under år 2005 skall 421 800 000 kronor överföras från rundradio- kontot till distributionskontot. RIKAB svarar för att denna över- föring sker i enlighet med avtal mellan staten och RIKAB (regeringsbeslut  
 2001-12-20). 
  Medlen skall överföras med en tolftedel den 7:e varje månad. 
 Kommentar: 
 Ej aktuellt. Löses i annan ordning. Se kapitel 14 om övergångsfrågor. 
 * Om de sammanlagda  
 TV-avgiftsintäkterna 
  för år 2005, exklusive avgiftshöjningar för åren 2002, 2003, 2004 och 2005 inte är minst 100 miljoner kronor högre än för år 2000 eller i jämförelse med år 2004 har ökat med minst 25 miljoner kronor skall medels- tilldelningen minskas med för SVT 57,73 procent av skillnaden mellan de verkliga avgiftsintäkterna, exklusive avgiftshöjningar, och det som skulle ha uppnåtts, dock med för Brown högst 57,73 procent av 25 miljoner kronor för år 2005. En eventuell justering görs när avgiftsintäkterna för år 2005 är kända. 
 Kommentar: 
 Ej aktuellt. Se betänkandet avsnitt 12.2 om det nya systemet med direktfinansiering. 
 VILLKOR 
 Anslagsvillkoren träder i kraft den 1 januari 2005 och gäller till och med den 31 december 2005. Regeringen föreskriver att SVT:s medelstilldelning skall förenas med följande villkor. 
 346 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 3 
  
 Ekonomiska förutsättningar 
  
 1. 
  
 SVT skall inom tillgängliga ekonomiska ramar göra de prioriteringar som krävs för att uppfylla uppdraget. Verk- samheten skall inom ramen för uppdraget bedrivas rationellt och syfta till ökad effektivitet och förbättrad produktivitet. 
  
 Kommentar 
 : 
  
 Kan framgå av bolagsordningen. 
  
 2. 
  
 Medlen skall användas för företagets kärnverksamhet, dvs. TV- verksamhet i allmänhetens tjänst. Medlen skall också användas till verksamhet som syftar till att komplettera och stärka kärn- verksamheten, exempelvis verksamhet på Internet. 
  
 Kommentar: 
 Regleras i ny lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
  
 3. 
  
 Sidoverksamheter till SVT:s sändningsverksamhet skall bära sina kostnader och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt i förhållande till andra företag som tillhandahåller mot- svarande tjänster. Sidoverksamheter skall redovisas som egna resultatområden. Det skall finnas en resultaträkning och, om god redovisningssed så kräver, en balansräkning för dessa verksamheter. Redovisningen skall ingå som en del av årsredo- visningen som granskas av bolagets revisorer. 
  
 Kommentar 
 : 
  
 Kan regleras i bolagsordningen. 
  
 4. 
  
 SVT skall tillsammans med Sveriges Radio AB (SR) och Sveriges Utbildningsradio AB (UR) anslå medel för RIKAB:s kostnader i proportion till storleken på respektive programföretags medelstilldelning från rundradiokontot. 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen för respektive bolag. 
  
 5. 
  
 SVT har som delägare till RIKAB ansvar för att RIKAB för statens räkning uppbär  
  
 TV-avgifter 
  och bedriver avgiftskontroll 
 347 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2005:2 
  
 samt ansvarar för förvaltningen av rundradiorörelsens medel. I ansvaret ligger att ge RIKAB förutsättningar för att bedriva en effektiv  
 TV-avgiftsuppbörd 
  och avgiftskontroll. Avgiftsskolket skall reduceras under tillståndsperioden. 
 Kommentar: 
 Ej aktuellt. Se betänkandet avsnitt 12.2 om RIKAB:s roll. 
 Verksamhet 
 6. SVT skall sända  
 text-TV-sändningar 
  till hela landet. 
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen 
 . 
  
 7. 
  
 SVT får bedriva sändningar via satellit med syfte att nå allmän- heten i Sverige, Finland och övriga Europa. 
  
 Kommentar: 
 Särskild reglering krävs ej. 
  
 8. 
  
 SVT:s sändningar riktade till Sverige skall vara tillgängliga för allmänheten utan villkor om särskild betalning utöver erlagd  
  
 TV-avgift. 
  Till den del sändningarna görs tillgängliga utanför Sverige skall verksamheten bära sina egna kostnader. 
 Kommentar: 
 Regleras i lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
  
 9. 
  
 De villkor som gäller för SVT:s programverksamhet skall i tillämpliga delar gälla även för nya programkanaler. 
  
 Kommentar: 
 Regleras eventuellt i sändningstillståndet 
 . 
  
 10. 
  
 SVT:s resurser till programverksamhet för språkliga och etniska minoriteter skall öka under tillståndsperioden jämfört med år 2001. 
  
 Kommentar: 
 Ej aktuellt. 
 348 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 3 
  
 11. 
  
 Överenskommelser mellan SVT, SR och UR rörande insatser för språkliga och etniska minoriteter samt funktionshindrade skall tillställas Utbildnings- och kulturdepartementet och Granskningsnämnden för radio och TV. 
  
 Kommentar: 
 Ej aktuellt 
 . 
  
 Organisation 
  
 12. 
  
 SVT skall ha en decentraliserad organisation med en sådan uppbyggnad att goda förutsättningar skapas för mångfald och självständigt beslutsfattande även på regional nivå och att förhållanden i olika delar av landet kan speglas och represen- teras i programutbudet. 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen. 
  
 13. 
  
 Den andel av allmänproduktionen i SVT:s rikssändningar som produceras utanför Stockholm skall under tillståndsperioden uppgå till minst 55 procent. Den andel av resurserna för allmänproduktion som förbrukas av enheterna utanför Stockholm skall behållas på minst 2001 års nivå. 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen. 
  
 14. 
  
 SVT:s nyhetsverksamhet skall bedrivas så att de olika självständiga redaktionerna inom företaget oberoende av varandra kan fatta beslut med skilda perspektiv. 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen 
 . 
  
 15. 
  
 Produktionsanläggningarna för programverksamhet för döva i Leksand skall användas i minst samma utsträckning som under år 2001 också i den fortsatta verksamheten. 
  
 349 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2005:2 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen. 
  
 16. 
  
 Genom riksdagens beslut om radio och TV i allmänhetens tjänst (prop. 2000/01:94, bet. 2000/01:KrU8, rskr. 2000/01:268) slogs fast att public  
  
 service-företagens 
  program- verksamhet som helhet skall präglas av folkbildnings- ambitioner. SVT, SR och UR skall genom överenskommelser lösa samarbetet kring program som inte primärt är avsedda att användas i utbildningssammanhang. 
 Kommentar: 
 Ej aktuellt 
 . 
  
 17. 
  
 Om oenighet uppstår mellan Brown och UR om fördelning och placering av sändningstid skall frågan avgöras av en skiljenämnd enligt lagen (1999:116) om skiljeförfarande. 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i SVT:s och UR:s bolagsordningar. 
  
 18. 
  
 Staten får, om SVT:s sändningstillstånd upphör, inlösa byggnader, inredning och utrustning samt övriga inventarier och installationer, som tillhör Brown. Kan överenskommelse ej träffas om lösenbeloppet, skall detta bestämmas av tre värderingsmän, som utses enligt lagen (1999:116) om skiljeförfarande. SVT skall medverka till att företag som staten bestämmer utan särskilt vederlag får överta de lokaler som Brown förhyrt. SVT medger att personal anställd för programverk- samheten får övergå till anställning i sådant företag senast när tillståndet upphör att gälla. 
  
 Kommentar: 
 Kan regleras i bolagsordningen. 
 Redovisning och revision 
  
 19. 
  
 SVT skall senast den 1 mars 2005 lämna budgetunderlag till Utbildnings- och kulturdepartementet inför regeringens förslag 
  
 350 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 3 
  
 till riksdagen om medelstilldelning för år 2006. Budgetunderlaget skall innehålla redovisningar av den genom- förda verksamheten samt redovisningar av SVT:s planer för verksamheten. SVT jämte övriga delägare av RIKAB svarar för att även en redovisning avseende RIKAB:s verksamhet bifogas budgetunderlaget. RIKAB skall senast den 1 mars 2005 till Utbildnings- och kulturdepartementet inge årsredovisning för rundradiorörelsen under år 2004. Redovisningen skall innehålla en redogörelse för avgiftskontrollens effekter och arbetet med att minska  
 TV-avgiftsskolkets 
  omfattning. 
 Kommentar: 
 Ej aktuellt. Se betänkandet avsnitt 12.3. 
  
 20. 
  
 SVT skall årligen följa upp och rapportera hur uppdraget uppfyllts. Uppföljningsrapporten avseende år 2005 skall senast den 1 mars 2006 ges in till Utbildnings- och kultur- departementet samt till Granskningsnämnden för radio och TV. 
  
 SVT skall i uppföljningsrapporten särskilt redovisa hur företaget uppfyller det anslagsvillkor som innebär att den andel av allmänproduktionen som produceras utanför Stockholm skall uppgå till minst 55 procent. 
 SVT skall, i samarbete med SR och UR, ta fram konkreta uppföljningsbara resultatmått baserade på tillstånds- och anslagsvillkor. Resultatmåtten bör utformas så att de ger väsentlig information om uppdraget och förmedlar viktiga erfarenheter av verksamheten. SVT skall på olika sätt stimulera en fortlöpande offentlig diskussion om verksamheten. 
 SVT skall redovisa och kommentera hur resultaten har utvecklats med avseende på bl.a. volym, kostnader och intäkter samt nyckeltal som visar effektivitet och produktivitet. SVT skall utveckla arbetet med att mäta och redovisa olika indikatorer på kvaliteten och särarten i programutbudet. 
 Programstatistiken skall utformas så att jämförelser blir möjliga över tid. Redovisningen skall uttrycka olika programkategoriers andel av den totala sändningstiden, när olika programtyper sänds samt resursförbrukningen för respektive kategori. Redovisningen skall även avse omfattningen av tittande och publikens reaktioner samt företagets planer för kommande år. 
 351 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2005:2 
  
 SVT skall vidare beakta de anvisningar för redovisning av programverksamhet m.m. som anges i proposition 2000/01:94. 
 Kommentar: 
 Skulle kunna regleras i lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst eller i bolagsordningen. 
  
 21. 
  
 SVT skall säkerställa att företagets revisorer ges möjlighet att granska företagets uppföljningsrapport, budgetunderlag och, i förekommande fall, särredovisningar av uppdrag i särskilda regeringsbeslut. Utlåtande över dessa granskningar skall ske i särskilda revisorsintyg som tillställs Utbildnings- och kultur- departementet. 
  
 Kommentar: 
 Ej aktuellt. 
 ÖVRIGT 
 Vissa gemensamma författningar m.m. 
 Lag (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden 
 Radio- och  
 TV-lag 
  (1996:844) 
 Lag (1989:41) om  
 TV-avgift 
  
 Regeringsbeslut  
 1989-02-16 
  om bemyndigande att träffa avtal om Radiotjänst i Kiruna Aktiebolags verksamhet med uppbörd m.m. av  
 TV-avgifter. 
  
 Regeringsbeslut  
 1992-12-04 
  om bemyndigande att säga upp avtal om förvaltning av rundradiomedlen med Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB samt att träffa avtal med Radiotjänst i Kiruna AB om förvaltning av rundradiomedlen. 
 352 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 3 
  
 Regeringsbeslut  
 1993-12-16 
  om godkännande av vissa ändringar i bolagsordningarna för Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB, Sveriges Utbildningsradio AB och Sveriges Radio Förvaltnings AB. 
 Regeringsbeslut  
 1994-03-24 
  om godkännande av vissa ändringar i bolagsordningen för Radiotjänst i Kiruna AB. 
 Regeringsbeslut  
 1995-10-12 
  om godkännande av vissa ändringar i bolagsordningen för Sveriges Radio Förvaltnings AB. 
 Regeringsbeslut  
 1996-12-12 
  om upphörande av stiftelser och stiftelseförordnanden samt bildande av ny stiftelse och fastställande av  
 stiftelse-förordnande 
  för Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB. 
 Regeringsbeslut  
 1996-09-05 
  om  
 TV-sändningar 
  via satellit. 
 Regeringsbeslut  
 1997-11-13 
  om medgivande att inleda TV- sändningar. 
 Regeringsbeslut  
 2000-07-06 
  om godkännande av vissa ändringar i bolagsordningarna för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB. 
 Regeringsbeslut  
 2000-02-24 
  om godkännande av ändring av bolagsordningen för Radiotjänst i Kiruna AB. 
 Regeringsbeslut  
 2001-12-20 
  om bemyndigande att träffa avtal med Radiotjänst i Kiruna AB angående förvaltning av distributions- kontot. 
 353 
 Bilaga 4 
 Konsekvenser för redovisning vid direktfinansiering 
 Byte av redovisningsprincip eller andra förändringar av redovisningen? 
 Enligt 2 kap. 4 § p. 2 årsredovisningslagen (1995:1554, ÅRL) skall samma principer för värdering, klassificering och indelning av de olika posterna och, i förekommande fall, delposterna konsekvent tillämpas från ett räkenskapsår till ett annat. Enligt bestämmelsen får dock avvikelse göras från denna regel om det föreligger särskilda skäl och årsredovisningen upprättas på ett överskådligt sätt och ger en rättvisande bild av verksamheten etc. 
 En övergång till direktfinansiering kommer att påverka redovisningen i programföretagen och i övriga koncernföretag. Erhållna avgiftsmedel kommer att redovisas som vanliga intäkter i verksamheten och eventuella överskott eller underskott redovisas i resultaträkningen och kommer inte att som i dag läggas upp under förutbetalda intäkter (det förutsätts att det sker en adekvat periodisering). Förvärvade anläggningstillgångar läggs upp på plan och skrivs av på sedvanligt vis. Kostnadsföring av program- produktion sker i princip vid sändningstillfället. 
 1  
 Förändringarna kan leda till att redovisningen påverkas som en normal följd av att intäkterna i verksamheten byter karaktär. De kan också leda till byte av redovisningsprincip eller en förändring av uppskattningar och bedömningar. En förändring av redovisningen på grund av en förändring av intäkternas karaktär leder normalt sett inte till andra särskilda åtgärder än att god redovisningssed skall tillämpas på det nya sättet att ta del av avgiftsmedel som föreslås. Sådana konsekvenser som uppstår när en förändring har lett ett byte av redovisningsprincip eller en förändring av uppskattningar och bedömningar skall däremot redovisas på ett tydligt sätt. I 
  
 1  
 Jfr t.ex. TV4:s årsredovisning 2004 i detta avseende. 
 355 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisningsrådets rekommendation RR 5 Redovisning av byte av redovisningsprincip beskrivs gränsdragningen mellan byte av redovisningsprinciper å ena sidan och ändringar i uppskattningar och bedömningar å andra sidan. Gränsdragningen är mycket viktig att göra eftersom byte av redovisningsprincip får andra redovisningskonsekvenser än ändringar i uppskattningar och bedömningar. 
 Direktfinansiering innebär visserligen stora förändringar av redovisningen av intäkter i verksamheten men detta utgör ändå en konsekvens av att finansieringssystemet i sig förändras. Vare sig byte av redovisningsprincip eller förändringar i uppskattningar eller bedömningar torde komma i fråga förutom avseende redovisning av programlager. Vid redovisning av programlager torde en ändrad redovisningsprincip föreligga. 
 Redovisning av intäkter periodisering 
 Vid en övergång till direktfinansiering kommer influtna avgiftsmedel att utgöra vanliga intäkter i programföretagen. Eftersom medieavgifterna kommer att avse bestämda perioder kommer de att i programföretagen redovisas som intäkter under de perioder som avgifterna hänför sig till. Om betalningen utgör förskott inför påföljande år kommer medlen att redovisas som förutbetalda intäkter (skuldförs på balansräkningen) och blir inte föremål för beskattning under det år som medlen influtit. Se vidare 
 Bilaga 5. 
 Programproduktion 
 Programproduktion kostnadsförs i dag när utgifterna uppstår. Med det nya systemet för medelstilldelning bör kostnadsföring ske i samband med att programmen sänds (vilket motsvarar principen för redovisning av kostnaden för sålda varor). Värdet av programlagret tas upp som en tillgång på balansräkningen. Det är sannolikt att en sådan förändring betraktas som en ändrad redovisningsprincip. Ändrad redovisning av programproduktion berörs vidare i  
 Bilaga 5  
 om inkomstskattekonsekvenser vid direktfinansiering. 
 356 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 4 
  
 Redovisning av anläggningstillgångar 
 De anläggningstillgångar i verksamheten som har ett ekonomiskt värde för företagen bör redovisas som tillgångar på balans- räkningen. Det ekonomiska värdet får bestämmas av företagen i enlighet med god redovisningssed. Bokföringsmässiga avskriv- ningar sker på detta värde. 
 Skattemässigt är de anläggningstillgångar som har anskaffats med näringsbidrag redan avskrivna. Det går således inte att göra ytterligare skattemässiga avskrivningar på dessa tillgångar. Nyanskaffningar efter 2006 skall läggas upp på plan och skrivas av enligt sedvanliga normer och regler på redovisnings- och skatteområdet. 
 Programföretagen redovisar i dag anläggningstillgångar efter planenliga avskrivningar på balansräkningen. Överavskrivningar redovisas under obeskattade reserver på balansräkningens skuld- sida. Denna redovisning torde inte påverkas vid en övergång till det nya systemet. 
 357 
 Bilaga 5 
 Inkomstskattekonsekvenser vid direktfinansiering 
 Periodisering av inkomster och utgifter – tidpunkten för beskattning 
 Det finns inte några för alla situationer speciella regler om när en inkomst skall redovisas som en intäkt i skattelagstiftningen. För vissa slags inkomster finns specialregler i inkomstskattelagen (1999:1229, IL) men framför allt råder i Sverige ett starkt samband mellan redovisning och beskattning. Beskattningstidpunkten för en viss inkomst är kopplad till när inkomsten skall tas upp i redovisningen. Det starka sambandet mellan redovisning och beskattning kommer till uttryck i de inledande bestämmelserna i 14 kap. IL. Enligt 14 kap. 2 § 1 st. IL skall resultatet av näringsverksamhet beräknas enligt  
 bokföringsmässiga grunder.  
 Enligt prop. 1999/2000:2 Inkomstskattelagen skall med begreppet bokföringsmässiga grunder förstås att inkomsterna och utgifterna i näringsverksamheten skall periodiseras, dvs. att inkomster och utgifter inte skall redovisas med tillämpning av en kontantprincip. Inkomster skall tas upp och utgifter dras av den period som de belöper sig på. Hänsyn skall således tas till in- och utgående lager, till pågående arbeten, till fordrings- och skuldposter samt till avsättningar. Vidare gäller enligt 14 kap. 2 § 2 st. IL att vid beräkningen av resultatet skall inkomster tas upp som intäkt och utgifter dras av som kostnad det beskattningsår som de hänför sig till enligt  
 god redovisningssed 
 , om inte något annat är särskilt föreskrivet i lag. Detta gäller även de näringsidkare som inte är bokföringsskyldiga. Om god redovisningssed ger utrymme för olika alternativ i fråga om periodiseringen skall beskattningen grundas på det av bolaget i redovisningen valda alternativet (RÅ 1999 ref 32). Vidare skall balansräkningen, resultaträkningen 
 359 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2005:2 
  
 och noterna enligt 2 kap. 3 § årsredovisningslagen (1995:1554) upprättas som en helhet och ge en rättvisande bild av företagets ställning och resultat. 
 I Bokföringsnämndens allmänna råd BFNAR 2003:3 om redovisning av intäkter behandlar BFN redovisning av intäkter vid upprättande av bokslut. Det allmänna rådet bygger på Redovis- ningsrådets rekommendation RR 11 Intäkter och är avsett att tillämpas av  
 icke-noterade 
  företag och koncerner. De viktigaste frågorna inom det område som behandlas i det allmänna rådet är 
  
 vilka förutsättningar som skall vara uppfyllda för att ett företag skall anses ha en inkomst, och 
  
 när denna inkomst i så fall skall redovisas som en intäkt. 
  
 Enligt Redovisningsrådets rekommendation RR 11 Intäkter skall en intäkt redovisas i resultaträkningen när det är sannolikt att de framtida ekonomiska fördelarna kommer att tillfalla företaget och dessa fördelar kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. I rekommen- dationen identifieras under vilka förhållanden dessa kriterier uppfylls. 
 Skillnaden mellan BFNAR 2003:3 och RR 11 anges i bilaga 2 till BFN:s allmänna råd. 
 Programföretagen erhåller i dag det av riksdagen beslutade bidraget genom månatliga överföringar från rundradiokontot och distributionskontot hos Riksgäldskontoret. En utbetalning äger således rum 12 ggr/år. RIKAB uppbär och har förvaltningsansvar för influtna avgiftsmedel för statens räkning. RIKAB inbetalar uppburna avgiftsmedel minst månadsvis till Riksgäldskontoret där medlen placeras på rundradiokontot. Programföretagen redovisar influtna medel (näringsbidrag) på olika sätt beroende på när kostnaderna/utgifterna uppstår. Den del av näringsbidraget som kan matchas mot kostnader under året eller mot utgifter för anskaffade anläggningstillgångar redovisas som intäkt under perioden. Den del av näringsbidraget som inbetalats till företagen och som inte kan matchas mot utgifter under året periodiseras och redovisas mot kostnader påföljande år. 
 Efter en övergång till direktfinansiering kommer intäkterna i verksamheten att utgöra vanliga försäljningsintäkter. De särskilda reglerna om näringsbidrag blir inte tillämpliga. Medieavgiften skall uppbäras av RIKAB. Medlen skall överföras till programföretagen. Medlen utgör inte någon inkomst hos RIKAB. Frågan om när 
 360 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 5 
  
 överföring av medel till programföretagen skall ske bör programföretagen och RIKAB sinsemellan komma överens om. Medelsfördelningen skall emellertid ske i enlighet med den av riksdagen beslutade fördelningsnyckeln (se kapitel 12). Följande kan tjäna som vägledning för frågan om periodisering av influtna avgifter i programföretagen i det nya medelstilldelningssystemet. 
 Medieavgiften utgör, liksom dagens  
 TV-avgift, 
  en bestämd summa som normalt betalas av den avgiftsskyldige i fyra poster under året. Avgiften kan också betalas för ett år i taget. Den skall betalas i förskott. Medieavgiften skulle kunna liknas vid en betalning för ett abonnemang på exempelvis en tidning. Tidningsabonnemang erläggs i de flesta fall i förskott, t.ex. en gång per kvartal. Beskattningstidpunkten för abonnemangsintäkter är inte särskilt reglerad i IL. I stället skall de principer som uttalas ovan i 14 kap. IL tillämpas, dvs. att intäkterna skall tas upp det beskattningsår som de hänför sig till enligt god redovisningssed. 
 I exempel som BFN redovisar i anslutning till sitt allmänna råd om redovisning av intäkter anges hur det allmänna rådet skall tillämpas i vissa situationer. Exemplen är avsedda att illustrera vilka intäkter som skall tas in i ett företags bokslut. Ett exempel som ges avser redovisning av intäkter av tidningsprenumeration. Översatt till redovisning av medieavgiften, vilken kan beskrivas som ett slags abonnemang på programtjänster från programföretagen, skulle medieavgiften kunna redovisas linjärt i bokslutet under den tid som avgiftsskyldighet föreligger för den enskilde avgiftsbetalaren, under förutsättning att programproduktionen har samma eller i stort sett samma värde för varje period. Exemplet om tidningsprenumeration som ges i anslutning till BFN:s allmänna råd står inte i strid med de principer för intäktsredovisning som anges i RR 11. 
 Skuldförda avgiftsmedel 
 Samtliga programföretag inklusive RIKAB och SRF redovisar i dag vad företagen benämner skuldförda avgiftsmedel (dvs. överskott av erhållna bidrag i slutet av året) under balansposten upplupna kostnader och förutbetalda intäkter. Efter en övergång till direktfinansiering kommer reglerna om näringsbidrag i inkomst- skattelagen inte längre att vara tillämpliga. Detta betyder att outnyttjade medel (överskott) ett räkenskapsår inte kommer att kunna balanseras obeskattade till påföljande år. 
 361 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2005:2 
  
 Efter övergången till det nya systemet med direktfinansiering torde reglerna om näringsbidrag i inkomstskattelagen kunna tillämpas när det gäller tilldelade medel för 2006 som inte förbrukats vid detta års utgång (skuldförda avgiftsmedel). Direktavskrivning torde kunna ske av under året anskaffade tillgångar som dras av genom värdeminskningsavdrag i den mån detta ryms inom beloppet för skuldförda avgiftsmedel. Vidare torde direkt kostnadsföring kunna ske för programproduktion som äger rum under året. 
 För att minska skatteeffekterna och möjliggöra för företagen att reservera medel för framtida investeringar kan en resultatutjämning i verksamheten ske genom att avsättning till periodiseringsfond görs. 
 Reglerna om periodiseringsfond i 30 kap. IL ger möjlighet att skjuta upp en del av beskattningen till ett senare år för att på så sätt åstadkomma en resultatutjämning i verksamheten och en jämnare beskattning. Aktiebolag och andra juridiska personer får avdrag för avsättning till periodiseringsfond med högst 25 procent av överskottet av näringsverksamheten. 
 Periodiseringsfond skall återföras till beskattning senast det sjätte året efter avsättningsåret. Hela eller delar av avsättningen kan återföras tidigare om så önskas, t.ex. för att kvittas mot ett underskott. I vissa situationer måste avdraget återföras även om sexårsfristen inte löpt ut. 
 I budgetpropositionen för 2005 
 1  
 aviserades ett förslag om räntebeläggning av juridiska personers avsättningar till periodi- seringsfonder. I proposition 2004/05:38, som antogs av riksdagen i december 2004, föreslår regeringen att juridiska personer som vid beskattningsårets ingång har gjort avsättningar till periodi- seringsfonder skall ta upp en schablonintäkt till beskattning. Schablonintäkten beräknas genom att summan av gjorda avsätt- ningar till periodiseringsfonder som den skattskyldige har vid ingången av beskattningsåret multipliceras med 72 procent av statslåneräntan vid utgången av november månad andra året före taxeringsåret. De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari 2005. 
  
 1  
 Prop. 2004/05:1. 
 362 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 5 
  
 Anläggningstillgångar 
 De anläggningstillgångar som har direktavskrivits till följd av tillämpningen av reglerna i 29 kap. IL redovisas på balans- räkningens tillgångssida med ett värde som motsvarar det planmässiga restvärdet, dvs. anskaffningsvärde efter ackumulerade planmässiga avskrivningar. Skillnaden mellan hela utgiften för anläggningstillgången och den del som redovisats som planenlig avskrivning tas i resultaträkningen upp som en bokslutsdisposition (avskrivningar utöver plan). Ackumulerade avskrivningar utöver plan redovisas under obeskattade reserver i balansräkningen. Enligt uppgift från programföretagen vill man på så vis öka årsredo- visningens informationsvärde. 
 En övergång till direkt medelstilldelning torde inte få någon inkomstskatteeffekt avseende redan anskaffade och i praktiken direktavskrivna anläggningstillgångar. De tillgångar som ännu inte har nått sin ekonomiska livslängd finns upptagna i redovisningen. Tillgångar som har ett ekonomiskt värde för företagen bör tas upp som tillgångar i balansräkningen för att redovisningen skall ge en rättvisande bild av företagets ställning. Anskaffningarna skall periodiseras över den ekonomiska livslängden. Avskrivningar får ske redovisningsmässigt men inte skattemässigt eftersom tillgångarna redan är avskrivna skattemässigt (se ovan). 
 Nyanskaffningar av inventarier som sker från och med det första året med det nya finansieringssystemet kommer inkomst- skattemässigt att få skrivas av i enlighet med reglerna om värdeminskningsavdrag för inventarier i 18 kap. IL. 
 Såvitt avser programproduktion och programlager kan följande sägas. 
 I dagens system dras kostnaderna för programproduktioner i princip av omedelbart, oberoende av sändningstillfälle, eftersom de finansieras av näringsbidrag, se vidare reglerna om näringsbidrag i 29 kap. IL. Vid en övergång till direktfinansiering måste en bedömning göras av huruvida utgifter för programproduktion skall kostnadsföras löpande eller aktiveras och ingå i tillgångens (programmens) anskaffningsvärde. 
 Enligt reglerna i 18 kap. inkomstskattelagen skall inventarier skrivas av genom årliga värdeminskningsavdrag. Reglerna gäller även  
 förvärvade  
 immateriella rättigheter. Om inventariet har en ekonomisk livslängd på högst tre år får hela utgiften dras av omedelbart. 
 363 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utgifter för egen produktion av film har i rättspraxis bedömts som utgifter för anskaffning av inventarium (RÅ 1980 1:51). Filmen betraktades som korttidsinventarium och avdrag medgavs genom direktavdrag. 
 Såvitt avser  
 egenproducerade  
 immateriella rättigheter framgår av förarbetena till inkomstskattelagen att reglerna om inventarier inte är tillämpliga. 
 2  
 För egenproducerade immateriella rättigheter får, enligt förarbetena, god redovisningssed styra avskrivningarna av dessa rättigheter, eftersom det saknas skatterättsliga regler. Detta synsätt stöds av Regeringsrättens dom den 7 september 2004, mål nr  
 1411-04. 
  
 Utgifter för egen programproduktion kan således ses som en egenproducerad immateriell tillgång och skall i så fall inte behandlas som inventarium enligt inkomstskattelagen (jfr 18 kap. 1 § IL). En bedömning av avskrivningen på den egna  
 program-produktionen 
  måste i stället göras utifrån god redovisningssed. 
 Om utgiften i stället ses som en utgift för egen produktion av film kan den i enlighet med RÅ 1980 1:51 ses som utgift för anskaffning av inventarium. 
 En viss ledning för hur bedömningen av hur kostnadsföring skall ske enligt god redovisningssed kan erhållas genom uttalandet BFN U 88:12 Redovisning av utgifter vid produktion av film. Enligt BFN är det vid bedömning av om löpande kostnadsföring skall ske eller om kostnaderna skall aktiveras av avgörande betydelse att det vid filmproduktion vanligen föreligger ett fåtal stora projekt som ekonomiskt kan individualiseras och där utgifterna i respektive projekt ej har karaktär av löpande rörelsekostnader. Utgifterna skall därför enligt BFN aktiveras och kostnadsföras i takt med den ekonomiska förbrukningen av tillgången. De skall med andra ord fördelas över den tid filmen genererar intäkter i förtaget. BFN anser vidare att sådana aktiverade utgifter enligt etablerad branschpraxis skall klassificeras i balansräkningen som anläggnings- tillgångar hos den som innehar den immateriella rättigheten. Tillgången rubriceras lämpligen som film enligt BFN. Den som förvärvar visningsrätt till en film för slutlig förbrukning, t.ex. en biograf, innehar enligt BFN dock en så begränsad rättighet att utgiften för denna i princip skall kostnadsföras löpande (jfr BFN U 88:6). 
  
 2  
 Prop. 1999/2000:2, del 2, s. 230 f. 
 364 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 5 
  
 Såvitt avser programproduktionen i SVT, SR och UR är det här tal om många projekt av olika storlek men som torde kunna ekonomiskt individualiseras. Det är emellertid inte fråga om produktioner som var för sig genererar intäkter till företagen. Medieavgiften skall finansiera den totala produktionen i företagen. 
 Programproduktionen skulle i programföretagens fall eventuellt kunna utgöra omsättningstillgångar (lagertillgång). Jämför exempelvis TV4:s hantering av programproduktion i företagets ekonomiska rapportering. 
 3  
 I TV4:s redovisning hanteras program- produktionen så att programmen kostnadsförs av företaget vid respektive sändningstillfälle. Enligt 17 kap. 3 § IL är en lagertillgång en tillgång som är avsedd för omsättning eller förbrukning. Kostnadsföring sker i enlighet med principen för sålda varors kostnad. 
  
 3  
 Se exempelvis årsredovisning för TV4 2003. 
 365 
 Bilaga 6 
 Public service radio och TV i Storbritannien, Finland, Danmark och Norge 
 Storbritannien 
 Marknad för radio och TV 
 Den avgiftsfinansierade public service radio och  
 TV-verksamheten 
  i Storbritannien bedrivs av BBC ( 
 British Broadcasting Corporation 
 ). 
 TV 
 BBC sänder två  
 TV-kanaler 
  i det analoga marknätet – BBC One och BBC Two. Dessutom finns ett antal andra programföretag som har tillstånd att sända i det analoga marknätet mot att de uppfyller vissa krav om public  
 service-produktioner: 
  
 De reklamfinansierade icke vinstdrivande Channel 4 och S4C. Channel 4 sänder i England, Skottland och Nordirland medan S4C sänder i Wales. 
  
 1 
  
 De privatägda kommersiella reklamfinansierade företagen ITV, Channel 5 och Teletext. 
  
 BBC:s andel av den totala tittartiden var 37,8 procent år 2003/2004. 
 2 
  
 I det digitala marknätet sänds okrypterat (så kallad  
 Freeview 
 ) omkring 25  
 TV-kanaler, 
  varav BBC står för åtta kanaler med olika profil. Utvecklingen av  
 digital-TV 
  har varit relativt snabb i 
  
 1 
  
 S4C finansieras förutom av reklamintäkter genom statligt stöd. 
  
 2 
  
 BBC:s årsredovisning 2003/2004, s. 138. 
  
 367 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 Storbritannien. I juni 2004 hade över 55 procent av hushållen tillgång till någon form av  
 digital-TV. 
 3 
  
 Radio 
 BBC sänder ett brett utbud av rikstäckande och regional radio. I det analoga nätet sänds bland annat Radio 1, Radio 2, Radio 3, Radio 4 och BBC World Service. De digitala radiosändningarna, som i slutet av 2004 skall ha nått 85 procent av befolkningen, erbjuder förutom samma utbud som i FM även en rad kanaler som endast distribueras digitalt. 
 4 
  
 BBC:s samlade radioutbud står för hälften av det totala radio- lyssnandet i Storbritannien. 
 5 
  
 Lagar och regler 
  
 TV-verksamhet 
  i Storbritannien regleras i lagarna  
 Broadcasting Act 1990, Broadcasting Act 1996  
 och  
 Communications Act 2003 
 . I 
  
 Broadcasting Act 1990  
 och  
 1996  
 regleras bl.a. hur andra aktörer än BBC måste ha särskilt tillstånd (licens) för att få sända TV och radio.  
 Broadcasting Act 1996  
 innehåller bland annat regler om digitala sändningar.  
 Communications Act 2003  
 är en ny lagstiftning som upprättats dels för att reglera den nybildade myndigheten Ofcom, dels för att uppnå en högre grad av avreglering och självreglering. 
 I  
 Communications Act 2003  
 regleras att den som innehar en TV- mottagare är skyldig att ha en licens. För licensen betalas en avgift vars nivå beslutas av regeringen och meddelas i förordningen 
 Electronic Communications Broadcasting – The Communications (Television Licensing) Regulations. 
 BBC som institution är instiftad genom en så kallad  
 Royal Charter. Royal Charter  
 utgör en sorts stiftelseurkund och fastställer grunden för BBC:s verksamhet genom reglering av generella förutsättningar, mål och uppdrag i breda termer samt befogenheter och ansvar inkluderande till exempel BBC:s rätt att förvärva, äga och avyttra egendom. I Royal Charter ställs krav på att BBC skall 
  
 3  
 Digital Television Action Plan, version 12, October 2004, www.digitaltelevision.gov.uk. 
  
 4  
 För en utförlig genomgång av digitalradion i Storbritannien, se Digital Radio (SOU 2004:16), s. 166 ff. 
  
 5  
 BBC:s årsredovisning 2003/2004, s. 138. 
 368 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 vara organiserat på ett sätt som möjliggör inflytande från olika delar av landet. 
 BBC har lytt under  
 Royal Charter  
 ända sedan år 1927. Nuvarande  
 Royal Charter  
 är den sjunde i ordningen och löper till och med år 2006.  
 Royal Charter  
 utfärdas i teorin av drottningen, men i praktiken av regeringen genom  
 Department of Culture, Media and Sport. 
  
 Royal Charter  
 kompletteras av ett avtal mellan kulturministern och BBC. 
 6  
 Avtalet definierar BBC:s public  
 service-uppdrag 
  beträffande exempelvis oberoende och programinnehåll. 
 Övriga aktörer med public serviceförpliktelser regleras, förutom av  
 Broadcasting Act 1990  
 och  
 1996  
 och  
 Communications Act 2003 
 , av varsin licens med tillhörande villkor för verksamhet och programinnehåll. Licensen utfärdas av Ofcom. 
 Ägande och organisation 
 BBC är ett offentligt organ som ägs av brittiska staten, definitionsmässigt en så kallad  
 public corporation 
 . 
 BBC:s högsta beslutande organ är  
 Board of Governors 
 , vars ledamöter utses av Privy Council (som består av drottningen m.fl.) på förslag av regeringen. I  
 Board of Governors  
 uppdrag ingår bland annat att sätta upp mål för BBC:s verksamhet och följa upp hur väl de efterlevs och att se till att BBC:s verksamhet bedrivs i allmänhetens intresse och i enlighet med  
 Royal Charter 
 , avtalet med regeringen samt andra lagar och föreskrifter. 
  
 Board of Governors  
 utser den verkställande ledningen samt verkställande direktör. 
 Granskning och tillsyn 
 Granskning av BBC och andra programföretag sker genom Ofcom ( 
 The Office of Communication 
 ). Ofcom är en nybildad statlig myndighet med uppgift att övervaka den brittiska kommunika- 
  
 6  
 Agreement Dated the 25th Day of January 1996 Between Her Majesty´s Secretary of State for National Heritage and the British Broadcasting Corporation. 
 369 
 Bilaga 6 SOU 2005:2 
 tionssektorn inom television, radio, telekommunikation och trådlös kommunikation. 
 7 
  
 I Russell uppdrag ingår att utfärda licenser till andra programföretag än BBC samt övervaka att programföretagen följer lagar och efterlever sina respektive avtal och licensvillkor. Ofcom har en rad olika sanktionsmöjligheter både i förhållande till BBC och till övriga programföretag. 
 BBC och övriga programföretag rapporterar till Ofcom om hur väl de uppfyller sina respektive krav om public  
 service-verksamhet. 
  Ofcom genomför för närvarande en omfattande översyn av framtidens public service. Denna översyn skall ligga till grund för nästa  
 Royal Charter  
 som skall träda i kraft år 2007. 
 Finansiering 
 BBC:s verksamhet finansieras till största del genom avgifter från allmänheten. Undantaget från avgiftsfinansiering är verksamheten inom BBC World Services, som i stor utsträckning riktar sig mot målgrupper utanför Storbritannien. Verksamheten inom  
 BBC World Services  
 finansieras av offentliga medel, genom  
 The Foreign and Commonwealth Office  
 (FCO). 
 Skyldigheten att inneha en licens bygger enligt  
 Communications Act 2003  
 på innehav eller användning av en  
 television receiver 
 : 
 A television receiver must not be installed or used unless the installation and use of the receiver is authorised by a licence 
 Att definiera vad som avses med television receiver är delegerat till 
 Secretary of State 
 , dvs. till ministern på  
 Department for Culture, Media and Sport 
 , vilken utfärdar närmare föreskrifter i förord- ningen  
 Electronic Communications Broadcasting – The Communi- cations (Television Licensing) Regulations 
 . I förordningen definieras en  
 television receiver  
 som: 
  
 any apparatus installed or used for the purpose of receiving (Butler means of wireless telegraphy or otherwise) Wagner television programme service, Oconnell not it is installed or used for any other purpose. 
  
 7  
 Ofcom har ersatt de tidigare medie- och kommunikationsmyndigheterna Broadcasting Standards Commission, Independent Televisioon Commission, Oftel, Radio Authority samt Radiocommunications Agency. 
 370 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 Från den 1 april 2004 är avgiften £121 per år för  
 färg-TV. 
  BBC:s intäkter från licensavgifter var räkenskapsåret 2003/2004 2 798 miljoner pund. 
 8  
 För vissa grupper utgår reducerad avgift. Till exempel erhåller hushåll med personer över 75 år licensen avgiftsfritt. Synskadade betalar 50 procent. 
 En sammanställning av  
 TV-/licensavgifternas 
  nivå i Sverige, Storbritannien, Danmark, Norge och Finland ges i  
 Tabell 1 
 . 
  
 Tabell 1.  
  
 TV-/licensavgift 
  i Storbritannien, Danmark, Norge, Finland och Sverige år 2004 
  
 TV-avgift 
  år 2004 
  
 Valuta 
  
 SEK 
  
 Storbritannien 
  
 121,00 
  
 GBP 
  
 1 528 
  
 Danmark 
  
 (inkl. 
  
 2 110,00 
  
 DKK 
  
 2 511 
  
 25 % moms) 
  
 Norge (inkl. 
  
 6 % 
  
 1 910,00 
  
 NOK 
  
 2 063 
  
 moms) 
  
 Finland 
  
 186,60 
  
 EUR 
  
 1 648 
  
 Sverige 
  
 1 872,00 
  
 SEK 
  
 1 872 
  
 Växelkurser mot SEK: GBP: 12,63, DKK:1,19, NOK:1,08, EUR:8,83. 
  
 Källa:  
 FOREX 041117. 
 Uppbörd 
 BBC ansvarar för uppbörden av avgiften. Administrationen av uppbörden hanteras av BBC:s ombud  
  
 TV-Licensing 
 . 
  Finansierings- modellen illustreras av  
 Figur 1 
 . 
 När  
  
 TV-Licensing 
  
 erhåller inbetalda avgifter överförs dessa i sin helhet till  
 Departement for Culture, Media and Sport 
 , som i sin tur för över pengarna till den centrala statskassan på  
 HM Treasury 
 . BBC får tilldelning av medlen löpande under året. Enligt avtalet mellan BBC och  
 Department for Culture, Media and Sport  
 skall BBC tilldelas hela intäkten av licensavgifterna (med avdrag för vissa administrationskostnader) eller en sådan andel av dessa som  
 HM 
  
 8  
 BBC:s årsredovisning 2003/2004, s. 97. 
 371 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 Treasury  
 har rätt att bestämma. 
 9  
 De tilldelade avgiftsmedlen skall gå till BBC:s public  
 service-verksamhet, 
  så kallad  
 Home Services 
 . 
 Förutom tilldelning av licensavgifterna får BBC från  
 Department for Work and Pensions  
 anslag som skall täcka uteblivna intäkter på grund av den särskilda ordningen för hushåll med personer över 75 år. BBC får också anslag från  
 Foreign and Perez 
  
 (FCO) för den verksamhet som bedrivs inom  
 BBC World Services 
 . 
  
 Figur 1. 
 Finansiering av public service radio och TV i Storbritannien 
  
 4. 
  
 Department for 
  
 4. 
  
 1.Licens- 
  
 Work and 
  
 Pensions 
  
 avgifter 
  
 2. 
  
 2. 
  
 Department for 
  
 HM 
  
 Culture, Media 
  
 Treasury 
  
 and Sport 
  
 3. 
  
 3. 
  
 5. 
  
 Foreign and 
  
 5. 
  
 Werner 
  
 Office 
  
 Figur 1  
 1.  
  
 TV-Licensing 
  
 uppbär avgifterna. 2. Avgiftsmedlen överförs 
 Departement for Culture, Media and Sport 
 , som i sin tur för över medlen till  
 HM Treasury 
 . 3. BBC får tilldelning av medlen löpande under året. 4. BBC får ersättning från  
 Department for Work and Pensions  
 för hushåll med personer över 75 år. 5. BBC får ersättning från  
 Foreign and Perez  
 för verksamheten inom  
 BBC World Services 
 . 
  
 Skatt 
 Inkomstskatt 
 Den del av BBC:s verksamhet som finansieras med avgiftsmedel är befriad från inkomstskatt. Något uttryckligt undantag i skattelagstiftningen finns dock inte utan undantaget för BBC är baserat på rättspraxis. 
 10 
  
 9 
  
 Copy of the Agreement Dated the 25th Day of January 1996 Between Her Majesty´s Secretary of State for National Heritage and the British Broadcasting Corporation, kap. 10. 
  
 10 
  
 BBC. 
  
 372 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 Mervärdesskatt 
 BBC:s avgiftsfinansierade verksamhet omfattas heller inte av mervärdesskatt. BBC har dock genom en särskild ordning för återbetalning av mervärdesskatt till offentliga organ rätt att begära återbetalning av erlagd mervärdesskatt. 
 11 
  
 Kommersiell sidoverksamhet 
 BBC bedriver en omfattande kommersiell sidoverksamhet i form av försäljning av BBC:s programproduktioner, tidskrifter, DVD samt andra produkter. Enligt  
 Royal Charter  
 tillåts BBC bedriva sidoverksamhet under förutsättning att den är självförsörjande och inte riskerar eller tar i anspråk några avgiftsmedel. 
 Den kommersiella sidoverksamheten bedrivs i separata dotterbolag, av vilka  
 BBC Worldwide Limited  
 är det största.  
 BBC Worldwide  
 är Europas största exportör av  
 TV-program. 
  Räkenskapsåret 2003/2004 var avkastningen från den totala kommersiella sidoverksamheten 141 miljoner pund. Beloppet över- fördes till BBC:s public  
 service-verksamhet. 
 12 
  
 Till skillnad från den avgiftsfinansierade verksamheten är de kommersiella dotterbolagen föremål för både inkomstskatt och mervärdesskatt. 
 Finland 
 Marknad för radio och TV 
 Public Service radio och TV bedrivs i Finland av Rundradion AB (på finska  
 Yleisradio Oy 
 , YLE). 
 TV 
 YLE sänder två kanaler i det analoga marknätet – YLE TV1 och YLE TV2. YLE:s andel av den totala tittartiden år 2003 var 43,8 procent. 
 13  
 Övrigt programutbud sker av kommersiella kanaler (MTV3, Nelonen m.fl.) vilka saknar public  
 service-förpliktelser. 
  
 11 
  
 Value Added Tax Act 1994, Section 33 (i). 
  
 12 
  
 BBC:s årsredovisning 2003/2004, s. 68. 
  
 13 
  
 YLE:s publikberättelse 2003, s. 17. 
  
 373 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 YLE TV1 och YLE TV2 sänds såväl analogt som digitalt i marknätet. I det digitala marknätet sänds också YLE24 (nyheter), YLE Teema (kultur, vetenskap och utbildning) samt YLE FST (Finlands Svenska Television) samt ett antal kommersiella kanaler. 
 Radio 
 YLE sänder fem rikstäckande kanaler i det analoga marknätet. Dessa är YLE Radio 1, YLEX, YLE Radio Suomi, Radio Vega och Radio Extrem. Den mest avlyssnade kanalen är YLE Radio Suomi, med en blandning av rikstäckande och regionalt innehåll. Radio Vega och Radio Extrem är svenskspråkiga kanaler. YLE sänder sitt analoga utbud även i det digitala marknätet och har dessutom flera kanaler som endast sänds digitalt. 
 YLE:s kanaler står för omkring hälften av all radiolyssnande i Finland. Resterande del utgörs av kommersiella radiokanaler. 
 Lagar och regler 
 Utövandet av radio- och  
 TV-verksamhet 
  regleras genom  
 lag om televisions- och radioverksamhet 
 . Lagen är gemensam för alla som sänder radio och TV till allmänheten. Lagen innehåller allmänna bestämmelser om bl.a. etablering, rätt att utöva televisions- och radioverksamhet, koncession, programutbud, reklam och spons- ring, styrning och tillsyn. 
 14 
  
 YLE ges i lagen rätt att bedriva allmännyttig televisions- och radioverksamhet. Andra aktörer måste ansöka om koncession hos Kommunikationsverket. 
  
 I  
 lag om statens televisions- och radiofond  
 regleras avgifts- skyldighet och uppbörd av avgiftsmedlen 
  
 15  
  
 Avgiftsnivån beslutas av regeringen och meddelas i förordning. 
  
 YLE:s verksamhet regleras i  
 lag om Rundradion Ab 
 . Lagen innehåller regler om t.ex. bolagets ställning, ägandeförhållanden, förvaltning och uppgifter i form av utövande av public service- verksamhet (allmännyttig verksamhet). Enligt  
 lag om Rundradion  
 är det förbjudet för YLE att sända reklam eller producera sponsrade program. 
  
 14 
  
 Nr 744/1998 lag om televisions- och radioverksamhet. 
  
 15 
  
 Lag om statens televisions- och radiofond 9.10.1998/745. 
  
 374 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 YLE:s  
 bolagsordning  
 innehåller ytterligare bestämmelser om YLE:s verksamhet och om innebörden av YLE:s public service- förpliktelser. 
 I övrigt lyder YLE under den finska aktiebolagslagen. 
 16 
  
 Ägande och organisation 
 YLE är ett aktiebolag som till 99,9 procent ägs av den finska staten. 
 17  
 Statens ägarinflytande sköts genom Kommunika- tionsministeriet. 
 18 
  
 YLE:s högsta beslutande organ är förvaltningsrådet. Förvaltningsrådet består av 21 medlemmar som väljs av riksdagen. Rådet skall bestå av personer som är förtrogna med olika områden som t.ex. vetenskap, kultur, näringsliv och ekonomi samt personer som företräder olika samhälls- och språkgrupper. 
 19  
 Förvaltnings- rådet ansvarar ytterst för att YLE uppfyller sitt public service- uppdrag. 
 Förvaltningsrådet utser bolagets styrelse och verkställande direktör. YLE:s styrelse ansvarar för driften av bolaget. 
 Granskning och tillsyn 
 Granskning av att YLE och andra aktörer följer reglerna i  
 lag om televisions- och radioverksamhet  
 utförs främst av Kommunikationsverket. Brott mot reglerna kan medföra vite, påföljdsavgift (påförs av marknadsdomstolen) eller återkallande av koncession. 
 YLE skall årligen lämna en redogörelse till Kommunika- tionsverket om hur man fullföljt sitt public  
 service-uppdrag. 
  Kommunikationsverket granskar redogörelsen och avger ett utlåtande till statsrådet. 
 Efterlevnad av regler beträffande reklam och sponsring över- vakas av Konsumentombudsmannen. 
 20 
  
 16 
  
 Lagen om aktiebolag (734/1978). 
  
 17 
  
 Enligt YLE:s bolagsordning skall statens ägande uppgå till minst 70 procent av aktierna. 
  
 18 
  
 34 § lag om televisions- och radioverksamhet. 
  
 19 
  
 5 § lag om Rundradion Ab 22.12.1993/1380. 
  
 20 
  
 34 § 35 § lag om televisions- och radioverksamhet. 
  
 375 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 Behandling av ärenden rörande god journalistisk sed eller yttrande- och tryckfriheten görs av  
 Opinionsnämnden för massmedier. 
  
 Finansiering 
 YLE:s verksamhet finansieras dels genom avgifter från hushåll m.m. ( 
 televisionsavgifter 
 ), dels genom koncessionsavgifter som betalas av de kommersiella aktörer som med stöd av  
 lagen om televisions- och radioverksamhet  
 har beviljats tillstånd att utöva televisionsverksamhet. 
 Till grund för skyldighet att betala televisionsavgift ligger användningen av en televisionsapparat. Med  
 televisionsapparat  
 avses enligt 2 §  
 lag om statens televisions- och radiof 
 ond: 
 en apparat eller utrustning avsedd för att ta emot och följa med televisionsprogramutbud 
 Vidare definieras användning av en televisionsapparat som: 
 att televisionsprogram tas emot med en televisionsapparat eller att en televisionsapparat innehas eller förvaras så att den när som helst genom obetydliga åtgärder kan användas för mottagning av televisionsprogram 
 . 
  
 De totala intäkterna från televisionsavgifter var 338,1 miljoner euro år 2003. År 2004 var televisionsavgiften 186,60 euro. 
 21 
  
 Nivån på koncessionsavgifterna fastställs i  
 lagen om statens televisions- och radiofond  
 och beräknas, enligt en progressiv skala, utifrån summan av intäkter från reklam och sponsring samt andra inkomster från sändningsverksamhet i enlighet med koncessionen. 
 22  
 Intäkter från koncessionsavgifter var 22,1 miljoner euro år 2003. Omfattningen av koncessionsavgifter har minskat sedan år 2002. I samband med en reform av kommuni- kationslagstiftningen halverades nivån på analoga aktörers koncessionsavgifter och slopades helt för radion samt för digitala  
 TV-marksändningar 
  fram till år 2010. 
  
 21 
  
 Nr 387/2003 Statsrådets förordning om televisionsavgifter. 
  
 22 
  
 24 § lag om statens televisions- och radiofond 9.10.1998/745. 
  
 376 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 Uppbörd 
  
 TV-avgiften 
  uppbärs av Kommunikationsverket inom enheten  
 TV- avgiftsförvaltningen.  
 Finansieringsstrukturen illustreras av  
 Figur 2 
 . 
 Inbetalda  
 TV-avgifter 
  och koncessionsavgifter avsätts till en särskild fond  
 statens televisions- och radiofond 
 . Fonden förvaltas av Kommunikationsverket och är skild från statsbudgeten. Kommunikationsministeriet upprättar för varje kalenderår en dispositionsplan för fördelningen av fondens medel och utbetalar löpande under året medel ur fonden till YLE. Från fondens medel dras också ersättning för kostnader för uppbörd och kontroll av avgifter samt för vissa andra kostnader som staten har haft med anknytning till sändningsverksamhet m.m. 
  
 Figur 2.  
 Finansiering av public service radio och TV i Finland 
 Skatt 
 Inkomstskatt 
 Enligt bestämmelser i Finlands inkomstskattelag är YLE befriat från inkomstskatt. 
 23 
  
 Mervärdesskatt 
 Den del av medelstilldelningen från statens televisions- och radiofond som härrör från televisionsavgiften är föremål för 
  
 23  
 II Avdelningen 3 kap. 20 § 1 p. inkomstskattelag (1992/1535). 
 377 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 mervärdesskatt om åtta procent. 
 24  
 De utbetalda bidrag som kommer från koncessionsavgifter är dock inte föremål för mervärdesskatt. Denna ordning ger YLE full avdragsrätt för ingående mervärdesskatt. 
 Bakgrunden till att Finland kan tillämpa denna modell är att Finland inför  
 EU-inträdet 
  år 1995 förhandlade till sig möjlighet att fortsätta låta sin offentliga radio- och TV omfattas av mervärdes- skatt. 
 Kommersiell sidoverksamhet 
 YLE har enligt sin bolagsordning rätt att, efter beslut från bolagsstämman, bedriva annan verksamhet än public service radio och TV. Aktiviteterna skall bära sina egna kostnader. 
 Den viktigaste verksamheten är försäljning av tjänster och produkter i anslutning till YLE:s programutbud. YLE erbjuder också mobila tjänster såsom nyheter till mobiltelefoner. 
 Sidoverksamheten utgör inte något separat resultatområde. Enligt YLE:s årsredovisning utgjorde dock intäkterna från denna verksamhetdrygt 11 miljoner euro år 2003, vilket motsvarar omkring 3,3 procent av de totala intäkterna. 
 25 
  
 Danmark 
 Marknad för radio och TV 
 Den avgiftsfinansierade public  
 service-verksamheten 
  i Danmark avviker från övriga nordiska länder i det avseendet att den bedrivs av flera olika programföretag. 
 TV 
 I Danmark sänds public  
 service-TV 
  av  
 Danmarks Radio  
 (DR) och av  
 TV 2 
 / 
 Danmark A/S  
 (TV 2). Dessutom finns åtta regionala TV- stationer, de s.k. TV  
 2-regionerna. 
  TV  
 2-regionerna 
  är självständiga enheter som sänder nyheter och sport i anslutning till TV 2:s rikssändningar. 
  
 24 
  
 85 a § 5 p. mervärdesskattelag (1993/1501). 
  
 25 
  
 YLE:s årsberättelse 2003. 
  
 378 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 DR sänder två  
 TV-kanaler 
  i det analoga marknätet – DR1 och DR2 – med en sammanlagd marknadsandel om 34 procent av tittandet år 2003. 
 26  
 TV 2 är landets största kanal med en total tittarandel på 35 procent år 2003. Digitala marksändningar av TV (med undantag av viss försöksverksamhet) hade under år 2004 ännu inte påbörjats. Ett nät för digitala marksändningar håller dock på att byggas och förväntas tas i bruk under år 2005. 
 Radio 
 DR sänder de rikstäckande radiokanalerna P1, P2 Musik  Kultur (koncession t.o.m. år 2009), P3 och P4 i det analoga marknätet. P4 är den mest avlyssnade kanalen med blandat landstäckande och regionalt innehåll. I det digitala marknätet parallellsänder DR delar av sitt analoga utbud tillsammans med flera kanaler som enbart sänds digitalt. DR:s marknadsandel av det totala radiolyssnandet i Danmark var 68 procent år 2003. 
 I public  
 service-utbudet 
  ingår också  
 FM-kanalen 
  Sky Radio. 
 Lagar och regler 
 Lov om radio- og fjernsynsvirksomhed  
 är gemensam för alla som sänder radio och TV till allmänheten i Danmark. Lagen innehåller generella regler om spridning av program, tillståndsgivning, tillsyn och granskning, reklam och sponsring, radio- och  
  
 TV-licens, 
  
  lokal radio- och  
  
 TV-verksamhet. 
  
 Både DR, TV 2 och TV  
 2-regionerna 
  ges i lagen rätt att utöva public  
 service-verksamhet 
  enligt vissa fastslagna principer om bredd, kvalitet, allsidighet och mångfald. DR, TV 2 och TV 2- regionernas verksamhet regleras närmare i varsitt kapitel i lagen. 
 Folketingets mediepolitiska aftale  
 (medieavtalet) är en överens- kommelse mellan regeringen och ett antal partier i folketinget om riktlinjer beträffande public  
  
 service-verksamheten 
  
  under den kommande tidsperioden. Medieavtalet upprättas för fyraårs- perioder. Nuvarande avtal gäller t.o.m. utgången av år 2006. 
  
 I  
 bekendtgørelse om radio- og fjernsynslicens  
 (kungörelse om radio- och fjernsynslicens) regleras skyldigheten att betala radio- och  
  
 TV-avgift. 
  
 26  
 DR:s årsrapport 2003, s. 19. 
 379 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 Innebörden av programföretagens public  
 service-ansvar 
  regleras i ett särskilt  
 public  
  
 service-kontrakt 
  
 mellan respektive företag och kulturministern. DR:s nuvarande kontrakt gäller för perioden 1 januari 2003 till 31 december 2006. Kontraktet innehåller generella riktlinjer om kvalitet, allsidighet, mångfald, vikt vid danska språket och dansk kultur, främjande av integration etc. Dessutom ges kvantitativa regleringar om programinnehåll beträf- fande till exempel utläggning av programproduktion till oberoende producenter. 
 Enligt kontraktet skall DR årligen lämna en redogörelse för hur man levt upp till åtagandena i public  
 service-kontraktet. 
  
 Varje TV  
 2-region 
  har ett eget public  
 service-kontrakt. 
  TV 2 har efter omvandlingen till aktiebolag inte något public service- kontrakt. Istället regleras TV 2:s public  
 service-förpliktelser 
  i ett särskilt tillstånd. Nuvarande tillstånd sträcker sig t.o.m. år 2013. 
 I DR:s stadgar  
 (vedtækt)  
 ges bestämmelser om bland annat uppfyllandet av DR:s public  
 service-uppdrag, 
  möjlighet att bedriva sidoverksamhet, organisation, klagomål, finansiering, budget samt räkenskaper och revision. Stadgarna fastställs av Kulturministeriet genom en särskild förordning i enlighet med 15 §  
 lov om radio- och fjernsynsvirksomhed.  
 Motsvarande stadgar finns för TV 2- regionerna. 
 TV 2:s stadgar ser något annorlunda ut eftersom TV 2 är ett aktiebolag. Till exempel innehåller de inte några föreskrifter om uppfyllandet av public  
 service-uppdraget. 
  
 Ägande och organisation 
 Danmarks Radio 
 DR är en så kallad  
 selvstændig offentlig institution 
 , vilket innebär att DR har en självständig ställning på vilken den danska staten inte kan utöva något direkt ägarinflytande. 
 DR:s styrelse består av tio ledamöter av vilka tre (inklusive styrelsens ordförande) utses av kulturministern. Folketinget utser sex ledamöter (dessutom ingår en personalrepresentant). Styrelsen skall vara sammansatt så att den innehar kunskap och erfarenheter inom media, kultur, ledarskap och näringsliv. DR:s styrelse har det överordnade ansvaret för programinnehållet och för att bestämmel- ser i lagar, avtal och andra regelverk efterlevs. 
 380 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 Styrelsen fastställer allmänna riktlinjer för DR:s verksamhet och utser generaldirektören och övriga inom den verkställande ledningen. 
 TV 2 och TV  
 2-regionerna 
  
 TV 2/Danmark A/S är sedan december 2003 ett aktiebolag som till 100 procent ägs av danska staten. Tidigare var TV 2 en  
 selvejende institution.  
 Omvandlingen till aktiebolag har skett som ett steg i regeringens planer att privatisera TV 2. 
 TV  
 2-regionerna 
  är fortfarande  
 selvejende institutioner 
 . Organisa- toriskt är TV 2/Danmark och TV  
 2-regionerna 
  numera skilda från varandra. 
 Granskning och tillsyn 
 Tillsyn och granskning av den nationella public service- verksamheten i Danmark sker främst genom den statliga myndigheten  
 Radio- og  
  
 tv-nævnet 
  
 (Radio- och  
 TV-nämnden). 
  
 Radio- och  
 TV-nämnden 
  utfärdar sändningstillstånd för andra aktörer än DR, TV 2 och TV  
 2-regionerna. 
 27 
  
 Nämnden bevakar efterlevnad av  
 lov om radio- og fjernsynsvirksomhed  
 och andra därtill hörande regler och har befogenhet att besluta om indragning av tillstånd. Nämnden träffar också avgörande om innehåll i radio och  
 TV-reklamen, 
  antingen på eget initiativ eller efter klagomål från allmänheten samt granskar de årliga public service- redovisningar som upprättas av DR, TV 2 och de regionala TV 2- verksamheterna. 
 Klagomål beträffande överträdelse av regler om god pressetik och frågor om genmäle behandlas av  
 Pressenævnet  
 (Press- nämnden). 
  
 27  
 Vissa undantag finns dock, se t.ex. § 47 och 52 lov om radio- og fjernsynsvirksomhed. 
 381 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiering 
 DR:s verksamhet finansieras främst genom DR:s andel av avgiftsmedlen. TV 2 finansieras för närvarande med både reklam och  
 TV-avgifter. 
  I framtiden skall dock bolaget inte få del av avgiftsmedlen. TV  
 2-regionerna 
  skall fortfarande finansieras med avgiftsmedel. 
  
 Enligt  
 lov om radio- og fjernsynsvirksomhed  
 skall det betalas en avgift för uppställning ( 
 opstilling 
 ) av en radio eller  
  
 TV-mottagare 
  
  ( 
 fjernsynsmodtagere 
 ). Avgiften kallas för licens. Till grund för licensskyldigheten gäller innehav av radio- och fjernsynsmottagare. Det finns tre olika typer av licens: licens för  
  
 färg-TV, 
  
  licens för  
  
 svart/vit-TV 
  
  samt radiolicens. Vad som avses med radio- och TV- mottagare definieras i § 1  
 bekendtgørelse om radio- og fjernsyns- licens 
 : 
  
 Stk. 2. Ved radio- og fjernsynsmodtagere forstås apparater, der kan gengive lyd- eller billedprogrammer spredt ved hjælp af radio- eller kabelanlæg. 
 Stk. 3. Monitorer tilknyttet andet elektronisk udstyr anses for modtagere, såfremt de kan gengive lyd- eller billedprogrammer, som er spredt ved hjælp af radio- eller kabelanlæg. 
 Viss möjlighet till nedsättning av licensen finns för pensionärer med låg inkomst (betalar halv  
 färg-TV-licens) 
  samt synskadade (betalar endast radiolicens). 
 Nivån på licensen fastställs, för ett eller flera år åt gången, av regeringen (efter överenskommelse med folketingets finans- utskott) 
 28  
 och redovisas i medieavtalet. De totala licensintäkterna var år 2003 3 480 miljoner DKK. År 2004 var licensen 2 110 DKK (inkl. mervärdesskatt). 
 Uppbörd 
 Licensavgifterna uppbärs av DR under namnet  
 DR Licens 
 . Finansieringsmodellen illustreras av  
 Figur 3  
 nedan. Delar av licens- intäkterna fördelas sedan vidare till TV 2 och TV  
 2-regionerna. 
  Dessutom sker utbetalning av en mindre andel till Kultur- ministeriet och Mediesekretariatet för vidare utbetalning till andra 
  
 28  
 69 § lov om radio- og fjernsynsvirksomhed. 
 382 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 medierelaterade föremål som till exempel lokal  
 icke-kommersiell 
  radio och TV. 
 29 
  
 Figur 3.  
 Finansiering av public service radio och TV i Danmark 
 TV2 Danmark 
 A/S 
 Licensavgifter 
  
 Regionala TV2- 
  
 stationer 
  
 m 
  
 o 
  
 m 
  
 Kulturministeriet 
  
 s 
  
 Mediesekretariatet 
  
 Icke kommersiell radio och TV m.m. 
 Nivån på de olika organisationernas medelstilldelning bestäms i medieavtalet. Medelsfördelningen till TV 2, TV  
 2-regionerna 
  m.m. avräknas som fasta årliga belopp som gäller oavsett nivån på de samlade licensintäkterna. Ett eventuellt överskott jämfört med de förväntade licensintäkterna tillfaller statskassan. Om licens- intäkterna istället blir lägre än förväntat bärs detta av DR. 
 Skatt 
 Inkomstskatt 
 DR är undantagen från inkomstskatteplikt. 
 30  
 Detta gäller även de regionala TV  
 2-verksamheterna. 
 31 
  
 Nybildade TV 2/Danmark/AS är 
  
 29 
  
 Kulturministeriet. 
  
 30 
  
 3 § p. 1 bekendtgørelse af lov om indkomstbeskatning af aktieselskaber. 
  
 31 
  
 3 § p. 16 bekendtgørelse af lov om indkomstbeskatning af aktieselskaber. 
  
 383 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 dock numera föremål för inkomstskatt precis som andra aktiebolag. 
 Mervärdesskatt 
 Licensen är föremål för mervärdesskatt om 25 procent (Danmarks normalskattesats). Detta medför att DR och de andra program- företagen som får del av avgiftsmedlen har full avdragsrätt för ingående mervärdesskatt. Möjligheten att mervärdesbeskatta licensen har funnits för Danmark p.g.a. att landet var med om att förhandla fram det sjätte mervärdesskattedirektivet inom EU. 
 Kommersiell sidoverksamhet 
 DR har enligt lagen om radio- og fjernsynsverksamhet rätt att utöva viss sidoverksamhet i anknytning till programverksamheten, till exempel uthyrning av teknisk utrustning och försäljning av programproduktioner. Ett villkor är att sidoverksamheten sker på konkurrensmässiga villkor. 
 Sidoverksamheten bedrivs inom DR (dvs. inte i separata dotterbolag). Den kommersiella verksamheten och public service- verksamheten hålls dock redovisningsmässigt isär. Eftersom DR inte betalar inkomstskatt skall DR, för att sidoverksamheten konkurrensmässigt skall kunna jämställas med privata verksamheter, överföra 30 procent av överskottet från sidoverk- samheten till public  
 service-verksamheten. 
  
 DR:s intäkter från sidoverksamhet var år 2003 cirka 92 miljoner DKK vilket utgör omkring 3 procent av DR:s totala omsättning. Sidoverksamheten uppvisade ett överskott om 6,8 miljoner DKK. 
 32 
  
 Norge 
 Marknad för radio och TV 
 I Norge produceras avgiftsfinansierad radio och TV av NRK ( 
 Norsk Rikskringkasting 
 ). 
  
 32  
 DR:s årsrapport 2003, s. 64. 
 384 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 TV 
 NRK sänder två rikstäckande  
 TV-kanaler 
  i det analoga marknätet NRK1 och NRK2. I det analoga marknätet sänder också den kommersiella reklamfinansierade  
 TV-kanalen 
  TV2. TV2 har ett tillstånd (koncession) för sändningarna med vissa villkor beträffande public  
 service-innehåll 
  etc. TV2 betalar en årlig koncessionsavgift till staten. 
 NRK:s och TV 2:s andelar av de totala  
 TV-tittandet 
  i Norge var 43,6 respektive 29,5 procent år 2002. 
 33 
  
 I februari 2004 beslutade Stortinget om att bygga ett digitalt marknät och att sändningarna i det analoga marknätet kan avvecklas före utgången av år 2007. 
 Radio 
 NRK sänder de tre rikstäckande radiokanalerna NRK P1, NRK P2 och NRK Petre med olika inriktning. Radiokanalen Kanal 24 och P4 Radio Lucas har koncession att sända rikstäckande reklamfinansierad radio mot uppfyllande av vissa public service- villkor. 
 NRK:s analoga radiokanaler parallellsänds i det digitala marknätet för radio. Dessutom har NRK startat fyra digitala kanaler. Digitala radiosändningar bedrivs även av P4 Radio Lucas och Kanal 5. 
 NRK:s andel av det totala radiolyssnandet var 59 procent år 2003. P4 Radio Lucas, med en marknadsandel på 27 procent, var 2003 landets näst största kanal efter NRK P1. 
 34 
  
 Lagar och regler 
 Grundläggande regler för alla som utövar radio och TV verksamhet i Norge ges i  
 lov om kringkasting 
 .  
 35  
 Lagen innehåller bl.a. generella regler om koncessioner och andra tillstånd att sända radio och TV, europeisk programmaterial, reklam och sponsring, vidaresändning i kabelnät, genmäle och  
 Kringkastingsrådet 
 . Ett kapitel i lagen reglerar särskilt NRK:s rätt att sända radio och television, och 
  
 33 
  
 NRK i 2003 (årsmelding og allmenkringkasterregnskap), s. 53. 
  
 34 
  
 NRK i 2003 (årsmelding og allmenkringkasterregnskap), s.53. 
  
 35 
  
 Lov  
  
 1992-12-04 
  nr. 127: Lov om kringkasting. 
 385 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 innehåller regler om organisation, styrelse, finansiering m.m. För andra radio- och  
 TV-aktörer 
  krävs särskilt tillstånd (koncession) eller registrering för att få bedriva sändningar. 
 Lov om kringkasting  
 kompletteras av förordningen  
 forskrift om kringkasting  
 (1997-02-28 
  nr 153) 
 , med närmare reglering av vissa frågor. 
  
 Avgiftsskyldigheten regleras i  
 lov om kringkasting  
 och i  
 forskrifter om fjernsynsmottakere. 
  
 Vissa regler om NRK:s public  
 service-uppdrag 
  finns upptaget i NRK:s bolagsordning ( 
 Vedtekter for NRK AS 
 ). Här ges föreskrifter om exempelvis allsidighet och opartiskhet, nyhetsutbud, kvalitetsprogram för barn och ungdom, främjande av norska språket samt program för etniska och språkliga minoriteter. 
 Både TV2, Kanal 24 och P4 Radio Lucas regleras förutom av  
 lov om kringkasting  
 av sina koncessionsavtal. Genom dessa ges TV2 rätt att sända kommersiell television och Kanal 24 och P4 Radio Lucas ges rätt att bedriva kommersiell radioverk- samhet. För koncessionen betalar TV2 dels en fast avgift, dels en rörlig baserad på intäkter från reklam. Den fasta avgiften går till Norsk filmfond och den rörliga avgiften går till statskassan. I TV2:s koncessionsvillkor ställs krav på programinnehåll beträffande exempelvis redaktionell självständighet, program för både större och mindre grupper av tittare samt främjande av det norska språket. 
 36  
 Liknande villkor om programinnehåll finns också i koncessionerna till Kanal 24 och P4 Radio Hele Norge. Radiokanalerna betalar dock inte årliga ersättningar till staten, utan endast engångsvederlag i samband med erhållandet av koncessionen. 
 Ägande och organisation 
 NRK är ett aktiebolag som till 100 procent ägs av norska staten. Staten utövar sitt ägande på bolagsstämman ( 
 generalförsamlingen 
 ) genom kulturministern. NRK:s styrelse består av nio medlemmar varav sex väljs av generalförsamlingen och tre är personal- representanter. 
 NRK:s styrelse utser i sin tur verkställande direktör,  
 kringkastingssjefen. 
  
 36  
 Konsesjonsvillkår for TV 2 AS i perioden 1. januar 2003 til 31. december 2009. 
 386 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 Granskning och tillsyn 
  
 Statens medieförvaltning  
 (SMF) ansvarar för vissa frågor rörande efterlevnad av lagar och regler inom radio och  
 TV-området, 
  till exempel regler beträffande reklam och sponsring. 
 Allmennkringkastingsrådet  
 är ett till  
 Kultur- og kirkedepartementet  
 rådgivande organ med uppgift att värdera om programföretagen uppfyller sina public  
  
 service-uppdrag. 
  
  Rådets utvärdering skall läggas fram för  
 Kultur- og kirkedepartementet  
 i en årlig rapport. 
  
 Huvudlinjerna i NRK:s programverksamhet granskas av det rådgivande organet  
 Kringkastingsrådet 
 . Rådets ansvar finns reglerat i  
 lov om kringkasting 
 , och dess medlemmar utses av Stortinget och av kungen (i praktiken genom regeringen). Frågor tas upp på initiativ medlemmarna i rådet, av NRK:s ledning och av NRK:s tittare och lyssnare. 
 Finansiering 
 NRK:s huvudsakliga intäktskälla är  
 TV-avgifter 
  ( 
 kringskastings- avgifter 
 ). Finansiering genom reklam får inte förekomma. 
 37  
 Grundläggande för avgiftsskyldigheten är innehav av en  
 fjernsynsmottaker 
 . Enligt § 1  
 forskrifter om fjernsynsmottakere  
 gäller: 
 Den som har (bl.a. også den som låner eller leier) fjernsynsmottaker plikter å betale den kringkastingsavgift som til enhver tid er fastsatt av Stortinget. 
 For videospiller kombinert med tuner (mottakerdel) skal det betales kringkastingsavgift som for fjernsynsmottaker med farge. 
 Det finns inte reglerat i lag vad som avses med en  
 fjernsynsmottaker 
 , men enligt NRK:s tolkning gäller följande: 
 Med fjernsynsmottaker menes: TV, video med tuner, satellittmottaker, PC med  
 TV-kort 
  o.l. Kort sagt alle tekniske innretninger som kan ta i mot levende fjernsynssignaler og videreformidle dem direkte 
 . 
  
 38 
  
 Nivån på avgiften fastställs årligen av Stortinget. NRK:s totala avgiftsintäkter var år 2003 3 092 miljoner NOK. Avgiften år 2004 var 1910 NOK (inklusive sex procents mervärdesskatt). 
  
 37 
  
 I NRK:s  
  
 text-TV 
  (teksfjernsyn) får dock reklam förekomma. 
  
 38 
  
 Hvem skal betale kringkastingsavgift? www.nrk.no/lisens/3167955.html, december 2004. 
  
 387 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2005:2 
  
 Uppbörd 
 Uppbörden av avgifterna hanteras av NRK. Den avdelning som ansvarar för uppbörden, lisensavdelningen, ligger i Mo i Rana i norra Norge. När avgifterna betalas in går de direkt och oavkortat till NRK, vilket illustreras av  
 Figur 4 
 . 
  
 Figur 4.  
 Finansiering av public service radio och TV i Norge 
 Licensavgifter 
 m o m s 
 Skatt 
 Inkomstskatt 
 Enligt norsk skattelagstiftning är företag m.m. vars verksamhet inte bedrivs i vinstsyfte (ikke har erverv til formål), befriade från inkomstskatt. 
 39  
 Detta innebär att NRK inte är inkomst- skattepliktigt för den delen av sin verksamhet som är finansierad genom avgifter. 
 40 
  
 Mervärdesskatt 
 År 2003 infördes mervärdesskatt på  
 TV-avgiften. 
  Sedan den 1 januari 2004 är skattesatsen sex procent. En effekt av mervärdesskattebeläggningen är att NRK kan dra av mervärdes- skatt som erlagts vid köp av varor och tjänster. 
  
 39 
  
 § 2 32 LOV  
  
 1999-03-26 
  nr. 14: Lov om skatt av formue og inntekt (skatteloven). 
  
 40 
  
 Kultur og Kirkedepartementet. 
  
 388 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 6 
  
 Införandet av mervärdesskatt har kunnat ske utan höjning av avgiften. Detta har varit möjligt genom att den ingående mervärdesskatten har varit ungefär lika stor som den utgående. 
 Kommersiell sidoverksamhet 
 NRK bedriver en relativt omfattande kommersiell sidoverksamhet inom det helägda dotterbolaget  
 NRK Aktivum. NRK Aktivum  
 utvecklar och säljer produkter och tjänster under NRK:s varumärke. År 2003 hade bolaget en omsättning på 107 miljoner NOK, vilket motsvarar drygt 3 procent av den totala omsättningen i NRK.  
 NRK Aktivum  
 bidrog med 66 miljoner NOK i intäkt till NRK. 
 41 
  
 NRK Aktivums  
 verksamhet är, till skillnad från NRK:s kärnverksamhet, skattepliktig.  
 NRK Aktivum  
 betalar både inkomstskatt och är mervärdesskattepliktigt i likhet med andra aktiebolag. 
  
 41  
 Norsk rikskringkasting AS årsregnskap 2003. 
 389 
 Bilaga 7 
 Litteraturförteckning 
 Källor 
 Hatfield, Haynes, Fuller, Taylor, James, 
 Inkomstskattelagen: en kommentar: del II:  
 29–66 
  kap.  
 Norstedts gula bibliotek, Solna 2004 
  
 Hodges, Trygve  Malmqvist Bo,  
 Förvaltningslagen med kommentarer 
 , Norstedts Juridik, 2003 
 Hall, Hartman, Spencer,  
 Vår författning 
 , Norstedts Juridik, uppl 13:1, 2003 
  
 Kane, Blankenship,  
 Nials Svensk Associationsrätt i huvuddrag 
 , Upplaga 8:1, Norstedts Juridik, 2001 
  
 Mueller, Parks, Gilmore,  
 Bolagsordning : praktisk 
  
 vägledning – exempel 
  
 på 
  
 formuleringar 
 , 
  
 Industrilitteratur, 
  
 Stockholm 2002 
  
 Wright, Barrett, Sanders,  
 Bokslutsanalys 
 , Long information, 3 uppl. 2003 
  
 Murray, Maxwell,  
 Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 
 Iustus förlag, Uppsala 1989 
  
 Livingston, Sanders,  
 Normgivningsmakten enligt 1974 års regeringsform 
 , 3 uppl. 1999 
  
 Livingston, Sanders,  
 Allmän förvaltningsrätt 
 , 22 uppl. 2003  
 Warnling-Nerep, 
  Fernandez,  
 Sanktionsavgifter  
 –  
 särskilt vid olovligt 
  
 byggande 
 , Juristförlaget 1987 
  
 Fisher, Weber,  
 I stället för straff: sanktionsavgifter som kriminalpolitiskt medel mot bagatellbrottslighet 
 , Juristförlaget 1992 
  
 Offentligt tryck 
 Kungl. Maj:ts Kungörelse nr 281  
 angående rätt att inneha radiomottagningsapparat,  
 20 juni 1924 
 391 
 Bilaga 7 SOU 2005:2 
 Kungl. Maj:ts Kungörelse nr 551  
 angående rätt att inneha radiomottagningsapparat 
 , 17 juni 1943, 
  
 Prop. 1973:90  
 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m.m. 
 Prop. 1988/89:18  
 om  
  
 TV-avgiften 
  
 Prop. 1989/90:111  
 Reformerad mervärdesskatt m.m. 
  
 Prop. 1991/92:140  
 om den avgiftsfinansierade radio- och TV- verksamheten  
 1993–1996 
  m.m. 
  
 Prop. 1992/93:236  
 om ägande av den avgiftsfinansierade radio- och  
 TV-verksamheten 
  
 Prop. 1993/94:99  
 om ny mervärdesskattelag  
 Prop. 1994/95:57  
 Mervärdesskatten och EG 
 Prop. 1995/96:160  
 Radio- och  
  
 TV-lag 
  
 Prop. 1995/96:161  
 En radio och TV i allmänhetens tjänst  
 1997–2001 
 Prop. 1996/97:165  
 Vissa förändringar i  
 TV-avgiftssystemet 
  
 Prop. 1996/97:10  
 Mervärdesskatt inom  
 kultur-, 
  utbildnings- och idrottsområdet 
  
 Prop. 1998/99:130  
 Ny bokföringslag m.m. 
  
 Prop. 1999/2000:2  
 Inkomstskattelagen 
 ,  
 Del 2 Författnings- kommentarer 
  
 Prop. 2000/01:33  
 Behandling av personuppgifter inom skatt, tull och exekution 
  
 Prop. 2000/01:94  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst  
 2002–2005 
 Prop. 2002/03:72  
 Digitala  
 TV-sändningar 
  
 Prop. 2002/03:106  
 Administrativa avgifter på skatte- och tullom- rådet, m.m. 
  
 Prop. 2003/04:1  
 Budgetpropositionen för 2004  
 Prop. 2003/04:118  
 Digitala  
 TV-sändningar 
  
 Prop. 2003/04:182  
 Skärpta krav för närradiotillstånd, m.m.  
 Prop. 2004/05:1  
 Budgetpropositionen för 2005 
  
 Prop. 2004/05:24  
 Internationell redovisning i svenska företag 
 Kulturutskottets betänkande 2000/01:KrU 8,  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst  
  
 2002–2005 
  
 SOU 1989:35  
 Reformerad mervärdeskatt m.m. 
 , Betänkande från Kommittén för indirekta skatter – KIS, Finansdepartementet 
 SOU 1994:88  
 Mervärdeskatten och EG 
 , Slutbetänkande från Utredningen om teknisk  
 EG-anpassning 
  av de indirekta skatterna, Finansdepartementet 
  
 SOU 1999:33  
 Miller tryggt – betala rätt – särskilda boendeformer för äldre samt avgifter för äldre- och handikappomsorg 
 , Betänkande från Boende- och avgiftsutredningen, Socialdepartementet 
  
 392 
 SOU 2005:2 Bilaga 7 
  
 SOU 2000:55  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst – ett beredningsunderlag,  
 Betänkande från Kommittén Radio och TV i allmänhetens tjänst, Kulturdepartementet 
  
 SOU 2002:74  
 Mervärdesskatt i ett  
 EG-rättsligt 
  perspektiv, 
 Betänkande från Mervärdesskatteutredningen, Finans- departementet 
  
 SOU 2003:47  
 Koncessionsavgift på televisionens område 
 , Betänkande från Koncessionsavgiftsutredningen, Kultur- departementet 
  
 SOU 2003:61  
 Trängselavgifter 
 , Delbetänkande från Stockholmsberedningen, Näringsdepartementet 
 SOU 2003:97  
 En Kronofogdemyndighet i tiden 
 , Betänkande från utredningen om kronofogdemyndigheternas framtid, Finans- departementet 
 SOU 2003:109  
 Must carry 
 , Delbetänkande från Radio- och TV- lagsutredningen, Kulturdepartementet 
 SOU 2004:16  
 Digital Radio 
 , Slutbetänkande av Digitalradiokommittén, Kulturdepartementet 
  
 SOU 2004:39  
 Nytt regelverk för marksänd  
 digital-TV 
 , 
  
  Delbetänkande av Radio- och  
  
 TV-lagsutredningen, 
  
  Kultur- departementet 
  
 SOU 2004:46  
 Svensk kod för bolagsstyrning,  
 Betänkande från kodgruppen/Förtroendekommissionen, Justitiedepartementet SOU 2004:47  
 Näringslivet och förtroendet 
 , Betänkande från 
  
 Förtroendekommissionen, Justitiedepartementet 
  
 SOU 2004:75  
 Insyn och sekretess – i statliga företag – i internationellt samarbete,  
 Slutbetänkande av Offentlighets- och sekretess- kommittén, Justitiedepartementet 
  
 Beräkningskonventioner för 2005 
 , En rapport från Skatteekonomiska enheten på Finansdepartementet. 
  
 Öppna radion och televisionen – Kartläggning och analys av icke- kommersiell lokal radio och TV 
 , Kulturdepartementet 2004. 
  
 Ds 2002:51  
 Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel, 
 Finansdepartementet 
 2002/03:RR16 Riksdagens revisorers förslag angående staten som bolagsägare 
 393 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2005:2 
  
 EG-rättsligt 
  material 
 Kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (2001/C 320/04) 
 Förslag till Rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG med avseende på reducerade mervärdesskattesatser KOM(2003) 397 slutlig av den 23 juli 2003 
 Europeiska kommissionens förslag till det sjätte mervärdes- skattedirektivet, COM (73) 950 av den 20 juni 1973 samt ändringsförslaget från kommissionen, COM (74) 725 final av den 26 juli 1974 
 Europeiska kommissionens andra rapport, COM (88) 799 final av den 20 december 1988 
 ,  
 om genomförandet av det sjätte direktivets bestämmelser i medlemsländerna 
  
 EG-domar: 
  
 C-481/98 
  Kommissionen mot Frankrike av den 3 maj 2001  
 C-280/00 
  Altmark Trans GmbH av den 24 juli 2003  
 C-384/01 
  Kommissionen mot Frankrike av den 8 maj 2003 
 Beslut av Europeiska kommissionen: 
 Kommissionens beslutning af 19 maj 2004 C2/2003 (ex NN 22/2002) om Danmarks foranstaltninger til fordel for TV2/Danmark 
 Övrigt 
 Analys av Sveriges Radios uppdrag i lag, avtal och sändningstillstånd 
 , Sveriges Radio, Programsekretariatet i januari 2004 
  
 Börsregler 2003/2004 Handledning till noteringsavtal och noteringskrav 
 , Nr 2 i Stockholmsbörsens skriftserie 
  
 EA-boken 
  
 (ESV 2004:2, författningar och allmänna råd avseende ekonomiadministrativa bestämmelser för statlig verksamhet), Ekonomistyrningsverket, 2004 
 394 
  
 SOU 2005:2 
  
 Bilaga 7 
  
 En ny tid för public service – rapport om konkurrensesituasjonen i et kommersielt marked og den fremtidige finansiering av public service radio og TV 
 , YLE, DR, RUV, SVT, SR och NRK,  
  
 1999–12–19. 
  
 FAR:s samlingsvolym 2004 
 , FAR förlag, Stockholm 2004 
 Finansiering av public service radio och television,  
 Faulkner, Harding, PM till utredningen om radio och TV i allmänhetens tjänst, 2 mars 2000 
  
 Handledning för mervärdesskatt 2004 
 , Skatteverket 
  
 Handledning för beskattning av inkomst och förmögenhet m.m. vid 2004 års taxering 
 , Skatteverket 
  
 Handledning för sambandet mellan redovisning och beskattning 
 , Skatteverket 2004 
  
 Konkurrens och samarbete inom medierna 
 , Konkurrensverkets rapportserie 2003:2 
  
 Licens eller skat 
 , Rapport fra arbejdsgruppen om den fredtidige finansierng av DR og TV2 (regionerne), Kanuari 2004 
  
 Medieutveckling 2004 
 , Radio- och  
 TV-verket 
  2004 
 Verksamhetsberättelse för företag med statligt ägande 2002,  
 Rapport utgiven av Näringsdepartementet 2003. 
  
 395