Familjeåterförening och fri rörlighet för tredjelandsmedborgare 
 Delbetänkande av Utredningen om uppehållstillstånd för familjeåterförening och för varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare 
 Stockholm 2005 
 SOU 2005:15 
 SOU och Ds kan köpas från Vargas kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Vargas Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
 Broschyren kan beställas hos: Information Rosenbad Regeringskansliet 
 103 33 Stockholm 
 Fax:  
 08–405 
  42 95 Telefon:  
 08–405 
  47 29 
 http://www.regeringen.se/sb/d/242/a/3652 
 Tryckt av XGS Grafisk Service 
 Stockholm 2005 
 ISBN  
 91-38-22311-2 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Martin 
 Regeringen beslutade den 11 december 2003 att tillkalla en sär- skild utredare med uppdrag att ta ställning till hur rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterföre- ning skall genomföras i Sverige. Regeringen beslutade därefter, den 18 mars 2004 genom tilläggsdirektiv att utredningen skulle utvidgas till att även ta ställning till hur rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning skall genomföras i svensk rätt. Genom beslut den 9 december 2004 beslutade regeringen att utredningstiden skulle förlängas och att redovisningen av uppdraget skulle delas upp på ett delbetänkande att redovisas senast den 15 mars 2005 och ett slut- betänkande. 
 Den 22 januari 2004 förordnades hovrättsrådet Holmes till särskild utredare. Genom beslut den 14 april 2004 förordnades med verkan fr.o.m. den 31 mars 2004 avdelningsdirektören Marsh, rättssakkunniga Chambers, kammarrättsassessorn Woodard, departementssekreteraren Rowland, föredra- ganden Holland, departementssekreterararna Bowman och Rodriguez samt kanslirådet Dixon till experter i utredningen. 
 Woodard och Holland entledigades med verkan från den 14 juni 2004. Föredraganden Vance och kammar- rättsassessorn Jenkins förordnades som experter från och med den 14 juni 2004 respektive den 1 september 2004. Bowman entledigades med verkan från den 31 augusti 2004 och departementssekreteraren York förordnades som expert fr.o.m. den 1 oktober 2004. 
 Som sekreterare tjänstgör hovrättsassessorerna Hayes och  
 George 
  Davis. 
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om uppehållstill- stånd för familjeåterförening och för varaktigt bosatta tredjelands- medborgare. 
 Härmed får utredningen överlämna sitt delbetänkande Familjeåter- förening och fri rörlighet för tredjelandsmedborgare (SOU 2005:15). 
 Utredningen fortsätter nu sitt arbete. 
 Stockholm i mars 2005 
 Holmes 
  
 /Ann-Louise 
  Roos 
 Hayes 
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 13 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 19 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 25 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) ...... 
  
 25 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i studiestödslagen (1999:1395) ..... 
  
 42 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2002:624) om rekryte- 
  
 ringsbidrag till vuxenstuderande ................................................ 
  
 44 
  
 4 
  
 Förslag till förordning om ändring i utlänningsförord- 
  
 ningen (1989:547) .................................................................... 
  
 45 
  
 5 
  
 Förslag till förordning med ändring i studiestödsförord- 
  
 ningen (2000:655) .................................................................... 
  
 53 
  
 6 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2004:294) med instruktion för Migrationsverket................. 
  
 54 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 57 
  
 1.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 57 
  
 1.1.1 Inledning ....................................................................... 
  
 57 
  
 1.1.2 Kommittédirektivet 2003:181 och rådets direktiv 
  
 om rätt till familjeåterförening .................................... 
  
 58 
  
 1.1.3 Kommittédirektivet 2004:9 och rådets direktiv 
  
 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares 
  
 ställning ......................................................................... 
  
 61 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2005:15 
  
 1.1.4 
  
 Förhållandet mellan  
 EG-direktiven ............................. 
  
 64 
  
 1.2 
  
 Arbetets bedrivande ................................................................. 
  
 64 
  
 1.3 
  
 Delbetänkandets disposition ................................................... 
  
 65 
  
 2 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m...................................... 
  
 67 
  
 2.1 
  
 Allmänt om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd...... 
  
 67 
  
 2.2 
  
 Förutsättningar för uppehållstillstånd .................................... 
  
 68 
  
 2.2.1 
  
 Inledning........................................................................ 
  
 68 
  
 2.2.2 Uppehållstillstånd på grund av arbete, egenföreta- 
  
 gande eller att försörjningen är tryggad på annat 
  
 sätt..................................................................................... 
  
 69 
  
 2.2.3 Uppehållstillstånd för studier eller besök.................... 
  
 70 
  
 2.2.4 Uppehållstillstånd på grund av anknytning................. 
  
 71 
  
 2.2.5 Uppehållstillstånd av flyktingskäl eller på grund 
  
 av annat skyddsbehov och av humanitära skäl ............ 
  
 78 
  
 2.3 
  
 Återkallelse av uppehållstillstånd ............................................ 
  
 80 
  
 2.4 
  
 Avvisning och utvisning........................................................... 
  
 83 
  
 2.5 
  
 Förfarandet vid handläggning och prövning .......................... 
  
 85 
  
 2.6 
  
 Försörjningskrav ...................................................................... 
  
 89 
  
 2.7 
  
 Svenskt medborgarskap ........................................................... 
  
 93 
  
 3 
  
 Internationella förpliktelser.......................................... 
  
 95 
  
 3.1 
  
 Något om beslutsgången inom EU......................................... 
  
 95 
  
 3.2 
  
 Europakonventionen................................................................ 
  
 96 
  
 3.3 
  
 Unionsmedborgares rätt till fri rörlighet.............................. 
  
 100 
  
 3.4 
  
 Europarådets sociala stadga ................................................... 
  
 102 
  
 3.5 
  
 EG-direktivet 
  
  angående tillfälligt skydd vid massiv 
  
 tillströmning av fördrivna personer ...................................... 
  
 103 
  
 3.6 
  
 EG:s resolution mot skenäktenskap ..................................... 
  
 103 
  
 3.7 
  
 FN:s barnkonvention............................................................. 
  
 104 
  
 6 
  
 SOU 2005:15 
  
 Innehåll 
  
 4 
  
 Anhörigkommitténs delbetänkande Vår anhörig- 
  
 invandring (SOU 2002:13) ...................................... 
  
 107 
  
 5 
  
 Statistiska uppgifter ................................................. 
  
 113 
  
 5.1 
  
 Allmänt om invandringen och invandrarpopulationen i 
  
 Sverige ..................................................................................... 
  
 113 
  
 5.2 
  
 Uppehållstillstånd .................................................................. 
  
 115 
  
 5.2.1 Antalet uppehållstillstånd och grunden för 
  
 tillståndet..................................................................... 
  
 115 
  
 5.2.2 Antalet återkallade uppehållstillstånd........................ 
  
 116 
  
 5.3 
  
 Antalet ansökningar om svenskt medborgarskap................ 
  
 116 
  
 5.4 
  
 Handläggningstider................................................................ 
  
 117 
  
 5.5 
  
 Kostnader hos Migrationsverket........................................... 
  
 118 
  
 6 
  
 Utländska förhållanden............................................. 
  
 121 
  
 7 
  
 Personkretsen .......................................................... 
  
 135 
  
 7.1 
  
 Personkretsen som omfattas av familjeåterförenings- 
  
 direktivet................................................................................. 
  
 135 
  
 7.1.1 
  
 Referenspersonen ....................................................... 
  
 136 
  
 7.1.2 
  
 De anhöriga................................................................. 
  
 139 
  
 7.2 
  
 Personkretsen som omfattas av direktivet om varaktigt 
  
 bosatta..................................................................................... 
  
 140 
  
 8 
  
 Villkoren för familjeåterförening och för ställning som 
  
 varaktigt bosatt m.m................................................. 
  
 145 
  
 8.1 
  
 Allmänna villkor för familjeåterförening.............................. 
  
 145 
  
 8.1.1 Inledning ..................................................................... 
  
 145 
  
 8.1.2 Villkoren för familjeåterförening med make eller 
  
 sambo........................................................................... 
  
 145 
  
 8.1.3 Villkor för familjeåterförening med underåriga 
  
 barn.............................................................................. 
  
 151 
  
 8.1.4 Begränsningar i rätten till familjeåterförening.......... 
  
 154 
  
 8.1.5 Villkoren för flyktingars och andra skyddsbe- 
  
 hövandes möjligheter till familjeåterförening........... 
  
 161 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:15 
  
 8.2 
  
 Allmänna villkor för att beviljas ställning som varaktigt 
  
 bosatt ...................................................................................... 
  
 165 
  
 8.3 
  
 Allmänna villkor för att varaktigt bosatt i annan med- 
  
 lemsstat skall få uppehållstillstånd i Sverige ......................... 
  
 168 
  
 8.4 
  
 Hänsynen till allmän ordning och säkerhet.......................... 
  
 172 
  
 8.5 
  
 Hänsynen till folkhälsan ........................................................ 
  
 176 
  
 8.6 
  
 Försörjningskravet i direktivet om varaktigt bosatta........... 
  
 178 
  
 8.6.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 178 
  
 8.6.2 Historik om försörjningskravet, m.m. ...................... 
  
 180 
  
 8.7 
  
 Ett obligatoriskt försörjningskrav som villkor för att få 
  
 ställning som varaktigt bosatt i Sverige................................. 
  
 182 
  
 8.7.1 
  
 Bakgrund ..................................................................... 
  
 183 
  
 8.7.2 
  
 Överväganden och förslag .......................................... 
  
 183 
  
 8.8 
  
 Kravet på försörjningsförmåga för att varaktigt bosatta i 
  
 annan  
 EU-stat 
  skall få uppehållstillstånd i Sverige............... 
  
 193 
  
 8.8.1 
  
 Bakgrund ..................................................................... 
  
 193 
  
 8.8.2 
  
 Överväganden och förslag .......................................... 
  
 193 
  
 9 
  
 Likabehandling......................................................... 
  
 203 
  
 9.1 
  
 Direktiven ............................................................................... 
  
 203 
  
 9.2 
  
 Likabehandlingsprincipen i  
 EG-rätten.................................. 
  
 205 
  
 9.3 
  
 Behovet av författningsändringar.......................................... 
  
 208 
  
 9.4 
  
 Behovet av särskilt diskrimineringsförbud ........................... 
  
 218 
  
 10 
  
 Återkallelse m.m. ..................................................... 
  
 221 
  
 10.1 
  
 Återkallelse av uppehållstillstånd för familjeåterförening ... 
  
 221 
  
 10.1.1 Allmän ordning, säkerhet och hälsa........................... 
  
 221 
  
 10.1.2 Villkoren inte längre uppfyllda .................................. 
  
 222 
  
 10.1.3 Bedrägerisituationer.................................................... 
  
 223 
  
 10.1.4 Referenspersonen flyttar från landet ......................... 
  
 224 
  
 10.1.5 Hänsynstagande till levnadsomständigheter ............. 
  
 225 
  
 10.2 
  
 Återkallelse eller förlust av ställning som varaktigt 
  
 bosatt 
  
 ...................................................................................... 
  
 225 
  
 8 
  
 SOU 2005:15 
  
 Innehåll 
  
 10.2.1 Ställning förvärvad genom bedrägeri......................... 
  
 226 
  
 10.2.2 Allmän ordning och säkerhet..................................... 
  
 226 
  
 10.2.3 Bortovaro .................................................................... 
  
 227 
  
 10.2.4 Förenklat förfarande för att återfå ställning som 
  
 varaktigt bosatt ........................................................... 
  
 228 
  
 10.2.5 Övriga frågor............................................................... 
  
 229 
  
 10.3 
  
 Återkallande av uppehållstillstånd och återtagande- 
  
 skyldighet beträffande varaktigt bosatta .............................. 
  
 229 
  
 10.3.1 Återkallande av uppehållstillstånd ............................. 
  
 230 
  
 10.3.2 Återtagandeskyldighet ............................................... 
  
 231 
  
 10.3.3 Utvisning från unionens territorium......................... 
  
 233 
  
 10.3.4 Permanent bosättningsförbud ................................... 
  
 234 
  
 10.4 
  
 Utvisning av varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare........... 
  
 234 
  
 11 
  
 Förfarandet.............................................................. 
  
 239 
  
 11.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 239 
  
 11.2 
  
 Handläggning av ansökan enligt familjeåterförenings- 
  
 direktivet................................................................................. 
  
 239 
  
 11.2.1 Inlämnande och handläggning av ansökan om 
  
 familjeåterförening ..................................................... 
  
 240 
  
 11.2.2 Familjeåterförening för flyktingar............................. 
  
 249 
  
 11.3 
  
 Ansökan om eller återkallelse av ställning som varaktigt 
  
 bosatt ..................................................................................... 
  
 250 
  
 11.3.1 Inledning ..................................................................... 
  
 250 
  
 11.3.2 Inlämnande och handläggning av ansökan om att 
  
 få ställning som varaktigt bosatt................................ 
  
 251 
  
 11.3.3 Motivering och underrättelse av beslut om 
  
 ställning som varaktigt bosatt .................................... 
  
 253 
  
 11.3.4 Handläggning av ansökan från en varaktigt bosatt i 
  
 annan  
 EU-stat 
  om att få ställning som varaktigt 
  
 bosatt i Sverige............................................................. 
  
 255 
  
 11.4 
  
 Ansökan från en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  om att 
  
 få bosätta sig i Sverige............................................................ 
  
 256 
  
 11.4.1 Inledning ..................................................................... 
  
 256 
  
 11.4.2 Inlämnande och handläggning av ansökan................ 
  
 257 
  
 11.4.3 Handläggningstid, motiveringsskyldighet och 
  
 beslutsunderrättelse.................................................... 
  
 259 
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2005:15 
  
 11.5 
  
 Förfarandegarantier enligt familjeåterföreningsdirektivet..... 
  
 261 
  
 11.5.1 Inledning...................................................................... 
  
 261 
  
 11.5.2 Avslag på ansökan om uppehållstillstånd för 
  
 familjeåterförening eller återkallelse av sådant 
  
 tillstånd ........................................................................ 
  
 263 
  
 11.5.3 Avvisning och utvisning enligt utlänningslagen........ 
  
 267 
  
 11.5.4 Utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild 
  
 utlänningskontroll....................................................... 
  
 269 
  
 11.6 
  
 Förfarandegarantier enligt direktivet om varaktigt bosatta... 
  
 271 
  
 11.6.1 Inledning...................................................................... 
  
 272 
  
 11.6.2 Avslag på ansökan om ställning som varaktigt 
  
 bosatt, återkallelse eller förlust av sådan ställning .... 
  
 273 
  
 11.6.3 Utvisning ..................................................................... 
  
 274 
  
 11.6.4 Avslag på ansökan om uppehållstillstånd, återkal- 
  
 lelse av sådant tillstånd, avvisning eller utvisning 
  
 beträffande varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat .......... 
  
 275 
  
 12 
  
 Nationell kontaktpunkt.............................................. 
  
 279 
  
 13 
  
 Ekonomiska konsekvenser ......................................... 
  
 283 
  
 13.1 
  
 Genomförandet av familjeåterföreningsdirektivet............... 
  
 283 
  
 13.2 
  
 Genomförandet av direktivet om varaktigt bosatta ............. 
  
 284 
  
 14 
  
 Ikraftträdande .......................................................... 
  
 289 
  
 15 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 291 
  
 15.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen 
  
 (1989:529)............................................................................... 
  
 291 
  
 15.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i studiestödslagen 
  
 (1999:1395) .............................................................................. 
  
 311 
  
 15.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:624) om 
  
 rekryteringsbidrag till vuxenstuderande ............................... 
  
 312 
  
 15.4 
  
 Förslaget till förordning om ändring i utlänningsförord- 
  
 ningen (1989:547) .................................................................. 
  
 313 
  
 10 
  
 SOU 2005:15 
  
 Innehåll 
  
 15.5 Förslaget till förordning med ändring i studiestödsför- 
  
 ordningen (2000:655) ............................................................ 
  
 320 
  
 15.6 Förslaget till förordning med ändring i förordningen 
  
 (2004:294) med instruktion för Migrationsverket ................ 
  
 321 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv 2003:181.............................................. 
  
 323 
  
 Bilaga 2 Kommittédirektiv 2004:9.................................................. 
  
 335 
  
 Bilaga 3 Kommittédirektiv 2004:171.............................................. 
  
 347 
  
 Bilaga 4 
  
 Rådets direktiv 2003/86/EG............................................. 
  
 349 
  
 Bilaga 5 
  
 Rådets direktiv 2003/109/EG........................................... 
  
 367 
  
 Bilaga 6 
  
 Kostnadsberäkning av Harrington ............................ 
  
 393 
  
 11 
 Förkortningar 
  
 a. 
  
 Anförda 
  
 a.a. 
  
 Anförda arbete 
  
 AFL 
  
 lag (1962:381) om allmän försäkring 
  
 AU 
  
 Arbetsmarknadsutskottet 
  
 bet. 
  
 betänkande 
  
 dir. 
  
 Direktiv 
  
 EEG 
  
 Europeiska ekonomiska gemenskapen 
  
 EES 
  
 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
  
 EES- 
  
 medborgare i  
 EU-stat 
  eller annan stat som ingår 
  
 medborgare 
  
 i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
  
 EG 
  
 Europeiska gemenskaperna 
  
 EGF 
  
 EG-fördraget/Romfördraget 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 EUF 
  
 Unionsfördraget/Maastrichtfördraget 
  
 FL 
  
 Förvaltningslagen 
  
 FN 
  
 Förenta nationerna 
  
 HSL 
  
 Hälso- och sjukvårdslag (1982:763) 
  
 prop. 
  
 proposition 
  
 PUT 
  
 permanent uppehållstillstånd 
  
 REG 
  
 Rättsfallssamling från Europeiska gemenskapernas 
  
 domstol och förstainstans 
  
 SfU 
  
 Socialförsäkringsutskottet 
  
 SIS 
  
 Schengens informationssystem 
  
 SofL 
  
 Socialförsäkringslag (1999:799) 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 SÖ 
  
 Sveriges överenskommelser med främmande makter 
  
 TUT 
  
 tidsbegränsat uppehållstillstånd 
  
 UN 
  
 Utlänningsnämnden 
  
 UtlF 
  
 Utlänningsförordningen (1989:547) 
  
 UtlL 
  
 Utlänningslagen (1989:529) 
  
 13 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Utredningen har haft i uppdrag att dels ta ställning till hur rådets direktiv 2003/86/EG om rätt till familjeåterförening (nedan kallat familjeåterföreningsdirektivet) skall genomföras i svensk rätt i de delar där det bedömts vara obligatoriskt, dels ta ställning till hur rå- dets direktiv 2003/109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedbor- gares ställning (nedan kallat direktivet om varaktigt bosatta) skall genomföras i svensk rätt. 
 Familjeåterföreningsdirektivet 
 En princip i familjeåterföreningsdirektivet är att en tredjelandsmed- borgare som har en mera permanent bosättning i en  
 EU-stat 
  (den s.k. referenspersonen) skall ha rätt att återförenas med medlemmar i kärnfamiljen. Rätten till återförening förutsätter enligt direktivet att också familjemedlemmarna är tredjelandsmedborgare. För svenska förhållanden innebär det att referensperson för det första skall vara en tredjelandsmedborgare som bor i Sverige med ett permanent uppehållstillstånd eller har beviljats ett sådant tillstånd. Referens- person kan också den vara som har ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och fått uppehållstillstånd i Sverige eller har uppe- hållstillstånd här såsom anhörig till en sådan person. Till kärnfamiljen hör make (varmed också avses registrerad partner), sambo och barn (varmed också avses adoptivbarn) under 18 år. För att uppfylla di- rektivets krav föreslår utredningen att i utlänningslagen (1989:529) införs bestämmelser som innebär en rätt för make eller sambo att få uppehållstillstånd på grund av anknytning till referenspersonen. Barn under 18 år, som är ogifta, och är barn till referenspersonen, maken eller sambon skall också ha en sådan rätt. Uppehållstillståndet skall ha en giltighet på minst ett år. När det gäller nyetablerade förhållanden 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:15 
  
 föreslår utredningen att den nuvarande ordningen med uppskjuten invandringsprövning för dessa s.k. snabba anknytningar även i fort- sättningen skall gälla för tredjelandsmedborgare. Med hänsyn till familjeåterföreningsdirektivet måste det tidsbegränsade uppehållstill- ståndet som ges under prövotiden ha en giltighetstid på minst ett år. 
 Bestämmelser som anger villkoren för att bevilja uppehållstill- stånd i de nu nämnda fallen föreslås bli införda genom en ny lydelse av 2 kap. 4 § andra och tredje stycket utlänningslagen. 
 Särskilda bestämmelser skall gälla för underåriga flyktingbarn eller barn med skyddsbehov i övrigt som vistas i Sverige med uppehålls- tillstånd enligt 3 kap. 4 § utlänningslagen (jfr 3 kap. 2 och 3 §§ samma lag) och är utan medföljande vuxen. Utredningen föreslår att i 2 kap. 4 § fjärde stycket utlänningslagen införs en bestämmelse som inne- bär att föräldrarna till dessa barn skall ha rätt att få uppehållstillstånd. 
 Från huvudregeln i 2 kap. 4 § utlänningslagen att uppehållstill- stånd skall ges till anhöriga i kärnfamiljen skall gälla vissa undantag. Dessa undantagssituationer anges i en ny regel, 2 kap. 4 a § utlännings- lagen. Om referenspersonen inte lever tillsammans med sin make eller sambo eller inte har sådan avsikt, om det är fråga om polygama hushåll, om referenspersonen, maken eller sambon är underårig, om t.ex. sökanden vilselett eller lämnat oriktiga uppgifter i ansökan om uppehållstillstånd eller om det rör sig om skenförhållanden, får en ansökan om uppehållstillstånd vägras. Utöver dessa undantag får till- stånd vägras om sökanden bedöms utgöra ett hot mot allmän ord- ning eller säkerhet. Det sist nämnda framgår av en ny lydelse av 2 kap. 4 c § utlänningslagen. Begreppet ersätter den prövning som sker enligt gällande bestämmelse i 2 kap. 4 § fjärde stycket samma lag och som innebär ett krav på att sökanden skall föra en hederlig vandel för att få uppehållstillstånd. 
 En anhörig tredjelandsmedborgare som fått ett uppehållstillstånd kan få det återkallat enligt gällande bestämmelser i 2 kap.  
 Glenn 
  §§ utlänningslagen. Möjligheten att enligt 2 kap. 11 § första stycket 2 återkalla uppehållstillstånd på grund av utlänningens levnadssätt föreslår utredningen dock bli borttaget. 
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet skall vissa förfarandegaran- tier gälla för handläggningen av ärenden om uppehållstillstånd för tredjelandsmedborgare. I stort skall samma förfaranderegler i för- valtningslagen (1986:223) och utlänningslagen gälla som nu tillämpas i tillståndsärenden. Utredningen föreslår emellertid att en bestäm- melse införs i 11 kap. 3 § utlänningslagen om att Migrationsverket skall iaktta en frist om nio månader inom vilken beslut efter ansökan 
 16 
  
 SOU 2005:15 
  
 Sammanfattning 
  
 om uppehållstillstånd för familjeåterförening skall meddelas sökan- den. Vidare föreslås en bestämmelse bli införd i samma paragraf som innebär ett skriftligt formkrav för beslut rörande uppehållstillstånd i allmänhet. 
 Utredningens förslag med anledning av genomförandet av famil- jeåterföreningsdirektivet bedöms inte medföra några ökade kost- nader för samhället eller enskilda. 
 Direktivet om varaktigt bosatta 
 Detta  
 EG-direktiv 
  innebär att en ny rättsfigur, varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare, införs i svensk rätt. Om en tredjelands- medborgare stadigvarande bott i en  
 EU-stat 
  i fem år kan han eller hon efter ansökan tilldelas en särskild status, ställning som varak- tigt bosatt, i det landet. Med denna status skall tredjelandsmedbor- garen tillförsäkras vissa rättigheter i det landet. Direktivet innebär vidare att den varaktigt bosatte ges en rätt till fri rörlighet inom EU. För svensk rätts del innebär det att nya bestämmelser måste införas. 
 Utredningen föreslår att det i utlänningslagen intas ett nytt kapi- tel, kap. 1 a, som reglerar villkoren kring ställning som varaktigt bo- satt i Sverige. Ställningen som varaktigt bosatt skall i första hand ges till den som har uppehållstillstånd för bosättning i Sverige och som har vistats här i minst fem år utan längre avbrott. För vissa sär- skilt angivna kategorier finns ett undantag från kravet på uppehålls- tillstånd för bosättning. Flyktingar och andra skyddsbehövande är undantagna från möjligheten att få ställning som varaktigt bosatt. För att få ställning som varaktigt bosatt skall den sökande visa att hans eller hennes försörjning är tryggad. Han eller hon får inte ut- göra ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. 
 Beviljad ställning som varaktigt bosatt i Sverige skall kunna åter- kallas om den varaktigt bosatte medvetet lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få ställningen eller medvetet förtigit omständigheter av sådan betydelse. Ställningen skall vidare återkallas om den varaktigt bosatte utvisats ur riket, utgör ett hot mot allmän ordning, vistas utanför Sveriges eller unionens territorium i mer än ett respektive sex år eller får ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat. 
  
 De rättigheter som en varaktigt bosatt i Sverige, enligt  
 EG-direk- 
  tivet, skall åtnjuta så länge han eller hon bor i Sverige är i princip inte 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:15 
  
 mera långtgående än de som redan gäller för den som har perma- nent uppehållstillstånd i Sverige. Skillnaden är att tredjelandsmed- borgaren får en rätt att bosätta sig en annan  
 EU-stat 
  för att exempel- vis arbeta. 
 De tredjelandsmedborgare som får ställning som varaktigt bosatta i en annan  
 EU-stat 
  kan på motsvarande sätt välja att flytta till Sverige. Utredningen föreslår bestämmelser som skall reglera villkoren för deras möjligheter att få uppehållstillstånd i Sverige. Bestämmelserna innebär att tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bo- satta i annan  
 EU-stat 
  och deras anhöriga ges samma möjligheter till uppehållstillstånd som  
 EES-medborgare. 
  Uppehållstillstånd skall där- vid kunna vägras om utlänningen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. 
 Uppehållstillstånd för varaktigt bosatta från annan  
 EU-stat 
  skall kunna återkallas enligt samma grunder som gäller för återkallelse av uppehållstillstånd för  
 EES-medborgare. 
  En ny bestämmelse i utlän- ningslagen föreslås som innebär att en person med ställning som var- aktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  skall kunna utvisas från unionens terri- torium om han eller hon utgör ett allvarligt hot mot allmän ordning och säkerhet. 
 Direktivet om varaktigt bosatta föreskriver vissa förfarandegaran- tier när det gäller ärenden om ställning som varaktigt bosatt i Sverige och uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat. 
  Förutom förvaltningslagen skall reglerna i utlänningslagen om handläggning av ärenden om uppehållstillstånd i tillämpliga delar gälla även för dessa nya ärenden. Utredningen föreslår att bestämmelser införs i utlänningslagen om att Migrationsverket skall iaktta vissa frister för beslutsunderrättelse i dessa ärenden samt att beslut skall ges till sö- kanden skriftligen och innehålla skälen för beslutet. 
 Migrationsverket föreslås vara nationell kontaktpunkt i frågor som rör varaktigt bosatta i enlighet med  
 EG-direktivet. 
  
 Antalet ansökningar om att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige kommer inte att bli högt. Utredningen förutser inte att ut- vandring till följd av den nya statusen får en sådan omfattning att det innebär några märkbara konsekvenser för det svenska samhället. Den ökade invandringen till följd av direktivet kan uppskattas till ca 500 personer per år. Denna invandring kan förväntas leda till ett visst offentligfinansiellt överskott. 
 18 
 Summary 
 The remit 
 The remit of the inquiry has been to take a position on how the sections considered to be obligatory of the Council Directive 2003/86 EC on the right to family reunification (referred to below as the Family Reunification Directive) are to be implemented in Swedish law and to take a position on how the Council Directive 2003/109/EC concerning the status of  
 third-country 
  nationals who are  
 long-term 
  residents (referred to below as the  
 Long-term 
  Residents Directive) is to be implemented in Swedish law. 
 The Family Reunification Directive 
 One of the principles of the Family Reunification Directive is that a third country national who has a more permanent residence in an EU state (the  
 so-called 
  sponsor) is entitled to be reunited with mem- bers of his/her nuclear family. According to the Directive, the right to reunification is conditional on the family members also being third country nationals. In the case of Sweden, Mcgee that the sponsor must firstly be a third country national who lives in Sweden with a permanent residence permit, or who has been granted such a permit. The sponsor may also be a person who has status as a long- term resident in another EU state and who has been granted a Torres permit in Sweden or who has a residence permit here as a rela- tive of such a person. Nuclear family refers to the spouse (inclu- ding a registered partner), cohabitee and children (including adoptive children) under 18 years of age. In order to comply with the require- ments of the Directive, the inquiry proposes that provisions be in- corporated into the Aliens Act (1989:529) to the effect that a spouse or cohabitee is entitled to a residence permit on grounds of personal ties with the sponsor. Children under 18, who are unmarried and 
 19 
  
 Summary 
  
 SOU 2005:15 
  
 children of the sponsor, spouse or cohabitee are also to have this right. The residence permit is to be valid for at least one year. With regard to newly established relationships, the inquiry proposes that the current procedure entailing deferral of immigrant status for so- called  
 short-term 
  ties continue to apply for third country nationals in the future. With reference to the Family Reunification Directive, the temporary residence permit given during the trial period must be valid for at least one year. 
 It is proposed to incorporate the provisions detailing the condi- tions for granting residence permits in the James of new wording in Chapter 2, Section 4, subsections 2 and 3 of the Aliens Act. 
 Special provisions are to apply to minor refugee children or children otherwise in need of protection staying in Sweden with residence permits under Chapter 3, Section 4 of the Aliens Act (cf. Chapter 3, Sections 2 and 3 of the same Act) and who are un- accompanied by an adult. The inquiry proposes that a provision be incorporated into Chapter 2, Section 4, subsection 4 of the Aliens Act to the effect that the parents of these children are entitled to be granted residence permits. 
 Certain exceptions to the principle rule in Chapter 2, Section 4 of the Aliens Act, to the effect that residence permits are to be given to relatives in the nuclear family, are to apply. West excep- tional situations are detailed in a new rule, Chapter 2, Section 4 a of the Aliens Act. An application for a residence permit may be rejec- ted if the sponsor does not cohabit with his/her spouse or cohabitee or does not intend to do so; if it is a matter of a polygamous house- hold; if the sponsor, spouse or cohabitee is a minor; if the applicant for instance has misled or submitted incorrect information in the application for a residence permit; or if it is a matter of a marriage or partnership of convenience. In addition to these exceptions, per- mits may be refused if the applicant is considered to represent a threat to public order or security. The latter exception is given in a new wording of Chapter 2, Section 4 c of the Aliens Act. This concept replaces the examination that takes place under the current provision in Chapter 2, Section 4, subsection 4 of the same Act under which the applicant is required to lead a respectable life in order to be granted a residence permit. 
 A residence permit granted to a relative who is a third country national may be revoked under the current provisions of Chapter 2, Sections  
 Glenn 
  of the Aliens Act. However, the inquiry proposes 
 20 
  
 SOU 2005:15 
  
 Summary 
  
 that the possibility of revoking a residence permit on the grounds of the aliens way of life, under Chapter 2, Section 11, subsection 1.2, be removed. 
 Under the Family Reunification Directive, certain procedural guarantees are to apply for processing cases relating to residence permits for third country nationals. Generally speaking the same rules of procedure under the Administrative Procedure Act (1986:223) and the Aliens Act are to apply as those currently applying to permit cases. However, the inquiry proposes that a provision be incorporated into Chapter 11, Section 3 of the Aliens Act under which the Swedish Migration Board must observe a  
 nine-month 
  time limit within which a decision on an application for a residence permit for family reuni- fication must be notified to the applicant. It is also proposed that a provision be incorporated into the same Section to the effect that there must be written criteria for decisions regarding residence permits in general. 
 The inquirys proposals in connection with the implementation of the Family Reunification Directive are not considered to involve increased costs for society or for the individual. 
 The  
 Long-term 
  Residents Directive 
 This EC Directive introduces a new legal entity, that of  
 long-term 
  Green country national, into Swedish law. If a third country national has permanently resided in an EU state for five years, he or she may, on application, be granted special status – that of a long- term resident in that country. With this status, a third country national is to be assured of certain rights in that country. Under this Directive, the  
 long-term 
  resident is also entitled to free movement in the EU. This means that new provisions must be introduced into Swedish law. 
 The inquiry proposes that a new chapter, Chapter 1 a, is included in the Aliens Act, regulating the conditions for status of  
 long-term 
  resident in Sweden. The status of  
 long-term 
  resident Moore be granted to a person who has a residence permit to reside in Sweden and who has lived here for at least five years, without a lengthy period of absence. For particular, specially defined categories an exception is made to the requirement for a residence permit to reside in this country. Refugees and other persons in need of protection are exempted from being able to obtain the status of  
 long-term 
  resident. 
 21 
  
 Summary 
  
 SOU 2005:15 
  
 To be granted status as a  
 long-term 
  resident, an applicant must show that he/she is able to support him/herself. He or she may not con- stitute a threat to public order or security 
 Status of  
 long-term 
  resident in Sweden that has been granted may be revoked if the  
 long-term 
  resident has deliberately submitted in- correct information of significance for obtaining this status or has deliberately withheld information of significance. This status may also be revoked if the  
 long-term 
  resident has Davidson country; represents a threat to public order; settles outside the territory of Sweden for more than one year or outside the Union for more than six years; or is granted the status of  
 long-term 
  resident in another EU state. 
 According to the EC Directive, the rights that a  
 long-term 
  resident of Sweden shall enjoy so long as he or she lives in Sweden are in principle not more generous than those applying to a person with a permanent residence permit in Sweden. The difference is that a third country national is entitled to settle in another EU state, in order to work, for example. 
 Third country nationals who are granted the status of  
 long-term 
  resident in another EU state can likewise choose to move to Sweden. The inquiry proposes provisions to regulate the conditions under which they will be able to obtain a residence permit in Sweden. West provisions mean that third country nationals with the status of  
 long-term 
  residents in another EU state and their relatives will be given the same opportunities to obtain residence permits as EEA citizens. In this connection, it will be possible to refuse a residence permit if the alien represents a threat to public order or security. 
 Residence permits for  
 long-term 
  Wilkins state may be revoked on the same grounds applying to the revocation of residence permits for EEA members. A new provision of the Aliens Act is proposed to the effect that a person having the status of long- term resident in another EU state may be expelled from the Unions territory if he or she represents a serious threat to public order and security. 
 The  
 Long-term 
  Residents Directive prescribes certain procedural guarantees with regard to cases relating to status as a  
 long-term 
  resident in Sweden and residence permits for  
 long-term 
  residents in other EU states. In addition to the Administrative Procedure Act, the appropriate sections of the rules of the Aliens Act on the pro- cessing of residence permit Daniels apply to these new cases. The inquiry proposes that provisions are introduced into the 
 22 
  
 SOU 2005:15 
  
 Summary 
  
 Aliens Act to the effect that the Swedish Migration Board must observe certain time limits for notification of a decision in Jacobs, that decisions should be given to the applicant in writing and contain the reasons for the decision. 
 It is proposed that the Swedish Migration Board be the national contact point on issues relating to  
 long-term 
  residents, in accordance with the EC Directive. 
 The number of applications for the status of  
 long-term 
  resident in Sweden will not be high. The inquiry does not expect that immi- gration as a result of the new status Choi be so extensive that it will entail noticeable consequences for Swedish society. The increase in the number of persons immigrating to Sweden as a result of the Directive may be estimated at about 500 persons per year. This im- migration may be expected to lead to a certain surplus in public finances. 
 23 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529), dels att nuvarande 2 kap. 4, 4 a , 4 b, 4 c , 4 d och 4 e §§ skall be- 
 tecknas 4 b, 4 d, 4 e, 4 f, 4 g och 4 h §§, 
 dels att den nya 4 b, 4 e, 4 g och 4 h §§ skall ha följande lydelse, dels att 2 kap. 4, 4 a , 4 c, 5 , 7 , 11 och 14 §§, 7 kap. 3 §, 11 kap. 3 och 
 6 §§ samt rubriken närmast före 11 kap. 3 § skall ha följande lydelse, dels att det skall införas ett nytt kapitel, 1 a kap. samt nya bestäm- melser, 1 kap. 1 a §, 2 kap. 2 a och 3 a §§ samt 4 kap. 11 a § av följande 
 lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 1 a § 
 Med tredjelandsmedborgare av- ses i denna lag en person som inte är svensk medborgare, medborgare i en  
 EES-stat 
  eller i Schweiz. 
 1 a kap. 
 1 § 
 I detta kapitel finns bestäm- melser om ställning som varaktigt bosatt enligt rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 novem- ber 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. 
 25 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 2 § Tredjelandsmedborgare som har 
 uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, eller har ställning som var- aktigt bosatt i  
 EU-stat 
  och uppe- hållstillstånd i Sverige skall, om förutsättningarna i  
 3–5 
  §§ är upp- fyllda, efter ansökan få ställning som varaktigt bosatt i Sverige. 
 Detsamma skall gälla tredje- landsmedborgare som har uppe- hållstillstånd i Sverige såsom an- hörig till person med ställning som varaktigt bosatt i  
 EU-stat. 
  
 Denna bestämmelse är inte tillämplig på utlänningar som av- ses i 3 kap. 2 och 3 §§. 
 3 § 
 För att få ställning som varak- tigt bosatt skall den sökande oav- brutet ha vistats i Sverige under minst fem år omedelbart före in- lämnandet av ansökan samt under denna tid ha haft 
 1. uppehållstillstånd för bosätt- ning, 
 2. annat uppehållstillstånd syf- tande till bosättning, 
 3. ställning som varaktigt bo- satt i  
 EU-stat 
  och uppehållstill- stånd i Sverige, eller 
 4. uppehållstillstånd i Sverige så- som anhörig till person med ställ- ning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat. 
  
 Vid beräkningen av vistelsens längd får vistelse i Sverige av ute- slutande tillfälliga skäl eller för studier inte beaktas. 
 Bortovaro under kortare tid än 
 26 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 sex månader i följd och inte mer än tio månader sammanlagt under femårsperioden skall inte betrak- tas som avbrott i vistelsen. 
 4 § 
 För att få ställning som var- aktigt bosatt i Sverige skall sökan- den visa att hans eller hennes för- sörjning är tryggad. Villkoret skall anses uppfyllt om det finns till- gång till stabila och regelbundna försörjningsmedel så att sökanden eller sökandens familjemedlemmar inte behöver ta i anspråk behovs- prövat ekonomiskt stöd av all- männa medel för att tillgodose grundläggande behov för livs- uppehället och bostadskostnaden. 
 Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om kravet på försörjningsförmågan. 
 5 § 
 För att få ställning som var- aktigt bosatt får den sökande inte utgöra ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. 
 6 § 
 För den som fått ställning som varaktigt bosatt i Sverige skall ett  
 EG-uppehållstillstånd 
  för varak- tigt bosatta utfärdas. 
 Regeringen eller, efter regering- ens bemyndigande, Migrationsver- ket får meddela närmare före- skrifter om  
 EG-uppehållstillstånd. 
  
 27 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 7 § 
 Ställning som varaktigt bosatt i Sverige skall återkallas om den varaktigt bosatte 
 – medvetet har lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få ställningen eller medvetet för- tigit omständigheter av sådan bety- delse, 
 – utvisats ur riket, 
 – utgör ett hot mot allmän ord- ning, 
 – vistas utanför Europeiska gemenskapens territorium under tolv månader i följd, 
 – vistas utanför Sveriges terri- torium under sex år, eller 
 – får ställning som varaktigt bo- satt i annat land. 
 8 § 
 Den som förlorat sin ställning som varaktigt bosatt på grund av bortovaro kan återfå den efter an- sökan utan att uppfylla vistelse- kraven i 3 § om han eller hon upp- fyller kraven för att få uppehålls- tillstånd för bosättning och om vill- koren i 4 och 5 §§ är uppfyllda. 
 2 kap. 
 2 a § 
 Med referensperson avses i 2 kap. 4 och 4 a§§ en tredjelands- medborgare som har beviljats uppe- hållstillstånd för bosättning i Sverige eller har ställning som varaktigt bo- satt i  
 EU-stat 
  och uppehållstillstånd i Sverige med en giltighetstid på minst ett år eller är anhörig till 
 28 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 sådan person och har uppehållstill- stånd här med sådan giltighetstid. 
 3 a § 
 En tredjelandsmedborgare som enligt 1 a kap. 2 § har ställning som varaktigt bosatt i Sverige och som på grund av bortovaro förlorat sitt uppehållstillstånd skall ges ett nytt uppehållstillstånd om han eller hon återvänder för att bosätta sig i Sverige. 
 4 § 
 I 1 kap. 1 a § och 2 a § detta kapi- tel finns bestämmelser om vad som avses med tredjelandsmedborgare och referensperson. I  
 andra–fjärde 
  styckena denna paragraf finns be- stämmelser om uppehållstillstånd för tredjelandsmedborgare i vissa fall. 
 Uppehållstillstånd skall ges till 
  
 1. 
  
 en tredjelandsmedborgare som är gift med eller sambo till refe- renspersonen, 
  
 2. 
  
 en tredjelandsmedborgare som är under 18 år, ogift och som är barn till referenspersonen och refe- renspersonens make eller sambo eller till någon av dessa, eller 
  
 3. 
  
 en ogift tredjelandsmedbor- gare som är under 18 år och som avses bli adopterad av referensper- sonen och referenspersonens make gemensamt eller någon av dessa eller av referenspersonens sambo och adoptionsbeslutet avses komma att meddelas av svensk domstol. Uppehållstillstånd som meddelas enligt 1 och 2 skall ha en giltig- 
  
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 hetstid på minst ett år. 
 Om en tredjelandsmedborgare a) är gift med eller sambo till referenspersonen utan att makar- na eller samborna stadigvarande 
 sammanbott utomlands, eller 
 b) har för avsikt att ingå äkten- skap eller inleda ett samboförhål- lande med referenspersonen skall, om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att bevilja tillstånd, ett tids- begränsat uppehållstillstånd med en giltighetstid på minst ett år ges vid första beslutstillfället. Ett uppe- hållstillstånd av samma omfattning skall ges till sökandens barn under 18 år vid en prövning enligt 4 b § första stycket. 4 h § skall ha mot- svarande tillämpning med undan- tag av att ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd skall ha en giltighets- 
 tid på minst ett år. Uppehållstillstånd skall ges till 
 tredjelandsmedborgare som är för- älder till en referensperson som är flykting enligt 3 kap. 2 § eller annan skyddsbehövande enligt 3 kap. 3 §, är under 18 år, ogift och är utan medföljande vuxen. 
 4 a § Uppehållstillstånd får vägras i 
 de fall som avses i 4 § om 
 1. makarna eller samborna i det fall som avses i 4 § andra stycket 1 inte lever tillsammans eller inte har sådan avsikt, 
 2. referenspersonen också är gift med eller sambo till annan och sammanlever med den personen i 
 30 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 4 § 
 1 
  
 Uppehållstillstånd får ges till 
  
 1. 
  
 en utlänning som är gift med eller sambo till någon som är bo- satt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utom- lands, 
  
 2. 
  
 en utlänning som är under 18 år och ogift och som är eller har varit hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehållstill- stånd för bosättning här, 
  
 Sverige eller sökanden är gift med eller sambo till annan i de fall som avses i 4 § andra stycket 1 och tredje stycket, 
  
 3. 
  
 referenspersonen eller maken eller sambon är under 18 år i de fall som avses i 4 § andra stycket 1 eller tredje stycket, 
  
 4. 
  
 oriktiga uppgifter medvetet lämnats eller omständigheter med- vetet förtigits som är av betydelse för att få uppehållstillståndet, eller 
  
 5. 
  
 ett äktenskap ingåtts eller ett samboförhållande inletts eller en adoption vidtagits uteslutande i syftet att ge tredjelandsmedborga- ren rätt till uppehållstillstånd. 
  
 I 4 c § finns bestämmelser om att uppehållstillstånd får vägras om tredjelandsmedborgaren utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. 
 4 b § 
 Uppehållstillstånd får i andra fall än som avses i 4 § andra och fjärde styckena ges till 
 1. en utlänning som är gift med eller sambo till någon som är bo- satt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utom- lands, 
 2. en utlänning som är under 
 18 år och ogift och som är eller har varit hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehållstill- stånd för bosättning här, 
  
 1  
 Senaste lydelse 2001:201. 
 31 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 2 a. en utlänning som är under 
 18 år och ogift och som adopte- rats eller som avses bli adopterad av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och som fortfarande är bosatt i Sverige eller har beviljats uppehållstill- stånd för bosättning här, om ut- länningen inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet 
  
 – 
  
 har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol, 
  
 – 
  
 gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adop- tion, eller 
  
 – 
  
 gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkon- ventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, 
  
 3. en utlänning som på något annat sätt än som avses i  
 1–2 
  a är nära anhörig till någon som är bosatt i Sverige eller som har be- viljats uppehållstillstånd för bo- sättning här och som ingått i sam- ma hushåll som den personen, 
 4. en utlänning som annars har särskild anknytning till Sverige, 5. en utlänning som av huma- nitära skäl bör få bosätta sig i 
 Sverige, 
 6. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning ordnad på något annat sätt, och 
 7. en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller 
 2 a. en utlänning som är under 
 18 år och ogift och som adopte- rats eller som avses bli adopterad av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och som fortfarande är bosatt i Sverige eller har beviljats uppehållstill- stånd för bosättning här, om ut- länningen inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet 
  
 – 
  
 har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol, 
  
 – 
  
 gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adop- tion, eller 
  
 – 
  
 gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkon- ventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, 
  
 3. en utlänning som på något annat sätt än som avses i  
 1–2 
  a är nära anhörig till någon som är bosatt i Sverige eller som har be- viljats uppehållstillstånd för bo- sättning här och som ingått i sam- ma hushåll som den personen, 
 4. en utlänning som annars har särskild anknytning till Sverige, 5. en utlänning som av huma- nitära skäl bör få bosätta sig i 
 Sverige, 
 6. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning ordnad på något annat sätt, och 
 7. en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller 
 32 
 SOU 2005:15 Författningsförslag 
  
 besök. 
  
 besök. 
  
 Uppehållstillstånd får också 
  
 Uppehållstillstånd får i andra 
  
 ges till en utlänning som 
  
 fall än som avses i 4 § tredje stycket 
  
 också ges till en utlänning som 
  
 1. är gift med eller sambo till 
  
 1. är gift med eller sambo till 
  
 någon som är bosatt i Sverige eller 
  
 någon som är bosatt i Sverige eller 
  
 har beviljats uppehållstillstånd för 
  
 har beviljats uppehållstillstånd för 
  
 bosättning här, utan att makarna 
  
 bosättning här, utan att makarna 
  
 eller samborna stadigvarande 
  
 eller 
  
 samborna stadigvarande 
  
 sammanbott utomlands, eller 
  
 sammanbott utomlands, eller 
  
 2. har för avsikt att ingå äkten- 
  
 2. har för avsikt att ingå äkten- 
  
 skap eller inleda ett samboförhål- 
  
 skap eller inleda ett samboförhål- 
  
 lande med en person som är bo- 
  
 lande med en person som är bo- 
  
 satt i Sverige eller som har fått 
  
 satt i Sverige eller som har fått 
  
 uppehållstillstånd för bosättning 
  
 uppehållstillstånd för bosättning 
  
 här, om förhållandet framstår 
  
 här, 
  
 om förhållandet framstår 
  
 som seriöst och särskilda skäl inte 
  
 som seriöst och särskilda skäl inte 
  
 talar mot att tillstånd ges. 
  
 talar mot att tillstånd ges. 
  
 När en ansökan om uppehållstillstånd grundas på ett beslut om adoption som har meddelats av svensk domstol, skall den anknytning som har uppkommit genom beslutet godtas i ärendet om uppehålls- tillstånd. 
 Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt denna paragraf skall beaktas om utlän- ningen kan förväntas att föra en hederlig vandel. 
 4 c § Uppehållstillstånd enligt detta 
 kapitel får vägras om utlänningen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. 
 4 a § 
 2  
 4 d § 
 På ansökan av förundersökningsledaren får ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd ges en utlänning som vistas här, om det behövs för att förundersökning eller huvudförhandling i brottmål skall kunna ge- nomföras. 
  
 2  
 Senaste lydelse 2004:206. 
 33 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 4 b § 
 3 
  
 Om det med hänsyn till ut- länningens förväntade levnadssätt råder tveksamhet om uppehålls- tillstånd bör beviljas, får ett tids- begränsat uppehållstillstånd ges. 
 4 e § 
 Om det med hänsyn till all- män ordning eller säkerhet råder tveksamhet om uppehållstillstånd bör beviljas, får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ges. 
 4 c § 
 4  
 4 f § 
 Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får ges ett barn under 18 år som behöver vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga. 
 Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får vidare ges ett barn under 18 år eller till en man om det behövs för att genomföra en fader- skapsutredning. 
 Om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd getts ett barn enligt första eller andra stycket, får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ges också till barnets vårdnadshavare. 
 4 d § 
 5 
  
 En utlänning som med stöd av 4 § andra stycket beviljas uppe- hållstillstånd på grund av familje- anknytning skall vid första be- slutstillfället ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detsamma gäller när uppehållstillstånd be- viljas utlänningens barn under 18 år med stöd av 4 § första stycket. 
 4 e § 
 6 
  
 En utlänning som med stöd av 4 d § har fått ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning får ges ett nytt tidsbegränsat eller perma- nent uppehållstillstånd endast om förhållandet består. 
 4 g § 
 En utlänning som med stöd av 4 b § andra stycket beviljas uppe- hållstillstånd på grund av familje- anknytning skall vid första be- slutstillfället ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detsamma gäller när uppehållstillstånd bevil- jas utlänningens barn under 18 år med stöd av 4 b § första stycket. 
 4 h § 
 En utlänning som med stöd av 4 g § har fått ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning får ges ett nytt tidsbegränsat eller perma- nent uppehållstillstånd endast om förhållandet består. 
  
 3 
  
 Senaste lydelse 1995:773. 
  
 4 
  
 Senaste lydelse 1996:1379. 
  
 5 
  
 Senaste lydelse 2000:292. 
  
 6 
  
 Senaste lydelse 2000:292. 
  
 34 
  
 35 
  
 SOU 2005:15 Författningsförslag 
  
 En utlänning med familjean- 
  
 En utlänning med familjean- 
  
 knytning enligt 4 § andra stycket 
  
 knytning enligt 4 b § andra stycket 
  
 som har haft tidsbegränsat uppe- 
  
 som har haft tidsbegränsat uppe- 
  
 hållstillstånd i två år får ges ett 
  
 hållstillstånd i två år får ges ett 
  
 permanent uppehållstillstånd. 
  
 permanent uppehållstillstånd. 
  
 Om det finns särskilda skäl, får 
  
 Om det finns särskilda skäl, får 
  
 permanent uppehållstillstånd ges 
  
 permanent uppehållstillstånd ges 
  
 före tvåårsperiodens slut. 
  
 före tvåårsperiodens slut. 
  
 Har ett förhållande upphört, får uppehållstillstånd ändå ges, om 
  
 1. 
  
 utlänningen har särskild anknytning till Sverige, 
  
 2. 
  
 förhållandet har upphört främst på grund av att i förhållandet utlänningen, eller utlänningens barn, utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid, eller 
  
 3. 
  
 andra starka skäl talar för att utlänningen skall ges fortsatt uppehållstillstånd. 
  
 5 § 
 7 
  
 En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall ha ut- verkat ett sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppe- 
  
 hållstillstånd får inte bifallas efter inresan. 
  
 Detta gäller dock inte om 
  
 Detta gäller dock inte om 
  
 1. utlänningen 
  
 kan beviljas 
  
 1. utlänningen 
  
 kan beviljas 
  
 uppehållstillstånd här med stöd 
  
 uppehållstillstånd här med stöd 
  
 av 2 a kap. 2, 3 eller 4 § eller har 
  
 av 2 a kap. 2, 3 eller 4 § eller har 
  
 rätt till uppehållstillstånd här en- 
  
 rätt till uppehållstillstånd här en- 
  
 ligt 3 kap. 4 §, 
  
 ligt 3 kap. 4 §, 
  
 2. utlänningen av humanitära 
  
 2. utlänningen av humanitära 
  
 skäl bör få bosätta sig här, 
  
 skäl bör få bosätta sig här, 
  
 3. en ansökan om uppehålls- 
  
 3. en ansökan om uppehålls- 
  
 tillstånd avser förlängning av ett 
  
 tillstånd avser förlängning av ett 
  
 tidsbegränsat uppehållstillstånd 
  
 tidsbegränsat uppehållstillstånd 
  
 som getts en utlänning med 
  
 som getts en utlänning med 
  
 familjeanknytning med stöd av 
  
 familjeanknytning med stöd av 
  
 4 § andra stycket, 
  
 4 § tredje stycket eller 4 b § andra 
  
 4. utlänningen kan beviljas eller 
  
 stycket, 
  
 4. utlänningen kan beviljas eller 
  
 har tidsbegränsat 
  
 uppehållstill- 
  
 har tidsbegränsat 
  
 uppehållstill- 
  
 stånd här med stöd av 4 a §, eller 
  
 stånd här med stöd av 4 d §, eller 
  
 5. det annars finns synnerliga 
  
 5. det annars finns synnerliga 
  
 7  
 Senaste lydelse 2004:206. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 skäl. 
 En utlänning får beviljas uppe- hållstillstånd trots vad som sägs i första stycket om 
  
 – 
  
 utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 2 a, 3 eller 4 eller 4 § andra stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige, och 
  
 – 
  
 det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land för att ge in ansökan där. 
  
 skäl. 
 En utlänning får beviljas uppe- hållstillstånd trots vad som sägs i första stycket om 
  
 – 
  
 utlänningen enligt 4 § andra  
  
 –fjärde 
  styckena eller 4 b § första stycket 1, 2, 2 a, 3 eller 4 eller andra stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige, och 
  
 – 
  
 det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land för att ge in ansökan där. 
  
 7 § 
 8 
  
 Beslut om visering, uppehålls- 
  
 Beslut om visering, uppehålls- 
  
 tillstånd och arbetstillstånd med- 
  
 tillstånd, ställning som varaktigt 
  
 delas av Migrationsverket. Beslut 
  
 bosatt och arbetstillstånd med- 
  
 om visering och uppehållstill- 
  
 delas av Migrationsverket. Beslut 
  
 stånd får meddelas också av Ut- 
  
 om visering och uppehållstill- 
  
 rikesdepartementet. 
  
 stånd får meddelas också av Ut- 
  
 rikesdepartementet. 
  
 Regeringen och, i den utsträckning regeringen föreskriver, Migra- tionsverket får ge andra myndigheter rätt att besluta om sådana till- stånd. 
 Regeringen får ge ett organ som är knutet till Sveriges exportråd rätt att besluta om visering. 
 11 § 
 9 
  
 Om utlänningen har rest in i landet, får ett uppehållstillstånd återkallas 
  
 1. 
  
 om han bedriver sådan verk- samhet som kräver arbetstillstånd utan att ha sådant tillstånd, 
  
 2. 
  
 om han handlat på ett sådant sätt att det finns allvarliga anmärk- ningar mot hans levnadssätt, eller 
  
 Om utlänningen har rest in i landet, får ett uppehållstillstånd återkallas 
 1. om han bedriver sådan verk- samhet som kräver arbetstillstånd utan att ha sådant tillstånd, eller 
  
 8 
  
 Senaste lydelse 2000:292. 
  
 9 
  
 Senaste lydelse 1996:1379. 
  
 36 
 SOU 2005:15 Författningsförslag 
  
 3. om det med hänsyn till 
  
 2. om det med hänsyn till 
  
 hans tidigare verksamhet eller i 
  
 hans tidigare verksamhet eller i 
  
 övrigt kan antas att han kommer 
  
 övrigt kan antas att han kommer 
  
 att bedriva sabotage, spioneri eller 
  
 att bedriva sabotage, spioneri eller 
  
 olovlig underrättelseverksamhet i 
  
 olovlig underrättelseverksamhet i 
  
 Sverige eller i något annat nor- 
  
 Sverige eller i något annat nor- 
  
 diskt land. 
  
 diskt land. 
  
 Återkallelse enligt första stycket får ske endast om frågan har väckts innan utlänningen har varit bosatt här i tre år med uppe- hållstillstånd. 
 Vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas för en utlänning som har rest in i Sverige skall hänsyn tas till utlän- ningens anknytning till det svenska samhället och till om andra huma- nitära skäl talar mot att tillståndet återkallas. Därvid skall särskilt beaktas utlänningens levnadsom- ständigheter och familjeförhållan- den samt hur länge utlänningen har vistats i Sverige. 
 14 § 
 10 
  
 Utöver vad som följer av 2 a kap. 3 § får regeringen meddela före- skrifter om 
  
 1. 
  
 uppehållstillstånd för studier eller besök, och 
  
 2. 
  
 uppehållstillstånd av humanitära skäl. 
  
 Regeringen får också meddela föreskrifter om att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas om det följer av en överenskommelse med främmande stat, samt att uppehållstillstånd får återkallas för de utlänningar som omfattas av avtalet om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer även i andra fall än de som anges i 11 § första stycket. 
 Regeringen får också meddela föreskrifter om att uppehållstill- stånd får ges och återkallas avseen- 
  
 10  
 Senaste lydelse 2002:1111 
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 de tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  och anhörig till sådan utlänning. 
 4 kap. 
 11 a § 
 En tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och som vistas i Sverige får utvisas från gemen- skapens territorium om han eller hon utgör ett allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. 
 Utvisning enligt denna para- graf får beslutas av den domstol som handlägger brottmålet i sam- band med att tredjelandsmedbor- garen döms för brott. 
 Vid prövningen av om utvisning skall ske skall domstolen beakta hur länge bosättningen inom gemen- skapens territorium varat, tredje- landsmedborgarens ålder, följderna för tredjelandsmedborgaren och dennes familjemedlemmar samt banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ur- sprungslandet. 
 En dom eller ett beslut om ut- visning från gemenskapens terri- torium skall innehålla förbud för tredjelandsmedborgaren att åter- vända till territoriet under viss tid eller utan tidsbegränsning. 
 Innan beslut enligt denna para- graf fattas skall yttrande i frågan inhämtas från Migrationsverket som skall samråda med den stat i vilken tredjelandsmedborgaren har 
 38 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 sin ställning som varaktigt bosatt. 
  
 7 kap. 
  
 3 § 
 11 
  
 Migrationsverkets beslut i frå- 
  
 Migrationsverkets beslut i frå- 
  
 ga om avvisning eller utvisning 
  
 ga om avvisning eller utvisning 
  
 samt om avslag på en ansökan om 
  
 samt om avslag på en ansökan om 
  
 uppehållstillstånd eller om åter- 
  
 uppehållstillstånd eller om att få 
  
 kallelse av ett uppehållstillstånd 
  
 ställning som varaktigt bosatt eller 
  
 får av utlänningen överklagas till 
  
 om återkallelse av ett uppehålls- 
  
 Utlänningsnämnden. Migrations- 
  
 tillstånd eller av ställning som var- 
  
 verkets beslut i fråga om arbets- 
  
 aktigt bosatt får av utlänningen 
  
 tillstånd eller 
  
 återkallelse av 
  
 överklagas till Utlänningsnämn- 
  
 arbetstillstånd får av utlänningen 
  
 den. Migrationsverkets beslut i 
  
 överklagas till 
  
 nämnden under 
  
 fråga om arbetstillstånd eller åter- 
  
 förutsättning att frågan om till- 
  
 kallelse av arbetstillstånd får av 
  
 stånd har behandlats i samband 
  
 utlänningen överklagas till nämn- 
  
 med ett beslut i fråga om avvis- 
  
 den under förutsättning att frågan 
  
 ning eller utvisning. 
  
 om tillstånd har behandlats i sam- 
  
 band med ett beslut i fråga om 
  
 avvisning eller utvisning. 
  
 Utlänningsnämnden består av ordförande och övriga ledamöter till det antal regeringen bestämmer. För ordförande skall finnas er- sättare. Ledamöter och ersättare för ordförande utses av regeringen. Ordförande och ersättare för ordförande skall vara jurister och ha er- farenhet av tjänstgöring som domare eller annan likvärdig erfarenhet. 
  
 11 kap. 
  
 Motivering av beslut 
  
 Motivering av beslut, m.m. 
  
 3 § 
 12 
  
 Bestämmelserna i 20 § förvaltningslagen om motivering av beslut gäller även för beslut som meddelas i ärenden enligt denna lag, om inte något annat följer av andra eller tredje stycket. 
  
 Ett beslut i fråga om uppehålls- 
  
 Ett beslut i fråga om uppehålls- 
  
 tillstånd skall alltid innehålla de 
  
 tillstånd 
  
 eller om ställning som 
  
 skäl som ligger till grund för be- 
  
 varaktigt 
  
 bosatt skall alltid inne- 
  
 11 
  
 Senaste lydelse 2000:292. 
  
 12 
  
 Senaste lydelse 2001:60. 
  
 39 
 Författningsförslag SOU 2005:15 
  
 slutet. 
  
 hålla de skäl som ligger till grund 
  
 för beslutet. 
  
 Vid beslut om visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas. En utlänning som omfattas av av- talet om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer, utan att vara medborgare i ett  
 EES-land 
  eller i Schweiz, har dock alltid rätt till motivering av ett beslut om visering om det går honom emot. 
 I ett ärende om uppehållstill- stånd eller om ställning som varak- tigt bosatt skall sökanden skriftli- gen underrättas om det beslut vari- genom ärendet avgörs. 
 I ett ärende om uppehållstill- stånd enligt 2 kap. 4 § eller som rör familjeåterförening mellan tredje- landsmedborgare enligt 2 kap. 4 b § första stycket 3 eller 4, skall sökan- den få underrättelse om det beslut varigenom ärendet avgörs senast inom nio månader från det att an- sökan lämnades in. Om särskilda skäl föreligger får tiden förlängas. 
 I ett ärende om att få ställning som varaktigt bosatt enligt 1 a kap. skall sökanden få underrättelse om det beslut varigenom ärendet av- görs senast inom sex månader från det att ansökan lämnades in. Om särskilda skäl föreligger får tiden förlängas. Av underrättelsen skall framgå innebörden av att ha ställ- ning som varaktigt bosatt. 
 I ett ärende där en varaktigt bo- satt i annan  
 EU-stat 
  ansökt om att få uppehållstillstånd skall under- rättelse ske av det beslut varigenom ärendet avgörs senast inom fyra månader från det att ansökan lämnades in. Tiden får förlängas 
 40 
 SOU 2005:15 Författningsförslag 
  
 med högst tre månader om det 
  
 föreligger särskilda skäl. Sökanden 
  
 skall i sådant fall få upplysning 
  
 om att tiden kommer att förlängas. 
  
 Vad som sagts i sjunde stycket 
  
 gäller även när familjemedlemmar 
  
 till en varaktigt bosatt i annan 
  
 EU-stat 
  ansöker om uppehållstill- 
  
 stånd. 
  
 6 § 
 13 
  
 Socialnämnden skall på begä- 
  
 Socialnämnden skall på begä- 
  
 ran av regeringen, Utlännings- 
  
 ran av regeringen, Utlännings- 
  
 nämnden, Migrationsverket eller 
  
 nämnden, Migrationsverket eller 
  
 en polismyndighet lämna ut upp- 
  
 en polismyndighet lämna ut upp- 
  
 gifter om en utlännings person- 
  
 gifter om en utlännings person- 
  
 liga förhållanden, om uppgifterna 
  
 liga förhållanden, om uppgifterna 
  
 behövs i ett ärende om uppehålls- 
  
 behövs i ett ärende om uppehålls- 
  
 tillstånd eller för verkställighet av 
  
 tillstånd, om ställning som varak- 
  
 ett beslut om avvisning eller ut- 
  
 tigt bosatt eller för verkställighet 
  
 visning. 
  
 av ett beslut om avvisning eller 
  
 utvisning. 
  
 Om utlänningen i ett ärende enligt denna lag åberopar intyg om sin psykiska eller fysiska hälsa, skall hälso- och sjukvårdsmyndighet på begäran av den myndighet som handlägger ärendet lämna upp- lysningar som kan vara av betydelse för att bedöma uppgifterna i intyget. 
 Denna lag träder i kraft den 
  
 13  
 Senaste lydelse 2000:292. 
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i studiestödslagen (1999:1395) 
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 § och rubriken närmast före 1 kap. 4 § studiestödslagen (1999:1395) skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 Medborgare i annat  
 EU/EES-land 
  
 Utländska medborgare som jäm- 
  
 eller Schweiz 
  
 ställs med svenska 
  
 4 § 
 14 
  
 Utländska medborgare som på grund av anställning eller etable- ring som egenföretagare här i landet kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från 
  
 1. 
  
 EG-rätten, 
  
 2. 
  
 avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), 
  
 eller 
  
 3. 
  
 avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemssta- ter å ena sidan, och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer, 
  
 skall när det gäller rätt till studiestöd enligt denna lag jämställas med svenska medborgare under de förutsättningar som anges i före- skrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. Detsamma gäller make, sambo och barn samt andra familje- medlemmar till sådana utländska medborgare. 
 Utländska medborgare med ställning som varaktigt bosatta i Sverige eller i annan  
 EU-stat, 
  som är bosatta i Sverige och som kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från EG- rätten skall vid studier i Sverige när det gäller rätt till studiestöd enligt denna lag jämställas med svenska medborgare under de förutsättningar som anges i före- 
  
 14  
 Senaste lydelse 2001:67 
 42 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 skrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer. 
 Denna lag träder i kraft den 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2002:624) om rekryterings- bidrag till vuxenstuderande 
 Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (2002:624) om rekryterings- bidrag till vuxenstuderande skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 § 
 Rekryteringsbidrag får lämnas till studerande som är utländsk medborgare om han eller hon på grund av anställning eller etable- ring som egenföretagare här i landet kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från 
  
 1. 
  
 EG-rätten, 
  
 2. 
  
 avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), 
  
 eller 
  
 3. 
  
 avtalet om fri rörlighet för personer mellan Europeiska gemen- skapen och dess medlemsstater å ena sidan, och Schweiz å andra sidan. 
  
 Detsamma gäller make, sambo och barn samt andra familjemed- lemmar till sådana utländska medborgare. 
 Utöver vad som följer av första stycket får rekryteringsbidrag lämnas till studerande som inte är svensk medborgare, om den studerande 
  
 1. 
  
 är bosatt i Sverige, och 
  
 2. 
  
 har bosatt sig i Sverige huvudsakligen i annat syfte än att ge- nomgå utbildning här. 
  
 Rekryteringsbidrag får också lämnas till en utländsk medborga- re med ställning som varaktigt bo- satt i Sverige eller annan  
 EU-stat, 
  som bor i Sverige och som kan här- leda rättigheter från  
 EG-rätten. 
  
 Denna lag träder i kraft den 
 44 
  
 För en utlänning som är med- borgare i en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samar- betsområdet (EES) eller Schweiz eller har ställning som varaktigt bo- satt i  
  
 EU-stat 
  
  skall den uppehålls- tillståndsfria tiden alltid räknas från inresan i Sverige. En sådan utlänning har även rätt att vistas i Sverige utan uppehållstillstånd om han eller hon har en anställ- ning här men är bosatt inom en annan stat som omfattas av EES- avtalet eller Schweiz, dit utlän- ningen vanligtvis återvänder minst en gång i veckan. 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i utlänningsförordningen (1989:547) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningsförordningen (1989:547) 
 dels att 3 kap. 2 a, 5, 5a , 5b, 5 c och 7 a §§ samt 4 kap. 1 § skall ha följande lydelse, 
 dels att det i förordningen skall införas två nya paragrafer, 3 kap. 3 och 10 §§, av följande lydelse 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 kap. 
 2 a § 
 15  
 För en utlänning som är med- 
 borgare i en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samar- betsområdet (EES) eller Schweiz skall den uppehållstillståndsfria tiden alltid räknas från inresan i Sverige. En sådan utlänning har även rätt att vistas i Sverige utan uppehållstillstånd om han eller hon har en anställning här men är bosatt inom en annan stat som omfattas av  
 EES-avtalet 
  eller Schweiz, dit utlänningen vanligt- vis återvänder minst en gång i veckan. 
 3 § 
 16 
  
 Närmare föreskrifter om be- stämmande av kravet på försörj- ningsförmågan som avses i 1 a kap. 4 § utlänningslagen (1989:529) meddelas av Migrationsverket. 
  
 15 
  
 Senaste lydelse 2002:146. 
  
 16 
  
 Tidigare 3 § upphävd genom 1997:677. 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 5 § 
 17 
  
 Tidsbegränsade uppehållstill- stånd får inte beviljas för längre tid än utlänningens pass gäller, om inte utlänningen 
  
 1) 
  
 är medborgare i ett land som ingår i det Europeiska ekonomis- ka samarbetsområdet (EES), 
  
 2) 
  
 är medborgare i Schweiz, 
  
 3) 
  
 är en sådan anhörig som av- ses i 3 kap. 5 b §, eller 
  
 4) 
  
 det annars föreligger sär- skilda skäl. 
  
 Tidsbegränsade uppehållstill- stånd får inte beviljas för längre tid än utlänningens pass gäller, om inte utlänningen 
  
 1) 
  
 är medborgare i ett land som ingår i det Europeiska ekonomis- ka samarbetsområdet (EES), 
  
 2) 
  
 är medborgare i Schweiz, 
  
 3) 
  
 är en sådan anhörig som av- ses i 3 kap. 5 b § första till fjärde styckena, eller 
  
 4) 
  
 det annars föreligger sär- skilda skäl. 
  
 5 a § 
 18 
  
 Uppehållstillstånd skall beviljas en utlänning som visar upp ett giltigt pass eller identitetskort, är medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i Schweiz och som inte enligt 1 kap. 4 § första stycket utlänningslagen (1989:529) är undantagen från kravet på uppehållstillstånd. För att beviljas uppehållstillstånd måste utlänningen uppfylla villkoren i något av andra till sjunde eller tionde styckena. 
 Arbetstagare som har ett anställningsbevis och egna företagare som genom en handling kan visa att de är egna företagare skall be- viljas uppehållstillstånd för fem år. Uppehållstillståndet kan förnyas. För arbetstagare gäller att om anställningstiden överstiger tre måna- der men understiger tolv månader, får uppehållstillstånd beviljas under anställningens varaktighet. 
 De som tillhandahåller eller tar emot tjänster och kan styrka detta genom en handling skall beviljas uppehållstillstånd för den tid som tjänsten utförs. 
 Egna företagare som har upphört med sin verksamhet skall bevil- Johnston uppehållstillstånd för fem år och kunna få tillståndet automatiskt förnyat förutsatt att de 
 – har uppnått 65 års ålder när de upphör med sin verksamhet, bedrivit sin verksamhet i Sverige under de närmast föregående tolv månaderna och varit bosatta i Sverige i tre år, eller 
  
 17 
  
 Senaste lydelse 2002:146. 
  
 18 
  
 Senaste lydelse 2004:286. 
  
 46 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 – 
  
 slutar sin verksamhet på grund av en bestående arbetsoförmåga och utan avbrott har bott i Sverige under minst två år, eller 
  
 – 
  
 slutar sin verksamhet på grund av arbetsoförmåga som är en följd av ett olycksfall i arbetet eller en yrkessjukdom som berättigar till pension som helt eller delvis betalas av en svensk institution, eller 
  
 – 
  
 efter tre års oavbruten verksamhet och bosättning i Sverige har fortsatt sin verksamhet i en annan  
  
 EES-stat 
  eller Schweiz och be- hållit sin bostad i Sverige till vilken de återvänt minst en gång i veckan. 
 Egna företagare för vilka fjärde stycket inte gäller och pensione- rade arbetstagare för vilka inte gäller kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av den 29 juni 1970 om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda där skall beviljas uppehållstillstånd för fem år. Detta förutsatt att de får en pension som är tillräcklig för uppehället och, om de inte om- fattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i Sverige. Ett uppe- hållstillstånd får omprövas efter de första två årens bosättning. Det skall kunna förnyas efter fem år. 
 Studerande skall beviljas uppehållstillstånd för den tid som utbild- ningen varar. Om utbildningen pågår längre än ett år får uppehålls- tillstånd beviljas för ett år i taget. Uppehållstillståndet kan förnyas. För att få uppehållstillstånd skall de studerande vara inskrivna vid en erkänd utbildningsanstalt och försäkra att de har tillräckliga egna medel för sin försörjning samt, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, ha en heltäckande sjuk- försäkring som gäller i Sverige. 
 Övriga medborgare i ett  
 EES-land 
  eller Schweiz skall beviljas uppehållstillstånd för fem år, om de har tillräckliga medel för sin för- sörjning och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i Sverige. Ett uppehållstillstånd får omprövas efter de första två årens bosättning. Det kan förnyas efter fem år. 
 Arbetstagare som nämns i andra stycket skall inte få sitt uppe- hållstillstånd återkallat bara därför att de antingen inte längre är anställda, om orsaken är att de är tillfälligt oförmögna att arbeta på grund av sjukdom eller olycksfall, eller de är ofrivilligt arbetslösa och detta bekräftats av arbetsförmedlingen. När uppehållstillståndet första gången förnyas får tillståndstiden begränsas. Den får dock inte bli kortare än tolv månader om arbetstagaren varit ofrivilligt arbets- lös längre än tolv månader i följd. 
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 Rätten för egna företagare att efter avslutad verksamhet få uppe- hållstillstånd enligt fjärde stycket påverkas inte, om de vistats utan- för Sverige högst tre månader om året eller om de lämnat Sverige för att göra militärtjänst. Rätten påverkas inte heller av att en företagare efter avslutad verksamhet under högst två år vistas utomlands. 
 Uppehållstillstånd skall beviljas medborgare i Schweiz under de förutsättningar som sägs i artikel 2 i Kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av den 29 juni 1970 om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda där. 
 Vad som föreskrivs i denna paragraf skall också gälla utlän- ning som visar upp ett giltigt pass och har ställning som varaktigt bo- satt i en  
 EU-stat. 
  
 5 b § 
 19 
  
 Uppehållstillstånd skall beviljas en utlänning som på något sätt enligt denna paragraf är anhörig till en medborgare i en  
 EES-stat 
  och som inte omfattas av bestämmelserna i 5 a § eller enligt 1 kap. 4 § första stycket utlänningslagen (1989:529) är undantagen från kravet på uppehållstillstånd. Uppehållstillståndet beviljas i samma omfattning som för den medborgare i  
 EES-staten 
  som utlänningen har anknytning till mot uppvisande av giltigt pass eller identitets- kort, släktskapsintyg eller intyg om att utlänningen är beroende av medborgaren i  
 EES-staten 
  eller dennes maka eller make. Utlän- ningen skall i förekommande fall också visa upp de handlingar eller bevis som krävs för att styrka vad som anges under  
 1–5 
  samt stå i följande släktskapsförhållande till en medborgare i en  
 EES-stat 
  som nämns i 
 1) 5 a § andra och tredje stycket: 
  
 – 
  
 maka eller make, 
  
 – 
  
 deras barn som är under 21 år eller som är beroende av dem för sin försörjning, och 
  
 – 
  
 släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- sta- ten eller dennes maka eller make och som är beroende av dem för sin försörjning, 
  
 2) 5 a § fjärde stycket: 
  
 – 
  
 maka eller make, 
  
 19  
 Senaste lydelse 2002:146. 
 48 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 – 
  
 deras barn som är under 21 år eller som är beroende av dem för sin försörjning, och 
  
 – 
  
 släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- sta- ten eller dennes maka eller make, 
  
 3) 5 a § femte stycket: 
  
 – 
  
 maka eller make, 
  
 – 
  
 deras barn som är under 21 år eller som är beroende av dem för sin försörjning, och 
  
 – 
  
 släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- sta- ten eller dennes maka eller make och som är beroende av dem för sin försörjning; förutsättningen är att de har tillräckliga medel för sin försörjning och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i Sverige, 
  
 4) 5 a § sjätte stycket: 
  
 – 
  
 maka eller make, och 
  
 – 
  
 deras barn som är under 21 år eller som är beroende av dem för sin försörjning och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i Sverige, 
  
 5) 5 a § sjunde stycket: 
  
 – 
  
 maka eller make, 
  
 – 
  
 deras barn som är under 21 år eller som är beroende av dem för sin försörjning, och 
  
 – 
  
 släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- sta- ten eller dennes maka eller make och som är beroende av dem för sin försörjning; förutsättningen är att de, om de inte omfattas eller kom- mer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en hel- täckande sjukförsäkring som gäller i Sverige. 
  
 Uppehållstillstånd för anhöriga som anges i första stycket 2 är gil- tiga även efter företagarens död och kan förnyas. Om företagaren avlider innan han förvärvat rätt till ett sådant uppehållstillstånd som anges i 5 a § fjärde stycket skall företagarens anhöriga ändå ha rätt till uppehållstillstånd, om företagaren vid sin död varit bosatt i Sverige 
  
 i 
  
 minst två år eller om hans död var följden av ett olycksfall i arbetet eller en yrkessjukdom. För företagarens anhöriga skall bestämmelsen 
  
 i 
  
 5 a § nionde stycket tillämpas. 
  
 En utlänning som på ett sätt som nämns i första stycket är anhörig till en medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge och som inte själv är medborgare i något av dessa länder skall beviljas uppe- hållstillstånd i fem år under förutsättning att den medborgare som 
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 utlänningen har anknytning till uppfyller villkoren i något av 5 a § andra till sjunde styckena. Ett uppehållstillstånd kan förnyas. 
 Uppehållstillstånd skall på sätt som sägs i artikel 3 i bilaga I till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer beviljas en utlänning som är anhörig till en medborgare i Schweiz. 
 Vad som föreskrivits i första stycket angående uppehållstillstånd för anhörig till en medborgare i en  
 EES-stat 
  skall gälla även för an- hörig till utlänning med ställning som varaktigt bosatt i en  
 EU-stat 
  under förutsättning att familjen redan var bildad i den första sta- ten. Anhörig enligt detta stycke skall uppvisa giltigt pass för att få uppehållstillstånd. 
 5 c § 
 20 
  
 Uppehållstillstånd får återkallas för en sådan utlänning som nämns i 5 a § första stycket och som grundar sin rätt till vistelse här på av- talet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller av- talet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer, om utlänningen inte försörjer sig eller annars saknar egna medel för sitt uppehälle här. Detta gäller utöver vad som föreskrivs i 2 kap.  
 9–11 
  §§ utlänningslagen (1989:529). Uppehållstillstånd för familjemedlem som nämns i 5 b § får återkallas, om anknytningen till medborgaren i  
 EES-staten 
  eller Schweiz bryts och familjemedlemmen inte har rätt att stanna i Sverige på någon annan grund. 
 Första stycket gäller även uppe- hållstillstånd för utlänning med ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och familjemed- lemmar med uppehållstillstånd en- ligt 5 b § femte stycket. 
  
 20  
 Senaste lydelse 2002:146. 
 50 
 SOU 2005:15 Författningsförslag 
 7 a § 
 21 
  
 Utöver i de fall som föreskrivs 
  
 Utöver i de fall som föreskrivs 
  
 i 2 kap. 5 § andra och tredje 
  
 i 2 kap. 5 § andra och tredje 
  
 stycket utlänningslagen (1989:529) 
  
 stycket utlänningslagen (1989:529) 
  
 skall en ansökan om uppehålls- 
  
 skall en ansökan om uppehålls- 
  
 tillstånd kunna bifallas, även om 
  
 tillstånd kunna bifallas, även om 
  
 ansökan görs eller prövas när ut- 
  
 ansökan görs eller prövas när ut- 
  
 länningen befinner sig i Sverige, 
  
 länningen befinner sig i Sverige, 
  
 om ansökan görs av en utlänning 
  
 om ansökan görs av en utlänning 
  
 som är medborgare i ett land som 
  
 som är medborgare i ett land som 
  
 ingår i Europeiska ekonomiska 
  
 ingår i Europeiska ekonomiska 
  
 samarbetsområdet (EES) eller i 
  
 samarbetsområdet (EES) eller i 
  
 Schweiz. Detsamma gäller för an- 
  
 Schweiz eller har ställning som 
  
 sökan som görs av en medlem av 
  
 varaktigt bosatt i  
 EU-stat. 
  Det- 
  
 en sådan utlännings familj som 
  
 samma gäller för ansökan som 
  
 anges i 5 b §. 
  
 görs av en medlem av en sådan 
  
 utlännings familj som anges i 5 b §. 
  
 Vad som sägs i första stycket första meningen tillämpas även på en ansökan om uppehållstillstånd enligt 5 d §. En sådan ansökan kan för utlänningens räkning göras av dennes arbetsgivare, som skall intyga de förhållanden som ligger till grund för ansökan. 
 10 § 
 Bevis om  
 EG-uppehållstillstånd 
  enligt 1 a kap. 6 § utlänningslagen (1989:529) skall föras in i utlän- ningens pass eller någon annan handling. Det skall utfärdas i en- lighet med reglerna och standard- modellen i rådets förordning (EG) nr 1030/2002 av den 13 juni 2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredje land. 
  
 21  
 Senaste lydelse 2002:146. 
 51 
  
 En utlänning som är medbor- gare i ett land som ingår i Euro- peiska ekonomiska samarbets- området (EES) eller i Schweiz är undantagen från kravet på arbets- tillstånd. 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 4 kap. 
 1 § 
 22 
  
 En utlänning som är medbor- gare i ett land som ingår i Euro- peiska ekonomiska samarbetsom- rådet (EES) eller i Schweiz eller har ställning som varaktigt bosatt i  
 EU-stat 
  är undantagen från kra- vet på arbetstillstånd. 
 Undantag från kravet på arbetstillstånd gäller även, oavsett med- borgarskap, maka eller make eller sambo till sådan utlänning som sägs i första stycket samt deras barn som är under 21 år eller beroende av dem för sin försörjning. 
 Denna lag träder i kraft den 
  
 22  
 Senaste lydelse 2002:146. 
 52 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 förordning med ändring i studiestödsförordningen (2000:655) 
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 10 § och rubriken närmast före 1 kap. 10 § studiestödsförordningen skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
  
 Medborgare i annat EU/EES- 
  
 Utländska medborgare som jäm- 
  
 land eller Schweiz 
  
 ställs med svenska 
  
 10 § 
 23 
  
 Centrala studiestödsnämnden 
  
 Centrala studiestödsnämnden 
  
 får meddela föreskrifter om de 
  
 får meddela föreskrifter om de 
  
 förutsättningar som skall finnas 
  
 förutsättningar som skall finnas 
  
 för att utländska medborgare som 
  
 för att utländska medborgare som 
  
 avses i 1 kap. 4 § studiestödslagen 
  
 avses i 1 kap. 4 § studiestödslagen 
  
 (1999:1395) och deras makar, sam- 
  
 (1999:1395) skall jämställas med 
  
 bor, barn och andra familjemed- 
  
 svenska medborgare i fråga om 
  
 lemmar skall jämställas med sven- 
  
 studiestöd enligt studiestöds- 
  
 ska medborgare i fråga om studie- 
  
 lagen. 
  
 stöd enligt studiestödslagen. 
  
 Denna lag träder i kraft den 
  
 23  
 Senaste lydelse 2002:258 
 53 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:15 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2004:294) med instruktion för Migrationsverket 
 Härigenom föreskrivs att 3 § förordning (2004:294) med instruk- tion för Migrationsverket skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Migrationsverket skall 
  
 1. 
  
 svara för överföring av orga- niserat uttagna flyktingar m.fl., 
  
 2. 
  
 besluta om statlig ersättning till kommuner och landsting för insatser inom mottagandet av asylsökande m.fl., 
  
 3. 
  
 föra register och statistik över utlänningar i landet i den utsträckning som behövs för verksamheten, 
  
 4. 
  
 ta fram och vidareutveckla prognosmodeller och analyser rörande verkets ansvarsområden, 
  
 5. 
  
 löpande följa och utvärdera verksamheten samt verka för att handläggningen av ärenden enligt utlännings- och medborgarskaps- lagstiftningen är författningsenlig och effektiv samt att beslutsfat- tandet är förutsebart och enhet- ligt, 
  
 6. 
  
 vara kontaktmyndighet i frå- gor som rör Eurodac som inrät- tats enligt rådets förordning (EG) nr 2725/2000 av den 11 december 2000 om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av Dublinkonventionen. 
  
 Föreslagen lydelse 
 3 § 
 Migrationsverket skall 
  
 1. 
  
 svara för överföring av orga- niserat uttagna flyktingar m.fl., 
  
 2. 
  
 besluta om statlig ersättning till kommuner och landsting för insatser inom mottagandet av asylsökande m.fl., 
  
 3. 
  
 föra register och statistik över utlänningar i landet i den utsträckning som behövs för verksamheten, 
  
 4. 
  
 ta fram och vidareutveckla prognosmodeller och analyser rörande verkets ansvarsområden, 
  
 5. 
  
 löpande följa och utvärdera verksamheten samt verka för att handläggningen av ärenden enligt utlännings- och medborgarskaps- lagstiftningen är författningsenlig och effektiv samt att beslutsfat- tandet är förutsebart och enhet- ligt, 
  
 6. 
  
 vara kontaktmyndighet i frå- gor som rör Eurodac som inrät- tats enligt rådets förordning (EG) nr 2725/2000 av den 11 december 2000 om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av Dublinkonventionen, och 
  
 54 
  
 SOU 2005:15 
  
 Författningsförslag 
  
 7. 
  
 vara nationell kontaktpunkt 
  
 i 
  
 frågor som rör varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare i enlighet med rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om var- aktigt bosatta tredjelandsmedbor- gares ställning. 
  
 Denna lag träder i kraft den 
 55 
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Uppdraget 
  
 1.1.1 
  
 Inledning 
  
 Utredningens uppdrag grundar sig på de kommittédirektiv som redo- visas i  
 bilaga  
  
 1–3 
 . 
  Det första kommittédirektivet (dir. 2003:181) om- fattar riktlinjer för att införliva  
 EG-direktivet 
  2003/86/EG  
 (bilaga 4)  
 i svensk rätt. Genom ett tilläggsdirektiv (dir. 2004:9) har uppdraget ut- ökats med att också införliva  
 EG-direktivet 
  2003/109/EG  
 (bilaga 5).  
 Därefter har utredningen genom ytterligare ett tilläggsdirektiv (dir. 2004:171) fått i uppdrag att i ett delbetänkande lämna vissa förslag som är obligatoriska enligt  
 EG-direktivet 
  2003/86/EG (nedan kallat familjeåterföreningsdirektivet) och förslag som hänför sig till EG- direktivet 2003/109/EG (nedan kallat direktivet om varaktigt bo- satta). Uppdraget utökades samtidigt till att utredningen skall be- handla och lämna förslag om, förutom övriga icke obligatoriska frå- gor i familjeåterföreningsdirektivet, frågor utöver vad som följer av  
 EG-direktiven 
  i ett slutbetänkande. 
 Det senaste tilläggsdirektivet (dir. 2004:171) innebär att i detta delbetänkande redovisas, beträffande familjeåterföreningsdirektivet, förslag som hänför sig till villkoren för att medlemmar ur kärn- familjen skall få uppehållstillstånd för familjeåterförening. Till dessa familjemedlemmar hör make (varmed jämställs registrerad partner) eller sambo samt ogifta barn under 18 år. I delbetänkandet redovisas också förslag som rör familjeåterförening i vissa fall för anhöriga till flyktingar eller andra skyddsbehövande samt handläggningen av och förfarandegarantier i ärenden om uppehållstillstånd för familje- återförening. I detta delbetänkande redovisas utredningens förslag som hänför sig till direktivet om varaktigt bosatta i sin helhet. 
 Utredningen vill redan nu framhålla att förändringar är på gång när det gäller instans- och processordningen i utlänningsärenden. Inom Regeringskansliet pågår förberedelser med att lägga ned Marquez 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:15 
  
 länningsnämnden. Tanken är att överprövning av utlänningsären- den i fortsättningen skall göras av migrationsdomstol och, efter över- klagande, en Migrationsöverdomstol. När utredningen redogör för eller behandlar frågor om överprövning av ärenden enligt utlännings- lagen är utgångspunkten emellertid att Utlänningsnämnden är över- instans. 
  
 1.1.2 
  
 Kommittédirektivet 2003:181 och rådets direktiv om rätt till familjeåterförening 
  
 Enligt det ursprungliga kommittédirektivet är utredningens över- gripande uppgift att ta ställning till hur familjeåterföreningsdirek- tivet skall genomföras i Sverige. I det uppdraget ingår också att ut- reda hur förslagen i Anhörigkommitténs delbetänkande Vår anhörig- invandring (SOU 2002:13) förhåller sig till bestämmelserna i direktivet. 
 Enligt kommittédirektivet är utredningens uppdrag följande. Familjeåterföreningsdirektivet föreskriver en skyldighet att be- 
 vilja återförening för makar och minderåriga ogifta barn till en här bosatt tredjelandsmedborgare. Direktivet ger även en möjlighet till återförening för registrerad eller ogift partner samt för föräldrar och myndiga ogifta barn. Föräldrar och myndiga ogifta barn skall vara försörjningsberoende av den här bosatte för att familjeåterförening skall beviljas. I uppdraget ingår att ta ställning till vilka åtgärder som behövs för att den svenska lagstiftningen skall vara förenlig med di- rektivets bestämmelser. 
 I familjeåterföreningsdirektivet föreskrivs att vissa handläggnings- tider skall iakttas i ärenden om uppehållstillstånd för familjeåterfö- rening. I utredningsuppdraget ingår att göra en bedömning av beho- vet av regeländringar i nämnda hänseenden. 
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet får en ansökan om uppehålls- tillstånd för familjeåterförening avslås eller ett sådant tillstånd åter- kallas med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa. Utred- ningen har därför att ta ställning till om de svenska reglerna i 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL respektive 2 kap. 11 § UtlL överensstämmer med direktivets krav eller om det finns behov av ändringar i regel- verket. 
 I svensk lagstiftning finns inga krav på försörjning för att en tredjelandsmedborgare som har permanent uppehållstillstånd skall få återförenas med sina anhöriga. Familjeåterföreningsdirektivet före- skriver att medlemsstaterna får begära att den här bosatte personen 
 58 
  
 SOU 2005:15 
  
 Inledning 
  
 har bostad, sjukförsäkring och försörjningen för hela familjen ord- nad. I utredningsuppdraget ingår därför att undersöka möjligheterna att införa ett försörjningskrav beträffande invandring av andra an- höriga än makar och sambor i etablerade förhållanden samt minder- åriga barn. 
 Familjeåterföreningsdirektivet föreskriver att särskilda mer för- månliga villkor skall gälla flyktingars rätt till familjeåterförening med makar och minderåriga barn. Utredningen skall ta ställning till om nuvarande regelverk uppfyller direktivets krav i detta avseende. 
 I svensk rätt tillämpas en ordning med s.k. uppskjuten invand- ringsprövning när det är fråga om ett nytt förhållande (2 kap. 4 d § UtlL). Den som har rätt till familjeåterförening enligt familjeåter- föreningsdirektivet skall beviljas ett uppehållstillstånd som är giltigt minst ett år. I utredningsuppdraget ingår därför att klarlägga hur svensk rätt överensstämmer med direktivets krav i denna del. 
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet skall den anhörige som be- viljats uppehållstillstånd ha samma rättigheter i fråga om tillträde till utbildning, anställning och vidareutbildning som den härvarande. I utredningsuppdraget ingår att bedöma om de svenska reglerna är förenliga med dessa krav och annars presentera förslag till even- tuella ändringar eller förtydliganden som behöver göras. 
 Utlänningslagen ger rätt att återkalla ett uppehållstillstånd om utlänningen lämnat oriktiga uppgifter eller förtigit omständigheter av betydelse för att få tillståndet eller allvarliga anmärkningar kan riktas mot utlänningens levnadssätt (2 kap. 9 och 11 §§ UtlL). Ett uppehållstillstånd får också återkallas om bosättningen upphört (2 kap. 12 § UtlL). Enligt familjeåterföreningsdirektivet får en an- sökan om familjeåterförening avslås eller ett tillstånd återkallas, det senare om vissa villkor inte längre är uppfyllda såsom försörjnings- kravet eller tillståndet beviljats på felaktiga grunder. Utredningen har att göra en bedömning av om ändringar behöver göras i utlän- ningslagstiftningen för att genomföra direktivet i denna del. 
 Familjeåterföreningsdirektivet föreskriver att humanitära hänsyn skall tas inför ett avslag efter en ansökan om familjeåterförening, en återkallelse av ett uppehållstillstånd eller ett beslut om utvisning av den härvarande tredjelandsmedborgaren eller de anhöriga. I uppdra- get ingår att ta ställning till hur de svenska bestämmelserna förhåller sig till direktivets kriterier i detta avseende. 
 Migrationsverkets beslut om avvisning eller utvisning samt om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd eller återkallelse av så- dant tillstånd kan överklagas till Utlänningsnämnden (7 kap. 3 § UtlL). 
 59 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:15 
  
 I vissa fall får verket överlämna ärenden direkt till nämnden eller till regeringen för avgörande (7 kap. 11 § UtlL). Familjeåterförenings- direktivet föreskriver att  
 avslags-, 
  återkallelse- eller utvisningsbeslut skall kunna bli föremål för rättslig prövning. I uppdraget ingår att klargöra om de svenska reglerna om överklagande stämmer överens med direktivets bestämmelser. Inom uppdraget i denna del ligger även att analysera om bestämmelser om utvisning av utlänningar som finns i annan lagstiftning än utlänningslagen omfattas av direk- tivets tillämpningsområde. Om så är fallet skall utredningen över- väga om dessa bestämmelser uppfyller direktivets krav eller om för- fattningsändringar är nödvändiga. 
 I utredningsuppdraget ingår att se till familjeåterföreningsdirek- tivets konsekvenser och behovet av regeländringar inte bara med avseende på utlänningslagstiftningen utan även andra berörda regel- verk. Utredningen skall vidare ta ställning till om det fordras ytter- ligare åtgärder för direktivets genomförande i den svenska ordning- en. I detta sammanhang skall förslag lämnas på författningsändringar som bedöms nödvändiga och andra åtgärder, t.ex. beträffande myn- digheternas handläggningsrutiner. 
 Utredningen skall jämföra hur förslagen i Anhörigkommitténs delbetänkande Vår anhöriginvandring (SOU 2002:13) förhåller sig till bestämmelserna i familjeåterföreningsdirektivet. Om kommitténs förslag i något eller några hänseenden inte är förenliga med direktivet skall utredningen klargöra hur de skall bringas i överensstämmelse med det. 
 En grundlig analys av vilka kostnader som föreslagna författnings- ändringar och andra åtgärder utredningens förslag kan komma att medföra ingår i uppdraget samt förslag till finansiering. Som en ut- gångspunkt för analysen skall gälla att utredningens förslag inte skall bidra till ökade kostnader på aktuella utgiftsområden. En särskild kostnadsberäkning av Anhörigkommitténs förslag i fråga om att ut- vidga kretsen av anhöriga som kan få uppehållstillstånd i Sverige skall också göras. Denna skall täcka såväl situationen med som utan ett försörjningskrav. 
 60 
  
 SOU 2005:15 
  
 Inledning 
  
 1.1.3 
  
 Kommittédirektivet 2004:9 och rådets direktiv om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning 
  
 Enligt tilläggsdirektiv till utredningen (dir. 2004:9) skall utredningen ta ställning till hur rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (nedan direktivet om varaktigt bosatta) skall genomföras i svensk rätt. 
 Direktivet om varaktigt bosatta är tillämpligt på tredjelandsmed- borgare som är lagligen bosatta i en medlemsstat. Tredjelandsmed- borgare som är flyktingar eller alternativt skyddsbehövande omfattas dock inte. Även vissa andra kategorier, t.ex. personer som har till- fälligt skydd, är undantagna från direktivets tillämpningsområde. 
 En tredjelandsmedborgare som varit lagligen bosatt i en medlems- stat i fem år skall ha rätt att beviljas ställning som varaktigt bosatt. Denna status finns inte i svensk lagstiftning. I utredningens uppdrag ingår att ta ställning till vilka författningsändringar som krävs för att det svenska regelverket skall uppfylla direktivet. 
 Medlemsstaterna skall kräva att tredjelandsmedborgaren, för att beviljas ställning som varaktigt bosatt, styrker att han eller hon för egen räkning och för de familjemedlemmar för vilka han eller hon har försörjningsansvar, förfogar över stabila och regelbundna för- sörjningsmedel. Vidare skall tredjelandsmedborgaren ha en sjukför- säkring. I uppdraget ingår att bedöma vilka ändringar som behövs i svensk rätt för att införa denna ordning. 
 En tredjelandsmedborgare som beviljats ställning som varaktigt bosatt har enligt huvudregeln rätt att bosätta sig i andra medlems- stater för att t.ex. arbeta eller studera. I utredningsuppdraget ingår att klarlägga hur de svenska reglerna behöver ändras för att uppfylla direktivet när det gäller rätten för varaktigt bosatta i andra medlems- stater att flytta till Sverige. 
 Den medlemsstat till vilken den varaktigt bosatte flyttar, får be- gära bevis om tryggad försörjning och sjukförsäkring. Enligt kom- mittédirektivet skall utredningen redovisa för- och nackdelar med att införa denna möjlighet i det svenska regelverket och ta ställning till vilka ändringar av den svenska ordningen som i så fall behövs. 
 Makar och minderåriga barn har en principiell rätt att medfölja den varaktigt bosatte som flyttar till en annan medlemsstat. Den andra medlemsstaten får begära bevis av familjemedlemmen om att denne har sin försörjning tryggad samt sjukförsäkring. I utredning- ens uppdrag ingår att klarlägga hur de svenska reglerna för sådana familjemedlemmar skall utformas för att direktivet skall genomföras. 
 61 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:15 
  
 Medlemsstaterna får vägra att bevilja ställning som varaktigt bo- satt av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet. Medlemsstaterna får vidare vägra ansökningar om uppehållstillstånd från varaktigt bo- satta från annan medlemsstat och deras familjemedlemmar om de ut- gör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet eller mot folkhälsan. Utredningens uppdrag är att ta ställning till om ändringar behöver vidtas i den svenska lagstiftningen med anledning av dessa bestäm- melser. 
 En varaktigt bosatt får endast utvisas om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säker- het. Utredningen skall även ta ställning till om ändringar behöver vidtas med anledning av denna bestämmelse. 
 Ställningen som varaktigt bosatt skall inte kunna behållas om den erhållits genom bedrägeri eller om utvisningsbeslut fattats eller vid längre tids bortovaro. I utredningens uppdrag ingår att bedöma vilka ändringar som behöver införas för att svensk lagstiftning skall över- ensstämma med direktivet i detta avseende. 
 Ett beslut om ställning som varaktigt bosatt skall meddelas skrift- ligen till den sökande senast sex månader från det att ansökan lämna- des in, såvida ärendet inte är av komplicerad natur då tidsfristen i undantagsfall får förlängas. En ansökan om uppehållstillstånd från en person med ställning som varaktigt bosatt i annat medlemsland skall handläggas inom fyra månader. Om det är ett komplicerat ären- de får handläggningstiden i undantagsfall förlängas med högst tre månader. I utredningsuppdraget ingår att ta ställning till hur dessa handläggningskrav kan införlivas i den svenska ordningen. 
 Om en ansökan om ställning som varaktigt bosatt avslås, eller om denna ställning återkallas eller förloras skall den berörda personen ha rätt att ansöka om rättslig prövning i den berörda medlemsstaten. Likaså skall den som har ställning som varaktigt bosatt i ett land och vars ansökan om uppehållstillstånd i ett annat avslås eller vars uppehållstillstånd återkallas eller inte förnyas, ha rätt att ansöka om rättslig prövning i den berörda medlemsstaten. Enligt kommitté- direktivet skall utredaren bedöma vilka ändringar som behöver in- föras för att svensk lagstiftning skall överensstämma med direktivet i dessa avseenden. 
 Enligt huvudregeln skall varaktigt bosatta åtnjuta samma rättig- heter som medlemsstatens egna medborgare i fråga om bl.a. till- träde till arbetsmarknaden (med undantag för offentlig myndighets- utövning), studier och socialt bistånd. Medlemsstaterna får begränsa likabehandlingen i förhållande till egna medborgare i fråga om an- 
 62 
  
 SOU 2005:15 
  
 Inledning 
  
 ställning i de fall där verksamheten är förbehållen  
 EES-medborgare 
  enligt gällande nationell lagstiftning. I uppdraget ingår att ta ställ- ning till om de svenska reglerna överensstämmer med direktivet i denna del och annars föreslå de ändringar som är nödvändiga. En varaktigt bosatt som fått uppehållstillstånd i en annan medlemsstat skall också enligt huvudregeln ha samma rättigheter som landets egna medborgare när det gäller tillträde till arbetsmarknaden eller studier. Utredaren skall enligt tilläggsdirektivet ta ställning till om de svenska reglerna behöver ändras för att genomföra direktivet i detta avseende. 
 För en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat och som har uppehållstillstånd i en annan medlems- stat gäller att så länge han eller hon inte fått ställning som varaktigt bosatt i den andra medlemsstaten får denna vägra att förnya eller besluta att återkalla uppehållstillståndet av hänsyn till allmän ord- ning och säkerhet eller om villkoren för bosättning inte längre är uppfyllda. Den första medlemsstaten skall i dessa fall återta den varaktigt bosatte. Utredningsuppdraget omfattar att ta ställning till vilka ändringar som krävs i svensk rätt för att denna skall vara för- enlig med direktivet i detta avseende. 
 Medlemsstaterna skall upprätta kontaktpunkter med ansvar att ut- byta information om bl.a. utfärdande av uppehållstillstånd. I utred- ningsuppdraget ingår att ge förslag på svensk kontaktpunkt och hur denna skall fungera. 
 Utredningsuppdraget omfattar direktivets konsekvenser och be- hovet av regeländringar inte bara med avseende på utlänningslag- stiftningen utan även avseende ändringar som kan aktualiseras i annan lagstiftning. I uppdraget ingår vidare, utöver vad som hittills nämnts, att ta ställning till om det fordras några ytterligare åtgärder för direk- tivets genomförande i den svenska rättsordningen. Utredaren skall lägga fram förslag på de författningsändringar som bedöms nödvändi- ga och andra åtgärder, t.ex. vad beträffar myndigheternas handlägg- ningsrutiner, som genomförandet av direktivet ger anledning till. 
 I uppdraget ingår slutligen att göra en bedömning av eventuella kostnader som föreslagna författningsändringar och andra åtgärder kan komma att medföra samt lämna förslag till finansiering i enlighet med bestämmelserna i kommittéförordningen (1998:1474). 
 63 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:15 
  
 1.1.4 
  
 Förhållandet mellan  
  
 EG-direktiven 
  
 På grund av regeringens direktiv till utredningen behandlas de båda  
 EG-direktiven 
  tillsammans i detta delbetänkande. Det förtjänar dock att påpekas att de tar sikte på olika slags migration. Familjeåterföre- ningsdirektivet syftar till att åstadkomma likvärdiga regler i med- lemsstaterna när det gäller rätten till familjeåterförening för tredje- landsmedborgare som bor i en  
 EU-stat. 
  I direktivet finns således bestämmelser avseende möjligheterna för en tredjelandsmedborgare som är anhörig till en tredjelandsmedborgare i en  
 EU-stat, 
  att få uppehållstillstånd i samma stat. 
 Direktivet om varaktigt bosatta syftar till att tillförsäkra de tredje- landsmedborgare som är varaktigt bosatta i en  
 EU-stat 
  en uppsätt- ning enhetliga rättigheter som ligger så nära unionsmedborgarnas rättigheter som möjligt. Det syftar därmed också till att öka möj- ligheterna till fri rörlighet för dessa tredjelandsmedborgare. Förutom kriterier för att få ställning som varaktigt bosatt innehåller direkti- vet bestämmelser som reglerar möjligheten för en tredjelandsmed- borgare som har fått ställning som varaktigt bosatt i en  
 EU-stat 
  att flytta till en annan medlemsstat. I anslutning härtill finns bestämmel- ser om möjligheten att ta med sig familjemedlemmar från den ena medlemsstaten till den andra. 
  
 1.2 
  
 Arbetets bedrivande 
  
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om uppehållstillstånd för familjeåterförening och för varaktigt bosatta tredjelandsmed- borgare (UD 2004:01). Med utgångspunkt i kommitté- och EG- direktiven har information inhämtats om tillämpningen av utlän- ningslagstiftningen genom studier av Utlänningsnämndens praxis och av de experter som varit knutna till utredningen. Upplysningar om innebörden av det svenska välfärdssystemet och de författningar som ligger till grund för detta har utredningen fått genom experterna i utredningen. Förutom experterna har också andra personer inom den offentliga förvaltningen bidragit med upplysningar om gällande villkor för utlänningars tillträde till anställning eller utbildning, rätt till sociala förmåner och annat som har samband med kraven på likabehandling av tredjelandsmedborgare. Utredningen har fått kun- skap om innehållet i utländsk rätt genom de svar några unions- länder lämnat på en enkät från utredningen. 
 64 
  
 SOU 2005:15 
  
 Inledning 
  
 1.3 
  
 Delbetänkandets disposition 
  
 Delbetänkandet inleds med en förkortningslista, en sammanfattning på svenska och på engelska och ett författningsförslag. 
 Delbetänkandet är indelat i två huvuddelar. Den första delen be- nämns Allmän bakgrund och omfattar kapitel  
 1–6. 
  I kapitel 1 finns en redovisning av uppdraget med inriktning på innehållet i kommitté- direktiven och  
 EG-direktiven 
  och en redogörelse för hur utredningen bedrivit sitt arbete. Kapitel 2 innehåller en beskrivning av nuvarande förhållanden när det gäller utlänningslagens tillämpning i de delar som knyter an till utredningsuppdraget. I kapitel 3 finns en beskriv- ning av internationella förpliktelser på området och i kapitel 4 finns en sammanfattning av de förslag Anhörigkommittén lämnat i del- betänkandet Vår anhöriginvandring (SOU 2002:13) och som är av intresse för detta utredningsuppdrag. Kapitel 5 innehåller statistik om invandring, uppehållstillstånd, svenskt medborgarskap, hand- läggningstider för ärenden om uppehållstillstånd och medborgarskap och vissa ärendekostnader hos Migrationsverket. I kapitel 6 finns slutligen en redogörelse för förhållandena i vissa unionsländer som rör de områden som omfattas av utredningens uppdrag. 
 Delbetänkandets andra huvuddel betecknas Överväganden och förslag och omfattar kapitel  
 7–15. 
  
 Kapitel 7 innehåller en beskrivning av den personkrets som de båda  
 EG-direktiven 
  tar sikte på. I kapitel 8 finns förslag om under vilka förutsättningar tredjelandsmedborgare skall få uppehållstill- stånd för familjeåterförening respektive ställning som varaktigt bo- satt i Sverige samt uppehållstillstånd här i landet för varaktigt bo- satt i annan  
 EU-stat. 
  Kapitel 9 innehåller utredningens förslag om hur förutsättningarna för likabehandling skall åstadkommas för tredje- landsmedborgare i förhållande till svenska medborgare som rör bl.a. rätten till anställning, utbildning och sociala förmåner. I kapitel 10 behandlar utredningen de villkor som skall gälla för att återkalla ett uppehållstillstånd för familjeåterförening, för att återkalla eller för- lora en ställning som varaktigt bosatt eller för att återkalla ett uppe- hållstillstånd för en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och återtagande- skyldighet för en sådan person samt behandlas villkoren för utvis- ning avseende tredjelandsmedborgare. Kapitel 11 innehåller övervä- ganden och förslag om handläggningen av ärenden om uppehållstill- stånd, utvisning m.m. beträffande tredjelandsmedborgare samt för- farandegarantier i sådana ärenden. I kapitel 12 lämnar utredningen 
 65 
  
 Inledning 
  
 SOU 2005:15 
  
 förslag på nationell kontaktpunkt enligt direktivet om varaktigt bosatta. 
 En analys av de ekonomiska konsekvenserna av utredningsför- slaget finns i kapitel 13 och i kapitel 14 ges förslag på tidpunkt för när förslagen kan träda i kraft. 
 I kapitel 15 finns en författningskommentar. 
 Till delbetänkandet finns bilagt kommittédirektiven för uppdra- get,  
 EG-direktiven 
  2003/86/EG och 2003/109/EG samt en rapport från Ellison om de samhällsfinansiella konsekvenserna av en ökad invandring med anledning av genomförandet av  
 EG-di- 
  rektivet 2003/109/EG i svensk rätt. 
 66 
 2 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 2.1 
  
 Allmänt om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd 
  
 Sverige har en reglerad invandring. Det innebär att den svenska rätts- ordningen ställer upp villkor för inresa och vistelse i landet som fram- går av utlänningslagen (1989:529), UtlL och utlänningsförordningen (1989:547), UtlF. Viseringskrav gäller som huvudregel för utlän- nings inresa och vistelse i Sverige, dock undantas utlänning som har uppehållstillstånd eller är medborgare i något av de övriga nordiska länderna eller är  
 EES-medborgare 
  (1 kap. 3 § UtlL och 2 kap. 4 § UtlF). Enligt 2 kap. 1 § UtlF skall visering för inresa och vistelse i högst tre månader utfärdas som en enhetlig visering enligt Heath konventionen. Av 2 kap. 4 § UtlF följer bl.a. att viseringsfrihet gäller också för medborgare i vissa andra stater och personer som har gil- tigt resedokument och uppehållstillstånd i en Hanson. Inne- börden av visering är att man har rätt att under viss kortare tid resa in och vistas i landet. Enligt huvudregeln ges visering för vistelse högst tre månader åt gången (2 kap. 1 § UtlL). 
 Enligt huvudregeln i 1 kap. 4 § första stycket UtlL skall utlänning som vistas i landet mer än tre månader ha ett uppehållstillstånd. Sawyer vet gäller emellertid inte medborgare i de övriga nordiska länderna. 
 Innebörden av att ha ett uppehållstillstånd framgår av 2 kap. 2 § UtlL. Det innebär tillstånd att resa in och vistas i landet under viss tid (tidsbegränsat uppehållstillstånd) eller utan begränsning i tiden (permanent uppehållstillstånd). Huvudregeln är att den som beviljas uppehållstillstånd för bosättning får ett permanent tillstånd (PUT). Detta gäller främst personer som får uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning eller annan anknytning, de som beviljas asyl, arbets- kraftinvandrare och de som får stanna av humanitära skäl (se Anderson och Sharp, Utlänningslagen, sjunde uppl., 2002, s. 64 f.). Beslutande myndighet, Migrationsverket, har dock alltid rätt att utfärda ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (TUT). Detta 
 67 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 kan bli aktuellt t.ex. vid tveksamhet om utlänningens vandel (se Pro- position 1988/89:86 Ny utlänningslag m.m., s. 146, jfr Proposition 1983/84:144 om invandrings- och flyktingpolitiken, s. 88). Bestäm- melser om tidsbegränsat uppehållstillstånd finns i 2 kap. 4  
 Gregorye §§ UtlL. Nämnda bestämmelser avser situationer där ett tidsbegränsat uppehållstillstånd behövs för att genomföra en förundersökning eller en huvudförhandling i brottmål, vid tveksamhet om utlänningens vandel, som rör omhändertagande av unga personer eller faderskaps- utredning och där anknytning åberopas på grund av ett nyetablerat parförhållande (s.k. snabbanknytning). I 2 a kap. 2 § UtlL finns regler om tidsbegränsade uppehållstillstånd beträffande uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. 
 Enligt 2 kap. 14 § första stycket UtlL får regeringen meddela före- skrifter om uppehållstillstånd för studier eller besök eller av huma- nitära skäl. Regeringen har meddelat föreskrifter om studier i 3 kap. 4 § UtlF. 
 Av 2 kap. 14 § andra stycket UtlL följer att regeringen får med- dela föreskrifter om att ansökan om uppehållstillstånd får bifallas om det följer av överenskommelse med främmande stat (se 3 kap. 5  
 a–5 
  b §§ UtlF). 
 Att en utlänning i princip skall ha arbetstillstånd för att arbeta i Sverige på grund av anställning här eller i utlandet framgår av 1 kap. 5 § första stycket UtlL. Medborgare i övriga nordiska länder och utlänningar med permanent uppehållstillstånd är enligt samma be- stämmelse undantagna från kravet. Med stöd av 2 kap. 14 § andra stycket UtlL undantas också medborgare i länder som omfattas av  
 EES-avtalet 
 (EU-länderna, 
  Brown, Island och Norge) och i Schweiz (4 kap. 1 § UtlF). Även dessa medborgares make (varmed även avses registrerad partner) eller sambo samt deras barn under 21 år eller barn som är försörjningsberoende av föräldrarna är undan- tagna från arbetstillstånd. Detta gäller oavsett familjemedlemmarnas medborgarskap. 
  
 2.2 
  
 Förutsättningar för uppehållstillstånd 
  
 2.2.1 
  
 Inledning 
  
 När det gäller vem som kan få uppehållstillstånd och under vilka för- utsättningar går en skiljelinje mellan utlänningar som, å ena sidan, är medborgare i en  
 EES-stat 
  eller Schweiz och, å andra sidan, med- 
 68 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 borgare i ett land utanför nämnda krets (tredjelandsmedborgare). Förutsättningarna för uppehållstillstånd i vissa avseenden för den först nämnda kategorien regleras i 3 kap. UtlF (jfr 2 kap. 14 § andra stycket UtlL), medan för tredjelandsmedborgare endast gäller 2, 2 a och 3 kap. UtlL. 
 I den redovisning som följer nedan av villkoren för att kunna få uppehållstillstånd i Sverige görs därför en uppdelning som knyter an till om en utlänning har medborgarskap utanför  
 EES-länderna 
  eller Schweiz respektive har medborgarskap i dessa länder 
  
 2.2.2 
  
 Uppehållstillstånd på grund av arbete, egenföretagande eller att försörjningen är tryggad på annat sätt 
  
 Medborgare utanför EES och Schweiz 
 Enligt 2 kap. 4 § första stycket 6 UtlL  
 får  
 uppehållstillstånd beviljas en utlänning som har arbetstillstånd eller kan försörja sig på annat sätt. 
 Den som får ett arbetstillstånd beviljas också ett uppehållstill- stånd och ansökningarna brukar avgöras i ett sammanhang. Av 1 kap. 5 § UtlL följer att den som har ett permanent uppehållstill- stånd inte behöver ha något arbetstillstånd. Den krets som omfattas av det andra ledet i punkten 6, nämligen de som har sin försörjning ordnad på annat sätt, består av egenföretagare och utövare av fria yrken. Egna företagare skall visa på realistiska verksamhetsplaner samt förekomsten av införseltillstånd och kapital. Avsikten är att prövningen av tillståndsgivningen i dessa fall skall äga rum i en gene- rös anda (se prop. 1983/84:144 s.  
 81–82 
  och Anderson och Sharp, a.a. s. 80). 
 Medborgare inom EES och i Schweiz 
 För medborgare inom EES och i Schweiz gäller i stället att dessa  
 skall  
 beviljas uppehållstillstånd (3 kap. 5 a § första stycket UtlF), om vissa i  
 andra–sjunde 
  och tionde styckena samma paragraf angivna villkor är uppfyllda. 
 En arbetstagare och en egen företagare, som kan uppvisa bevis om respektive ställning, har enligt huvudregeln rätt till uppehållstillstånd på fem år. Tillståndet kan förnyas (3 kap. 5 a § andra stycket UtlF, jfr 3 kap. 5 a § åttonde stycket samma förordning). Den som till- handahåller eller tar emot tjänster och kan styrka detta, skall få uppe- 
 69 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 hållstillstånd för den tid tjänsten utförs (3 kap. 5 a § tredje stycket UtlF). 
 Arbetstagare har under vissa förutsättningar rätt att stanna kvar på en medlemsstats territorium efter avslutad anställning med stöd av  
 EG-förordningen 
  (EEG) nr 1251/70. Motsvarande gäller beträf- fande schweiziska medborgare (3 kap. 5 a § sista stycket UtlF). Egna företagare som upphört med sin verksamhet skall beviljas uppehålls- tillstånd för fem år och kunna få tillståndet automatiskt förnyat under de närmare i 3 kap. 5 a § fjärde stycket UtlF angivna villkoren, bl.a. om de uppnått 65 års ålder, haft sin verksamhet här i landet och bott här under en viss tid eller upphört med sin verksamhet på grund av arbetsoförmåga eller olycksfall och bott här under en viss tid. 
 Arbetstagare som inte omfattas av  
 EG-förordningen 
  och egen- företagare som inte omfattas av 3 kap. 5 a § fjärde stycket UtlF skall beviljas uppehållstillstånd för fem år, om de får en pension som är tillräcklig för uppehället och, om de inte omfattas eller inte kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring. Uppehållstillståndet får omprövas efter två år och för- nyas efter fem (3 kap. 5 a § femte stycket UtlF). 
 Utöver personer som försörjer sig här i landet genom arbete m.m. har medborgare inom EES och i Schweiz rätt till uppehållstillstånd för fem år, som är förnybart, under förutsättning att de har tillräck- liga medel för sin försörjning och, om de inte eller inte kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring (3 kap. 5 a § sjunde stycket UtlF). 
 Innebörden av kravet på pension som är tillräcklig för uppehället eller att det finns tillräckliga medel för försörjning (se 3 kap. 5 a §  
 femte–sjunde 
  styckena UtlF) är att det skall finnas tillgångar i så- dan omfattning att dessa personer inte kommer att ligga värdlandets välfärdssystem till last (se Regeringens förordningsmotiv 1992:8 s. 11 och 13). Rätt till socialbidrag är inte liktydigt med att ha egna medel. 
  
 2.2.3 
  
 Uppehållstillstånd för studier eller besök 
  
 Medborgare utanför EES och Schweiz 
 Enligt 2 kap. 4 § första stycket 7 UtlL får en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller besök beviljas uppehållstillstånd. 
 Bestämmelsen, som infördes år 2000, innebär ingen ändring av tidigare praxis. Enligt 2 kap. 14 § första stycket UtlL kan regering- 
 70 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 en meddela föreskrifter om studier eller besök. I 3 kap. 4 § UtlF finns ett krav på att vid högskolestudier och forskarutbildning uppe- hållstillstånd i princip beviljas för studietiden och att gäststudenten skall kunna försörja sig. Avsikten skall vara att studenten skall åter- vända hem efter studietiden. Regeringen har inte meddelat föreskrif- ter för uppehållstillstånd för besök. Enligt prop. 1983/84:144 s. 94 är utgångspunkten en generös hållning till släktbesök. I fråga om för- längning av uppehållstillstånd för redan påbörjade besök gäller att vägande skäl skall föreligga och att förlängningen inte får utsträckas längre än ett år. Det egentliga syftet med uppehållstillståndet får heller inte vara önskemål om bosättning (2 kap. 5 a § UtlL, se pro- position 1994/95:179 Ändringar i utlänningslagen [1989:529], s.  
 66–67, 
  Utlänningslagen – Vägledande beslut, UN  
 225-94 
  och Anderson och Sharp, a.a. s. 137). 
 Medborgare inom EES och i Schweiz 
 För medborgare inom EES och i Schweiz finns särskilda bestäm- melser om uppehållstillstånd för studier (3 kap. 5 a § sjätte stycket UtlF). Uppehållstillstånd skall beviljas för så lång tid som utbildning- en varar och, om den pågår längre tid än ett år, för ett år åt gången. Som förutsättning gäller – förutom inskrivning vid erkänd utbild- ningsanstalt – att studenten har tillräckliga medel för sin försörjning och heltäckande sjukförsäkring i händelse av att han eller hon inte omfattas av den svenska socialförsäkringen.  
 ( 
 Angående tanken med försörjningskravet, se Regeringens förordningsmotiv 1992:8 s. 13, avsnitt 2.2.2). 
  
 2.2.4 
  
 Uppehållstillstånd på grund av anknytning 
  
 Medborgare utanför EES och Schweiz 
 I 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL finns bestämmelser om att uppe- hållstillstånd  
 får  
 ges till make eller sambo till den som är bosatt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utomlands. Här regleras alltså villkoren för uppehållstillstånd för  
 make eller sambo i etablerade förhållanden 
 . Att makar likställs med registrerad partner följer av 3 kap. 1 § lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. 
 71 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 Genom en lagändring år 1997 ändrades förutsättningarna för att få uppehållstillstånd på grund av anknytning. Dessförinnan gällde att nära anhöriga till en i Sverige bosatt person kunde få uppehålls- tillstånd. Inte heller då fanns det någon rätt att få sådant tillstånd och anhörigkretsen var inte närmare angiven i lagtexten. Med ut- trycket nära anhörig avsåg man att beskriva fast praxis som utveck- lats på området och som riksdagen ställt sig bakom. En utgångspunkt var att hinder inte skulle möta mot att ge bl.a. make eller sambo uppehållstillstånd (prop. 1988/89:86 s. 147). Under förutsättning att förhållandet bedömdes vara seriöst och inte kommit till för att ge någon uppehållstillstånd beviljades tillstånd. För nyligen etablerade förhållanden tillämpades en ordning med uppskjuten invandrings- prövning, som innebar att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd gavs för sex månader under de två första åren (Proposition 1996/97:25 Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv, s. 104). 
 Även efter ändringarna 1997 föreligger i praktiken en principiell rätt till uppehållstillstånd för den i punkten 1 angivna kretsen. Detta är ett uttryck för rätten till familjeåterförening, som åtskiljs från de s.k. snabbanknytningsfallen i 2 kap. 4 § andra stycket UtlL (se nedan och Proposition 1999/2000:43 Uppehållstillstånd på grund av an- knytning, s. 62). Uttrycket får används dock fortfarande i bestäm- melsen för att inte i lagtext eller förarbeten behöva ange i vilka un- dantagssituationer tillstånd ändå inte bör beviljas. För rätten till uppe- hållstillstånd krävs för det första att den härvarande personen bor i landet eller har ett uppehållstillstånd för bosättning. Det är m.a.o. inte tillräckligt att denne eller denna har ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd för en kortare vistelse (Utlänningslagen – Vägledande be- slut, UN  
 396-99). 
  Med sambo avses personer i både hetero- och homosexuella förhållanden (prop. 1996/97:25 s. 285). En grundläg- gande tanke i utlänningsrätten är att hålla samman kärnfamiljen. I praxis har dock den omständigheten att två personer formellt är gifta inte i sig självständig betydelse om de två inte längre lever till- sammans respektive inte har praktisk möjlighet att leva samman under överskådlig tid (regeringens beslut  
 9-94 
  och UN  
 333-98). 
  Från den principiella rätten till uppehållstillstånd i familjeåterföreningsfallen beträffande makar och sambor anses det också rimligt att undantag medges med hänsyn till rikets säkerhet eller till utlänningens vandel. I praxis har uppehållstillstånd även vägrats på grund av månggifte, vid äktenskap mellan underåriga eller vid skenäktenskap (a. prop. s.  
 111–112). 
  
 72 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 Enligt 2 kap. 4 § andra stycket UtlL  
 får  
 uppehållstillstånd också ges till en utlänning som 1) är gift med eller sambo till någon som är bo- satt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, utan att makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utom- lands, eller 2) har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett sam- boförhållande med en person som är bosatt i Sverige eller som har fått uppehållstillstånd för bosättning här, om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att tillstånd ges. Här regleras alltså villkoren för att  
 make eller sambo i nyetablerade för- hållanden  
 skall få uppehållstillstånd (de  
 s.k. snabba anknytningarna 
 ). 
 En åtskillnad görs alltså mellan etablerade och nya parförhållan- den i 2 kap. 4 § första stycket 1 respektive i andra stycket UtlL. I syfte att klargöra rådande praxis med uppskjuten invandringspröv- ning i lagstiftningen har genom en lagändring år 2000 den anknyt- ningskrets som omfattas av detta kommit till uttryck i 2 kap. 4 § andra stycket. För att ett förhållande skall bedömas vara seriöst är faktorer som den tid ett förhållande varat, att parterna träffats i viss utsträckning, att dessa har god kännedom om varandra, att de kan kommunicera på gemensamt språk och förekomsten av gemensamma barn eller väntade sådana, av betydelse. Arrangerade äktenskap god- tas om dessa har sin grund i ett lands traditionella kulturmönster och uppehållstillstånd kan beviljas i dessa fall trots att parterna inte träffats så mycket eller har närmare kännedom om varandra. En ut- gångspunkt skall dock vara att ett förhållande är att betrakta som seriöst om ingenting indikerar att det rör sig om skenäktenskap eller skenförhållande och inga andra omständigheter talar för att det inte är ett seriöst förhållande (prop. 1999/2000:43 s.  
 38–39 
  och 62). Ut- länning som tillhör den krets som anges i andra stycket skall ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd vid första tillfället (2 kap. 4 d § UtlL). Det är en kodifiering av tidigare praxis och utgör ett undantag från huvudregeln om permanent uppehållstillstånd. Tanken är att serio- siteten och hållbarheten i parförhållandet skall prövas återkommande under en tvåårsperiod. Numera sker i normalfallen endast två pröv- ningar. Vid första beslutstillfället ges ett tidsbegränsat uppehållstill- stånd om två år och därefter sker en prövning av om förutsättningar finns för att bevilja ett permanent uppehållstillstånd (2 kap. 4 e § första och andra stycket UtlL). Tidigare beviljades normalt tidsbe- gränsade uppehållstillstånd om ett år åt gången under en tvåårs- period. Finns det omständigheter som motiverar det kan dock även nu tillstånd ges för kortare perioder, ett år eller sex månader. Liksom förut kan permanent uppehållstillstånd ges före tvåårsperiodens ut- 
 73 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 gång om paret har barn. Omvänt kan en längre prövotid än två år tillämpas vid instabila förhållanden (a. prop. s. 63). (Jfr Anderson och Sharp, a.a. s.  
 90–91). 
  
 Trots att förhållandet upphört kan uppehållstillstånd ändå ges under de förutsättningar som anges i 2 kap. 4 e § tredje stycket punkterna  
 1–3: 
  Om utlänningen har särskild anknytning till Sverige, t.ex. är etablerad på arbetsmarknaden (1), förhållandet upphört främst på grund av att utlänningen eller utlänningens barn i förhållandet utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid 
 (2) eller andra starka skäl talar för att utlänningen skall ges fortsatt uppehållstillstånd, dvs. olika former av humanitära skäl såsom handi- kapp (3) (a. prop. s.  
 64–65). 
  
 I 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL regleras villkoren för att  
 barn  
 skall få uppehållstillstånd på grund av anknytning med förälder. Av bestämmelsen följer att uppehållstillstånd  
 får  
 beviljas en utlänning som är under 18 år och ogift och som är eller har varit hemma- varande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här. 
 Bestämmelsen handlar om utländska barn som har sina föräldrar i Sverige. Enligt tidigare praxis gällde en åldersgräns om 20 år. Sedan 1997 har införts en artonårsgräns, vilken överensstämmer med den svenska myndighetsåldern och åldersgränsen enligt FN:s barnkon- vention (prop. 1996/97:25 s. 112). Liksom beträffande anknytning på grund av parförhållande gäller för anknytning  
 barn-föräldrar 
  en principiell rätt till familjeåterförening, dock med vissa undantag som hänför sig till bl.a. rikets säkerhet eller utlänningens vandel (se ovan beträffande make och sambo, a. prop. s. 111). I Utlännings- nämndens praxis (UN  
 342-97) 
  har rätten bedömts som ovillkorlig i förhållande till en i Sverige bosatt legal vårdnadshavare om villkoren i 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL i övrigt är uppfyllda. Rättsligt stöd att i dessa fall väga in ytterligare omständigheter finns inte enligt nämnden. Denna principiella rätt anses dock inte kunna hävdas om den i landet bosatte föräldern inte också är legal vårdnadshavare (UN  
 381-99). 
  
 I 2 kap. 2 a § UtlL regleras villkoren för tillståndsgivning beträf- fande adoptivbarn. För denna kategori kan inte alltid kravet på att ha varit hemmavarande uppfyllas. Bestämmelsen tar sikte på där adoptiv- föräldrarna var bosatta i Sverige såväl vid tiden för adoptionen som vid beslutet om uppehållstillstånd. Ogifta underåriga adopterade som adopterats genom beslut av svensk domstol eller där adoptionen annars gäller i Sverige kan beviljas uppehållstillstånd om adoptiv- 
 74 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 föräldrarna uppfyller kraven i föregående mening. Bestämmelsen omfattar även de fall där någon som avses bli adopterad av svensk domstol ansöker om uppehållstillstånd. I sist nämnda fall ges inte per- manent uppehållstillstånd (se Proposition 2000/01:66 Uppehållstill- stånd för adopterade, s. 28 och Anderson och Sharp, a.a. s.  
 71–72). 
  Om inte kraven i punkten 2 a är uppfyllda skall punkten 2 tillämpas. Av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL framgår att om en svensk domstol beslutat om adoption, detta skall godtas som anknytning i ärendet om uppehållstillstånd. Förutsättningarna för adoptionsbe- slutet skall alltså inte omprövas. I fall där en adoption utomlands påtagligt visar att den tillkommit i syfte att kringgå regleringen om uppehållstillstånd, kan adoptionen frånkännas verkan i tillstånds- ärendet. Också för anknytningsärenden på grund av adoption gäller att den principiella rätten till uppehållstillstånd får vika om det före- ligger risk för rikets säkerhet eller utlänningen begått brott (prop. 1996/97:25 s.  
 111–112 
  och prop. 2000/01:66 s. 39). 
 Vad som redovisats ovan i fråga om 2 kap. 4 d § UtlL om tidsbe- gränsat uppehållstillstånd m.m. beträffande parförhållanden vid s.k. snabbanknytningsfall gäller också barn till sökanden i ett nyetablerat förhållande. 
 I 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL regleras villkoren för uppehålls- tillstånd på grund av anknytning för  
 anhöriga utanför kärnfamiljen 
 . Enligt bestämmelsen  
 får  
 uppehållstillstånd ges till utlänning som på något annat sätt än som anges i punkterna  
 1–2 
  a är nära anhörig till någon som är bosatt i Sverige eller beviljats uppehållstillstånd för bo- sättning här och som ingått i samma hushåll som denne eller denna. 
 Regleringen i punkten 3 tillkom även den år 1997 och bakgrunden till den återges i prop. 1996/97:25 (s. 113) i huvudsak enligt följande. Regeringen anser att det är en rimlig avvägning att anhöriga utöver kärnfamiljen i princip skall ha rätt till uppehållstillstånd endast om de i hemlandet ingått i samma hushållsgemenskap som den härvaran- de och hänvisar till den tolkning Europadomstolen gjort av artikel 8 Europakonventionen om skydd för familjelivet. Personkretsen an- ges till hemmavarande, ogifta barn över 18 år eller föräldrar som i hemlandet tagits om hand av något barn. Men även annan släkting, t.ex. en ensamstående kvinna som på grund av rådande kulturför- hållanden inte kan bo ensam i en bostad utan är hänvisad till en man- lig släkting, omfattas av personkretsen. Kravet på tidigare hushålls- gemenskap innebär att det måste finnas ett beroendeförhållande som gör det svårt för släktingarna att leva åtskilda. De måste ha levt i samma hushåll omedelbart före den härvarandes flyttning till Sverige. 
 75 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 Ansökan om familjeåterförening skall vidare har gjorts relativt snart efter den härvarandes bosättning i Sverige, dock att hänsyn bör tas till praktiska hinder för utlänningen att kunna ansöka inom nämnda tid. 
 Före lagändringen beviljades uppehållstillstånd till en ganska vid krets. Numera utesluts föräldrapar, ensamstående föräldrar eller s.k. sista  
 länk-fall 
  från rätten till familjeåterförening, om de inte ingått i den härvarandes hushållsgemenskap i hemlandet omedelbart före avflyttningen (Anderson – Sharp, a.a. s. 73). 
 Enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL får uppehållstillstånd be- viljas den som annars har särskild anknytning till Sverige. Med stöd av denna bestämmelse kan i vissa fall också anhöriga utanför kärn- familjen få uppehållstillstånd. 
 Bestämmelsen har sitt ursprung i den äldre punkten 1 och om- fattade då inte släktanknytning. Genom preciseringen av villkoren för uppehållstillstånd i punkterna  
 1–3 
  kan nu vissa anhöriga komma att omfattas av punkten 4. Ett exempel utgör det i prop. 1996/97:25 (s.  
 113–114) 
  omtalade fallet att hänsyn bör tas till att flyktingar och andra skyddsbehövande inte i samma utsträckning som andra kan besöka sina hemländer. I undantagsfall, vid synnerliga skäl, bör dessa ha möjlighet att förena sig här i landet med en nära anhörig som stått dem särskilt nära utan att de ingått i samma familjegemenskap. I bedömningen av om synnerliga skäl föreligger bör hänsyn tas till i vilken utsträckning släktingar redan finns här i landet och ett till- stånd förutsätter att det är en enstaka släkting som kommer utan åtföljande följdinvandring av andra släktingar. Att hänsyn bör tas till udda och ömmande omständigheter, som redan framhållits i prop. 1983/84:144, skall alltjämt gälla. I anslutning till den sist nämnda hän- visningen bör framhållas att i lagstiftningsärendet inför 1997 års änd- ringar framhöll Socialförsäkringsutskottet att även ensam förälder som inte ingått i hushållsgemenskapen i hemlandet kunde, i undan- tagsfall och vid synnerliga skäl, beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till barn här (bet. 1996/97:SfU5 s. 53). 
 Förutom de nyss nämnda anhörigfallen är punkten 4 tillämplig t.ex. på personer som tidigare har en längre vistelse i landet, har svenskt ursprung eller har haft en längre anställning inom ramen för internationellt utbyte (se Anderson – Sharp, a.a. s. 73 f. och där anmärkt praxis från Utlänningsnämnden). Vidare faller ärenden där utlänningen önskar utöva umgängesrätt med barn i landet samt vuxenadoptioner under punkten 4 (se Anderson – Sharp, a.a. s. 75). 
 76 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 Medborgare inom EES och i Schweiz 
 Medborgare inom EES och i Schweiz har rätt till återförening med vissa anhöriga. I 3 kap. 5 b § UtlF regleras villkoren för att  
 make, barn och, i vissa fall, föräldrar  
 till dessa medborgare skall få uppe- hållstillstånd här i landet. Uppehållstillstånd  
 skall  
 beviljas den an- hörige i samma omfattning som anknytningspersonen. 
 Make till en medborgare inom EES som avses i 3 kap. 5 a § andra 
 – sjunde styckena UtlF (se avsnitt 2.2.2 och 2.2.3) har en ovillkorlig rätt till uppehållstillstånd (3 kap. 5 b § första stycket UtlF). Enligt 3 kap. 5 b § tredje stycket UtlF gäller en ovillkorlig rätt till femårigt uppehållstillstånd för make till anknytningsperson som är medbor- gare i Danmark, Finland, Island eller Norge och maken inte har så- dant medborgarskap. Rätten för make till medborgare i Schweiz att få uppehållstillstånd följer av artikel 3 i bilaga I till avtalet mellan Euro- peiska gemenskapen och dess medlemmar å ena sidan och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer (3 kap. 5 b § fjärde stycket UtlF, jfr Proposition 2000/01:55 Avtalet mellan Europeiska gemen- skapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan. Ett avtal inom sju sektorer, s.  
 42–44). 
  
 Villkoren för att sambor till medborgare i  
 EES-länderna 
  och i Schweiz skall få uppehållstillstånd regleras i 2 kap. 4 § UtlL (se ovan). 
 För barn till medborgare i  
 EES-stat 
  som avses i 3 kap. 5 a §  
 andra–sjunde 
  styckena UtlF och dennes eller dennas make gäller att barn under 21 år eller barn som är beroende av föräldrarnas försörj- ning har rätt till uppehållstillstånd. Barn till studerande skall dessutom ha en heltäckande sjukförsäkring om det inte omfattas av den svenska socialförsäkringen (3 kap. 5 b § första stycket 4 UtlF). För barn till medborgare i Schweiz, som är arbetstagare, gäller också samma högsta åldersgräns för ovillkorlig rätt till uppehållstillstånd. En något strik- tare reglering gäller för vuxna barns rätt till uppehållstillstånd genom kravet på att föräldrarna skall vara underhållsskyldiga för dem. För barn till studerande schweiziska medborgare gäller i stället ett krav på att underhållsskyldighet föreligger gentemot barnet för att uppe- hållstillstånd skall ges (3 kap. 5 b § sista stycket UtlF, jfr prop. 2000/01:55 s. 44). 
 För föräldrar till medborgare inom EES eller sådan persons make gäller att dessa har rätt till uppehållstillstånd, om anknytningsper- sonen är arbetstagare, egenföretagare eller tjänsteutövare (se 3 kap. 5 a §  
 andra–tredje 
  styckena UtlF) och föräldrarna också är bero- ende av anknytningspersonen eller maken för sin försörjning. Om an- 
 77 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 knytningspersonen omfattas av 3 kap. 5 a § fjärde stycket UtlF skall uppehållstillstånd beviljas föräldrar till anknytningspersonen eller maken. Föräldrar till en anknytningsperson som slutat sin anställ- ning eller upphört med företagandet på sätt som anges i 3 kap. 5 a § femte stycket där föräldrarna är försörjningsberoende, har tillräck- liga medel för sin försörjning och har heltäckande sjukförsäkring för det fall den svenska socialförsäkringen inte kan tas i anspråk, skall få uppehållstillstånd. Om anknytningspersonen tillhör kategorien i 3 kap. 5 a § sjunde stycket UtlF (den s.k. restgruppen), föräldrarna är försörjningsberoende av denna eller denne och, om den svenska socialförsäkringen inte gäller, de har en heltäckande sjukförsäkring, skall uppehållstillstånd beviljas föräldrarna (3 kap. 5 b § första stycket UtlF). För föräldrar till  
 EES-medborgare 
  som är nordiska medbor- gare gäller här samma villkorslösa rätt till uppehållstillstånd som beträffande make och barn (3 kap. 5 b § tredje stycket UtlF). För föräldrar till anknytningsperson som är medborgare i Schweiz och arbetstagare, gäller som förutsättning för att dessa skall beviljas uppe- hållstillstånd, att underhållsskyldighet föreligger gentemot föräldrarna (3 kap. 5 b § sista stycket UtlF). 
  
 2.2.5 
  
 Uppehållstillstånd av flyktingskäl eller på grund av annat skyddsbehov och av humanitära skäl 
  
 Uppehållstillstånd av flyktingskäl eller på grund annat skyddsbehov 
 Tillfälligt och permanent skyddsbehövande har en rätt till uppehålls- tillstånd enligt  
 2 a och 3 kap. UtlL 
 . 
 I 2 a kap. regleras uppehållstillstånd för personer som behöver till- fälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer. Regle- ringen bygger på ett  
 EG-direktiv 
  2001/55/EG om miniminormer för medlemsstaternas hantering av dessa. En sådan utlänning skall ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, uppehållstillstånd med till- fälligt skydd (2 a kap. 2 § första stycket UtlL). Make eller sambo samt underåriga barn till endera av den som fått uppehållstillstån- det eller partnern, får också ges ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd (2 a kap. 4 § första stycket UtlL). Annan nära anhörig får också beviljas sådant tillstånd under samma betingelser som anges i 2 kap. 4 § första stycket  
 3–4 
  UtlL (se avsnitt 2.2.4) trots att den som först fått tillståndet inte uppfyller kravet på bosättning eller uppehållstillstånd för sådant syfte (2 a kap. 4 § andra stycket UtlL). 
 78 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 Personer som betecknas som flyktingar (3 kap. 2 § UtlL) eller skyddsbehövande i övrigt (3 kap. 3 § UtlL), har också rätt till uppe- hållstillstånd (3 kap. 4 § första stycket UtlL). Uppehållstillstånd som beviljas en utlänning för att han är flykting benämns asyl (3 kap. 1 § UtlL). 
 Med flykting avses utlänning som befinner sig utanför det land som han är medborgare i därför att han känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfatt- ning och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av detta lands skydd. Även en statslös som av samma skäl som nyss angetts befinner sig utanför det land där han tidigare haft sin vistelseort och som inte kan eller av fruktan inte vill återvända, om- fattas av flyktingbegreppet (3 kap. 2 § UtlL). Med skyddsbehövande i övrigt avses en utlänning som i andra fall än som avses i 3 kap. 2 § UtlL lämnat det land han är medborgare i, på grund av välgrundad fruktan för dödsstraff, kroppsstraff eller tortyr och liknande behand- ling (3 kap. 3 § första stycket 1 UtlL), på grund av skyddsbehov med anledning av väpnad konflikt eller miljökatastrof i hemlandet (samma paragrafs första stycke 2) eller på grund av välgrundad fruktan för förföljelse relaterad till kön eller homosexualitet (samma paragrafs första stycke 3). Statslös omfattas också av bestämmelsen (3 kap. 3 § andra stycket UtlL). I praktiken beviljas permanent uppehållstill- stånd för flyktingar och andra skyddsbehövande (se prop. 1988/89:86 s. 153 och Anderson och Sharp, a.a. s. 181). 
 Regeringen fastställer varje år en flyktingkvot som omfattar per- soner som i organisatorisk form får överföras till Sverige. De kate- gorier som främst kan komma i fråga är flyktingar och skyddsbe- hövande. Migrationsverket beviljar uppehållstillstånd inom ramen för denna kvot. 
 Uppehållstillstånd får dock under vissa villkor vägras för samtliga nu beskrivna kategorier (2 a kap. 2 § andra stycket och 3 kap. 4 § andra stycket UtlL). Tillstånd kan vägras under de förutsättningar som räknas upp i 3 kap. 4 § andra stycket  
 1–6 
  UtlL. Punkterna  
 1–2 
  behandlar fall där det är fråga om att vägra tillstånd av synnerliga skäl på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller hänsynen till rikets säkerhet (p. 1) respektive av särskilda skäl med anledning av utlänningens brottslighet och liknande (p. 2). Punkterna  
 3–6 
  tar sikte på situationen att förutsättningar föreligger att sända utlänningen till ett annat land, t.ex. på grund av mellan- statliga överenskommelser eller konventioner. 
 79 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 Uppehållstillstånd av humanitära skäl 
 Enligt 2 kap. 4 § första stycket 5 UtlL får uppehållstillstånd ges till utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i här i landet. 
 Bestämmelsen vilar på tanken att uppehållstillstånd skall beviljas endast i undantagsfall om utlänningen kan anföra mycket starka humanitära skäl. Till kretsen hör personer som lider av fysiskt eller psykiskt handikapp eller sjukdom (prop. 1983/84:144 s. 82 och prop. 1988/89:86 s. 147). Regeringen har i ett vägledande avgörande uttalat beträffande ohälsa att det skall röra sig om livshotande sjuk- dom för vilken vård inte kan beredas i hemlandet eller vid fall av handikapp av synnerligen allvarlig art. Ansökan om uppehållstill- stånd i syfte att åtnjuta medicinsk vård på högre nivå än i hemlandet eller att vården i Sverige håller högre kvalitetsnivå utgör inte tillräck- liga skäl (reg.  
 23-94). 
  Om ett avvisnings- eller utvisningsbeslut inte kan verkställas på grund av att inget land tar emot utlänningen kan punkten 5 också bli tillämplig (a. prop. s. 147). När bestämmelsen om humanitära skäl överfördes från punkten 2 till 5 uttalades från regeringen att den i fortsättningen skulle avse endast renodlat humanitära skäl. Den då rådande möjligheten att bevilja uppehålls- tillstånd av s.k.  
 politisk-humanitära 
  skäl, t.ex. för människor som inte uppfyller kraven för att få asyl i 3 kap. UtlL, skulle försvinna genom att dessa nu utgör en särskild skyddsgrupp i 3 kap. 3 § första stycket 2 UtlL (prop. 1996/97:25 s. 92 och 116). Trots nämnda uttalande framhöll Socialförsäkringsutskottet i bet. 1996/97:SfU5 (s. 54) att det inte kan uteslutas att även i fortsättningen fall av  
 politisk-huma- 
  nitär art kan omfattas av punkten 5 (jfr UN  
 344-97, 
  som utgör ett exempel på sist nämnda antagande). För barn gäller att genom det tillägg i 1 kap. 1 § andra stycket UtlL som gjorts 1997 barnens ut- satta situation får särskild betydelse när de humanitära skälen be- döms (se Anderson – Sharp, a.a. s. 78). 
  
 2.3 
  
 Återkallelse av uppehållstillstånd 
  
 Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas om ut- länningen medvetet har lämnat oriktiga uppgifter som varit av be- tydelse för att få tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan betydelse (2 kap. 9 § första stycket UtlL). Den som med- vetet lämnat oriktig uppgift eller medvetet förtigit uppgift kan straffas för detta (10 kap. 2 § 2 UtlL). Återkallelse får också ske om 
 80 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 det finns andra särskilda skäl, i fråga om uppehållstillstånd dock endast om utlänningen ännu inte rest in i Sverige (2 kap. 9 § andra stycket UtlL). Andra särskilda skäl kan i fråga om visering vara att utlänningen redan vid inresan visar sig sakna medel för sitt uppehälle här eller ägnar sig åt annan verksamhet i Sverige än som förutsatts. I fråga om uppehållstillstånd kan särskilda skäl vara att förutsättningen för tillstånd har förändrats väsentligt och detta inte orsakats eller bort förutses av utlänningen (se Anderson  
 –Collins, a.a. s. 123 f). 
 Vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas för en utlänning som har rest in i Sverige skall hänsyn tas till utlänning- ens anknytning till det svenska samhället och till om andra humani- tära skäl talar mot att tillståndet återkallas. Därvid skall särskilt be- aktas utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i Sverige (2 kap. 9 § tredje stycket UtlL). Bestämmelsens utformning motsvarar vad som gäller vid utvisning på grund av brott (4 kap. 10 § UtlL). Huruvida utlän- ningen har familj här respektive i hemlandet kan ha betydelse, liksom t.ex. ålder, arbetsförhållanden, utbildning och andra sociala förhål- landen. Om han eller hon har vistats här mer än fyra år med uppe- hållstillstånd, får återkallelse ske bara om det finns synnerliga skäl. 
 Uppehållstillstånd får återkallas också om utlänningen har regi- strerats på spärrlistan i Schengens informationssystem, SIS (2 kap. 10 § UtlL). I Schengenkonventionen finns bestämmelser om regi- strering på spärrlista (se Proposition 1999/2000:64 Polissamarbete m.m. med anledning av Sveriges anslutning till Dudley s. 121 ff. och lagen [2000:344] om Brown informationssystem). En utlän- ning får registreras på spärrlista om det finns beslut om det av en nationell myndighet eller domstol enligt landets lagstiftning och beslutet är grundat på att utlänningen utgör ett hot mot allmän ord- ning och säkerhet eller på att han eller hon har avvisats eller utvisats. 
 Enligt en relativt ny bestämmelse (2 kap. 10 a § UtlL) kan ett uppehållstillstånd för tredjelandsmedborgare återkallas i ytterligare en situation. Bestämmelsen är tillämplig på innehavare av uppehålls- tillstånd, vare sig dessa rest in i Sverige eller inte. Uppehållstillstånd får, enligt bestämmelsen, återkallas om det är så att ett beslut om avvisning eller utvisning av utlänningen har meddelats i en stat till- hörande Europeiska unionen eller i Norge eller Island och beslutet är grundat på att det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten och på att utlänningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse i minst ett år, eller att utlänningen är skäligen misstänkt för 
 81 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 att ha begått ett grovt brott eller att det finns starka skäl som tyder på att han avser att begå ett sådant brott. 
 Detta gäller dock inte om det är fråga om sådan familjemedlem till en medborgare i en stat tillhörande Europeiska unionen eller till en medborgare i Norge eller Island som utövat sin rätt till fri rör- lighet enligt de regler som gäller inom unionen. Med familjemed- lem förstås i detta sammanhang: 
  
 make, maka eller sambo, 
  
 barn under 21 år som är beroende av föräldern för sin försörj- ning, 
  
 förälder som är beroende av barnet för sin försörjning. 
  
 Ett uppehållstillstånd får inte återkallas enligt denna bestämmelse innan samråd har skett med den stat som har beslutat om avvisning eller utvisning. 
 Ett uppehållstillstånd kan vidare återkallas på grund av utlänning- ens bristande vandel (2 kap. 11 § UtlL). Om utlänningen har rest in i landet, får ett uppehållstillstånd återkallas 
  
 1. 
  
 om han bedriver sådan verksamhet som kräver arbetstillstånd utan att ha sådant tillstånd, 
  
 2. 
  
 om han handlat på ett sådant sätt att det finns allvarliga anmärk- ningar mot hans levnadssätt, eller 
  
 3. 
  
 om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land. 
  
 Återkallelse enligt denna bestämmelse får ske endast om frågan har väckts innan utlänningen har varit bosatt här i tre år med uppehålls- tillstånd. Syftet är att det under den första tiden av utlänningens bo- sättning här skall vara möjligt att vägra tillstånd för fortsatt vistelse, om det finns allvarliga anmärkningar i fråga om utlänningens levnads- sätt. 
 Härutöver gäller enligt 3 kap. 5 c § UtlF att uppehållstillstånd får återkallas för dels en utlänning som grundar sin rätt till vistelse i Sverige på  
 EES-avtalet 
 1 
  
 och som inte försörjer sig eller annars sak- nar egna medel för sitt uppehälle här, dels för dennes anhöriga, om 
  
 1  
 Eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan. 
 82 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 anknytningen till  
 EES-medborgaren 
  bryts och den anhörige inte har rätt att stanna i Sverige på någon annan grund. 
 Ett permanent uppehållstillstånd skall slutligen återkallas om ut- länningens bosättning i Sverige upphör (2 kap. 12 § UtlL). 
 Återkallelse av uppehållstillstånd och arbetstillstånd beslutas av Migrationsverket. Återkallelse av visering beslutas av den myndig- het som har meddelat viseringen eller av Migrationsverket. Uppe- hållstillstånd eller visering som har beviljats av Utrikesdepartemen- tet får återkallas endast av departementet (2 kap. 13 § UtlL). 
  
 2.4 
  
 Avvisning och utvisning 
  
 I utlänningslagen förekommer två begrepp för beslut som innebär att en person skall lämna landet – avvisning och utvisning.  
 Avvisning  
 innebär att ett beslut om avlägsnande fattas av en administrativ myn- dighet i de fall där utlänningen inte har eller har haft uppehållstill- stånd efter ankomsten till landet.  
 Utvisning  
 är ett beslut om avlägs- nande av en utlänning som har haft uppehållstillstånd men inte fått det förlängt eller fått tillståndet återkallat eller som har begått brott av viss svårighetsgrad. I det senare fallet fattas beslutet av allmän domstol. 
 De s.k. formella avvisningsgrunderna regleras i 4 kap. 1 § första stycket UtlL. Dessa omfattar sådana grunder för avvisning som har samband med den generella utlänningskontrollen. En utlänning kan sålunda avvisas om han eller hon saknar pass när detta krävs (p. 1), om utlänningen saknar visering, uppehållstillstånd eller annat till- stånd som krävs för inresa, vistelse eller arbete i Sverige (p. 2), om det framkommer att utlänningen tänker besöka något annat nor- diskt land men saknar tillstånd för detta (p. 3), eller om utlänningen inte lämnar begärda uppgifter eller medvetet lämnar felaktiga upp- gifter eller förtiger omständigheter av betydelse för rätten att resa in i landet (p. 4). I samband med Sveriges inträde som operativ med- lem i Schengensamarbetet fördes en ny formell grund för avvisning in i 4 kap. 1 § första stycket 5 UtlL. Bestämmelsen innebär att en utlänning får avvisas om han eller hon inte uppfyller de krav för in- resa som föreskrivs i artikel 5 i Schengenkonventionen. Det inne- bär att avvisning får ske också om utlänningen finns registrerad på spärrlista i SIS. För att genomföra rådets direktiv 2001/40/EG av den 28 maj 2001 om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land infördes en ny grund för 
 83 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 avvisning (p. 6). Enligt bestämmelsen får en utlänning avvisas om utlänningen avvisats eller utvisats från en stat som ingår i Europe- iska unionen eller från Norge eller Island och förhållandena är så- dana som avses i 2 kap. 10 a § UtlL (dvs. det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten och ut- länningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse i minst ett år, eller utlänningen är skäligen misstänkt för att ha begått ett grovt brott eller det finns starka skäl som tyder på att han avser att begå ett sådant brott, jfr ovan under 2.4) eller om beslutet grundats på att utlänningen har underlåtit att följa gällande bestämmelser om utlänningars inresa eller vistelse i staten. Liksom beträffande punkterna  
 1–5 
  är avvisningsgrunden inte obliga- torisk, utan det ankommer på de tillämpande myndigheterna att av- göra om utlänningen skall avvisas med stöd av bestämmelsen eller ej. 
 De s.k. materiella avvisningsgrunderna finns i 4 kap. 2 § UtlL. Dessa syftar till att göra det möjligt att avvisa en utlänning ur landet som på grund av bristande försörjning, kriminalitet eller någon annan omständighet hänförlig till utlänningens person gör att han eller hon inte anses önskvärd i landet. Inte heller beträffande de materiella grunderna föreligger någon ovillkorlig skyldighet att avvisa utlän- ningen. Det ankommer på de beslutande myndigheterna att avgöra om så skall ske. Avvisning får enligt bestämmelserna ske, om det kan antas att utlänningen saknar tillräckliga medel för sin vistelse i Sverige eller det nordiska land som han eller hon tänker besöka samt för hemresan (p. 1), om det kan antas att utlänningen under vistelsen i Sverige eller i något annat nordiskt land inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt eller bedriva verksamhet som kräver arbetstill- stånd utan att ha ett sådant (p. 2), om utlänningen på grund av tidi- gare ådömt fängelsestraff kan antas komma att begå brott i Sverige eller annat nordiskt land (p. 3), om det kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelse- verksamhet i Sverige eller annat nordiskt land (p. 4), eller om det med stöd av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner har föreskrivits att avvisning kan ske (p. 5). 
 En utlänning kan vidare avvisas om det har begärts av ett annat nordiskt land och det kan antas att utlänningen beger sig till det lan- det (4 kap. 2 § andra stycket). Avvisning på materiell grund får – till skillnad från avvisning på formell grund – inte ske senare än tre månader efter utlänningens ankomst till landet, och inte heller om utlänningen innehar visering eller uppehållstillstånd. 
 84 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 Avvisning beslutas av Migrationsverket om utlänningen åberopar någon form av politiska skäl, om utlänningen vistats i Sverige utan avbrott mer än tre månader efter ankomsten när frågan om avvis- ning väcks eller om det gäller avvisning enligt 4 kap. 1 § första stycket 6 eller 2 § andra stycket. I andra fall meddelas beslut om avvisning av polismyndigheten (4 kap. 4 § UtlL). 
 Enligt 4 kap. 3 § får en utlänning  
 utvisas  
 ur Sverige om han eller hon uppehåller sig här efter det att hans eller hennes uppehålls- tillstånd har löpt ut eller återkallats. Sådan utvisning beslutas av Migrationsverket. 
 Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller ett uppehålls- tillstånd återkallas medan utlänningen befinner sig i Sverige, skall samtidigt beslut meddelas om avvisning eller utvisning, om inte sär- skilda skäl talar mot detta (4 kap. 6 § UtlL). Särskilda skäl kan vara t.ex. att det framstår som sannolikt att sökanden efter avslagsbe- slutet frivilligt kommer att lämna landet. 
 Enligt 4 kap. 7 § UtlL kan en utlänning i vissa fall utvisas på grund av brott. Ett svenskt beslut om utvisning på grund av brott fattas av domstol. 
 Slutligen finns det i lagen (1991:572) om särskild utlänningskon- troll bestämmelser om utvisning av hänsyn till rikets säkerhet och på grund av befarad brottslighet enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. 
  
 2.5 
  
 Förfarandet vid handläggning och prövning 
  
 Inlämnande av ansökan 
 Enligt huvudregeln skall den som vill ha uppehållstillstånd i Sverige ha utverkat ett sådant tillstånd före inresan i landet (2 kap. 5 § UtlL). 
 Från huvudregeln finns undantag bl.a. för flyktingar, skyddsbe- hövande, och (i vissa fall) utlänningar med familjeanknytning (2 kap. 5 § andra och tredje stycket UtlL). 
 Enligt 3 kap. 7 a § UtlF kan ansökningar om uppehållstillstånd be- viljas för  
 EES-medborgare, 
  även om de vistas i Sverige när ansökning- en görs eller prövas. 
 När en utlänning inte befinner sig i Sverige, vilket har förutsatts vanligen vara fallet när tillstånd söks första gången, skall ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd ges in till en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat i hemlandet eller i det land där han annars 
 85 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 är stadigvarande bosatt (3 kap. 7 § UtlF). En ansökan om uppehålls- tillstånd av en utlänning som vistas i Sverige skall ges in till Migra- tionsverket. En ansökan om arbetstillstånd ges in till Migrations- verket. 
 Handläggningstiden 
 I utlänningslagen finns inga tidsfrister angivna när det gäller hand- läggningen av ett ärende. Enligt förvaltningslagen (1986:223), FL, skall dock ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts (7 § FL). 
 Enligt Migrationsverkets årsredovisning för 2003 (s. 31) har ver- ket som mål att beslut om uppehållstillstånd på grund av anknyt- ning till personer bosatta i Sverige skall fattas inom fem månader från den dag då ansökan inkom till utlandsmyndigheten. Av de av- gjorda ärendena hos Migrationsverket (30 451 st.) avgjordes dock endast 37 procent inom fem månader. Mediantiden för ärendena var 223 dagar. En annan målsättning är att den sammanlagda väntetiden (hos utlandsmyndighet, Migrationsverket och Utlänningsnämnden) inte skall överstiga tolv månader. Enligt årsredovisningen var det må- let dock uppfyllt i endast 23 procent av ärendena under 2003. De ärenden som ingått i den beräkningen var sådana där verkets beslut överklagats till Utlänningsnämnden. Det var sammanlagt 4 689 ären- den och den genomsnittliga handläggningstiden var 499 dagar. 
 När det gäller ärenden avseende uppehållstillstånd för att studera i Sverige framgår av den nyssnämnda årsredovisningen (s. 31) att 99 procent av alla förstagångsansökningar och 96 procent av alla för- längningar för gäststudier avgjordes på kortare tid än fem månader. Under 2003 avgjordes 10 749 ärenden, varav 6 005 förstagångsansök- ningar. Mediantiden var 15 dagar för förstagångsansökningar (då var dock inte tiden hos utlandsmyndigheten inräknad). 
 Av ärenden där arbetsmarknadsskäl legat till grund för ansök- ningen avgjordes 95 procent inom fem månader och den genom- snittliga handläggningstiden för förstagångsansökningar var 40 dagar. 19 490 ärenden avgjordes (samma årsredovisning s. 32). 
 Under 2003 inkom 12 834 ansökningar om uppehållstillstånd grundat på  
 EES-avtalet. 
  Under året avgjordes 13 926 ärenden varav 2 190 förlängningsärenden. Andelen ärenden som avgjordes inom fem månader var 84 procent (a. a. s. 32) 
 86 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 Beslutet 
 Enligt förvaltningslagen skall ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild (20 § FL). Skälen får dock utelämnas helt eller delvis i vissa uppräknade fall. I 11 kap. 3 § UtlL sägs att nyssnämnda bestämmelse i förvaltnings- lagen gäller även för beslut som meddelas i ärenden enligt utlän- ningslagen. Dock skall ett beslut i fråga om uppehållstillstånd alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Vid beslut om visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för be- slutet utelämnas. En utlänning som omfattas av avtalet om ett Euro- peiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) eller avtalet mellan Euro- peiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan om fri rörlighet för personer, utan att vara medborgare i ett  
 EES-land 
  eller i Schweiz, har dock alltid rätt till motivering av ett beslut om visering om det går honom emot. 
 Av förvaltningslagen följer att en sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndig- heten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild (21 § FL). Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan över- klagas, skall han eller hon underrättas om hur man kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrät- telsen skall dock alltid ske skriftligt, om parten begär det. 
 Rätt att överklaga 
 Enligt 7 kap. 1 § UtlL får beslut av förvaltningsmyndigheter i ären- den enligt lagen överklagas endast om det anges i nämnda kapitel. 
 Migrationsverkets beslut i fråga om avvisning eller utvisning samt om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd eller om återkallelse av ett uppehållstillstånd får av utlänningen överklagas till Utlännings- nämnden. Migrationsverkets beslut i fråga om arbetstillstånd eller återkallelse av arbetstillstånd får överklagas till nämnden under för- utsättning att frågan om tillstånd har behandlats i samband med ett beslut i fråga om avvisning eller utvisning (7 kap. 3 § UtlL). 
 Utlänningsnämnden består av ordförande och övriga ledamöter. För ordförande skall finnas ersättare. Ledamöter och ersättare för 
 87 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 ordförande utses av regeringen. Ordförande och ersättare för ord- förande skall vara jurister och ha erfarenhet av tjänstgöring som domare eller annan likvärdig erfarenhet. Den normala sammansätt- ningen vid prövning med nämnd är ordförande och två lekmanna- ledamöter. De tre ledamöterna har vardera en röst. Vid prövning av ärenden av principiell betydelse eller som innebär ändring av praxis förutsätts nämnden sammanträda med minst två ordförande eller ersättare för ordförande och minst fyra lekmannaledamöter. Vissa beslut kan fattas av ensamordförande. Ordföranden får ensam av- göra frågor om inhibition, frågor om förvar eller uppsikt enligt ut- länningslagen, ärenden om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § utlän- ningslagen, frågor om avvisning eller avskrivning av ett ärende, frå- gor som rör ett ärendes beredning, frågor om offentligt biträde, och andra frågor, om prövningen är av enkelt slag (7 § förordning [1991:1817] med instruktion för Utlänningsnämnden). 
 I vissa fall avgörs ett ärende av Utlänningsnämnden som första instans. Enligt 7 kap. 11 § UtlL får Migrationsverket överlämna ett ärende till Utlänningsnämnden för avgörande, om ärendet på grund av familjeanknytning eller någon annan liknande orsak har samband med ett ärende som prövas av nämnden. 
 I vissa fall avgörs ärenden enligt utlänningslagen av regeringen som första och enda instans. Migrationsverket eller Utlännings- nämnden får nämligen enligt 7 kap. 11 § andra stycket UtlL över- lämna ett ärende till regeringen för avgörande om ärendet inte avser en ansökan enligt 2 kap. 5 b § UtlL och om ärendet på grund av familjeanknytning eller någon annan liknande orsak har samband med ett ärende som prövas av regeringen (p. 1), ärendet bedöms ha sådan betydelse för rikets säkerhet eller annars för allmän säkerhet eller för rikets förhållande till främmande makt eller mellanfolklig organisation att regeringen bör pröva ärendet (p. 2), det bedöms vara av särskild vikt för ledning av utlänningslagens tillämpning att regeringen avgör ett ärende som kan antas få betydelse för frågan om uppehållstillstånd för en grupp utlänningar som åberopar huvud- sakligen samma skäl till stöd för sin ansökan om uppehållstillstånd (p. 3), eller det i andra fall än som anges i punkt 3 bedöms vara av synnerlig vikt för ledning av lagens tillämpning att regeringen prövar ett ärende (p. 4). 
 I samband med att Utlänningsnämnden inrättades framhölls att rätten att överlämna ärenden till regeringen – en rätt som funnits även i tidigare utlänningslagar – innebär ett avsteg från instansord- ningsprincipen och därför skall tillgripas endast när det är särskilt 
 88 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 påkallat (Regeringens proposition 1991/92:30 om en särskild nämnd för utlänningsärenden s. 25). I propositionen framhölls vidare att ett ärende om avvisning eller utvisning inte bör hänskjutas till regeringen, om den berörde utlänningen påstått att han löper risk för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling och påståendet inte kan av- färdas som uppenbart ogrundat. Det kan nämligen tänkas bli bedömt som stridande mot Europakonventionen, om utlänningen i ett så- dant fall bara får sin sak prövad i en instans och avgörandet går honom eller henne emot (a. prop. s. 24). 
 När det gäller punkten 3 (överlämnande inom ramen för rege- ringens styrning av rättstillämpningen enligt ärendemetoden) gjor- de regeringen följande bedömning i samband med att punkten fick sin nuvarande lydelse. Regeringens skulle i större utsträckning styra praxisbildningen i utlänningsärenden genom att meddela generella föreskrifter. I vissa fall ansågs det dock nödvändigt att ha kvar beslut i enskilda ärenden som regeringens styrmedel. Ärenden bör alltså överlämnas endast i den situationen där regeringen inte lämp- ligen kan ge vägledning genom utfärdandet av en förordning (prop. 1996/97:25 s. 293 f.). 
 Fjärde punkten öppnar en möjlighet för överlämnanden av ären- den som har prejudikatbetydelse men som är av så speciellt slag att de inte lämpar sig för utnyttjande av förordningsmetoden. Möjlig- heten att överlämna ärenden enligt denna punkt bör enligt för- arbetsuttalande utnyttjas med restriktivitet (a. prop. s. 294). 
 När det är fråga om utvisning på grund av brott får en dom eller beslut om detta överklagas enligt vad som gäller om överklagande av allmän domstols dom eller beslut i brottmål (7 kap. 8 § UtlL). Det innebär att tingsrätts dom eller beslut kan överklagas till hov- rätt, vars dom eller beslut kan överklagas till Högsta domstolen. 
 Som nämnts ovan kan utvisning också ske enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Beslut meddelas i dessa fall av regeringen. Någon möjlighet att överklaga beslutet finns inte. 
  
 2.6 
  
 Försörjningskrav 
  
 Andra  
 EU-länder 
  ställer krav på att försörjningen för efterföljande familjemedlemmar skall vara tryggad innan uppehållstillstånd för dessa beviljas, såvida det inte är fråga om personer som har rätt till 
 89 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 uppehållstillstånd enligt  
 EG-reglerna. 
  USA och Kanada har en tradi- tion av liknande regler. 
 2 
  
 Sverige har inget krav på att den som får uppehållstillstånd som anhörig skall ha sin försörjning tryggad och bostad ordnad. Tidi- gare har dock funnits ett visst försörjningskrav. 
 Tidigare försörjningskrav i Sverige 
 I 1954 års utlänningslag (1954:193) angavs inte under vilka förut- sättningar uppehållstillstånd fick meddelas. År 1968 antog riksdagen riktlinjer för utlänningspolitiken (prop. 1968:142, SU 196, rskr. 405). I propositionen gavs vissa riktlinjer för förvaltningsmyndigheternas tillståndsprövning. Beträffande annan invandring än arbetskraftsin- vandring anförde departementschefen följande. 
 3 
  
 Invandringen av arbetskraft för med sig en ungefär lika stor invandring av familjemedlemmar som inte avser att förvärvsarbeta i Sverige. Trots det angelägna i att invandrarnas familjer hålls samman kan det finnas anledning att i någon mån avgränsa den krets av familjemedlemmar som bör tillåtas att invandra tillsammans med huvudmannen. 
 Make och oförsörjda barn till utlänning som har tillstånd att vistas och arbeta här bör om bostadsfrågan är löst beviljas vistelsetillstånd utan prövning av deras försörjningsmöjligheter. Motsvarande bör gälla ut- länningens eller hans makes föräldrar eller annan nära släkting, men bara om föräldrarna eller släktingen är väsentligt beroende av den här- varande utlänningen för sin försörjning och utlänningen har ekonomiska möjligheter att svara för försörjningen. I fråga om övriga anförvanter bör vanliga regler gälla för prövningen av vistelsetillstånd. 
 Praxis utvecklades i nära anslutning till dessa riktlinjer. 
 4  
 För att få uppehållstillstånd krävdes i regel att utlänningens försörjning var tryggad antingen genom eget arbete eller på annat sätt. Om utlän- ningen kunde få arbetstillstånd ansågs försörjningskravet uppfyllt. Utlänningens make eller sambo och hemmavarande barn samt sista  
 länk-fall 
  beviljades regelmässigt uppehållstillstånd utan prövning av försörjningsmöjligheterna. Inte heller skedde någon prövning av att bostadsfrågan var löst innan tillstånd beviljades för make och barn utan försörjning. 
 När det gällde övriga utlänningar tilläts följande invandra utan prövning av deras egen försörjningsförmåga: 1) föräldrar eller släkting 
  
 2 
  
 Uppgiften hämtad från SOU 2002:13 s. 82. 
  
 3 
  
 A. prop. s. 113 f. 
  
 4 
  
 jfr SOU 1979:64 s. 64 f. och SOU 2002:13 s. 83 f. 
  
 90 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 som var väsentligt beroende av någon som bodde i Sverige för sin för- sörjning och denne hade ekonomiska möjligheter att svara för för- sörjningen eller 2) annan hjälpbehövande utlänning som åberopade synnerliga skäl för att få invandra hit främst om han eller hon hade stark anknytning hit. Fall av väsentligt beroende avsåg framför allt föräldrar. Dessa tilläts bosätta sig här om barnen i Sverige kunde visa att de redan tidigare hade försörjt föräldrarna i hemlandet, t.ex. genom att skicka medel till deras försörjning. Vidare fick barnet visa att det hade ekonomiska förutsättningar att svara för föräld- rarnas försörjning i Sverige. Man utgick i regel från att föräldrarna skulle bo hos barnet här i landet och att bostadsfrågan därmed var löst. En uppluckring av försörjningskravet skedde så småningom i praxis så att under senare delen av  
 1970-talet 
  ensamstående föräldrar beviljades tillstånd om härvarande barn inte själva var beroende av kontinuerlig socialhjälp för sin försörjning, men utan prövning av om de klarade försörjningen av föräldrarna. 
 Barnets försörjningsmöjligheter utreddes i allmänhet bara när föräldern sökte tillstånd första gången. Det medförde att ett barn som ansågs kunna svara för föräldrarnas försörjning fick ta hit dem, utan att någon prövning sedan skedde av att barnet verkligen för- sörjde dem. Den som däremot vid tillståndsprövningen bedömdes inte kunna svara för sina föräldrars försörjning fick avslag på sin begäran att få ta hit föräldrarna. 
 Försörjningskravet har sedermera avskaffats. Utlänningslagskom- mittén föreslog i sitt betänkande (SOU 1979:64) vissa ändringar i förhållande till uttalandena i 1968 års proposition. Kommittén an- såg det rimligt att även föräldrar som var väsentligt beroende av barnet eller barnen här i Sverige på annat sätt än för sin försörjning borde få möjlighet att bosätta sig här. Till skillnad mot dittillsvarande praxis borde det därför inte göras någon prövning av de härvarande barnens möjligheter att försörja föräldrarna. Denna prövning hade enligt kommittén ändå visat sig meningslös och orättvis, eftersom det inte fanns några möjligheter att se till att barnen verkligen för- sörjde föräldrarna (SOU 1979:64 s. 115). Det föredragande statsrådet ansåg de föreslagna ändringarna välgrundade och anslöt sig i propo- sitionen Ny utlänningslag till vad kommittén hade anfört (prop. 1979:80:96 s. 39). Arbetsmarknadsutskottet hade inte något att er- inra mot ändringarna av riktlinjerna (bet. AU 1979/80:27 s. 40). 
 Något krav på att den som får uppehållstillstånd som anhörig skall ha sin försörjning tryggad och bostad ordnad har inte införts 
 91 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 SOU 2005:15 
  
 därefter. Det har ansetts att det skulle innebära en markant för- ändring av gällande praxis att införa försörjningskrav. 
 Flyktingpolitiska kommittén 
 Flyktingpolitiska kommittén övervägde i sitt betänkande SOU 1995:75 (s. 164) om det för anhöriga utanför kärnfamiljen kan tas hänsyn till försörjningsförmågan i högre utsträckning och konsta- terade att många invandrare i Sverige har ett reellt försörjningsan- svar för exempelvis föräldrar så länge dessa är kvar i hemlandet. En förutsättning för att tillstånd skulle beviljas anhöriga utanför kärn- familjen kunde vara att den anhörige i Sverige åtar sig att garantera vederbörandes försörjning. Det borde dessutom framstå som klart att den i Sverige bosatte har ekonomiska förutsättningar att klara av utökad försörjningsbörda. Även bostadsfrågan borde vara tillfreds- ställande löst. Kommittén kom dock fram till att försörjningsansvar inte stämmer med de principer som i övrigt råder i det svenska sam- hället och att det kan anses vara oförenligt med de allmänna invand- rarpolitiska målen att ha en särlagstiftning för invandrare i detta av- seende. Flera remissinstanser ansåg emellertid att ett försörjnings- krav borde införas eller att försörjningen i vart fall borde kunna vägas in vid bedömningen av om tillstånd bör beviljas eller inte. 
 Regeringen förklarade sig därefter inte vara beredd att lägga fram förslag om någon form av försörjningskrav (prop. 1996/97:25 s. 115). Regeringen uttalade att frågan kräver en grundlig belysning i hela dess vidd, bl.a. beträffande vilka konsekvenser bristande försörjnings- förmåga skall få när den inträffar under vistelsen i Sverige och hur en grundtrygghet skall kunna garanteras för alla människor i vårt land som inte själva kan klara sin försörjning. Riksdagen lämnade uttalandet utan erinran (bet. 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80). 
 Särskilt om  
 EG-reglerna 
  
 I vissa situationer ställs krav på att den person som vill komma till Sverige skall ha tillräckliga medel och/eller sjukförsäkring. Detta gäller vissa kategorier av medborgare i  
 EES-länderna 
  och i Schweiz. Enligt 3 kap. 5 a §  
 femte–sjunde 
  styckena UtlF åligger det pensio- närer (vissa som arbetat eller haft egen verksamhet i landet är undan- tagna), studerande och icke ekonomiskt aktiva att visa att de kan för- 
 92 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nuvarande förhållanden, m.m. 
  
 sörja sig och att de, om de inte kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har heltäckande sjukförsäkring. Av 3 kap. 5 b § UtlF framgår att försörjningskrav i vissa fall även ställs på anhöriga till ovannämnda medborgare. 
  
 2.7 
  
 Svenskt medborgarskap 
  
 Bestämmelserna om förvärv av svenskt medborgarskap finns i lag (2001:82) om svenskt medborgarskap. Enligt 11 § kan en utlänning efter ansökan beviljas svenskt medborgarskap (naturaliseras), om han eller hon har styrkt sin identitet (p. 1), fyllt arton år (p. 2), per- manent uppehållstillstånd i Sverige (p. 3), hemvist här i landet (p. 4.) och haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt (p. 5). När det gäller kravet på hemvist skiljer man på olika utlän- ningskategorier. Medborgare i ett nordiskt land skall ha haft sin hemvist i Sverige sedan två år. Den som är statslös eller att bedöma som flykting enligt 3 kap. 2 § UtlL skall ha haft hemvist här sedan fyra år. För övriga utlänningar gäller en tidsgräns på fem år. 
 Även om kraven i 11 § inte är uppfyllda får en sökanden ändå naturaliseras, om sökanden tidigare har varit svensk medborgare, om sökanden är gift eller sambo med en svensk medborgare, eller det annars finns särskilda skäl till det. 
 I ett beslut om naturalisation skall det bestämmas om även sök- andens ogifta barn som är under arton år förvärvar svenskt medbor- garskap (13 §). 
 I lagens 7 § föreskrivs att ett barn som inte har svenskt medbor- garskap förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har permanent uppehållstillstånd i Sverige, och hemvist här i landet sedan fem år eller, om barnet är statslöst, tre år. En utlänning som har fyllt arton men inte tjugo år förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon har permanent uppehållstillstånd i Sverige, och hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde tretton år eller, i fråga om den som är statslös, femton år (8 §). 
 Det är Migrationsverket som prövar ärenden om medborgarskap. Vissa ärenden rörande nordiska medborgare prövas dock av läns- styrelsen. 
 93 
 3 Internationella förpliktelser 
  
 3.1 
  
 Något om beslutsgången inom EU 
  
 Genom Amsterdamfördraget har samarbetet inom EU vidareutveck- lats. Amsterdamfördragets struktur bygger vidare på den struktur som finns i Unionsfördraget (Fördraget om Europeiska unionen) och bru- kar beskrivas som en överbyggnad med tre pelare. 
 I den s.k.  
 första pelaren  
 ryms verksamhetsområdena från  
 EG-för- 
  draget, Kol- och stålfördraget samt Euratomfördraget. Arbetet i den första pelaren är överstatligt, vilket innebär att medlemsstaterna har tilldelat bl.a. ministerrådet vissa beslutsbefogenheter. Inom första pelaren fattar ministerrådet beslut om förordningar och direktiv. Också rekommendationer och yttranden samt bindande beslut före- kommer. En förordning är bindande och direkt tillämplig i medlems- staterna. Ett direktiv är bindande endast såvitt avser det resultat som skall uppnås medan medlemsstaterna själva bestämmer hur genom- förandet på nationell nivå skall gå till. Rekommendationer och yttran- den är inte bindande. 
 Den  
 andra pelaren  
 innehåller den gemensamma utrikes- och säker- hetspolitiken. Detta samarbete är i princip mellanstatligt. Besluten utgörs av mellanstatliga överenskommelser, t.ex. konventioner, som för att bli bindande måste godkännas och genomföras i enlighet med nationell lagstiftning. I övrigt förekommer bl.a. principer och rikt- linjer samt gemensamma strategier, åtgärder och ståndpunkter. 
 I den  
 tredje pelaren  
 ryms polissamarbete och straffrättsligt sam- arbete. Samarbetet är mellanstatligt. Några av besluten som fattas inom den tredje pelaren – rambeslut om tillnärmning av nationell lagstiftning och beslut om andra åtgärder som behövs för att syftet med samarbetet skall uppnås – är bindande. 
 Ytterligare fördragsrevision har skett och ledde år 2000 till till- komsten av Nicefördraget. Fördraget påverkar samarbetet i alla de tre pelarna men pelarstrukturen ändras inte på något avgörande sätt. Den viktigaste nyheten i Nicefördraget är vissa ändringar i reglerna 
 95 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 SOU 2005:15 
  
 om institutionernas sammansättning och beslutsformer i syfte att underlätta unionens utvidgning med nya medlemsstater i Central- och Östeuropa. 
 Bestämmelserna om fri rörlighet för personer ingår i  
 EG-fördra- 
  get och omfattar bl.a. gränskontroller, asyl och invandring. Det inne- bär bl.a. att de direktiv som antas på det området på något sätt skall genomföras för att få till stånd de samordnade regler som eftersträ- vas. För att bli tydliga och få genomslag på det nationella planet be- höver de omformas. Vissa delar av texten kan lämpa sig att föra över ordagrant till nationell rätt. Ofta är det dock nödvändigt att skriva om direktivets text för att anpassa den till svensk lagstiftning. Admi- nistrativ praxis eller allmänna råd räcker i allmänhet inte som medel att genomföra ett direktiv. 
  
 3.2 
  
 Europakonventionen 
  
 Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), ut- gör sedan den 1 januari 1995 svensk lag. I 2 kap. 23 § regeringsfor- men föreskrivs att lag eller föreskrift inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden enligt konventionen. Vid ratificeringen av Europa- konventionen gick man igenom den svenska lagstiftningen för att förvissa sig om att denna stod i överensstämmelse med konventio- nen. Sverige har därefter löpande anpassat sin lagstiftning till kon- ventionens regler i samband med nya lagförslag eller till följd av av- göranden från de europeiska konventionsorganen. Inom ramen för Fri- och rättighetskommitténs utredning angående inkorporering av Europakonventionen gjordes en översiktlig genomgång av svensk lagstiftnings överensstämmelse med konventionens regler och praxis. Utredningen fann att svensk lagstiftning stod i överensstämmelse med Europakonventionen (SOU 1993:40 del B s. 126). I prop. 1993/94:117 anfördes att vid en översiktlig bedömning av det rådande rättsläget, svensk lagstiftning i allmänhet torde uppfylla konventionens krav (a. prop. s. 40). 
 Konventionen innehåller inte något uttryckligt stadgande om rätten till familjeåterförening. Artikel 8 har emellertid av Europadomstolen tolkats så att den också innefattar rätt till familjeåterförening i vissa fall. Artikel 8 har följande ordalydelse. 
  
 1. 
  
 Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. 
  
 96 
  
 SOU 2005:15 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 2. 
  
 Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättig- het annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säker- heten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oord- ning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. 
  
 Rätten till familjeåterförening är således inte ovillkorlig. Undantag får göras bl.a. med hänsyn till den allmänna säkerheten och landets ekonomiska välstånd. Utifrån Europakonventionen har det därmed inte ansetts finnas hinder att ställa krav på tryggad försörjning som villkor för familjeåterförening. När statens beslut leder till att en familj splittras, och fråga uppkommer om rätten enligt artikel 8 till respekt för familjelivet kränkts, måste det bedömas om splittringen i familjen är proportionerlig och därmed kan anses nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Vid denna bedömning är det statens intresse av att skydda sig mot brottslighet eller begränsa invandringen som bör avvägas mot de enskilda personernas intresse av att leva tillsam- mans i en familjegemenskap (Newman, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2002, s. 288 f.). Såväl i fråga om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd som i fråga om utvisning kan frågan uppkomma om beslutet innefattar brott mot respekten för privatlivet. Detta gäller i den mån beslutet medför att sökanden kommer att skiljas från sin make eller maka, sambo eller sina barn (Danelius a.a. s. 289). 
 Europadomstolen har avgjort fall där beslutet medfört att sökan- den kommit att skiljas från sin make, maka, sambo eller sina barn. I förevarande sammanhang kan följande fall anses vara av särskilt in- tresse. Redogörelserna för följande fall är huvudsakligen hämtade från anförda bok av Stafford (s. 289 ff.). 
  
 I ett fall,  
 Abdulaziz, Nguyen och Balkandali mot Storbritannien 
 (dom den 28 maj 1985), var det fråga om kvinnor som var bosatta i Storbritannien men vilkas män vägrades uppehållstillstånd av de brit- tiska myndigheterna. Domstolen uttalade bl.a. att omfattningen av en stats skyldighet att på sitt territorium släppa in anhöriga till där bosatta invandrare varierar beroende på de berörda personernas speci- ella förhållanden. Domstolen kunde inte bortse från att målet gällde inte bara familjeliv utan också invandring och att en stat enligt stad- gad folkrätt och med förbehåll för sina traktatförbindelser har rätt att kontrollera utlänningars tillträde till statens territorium. Austin stolen konstaterade att målet inte gällde invandrare som redan hade en familj som de lämnade kvar i ett annat land i väntan på att de skulle få uppehållstillstånd i Storbritannien. Det var inte förrän kla- 
 97 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 SOU 2005:15 
  
 gandena hade fått uppehållstillstånd där som de ingick äktenskap. Skyldigheten enligt artikel 8 kunde inte, enligt domstolen, anses så vidsträckt att den innefattar en allmän skyldighet för en konventions- stat att respektera äkta makars val av bosättningsland och att ge ut- ländska makar rätt att bosätta sig i landet. I förevarande fall hade klagandena inte visat att det förelåg hinder för dem att inrätta sitt familjeliv i sina egna eller sina makars hemländer. Vidare hade kla- gandena, redan när de gifte sig, känt till att det kunde bli problem med männens bosättning i Storbritannien. Det förelåg under de an- givna omständigheterna ingen brist på respekt för deras familjeliv enligt artikel 8. 
 Ett annat fall,  
 Berrehab mot Nederländerna  
 (dom den 21 juni 1988), gällde det en marockansk fars rätt till umgänge med sin i Neder- länderna bosatta dotter. Klaganden hade varit gift med barnets mor och även om han efter äktenskapsskillnaden inte levde tillsammans med henne och barnet, förelåg enligt domstolen en familjerelation som skyddades av artikel 8. De nederländska myndigheternas vägran att ge honom uppehållstillstånd i Nederländerna innebar därför ett ingrepp i hans rätt till respekt för familjelivet, och frågan var om detta ingrepp var berättigat med hänsyn till andra ledet i artikel 8. I detta hänseende fann Europadomstolen till en början att beslutet att vägra uppehållstillstånd stod i överensstämmelse med lag. Eftersom åtgärden vidtogs som ett led i nederländsk utlänningspolitik, fick den också anses ha det enligt andra ledet legitima syftet att främja landets ekonomiska välfärd. Det återstod emellertid att bedöma om åtgärden var nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Denna bedöm- ning måste göras genom en avvägning av det allmänna intresset mot klagandens personliga intresse. Domstolen konstaterade att klagan- den hade bott lagligt i Nederländerna under flera år och haft arbete där. Det fanns inga speciella anmärkningar mot honom och det var omvittnat att han hade mycket nära personliga band med sin dotter. Med hänsyn till dessa omständigheter fann domstolen att myndig- heternas vägran att ge honom uppehållstillstånd i landet var en opro- portionerlig åtgärd i ett demokratiskt samhälle. Det förelåg därför ett brott mot artikel 8. 
 I fallet  
 James mot Schweiz  
 (dom den 19 februari 1996) var det fråga om en turkisk medborgare, Gül, som bott i Schweiz under lång tid. Även Güls hustru hade kommit till Schweiz och fått stanna där. Makarna hade emellertid kvar en son i Turkiet. Alltsedan sonen var sju år gammal hade de försökt få uppehållstillstånd för honom i Schweiz. Detta vägrades av de schweiziska myndigheterna. Frågan 
 98 
  
 SOU 2005:15 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 var om myndigheterna härigenom bröt mot sina skyldigheter enligt artikel 8. Europadomstolen ansåg att så inte var fallet. Domstolen pekade på att Gül själv, genom att bege sig till Schweiz, hade förorsa- kat separationen från sonen och att det visserligen skulle vara svårt men inte omöjligt för makarna James att återvända till Turkiet för att där återförenas med sonen. Domstolen erinrade också om att sonen alltid bott i Turkiet och därför hade vuxit upp i detta lands kultu- rella och språkliga miljö. Domstolen fann således att Schweiz genom att vägra sonen uppehållstillstånd inte hade brutit mot sina förplik- telser enligt artikel 8. 
 I fallet  
 Jones mot Nederländerna  
 (dom den 28 november 1996) gällde det en marockansk medborgare som var bosatt i Nederländerna. En minderårig son hade stannat kvar i Marocko. Efter några år ön- skade fadern att sonen skulle bosätta sig hos honom i Nederländerna. Detta vägrades av de nederländska myndigheterna. Europadomsto- len fann, på ungefär samma grunder som i ovanstående fall, att denna vägran inte stred mot artikel 8. 
 I fallet  
 Sen mot Nederländerna  
 (dom den 21 december 2001) blev utgången däremot annorlunda. En turkisk familj i Nederländerna önskade att en kvarlämnad dotter i Turkiet skulle beviljas uppehålls- tillstånd i Nederländerna. Fallet skilde sig från de tidigare genom att det enligt Europadomstolen inte framstod som rimligt att familjen skulle etablera ett gemensamt liv i Turkiet, eftersom föräldrarna under lång tid hade bott i Nederländerna och de hade två andra barn som var födda och gick i skolan där. Under sådana förhållanden hade rätten till respekt för familjelivet inte respekterats när dottern vägra- des uppehållstillstånd i Nederländerna. 
 I några andra fall har frågan om uppehållstillstånd och familjeliv varit uppe utan att detta direkt handlat om familjeåterförening. Som exempel kan nämnas fallet  
 Villarreal mot Nederländerna  
 (dom den 11 juli 2000). En turkisk man kom till Nederländerna, gifte sig med en där bosatt turkisk kvinna och fick ett temporärt uppehållstillstånd som senare ersattes av ett icke tidsbegränsat. Några år efter att parterna fått en son upplöstes deras äktenskap. Mannen fick ett nytt, tidsbe- gränsat uppehållstillstånd eftersom det tidigare tillståndet varit bero- ende av att han var gift. När han sedan begärde förlängning av det nya tillståndet vägrades han emellertid detta, eftersom han vid den tidpunkten inte kunde försörja sig själv. Mannen utvisades till Turkiet medan en process om umgänge mellan honom och hans son fortfa- rande var anhängig vid nederländsk domstol. Han fick inte heller 
 99 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 SOU 2005:15 
  
 tillstånd att återvända för att medverka i förhandlingarna eller träffa sin son. Europadomstolen fann att artikel 8 inte hade respekterats. 
  
 3.3 
  
 Unionsmedborgares rätt till fri rörlighet 
  
 Arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen innebär att ingen diskriminering på grund av nationalitet få ske vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor (artikel 39 Romför- draget). Den fria rörligheten innebär bl.a. en rätt att flytta mellan de anslutna staterna för att söka och anta anställningar som erbjuds där. Till Romfördragets artikel 39 ansluter sig en omfattande sekun- därlagstiftning i form av förordningar och direktiv som utvecklar och preciserar innehållet i artikeln. Viktigast har förordningen (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet varit. 
 Förordningen var en av de rättsakter som genom  
 EES-avtalet 
  in- förlivades i svensk rätt. Sedan Sverige blev medlem i EU har förord- ningen gällt direkt som svensk lag. Av direktivet (EEG) 68/360 har vidare följt att medlemsstaterna skall bevilja uppehållstillstånd i minst fem år inom sitt territorium för medborgare i medlemsstaterna och deras familjemedlemmar, för vilka 1968 års förordning gäller och som kan uppvisa bl.a. ett giltigt pass. Detta direktiv och vissa andra har införlivats genom ändringar i utlänningsförordningen. Rätten till uppehållstillstånd för  
 EES-medborgare 
  och deras anhöriga regleras i 3 kap. UtlF. 
 1968 års förordning om arbetskraftens fria rörlighet har delvis varit föremål för omarbetning. Detta har lett till Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborga- res och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. Genom direktivet ändras 1968 års förordning samt upphävs direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG. Medlemsstaterna skall införliva direktivet senast den 30 april 2006. 
 Enligt 1968 års förordning omfattar den fria rörligheten även nära anhöriga till en arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och anställd i en annan medlemsstats territorium, dvs. unionsmed- borgare som utnyttjat sin rätt till fri rörlighet. Förordningen ger så- lunda rätt för dels arbetstagarens make och deras barn som är under 21 år eller beroende av dem för sin försörjning, dels släktingar i när- mast föregående led till arbetstagaren och hans eller hennes make, 
 100 
  
 SOU 2005:15 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 som är beroende av dem, att bosätta sig tillsammans med arbets- tagaren. Dessutom skall medlemsstaterna underlätta mottagandet av alla andra familjemedlemmar, om de är beroende av arbetstagaren eller ingår i hans eller hennes hushåll i det land arbetstagaren kommer ifrån. Arbetstagaren måste för sin familj ha tillgång till en bostad som anses normal för landets arbetstagare i den region där han eller hon är anställd. Rättigheterna gäller oavsett de anhörigas nationalitet. Den anhörige beviljas, oavsett medborgarskap, samma typ av till- stånd som referenspersonen. 
 Make samt barn till arbetstagaren som är beroende av föräldrarna har oavsett nationalitet också rätt att arbeta i det land arbetstagaren flyttat till. Barnen skall också ha tillträde till allmänna skolor och yrkesutbildning. 
 Uppehållstillstånd för familjemedlem får återkallas om anknyt- ningen till medborgaren i  
 EES-staten 
  bryts och familjemedlemmen inte har rätt att stanna i Sverige på någon annan grund. 
  
 EES-reglerna 
  är på flera punkter mer långtgående än de regler som gäller för anhöriga enligt utlänningslagstiftningen i övrigt.  
 EES-reg- 
  lerna gäller dock endast make, inte sambo.  
 EG-domstolen 
  har emeller- tid uttalat att om en medlemsstat gör det möjligt för de egna med- borgarnas sambor från annat land att erhålla uppehållstillstånd, skall denna rättighet tillkomma också medborgare i medlemsstater som vistas i den staten (Mål 59/85, Nederländerna mot Walton, REG 1986, s. 1283; svensk specialutgåva, volym 8). 
 Eftersom make har rätt att ansluta sig till den som bor i Sverige med stöd av  
 EES-reglerna 
  prövas inte äktenskapets seriositet. Seriosi- tetsprövning görs däremot när det rör sig om sambor. En sambos rätt att komma till Sverige prövas ju enligt utlänningslagens regler. Till- stånd kan ges med stöd av 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL. Uppe- hållstillståndet tidsbegränsas vid den första prövningen till ett år. 
 I vissa situationer ställs det krav på att den person som vill komma till Sverige skall ha tillräckliga medel och/eller sjukförsäkring. Det gäller dock inte för en arbetstagares kärnfamilj. 
 Ett syfte med det ovannämnda direktivet 2004/38/EG är att i en och samma rättsakt samla de gemenskapsregler om unionsmedbor- garnas rätt att fritt röra sig och uppehålla sig som tidigare funnits i olika rättsakter. Direktivet kodifierar i stora delar gällande regelverk men innehåller även förändringar. Framför allt följande skiljer sig från vad som gäller i dag. 
 Familjebegreppet utvidgas så att det även omfattar registrerad part- ner om den mottagande medlemsstaten erkänner registrerade partner- 
 101 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 SOU 2005:15 
  
 skap i sin lagstiftning. Nuvarande regler om krav på uppehållstillstånd efter tre månaders vistelse avskaffas. Medlemsstaterna får själva avgöra om ett system med registrering av unionsmedborgare och unions- medborgares familjemedlemmar som själva är unionsmedborgare skall införas istället för uppehållstillstånd. Den mottagande medlems- staten får ålägga unionsmedborgare att registrera sig hos behöriga myndigheter vid uppehåll som överstiger tre månader. En medlems- stat skall utfärda ett uppehållskort till unionsmedborgares familje- medlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat om den plane- rade vistelsen överstiger tre månader. Regler om utvisning av unions- medborgare och deras familjemedlemmar regleras i artiklarna 14 och 28. Så länge de personer som omfattas av rätten till bosättning inte utgör en orimlig börda för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem bör de inte utvisas. Under inga omständigheter får arbetstagare, egenföretagare eller arbetssökande bli föremål för ut- visning, utom av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet. Det finns även en bestämmelse om att medlemsstaterna får vidta nödvändiga åtgärder i händelse av missbruk av rättigheter eller bedrägeri. 
 Regeringen har tillsatt en särskild utredare med uppgift att ut- reda hur ovannämnda  
 EG-direktiv 
  skall genomföras i svensk rätt (dir. 2004:127). Uppdraget skall redovisas senast den 31 maj 2005. 
  
 3.4 
  
 Europarådets sociala stadga 
  
 Enligt artikel 19 mom. 6 i Europarådets sociala stadga förbinder sig avtalsslutande part att i möjligaste mån underlätta utländsk arbets- tagares återförening med sin familj om arbetstagaren själv har erhållit tillstånd att bosätta sig i anställningslandet. Enligt bilaga till stadgan skall vid tillämpningen av denna bestämmelse uttrycket utländsk arbetstagares familj anses inbegripa åtminstone arbetstagarens ma- ka/make och ogifta barn så länge dessa anses vara minderåriga i den mottagande staten och är ekonomiskt beroende av den migrerande arbetstagaren. 
 102 
  
 SOU 2005:15 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 3.5 
  
 EG-direktivet 
  
  angående tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer 
 För att bl.a. samordna medlemsstaternas insatser i situationer av massflykt och ge tillfälligt skydd antogs den 20 juli 2001 ett direktiv om miniminormer för detta (2001/55/EG). Direktivet innehåller i artikel 15 vad som skall gälla beträffande familjeåterförening. Enligt punkten 1 i denna artikel skall följande personer anses ingå i familje- gemenskapen, om familjen fanns redan i ursprungslandet och den splittrades på grund av omständigheter kring den massiva tillström- ningen: 
  
 a) 
  
 Make eller maka till referenspersonen eller dennes ogifta partner i ett stabilt förhållande, om ogifta par och gifta par enligt lagstift- ningen och praxis i den berörda medlemsstaten skall behandlas på jämförbart sätt enligt landets utlänningslagstiftning. Under- åriga ogifta barn till referenspersonen och dennes maka eller make, oavsett om de är födda inom eller utom äktenskapet eller är adopterade. 
  
 b) 
  
 Andra nära anhöriga som levde tillsammans och ingick i familje- gemenskapen vid tidpunkten för de händelser som ledde till den massiva tillströmningen och som var helt eller delvis beroende av referenspersonen vid den tidpunkten. 
  
 Direktivet har genomförts i svensk rätt genom ett nytt kapitel i Ut- länningslagen, kap. 2 a. 
  
 3.6 
  
 EG:s resolution mot skenäktenskap 
  
 Europeiska Unionens råd fattade den 4 december 1997 beslut om en resolution om de åtgärder som bör vidtas för att bekämpa skenäkten- skap (EGT 97/C 382/01). I resolutionen konstateras att skenäkten- skap är ett sätt att kringgå bestämmelserna om inresa och bosättning för medborgare i tredje land. Enligt resolutionen kan bl.a. följande omständigheter tala för att det rör sig om ett skenäktenskap: 
  
 Parterna lever inte tillsammans. 
  
 Parterna tar inte på ett sätt som är lämpligt det ansvar som följer av äktenskapet. 
  
 Makarna har aldrig träffat varandra före äktenskapet. 
  
 Makarna misstar sig om varandras personuppgifter (namn, adress, medborgarskap, anställning), de omständigheter under vilka de 
  
 103 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 SOU 2005:15 
  
 lärde känna varandra eller andra viktiga förhållanden av person- lig karaktär som berör dem. 
  
 Makarna talar inte ett språk som båda förstår. 
  
 Ett penningbelopp har betalats för att äktenskapet skall ingås (med undantag för penningbelopp som utgör hemgift för med- borgare i sådana tredje länder där hemgift normalt förekommer). 
  
 Det finns uppgifter som tyder på att en av eller båda makarna har tidigare skenäktenskap eller oegentligheter såvitt avser vis- telse bakom sig. 
  
 Om det finns omständigheter som talar för att det rör sig om ett skenäktenskap, skall uppehållstillstånd inte beviljas förrän behöriga myndigheter kontrollerat att det inte är ett skenäktenskap. Om det efter det att uppehållstillstånd beviljats kommer fram att det är fråga om ett skenäktenskap, skall uppehållstillståndet vanligtvis dras in, återkallas eller inte förnyas. 
 Medborgare i tredje land skall ha möjlighet att i enlighet med nationell lag hos en domstol eller en behörig administrativ myndig- het överklaga eller begära omprövning av ett beslut om att vägra, dra in, återkalla eller vägra förnyat uppehållstillstånd. 
  
 3.7 
  
 FN:s barnkonvention 
  
 År 1990 ratificerade Sverige FN:s barnkonvention, SÖ 1990:20, utan förbehåll. Enligt regeringens bedömning krävde ratificeringen ingen lagstiftningsåtgärd. En granskning av konventionsbestämmelserna hade, enligt föredragande statsrådet, lett till slutsatsen att svensk rätt och praxis till sin allmänna syftning står i god överensstämmelse med dessa bestämmelser men att man kunde vara tveksam om huruvida svensk rätt eller praxis i alla detaljer överensstämde med konventio- nens krav (prop. 1989/90:107 s. 28). Konventionen trädde för Sveriges del i kraft i september 1990. 
 I enlighet med konventionen granskar en kommitté för barnets rättigheter de framsteg som staterna gjort för att förverkliga sina skyl- digheter enligt konventionen. Staterna åtar sig att lämna rapporter till kommittén. 
 I barnkonventionens ingress sägs att familjen, såsom den grund- läggande enheten i samhället och den naturliga miljön för alla dess medlemmars och särskilt för barnens utveckling och välfärd, bör ges nödvändigt skydd och bistånd så att den till fullo kan ta på sig sitt 
 104 
  
 SOU 2005:15 
  
 Internationella förpliktelser 
  
 ansvar i samhället. Barnets behov av och rätt till sina föräldrar är också en röd tråd i barnkonventionens sakartiklar. Konventionen sätter barnets behov framför föräldrarnas. Vid alla åtgärder som rör barn skall barnets bästa komma i främsta rummet (artikel 3). 
 I artikel 10 föreskrivs att ansökningar från ett barn eller dess för- äldrar om att resa in i eller lämna en konventionsstat för familjeåter- förening skall behandlas på ett positivt, humant och snabbt sätt av konventionsstaterna. 
 Barnkonventionen ger tydliga anvisningar om i vilka frågor barnets bästa skall vara utslagsgivande. Däremot ges ingen direkt vägledning för hur tungt barnets bästa skall väga i beslut som i första hand rör föräldrarna men som också drabbar barnet eller i situationer där sam- hällsintressen skulle stå emot det enskilda barnets bästa. Barnkon- ventionen överlämnar till staterna att i dessa situationer göra avväg- ningen. 
 I utlänningslagen anges uttryckligen att i ett fall som rör ett barn särskilt skall beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver (1 kap. 1 § andra stycket UtlL). 
 105 
  
 4 
  
 Anhörigkommitténs delbetänk- ande Vår anhöriginvandring (SOU 2002:13) 
  
 Innehållet i detta kapitel är hämtat ur sammanfattningen i SOU 2002:13 i de delar som bedöms vara av intresse för detta delbe- tänkande. 
 Inledning 
 Kommitténs uppdrag i den del som redovisas i delbetänkandet var att utreda utlänningslagens bestämmelser om anhöriginvandring till Sverige. Uppdraget bestod huvudsakligen av tre uppgifter. För det första hade kommittén att utvärdera effekterna av de ändringar av utlänningslagens bestämmelser om anhöriginvandring som trädde i kraft den 1 januari 1997. För det andra skulle övervägas om den s.k. seriositetsprövningen vid arrangerade äktenskap kunde förbättras. Slutligen ålåg det kommittén, mot bakgrund av utvärderingen av de lagbestämmelser som trädde i kraft år 1997 och med beaktande av utvecklingen inom EU, att överväga om utlänningslagens gällande bestämmelser om anhörigas rätt att bosätta sig i Sverige behövde ändras, särskilt med hänsyn till personer med samtliga nära släktingar här (sista  
 länk-fall). 
  I de angivna uppgifterna ingick att göra jämfö- relser med de övriga nordiska länderna och andra relevanta länder samt att beakta möjligheten för nära anhöriga att hålla kontakt genom att visering och uppehållstillstånd för besök beviljas. 
 Parallellt med kommitténs arbete var frågan om familjeåterförening föremål för harmoniseringsarbete inom EU. Eftersom detta arbete fortfarande pågick när delbetänkandet skrevs kunde direktivförslaget inte beaktas i någon större utsträckning i kommitténs förslag. 
 107 
  
 Anhörigkommitténs delbetänkande 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utvärderingen av 1997 års lagändringar och behovet av ändring av nuvarande regler för anhöriginvandring 
 Kommittén redovisade att i fråga om makar och sambor innebar ändringarna år 1997 ingen praktisk skillnad i förhållande till tidigare regler. Svenska regler och praxis ansågs överensstämma med inter- nationella åtaganden och vad som enligt kommitténs mening kunde anses rimligt. Någon ändring föreslog kommittén därför inte. 
 Ändringarna beträffande barn innebar att åldersgränsen sänktes från 20 år till 18 år. Det infördes ett krav på att barnet skall vara eller ha varit hemmavarande hos föräldern. Detta krav hade enligt kom- mitténs bedömning gjort tillämpningen inflexibel. På grund härav och med hänsyn till vad förslaget till  
 EG-direktivet 
  om familjeåter- förening kunde komma att innebära föreslog kommittén att kravet på att barnet är eller har varit hemmavarande skulle upphöra. 
 Genom lagändringarna år 1997 infördes för nära anhöriga utanför kärnfamiljen ett uttryckligt krav på att sökanden skulle ha ingått i samma hushåll som anknytningspersonen i Sverige. Någon form av beroendeförhållande, som gör det svårt för släktingarna att leva åt- skilda, måste föreligga. Beroendeförhållandet måste ha förelegat redan i hemlandet. Släktingens ansökan om uppehållstillstånd måste göras relativt snart efter anknytningspersonens bosättning i Sverige. År 1997 borttogs möjligheten att få uppehållstillstånd enbart på grund av att samtliga nära släktingar befinner sig i Sverige, sista  
 länk-fall. 
  De nya reglerna innebar en skärpning för föräldrar, särskilt änkor eller änklingar, som vill förena sig med vuxet eller vuxna barn i Sverige. Om inte förutsättningarna för uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL ansågs uppfyllda, konstaterade kommittén att uppehållstillstånd kunde beviljas endast i undantagsfall, nämligen om det förelåg synnerliga skäl i form av udda och ömmande om- ständigheter. Ändringarna hade i fråga om nära anhöriga utanför kärnfamiljen enligt kommitténs uppfattning fått vissa konsekvenser som inte kunde anses acceptabla. Bl.a. hade det blivit omotiverat svårt för en äldre förälder, som först en längre tid efter barnets bo- sättning i Sverige blivit sjuk eller på annat sätt beroende av barnet, att få uppehållstillstånd. Kraven på hushållsgemenskap, beroende redan i hemlandet och snar ansökan föreslog kommittén därför skulle upp- höra. I stället menade kommittén att som förutsättningar för uppe- hållstillstånd för föräldrar och vuxna barn borde gälla ett krav på beroende eller andra särskilda skäl samt, för andra nära anhöriga utan- för kärnfamiljen, synnerliga skäl. Att en person utgjorde sista länk 
 108 
  
 SOU 2005:15 
  
 Anhörigkommitténs delbetänkande 
  
 var ett exempel på sådana särskilda eller synnerliga skäl. Vidare skulle som huvudregel krävas att anknytningspersonen svarade för utlän- ningens försörjning. 
 Prövningen av oetablerade förhållanden i allmänhet 
 Kommitténs undersökning visade att seriositetsprövningen, trots att den var mycket tidskrävande och omfattande, upplevdes som ett trubbigt instrument som gav relativt begränsad effekt. Kommittén föreslog därför en delvis reviderad ordning. Denna nya ordning inne- bar bl.a. följande. Vad som bedömdes intressant i ärendet om uppe- hållstillstånd var att få en bild av huruvida sökanden och anknyt- ningspersonen verkligen hade för avsikt, och själva beslutat, att leva tillsammans i äktenskap eller under äktenskapsliknande former och att denna önskan låg till grund för ansökan. Det intryck av och den känsla för om det rörde sig om ett förhållande som borde ligga till grund för uppehållstillstånd kunde fås genom en mindre grundlig utredning än vad som brukade göras. Utredningen borde, enligt kommitténs uppfattning, innefatta ett mindre antal frågor om par- ternas relation inklusive förmågan att gemensamt sörja för varandras uppehälle. För att söka undvika att utsatta parter utnyttjas borde dessutom anknytningspersonens förhållanden i fråga om eventuell tidigare brottslighet och äktenskap alltid undersökas genom register- kontroll. Kommittén menade också att utredningen i större utsträck- ning än dittills varit fallet kunde innehålla skriftliga inslag. Detta ledde till att uppehållstillstånd skulle beviljas om särskilda skäl inte talade däremot. 
 Särskilt om försörjningskrav 
 Kommittén framhöll att de begränsningar i möjligheterna till anhörig- invandring som gjordes år 1997 utgjorde en viktig del av åtgärderna för att kunna uppfylla riksdagens beslut om kostnadsbesparing inom utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar. Kommitténs förslag inne- bar att möjligheterna åter vidgades något, vilket innebar ökade kost- nader för den offentliga sektorn. Detta ansåg kommittén vara ett skäl för införandet av ett försörjningskrav. Ett annat skäl angav kom- mittén vara den följdinvandring som kunde väntas med anledning av utvidgningen av anhörigkretsen. Utan ett försörjningskrav kunde en 
 109 
  
 Anhörigkommitténs delbetänkande 
  
 SOU 2005:15 
  
 sådan följdinvandring förutses bli relativt stor med hänsyn till inne- hållet i andra  
 EU-länders 
  regelverk och till hur diskussionerna inom EU:s harmoniseringsarbete på området hade förts. Ytterligare ett skäl för införandet av ett försörjningskrav fanns när det gällde de oetablerade förhållandena. Ett sådant krav skulle kunna utgöra ett skydd för unga anknytningspersoner (framför allt kvinnor) i Sverige, som var tvungna att avbryta sin skolgång för att ingå arrangerade äktenskap med personer från annat land. Av dessa skäl föreslog kommittén att huvudregeln för att bevilja uppehållstillstånd vid oeta- blerade förhållanden och för nära anhöriga utanför kärnfamiljen skulle vara att anknytningspersonen svarade för utlänningens försörjning under högst två år. Försörjningskravet innefattade utlänningens van- liga levnadskostnader inklusive kostnaden för boendet. Anknyt- ningspersonen borde därför ha en inkomst som täckte såväl dessa som hans eller hennes egna omkostnader. Försörjningsförmågan var tänkt att bedömas utifrån vad anknytningspersonen och utlänningen hade varit berättigade att erhålla i försörjningsstöd enligt riksnormen enligt socialtjänstlagen (2001:453). Den disponibla inkomsten skulle därutöver täcka kostnaden för boendet. Vid bedömningen av försörj- ningsförmågan kunde även utlänningens tillgångar beaktas. Beträf- fande nära anhöriga utanför kärnfamiljen kunde också anknytnings- personens övriga släktingars förmåga att bidra till försörjningen beaktas. Vid särskilda skäl föreslog kommittén att försörjningskravet kunde frångås. Som ett exempel på särskilda skäl angav kommittén att anknytningspersonens försörjningsoförmåga beror på särskilda personliga förhållanden eller ofrivillig arbetslöshet. Andra exempel på undantag var när anknytningspersonen fått uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande och vistats i Sverige endast ett fåtal år eller när ett minderårigt barn utgör anknytningsperson. Undantagen innebar bl.a. att även en person som på grund av ofri- villig arbetslöshet var beroende av försörjningsstöd enligt social- tjänstlagen för sitt uppehälle skulle kunna förenas med sina nära släktingar trots att han eller hon inte hade förmåga att svara för deras försörjning. Uppskjuten invandringsprövning föreslog kom- mittén skulle gälla i dessa fall. Det innebär att utlänningen gavs ett tidsbegränsat uppehållstillstånd om ett år, vilket sedan kunde för- längas och bli permanent förutsatt att försörjningskravet fortfarande var uppfyllt. Även om så inte var fallet kunde utlänningen beviljas fortsatt tillstånd om starka skäl talade för detta. Som exempel på starka skäl angav kommittén om anknytningspersonen hade drabbats av ofrivillig arbetslöshet eller oförmåga att arbeta eller om det förelåg 
 110 
  
 SOU 2005:15 
  
 Anhörigkommitténs delbetänkande 
  
 andra ömmande skäl som att utlänningen hade hög ålder och led av dålig hälsa. 
 Visering och uppehållstillstånd för besök 
 Kommittén ansåg att regeringens tidigare gjorda uttalanden om vikten av en så generös viseringspolitik som möjligt borde få större genom- slag. Det var viktigt att besöksmöjligheterna för släktingar inte be- gränsades mer än nödvändigt. Eftersom praxis för permanent uppe- hållstillstånd för nära anhöriga utanför kärnfamiljen alltjämt förut- sågs bli restriktiv, borde i stället tidsbegränsade tillstånd kunna utgöra huvudregel för att upprätthålla dessa släktkontakter. 
 Genomförande av förslagen 
 Kommitténs förslag kunde förväntas innebära att invandringen av nära anhöriga utanför kärnfamiljen ökade och att den offentliga sek- torn drabbades av ökade kostnader. 
 111 
 5 Statistiska uppgifter 
  
 5.1 
  
 Allmänt om invandringen och invandrarpopulationen i Sverige 
  
 Sedan krigsslutet och fram till början av  
 1970-talet 
  dominerade arbets- kraftsinvandringen från Skandinavien, Italien, Grekland, Jugoslavien, Turkiet m.fl. länder. I slutet av  
 1960-talet 
  infördes den reglerade in- vandringen genom att Riksdagen beslutade att invandrare i princip skulle ha sitt uppehållstillstånd klart före inresan. För de som ville arbeta i Sverige krävdes ett erbjudande om arbete och en arbetsmark- nadsprövning, som innebar att tillstånd beviljades enbart om landet behövde den utländska arbetskraften. Någon arbetsmarknadspröv- ning gjordes emellertid inte för nordbor, flyktingar eller familje- medlemmar som ville förenas eller återförenas i Sverige. Regleringen av invandringspolitiken ledde under  
 1970-talet 
  bl.a. till att den utom- nordiska arbetskraftsinvandringen minskade och den utomnordiska anknytningsinvandringen ökade. Under  
 1980-talet 
  kom asylsökande från Mellanöstern, övriga Asien, Afrika, Kosovo och flera av de forna öststaterna.  
 1990-talet 
  kännetecknas av invandring från det f.d. Jugoslavien av flyktingar eller andra skyddsbehövande. Genom Sveriges tillträde till  
 EES-avtalet 
  år 1994 och medlemskapet i EU näst- följande år har alla som är medborgare i en  
 EU-stat 
  rätt att vistas i ett annat medlemsland en kortare eller längre tid för att arbeta eller studera. Arbetstillstånd behövs inte men däremot uppehållstillstånd för vistelser längre än tre månader. (Källa: Migrationsverkets webb- plats) 
 Invandrarpopulationen under 2002 och 2003 på knappt 65 000 personer årligen är fördelad på så sätt att de flesta, cirka 19 500 årligen för båda åren, kommer från Europa utanför Norden, följt av cirka 18 400 årligen för båda åren från Asien och cirka 14 600 res- pektive 14 300 årligen från Norden. 
 113 
  
 Statistiska uppgifter 
  
 SOU 2005:15 
  
 Hur invandrarpopulationen under 2002 och 2003 är fördelad framgår av följande tabell. 
 Tabell 1 
  
 Utvandringsland 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Norden 
  
 14 641 
  
 14 279 
  
 Europa utom Norden 
  
 19 666 
  
 19 492 
  
 Afrika 
  
 3 602 
  
 4 188 
  
 Nordamerika 
  
 4 489 
  
 4 083 
  
 Sydamerika 
  
 2 035 
  
 1 933 
  
 Asien 
  
 18 401 
  
 18 359 
  
 Oceanien 
  
 807 
  
 894 
  
 Okänt land 
  
 446 
  
 747 
  
 Totalt 
 1 
  
 64 087 
  
 63 795 
  
 (Källa: Statistisk Årsbok för Sverige 2005) 
 Könsfördelningen mellan invandrarna är jämn. Åldersfördelningen är den att de flesta invandrare, flera än hälften, är mellan 20 och 39 år. Köns- och åldersfördelningen framgår av tabell 2. 
 Tabell 2 
  
 Kön/ålder 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Män 
  
 32 638 
  
 31 840 
  
 Kvinnor 
  
 31 449 
  
 31 955 
  
 0–19 
  
 17 634 
  
 17 358 
  
 20–39 
  
 33 665 
  
 34 167 
  
 40–64 
  
 11 318 
  
 10 956 
  
 65– 
  
 1 470 
  
 1 314 
  
 (Källa: Statistisk Årsbok för Sverige 2005) 
 Antalet asylsökande år 2002 var cirka 33 000 personer och år 2003 31 355. (Källa: Migrationsverkets webbplats) 
  
 1  
 Varav svenska medborgare: 16 484 respektive 15 807 
 114 
  
 SOU 2005:15 
  
 Statistiska uppgifter 
  
 5.2 
  
 Uppehållstillstånd 
  
 5.2.1 
  
 Antalet uppehållstillstånd och grunden för tillståndet 
  
 (Källa: Migrationsverkets webbplats och statistik från verket) 
 År 2002 fick 44 664 personer och år 2003 fick 46 857 personer uppehållstillstånd. Av dessa beviljades ungefär hälften tillstånd av anhörigskäl. Antalet som fick uppehållstillstånd på grund av EES- avtalet uppgick till knappt 8 000 personer år 2002 och till drygt 9 000 år 2003. Fördelningen mellan ärendetyperna framgår av tabell 3. 
 Tabell 3 
  
 Uppehållstillstånd 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Anhöriga varav 
  
 22 346 
  
 24 553 
  
 make/sambo 
  
 2 166 
  
 2 627 
  
 barn 
  
 3 354 
  
 3 382 
  
 snabbanknytningsfall 
  
 15 649 
  
 16 655 
  
 Flyktingar och motsv. 
 2 
  
 8 493 
  
 6 460 
  
 Av arbetsmarknadsskäl 
  
 403 
  
 319 
  
 Gäststuderande 
  
 4 585 
  
 5 509 
  
 Adoptivbarn 
  
 869 
  
 782 
  
 p.g.a.  
 EES-avtalet 
  
 7 958 
  
 9 234 
  
 varav arbetstagare 
  
 2 614 
  
 2 817 
  
 studerande 
  
 2 501 
  
 2 929 
  
 Totalt 
  
 44 664 
  
 46 857 
  
 Tidsbegränsat uppehållstillstånd med uppskjuten invandringspröv- ning (se 2 kap. 4 § andra stycket, 4 d och 4 e §§ UtlL) beviljades i de s.k. snabbanknytningsfallen i den omfattning som framgår av tabel- len ovan. Vid en prövning av förlängning av tillstånden beviljades i ca 99 procent av fallen permanent uppehållstillstånd. 
 Av kategorien anhöriga till  
 EU/EES-medborgare 
  fick år 2002 knappt 2 000 respektive år 2003 knappt 2 500 personer ur kärnfamiljen uppe- hållstillstånd. 
 Fördelningen efter medborgarskap för personer som fått uppehålls- tillstånd på grund av anknytning var för åren 2002 och 2003 den att 
  
 2  
 Varav merparten (6 013 respektive 4 326) grundade sig på humanitära skäl. 
 115 
  
 Statistiska uppgifter 
  
 SOU 2005:15 
  
 de flesta hade medborgarskap i länder i Asien, följt av europeiska länder. Fördelningen framgår av tabell 4. 
 Tabell 4 
  
 Medborgarskapsland 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Europa 
  
 7 173 
  
 7 794 
  
 Afrika 
  
 2 064 
  
 2 342 
  
 Nordamerika 
  
 836 
  
 754 
  
 Latinamerika 
  
 1 552 
  
 1 628 
  
 Asien 
  
 10 165 
  
 11 474 
  
 Oceanien 
  
 267 
  
 260 
  
 Övriga 
 3 
  
 289 
  
 301 
  
 Totalt varav 
  
 22 346 
  
 24 553 
  
 kvinnor 
  
 13 119 
  
 14 335 
  
 män 
  
 9 227 
  
 10 218 
  
 Av det totala antalet beviljade förstagångstillstånd år 2003 var köns- fördelningen jämn. Könsfördelningen relaterad till grunden för uppe- hållstillståndet skiljer sig dock särskilt åt i fråga om arbetsmark- nadsskäl, där männen klart dominerar, respektive i fråga om anhö- rigskäl, där kvinnorna är överrepresenterade. 
  
 5.2.2 
  
 Antalet återkallade uppehållstillstånd 
  
 Det totala antalet återkallade uppehållstillstånd år 2002 utgjorde 2 024, varav nio avsåg EES- medborgare och Snyder samt, för år 2003, 2 100, varav åtta avsåg  
 EES-medborgare 
  och Snyder. (Källa: Statistik från Migrationsverket) 
 Det har inte gått att få fram uppgift om på vilken grund tillstån- den återkallats. Den vanligaste orsaken torde dock vara upphävd bo- sättning. 
  
 5.3 
  
 Antalet ansökningar om svenskt medborgarskap 
  
 Att av de hos Migrationsverket inkomna och avgjorda medborgar- skapsärendena, naturalisationsärenden dominerar, framgår av följande tabell 5 och 6. 
  
 3  
 Statslösa och okända. 
 116 
 SOU 2005:15 Statistiska uppgifter 
 Tabell 5 
  
 Inkomna 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Naturalisationsärenden 
  
 25 705 
  
 21 934 
  
 Anmälningsärenden 
  
 3 945 
  
 4 721 
  
 Bibehållande-/befrielseärenden 
  
 481 
  
 473 
  
 Totalt 
  
 30 131 
  
 27 128 
  
 Tabell 6 
  
 Avgjorda 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Naturalisationsärenden 
  
 24 880 
  
 21 139 
  
 Anmälningsärenden 
  
 3 922 
  
 4 650 
  
 Bibehållande-/befrielseärenden 
  
 489 
  
 458 
  
 Totalt 
  
 29 291 
  
 26 247 
  
 (Källa: Migrationsverkets årsredovisning 2003) 
 Utlänningsnämnden överprövar Migrationsverkets beslut i medbor- garskapsärenden som rör naturalisation samt bibehållande av och be- frielse från svenskt medborgarskap. Nämnden prövar även ansökan om förklaring att någon är svensk medborgare. Till Utlänningsnämn- den inkom år 2003 1 262 ärenden och 1 211 avgjordes. År 2002 inkom 1 136 ärenden och 1 142 avgjordes. (Källa: Utlänningsnämndens års- redovisning 2003) 
  
 5.4 
  
 Handläggningstider 
  
 Hos Migrationsverket avgjordes år 2003 totalt 118 138 uppehållstill- ståndsärenden om besök och bosättning. Till denna kategori räknas 
  
 ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning (24procent), 
  
 förlängning av tillstånd på grund av anknytning (18 procent), 
  
 arbetstillstånd (16 procent), 
  
 avvisning/utvisning (2 procent), 
  
 besökstillstånd (9 procent), 
  
 EES-ärenden 
  
  (11 procent), 
  
 viseringer (5 procent), 
  
 gäststuderande (10 procent) och 
  
 överklaganden (4 procent). 
  
 117 
  
 Statistiska uppgifter 
  
 SOU 2005:15 
  
 Antalet ärenden och handläggningstider framgår av tabell 7. 
 Tabell 7 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Totalt antal avgjorda ärenden 
  
 111 693 
  
 118 138 
  
 Ärenden avseende anhöriga 
  
 27 057 
  
 30 451 
  
 Handläggningstid 
 4 
  
 162 
  
 170 
  
 Arbetsmarknadsärenden 
  
 14 700 
  
 13 411 
  
 Handläggningstid 
  
 22 
  
 23 
  
 Ärenden avseende gäststuderande 
  
 5 207 
  
 6 005 
  
 Handläggningstid 
  
 13 
  
 15 
  
 (Källa: Migrationsverkets årsredovisning 2003) 
 År 2003 inkom hos Utlänningsnämnden 2 864 och avgjordes 2 947 överklagade ärenden om uppehållstillstånd (som inte har samband med avvisning eller utvisning) och där merparten utgör ärenden där utlänningen åberopat anknytning som grund för ansökan. Motsva- rande siffror för år 2002 var 2 528 respektive 2 862. Handläggnings- tiderna för dessa överklagade ärenden var, år 2003, 216 dagar i genom- snitt eller 205 dagar i median samt, år 2002, 254 dagar i genomsnitt och 259 i median. (Källa: Utlänningsnämndens årsredovisning 2003). 
 För medborgarskapsärenden var hos Migrationsverket median- handläggningstiden, för 2003, 179 dagar totalt (269 dagar för naturalisa- tionsärenden, 100 för anmälningsärenden och 34 för bibehållande/be- frielseärenden) samt, för 2002, 126 dagar totalt (197 för naturalisations- ärenden, 61 för anmälningsärenden och 23 för  
 bibehållande-/befrielse- 
  ärenden). (Källa: Migrationsverkets årsredovisning 2003). 
 Hos Utlänningsnämnden var för medborgarskapsärendena den genomsnittliga handläggningstiden 193 dagar och mediantiden 225 för år 2003 samt i genomsnitt 208 och i median 240 dagar för 2002. (Källa: Utlänningsnämndens årsredovisning 2003). 
  
 5.5 
  
 Kostnader hos Migrationsverket 
  
 Migrationsverket tilldelades 606 811 milj. kr för budgetåret 2003 ur statsbudgeten. Anslaget finansierar bl.a. prövningsverksamhet. Den totala kostnaden hos Migrationsverket för prövningar av ansökningar 
  
 4  
 Medianhandläggningstiden i antal dagar hos Migrationsverket för ärenden inlämnade vid utlandsmyndighet. 
 118 
  
 SOU 2005:15 
  
 Statistiska uppgifter 
  
 om besök och bosättning var för det året 266 256 milj. kr, vilket ger en styckkostnad om 2 254 kr per ärende. Siffrorna för år 2002 löd på 247 881 milj. kr eller en ärendekostnad om 2 172 kr Kostnaden hos Migrationsverket för medborgarskapsärenden uppgick under år 2003 till totalt 44 578 milj. kr och styckkostnaden per ärende till 1 569. Motsvarande siffror för år 2002 löd på 43 818 milj. kr respek- tive 1 396 kr (Källa: Migrationsverkets årsredovisning 2003). 
 119 
 6 Utländska förhållanden 
 I detta kapitel redogörs kortfattat för hur förhållandena är i vissa andra  
 EU-länder. 
  Redogörelsen bygger på de uppgifter som respek- tive ansvarigt departement har lämnat efter förfrågan från utred- ningen. Motsvarande förfrågan har ställts till Frankrike, Luxemburg, Spanien och Tyskland. Något svar från dessa länder har dock inte erhållits. 
 Belgien 
 Den utlänning som vill uppehålla sig i Belgien i mer än tre månader måste ansöka om tillfälligt uppehållstillstånd på Belgisk ambassad eller motsvarande i sitt hemland. Till stöd för sin ansökan måste ut- länningen förutom pass bifoga ett gällande arbetstillstånd eller bevis på att han eller hon har tillräckliga medel för att försörja sig. Till- räckliga medel anses vara en månadsinkomst på 750 euro med ett tillägg om 125 euro för make om han eller hon är utan egna inkomster och 125 euro för varje barn. Vidare skall sökanden bifoga läkarintyg som utvisar att han eller hon inte lider av någon av de sjukdomar som listats i en särskild lag från 1980 samt ett utdrag från kriminal- registret. 
 Uppehållstillstånd beviljas för en viss tid eller utan tidsgräns be- roende på omständigheterna samt anledningen till och varaktigheten av vistelsen i Belgien. 
 Utlänning som fått tillfälligt uppehållstillstånd utomlands skall inom åtta arbetsdagar från inresan i Belgien anmäla sig hos kommunal myndighet på den ort där han eller hon avser att uppehålla sig. Ut- länningen skall där ansöka om att bli registrerad i utlänningsregistret. Den utlänning som erhållit sitt uppehållstillstånd i Belgien har åtta dagar på sig från dagen för beslutet om uppehållstillstånd. Den kom- munala myndigheten utfärdar ett intyg på att utlänningen är regi- strerad, ett s.k. CRRA. 
 121 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utlänningens make och barn under 18 år har rätt att komma och bo i Belgien. 
 Den utlänning som fått ett obegränsat uppehållstillstånd kan efter fem år ansöka om tillstånd för bosättning. Make och barn till en ut- länning med tillstånd för bosättning får automatiskt också ett till- stånd för bosättning. Ett utlänningsidentitetskort utfärdas till den som har tillstånd för bosättning. Detta identitetskort gäller i fem år och förnyas automatiskt. 
 En sambo kan få tillstånd att bo med en tredjelandsmedborgare i Belgien under följande förutsättningar. Båda måste vara ogifta och minst 18 år. Det måste finnas ett varaktigt förhållande mellan dem. De måste bo tillsammans i Belgien och ha ett gemensamt hushåll. Den part som bor i Belgien måste ha en egen stadigvarande inkomst och måste underteckna ett åtagande att under en period av tre och ett halvt år stå för försörjning, sjukvårdskostnader och kostnader för åter- resa till hemlandet. Slutligen får sambon inte utgöra ett hot mot all- män ordning och säkerhet. 
 Ett beslut om tillstånd kan i princip inte återkallas. Beslutet kan emellertid förklaras ogiltigt om det tillkommit på grund av förfalskade handlingar eller felaktiga uppgifter. 
 En utlänning kan tvingas lämna landet på tre sätt. En order att lämna landet utfärdas till en utlänning som nekats uppehållstillstånd. Anledningen kan vara brist på inkomster. Ordern kan också utfärdas till den som har stannat utan tillstånd i mer än tre månader. Det andra sättet är s.k. ministerial decree of deportation. Denna form används om en utlänning som har uppehållstillstånd (men inte till- stånd för bosättning) är till men för allmän ordning eller säkerhet eller bryter mot villkoren för vistelsen. När det gäller en utlänning med tillstånd för bosättning kan endast ett s.k. royal decree of ex- pulsion utfärdas om utlänningen allvarligt har skadat allmän ordning eller säkerhet. Före ett sådant beslut skall rådgivande kommission ha yttrat sig i frågan. 
 Det finns inget krav på integrationsåtgärder i Belgien. 
 Den som enligt huvudregeln har utverkat ett uppehållstillstånd i hemlandet blir omedelbar införd i utlänningsregistret av den kom- munala myndigheten. För den som är undantagen från kravet på att ha erhållit ett uppehållstillstånd redan före inresan gäller att den be- slutande myndigheten har tre månader på sig att fatta beslut. Om något beslut inte fattas inom denna tid utfärdar den kommunala myndighet ett CRRA (intyg om registrering i utlänningsregistret, jfr ovan). När det gäller familjeåterförening har den beslutande myndig- 
 122 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utländska förhållanden 
  
 heten ett år på sig att fatta beslut. Om den kommunala myndigheten inte har fått något beslut inom denna tid tillåts utlänningen stanna en obegränsad period och ett CRRA utfärdas. Den beslutande myndig- heten kan dock genom ett motiverat beslut förlänga ettårsfristen med tre månader. För bosättningstillstånd är handläggningstiden fem månader. 
 1 
  
 Finland 
 Enligt Finlands utlänningslag (301/2004) är ett uppehållstillstånd antingen tidsbegränsat eller permanent. Tidsbegränsat uppehållstill- stånd beviljas för vistelse av tillfälligt karaktär (tillfälligt uppehålls- tillstånd) eller för vistelse av kontinuerlig karaktär (kontinuerligt uppehållstillstånd). Tillståndsmyndigheten avgör syftet med vistelsen i landet med hänsyn till de uppgifter som utlänningen lämnat om syf- tet med inresan. Ett permanent uppehållstillstånd gäller tillsvidare. 
 Ett permanent uppehållstillstånd beviljas en utlänning som efter att ha fått kontinuerligt uppehållstillstånd lagligen vistats i landet i fyra år utan avbrott, om villkoren för kontinuerligt uppehållstillstånd för utlänningen uppfylls och om det inte finns några i utlännings- lagen nämnda hinder för beviljande av permanent uppehållstillstånd. Vistelsen betraktas som oavbruten om utlänningen har vistats i Finland under minst hälften av uppehållstillståndets giltighetstid. 
 Permanent uppehållstillstånd kan vägras om 1) utlänningen kon- staterats ha gjort sig skyldig till ett brott för vilket föreskrivs fängelse- straff, 2) utlänningen är misstänkt för ett brott för vilket föreskrivs fängelsestraff, 3) utlänningen konstateras ha gjort sig skyldig till två eller flera brott, eller om 4) utlänningen är misstänkt för två eller flera brott. Det straff som dömts ut för ett brott behöver inte ha vunnit laga kraft. När hindren för beviljande av uppehållstillstånd prövas skall hänsyn tas till av vilken art och hur allvarlig den brotts- liga gärningen är samt till den tid utlänningen har vistats i Finland. Om utlänningen har dömts till ovillkorligt fängelsestraff, kan perma- nent uppehållstillstånd beviljas, om det vid tidpunkten för avgöran- det av ansökan har gått mer än tre år sedan det utdömda straffets avtjänats i sin helhet. Om en utlänning har dömts till villkorligt fängelse, kan permanent uppehållstillstånd beviljas, om det har gått mer än två år sedan prövotiden för straffet gått ut. I övriga fall kan 
  
 1  
 Belgien har ännu inte anpassat sin lagstiftning fullt ut till de båda  
 EG-direktiven. 
  
 123 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2005:15 
  
 permanent uppehållstillstånd beviljas, om det vid tidpunkten för avgörandet av ansökan har gått mer än två år sedan brottet begicks. 
 När en utlänning beviljats tillfälligt uppehållstillstånd beviljas hans eller hennes familjemedlemmar tillfälligt uppehållstillstånd för samma tid. När en utlänning har beviljats kontinuerligt eller permanent uppe- hållstillstånd beviljas hans eller hennes familjemedlemmar kontinu- erligt uppehållstillstånd, förutsatt att familjemedlemmarnas försörj- ning är tryggad. 
 Enligt Finlands utlänningslag anses som familjemedlem maken till en i Finland bosatt person samt ett ogift barn under 18 år om perso- nen i Finland är vårdnadshavare. Om den som är bosatt i Finland är ett minderårigt barn är barnets vårdnadshavare en familjemedlem. Som familjemedlem anses också en person av samma kön om partner- skapet har registrerats nationellt. Med makar jämställs sambor, oav- sett kön, under förutsättning att de har bott tillsammans i minst två år. Sammanboendetid förutsätts inte, om personerna i fråga gemen- samt har vårdnaden om ett barn eller om det finns andra vägande skäl. 
 Ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas om villkoren för det föregående tidsbegränsade uppehållstillståndet fortfarande upp- fylls. 
 För att uppehållstillstånd skall beviljas förutsätts att utlänningens försörjning är tryggad. I ett enskilt fall kan avvikelse göras från för- sörjningsförutsättningen, om det finns exceptionellt vägande skäl eller om barns bästa kräver det. 
 Utlänningens försörjning anses vara tryggad vid beviljande av första uppehållstillståndet om hans eller hennes vistelse i landet bekostas med inkomster från förvärvsarbete, verksamhet som företagare, pen- sioner, tillgångar eller andra källor som anses sedvanliga så att han eller hon inte kan antas bli beroende av utkomststöd enligt lagen om utkomststöd eller av någon annan därmed jämförbar ekonomisk för- mån som tryggar hans eller hennes försörjning. Som sådan förmån anses inte socialskyddsförmåner som ersätter kostnader. 
 När fortsatt tillstånd beviljas skall utlänningens försörjning vara tryggad dock så att beviljande av tillstånd inte förhindras av att ut- länningen tillfälligt tyr sig till utkomststöd eller någon annan där- med jämförbar förmån för att trygga sin försörjning. Sökanden skall för myndigheten förete en utredning om hur hans eller hennes för- sörjning tryggas i Finland. 
 Det finns även föreskrifter om att den person som bor i Finland skall försörja den familjemedlem som kommer till Finland. 
 124 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utländska förhållanden 
  
 Om försörjningskravet inte uppfylls kan uppehållstillståndet åter- kallas och om utlänningen inte lämnar landet frivilligt kan han eller hon bli utvisad. Om utlänningen inte kan bekosta resan betalar staten. 
 Enligt Finlands utlänningslag återkallas ett tidsbegränsat eller per- manent uppehållstillstånd när en utlänning varaktigt har flyttat från Finland eller när en utlänning i permanent syfte har vistats utanför landet i två år utan avbrott. 
 Ett tidsbegränsat eller permanent uppehållstillstånd kan återkallas, om utlänningen vid ansökan om uppehållstillstånd lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet eller andra oriktiga upplysningar som har påverkat beslutet eller om något som hade kunnat hindra beviljan- det av uppehållstillstånd har hemlighållits. 
 Tidsbegränsat uppehållstillstånd får återkallas, om de villkor på grundval av vilka uppehållstillståndet beviljades inte längre uppfylls. För att uppehållstillståndet skall kunna återkallas förutsätts dessutom att utlänningen först en kort tid har vistats lagligen i Finland. 
 Ett tidsbegränsat eller permanent uppehållstillstånd får återkallas, om en Hanson begär att Finland återkallar ett uppehållstillstånd som Finland beviljat en utlänning och begäran anförs med motive- ringen att utlänningen har meddelats inreseförbud i en annan Schengenområdet. 
 Enligt Finlands grundlag är alla lika inför lagen. Ingen får utan god- tagbart skäl särbehandlas på grund av kön, ålder, ursprung, språk, religion, övertygelse, åsikt, hälsotillstånd eller handikapp eller av någon annan orsak som gäller hans eller hennes person. 
 I strafflagen finns ett stadgande om diskriminering i arbetslivet som även gäller utlänningar. En arbetsgivare eller en företrädare för denne som vid annonsering om en anställning, vid valet av arbetsta- gare eller under ett anställningsförhållande utan vägande och godtag- bart skäl försätter en arbetssökande eller arbetstagare i ofördelaktig ställning 1) på grund av ras, nationalitet eller etniskt ursprung, med- borgarskap, hudfärg, språk, kön, ålder, familjeförhållanden, sexuell inriktning eller hälsotillstånd eller 2) på grund av religion, samhälle- liga åsikter, politisk eller facklig verksamhet eller någon annan där- med jämförbar omständighet skall dömas för diskriminering i arbets- livet till böter eller fängelse i högst sex månader. 
 Det finns inga lagstadgade handläggningstider för ärenden om uppehållstillstånd i Finland. 
 2 
  
 2  
 Finland anser inte att det föreligger några större skillnader mellan den egna lagstiftningen och vad som följer av  
 EG-direktiven 
  när det gäller villkoren för uppehållstillstånd och reglerna om försörjning. 
 125 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2005:15 
  
 Grekland 
 I Grekland utfärdas först ett initialt tillstånd som gäller i ett år. Detta tillstånd kan förnyas så länge tredjelandsmedborgaren har ett gällande arbetstillstånd. Efter två år kan tredjelandsmedborgaren ansöka om ett uppehållstillstånd som gäller för en ny tvåårsperiod. Han eller hon måste då visa dokumentation på sina tillgångar, arbetstillstånd m.m. När tredjelandsmedborgaren har bott tio år i Grekland kan ett uppe- hållstillstånd utan tidsbegränsning erhållas. 
 En tredjelandsmedborgare som har bott minst två år i Grekland kan ansöka om familjeåterförening i Grekland under förutsättning att familjemedlemmen skall bo hos honom eller henne, att han eller hon kan försörja familjemedlemmen och att det finns lämplig bostad och en sjukförsäkring som täcker familjemedlemmen. Det är personen som bor i Grekland som skall inge ansökningen. 
 De familjemedlemmar som kan bli aktuella för familjeåterförening är make och ogift barn under 18 år. Familjemedlemmen får ett uppe- hållstillstånd för en tid motsvaranden den som gäller för personen som redan bor i Grekland. 
 Alla som ansöker om uppehållstillstånd i Grekland måste visa att de kan försörja sig. Den som ansöker om familjåterförening måste visa att han eller hon har tillräcklig inkomst för att försörja familjen. Inkomsten får inte vara lägre än en oerfaren arbetares lön. Han eller hon måste också visa att inkomsten räcker till boendekostnaden och till sjukförsäkring för familjemedlemmarna. Om försörjningskravet inte uppfylls kan uppehållstillståndet återkallas och tredjelandsmed- borgaren kan utvisas. 
 Uppehållstillstånd kan återkallas av hänsyn till allmän ordning och säkerhet samt av hänsyn till folkhälsan. Återkallande av uppehålls- tillstånd leder automatiskt till att arbetstillståndet återkallas. 
 Utlänningar som permanent bor i Grekland har samma rättigheter som greker. 
 Den fastställda handläggningstiden för ärenden om uppehållstill- stånd är 50 dagar. Tiden avser inte eventuell handläggning efter över- klagande. 
 3 
  
 3  
 Grekland hade vid tiden för svaret på utredningens frågor ännu inte startat processen med att införliva  
 EG-direktiven 
  men ansåg att landets regler avseende försörjningskrav täcks av direktiven. 
 126 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utländska förhållanden 
  
 Italien 
 Uppehållstillstånd i Italien för en tredjelandsmedborgare är kopplat till att man får en anställning där arbetsgivaren garanterar arbete och bostad. Ett långvarigt uppehållstillstånd kan för närvarande erhållas efter att utlänning på grund av arbete bott i landet i sex år. 
 En tredjelandsmedborgare kan begära familjeåterförening för make, ogifta minderåriga barn, vuxna sjuka barn samt föräldrar om dessa inte har några andra barn i hemlandet eller om de är över 65 år och de andra barnen av hälsoskäl inte kan bistå dem. 
 För att få uppehållstillstånd i Italien skall en tredjelandsmedborgare visa att han eller hon åtminstone har en inkomst som motsvarar lägsta socialbidragsnivån (4 515 euro per år). 
 För att få återförenas med familjemedlemmar måste tredjelands- medborgaren i Italien visa att han eller hon har en bostad och inkomst i enlighet med vad som beskrivits ovan med den skillnaden att in- komsten måste vara högre och relaterad till antalet familjemedlemmar. 
 Försörjningsförmågan måste visas genom uppvisande av inkomst- deklaration och den skall täcka mat, kläder, bostad, och sjukförsäk- ring. 
 Försörjningskravet är detsamma för alla kategorier av familjemed- lemmar. 
 Om försörjningskravet inte uppfylls leder det till att uppehålls- tillståndet inte förnyas. I sådant fall är det den arbetsgivare som lät tredjelandsmedborgaren komma till Italien som får stå för kostna- derna för resan till ursprungslandet. 
 Uppehållstillståndet återkallas om tredjelandsmedborgaren gör sig skyldig till vissa brott, t.ex. brott mot person och förmögenhets- brott. I de flesta av dessa fall skickas utlänningen tillbaka till sitt ur- sprungsland. 
 Det finns lagstiftning som förbjuder diskriminering av tredjelands- medborgare på arbetsmarknaden och i fråga om sociala förmåner. 
 Det finns inga obligatoriska integrationsprogram i Italien. 
 Det finns bestämda handläggningstider för ärenden om uppehålls- tillstånd men de är inte absoluta. Handläggningstiden för ärenden om uppehållstillstånd för familjeåterförening är 90 dagar. 
 4 
  
 4  
 Reglerna om uppehållstillstånd är ännu inte anpassade till  
 EG-direktiven 
  men man anser att de reflekterar innehållet i direktiven och även innebär förmånligare villkor. 
 127 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2005:15 
  
 Nederländerna 
 För att få ett långfristigt uppehållstillstånd i Nederländerna skall följande villkor vara uppfyllda. Utlänningen skall ha varit lagligen bosatt /haft uppehållstillstånd i landet i fem år, ha stabila och regel- bundna inkomster, inte ha gjort sig skyldig till brott mot allmän ord- ning och säkerhet samt bo i Nederländerna. 
 Familjeåterförening är under förutsättning att övriga villkor är uppfyllda möjlig för make, sambo, registrerad partner och barn under 18 år. I undantagsfall kan familjeåterförening tillåtas om barnet är 18 år eller äldre i fall barnet fortfarande är ekonomiskt och moraliskt beroende av föräldrarna som bor i Nederländerna. Slutligen är familje- återförening möjligt för utlänningar som är 65 år eller äldre om han eller hon är ensamstående i ursprungslandet och vill bo tillsammans med sitt barn i Nederländerna. 
 I Nederländerna görs en tydlig skillnad mellan det man kallar familjeåterförening och det man kallar familjebildning. Det förra be- greppet används uteslutande för den situationen då familjen var bildad redan före utlänningens ankomst till Nederländerna. Begrep- pet familjebildning används då utlänningen bildar familj efter det att han eller hon bosatt sig i Nederländerna. 
 Inom kort kommer reglerna för rätten till familjebildning att för- ändras något. Det kommer då att krävas att både den utlänning som bor i Nederländerna och maken eller makan har fyllt 21 år. För att förhindra att maken eller makan blir en ekonomisk börda för allmänna medel kommer det vidare att krävas att utlänningen i Nederländerna tjänar 120 procent av vad som benämns minimilön. 
 När det gäller familjeåterförening gäller för alla kategorier att familjemedlemmen i Nederländerna måste ha tillräckliga medel för försörjningen. Familjen måste omedelbart bosätta sig tillsammans ha gemensamt hushåll och samma adress. 
 5 
  
 Utlänningar som vill bo i Nederländerna måste först ansöka om ett tillfälligt tillstånd hos den Nederländska ambassaden i hemlandet. 
  
 5  
 För  
 föräldrar över 65 år  
 gäller följande. Föräldern måste vara ensamstående. Barnet som bor i Nederländerna måste vara av nederländsk nationalitet eller ha ett permanent uppehållstillstånd samt ha tillräckliga medel för att kunna ta hand om föräldern. Det får inte finnas något annat barn i ursprungslandet som skulle kunna ta hand om föräldern. Nästa alla barn måste bo i Nederländerna. 
 – För  
 övriga familjemedlemmar  
 gäller följande. Det vuxna barnet eller  
 mor-/farföräldern 
  måste verkligen tillhöra familjen. Han eller hon måste direkt efter sin ankomst till Nederländerna bo- sätta sig hos familjemedlemmen, ha ett gemensamt hushåll och gemensam adress. Att lämna familjemedlemmen kvar i ursprungslandet skulle förorsaka oskäligt lidande. Det måste finnas en legal familjerelation. Familjemedlemmen i Nederländerna måste ha tillräckliga medel för för- sörjningen. 
 128 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utländska förhållanden 
  
 För att godtas måste utlänningen uppfylla vissa basala krav. Utlän- ningen måste visa att han eller hon har tillräckliga medel att leva på, lägga fram dokument som styrker identiteten och inte ha blivit dömd för något brott. Andra eller ytterligare villkor kan gälla beroende på utlänningens skäl för ansökan. Vill utlänningen sedan stanna längre än de tre månader det första tillståndet avser skall utlänningen ansöka om ett nytt tillstånd. Är villkoren uppfyllda beviljas ett uppehållstill- stånd. Ett sådant beslut fattas inom sex månader. 
 6 
  
 Tredjelandsmedborgaren som vill komma till Nederländerna, eller om det är fråga om familjeåterförening, den familjemedlem som bor i Nederländerna måste ha stabila och regelbundna inkomster upp- gående till 100 procent av minimilön. Tredjelandsmedborgaren måste vidare ha en sjukförsäkring. Det finns för närvarande inget krav på att bostad skall finnas men ansvarig minister överväger att införa ett sådant villkor. 
 Om en tredjelandsmedborgare inte längre uppfyller villkoren för uppehållstillstånd återkallas tillståndet och han eller hon måste åka tillbaka till sitt ursprungsland. Ett permanent uppehållstillstånd kan bara återkallas om utlänningen begår ett allvarligt brott eller lämnar landet för en lång tid. 
 Tredjelandsmedborgare som lagligen bor i Nederländerna har samma rätt till sociala förmåner som nederländska medborgare. Ett utnyttjande av denna rätt kan dock i vissa fall leda till att uppehålls- tillståndet återkallas. 
 Det finns integrationsprogram för utlänningar som kommer till Nederländerna men att fullfölja dessa är för närvarande inget krav för att få eller behålla ett uppehållstillstånd. Man kommer emellertid att införa ett prov som tredjelandsmedborgaren måste klara av innan han eller hon kommer till Nederländerna. Ett misslyckat prov kom- mer att kunna leda till att uppehållstillstånd vägras. När tredjelands- medborgaren sedan kommit till Nederländerna måste han eller hon fullfölja integrationskursen och innan ett permanent uppehållstill- stånd kan meddelas skall tredjelandsmedborgaren ha klarat av den slutliga integrationskursen. 
 Handläggningstiden för ärenden om uppehållstillstånd är reglerad i Nederländerna. Beslut måste fattas inom sex månader. När det gäller ansökningar från tredjelandsmedborgare med ställning som var- 
  
 6  
 Nederländerna anser att landets regler avseende uppehållstillstånd är anpassade till de båda  
 EG-direktiven. 
  Ansvarig minister har beslutat att det nationella permanenta uppehållstillståndet skall finnas kvar vid sidan om den nya europeiska statusen som varaktigt bosatt tredjelands- medborgare. 
 129 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2005:15 
  
 aktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  kommer man att införa en handlägg- ningstid om fyra månader. 
 Portugal 
 För att få ett uppehållstillstånd som gäller för en tvåårsperiod måste sökanden inneha ett giltigt visum för vistelse och befinna sig på Portugals territorium. Det får inte föreligga en omständighet som, om den varit känd tidigare, hade lett till att personen inte fått visum. Visum för vistelse erhålls av Portugals konsulat i den sökandes hem- land. Vid ansökan om visum efterfrågas den information som är rele- vant (t.ex. om social och ekonomisk situation, ev. kriminalitet och sjukförsäkring). 
 En utlänning som bor i Portugal i minst ett år har rätt att återföre- nas med en familjemedlem som han eller hon har bott tillsammans med i ett annat land eller som han eller hon är beroende av. Familje- medlem i detta sammanhang är make, barn som är minderåriga eller som är arbetsoförmögna, adopterat barn, släktingar i rakt uppsti- gande led till utlänningen eller dennes make under förutsättning att släktingen är beroende av honom eller henne, minderåriga syskon under förutsättning att syskonet är placerat i utlänningens vård ge- nom ett beslut i hemlandet som erkänns av Portugal. Familjemed- lemmen får ett förnybart uppehållstillstånd som gäller för samma tid som den utlänning som redan bor i Portugal (tillstånd för rätt till familjeåterförening). Det portugisiska regelverket ger inte rätt till familjeåterföring för sambor. 
 När tiden för uppehållstillståndet för familjemedlemmen går ut görs en utvärdering av om familjebanden består (t.ex. äktenskaps- bevis). När ansökan bedöms skall följande omständigheter beaktas. Medel för försörjning, bostadssituationen samt hur sökanden följer Portugals lagar rörande utlänningar. 
 Den utlänning som bor i Portugal skall kunna visa att han eller hon har tillräckliga medel för att försörja den familjemedlem som han eller hon önskar återförena sig med. För att visa sin försörjnings- förmåga kan utlänningen presentera skriftligt bevis på att han eller hon har ett avlönat arbete eller är egenföretagare alternativt någon annan dokumentation som visar någon form av inkomst eller pension. 
 130 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utländska förhållanden 
  
 Samma krav på försörjningsförmåga ställs upp oavsett vilken kate- gori av familjemedlem det är fråga om. 
 7 
  
 Återkallelse av uppehållstillstånd skall ske så fort utlänningen ut- visas ur landet eller om tillståndet erhållits genom vilseledande upp- gifter. Uppehållstillstånd utfärdat för familjeåterförening skall åter- kallas om det är fråga om skenäktenskap, om referenspersonen i Portugal förlorar sitt uppehållstillstånd och familjemedlemmen inte erhållit ett eget individuellt uppehållstillstånd, samt om familjeban- den mellan referenspersonen och familjemedlem bryts av annat skäl än dödsfall. 
 Med något sällsynt undantag likabehandlas utlänningar med portu- gisiska medborgare. 
 Några särskilda integrationskrav ställs inte upp för att få uppe- hållstillstånd i Portugal. 
 Beslut i fråga om uppehållstillstånd och förnyat uppehållstillstånd skall fattas inom 60 respektive 30 dagar. 
 Österrike 
 Den österrikiska utlänningslagen skiljer mellan syftesrelaterat tillstånd att uppehålla sig i landet (Aufenthaltserlaubnis) och bosättningstill- stånd (Niederlassungsbewilligung) som gäller varaktig bosättning i Österrike. Dessa tillstånd är tidsbegränsade. År 2002 infördes bosätt- ningsintyg (Niederlassungsnachweis) som är en tidsobegränsad uppe- hållsrätt som dokumenteras med ett tidsbegränsat tillstånd. 
 Makar och minderåriga barn till utlänningar som är lagligt och varaktigt bosatta i Österrike tilldelas efter ansökan ett första bo- sättningstillstånd om de har giltigt resedokument och ingen avslags- grund enligt utlänningslagen finns. När det gäller utlänningar som omfattas av kvotering gäller ett kvotsystem för familjers medflyttning. Det finns ingen rätt till familjeåterförening för registrerad partner, sambo, föräldrar och myndiga barn. Dessa personer måste därför själva uppfylla kraven för att uppehålla sig i landet. 
 Vid förlängning av bosättningstillståndet prövas om integrations- avtalet (se nedan) har uppfyllts, och om det finns medel för försörj- ning, tillräcklig bostad och sjukförsäkring. 
  
 7  
 När det gäller försörjningskravet anser sig Portugal inte ännu ha anpassat reglerna till de båda  
 EG-direktiven. 
  
 131 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2005:15 
  
 Tredjelandsmedborgare som vill uppehålla sig i Österrike måste visa att han eller hon kan försörja sig. Inom kärnfamiljen gäller underhållsskyldighet. 
 En utlänning som varit permanent och lagligt bosatt i Österrike i fem år, men ännu inte åtta år, får inte utvisas på grund av brist på egna medel. Uppehållsförbud kan under vissa förutsättningar utfär- das för en utlänning som inte kan bevisa att han eller hon äger egna medel för försörjning. Eftersom det är uttryckligen förbjudet att ge bosättningstillstånd på grund av en åtagandeförklaring är det inte möj- ligt för en tredjelandsmedborgare att bosätta sig i Österrike utan egna medel för försörjning, om han eller hon inte tillhör någons kärnfamilj. 
 En utlänning som vistas i Österrike på grund av tillstånd att uppe- hålla sig i landet eller under förlängningsförfarande kan utvisas om skäl för att vägra uppehållstillstånd blir känt i efterhand eller om skäl för att vägra uppehållstillstånd står i vägen för förlängning av till- ståndet, om skenäktenskap bevisas, om utlänningen under det första året av vistelsen i mer än fyra månader inte har skött något tillåtet förvärvsarbete som anställd eller om han har uppehållit sig kortare tid än åtta år i landet och varit arbetslös i mer än ett år. Sedan den 1 januari 2003 kan en utlänning också utvisas, om han efter en viss tid inte uppfyller integrationsavtalet av skäl som han själv är ansvarig för. I särskilt allvarliga fall, såsom hot mot allmän ordning och säker- het, vid särskilt allvarliga lagöverträdelser, vid avsiktligt felaktiga uppgifter till österrikisk myndighet om utlänningens person etc., vid skenäktenskap eller vid skenadoption kan uppehållsförbud också ut- färdas för utlänningen. Hänsyn skall dock alltid tas till den rätt till privat- och familjeliv som garanteras i artikel 8 i Europeiska människo- rättskonventionen. Om utlänningen inte frivilligt hörsammar sin skyl- dighet att lämna landet kan han utvisas, om detta är tillåtet. 
 Den jämlikhetsprincip som finns inskriven i den österrikiska för- fattningslagen och i grundlagen gäller enbart för österrikiska med- borgare. Likabehandling av utlänningar sinsemellan regleras i författ- ningslagen när det gäller förbudet mot rasdiskriminering. Skyddsbe- stämmelsen i lagen om anställning av utlänningar förhindrar inbördes orättvis behandling av utlänningar på arbetsmarknaden. Beslut om tillgång till socialhjälp fattas på delstatsnivå, och det finns inga enhet- liga bestämmelser som gäller i hela Österrike. 
 Alla tredjelandsmedborgare som bosätter sig i Österrike är skyldiga att ingå och uppfylla ett integrationsavtal som innebär ett åtagande att förvärva grundkunskaper i tyska språket för att få förmåga att delta i samhällslivet och i det ekonomiska och kulturella livet i 
 132 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utländska förhållanden 
  
 Österrike. Undantag från skyldigheten att ingå avtalet finns för exem- pelvis tredjelandsmedborgare som kan styrka motsvarande kunska- per i tyska språket, gästforskare och de man kallar kvalificerade topp- krafter. 
 Om tredjelandsmedborgaren inte förklarar sig beredd att ingå inte- grationsavtalet nekas ett första bosättningstillstånd eller fortsatt bo- sättningstillstånd. Om han eller hon visserligen ingår avtalet, men inte avslutar integrationskursen i tyska inom föreskriven tid, följer ekonomiska nackdelar. 
 Enligt den allmänna förvaltningsprocesslagen är myndigheterna skyldiga att utfärda beslut om ansökningar från parter och om över- klaganden utan onödigt uppskov, dock senast sex månader efter att ansökningen eller överklagandet inkommit. Härutöver finns en sär- skild tidsfrist för förfaranden som gäller viktiga personer (anställda viktiga personer) som innebär en total tidsfrist på sex månader för att fatta beslut. 
 8 
  
 8  
 Österrike anser att landets regler avseende uppehållstillstånd för familjeåterförening och försörjningskrav är anpassade till  
 EG-direktiven. 
  
 133 
 7 Personkretsen 
  
 7.1 
  
 Personkretsen som omfattas av familjeåterförenings- direktivet 
  
 Bedömning:  
 Begreppet referensperson enligt familjeåterförenings- direktivet omfattar tredjelandsmedborgare som är bosatta i Sverige och har uppehållstillstånd för bosättning här (permanent uppe- hållstillstånd) eller har beviljats sådant uppehållstillstånd. Till refe- rensperson skall räknas också varaktigt bosatta tredjelandsmed- borgare i annan  
 EU-stat 
  eller deras anhöriga i en redan etablerad familjebildning om de har uppehållstillstånd i Sverige. Till kretsen anhöriga i kärnfamiljen enligt familjeåterföreningsdirek- tivet hör referenspersonens make (varmed också avses registrerad partner), sambo eller ogifta barn (varmed också avses adoptiv- barn) under 18 år. 
 Den personkrets som omfattas av familjeåterföreningsdirektivet är begränsad på så sätt att den för det första endast omfattar tredje- landsmedborgare som bor i Sverige med permanent uppehållstill- stånd (PUT) eller har beviljats sådant uppehållstillstånd (den s.k. referenspersonen). Enligt direktivet om varaktigt bosatta skall tredje- landsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och deras familjemedlemmar i en etablerad familjebildning under vissa villkor ha rätt att bosätta sig i annan  
 EU-stat. 
  Utred- ningen föreslår att om dessa önskar att bosätta sig i Sverige ett uppe- hållstillstånd med möjlighet till förnyelse skall ges i likhet med vad som gäller för unionsmedborgare (se avsnitt 8.3 och utredningens förslag om tillägg i 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF). Om dessa efter in- resan hit bildar familj med tredjelandsmedborgare skall villkoren enligt familjeåterföreningsdirektivet gälla för familjeåterförening. Där- med kommer för det andra också dessa att utgöra referenspersoner. Enligt familjeåterföreningsdirektivet räknas till anhöriga tredjelands- 
 135 
  
 Personkretsen 
  
 SOU 2005:15 
  
 medborgare en begränsad anhörigkrets (nämligen medlemmar ur kärnfamiljen samt ogifta myndiga barn och föräldrar) till referens- personen. Bestämmelserna i 2 kap. 4 § första stycket  
 1–3 
  UtlL där villkoren för att få uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning finns, tar även sikte på situationer där anknytningspersonen är svensk medborgare eller utlänning utan begränsning till viss nationalitet och oavsett nationalitet på den anhörige utlänningen. Anhörigkretsen i den nämnda paragrafen omfattar – förutom kärnfamiljen, ogifta myn- diga barn och föräldrar – även andra släktingar. De förslag Anhörig- kommittén lämnat i delbetänkandet Vår anhöriginvandring (SOU 2002:13) knyter an till personkretsen i den nuvarande 2 kap. 4 § första stycket  
 1–3 
  UtlL. 
 Innebörden av de tilläggsdirektiv utredningen fått genom beslut den 9 december 2004 (dir. 2004:171) är, när det gäller familjeåter- föreningsdirektivet, att i detta delbetänkande skall endast redovisas förslag som hänför sig villkoren för familjeåterförening beträffande kärnfamiljen och, beträffande flyktingar eller övriga skyddsbehövande, även i visst annat fall. 
 Utredningen avser att i ett slutbetänkande lämna förslag till be- stämmelser för anhöriginvandring, dels för den ytterligare krets av an- höriga tredjelandsmedborgare som omfattas av familjeåterförenings- direktivet, (dvs. föräldrar och ogifta myndiga barn), dels för en vidare krets av anknytningspersoner och anhöriga oavsett medborgarskap. Nuvarande regler i 2 kap. 4 § första stycket  
 1–3 
  UtlL om uppehålls- tillstånd på grund av anknytning kommer därför tills vidare att gälla för anknytningspersoner och anhöriga som inte omfattas av detta delbetänkande. 
  
 7.1.1 
  
 Referenspersonen 
  
 Bakgrund 
 Enligt artikel 1 och 3.1 ges möjlighet till familjeåterförening för tredje- landsmedborgare som vistas lagligen i landet samt har ett uppehålls- tillstånd som är giltigt under minst ett år och har välgrundade ut- sikter att få ett permanent 
 1  
 uppehållstillstånd. Familjeåterförening enligt direktivet förutsätter att även familjemedlemmarna är tredje- landsmedborgare. 
  
 1  
 I den svenska översättningen av artikel 3.1 har felaktigt angivits varaktigt uppehållstillstånd. 
 136 
  
 SOU 2005:15 
  
 Personkretsen 
  
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet kan referenspersonen  
 inte  
 vara en tredjelandsmedborgare som har ansökt om att beviljas flyk- tingstatus och slutligt beslut i saken ännu inte meddelats (artikel 3.2 a), en tredjelandsmedborgare som har tillstånd att vistas i en medlems- stat med stöd av tillfälligt skydd eller i avvaktan på besked om att få sådan ställning ansöker om tillstånd att vistas här (artikel 3.2 b) eller en tredjelandsmedborgare som har tillstånd att vistas i en medlems- stat på grund av alternativa skyddsformer enligt internationella för- pliktelser, nationell lagstiftning eller praxis i medlemsstaterna, eller som har ansökt om uppehållstillstånd av sådan anledning och avvak- tar besked om sin ställning(artikel 3.2 c). 
 En referensperson kan heller  
 inte  
 vara unionsmedborgare (artikel 3.3) och heller inte en medborgare i en  
 EES-stat 
  (dvs. utöver unionsländer- na, i Island, Liechtenstein eller Norge) eller i Schweiz (artikel 3.4 a). 
 Bedömning 
 När det gäller till vilken krets en referensperson typiskt sett hör gör utredningen de bedömningar som framgår nedan. 
 Referenspersonen måste inneha ett uppehållstillstånd med en gil- tighetstid på minst ett år med välgrundade utsikter att tillståndet permanentas. För svenska förhållanden innebär det i princip att en- dast tredjelandsmedborgare med permanent uppehållstillstånd (PUT) kan komma i fråga som referensperson. Även om huvudregeln är den motsatta har beslutande myndighet – Migrationsverket eller Utlän- ningsnämnden – alltid en rätt att bevilja ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd. Exempel på där ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan meddelas är om tveksamheter finns beträffande utlänningens vandel (2 kap. 4 § fjärde stycket och 4 b § UtlL). Enligt nyare praxis från Utlänningsnämnden brukar tidsbegränsade uppehållstillstånd ges om ett år i taget som en slags prövotid. I äldre praxis förekommer sex månader. Tidsbegränsade uppehållstillstånd kan också ges i de fall som avses i 2 kap. 4 § första stycket  
 6–7 
  UtlL, t.ex. för utövare av s.k. fria yrken eller studenter. 
 Med hänsyn till det krav som uppställs i artikel 3.1 – dvs. att refe- renspersonen skall ha ett uppehållstillstånd med giltighet under minst ett år och välgrundade utsikter finns att få ett permanent tillstånd – kan referenspersonen inte höra till någon av de kategorier som i en- lighet med vad som redovisats i föregående stycke endast brukar be- viljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detta stämmer för övrigt 
 137 
  
 Personkretsen 
  
 SOU 2005:15 
  
 överens med svensk rätt i fråga om uppehållstillstånd på grund av anknytning, eftersom en tillämpning av 2 kap. 4 § första stycket  
 1–3 
  UtlL i princip förutsätter att anknytningspersonen har ett permanent uppehållstillstånd. I lagtexten uttrycks det genom att anknytnings- personen skall vara bosatt här eller har beviljats ett uppehållstillstånd för bosättning här (se prop. 1996/97:25 s. 285 och Utlänningslagen – Vägledande beslut, UN  
 396-99). 
  
 Det förekommer dock att uppehållstillstånd beviljas för en nära anhörig, t.ex. make eller sambo, trots att den härvarande utlänningen endast har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Främst avses de fall då den härvarande vistas i landet endast tillfälligt för studier eller för att arbeta i ett yrke där det råder arbetskraftsbrist (se 2 kap. 4 § första stycket  
 6–7 
  UtlL). Maken eller sambon beviljas i dessa fall uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 § första stycket 6 UtlL, som ger möjlighet att bevilja uppehållstillstånd för den som har sin försörj- ning ordnad även på annat sätt än genom arbete. Maken eller sam- bon anses i dessa fall ha försörjningen ordnad genom den partner som vistas i Sverige. Det är i dessa fall alltså inte fråga om uppehållstill- stånd på grund av anknytning. 
 Sammanfattat är den bakomliggande tanken med familjeåterföre- ningsdirektivet att det är tredjelandsmedborgare som vistas här mera permanent som skall ha möjlighet till återförening med sin familj. Detta stämmer överens med gällande bestämmelser i utlänningslagen som innebär att uppehållstillstånd på grund av anknytning endast ges om anknytningspersonen har ett permanent uppehållstillstånd. Vi- dare kommer tredjelandsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och som fått uppehållstillstånd här enligt ut- redningens förslag till ny lydelse av 3 kap. 5 a § UtlF att – åtminstone i de fall tillståndet har en giltighet på minst ett år – höra till den kate- gori som anses vistas här mera permanent. Påståendet gäller även för etablerade familjemedlemmar till dessa som har fått uppehållstill- stånd enligt förslaget ny lydelse av 3 kap. 5 b § UtlF. 
 Att den som ansöker om flyktingstatus enligt 3 kap. 2 § UtlL inte kan vara referensperson enligt familjeåterföreningsdirektivet har redan sagts. Enligt artikel 3.2 b är familjeåterföreningsdirektivet inte heller tillämpligt om referenspersonen vistas i en medlemsstat med stöd av ett tillfälligt skydd. För svenska förhållanden tar artikeln närmast sikte på personer som fått uppehållstillstånd med tillfälligt skydd en- ligt 2 a kap. UtlL eller som ansöker om uppehållstillstånd i avvaktan på besked om sin ställning. 
 138 
  
 SOU 2005:15 
  
 Personkretsen 
  
 Artikel 3.2 c tar sikte på att referenspersonen vistas här med stöd av alternativa skyddsformer enligt bl.a. nationell lagstiftning eller som ansökt om uppehållstillstånd för sådant ändamål. I 3 kap. 3 § UtlL finns bestämmelser om under vilka förutsättningar skyddsbe- hövande i övrigt, dvs. andra än flyktingar enligt 3 kap. 2 § UtlL, kan få uppehållstillstånd. Dessa undantas därför enligt direktivet. Men direktivet är ett s.k. minimidirektiv (se artikel 3.5). Utredningen an- ser därför att ingenting hindrar att utredningen lämnar förslag som innebär förmånligare villkor för en referensperson som är en skydds- behövande än vad familjeåterföreningsdirektivet medger. 
  
 7.1.2 
  
 De anhöriga 
  
 Bakgrund 
 Enligt artikel  
 4.1–4.3 
  är familjeåterföreningsdirektivet tillämpligt en- dast i förhållande till vissa kategorier av anhöriga. 
 Enligt artikel 4.1 föreligger en skyldighet ( 
 skall 
 ) att återförena referenspersonen med make och gemensamma underåriga ogifta barn/adoptivbarn till referenspersonen och maken. Vidare föreligger en skyldighet att återförena underåriga ogifta barn/adoptivbarn till referenspersonen eller maken, som står under enderas vårdnad, är för- sörjningsberoende av föräldern och, i förekommande fall, medgivande finns från annan vårdnadshavare. 
 Enligt artikel 4.2  
 får  
 återförening ske med föräldrar till referens- personen eller referenspersonens make, som är beroende av referens- personen eller maken för sin försörjning och saknar nödvändigt familjemässigt stöd i ursprungslandet. Enligt samma artikel  
 får  
 ogifta myndiga barn, vilka är barn till referenspersonen eller referensper- sonens make och som av hälsoskäl bevisligen inte kan försörja sig själva, återförenas med sina föräldrar. 
 Enligt artikel 4.3  
 får  
 återförening också ske med sambo eller regi- strerad partner samt med ogifta underåriga barn/adoptivbarn till dessa. Återförening får också ske med ogifta myndiga barn som är barn till sambon eller den registrerade partnern och som av hälsoskäl be- visligen inte kan försörja sig själva. 
 139 
  
 Personkretsen 
  
 SOU 2005:15 
  
 Bedömning 
 I artikel 4 anges alltså till vilken krets en anhörig som önskar familje- återförening kan höra. Kärnfamiljen omfattas. För svenska förhållan- den innebär det att make, varmed också avses registrerad partner (jfr artikel 4.3 och lag [1994:1117] om registrerat partnerskap), sambo och underåriga ogifta barn, de senare som antingen är gemensamma till referenspersonen och maken eller sambon eller är barn till någon av dessa, får en  
 rätt  
 till uppehållstillstånd. Med barn avses också adop- tivbarn. 
 Vidare innebär direktivet att ogifta myndiga barn till referensper- sonen och dennes make eller sambo eller till någon av dessa  
 får  
 be- viljas uppehållstillstånd. Referenspersonens föräldrar och makens föräldrar  
 får  
 också beviljas uppehållstillstånd för återförening. Direk- tivet omfattar däremot inte möjligheter till återförening för föräldrar till en referenspersons sambo där referenspersonen utgör anknytning. Direktivet omfattar heller inte återförening för andra anhöriga till referenspersonen, t.ex. syskon, far- eller morföräldrar eller kusiner. 
  
 7.2 
  
 Personkretsen som omfattas av direktivet om varaktigt bosatta 
  
 Förslag:  
 Tredjelandsmedborgare som har uppehållstillstånd för bosättning i Sverige eller uppehållstillstånd här såsom varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  eller såsom anhörig till varaktigt bosatt skall, under särskilda villkor, kunna få ställning som varaktigt bosatt i Sverige. Detta skall dock inte gälla flyktingar och skyddsbehövande i övrigt. 
 Vilka kan få ställning som varaktigt bosatt? 
 Enligt direktivet skall de nya bestämmelserna omfatta tredjelands- medborgare som är lagligen bosatta i en medlemsstat(artikel 3). De skall dock inte tillämpas på en rad uppräknade tredjelandsmedborgare. Dessa är: 
  
 a) 
  
 de som är bosatta i medlemsstaten för att ägna sig åt studier eller genomgå yrkesutbildning, 
  
 b) 
  
 de som har rätt till bosättning i en medlemsstat på grundval av tillfälligt skydd eller som har ansökt om rätt till bosättning på den grunden och väntar på beslut om sin ställning, 
  
 140 
  
 SOU 2005:15 
  
 Personkretsen 
  
 c) 
  
 de som har rätt till bosättning på grund av alternativa skydds- former, i enlighet med internationella åtaganden, nationell lag- stiftning eller praxis i medlemsstaterna eller som har ansökt om rätt till bosättning på den grunden och väntar på ett beslut om sin ställning, 
  
 d) 
  
 de som är flyktingar eller har ansökt om flyktingstatus men ännu inte fått slutligt besked, 
  
 e) 
  
 de som är bosatta uteslutande av tillfälliga skäl som au pair eller säsongsarbetare eller som arbetstagare som utstationerats av en tjänsteleverantör för att tillhandahålla gränsöverskridande tjänster, eller som leverantör av gränsöverskridande tjänster eller i de fall då deras uppehållstillstånd formellt begränsats, 
  
 f) 
  
 de som har en ställning som omfattas av bestämmelserna i 1961 års Wienkonvention om diplomatiska förbindelser, 1963 års Wienkonvention om konsulära förbindelser, 1969 års konven- tion om särskilda delegationer eller 1975 års Wienkonvention om staters representation i deras förbindelser med internationella organisationer av universell karaktär. 
  
 Personerna under a) motsvarar de som fått uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 7 UtlL. För att få uppehållstillstånd som gäststuderande måste man ha för avsikt att återvända hem efter stu- diernas slut. Om denna avsikt saknas skall uppehållstillstånd inte be- viljas. Dessa personer skall alltså inte heller kunna få ställning som varaktigt bosatta i Sverige. 
 Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd skall ges till en utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt  
 EG-direktivet 
  2001/55/EG. Bestämmelserna kring detta finns i 2 a kap. UtlL. Serrano soner som omfattas av de bestämmelserna skall – i enlighet med arti- kel 3 punkt 2 b – inte omfattas av de nya bestämmelserna om ställning som varaktigt bosatt. 
 Personkretsen under c) motsvarar skyddsbehövande utlänningar enligt 3 kap. 3 § UtlL . 
 Vilka som är flyktingar framgår av 3 kap. 2 § UtlL. Dessa skall en- ligt d) inte heller omfattas av de nya bestämmelserna om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare. 
 Med undantag för flyktingar och skyddsbehövande i övrigt före- kommer det inte att utlänningar i de kategorier som omfattas av artikel 3  
 a)-f) 
  får ett permanent uppehållstillstånd i Sverige. De får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. I utlänningslagen används begreppet uppehållstillstånd för bosättning när det är fråga om mera varaktigt 
 141 
  
 Personkretsen 
  
 SOU 2005:15 
  
 boende i Sverige. I praktiken avses med detta begrepp permanent uppehållstillstånd. Ett villkor för att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige skulle således vara att man har uppehållstillstånd för bosätt- ning. 
 Enligt direktivet om varaktigt bosatta skall dock även tredjelands- medborgare som har fått ställning som varaktigt bosatt i en  
 EU-stat 
  men som sedan bott i en annan medlemsstat kunna få ställning som varaktigt bosatt i den andra staten. I enlighet med utredningens för- slag får en sådan tredjelandsmedborgare uppehållstillstånd enligt 3 kap. 5 a § UtlF. Eftersom detta inte enligt fastlagd praxis är ett uppehållstillstånd för bosättning får varaktigt bosatta liksom deras anhöriga anges särskilt. 
 Familjemedlemmar till varaktigt bosatta 
 Direktivet om varaktigt bosatta innehåller inga bestämmelser av- seende anhöriga till en person som fått ställning som varaktigt bosatt i en  
 EU-stat 
  så länge personen fortsätter att vara bosatt i den stat som han eller hon fått ställning i. De bestämmelser som finns rörande anhöriga avser fall då den varaktigt bosatte utnyttjar sin rätt att bo- sätta sig en annan  
 EU-stat. 
  Villkoren för sådan fri rörlighet återkom- mer utredningen till i kapitel 8. Om en varaktigt bosatt utövar sin rätt att bosätta sig i en annan medlemsstat och om familjen redan var bildad i den första medlemsstaten  
 skall  
 sådan familjemedlem som uppfyller villkoren i artikel 4.1 i familjeåterföreningsdirektivet tillåtas medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatte i den andra medlemsstaten(dvs. kärnfamiljen, jfr ovan under avsnitt 7.1). Detta följer av artikel 16 i direktivet om varaktigt bosatta. Övriga familje- medlemmar  
 får 
 , om familjen redan var bildad i den första medlems- staten, tillåtas medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatte (artikel 16.2). Om familjen inte redan var bildad i den första med- lemsstaten skall bestämmelserna i familjeåterföreningsdirektivet gälla (artikel 16.5). 
 När det gäller familjemedlemmar utanför kärnfamiljen synes direk- tivet inte begränsa personkretsen på samma sätt som i familjeåterfö- reningsdirektivet. Även mor- och farföräldrar samt exempelvis fastrar och mostrar skulle kunna tänkas få medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatte i den andra medlemsstaten. Det enda kravet ligger i att familjen skall ha varit etablerad i den första medlemsstaten. Hur detta krav skall tolkas i förhållande till exempelvis en faster är dock 
 142 
  
 SOU 2005:15 
  
 Personkretsen 
  
 inte självklart. I direktivets preambel sägs att när det gäller familje- medlemmar som kan tillåtas medfölja eller förena sig med varaktigt bosatta, bör medlemsstaterna särskilt beakta situationen för vuxna barn med funktionshinder samt släktingar i rakt uppstigande led av första graden som är beroende av dem för sin försörjning. Utred- ningen återkommer i kapitel 8 till vilka villkor som bör gälla när det gäller familjemedlemmar till varaktigt bosatta som flyttar till Sverige. 
 143 
  
 8 
  
 Villkoren för familjeåterförening och för ställning som varaktigt bosatt m.m. 
  
 8.1 
  
 Allmänna villkor för familjeåterförening 
  
 8.1.1 
  
 Inledning 
  
 För att få uppehållstillstånd för familjeåterförening enligt familje- återföreningsdirektivet skall vissa villkor vara uppfyllda. I artikel 4 finns villkor som hänför sig till den familjerättsliga status en anhörig måste ha, t.ex. vara make, sambo barn, förälder eller vuxet barn. I samma artikel och i artikel 16 finns villkor som innebär begränsningar i möjligheterna att få uppehållstillstånd för familjeåterförening. För- utom dessa allmänna villkor finns mera speciella villkor, t.ex. hänsynen till allmän ordning, säkerhet och hälsa (artikel 6), som behandlas i av- snitt  
 8.4–8.5. 
  
 Enligt det ursprungliga kommittédirektivet 2003:181 (bilaga 1) ålig- ger det utredningen att bedöma behovet av författningsändringar med anledning av de i föregående stycke omnämnda villkoren. Tilläggs- direktivet den 9 december 2004 (dir. 2004:171) innebär att utrednings- uppdraget har ändrats så att i detta delbetänkande endast skall läm- nas förslag som är obligatoriska för familjeåterföreningsdirektivets genomförande (se avsnitt 1.1.1 och 7.1). I avsnitt 8.1 presenteras där- för villkor för familjeåterförening endast såvitt avser make eller sam- bo och ogifta barn under 18 år samt, beträffande underåriga barn som är flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt och är utan medföl- jande vuxen, om rätten till återförening med föräldrar. 
  
 8.1.2 
  
 Villkoren för familjeåterförening med make eller sambo 
  
 Förslag: I etablerade förhållanden skall en tredjelandsmedborgare som är make, varmed också avses registrerad partner, eller sambo till en referensperson, som också är tredjelandsmedborgare, ha rätt till uppehållstillstånd för familjeåterförening. Denna rätt skall 
 145 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 komma till uttryck i en ny bestämmelse i utlänningslagen (1989:529) genom en ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL. 
 I nyetablerade förhållanden skall ordningen med uppskjuten invandringsprövning som nu tillämpas för de s.k. snabba anknyt- ningarna, fortsätta att gälla även för dem som omfattas av familje- återföreningsdirektivet. 
 Artikel 4.1 och 4.3 
 Bakgrund 
 Enligt huvudregeln i artikel 4.1  
 skall  
 familjeåterförening tillåtas med referenspersonens make. Artikel 4.3 innebär att en medlemsstat får bestämma att en registrerad partner skall behandlas som en make i fråga om rätten till familjeåterförening och att sambor  
 får  
 ges möj- lighet till familjeåterförening. 
 Att registrerad partner likställs med makar i utlänningslagen följer som tidigare sagts av 3 kap. 1 § lagen (1994:1117) om registrerat part- nerskap. Vad som i fortsättningen sägs i detta avsnitt om make gäller därför även registrerad partner. 
 Förutsättningarna för att en make eller en sambo skall få uppehålls- tillstånd enligt nuvarande reglering anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och andra stycket UtlL. Rätten till uppehållstillstånd uttrycks på så sätt att uppehållstillstånd  
 får  
 ges under de i paragrafen angivna förut- sättningarna. I första stycket 1 anges villkoren för makar och sambor i etablerade förhållanden. Med etablerade förhållanden avses här att makarna eller samborna stadigvarande sammanbott i utlandet. Enligt praxis anses makar eller sambor ha stadigvarande sammanbott utom- lands om de bott ihop i två år. Bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket UtlL gäller för de s.k. snabba anknytningarna. Med detta avses äkten- skap eller samboförhållanden där makarna eller samborna inte stadig- varande sammanbott utomlands eller där de har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande i Sverige. För att maken eller sambon respektive den blivande maken eller sambon till den här- varande anknytningspersonen skall få uppehållstillstånd krävs att för- hållandet framstår som seriöst och att särskilda skäl inte talar mot att uppehållstillstånd ges. Det sist nämnda kravet tar sikte på att riskerna för att maken eller sambon kan komma att bli utsatt för våld skall beaktas i tillståndsprövningen. 
 146 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Överväganden och förslag 
 Etablerade förhållanden 
 För makar i etablerade förhållanden gäller enligt 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL att uppehållstillstånd  
 får  
 ges under förutsättning att makarna stadigvarande sammanbott utomlands. Lagtexten är snävare än familjeåterföreningsdirektivet som föreskriver en rätt för make att få uppehållstillstånd för familjeåterförening. Visserligen har makar redan nu en principiell rätt till återförening med varandra. Från huvud- regeln gäller dock vissa undantag, t.ex. vid äktenskap mellan minder- åriga, månggifte eller skenförhållanden. Dessa undantagssituationer kan också ligga till grund för avslag på en ansökan om uppehållstill- stånd enligt familjeåterföreningsdirektivet (se avsnitt 8.1.4). 
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet skall det finnas en rätt till återförening mellan makar. Utredningen anser att detta bör komma till tydligt uttryck i utlänningslagen i en bestämmelse som anger att uppehållstillstånd  
 skall  
 ges för make i dessa fall. Det krav som finns i 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL på att makarna stadigvarande skall ha sammanbott utomlands kan heller inte upprätthållas. (Se utred- ningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL). 
 Enligt artikel 4.3 i familjeåterföreningsdirektivet finns förutsätt- ningar att ha samma bestämmelser för sambor som för makar i fråga om rätten till uppehållstillstånd för familjeåterförening. Med hänsyn till att den svenska regleringen i övrigt i princip jämställer sambor och makar bör den föreslagna regeln därför tillämpas även på sambor. 
 Nyetablerade förhållanden 
 Enligt utlänningslagen tillämpas en annan ordning i fråga om uppe- hållstillstånd för makar eller sambor i nyetablerade förhållanden. För makar eller sambor som inte stadigvarande sammanbott utomlands eller personer som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande (de s.k. snabba anknytningarna) tillämpas enligt 2 kap. 4 § andra stycket UtlL en ordning med s.k. uppskjuten invand- ringsprövning. Det innebär att tidsbegränsade tillstånd ges under en tvåårig prövoperiod. Maken eller sambon beviljas, om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar däremot, vid första prövningstillfället ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (2 kap. 4 d § UtlL). Enligt tidigare praxis har tillstånd vanligen beviljats om ett år åt gången. Mot bakgrund av gjorda erfarenheter har Migrationsver- ket emellertid nyligen beslutat att övergå till en ordning som innebär 
 147 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 att det i normalfallet sker endast två prövningar. Vid det första pröv- ningstillfället ges ett tidsbegränsat tillstånd om två år och vid det andra tillfället prövas frågan om ett PUT skall beviljas. Finns det omständig- heter som motiverar det kan tillstånd dock ges för kortare perioder, ett år eller sex månader. Om det föreligger särskilda skäl får ett per- manent uppehållstillstånd ges före tvåårsperiodens utgång, t.ex. om parterna har gemensamma barn (2 kap. 4 e § första och andra stycket UtlL). Även om ett förhållande har upphört får ett uppehållstillstånd beviljas maken eller sambon under vissa i paragrafen angivna förut- sättningar (2 kap. 4 e § tredje stycket UtlL). 
 Bakgrunden till regleringen om uppehållstillstånd på grund av anknytning i icke etablerade förhållanden är följande. Redan under  
 1970-talet 
  tillämpades en princip om uppskjuten invandringspröv- ning. Syftet med detta var att stävja missbruk av reglerna om uppe- hållstillstånd i de fall skenäktenskap åberopades som grund för att få tillstånd. Inför ändringarna i 1980 års utlänningslag uttalades att systemet med uppskjuten invandringsprövning borde behållas. I det sammanhanget framhöll man att i annat fall skulle en synnerligen restriktiv hållning behöva intas till invandring på denna grund och att därmed ordningen var till förmån för sökanden. Dock redogjor- des för de nackdelar systemet innebar för det fall förhållandet bröts före tvåårstiden utgång. Den anhörige kunde riskera att hamna i en utpressningsliknande situation och kvinnor riskerade att bli socialt utstötta vid återkomsten till sitt hemland. Samtidigt framhölls att i praxis brukade hänsyn tas till sådana omständigheter och om miss- handel förekommit i förhållandet vid bedömningen av om den an- hörige skulle få stanna kvar i landet. Jones om två år borde därför behållas (prop. 1983/84:144 s. 73.) 
 Nämnda principer har nu alltså även kommit till uttryck i utlän- ningslagen. Förutom att skenäktenskap eller skenförhållanden skall motverkas som grund för uppehållstillstånd i nyetablerade förhållan- den, har det bedömts vara angeläget att så långt möjligt förhindra att uppehållstillstånd beviljas när det kan misstänkas att sökanden i för- hållandet efter bosättningen här kommer att utsättas för våld eller allvarliga kränkningar. När det gäller  
 seriositetsprövningen  
 är utgångs- punkten att det bedöms som sannolikt att förhållandet är seriöst, om det inte finns några indikationer på att det är fråga om ett sken- äktenskap eller skenförhållande och att det heller inte i övrigt förelig- ger några omständigheter som talar för att förhållandet inte är seriöst (prop. 1999/2000:43 s. 38 f.). I den seriositetsprövning som avses i 2 kap. 4 § andra stycket ingår att bedöma faktorer såsom den tid ett 
 148 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 förhållande varat, att parterna träffats i viss utsträckning, att dessa har god kännedom om varandra, att de kan kommunicera på gemen- samt språk och förekomsten av gemensamma barn eller väntade så- dana. Utlänningsnämnden har tolkat beviskravet så att det liksom hittills föreligger en presumtion för att ett uppgivet förhållande är seriöst, att någon ändring av beviskravet sålunda inte synes ha varit avsedd utan att lagtexten utgör en kodifiering av gällande praxis och utgångspunkten i stället är att med en bra utredning som grund be- döma om det är ett seriöst förhållande eller inte (se Utlänningslagen 
 – Vägledande beslut, UN  
 384-00). 
  Men trots att förhållandet är se- riöst skall, om särskilda skäl talar mot att uppehållstillstånd beviljas, ansökan avslås. Exempel på detta är att det finns en påtaglig risk för att sökanden kommer att utsättas för våld eller allvarlig kränkning i förhållandet (a. prop. s. 41). 
 En utgångspunkt i familjeåterföreningsdirektivet är att medlems- staterna har en skyldighet att återförena makar (för svenska förhål- landen även sambor) oavsett om det rör sig om ett etablerat eller nyetablerat förhållande. För utredningsuppdraget har frågan om ett förhållande är att bedöma som etablerat eller inte dock betydelse för möjligheterna att införa ett försörjningskrav. Enligt kommittédirek- tivet (2003:181) får nämligen ett försörjningskrav införas för make eller sambo endast i ett nyetablerat förhållande. (Frågan om ett för- sörjningskrav för make eller sambo i nyetablerade förhållanden be- handlas i utredningens slutbetänkande). Inom ramen för prövningen av uppehållstillstånd i de s.k. snabbanknytningsfallen sker enligt rå- dande ordning bedömningar av om förhållandet är seriöst (seriositets- prövningen) och att det inte finns en påtaglig risk för våld eller all- varliga kränkningar mot sökanden. 
 Enligt utredningens uppfattning hindrar familjeåterföreningsdi- rektivet inte att den i svensk rätt etablerade ordningen för prövning av uppehållstillstånd i fråga om snabbanknytningarna behålls för tredjelandsmedborgare. Seriositetsprövningen innebär bl.a. att en be- dömning sker av om ett skenförhållande är för handen. Enligt artikel 16.2 b familjeåterföreningsdirektivet kan en ansökan om uppehålls- tillstånd för familjeåterförening avslås om det är fråga om ett sken- förhållande (se avsnitt 8.1.4). Den bedömning som också skall ske enligt 2 kap. 4 § andra stycket UtlL i nuvarande lydelse, nämligen om det finns en påtaglig risk för att sökanden kan komma att bli kränkt eller utsättas för allvarligt våld, får enligt utredningen ses som en stor och viktig princip i svensk rätt. Den kan inte anses strida mot 
 149 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 grunderna i familjeåterföreningsdirektivet när det gäller rätten till uppehållstillstånd. 
 Utredningens förslag innebär att villkoret i den nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL, att makarna eller samborna skall ha stadig- varande sammanbott utomlands för att man skall kunna bevilja uppe- hållstillstånd för partner i etablerade förhållanden, tas bort för tredje- landsmedborgare. (Se ovan under rubriken Etablerade förhållanden och utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL). Till kategorien snabba anknytningar enligt den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL hör makar eller sam- bor som visserligen sammanbott utomlands, men på grund av bosätt- ningens längd inte räknas till de stadigvarande bosatta (i praxis kor- tare period än två år). I en ny bestämmelse om snabba anknytningar, som omfattar endast tredjelandsmedborgare, måste därför särskilt anges att den tar sikte på makar eller sambor som inte stadigvarande bott tillsammans utomlands. I nuvarande 2 kap. 4 § andra stycket 2 UtlL regleras också situationen med uppehållstillstånd för utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med någon i Sverige. Denna anhörigkrets omfattas visserligen inte av den villkorslösa rätt till familjeåterförening som föreskrivs för makar eller sambor enligt familjeåterföreningsdirektivet. Något krav på att införa en bestämmelse i vilken det anges att uppehållstillstånd skall beviljas tredjelandsmedborgare i dessa fall finns därför inte. Emeller- tid anser utredningen att det av lagtekniska skäl är lämpligt att låta den föreslagna bestämmelsen omfatta även denna krets av tredjelands- medborgare. (Se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL). 
 Vidare föreskriver man i artikel 13.2 familjeåterföreningsdirektivet att, om förutsättningar i övrigt föreligger, ett första uppehållstill- stånd skall ges för minst ett år med möjligheter till förnyelse. Nu- varande praxis för uppskjuten invandringsprövning i snabbanknyt- ningsfallen innebär visserligen att det i normalfallet initialt ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd om två år. Gällande bestämmelser ger emellertid möjlighet till att besluta om kortare tid. I den ovan nämnda nya bestämmelsen, som görs tillämplig för tredjelandsmed- borgare, måste därför anges att det tidsbegränsade uppehållstillstån- det skall gälla minst ett år. 
 Sammanfattningsvis anser utredningen av de skäl som anförts ovan att det beträffande tredjelandsmedborgare som omfattas av familje- återföreningsdirektivet finns grund för att även i fortsättningen tillämpa en särskild ordning för prövning av ärenden om uppehålls- 
 150 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 tillstånd för make eller sambo i nyetablerade förhållanden. Den skall så långt möjligt knyta an till nuvarande bestämmelser i 2 kap. 4 § andra stycket, 4 d § och 4 e § UtlL. 
  
 8.1.3 
  
 Villkor för familjeåterförening med underåriga barn 
  
 Förslag: Tredjelandsmedborgare som är under 18 år, ogifta och är barn (varmed även avses adoptivbarn) till en referensperson eller referenspersonens make eller sambo, som också är tredjelands- medborgare, skall enligt huvudregeln ha rätt till uppehållstillstånd för återförening med sina föräldrar. Rättigheten skall komma till uttryck i en ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 2 UtlL. 
 Artikel 4.1 b, 4.1 c och 4.1 d 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 4.1 b  
 skall  
 familjeåterförening tillåtas för underåriga barn/adoptivbarn som är gemensamma till referenspersonen och dennes eller dennas make. 
 Enligt artikel 4.1  
 c–d 
 skall  
 återförening tillåtas med referensperso- nens eller makens egna barn/adoptivbarn som står under referens- personens eller makens vårdnad. Rätten till återförening förutsätter dels att barnet är försörjningsberoende av föräldern, dels om barnet står under gemensam vårdnad med annan förälder, att medgivande till familjeåterförening föreligger från denne eller denna. 
 Enligt artikel 4.1 andra stycket förutsätter en tillämpning av arti- kel 4 att barnet inte uppnått myndighetsåldern i den berörda med- lemsstaten och att barnet är ogift. 
 Enligt artikel 4.3  
 får  
 familjeåterförening tillåtas för underåriga barn/adoptivbarn till registrerad partner eller sambo. 
 Rätten för barn eller adoptivbarn att få uppehållstillstånd på grund av anknytning till föräldrar som finns i Sverige regleras i 2 kap. 4 § första stycket  
 2–2 
  Alexander Enligt 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL  
 får  
 uppehållstillstånd beviljas ett barn som är under 18 år och ogift under förutsättning att det är eller har varit hemmavarande barn till anknyt- ningspersonen, föräldern. I 2 kap. 4 § första stycket 2 a § UtlL regle- ras villkoren för tillståndsgivning beträffande adoptivbarn. För denna kategori kan inte alltid kravet på att ha varit hemmavarande uppfyllas. 
 151 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 Bestämmelsen tar sikte på fall där adoptivföräldrarna var bosatta i Sverige såväl vid tiden för adoptionen som vid beslutet om uppe- hållstillstånd eller hade beviljats uppehållstillstånd för bosättning här. Ogifta underåriga adopterade barn som adopterats av svensk dom- stol eller där adoptionen annars gäller i Sverige kan beviljas uppe- hållstillstånd om adoptivföräldrarna uppfyller kraven i föregående mening. Bestämmelsen omfattar även de fall där någon som avses bli adopterad av svensk domstol ansöker om uppehållstillstånd. I sist nämnda fall ges inte permanent uppehållstillstånd (se Anderson och Sharp, Utlänningslagen med kommentar, sjunde uppl., 2002, s.  
 71–72). 
  
 Överväganden och förslag 
 Lagtexten i både 2 kap. 4 § första stycket 2 och 2 a UtlL är snävare än villkoren i artikel 4.1  
 b–d 
  familjeåterföreningsdirektivet genom att möjligheten att ge uppehållstillstånd för underåriga barn är fakulta- tiv. Tillstånd  
 får 
 , och måste inte, ges enligt vissa villkor. Huvudregeln i 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL ställer dessutom krav på att barnet är eller skall ha varit hemmavarande. Enligt gällande praxis finns visserligen en principiell rätt till återförening för underåriga barn som ingår i kärnfamiljen. Oavsett detta måste – och under alla för- hållanden beträffande underåriga barn som är makars gemensamma 
 – den i familjeåterföreningsdirektivet föreskrivna rätten för underåriga barn att få uppehållstillstånd i familjeåterföreningssyfte, komma till uttryck i utlänningslagen. Villkoret i 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL att barnet är eller skall ha varit hemmavarande kan därför inte vara kvar för tredjelandsmedborgare. Biologiska barn skall jämställas med adoptivbarn enligt familjeåterföreningsdirektivet. Det stämmer också överens med svensk rätt. Båda kategorierna kan därför lämpligen om- fattas av samma bestämmelse i utlänningslagen som reglerar förut- sättningarna för att underåriga barn skall få uppehållstillstånd. (Jfr An- hörigkommittén som också förordar en sådan lösning i SOU 2002:13). Se utredningens förslag till ny lydelse av 2kap.4§andra stycket 2 UtlL. 
 Familjeåterföreningsdirektivet anger, såvitt avser adoptivbarn, en- dast villkoren för familjeåterförening för barn som redan är adopte- rade. Dessa kommer att omfattas av den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket 2 UtlL. När det gäller barn som är tredje- landsmedborgare och som avses att bli adopterade, skulle dessa därför i princip även i fortsättningen omfattas av bestämmelsen i nuva- 
 152 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 rande 2 kap. 4 § första stycket 2 a UtlL. (2 kap. 4 § UtlL får med utred- ningens förslag beteckningen 2 kap. 4 b §). Av lagtekniska skäl anser utredningen att även dessa fall skall omfattas av en ny bestämmelse. (Se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 3 UtlL). 
 Till kravet i artikel 4.1  
 c–d 
  på att barn till endera av referensper- sonen eller maken skall vara försörjningsberoende av föräldern finns ingen motsvarighet i nuvarande lydelse av 2 kap. 4 § första stycket 2 eller 2 a UtlL. En principiell rätt till uppehållstillstånd finns emeller- tid för barn som har en legal vårdnadshavare här i landet (se UN  
 381-99). 
  Denna rätt kan sägas indirekt omfatta ett krav på försörj- ningsberoende. I vart fall bör enligt utredningens uppfattning inte införas ett uttryckligt krav på försörjningsberoende för underåriga barn eller adoptivbarn till tredjelandsmedborgare. Det skulle kunna tolkas som en försämring för denna kategori jämfört med nuvarande tillståndspraxis. 
 Enligt artikel 4.1  
 c–d 
  förutsätts att, i förekommande fall, ett med- givande föreligger från annan vårdnadshavare för att uppehållstillstånd skall kunna ges till ett underårigt barn som är eget barn till endera av referenspersonen, maken eller sambon. Enligt den ordning som nu tillämpas i ärenden om uppehållstillstånd beträffande barn där en så- dan situation föreligger, förutsätter beslutande myndighet att sam- tycke finns från andra vårdnadshavaren för att kunna bevilja uppe- hållstillstånd för barnet. Utredningen anser därför att det inte finns skäl att i författning införa ett krav på samtycke. 
 Av artikel 4.3 följer att återförening också  
 får  
 ske med ogifta under- åriga barn eller adoptivbarn till referenspersonens registrerade partner eller sambo. Enligt nuvarande bestämmelser i 2 kap. 4 § första stycket 2 eller 2 a UtlL görs ingen åtskillnad i fråga om möjligheterna till uppehållstillstånd för underåriga barn eller adoptivbarn på grund av anknytning som hänför sig till den familjerättsliga ställning anknyt- ningspersonen, i detta fall föräldern eller adoptivföräldern, har. Det saknar betydelse om han eller hon är ensamstående eller är make, registrerad partner eller sambo till någon. Förutsättningar finns där- med enligt utredningens uppfattning att även i fortsättningen ha samma villkor i fråga om rätten till familjeåterförening med under- åriga barn eller adoptivbarn som är tredjelandsmedborgare oberoende av referenspersonens, förälderns, ställning. 
 153 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 8.1.4 
  
 Begränsningar i rätten till familjeåterförening 
  
 Förslag: Vissa begränsningar skall gälla för rätten till familjeåter- förening beträffande medlemmar inom kärnfamiljen. 
 I en ny bestämmelse, 2 kap. 4 a § UtlL, skall anges under vilka förutsättningar uppehållstillstånd får vägras. Bestämmelsen skall vara fakultativ och kan tillämpas vid särlevnad mellan makar eller sambor i etablerade förhållanden, månggifte, äktenskap mellan underåriga, skenförhållanden eller om en ansökan om uppehålls- tillstånd grundar sig på oriktiga uppgifter. 
 Innan en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening avslås skall beslutande myndighet ta humanitära hänsyn. 
 Artikel 4.4 första stycket samt artikel 16.1 b och 16.1 c 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 4.4 första stycket är det inte tillåtet att bevilja uppe- hållstillstånd för en ytterligare make till en referensperson som redan bor tillsammans med en make. 
 Av artikel 16.1 b och 16.1 c följer att en ansökan om familjeåter- förening  
 får  
 avslås om makar inte lever tillsammans som gifta eller inte längre gör det eller om referenspersonen och hans familjemed- lemmar inte lever ett fullständigt familjeliv respektive om referens- personen eller dennes ogifta partner är gift eller har ett varaktigt för- hållande med annan. 
 Den nuvarande lydelsen av 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL (där det står att uppehållstillstånd  
 får  
 beviljas en make) medger att en an- sökan om uppehållstillstånd avslås i sådana fall som avses i artiklarna 4.4 första stycket samt 16.1b och 16.1c. Inom ramen för uppehålls- tillståndsprövningen enligt den regeln görs en bedömning av om det rör sig om polygama förhållanden eller om makarna eller samborna inte sammanlever som ett par. I praxis brukar uppehållstillstånd vägras för ytterligare make i polygama förhållanden (se prop. 1996/97:25 s. 112). En ansökan om uppehållstillstånd kan också avslås obero- ende av att makar formellt är gifta om de inte lever tillsammans (se Anderson och Sharp, a.a. s. 70). 
 (Enligt artikel 16.1 a får en ansökan om familjeåterförening avslås om villkoren enligt familjeåterföreningsdirektivet inte är uppfyllda. Exempel på sådana villkor är att tredjelandsmedborgaren bedöms 
 154 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 utgöra ett hot mot allmän ordning, säkerhet eller hälsa enligt artikel 6. Detta villkor behandlas närmare i avsnitt 8.4 och 8.5). 
 Överväganden och förslag 
 Vad som sägs i det följande om make i anslutning till artikel 4.4, 16.1 b och 16.1 c gäller även registrerad partner. 
 Skälen för avslag enligt artikel 4.4, 16.1 b och 16.1 c stämmer till stor del överens med de grunder för avslag som gäller enligt nuva- rande praxis i ärenden där make eller sambo ansöker om uppehålls- tillstånd på grund av anknytning. 
 Med utredningens förslag kommer en rätt för makar eller sambor att få uppehållstillstånd att gälla. Därför måste i en undantagsregel anges de situationer där uppehållstillstånd får vägras. 
 Ett fall där undantag måste finnas är i polygama förhållanden, dvs. om referenspersonen redan är gift och bor tillsammans med den maken i Sverige och ytterligare make ansöker om uppehållstillstånd (artikel 4.4). I enlighet med rådande praxis bör även i de fall där refe- renspersonen redan är sambo med någon här i landet, en ansökan från en make eller tidigare sambo kunna avslås (jfr artikel 16.1 c). Som villkor för avslag i de nyss nämnda situationerna skall alltså gälla att referenspersonen redan lever tillsammans med sin partner här i landet. Den omständigheten att referenspersonen är gift är alltså inte i sig tillräckligt. När det gäller den sökande makens eller sambons civilstånd skall heller inte den omständigheten att han eller hon redan är gift med annan, automatiskt medföra att ansökan om uppehålls- tillstånd för återförening med en referensperson här i landet avslås. Det är nämligen tänkbart att orsaken till att referenspersonen eller sökanden är gift beror på svårigheter att få äktenskapsskillnad. I vissa situationer är det dock tänkbart att det kan finnas skäl att vägra uppehållstillstånd för en sökande som är gift eller sambo med annan. Enligt tillståndspraxis meddelas nämligen ibland avslags- beslut där sökanden redan är gift eller sambo och lever tillsammans med den partnern i annat land. 
 I enlighet med artikel 16.1 b bör i fortsättningen också särlevnad kunna utgöra grund för avslag på ansökan om familjeåterförening med make eller sambo. 
 Utredningen föreslår att en ny bestämmelse, 2 kap. 4 a § UtlL, införs där det framgår under vilka förutsättningar uppehållstillstånd får vägras. Bestämmelsen skall vara fakultativ. Beslutande myndighet 
 155 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 får därmed utrymme att i varje enskilt ärende avgöra behovet av att avslå en ansökan och är alltså inte skyldig att fatta ett avslagsbeslut. (Se i anslutning härtill utredningens bedömning av artikel 17 nedan). I 2 kap. 4 a § första stycket  
 1–2 
  UtlL framgår att särlevnad och poly- gama förhållanden kan utgöra grund för avslag. 
 Artikel 4.5 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 4.5  
 får  
 medlemsstaterna, i syfte att garantera en bättre integration och förhindra tvångsäktenskap, kräva att referensperso- nen och dennes make skall ha uppnått en viss lägsta ålder, högst 21 år, innan maken kan återförenas med referenspersonen. 
 Praxis i ärenden om uppehållstillstånd är att äktenskap eller för- hållanden mellan minderåriga som regel inte godtas som anknytning. Enligt uttalanden i prop. 1983/84:144 s. 75 skulle ett generellt accep- terande av äktenskap med minderåriga utländska medborgare stå klart i strid mot grundläggande svenska sociala värderingar beträffande bl.a. barns och ungdomars rätt till en självständig utveckling och rätt till utbildning, deras rätt att träffa livsavgörande beslut samt strävan- dena mot jämställdhet mellan könen. I prop. 1996/97:25 s.  
 111–112 
  upprepas att uppehållstillstånd inte brukar godtas om det är fråga om äktenskap mellan minderåriga. I sammanhanget kan nämnas att sedan den 1 maj 2004 har författningsändringar gjorts i syfte att för- bättra skyddet för enskilda mot påtvingade och för tidiga äktenskap (SFS 2004:142, prop. 2003/04:48, bet. 2003/04:LU 19, rskr. 2003/04:180). En anpassning sker av nuvarande regler för tillämplig lag vid hinders- prövning till ändrade värderingar inom området så att svensk lag skall vara tillämplig vid hindersprövning inför svensk myndighet. Ingen får ingå äktenskap före 18 års ålder utan särskilt tillstånd och villkoren för tillstånden är skärpta (se bl.a. 2 kap. 1 § och 4 kap. 8 § äktenskapsbalken samt 1 kap. 1 § lagen [1904:26 s. 1] om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Därutöver införs en bestämmelse som syftar till att förbättra möjlig- heterna att vägra erkänna utländska äktenskap som ingåtts under tvång eller som inte hade tillåtits vid en svensk hindersprövning (se 1 kap. 8 a § nyss nämnda lag). 
 Enligt 1 kap. 3 § lagen om registrerat partnerskap får registrering av den som är under 18 år inte ske. Genom hänvisningen i 1 kap. 9 § 
 156 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 samma lag blir 4 kap. 8 § äktenskapsbalken och 1 kap. 8 a § 1904 års lag tillämpliga på registrerade partnerskap. 
 Överväganden och förslag 
 Artikel 4.5 medger att medlemsstaterna – i integrationssyfte och för att motverka tvångsäktenskap – ställer upp en åldersgräns för att familjeåterförening skall kunna nekas. I praxis för uppehållstillstånd i anknytningsärenden enligt utlänningslagen tillämpas redan som prin- cip att tillstånd i regel inte beviljas om anknytningspersonen eller maken är underårig. Grunderna för detta överensstämmer i stort med vad som anges vara syftet med att ha en åldersgräns för makar enligt artikel 4.5. 
 Som framgår ovan skall den rätt som finns enligt familjeåterföre- ningsdirektivet för en make att få uppehållstillstånd komma till ut- tryck i en ny paragraf (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL). För att kunna behålla hittillsvarande praxis som innebär att uppehållstillstånd får vägras underårig make eller om referenspersonen är underårig, måste huvudregeln förses med ett undantag. Utredningen föreslår att undantaget införs i det tidigare nämnda förslaget till ny bestämmelse i 2 kap. 4 a § första stycket 3 UtlL. 
 Bestämmelsen skall även omfatta förhållanden mellan sambor. 
 Artikel 4.4 andra stycket 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 4.4 andra stycket  
 får  
 rätten till familjeåterförening be- gränsas för underåriga barn som är barn till referenspersonen och en ytterligare make. 
 Överväganden 
 Som redan framgått ovan av utredningens överväganden i anslutning till artikel 4.4 första stycket skall det inte vara tillåtet att ge uppe- hållstillstånd för ytterligare make om referenspersonen redan bor tillsammans med en make här. Det finns dock utrymme för att be- vilja uppehållstillstånd för barn där föräldrarna tidigare har levt i ett 
 157 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 polygamt förhållande. Utredningen anser att samma synsätt inte nöd- vändigtvis behöver tillämpas på dessa barn som gäller för makarna själva. Ett barn till föräldrar där en av dessa också är gift med annan och bor i Sverige, kan ha lika stort behov att få återförenas med för- äldern här som ett barn till skilda föräldrar där ena föräldern gift om sig och bor i Sverige. I båda fallen kan den förälder som barnet bor med utomlands av sjukdom eller annat skäl vara förhindrad att utöva vårdnaden. Visserligen finns en risk för att i ett senare skede maken som bor i utlandet ansöker om uppehållstillstånd på grund av an- knytning med barnet här. Därigenom skulle kunna hävdas att man indirekt sanktionerar månggifte. Utredningen anser emellertid att barnets intresse väger över. Det finns dessutom möjligheter att i vissa fall avslå en framtida ansökan från den utomlands boende föräldern med stöd av bestämmelserna som reglerar villkoren för återförening mellan ett barn som bor här i landet och en förälder utomlands (jfr 2 kap. 4 § första stycket  
 3–4 
  UtlL i nuvarande lydelse). 
 Sammanfattat anser utredningen att det inte skall införas någon regel som begränsar möjligheterna för underåriga barn till föräldrar som levt i ett polygamt hushåll, att återförenas med en förälder i Sverige. 
 Artikel 16.2 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 16.2  
 får  
 en ansökan om eller förnyad ansökan om familjeåterförening avslås om det är fastställt att 
  
 a) 
  
 falska eller vilseledande uppgifter eller falska eller förfalskade handlingar använts, eller att tillstånd har erhållits genom vilse- ledande eller på andra olagliga sätt, eller 
  
 b) 
  
 ett äktenskap eller partnerskap har ingåtts eller en adoption har utförts uteslutande för att ge den berörda personen möjlighet att resa in och vistas i en medlemsstat. 
  
 (Motsvarande villkor för att återkalla ett beviljat uppehållstillstånd behandlas i kap. 10). 
 158 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Överväganden och förslag 
 Redan vid en prövning enligt nuvarande bestämmelser i utlännings- lagen kan en upptäckt av vilseledande uppgifter om t.ex. ålder, familje- rättslig status eller andra villkor inför ett tillståndsbeslut, innebära att förutsättningarna för att få uppehållstillstånd på grund av anknyt- ning eller annat skäl brister och ansökan avslås. En sådan prövning kan ske eftersom möjligheterna att bevilja uppehållstillstånd är fakultativ. (Detta uttrycks i verbet  
 får  
 i 2 kap. 4 § UtlL). Utredningens förslag innebär att en rätt till familjeåterförening skall finnas be- träffande anhöriga ur kärnfamiljen (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket UtlL). Utredningen föreslår där- för att i den bestämmelse som anger villkoren för att kunna vägra uppehållstillstånd, även införs att falska eller vilseledande uppgifter eller oriktiga handlingar kan utgöra grund för att vägra uppehållstill- stånd. (Se utredningens förslag till 2 kap. 4 a § första stycket 4 UtlL). 
 Skenförhållanden, t.ex. skenäktenskap eller skenadoptioner, beaktas också enligt nuvarande ordning. Om sådana förhållanden föreligger kan en ansökan om uppehållstillstånd avslås. Detta är, i likhet med vad som gäller för vilseledande uppgifter och liknande, möjligt efter- som rätten till uppehållstillstånd är fakultativ (se 2 kap. 4 § första stycket  
 1–2 
  a UtlL i nuvarande lydelse). Utredningen föreslår därför, liksom beträffande vilseledande uppgifter och liknande, att ett skäl för att vägra uppehållstillstånd kan vara att skenförhållande förelig- ger (se utredningens förslag till 2 kap. 4 a § första stycket 5 UtlL). 
 I ärenden om uppehållstillstånd för s.k. snabba anknytningar prö- vas frågan om ett skenförhållande föreligger redan inom ramen för seriositetsprövningen (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL). Något behov av att tillämpa den föreslagna undantagsbestämmelsen för skenförhållanden i dessa ärenden torde därför inte finnas. 
 Artikel 17 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 17  
 skall  
 inför ett beslut om bl.a. avslag på en ansökan om familjeåterförening eller inför ett avslag på en förnyad ansökan om uppehållstillstånd, vederbörlig hänsyn tas till arten och stabilite- ten av den berörda personens familjeband och varaktigheten av vis- 
 159 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 telsen i medlemsstaten samt förekomsten av familjemässig, kulturell eller social anknytning till ursprungslandet. 
 Överväganden 
 2 kap. 4 § första stycket UtlL i nuvarande lydelse är fakultativ. Den ger utrymme för beslutande myndighet att göra bedömningar som hänför sig till sådana faktorer av humanitärt slag som anges i artikel 17 inför ett avslag på en ansökan om uppehållstillstånd. Så sker också i praxis. Utredningens förslag innebär att grunderna för att kunna av- slå en ansökan om familjeåterförening skall framgå i en särskild un- dantagsbestämmelse (se utredningens förslag till 2 kap. 4 a § UtlL). Undantagsbestämmelsen är utformad som en fakultativ regel. Det innebär att inom ramen för en prövning enligt en sådan regel beslu- tande myndighet även i fortsättningen kan ta hänsyn till de faktorer som anges i artikel 17. 
 Utredningen anser alltså inte att det finns behov av att införa en särskild bestämmelse som uttryckligen anger att hänsyn skall tas till de omständigheter som anges i artikel 17 inför ett avslagsbeslut. 
 (Betydelsen av artikel 17 för beslut om återkallelse av uppehålls- tillstånd eller utvisning behandlas i kap. 10.) 
 Artikel 8 och 16.3 
 Bakgrund 
 Enligt artikel 8  
 får  
 en medlemsstat kräva av referenspersonen att denne eller denna skall ha vistats lagligen på landets territorium under en tid som inte överstiger två år för att kunna återförenas med en anhörig. I de fall ett medlemsland tillämpar begränsningar i mot- tagningskapaciteten får tiden utsträckas till tre år. 
 Enligt artikel. 16.3  
 får  
 en förnyad ansökan om uppehållstillstånd avslås (och ett uppehållstillstånd återkallas) för en familjemedlem om referenspersonen inte längre vistas i medlemsstaten och familje- medlemmen ännu inte har eget uppehållstillstånd enligt artikel 15. 
 160 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Överväganden 
 Som konstateras i kommittédirektivet 2003:181 tillämpar Sverige inte en ordning som innebär krav på att en utlänning skall ha vistats här i landet en viss tid för att en anhörig skall kunna beviljas uppehålls- tillstånd. Några författningsändringar behövs därför inte. 
 En situation där en anhörig tredjelandsmedborgare riskerar att få en förnyad ansökan om uppehållstillstånd avslagen på grund av att referenspersonen inte längre är kvar i landet, är om det inom ramen för uppskjuten invandringsprövning för de s.k. snabba anknytningarna ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljats en make eller sambo (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL). Förutsättningar finns då att vid omprövningen anse att förhållandet inte längre består. Makens eller sambons ansökan om förnyat uppe- hållstillstånd kan då komma att avslås. Enligt 2 kap. 12 § UtlL finns en rätt att återkalla ett uppehållstillstånd om tredjelandsmedborgaren själv inte längre bor i Sverige. Familjeåterföreningsdirektivet ger där- emot en möjlighet att avslå en förnyad ansökan om uppehållstill- stånd för anhörig  
 enbart  
 på den grunden att referenspersonen inte längre bor här. 
 Utredningen anser inte att det finns skäl för att ytterligare utvidga möjligheterna till avslag på den grund som anges i artikel 16.3 än den som finns för de s.k. snabba anknytningarna. 
  
 8.1.5 
  
 Villkoren för flyktingars och andra skyddsbehövandes möjligheter till familjeåterförening 
  
 Förslag: Tredjelandsmedborgare som är ogifta underåriga barn och är att anse som flyktingar enligt 3 kap. 2 § UtlL eller skydds- behövande i övrigt enligt 3 kap. 3 § UtlL skall, om de vistas i Sverige utan medföljande vuxen, ha en ovillkorlig rätt att återfö- renas med föräldrar som är tredjelandsmedborgare. Rätten skall komma till uttryck i en ny lydelse av 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL. 
 161 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 Artikel  
 9–10 
  
 Bakgrund 
 Enligt artikel  
 Glenn 
  skall vissa förmånligare villkor gälla för flyk- tingar när det gäller rätten till familjeåterförening. I detta avsnitt be- handlas artikel 9 och 10.1 och 10.3 som har betydelse för de materi- ella villkoren för familjeåterförening. Betydelsen av artikel 10.2 tas upp i slutbetänkandet angående villkoren för familjeåterförening med anhöriga utanför kärnfamiljen. Artikel 11 behandlas i kapitel 11 och artikel 12 behandlas i samband med att utredningen behandlar frågan om försörjningskrav i slutbetänkandet. 
 De förmånligare villkoren när det gäller möjligheterna till familje- återförening skall gälla för flyktingar som erkänns av medlemsstaterna (artikel 9.1). Nämnda villkor får enligt artikel 9.2 begränsas till flyk- tingar vilkas familjeband har etablerats före inresan. 
 I artikel 10.1 anges att artikel 4 skall tillämpas som huvudregel be- träffande definitionen av familjemedlemmar. (Kravet på integration för ensamkommande barn över 12 år i artikel 4.1 tredje stycket gäller inte barn till flyktingar. Detta saknar dock betydelse för svenska för- hållanden). Av artikel 10.3 följer att underåriga flyktingbarn utan medföljande vuxen  
 skall  
 ha rätt till återförening med sina föräldrar utan att de villkor som annars gäller enligt artikel 4.2 a behöver upp- fyllas och att om några föräldrar inte finns eller inte kan spåras, dessa flyktingbarn får ges rätt till återförening med andra legala vårdnads- havare eller varje annan familjemedlem. 
 Överväganden och förslag 
 De förmånligare villkoren för familjeåterförening skall enligt artikel 9.1 tillämpas på flyktingar som erkänns av medlemsstaterna. Ledning får sökas i artikel 2 b familjeåterföreningsdirektivet när det gäller den krets som omfattas av begreppet. Med flykting avses i direktivet tredjelandsmedborgare eller statslös person som beviljats flykting- status enligt Genevekonventionen av den 28 juli 1951 angående flyk- tingars rättsliga ställning, ändrad genom tilläggsprotokollet av den 31 januari 1967. I kretsen underåriga ensamkommande flyktingbarn ingår alltså personer som är att bedöma som flyktingar enligt 3 kap. 2 § UtlL. Definitionen av flykting i utlänningslagen ansluter till 1951års flyktingkonvention och dess tilläggsprotokoll (se prop. 1996/97:25 s. 94 ff.). 
 162 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Utredningen anser att för det fall en tredjelandsmedborgare som är underårig och utan medföljande vuxen och är att anse som skydds- behövande enligt 3 kap. 3 § UtlL, denne eller denna kan ha väl så stort behov av att villkorslöst kunna återförenas med sina föräldrar som en flykting. Familjeåterföreningsdirektivet är ett minimidirektiv (artikel 3.5). Utredningen menar därför att ingenting hindrar att de förmånligare villkoren också tillämpas på kategorien skyddsbehövande i övrigt (se 3 kap. 3 § UtlL). 
 När det gäller möjligheterna till familjeåterförening för en vuxen referensperson som är flykting eller skyddsbehövande i övrigt med medlemmar ur kärnfamiljen (dvs. make, sambo och underåriga barn) skall samma villkor som utredningen föreslår för ordinära situationer tillämpas också för anhöriga tredjelandsmedborgare i dessa fall (se avsnitt  
 8.1.2–8.1.4 
  och utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket UtlL). 
 Som redan sagts lämnar utredningen i detta delbetänkande inga förslag som rör villkoren för uppehållstillstånd för anhöriga utanför kärnfamiljen, bl.a. föräldrar. Den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL (som i utredningens förslag får beteckningen 2 kap. 4 b § första stycket 3) som reglerar villkoren för uppehållstill- stånd på grund av anknytning för anhöriga utanför kärnfamiljen, gäller därför tills vidare om föräldrar till en referensperson ansöker om uppehållstillstånd. Enligt den bestämmelsen krävs att anknyt- ningspersonen och den anhörige tidigare ingått i samma hushåll. Även 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL (som i utredningens förslag får beteckningen 2 kap. 4 b § första stycket 4), enligt vilken uppehållstill- stånd kan beviljas en utlänning som annars har särskild anknytning till Sverige, kan också bli tillämplig i dessa fall. Reglerna är tillämpliga oberoende av om anknytningspersonen har flyktingstatus eller är skyddsbehövande i övrigt. 
 Jämfört med villkoren i 2 kap. 4 § första stycket 3 eller 4 UtlL föreskriver artikel 10.3 a familjeåterföreningsdirektivet att gynnsam- mare villkor skall gälla för att underåriga flyktingbarn utan medföl- jande vuxen skall få återförenas med sina föräldrar. Enligt artikeln  
 skall  
 nämligen föräldrarna till dessa barn ha en ovillkorlig rätt till uppe- hållstillstånd för återförening. Bl.a. får ett sådant villkor för återföre- ning som anges i artikel 4.2 a, att föräldern är försörjningsberoende av barnet, inte ställas upp. En tillämpning av 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL förutsätter som villkor för att föräldern skall få uppehållstill- stånd att barnet och föräldern tidigare ingått i samma hushållsgemen- skap. (Den närmare innebörden av bestämmelsen kommenteras i av- 
 163 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 snitt 2.2.4). Även om 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL kan användas förutsätter den en restriktiv tillämpning. (Regeln kommenteras i av- snitt 2.2.4). Enligt praxis skulle nämligen krävas synnerliga skäl för att bevilja föräldern uppehållstillstånd. Bestämmelsen är dock tänkt att tillämpas just i de fall det råder svårigheter för flyktingar eller andra skyddsbehövande att återförenas med sin familj i sitt hemland (se prop. 1996/97:25 s.113f. och Anderson och Sharp, a.a.  
 s.73–74). 
  
 Utredningen anser att med hänsyn till innehållet i artikel 10.3 b och trots de möjligheter som finns att ge uppehållstillstånd enligt gällande bestämmelser, det bör införas en särskild bestämmelse som ger ensamkommande flyktingbarn rätt till återförening med sina för- äldrar (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL). I enlighet med utredningens ståndpunkt att skydds- behövande i övrigt bör likställas med flyktingar i detta fall, skall regeln tillämpas även på ensamkommande underåriga barn som är skydds- behövande i övrigt. 
 Enligt artikel 10.3 b  
 får  
 familjeåterförening tillåtas för andra än föräldrar till ensamkommande flyktingbarn om föräldrar inte finns eller inte kan spåras. Rätten avser andra legala vårdnadshavare och anhöriga. För denna anhörigkategori anser utredningen inte att samma resonemang kan föras som beträffande föräldrar. I det senare fallet kan hävdas en principiell rätt till återförening för kärnfamiljen. I fall då föräldrar saknas får i stället en helhetsbild inhämtas där faktorer som att andra släktingar redan finns i landet eller att andra personer kan ge stöd får betydelse. Givetvis skall en avvägning ske i varje en- skilt fall. I dessa fall kommer därmed nuvarande villkor i 2 kap. 4 § första stycket 3 och 4 UtlL, om annan nära anhörig respektive den som annars har särskild anknytning till Sverige, att tillämpas. (Med utredningens förslag får dessa villkor beteckningen 2 kap. 4 b § första stycket 3 och 4 UtlL) 
 Enligt artikel 9.2 får medlemsstaterna begränsa de förmånligare vill- koren för familjeåterförening till familjeförhållanden som har etable- rats före inresan. Utredningens förslag innebär att förmånligare vill- kor skall tillämpas endast för underåriga ensamkommande flykting- barn eller skyddsbehövande. Den situation förslaget omfattar måste alltid avse en redan etablerad familjesituation. Utredningen anser där- för att det inte föreligger något behov av att undanta ensamkomman- de barn som är flyktingar eller annan skyddsbehövande ur familjer som etablerats efter inresan från den föreslagna rätten till återförening. 
 164 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 8.2 
  
 Allmänna villkor för att beviljas ställning som varaktigt bosatt 
  
 Förslag: För att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige skall krävas att man oavbrutet vistats i Sverige under minst fem år ome- delbart före inlämnandet av ansökan samt under denna tid haft an- tingen uppehållstillstånd för bosättning, annat uppehållstillstånd syftande till bosättning eller uppehållstillstånd såsom varaktigt bo- satt i annan  
 EU-stat 
  eller såsom anhörig till varaktigt bosatt. Bortovaro under en kortare tid än sex månader i följd och inte mer än tio månader totalt under femårsperioden skall inte betrak- tas som avbrott i vistelsetiden. Några andra undantag från kra- vet på fem års vistelsetid skall inte finnas. 
 Ställningen som varaktigt bosatt i Sverige är att se som en sta- tus som innehas parallellt med ett permanent uppehållstillstånd så länge som förutsättningarna för innehavet av ställningen res- pektive uppehållstillståndet är uppfyllda. 
 Bosättningstid 
 Den som tillhör den personkrets som direktivet omfattar skall er- hålla ställning som varaktigt bosatt om han eller hon har varit lagli- gen och oavbrutet bosatt i en medlemsstat under fem år omedelbart före inlämnandet av ansökan härom (artikel 4). En sådan utlänning, som under dessa omständigheter bott i Sverige under denna tid har alltså rätt till en sådan ställning här. 
 Perioder då utlänningen varit bosatt här av tillfälliga skäl som au pair eller säsongsarbetare eller som arbetstagare som utstationerats av en tjänsteleverantör för att tillhandahålla gränsöverskridande tjän- ster, eller som leverantör av gränsöverskridande tjänster eller i de fall då uppehållstillståndet formellt begränsats (dvs. bosättningsperioder av skäl som anges i artikel 3.2 e) eller på grund av diplomatisk tjänst m.m. enligt artikel 3.2 f) skall inte räknas vid beräkningen av bosätt- ningstiden. Detta åstadkoms genom förslaget att det skall krävas att man haft uppehållstillstånd för bosättning under den tid som man bott i landet. Vistelse i Sverige av de skäl som anges ovan utgör inte grund för annat än tidsbegränsat uppehållstillstånd och skall inte leda till uppehållstillstånd för bosättning. 
 Ett undantag från kravet på uppehållstillstånd för bosättning måste gälla för dem som har ställning som varaktigt bosatta i annat land men 
 165 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 som sedan bosatt sig i Sverige. För dessa skall, enligt artikel 23 i di- rektivet, gälla att de efter att ha vistats här i minst fem år skall kunna få ställning som varaktigt bosatta i Sverige. Med den lösning som utredningen valt när det gäller uppehållstillstånd för denna grupp av tredjelandsmedborgare kommer de inte att ha haft uppehållstillstånd för bosättning utan ett tillstånd som är jämförbart med ett s.k. EES- tillstånd. Detsamma gäller anhöriga som fått uppehållstillstånd enligt 3 kap. 5 b § UtlF. 
 Personer som under sin första tid i Sverige haft tidsbegränsat uppe- hållstillstånd p.g.a. att de har varit s.k. snabbanknytningar bör – om de senare får permanent uppehållstillstånd – kunna tillgodoräkna sig hela vistelsen i Sverige. För dessa personer skall alltså inte krävas att de haft permanent uppehållstillstånd under hela vistelsetiden. 
 Tid under vilken en tredjelandsmedborgare vistats i Sverige för studieändamål eller för yrkesutbildning får enligt direktivet (arti- kel 4.2) endast räknas till hälften. Gäststuderande skall inte beviljas uppehållstillstånd för bosättning och i de flesta fall har han eller hon därför inte kvalificerat sig för att få ställning som varaktigt bosatt på den grunden. Men det kan tänkas att en person med ställning som varaktigt bosatt först kommer till Sverige för att studera och sedan stannar kvar av andra skäl. Utredningen har stannat för att sådan studietid inte skall tillgodoräknas alls vid beräkningen av vistelsens längd. 
 Om utlänningen lämnat Sverige under en kortare tid än sex måna- der i följd och inte mer än tio månader totalt under femårsperioden skall frånvarotiden inte räknas som ett avbrott. Det är med andra ord möjligt att få ställning som varaktigt bosatt efter fem års vistelse även om viss kortare tid spenderats utomlands. 
 Bestämmelser med nu angiven innebörd skall införas i svensk rätt. Enligt artikel 4.3 andra stycket får medlemsstaterna, om det finns särskilda och exceptionella orsaker av tillfällig karaktär, i överens- stämmelse med sin nationella lagstiftning godta att en längre period av frånvaro inte skall utgöra något avbrott i bosättningstiden. I så- dant fall skall perioden av frånvaro inte beaktas vid beräkningen av bosättningstiden. Detta skulle innebära att om en person har bott i landet i fyra år och sedan är borta i ett år (på grund av särskilda och exceptionella orsaker) så har han eller hon efter ytterligare ett års bo- 
 sättning i landet uppnått femårsgränsen. 
 I denna fråga gör utredningen följande bedömning. Efter en längre tids bortovaro har personens uppehållstillstånd i Sverige i regel åter- kallats. Vid återkomsten får prövas om personen på nytt skall be- 
 166 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 viljas uppehållstillstånd i Sverige. En längre tids bortovaro har vidare betydelse vid prövningen av en ansökan om medborgarskap. Ett vill- kor för att förvärva svenskt medborgarskap är, enligt 11 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap, att utlänningen har hemvist i Sverige sedan fem år (fyra år för statslösa och flyktingar och två år för nordbor). Att införa en ny ordning som innebär att beslutande myndighet i vissa situationer skall avgöra om längre tids bortovaro föranletts av särskilda och exceptionella orsaker av tillfällig karaktär skulle innebära ytterligare en typ av prövning av bortovaros betydelse. Hur begreppet särskilda och exceptionella orsaker av tillfällig karak- tär skall tolkas är inte helt givet och kan därför föranleda tillämp- ningsproblem. Ordningen framstår vidare som alltför resurskrävande i förhållande till det intresse som skall värnas. Den tredjelandsmed- borgare som drabbas av att en undantagsregel inte finns är en person som återkommit till Sverige efter en längre tids bortovaro och upp- fyllt kraven för att åter få uppehållstillstånd i Sverige men inte, p.g.a. sin bortovaro, uppfyller villkoren för att få ställning som varaktigt bosatt. Denna person kan fortsätta vara bosatt i Sverige på grundval av sitt uppehållstillstånd som i regel torde vara ett permanent uppe- hållstillstånd. I vissa fall kommer han eller hon dessutom att vara kvalificerad för svenskt medborgarskap. Utredningen finner på grund av det anförda inte anledning att införa denna typ av undantag från huvudregeln om fem års oavbruten bosättningstid i landet för att få ställning som varaktigt bosatt. 
 Med den nu antagna utgångspunkten finns det inte heller anled- ning att vid beräkningen av den totala bosättningstiden beakta perio- der av frånvaro när det gäller utstationering på grund av arbete, in- klusive tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster (artikel 4.3 tredje stycket). Är dessa perioder kortare än sex månader i följd och inte totalt längre än tio månader är bosättningsvillkoret för ställning som varaktigt bosatt uppfyllt. I annat fall är det inte det. 
 Medlemsstaterna får kräva att tredjelandsmedborgare följer vill- koren för integrering i enlighet med nationell lagstiftning. Någon lagstiftning av sådan innebörd finns inte i Sverige. Det är inte heller aktuellt att i detta sammanhang utreda om sådana villkor skall infö- ras i Sverige. 
 Frågor kring allmän ordning och säkerhet samt försörjningskrav behandlas i särskilt avsnitt nedan. 
 167 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 Förhållandet till permanent uppehållstillstånd 
 En person som är kvalificerad för ställning som varaktigt bosatt här har i allmänhet redan ett permanent uppehållstillstånd, PUT. (Är det fråga om en person som haft ställning som varaktigt bosatt i annat land först och därmed uppehållit sig i Sverige med tillstånd enligt utredningens förslag till 3 kap. 5 a § UtlF, är det lämpligt att i sam- band med att personen får ställning som varaktigt bosatt i Sverige också bevilja denne PUT. Detsamma gäller anhörig som fått uppe- hållstillstånd enligt 3 kap. 5 b § UtlF). En särskild fråga i detta sam- manhang är förhållandet mellan PUT och den nya ställningen som varaktigt bosatt. Man bör lämpligen se detta som två olika tillstånds- eller statusregleringar som kommer att existera parallellt. En ordning som innebär att PUT skulle upphävas om en utlänning skulle få ställ- ningen som varaktig bosatt kan inte vara rimlig. Som utredningen återkommer till i kap. 10 har emellertid frågan om de två parallella systemen betydelse i de fall då det permanenta uppehållstillståndet skulle återkallas på grund av bortovaro men bortovaron inte utgör grund för återkallande av ställningen som varaktigt bosatt. Omvänt har frågan också betydelse i de fall då ställningen som varaktigt bo- satt går förlorad på grund av skäl som inte utgör grund för återkal- lande av ett permanent uppehållstillstånd. Detta redovisas i kapi- tel 10. Vid längre bortovaro kan ett PUT förloras men det bör enkelt kunna återfås om utlänningen återvänder inom den tidsfrist som gäller för att behålla sin ställning som varaktigt bosatt. Om ställningen som varaktigt bosatt skulle förloras återgår personen till att vara bo- satt i Sverige med enbart sitt permanenta uppehållstillstånd. Detta gäller givetvis under förutsättning att de skäl som utgör grund för återkallelse av ställningen som varaktigt bosatt inte också utgör skäl för återkallande av det permanenta uppehållstillståndet. 
  
 8.3 
  
 Allmänna villkor för att varaktigt bosatt i annan medlemsstat skall få uppehållstillstånd i Sverige 
  
 Förslag: Ett huvudsyfte med direktivet om varaktigt bosatta är att låta etablerade tredjelandsmedborgare i unionen kunna utöva fri rörlighet inom unionen på ett sätt som liknar unionsmedbor- garens. Mot den bakgrunden och med tanke på att formerna för olika uppehållstillstånd av praktiska och andra skäl bör vara så få och likartade som möjligt, bör personer med ställning som var- 
 168 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 aktigt bosatta i annan  
 EU-stat, 
  när det gäller uppehållstillstånd i Sverige, i största möjliga mån behandlas på samma sätt som unionsmedborgare. Detta uppnås genom tillägg i 3 kap. 5 a § UtlF som rör uppehållstillstånd för unionsmedborgare. 
 När det gäller familjemedlemmar till varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  skall bestämmelserna av samma skäl överensstämma med vad som gäller beträffande anhöriga till unionsmedborgare som fått uppehållstillstånd i Sverige. Detta uppnås genom tillägg i 3 kap. 5 b § UtlF. I enlighet med direktivet om varaktigt bosatta skall detta dock enbart gälla om familjen redan var bildad i den första medlemsstaten. 
 Varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  
 Ett huvudsyfte med den nya  
 EG-regleringen 
  är att tredjelandsmed- borgare, som sedan länge är etablerade i en  
 EU-stat, 
  skall kunna röra sig över de inre gränserna på ett helt annat sätt än vad som tidigare varit möjligt. Dessa personer kommer alltså i väsentliga avseenden att kunna leva som unionsmedborgare när det rör den inre migrationen. 
 Varaktigt bosatta i en medlemsstat skall därför ha rätt att bosätta sig i andra medlemsstater under längre tid än tre månader för att be- driva ekonomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare, för att studera eller följa en yrkesutbildning eller för andra syften (arti- kel 14.1). 
 Det finns dock enligt direktivet möjlighet till begränsningar i mot- tagandet med hänvisning till arbetsmarknadspolitiska skäl. Förut- sättningarna för dessa begränsningar är enligt direktivet följande. 
 När det rör sig om ekonomisk verksamhet som anställd eller egen- företagare får medlemsstaterna granska situationen på sina respektive arbetsmarknader och tillämpa sina nationella förfaranden när det gäller kraven för att tillträda en ledig plats respektive bedriva sådan verksamhet. 
 Av arbetsmarknadspolitiska skäl får medlemsstaterna ge företräde åt unionsmedborgare, tredjelandsmedborgare om detta föreskrivs i gemenskapslagstiftningen, samt till tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta och som får arbetslöshetsunderstöd i den berörda sta- ten (artikel 14.3). 
 Medlemsstaterna får begränsa det totala antalet personer som skall ha rätt till bosättning, under förutsättning att sådana begränsningar redan fastställts för tredjelandsmedborgarnas tillträde i den befintliga 
 169 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 lagstiftningen vid tidpunkten för antagandet av direktivet (arti- kel 14.4). 
 Bestämmelserna avseende uppehållstillstånd för personer med ställ- ning som varaktigt bosatta i annat land gäller inte bosättning i egen- skap av anställda som utstationeras av en tjänsteleverantör inom ramen för tillhandahållande av tjänster över gränserna samt i egen- skap av leverantör av tjänster över gränserna. Medlemsländerna får i enlighet med nationell lagstiftning besluta på vilka villkor varaktigt bosatta som önskar flytta till en andra medlemsstat och vara ekono- miskt verksamma som säsongsanställda, får vistas i medlemsstaten. Gränsarbetare får också omfattas av särskilda bestämmelser i den nationella lagstiftningen (artikel 14.5). 
 Särskilda bestämmelser för utlänningar med tillfälligt arbete finns i 3 kap. 5 d § UtlF. 
 Medlemsstaterna får ställa upp försörjningskrav och krav på sjuk- försäkring. Dessa frågor behandlas i avsnitt 8.8. 
 Som tidigare anförts är ett huvudsyfte med direktivet att låta eta- blerade tredjelandsmedborgare i unionen kunna utöva den fria rörlig- heten inom unionen på ett sätt liknande unionsmedborgarens. Mot den bakgrunden och med tanke på att formerna för olika uppehålls- tillstånd av praktiska och andra skäl bör vara så få och likartade som möjligt, bör personer med ställning som varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat, 
  när det gäller uppehållstillstånd i Sverige, i största möjliga mån behandlas på samma sätt som unionsmedborgare. Detta uppnås genom tillägg i 3 kap. 5 a § UtlF som rör uppehållstillstånd för unions- medborgare. 
 Sveriges ordning med reglerad arbetskraftsinvandring för tredje- landsmedborgare är i och för sig förenlig med direktivet och skulle kunna tillämpas även på de tredjelandsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatta i en  
 EU-stat. 
  Av de ovan redovisade skälen bör ordningen dock inte tillämpas på tredjelandsmedborgare med ställ- ning som varaktigt bosatta i en  
 EU-stat 
  utan dessa skall behandlas på samma sätt som unionsmedborgare. 
 Bestämmelser avseende ansökningshandlingar m.m. återkommer utredningen till i kapitel 11. 
 Sverige får kräva att tredjelandsmedborgare följer villkoren för integrering i enlighet med nationell lagstiftning. Någon lagstiftning av sådan innebörd finnas inte i Sverige. Det är heller inte aktuellt att i detta sammanhang utreda om sådana villkor skall införas i Sverige. 
 Berörda personer får vidare anmodas att följa språkkurser. 
 170 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Familjemedlemmar 
 Om varaktigt bosatta utövar sin rätt till bosättning i en andra med- lemsstat och om familjen redan var bildad i den första medlemssta- ten,  
 skall  
 sådana familjemedlemmar som uppfyller villkoren i artikel 4.1 i familjeåterföreningsdirektivet (dvs. make och underåriga barn) tillåtas medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatta. Övriga familjemedlemmar  
 får  
 tillåtas medfölja eller förena sig med varaktigt bosatta under förutsättning att familjen var bildad redan i den första medlemsstaten (artikel 16 i direktivet om varaktigt bosatta). 
 I likhet med vad som sagts tidigare om den som erhåller ställning som varaktigt bosatt anser utredningen att Sveriges bestämmelser i fråga om dennes familjemedlemmar bör överensstämma med vad som enligt 3 kap. 5 b § UtlF gäller beträffande anhöriga till unionsmed- borgare som fått uppehållstillstånd i Sverige. Maka eller make och barn under 21 år, som är försörjningsberoende, får därmed alltid rätt till uppehållstillstånd (med makar likställs registrerad partner). För- äldrar har möjlighet att få uppehållstillstånd under vissa i paragrafen angivna förutsättningar. 
 I fråga om sambor till  
 EES-medborgare 
  gäller följande. Sambor räknas inte till anhörigkretsen enligt  
 EG-rätten. 
  Något hinder för en medlemsstat att jämställa sambor med gifta finns dock inte. Enligt förordningsmotiven (1992:8 s. 3) skall sambor från tredje land till  
 EES-medborgare 
  ha samma rätt att bosätta sig här efter s.k. uppskju- ten invandringsprövning som sambor till svenskar och invandrare. Detta bygger på  
 EG-rättens 
  ickediskrimineringsprincip –  
 EES-med- 
  borgaren skall inte behandlas sämre än svenskar när det gäller möj- lighet att förena sig med en sambo. 
 En person med ställning som varaktigt bosatt i annat land bör på motsvarande sätt få ta med sig sin sambo till Sverige. 
 Om familjen inte redan var bildad i den första medlemsstaten skall bestämmelserna i familjeåterföreningsdirektivet gälla (jfr avsnitt 8.1). 
 När det gäller ansökningar om uppehållstillstånd finns det möjlig- het att anmoda familjemedlemmar till varaktigt bosatta att visa upp viss dokumentation. Utredningen återkommer till denna fråga i av- snittet om förfarandet (avsnitt 11.4.2). 
 171 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 8.4 
  
 Hänsynen till allmän ordning och säkerhet 
  
 Förslag: Uppehållstillstånd i Sverige kan i dag vägras om utlän- ningen kan förväntas föra en hederlig vandel. Begreppet  
 kan för- väntas föra en hederlig vandel  
 föreslås ändras till begreppet  
 utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet  
 för att bättre spegla de omständigheter som enligt  
 EG-direktiven 
  skall beaktas. 
 Ställning som varaktigt bosatt i Sverige skall kunna vägras av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet. 
 Direktivens krav 
 I båda  
 EG-direktiven 
  uppställs villkor hänförliga till allmän ordning och säkerhet. I familjeåterföreningsdirektivet föreskrivs i artikel 6 att medlemsstaterna får avslå en ansökan om inresa och vistelse för en familjemedlem av hänsyn till allmän ordning, säkerhet (och hälsa). Medlemsstaterna får vidare återkalla uppehållstillstånd eller avslå en ansökan om förnyelse av uppehållstillstånd för en familjemedlem av hänsyn till allmän ordning, säkerhet (och hälsa).(Frågor rörande åter- kallelse behandlas i avsnitt 10.1) När medlemsstaten fattar ett beslut skall den beakta allvaret i eller typen av brott mot allmän ordning eller säkerhet som utlänningen begått, eller den fara som denna per- son utgör. Vid beslutet skall dessutom vederbörlig hänsyn tas till arten och stabiliteten av den berörda personens familjeband och var- aktigheten av vistelsen i medlemsstaten samt förekomsten av familje- mässig, kulturell eller social anknytning till ursprungslandet. Det senare är något som följer av en hänvisning till artikel 17. 
 Enligt direktivet om varaktigt bosatta får medlemsstaterna vägra att bevilja ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning och säkerhet (artikel 6). När medlemsstaten fattar beslutet i fråga skall den beakta allvaret i eller typen av brott mot allmän ord- ning eller säkerhet, eller den fara som den berörda personen utgör, och samtidigt ta vederbörlig hänsyn till bosättningstiden och befint- liga band med bosättningslandet. 
 I de fall då en utlänning med ställning som varaktigt bosatt i annat land ansöker om uppehållstillstånd i Sverige får sådant vägras om personen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet (artikel 17). Detta gäller även ansökningar från deras familjemedlemmar. När beslutet fattas skall medlemsstaten beakta hur grovt brottet är eller vilken typ av brott mot allmän ordning och allmän säkerhet som har 
 172 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 begåtts av den varaktigt bosatta personen eller personens familjemed- lem eller familjemedlemmar, eller den fara som personen utgör. I inget fall får beslutet grundas på ekonomiska överväganden. 
 Utlänningslagen 
 När det gäller  
 ansökan om uppehållstillstånd  
 föreskrivs i 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL att det vid prövningen skall beaktas om utlän- ningen kan förväntas föra en hederlig vandel. Fråga uppkommer om denna bestämmelse kan anses motsvara direktivens bestämmelser. I förarbetena till bestämmelsen framhölls att anmärkningar mot en utlännings vandel i princip bör manifesteras genom lagakraftvunna domar (prop. 1994/95:179 s. 48). Därutöver bör endast otvetydigt konstaterad misskötsamhet kunna beaktas. När det gäller lagakraft- vunna domar skall hänsyn tas inte bara till straffets längd utan också till gärningens art (a. prop. s. 47). 
 Vilken tyngd som anmärkningarna skall ha för att uppehållstill- stånd skall vägras måste, enligt förarbetena, bli beroende på en bedöm- ning i det enskilda fallet. Spännvidden mellan de skäl som utlänning- en åberopar kan vidare vara stor. I propositionen uttalades följande (a. prop. s. 48 f.). 
 Det kan här röra sig om utlänningar som kan åberopa humanitära skäl av sådan styrka att avslag bör kunna komma i fråga endast om det föreligger sådana skäl som skulle kunna medföra avslag för en flykting. Det kan å andra sidan vara fråga om en utlänning som åberopar anknytning till Sverige i någon form och där anknytningen ligger på gränsen till vad som skulle kunna läggas till grund för att bevilja tillstånd. I det senare fallet bör även mindre allvarliga anmärkningar i fråga om levnadssättet kunna läggas till grund för ett avslag – givetvis under förutsättning att det rör sig om otvetydigt konstaterade anmärkningar. När det gäller an- knytningsförhållanden där det finns barn med i bilden måste självfallet stor hänsyn tas till barnens situation och om de skall drabbas av separa- tion från någon av föräldrarna. 
 Överväganden och förslag 
 Möjligheten enligt UtlL att avslå en ansökan om uppehållstillstånd kan vid en första anblick tyckas ta sikte på samma situationer som avses i direktiven (artikel 6 respektive artikel 17). Den som inte för en hederlig vandel kan sägas vara ett hot mot allmän ordning och 
 173 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 säkerhet. Det finns emellertid anledning att även se på begreppen ur ett  
 EG-rättsligt 
  perspektiv. 
 Uttryckssättet allmän ordning och säkerhet förekommer sedan tidigare i  
 EG-rätten. 
  Av rådets direktiv 64/221/EEG om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa följer att inskränkningar till skydd för den all- männa ordningen eller säkerheten får iakttas när det gäller  
 EU-med- 
  borgares fria rörlighet över de inre gränserna. I artikel 3 föreskrivs att åtgärder vidtagna med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet skall grunda sig uteslutande på den berörda personens eget uppfö- rande. Tidigare domar skall inte i sig utgöra anledning till att vidta sådana åtgärder. I en bilaga till direktivet anges vissa sjukdomar och handikapp som skulle kunna hota den allmänna ordningen eller säkerheten. Dessa är narkotikamissbruk, djupgående mental störning, uppenbara tillstånd av psykos med upphetsning, delirium, hallucina- tioner eller förvirring. 
  
 EG-domstolen 
  har slagit fast att begreppet allmän ordning och säkerhet inte får definieras nationellt, utan har en gemenskapsrätts- lig innebörd. 
 1  
 I senare rättspraxis har kraven höjts för när allmän ordning kan åberopas gentemot enskilda. Eventuella inskränkningar måste vara proportionerliga och, ytterst, nödvändiga för att värna det demokratiska samhällets intressen. Personerna ifråga skulle först utgöra ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot mot den allmänna ordningen. 
 2 
  
 I  
 Bouchereau 
  
 3  
 uttalade domstolen att inskränkningar baserade på omsorgen om den allmänna ordningen förutsatte att det, utöver den störning av ordningen i samhället som varje lagöverträdelse innebär, också föreligger ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot som på- verkar ett av samhällets grundläggande intressen. Domstolen har i senare rättsfall återupprepat kraven. 
 4 
  
 Det torde krävas mer för att säga att en person utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet än för att påstå att personen inte för en hederlig vandel. Begreppet  
 hederlig vandel  
 har använts under lång tid och lagstiftaren har valt att behålla begreppet även efter det att be- stämmelsen, i och med  
 EES-avtalet 
  och härefter  
 EU-inträdet, 
  har 
  
 1 
  
 Mål 41/74, Garrison mot Home Office (REG 1974, s. 1337; svensk specialutgåva, volym 2). 
  
 2 
  
 Mål 36/75, Madden mot Sanchez de lInteriur (REG 1975, s. 1219; svensk specialutgåva, volym 2). 
  
 3 
  
 Mål 30/77, R mot Bouchereau (REG 1977, s. 1999; svensk specialutgåva, volym 3). 
  
 4 
  
 Se målen  
  
 115–116/81, 
  Adoui och Cornuaille mot Belgien (REG 1982, s. 1665; svensk special- utgåva, volym 6),  
 C-350/96, 
  Campos (REG 1998, s.  
 I-2521) 
  samt  
 C-355/98, 
  kommissionen mot Belgien (REG 2000, s.  
 I-1221). 
  
 174 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 kommit att gälla även för medborgare i detta område. För  
 EES-med- 
  borgare gäller att tillämparen inte får ge begreppet hederlig vandel vidare innebörd än den som följer av begreppet  
 allmän ordning och säkerhet 
  
 5 
 . Genom kraven i de nu behandlade  
 EG-direktiven 
  utökas den krets för vilken begreppet allmän ordning och säkerhet skall gälla. Förutom för  
 EES-medborgare 
  och Weeks skall det användas för varaktigt bosatta, anhöriga till varaktigt bosatta och anhöriga till tredjelandsmedborgare utan sådan ställning, jfr kap. 7 när det gäller personkretsen. Med hänsyn härtill framstår det som missvisande att behålla begreppet hederlig vandel i lagtexten. Utredningen finner med hänsyn till detta att det begrepp som genomgående används inom  
 EG-rätten 
  bör införas i den svenska lagstiftningen så att den bättre speglar de omständigheter som skall beaktas. 
 När det gäller en vidare personkrets (dvs. anhöriga till svenska medborgare samt anhöriga utanför kärnfamiljen till tredjelandsmed- borgare), skulle det i och för sig vara möjligt att behålla begreppet hederlig vandel. Behovet av en sådan särreglering kan dock inte an- ses överväga fördelen av en enhetlig lagteknisk lösning. 
 De hänsyn som enligt familjeåterföreningsdirektivet skall tas till arten och stabiliteten av den berörda personens familjeband och var- aktigheten av vistelsen i landet samt förekomsten av familjemässig, kulturell eller social anknytning till ursprungslandet finns inte lag- fästa i utlänningslagen. De motsvarar dock beskrivningen i förarbetena av hur avvägningen skall gå till och man kan utgå ifrån att en sådan avvägning sker i dag. Det förhållandet att begreppet hederlig vandel föreslås ersättas av allmän ordning och säkerhet skall inte påverka giltigheten av tidigare gjorda förarbetsuttalanden i denna del. Någon särskild reglering av frågan är därför inte påkallad. 
 Den nu beskrivna ordningen skall alltså tillämpas i alla fall av till- ståndsgivning enligt 2 kap. UtlL. Ordningen skall gälla även då ut- länning med tidsbegränsat uppehållstillstånd ansöker om förlängning, dvs. det som i direktiven benämns förnyelse av uppehållstillstånd. 
  
 5  
 I Migrationsverkets handbok finns följande uttalande under avsnittet 38.1 Uppehållstillstånd enligt  
 EES-avtalet 
  – fri rörlighet för personer (s. 28 f.) Generellt kan sägas att det krävs allvarli- gare brott eller förseelser för att kunna avslå en ansökan om UT med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet än vad det krävs för att avslå med hänvisning till utlänningslagens vandelsregler. Den praxis som har utvecklats vid tillämpningen av nationell lagstiftning är alltså inte relevant i detta sammanhang utan här får hänvisas till  
 EG-domstolens 
  avgöranden. Någon möjlighet att tidsbegränsa ett tillstånd under en prövotid, som ibland sker vid tillämpning av nationell lag- stiftning, finns inte. – En förutsättning för att aktualisera reglerna om hänsyn till allmän ordning och säkerhet är att personen genom sitt eget uppträdande klart visar att det inte råder någon tve- kan om att han inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt, eller att han sysslar med brottslig verksamhet eller att han har för avsikt att begå brott i Sverige. 
 175 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 När det gäller möjligheten att vägra  
 ställning som varaktigt bosatt  
 av skäl som rör allmän ordning och säkerhet finns givetvis inga be- stämmelser i dag. En sådan möjlighet bör därför införas i anslutning till de nya bestämmelserna om denna nya status. 
 I dessa fall är det fråga om en tredjelandsmedborgare som varit bosatt i Sverige under minst fem år. Även om det torde bli ovanligt bör i princip den situationen kunna uppkomma att personen anses utgöra ett sådant hot mot allmän ordning och säkerhet att han eller hon inte skall förvärva ställning som varaktigt bosatt men personen ändå på grund av sitt uppehållstillstånd får bo kvar. Enligt 2 kap. 11 § UtlL kan ett uppehållstillstånd visserligen återkallas om utlänningen handlat på ett sådant sätt att det finns allvarliga anmärkningar mot hans levnadssätt eller om det kan antas att han kommer att bedriva sabotage, spioneri m.m. Återkallelse enligt den bestämmelsen får dock inte ske om utlänningen varit bosatt här i tre år eller mer. Det torde vidare kunna vara så att utlänningen dömts för ett brott som gör att ställning som varaktigt bosatt inte skall beviljas men som ändå inte har lett till utvisning enligt 4 kap. 7 § UtlL. 
 Hänsyn till allmän ordning och säkerhet som skäl för  
 återkallelse  
 behandlas nedan i kapitel 10 Återkallelse m.m. 
  
 8.5 
  
 Hänsynen till folkhälsan 
  
 Bedömning: Någon svensk reglering som innebär hinder mot in- resa och vistelse enbart med hänsyn till folkhälsan förekommer inte. Det finns inte skäl att nu förorda en förändring härvidlag. 
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet  
 får  
 medlemsstaterna avslå en ansökan om inresa och vistelse för en familjemedlem av hänsyn, inte bara till allmän ordning och säkerhet, utan även med hänsyn till all- män hälsa (artikel 6). 
 Det finns ingen bestämmelse i direktivet om varaktigt bosatta om att ansökan om ställning som varaktigt bosatt får vägras med hänsyn till allmän hälsa. 
 När det gäller ansökningar om uppehållstillstånd från person med ställning som varaktigt bosatt i annat land eller deras familjemedlem- mar finns det dock bestämmelser som rör folkhälsan. I artikel 18 föreskrivs att sådana ansökningar  
 får  
 vägras om personen utgör ett hot mot folkhälsan. De enda sjukdomar som får motivera vägrad in- resa och vägrad rätt till bosättning i den andra medlemsstaten skall 
 176 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 vara de sjukdomar som definieras av Världshälsoorganisationens re- levanta och tillämpliga instrument samt andra smittsamma infektions- och parasitsjukdomar om dessa i mottagarlandet omfattas av bestäm- melser till skydd för medborgarna. Medlemsstaterna får inte införa nya bestämmelser och ny praxis som är mer långtgående. 
 I familjeåterföreningsdirektivet talas således om allmän (ordning, säkerhet och) hälsa medan det i det andra direktivet talas om folk- hälsa. Någon skillnad mellan begreppen torde inte vara avsedd. 
 I svensk rätt finns ingen möjlighet att vägra inresa eller uppehålls- tillstånd för en tredjelandsmedborgare med hänvisning till folkhälsan. 
 6  
 Uttrycket allmän ordning säkerhet och hälsa återfinns i rådets direktiv 64/221/EEG om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. De sjukdomar som enligt direktivet får berättiga till vägrad inresa eller vägran att utfärda ett första uppehållstillstånd eller utvisning ur lan- det finns angivna i en bilaga. Sjukdomar som skulle kunna äventyra allmän hälsa är enligt bilagan: sjukdomar för vilka karantän förskrivs i förteckning i Världshälsoorganisationens internationella hälsoför- ordning nr. 2 av den 25 maj 1951, tuberkulos i andningssystemet i aktivt stadium eller som visar tendens att utvecklas, syfilis samt andra infektionssjukdomar eller smittosamma parasitsjukdomar, om de om- 
 fattas av bestämmelser för skydd av medborgarna i värdlandet. 
 Det har med anledning av direktivet 64/221 påpekats att mot bak- grund av att rutintestning av  
 EU-medborgare 
  vid de inre gränserna skulle anses strida mot den generella principen om fri rörlighet kan man fråga sig vilken praktisk effekt denna inskränkning kan komma att få för kontrollen av smittspridning och liknande. 
 7 
  
 Någon svensk reglering som innebär hinder mot inresa och vistelse enbart med hänsyn till allmän hälsa förekommer inte. Det finns inte skäl att nu förorda en förändring härvidlag. 
  
 6 
  
 Gränskontrollutredningen har i sitt betänkande Gränskontrollag – effektivare gränskontroll (SOU 2004:110) föreslagit en bestämmelse med innebörden att om det är nödvändigt av hän- syn  
  
 till /---/ 
  folkhälsan, får regeringen besluta att särskild kontroll under en begränsad tid skall genomföras vid inre gräns (förslag till 2 kap. 2 § gränskontrollag). 
  
 7 
  
 Mercer och Johnson, Europarättens grunder, 2002, s. 261. 
  
 177 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 8.6 
  
 Försörjningskravet i direktivet om varaktigt bosatta 
  
 Båda  
 EG-direktiven 
  innehåller bestämmelser om försörjningskrav. Enligt artikel 7.1 familjeåterföreningsdirektivet  
 får  
 försörjningskrav riktas mot referenspersonen för att denne eller denna skall åtnjuta familjeåterförening. En medlemsstat kan alltså kräva att referensper- sonen skall ha en bostad av viss storlek och standard, en sjukförsäk- ring med visst innehåll och försörjningsmedel av sådan omfattning att referenspersonen och familjemedlemmarna inte kommer att ligga medlemsstatens välfärdssystem till last, för att den anhörige skall få uppehållstillstånd för familjeåterförening. I detta delbetänkande läm- nas emellertid förslag som rör familjeåterföreningsdirektivet endast i de delar där det är obligatoriskt att genomföra direktivet. Det inne- bär att endast rätten till familjeåterförening för make eller sambo, i både etablerade och nyetablerade förhållanden, samt underåriga barn tas upp här. Möjligheterna till familjeåterförening för anhöriga utan- för kärnfamiljen behandlas i ett kommande slutbetänkande då även frågan om försörjningskrav för dessa tas upp. Enligt kommittédirek- tivet 2003:181 skall utredningen inte alls lämna några förslag om att införa försörjningskrav i fråga om make eller sambo i etablerade för- hållanden och minderåriga barn. Utredningen skall dock överväga möjligheterna att införa ett sådant krav för make eller sambo i nyeta- blerade förhållanden. Frågan behandlas emellertid lämpligast tillsam- mans med de överväganden som görs i slutbetänkandet över om ett försörjningskrav bör införas för anhöriga utanför kärnfamiljen. 
 I detta delbetänkande tas därför upp frågan om försörjningskrav endast såvitt avser direktivet om varaktigt bosatta. 
  
 8.6.1 
  
 Bakgrund 
  
 I direktivet om varaktigt bosatta finns i artikel 5 och  
 15–16 
  bestäm- melser om försörjningskrav. Artikel 5 tar sikte på när en tredjelands- medborgare som bor i Sverige önskar att få ställning som varaktigt bosatt här (se avsnitt 8.2). Artikel  
 15–16 
  handlar om när varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  önskar flytta till Sverige, i förekommande fall med sin familj (se avsnitt 8.3). 
 178 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Artikel 5 
 Artikel 5.1  
 a–b 
  föreskriver som villkor för att kunna förvärva ställ- ning som varaktigt bosatt att medlemsstaterna skall kräva att tredje- landsmedborgarna styrker att de för egen räkning och för de familje- medlemmar gentemot vilka de har försörjningsansvar förfogar över stabila och regelbundna försörjningsmedel. Försörjningsmedlen skall ha sådan omfattning att de är tillräckliga för att försörja tredjelands- medborgaren och eventuella familjemedlemmar utan behov av hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. Med- lemsstaterna skall bedöma försörjningsmedlen med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet. Nivån för minimilöner och minimipensioner för tiden innan ansökan om ställning som varaktigt bosatt lämnades in skall ha betydelse. En sjuk- försäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den be- rörda medlemsstaten normalt omfattas av erfordras också. 
 Artikel 15 och 16 
 Artikel 15.2 föreskriver att en tredjelandsmedborgare som har fått ställning som varaktigt bosatt i en viss  
 EU-stat 
  och som önskar bo- sätta sig i en annan  
 EU-stat 
  får, för att få uppehållstillstånd i den sist nämnda staten, anmodas att visa upp bevis på stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att han eller hon skall kunna försörja sig själv och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i det land man flyttar till. För var och en av de kategorier som anges i artikel 14.2 – dvs. anställda, egenföretagare, studerande eller andra – skall medlemsstaterna bedöma försörjnings- medlen med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och in- komsternas regelbundenhet. Nivån för minimilöner och minimipen- sioner får beaktas också här. Vidare får villkor ställas om att det finns en sjukförsäkring avseende alla risker i det andra landet som med- borgarna där normalt omfattas av. 
 Enligt artikel 16.4 c får även beträffande familjemedlemmar till en varaktigt bosatt i en redan etablerad familjebildning i den första med- lemsstaten ställas villkor om försörjningsförmåga. Dessa kan anmodas att bevisa att det finns stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. Alternativt kan godtas att den varaktigt bo- 
 179 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 satte har sådana tillgångar och försäkringar för dem. Familjemedlem- marna får också anmodas att visa upp bevis om en sjukförsäkring som omfattar alla risker i den andra medlemsstaten. Medlemsstaterna skall bedöma tillgångarna med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet samt får beakta nivån för minimilöner och minimipensioner. 
 I artikel 16.5 anges att om familjen inte redan var bildad i den första medlemsstaten gäller i stället villkoren i familjeåterförenings- direktivet. 
 Kommittédirektivet 2004:9 
 Enligt kommittédirektivet 2004:9 skall utredningen, i fråga om arti- kel 5, bedöma vilka ändringar som behövs i svensk rätt för att in- föra den nämnda ordningen med försörjningskrav samt, i fråga om artikel  
 15–16, 
  redovisa för- och nackdelar med att införa en sådan möjlighet i det svenska regelverket och bedöma vilka ändringar i den svenska ordningen som behövs om möjligheten införs. 
 Med utgångspunkt i direktivet om varaktigt bosatta och kommitté- direktivet redovisas nedan de alternativa möjligheter som står till buds för att införa ett försörjningskrav och vilka författningsändringar som bedöms erforderliga. 
  
 8.6.2 
  
 Historik om försörjningskravet, m.m. 
  
 Det har tidigare funnits ett försörjningskrav i svensk rätt under den period 1954 års utlänningslag var i kraft. I den lagen fanns emellertid inget uttalat försörjningskrav. År 1968 antog riksdagen dock riktlinjer för utlänningspolitiken (prop. 1968:142, SU 196, rskr. 405). I proposi- tionen förordades en reglerad invandring i huvudsak av arbetsmark- nadspolitiska och samhällsekonomiska hänsyn. Beträffande annan in- vandring än arbetskraftsinvandring anfördes bl.a. att invandringen av arbetskraft skulle föra med sig en ungefär lika stor invandring av familjemedlemmar som inte avsåg att förvärvsarbeta i Sverige. Man ansåg det finnas anledning att i någon mån avgränsa den krets av familjemedlemmar som borde tillåtas att invandra tillsammans med huvudmannen. Make och oförsörjda barn till en utlänning som hade tillstånd att vistas och arbeta här borde, om bostadsfrågan var löst, beviljas tillstånd att vistas här utan prövning av deras försörj- 
 180 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 ningsmöjligheter. Motsvarande förmån skulle gälla föräldrar till ut- länningen eller hans make eller annan nära släkting. För den nyss nämnda anhörigkategorien sattes som villkor upp att dessa skulle vara väsentligt beroende av den härvarande utlänningen för sin för- sörjning och utlänningen hade ekonomiska möjligheter att svara för försörjningen. För andra anhöriga skulle vanliga regler gälla för pröv- ningen av vistelsetillstånd. Praxis utvecklades i nära anslutning till dessa riktlinjer. För att få uppehållstillstånd krävdes i regel att ut- länningens försörjning var tryggad antingen genom eget arbete eller på annat sätt. Om utlänningen kunde få arbetstillstånd ansågs för- sörjningskravet uppfyllt. Utlänningens make eller sambo och hemma- varande barn samt sista  
 länk-fall 
  beviljades regelmässigt uppehålls- tillstånd utan prövning av försörjningsmöjligheterna. Inte heller skedde någon prövning av att bostadsfrågan var löst innan tillstånd beviljades för make, maka och barn utan försörjning. (En redogörelse av praxis finns i avsnitt 2.6). Försörjningskravet luckrades upp efter hand och har sedermera avskaffats. Något krav på att den som får uppehållstillstånd som anhörig skall ha sin försörjning tryggad och bostad ordnad har inte införts därefter. Det har ansetts att det skulle innebära en markant förändring av gällande praxis att införa försörj- ningskrav. 
 I betänkandet Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv (SOU 1995:75) s. 164 framförde Flyktingpolitiska kommittén att det för anhöriga utanför kärnfamiljen kan finnas skäl att beakta försörjnings- förmågan hos den som är bosatt här, anknytningspersonen. Kom- mittén menade dock slutligen att ett försörjningsansvar inte över- ensstämmer med de principer som i övrigt råder i det svenska sam- hället. Det bedömdes också vara oförenligt med de allmänna invand- rarpolitiska målen att ha en särlagstiftning för invandrare i detta av- seende. I prop. 1996/97:25 (s. 115) förklarade regeringen sig inte vara beredd att lägga fram förslag om försörjningskrav som villkor för att anhöriga skall få uppehållstillstånd. Frågan krävde, enligt regeringen, en grundlig belysning i hela dess vidd. Konsekvenserna av en bris- tande försörjningsförmåga som inträffar under vistelsen i Sverige och hur en grundtrygghet skall kunna garanteras för alla människor i vårt land som inte själva kan klara sin försörjning ansågs därvid få be- tydelse. Riksdagen lämnade uttalandet utan erinran (bet. 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80). 
 181 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 Försörjningskrav för medborgare i  
 EES-länderna 
  och i Schweiz 
 Beträffande medborgare inom EES och i Schweiz gäller inget uttalat försörjningskrav för personer som är förvärvsaktiva som anställda, egenföretagare eller tillfälliga tjänsteutövare (se 3 kap. 5 a § andra och tredje stycket UtlF). För att få uppehållstillstånd krävs just att de är yrkesverksamma som anställda eller rörelseidkare. Det finns emellertid inget krav på att dessa skall ha t.ex. en viss minsta inkomst eller vissa intäkter från en rörelse. Enligt 3 kap. 5 a §  
 femte–sjunde 
  styckena UtlF åligger det däremot pensionerade arbetstagare och egna företagare som inte omfattas av fjärde stycket, studerande res- pektive övriga icke ekonomiskt aktiva att visa sin försörjningsför- måga, i vissa fall innefattande heltäckande sjukförsäkring, för att få uppehållstillstånd. Enligt 3 kap. 5 b § första stycket UtlF ställs också krav på försörjningsförmåga hos vissa anhöriga utanför kärnfamiljen. Föräldrar till vissa inte längre yrkesaktiva arbetstagare eller egna före- tagare avkrävs bevis om försörjningsförmåga, innefattande sjukför- säkring om de inte täcks av den svenska socialförsäkringen. Barn till studerande eller föräldrar till övriga icke yrkesaktiva avkrävs också sjukförsäkring om den svenska socialförsäkringen inte gäller för dem. 
 Anhörigkommitténs förslag i delbetänkandet Vår anhöriginvandring (SOU 2002:13) att införa ett försörjningskrav 
 Anhörigkommittén har presenterat förslag till försörjningskrav vid anhöriginvandring i delbetänkandet Vår anhöriginvandring (SOU 2002:13). En sammanfattning av förslaget i denna del finns i redogörelsen för delbetänkandet i kap. 4. En mera detaljerad redogö- relse för Anhörigkommitténs förslag om att införa ett försörjnings- krav i svensk rätt presenteras i utredningens slutbetänkande. 
  
 8.7 
  
 Ett obligatoriskt försörjningskrav som villkor för att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige 
  
 Förslag: Ett försörjningskrav skall gälla som villkor för att en tredjelandsmedborgare skall få ställning som varaktigt bosatt i Sverige. Försörjningen skall anses tryggad om det finns tillgång till stabila och regelbundna försörjningsmedel så att tredjelands- medborgaren och, i förekommande fall, en familjemedlem som bor här i landet, inte behöver ta i anspråk behovsprövat ekono- 
 182 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 miskt stöd av allmänna medel för att tillgodose grundläggande behov för livsuppehället och bostadskostnaden. 
 En bestämmelse om detta införs i ett nytt kapitel i utlännings- lagen (1989:529), 1 a kap. 4 §. 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall meddela närmare föreskrifter om vilket krav som skall ställas på den ekonomiska förmågan för olika fall. 
  
 8.7.1 
  
 Bakgrund 
  
 För tredjelandsmedborgare som ansöker om att få ställning som var- aktigt bosatt i Sverige  
 skall  
 enligt artikel 5.1 direktivet om varaktigt bosatta ett försörjningskrav införas som villkor för att få sådan ställning. Kravet omfattar bevis om att det finns stabila och regel- bundna försörjningsmedel för sökanden själv och, i förekommande fall, familjemedlemmar i den utsträckning ett försörjningsansvar föreligger för dessa. Försörjningsförmågan skall ha en sådan omfatt- ning att den varaktigt bosatte eller familjemedlemmarna inte behöver ta i anspråk systemet för socialt bistånd i det land där ansökan görs. Dessutom skall en heltäckande sjukförsäkring finnas för sökanden och, i förekommande fall, familjen. 
  
 8.7.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 I det fall som avses i artikel 5 är det alltså obligatoriskt att införa ett försörjningskrav. Kravet riktas i första hand mot sökanden själv. Om sökanden har ett försörjningsansvar för familj skall försörjningsför- mågan även omfatta familjemedlemmar som finns här i landet. Med utgångspunkt i svenska förhållanden anser utredningen att vid be- dömningen av om försörjningskravet är uppfyllt i det enskilda fallet, hänsyn skall tas till den ekonomiska förmågan hos såväl sökanden som familjemedlemmarna. I den mån t.ex. en make eller sambo själv har ekonomisk förmåga skall detta medföra att kravet minskar i mot- svarande mån på den som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt. Tanken är alltså inte att det skall vara ett oeftergivligt krav för att få ställning som varaktigt bosatt att sökanden måste visa på förmåga att kunna försörja både sig själv och familjemedlemmen, om den sist nämnde själv har sådan förmåga. 
 183 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 När det gäller försörjningskravets utformning för tredjelandsmed- borgare som önskar att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige bör beaktas syftet med att få sådan ställning. Genom att bevilja tredje- landsmedborgare ställning som varaktigt bosatt gynnas den fria rör- ligheten för dessa som är etablerade inom unionen (se avsnitt 8.3). Av den anledningen är det viktigt att försörjningskravet får en sådan utformning att ställningen som varaktigt bosatt i Sverige står i någor- lunda samklang med vad som gäller i övriga  
 EU-stater. 
  I annat fall riskerar tredjelandsmedborgaren att inte kunna utnyttja möjligheten till fri rörlighet i andra  
 EU-stater. 
  Vad som nu sagts bildar utgångs- punkt för vilka kriterier som utredningen anser bör gälla vid utform- ningen av försörjningskravet för att tredjelandsmedborgare skall få ställning som varaktigt bosatt i Sverige. Det innebär att vissa kate- gorier av tredjelandsmedborgare som regel inte kommer att kunna få ställning som varaktigt bosatt. T.ex. kommer personer som inte har egen försörjningsförmåga och är beroende av behovsprövat eko- nomiskt stöd från samhället inte att få ställning som varaktigt bo- satt. Det bör i sammanhanget dock framhållas att dessa personer under alla förhållanden har ett uppehållstillstånd i Sverige. 
 I avsnitt 8.6.1 finns redogjort för vilka krav artikel 5 direktivet om varaktigt bosatta ställer på försörjningsförmågan. Som där fram- går finns krav på: 
  
 Stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga att försörja tredjelandsmedborgaren, i förekommande fall också familjemedlemmar, så att systemet för socialt bistånd i landet inte behöver tas i anspråk. 
  
 Sjukförsäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av. 
  
 Sammanfattat ger utformningen av villkoret under första punkten ovan uttryck för att försörjningsförmågan skall ha både viss om- fattning och viss varaktighet. 
 Försörjningskällor 
 Uttrycket stabila och regelbundna försörjningsmedel anser utred- ningen omfatta arbetsinkomster som inte är endast sporadiska från tillfälliga korttidsanställningar. Man måste ha i åtanke att ansökan görs av en tredjelandsmedborgare som redan tillbringat minst fem år i landet. Tanken torde därför närmast vara att få en mera varaktig 
 184 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 knytning till och bosättning i Sverige. Därför måste arbetsinkomster av tillsvidareanställning eller liknande anställning eller överskott från eget företagande av mera varaktig karaktär kunna påvisas. Utred- ningen anser att en tillsvidareanställning på heltid som genererar in- komster av viss storlek är en omständighet som i sig bör medföra att försörjningsförmågan anses uppfylld. Om lönen är låg eller på grän- sen till vad som kan godtas, bör viss hänsyn tas till en eventuell fram- tida löneökning. Viss försiktighet måste iakttas beträffande tidsbe- gränsade anställningar. Det bör dock inte vara uteslutet att en sådan anställningsform godtas för att försörjningskravet skall anses upp- fyllt. Någorlunda säkra garantier måste i dessa situationer emellertid ges för att anställningsförhållandet kommer att förnyas, t.ex. genom återkommande projektanställningar. Egenföretagare är svårare att bedöma, särskilt om tredjelandsmedborgaren nyligen startat rörelsen. Prognoser om storleken på det överskott näringsverksamheten kan ge är svåra att göra. Är däremot rörelsen etablerad sedan lång tid tillbaka eller hör hemma i en framgångsrik bransch, är detta faktorer som verkar i gynnsam riktning för att anse försörjningskravet vara uppfyllt. Som försörjningskälla bör även säker avkastning av för- mögenhetstillgångar, t.ex. från värdepapper eller fastigheter av viss volym i huvudsak godtas. Att tredjelandsmedborgaren uppbär regel- bunden pension från utlandet kan också innebära att försörjnings- förmågan anses uppfylld. Emellertid lär det inte bli fråga om att pensionärer i någon större utsträckning kommer att ansöka om att få ställning som varaktigt bosatt. Behovet lär företrädesvis göra sig mest gällande hos personer som är förvärvsaktiva och i förlängningen vill ha möjlighet att lätt kunna förflytta sig inom EU. 
 När det gäller det underlag som bör presenteras av sökanden för att få ställning som varaktigt bosatt gör utredningen följande över- väganden. Den som är anställd skall visa upp anställningsbevis som anger arbetstagare, arbetsgivare, anställningstid och övriga villkor. Egenföretagare kan ge in  
 F-skattesedel 
  eller registreringsbevis för rörelsen. I vissa fall behövs bevis om tidigare erfarenheter och kom- petens eller hyreskontrakt för rörelselokal. Om sökanden inte är för- värvsaktiv måste kontanter eller intyg om banktillgodohavanden, värdepapper eller fastigheter visas upp som intygar att det finns till- räckligt med tillgodohavanden så att den löpande försörjningen går att klara av. Det bör inte räcka med att lämna skriftlig försäkran om att det finns tillräckliga medel för försörjningen. Avsikten är ju att utlänningen skall kunna försörja sig utan att ligga det sociala bidrags- systemet till last. 
 185 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 I den mån sökanden har familj kan t.ex. en makes ekonomiska för- måga också få betydelse vid prövningen (se utredningens förslag till ny bestämmelse i 1 a kap. 4 § UtlL). I så fall skall en motsvarande prövning göras av t.ex. den anställning eller förmögenhet maken har som görs beträffande sökanden. 
 Omfattningen av försörjningskravet 
 Oavsett på vilket sätt tredjelandsmedborgaren avser att försörja sig och, i förekommande fall, sin familj, måste garantier finnas för att försörjningsförmågan har en viss minsta nivå. Anhörigkommittén anger i sitt delbetänkande SOU 2002:13 innehållet i försörjnings- kravet på följande vis (s. 221 ff.). Försörjningskravet anses uppfyllt om det vid det första tillfället utlänningen ansöker om uppehålls- tillstånd finns medel för att täcka vanliga levnadskostnader. Med så- dana kostnader avses, allt i enlighet med riksnormen för försörj- ningsstöd enligt socialtjänstlagen: Skäliga kostnader för livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och  
 TV-avgift. 
  Därutöver bör, enligt kom- mittén, bostadskostnaden omfattas. En skälig levnadsnivå skall vara riktmärket och kommittén påpekar därför att riksnormen främst är avsedd för tillfälliga hjälpbehov. 
 Med utgångspunkt i artikel 5 är den yttersta ramen för att för- sörjningsförmåga skall anses föreligga hos sökanden att landets sys- tem för socialt bistånd inte skall behöva tas i anspråk. Det svenska samhället är uppbyggt enligt principerna om en generell välfärd. Detta påverkar i sin tur vilka förmåner man bör ta hänsyn till när man beräknar försörjningsförmågan i det enskilda fallet. Många av de ekonomiska förmåner som samhället tillhandahåller utges gene- rellt till en viss kategori individer utan behovsprövning i de enskilda fallen. Dessa förmåner kommer alltså att utgå oberoende av att det införs ett försörjningskrav. Välfärdssystemet bygger på allmän hälso- och sjukvård och social omsorg, socialförsäkringar som ger ekono- misk trygghet vid sjukdom, handikapp, ålderdom och till barn- familjer samt ett grundläggande kompletterande skydd enligt social- tjänstlagen (2001:453), SoL. 
 Varje landsting skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt per- soner som är bosatta i landstinget. I viss utsträckning föreligger skyldighet att tillhandahålla vård även för dem som inte är bosatta i ett landsting (3 och 4 §§ hälso- och sjukvårdslagen [1982:763], HSL). 
 186 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Vården är finansierad av allmänna medel och vårdavgifter tas ut av patienterna med begränsade belopp (26 § HSL). Den svenska social- försäkringen är en allmän och obligatorisk försäkring. Den omfattar alla som är bosatta eller arbetar i Sverige. I socialförsäkringslagen (1999:799), SofL, skiljer man mellan bosättningsbaserade förmåner respektive arbetsbaserade förmåner (1 kap. 1 § andra stycket SofL). De bosättningsbaserade förmånerna avser garantibelopp och bidrag. Dit hör förmåner såsom föräldrapenning på lägstanivå och grund- nivå (3 kap. 1 § SofL) samt barnbidrag, bostadsbidrag och bostads- bidrag till pensionärer, underhållsstöd och äldreförsörjningsstöd (3 kap. 2 § SofL). De arbetsbaserade förmånerna syftar till att kom- pensera inkomstförlust. Till dessa hör t.ex. sjukpenning, havande- skapspenning, föräldrapenning över lägstanivå, inkomstrelaterad sjuk- ersättning och aktivitetsersättning, inkomstgrundad ålderspension och arbetsskadeförsäkring (3 kap.  
 4–5 
  §§ SofL). 
 För att få rätt till sociala förmåner krävs enligt de flesta författ- ningar som finns på området att man är bosatt i Sverige. Kriterierna för att någon skall anses vara bosatt här i landet varierar mellan olika författningar. Gemensamt är dock att ledning för tolkningen av bo- sättningsbegreppet hämtas från reglerna i folkbokföringslagen (1991:481). Begreppet bosättning i hälso- och sjukvårdslagen har samma innebörd som i folkbokföringslagen och med begreppet bo- satta i hälso- och sjukvårdslagen avses samma personkrets som i folk- bokföringslagen (se Proposition 1981/82:97 om hälso- och sjukvårds- lag, m.m., s. 33 och 115). Bosättningsbegreppet i socialförsäkringslagen skiljer sig något från bosättningskravet i folkbokföringslagen. Den som kommer till Sverige och kan antas komma att visats här under längre tid än ett år skall, om inte synnerliga skäl talar emot det, anses vara bosatt här (2 kap. 1 § andra stycket SofL). Den som arbetar i Sverige är, oberoende av bosättning, omfattad av de arbetsbaserade socialförsäkringsförmånerna. En person som omfattas av svensk lag- stiftning enligt reglerna  
 iEG-förordning 
  (EEG) nr 1408/71 om tillämp- ningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen är försäk- rad för samtliga förmåner som omfattas av  
 EG-förordningen. 
  Detta gäller oavsett om det rör sig om bosättnings- eller arbetsbaserade förmåner enligt socialförsäkringslagen. Enligt  
 EG-förordningen 
  (EG) nr 859/2003 är den nyss nämnda förordningen tillämplig också på tredjelandsmedborgare under vissa förutsättningar. 
 Utöver rätten till de förmåner som följer av hälso- och sjukvårds- lagen eller socialförsäkringslagen har, enligt 4 kap. 1 § SoL, den som 
 187 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt, rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning och sin livsföring i övrigt. Bistånd enligt socialtjänstlagen är ett kom- plement till de generellt riktade ekonomiska stödsystemen för män- niskor som av olika skäl är i behov av särskilt stöd. I lagen finns inga krav på bosättning eller uppehållstillstånd. Enligt 2 kap. 2 § SoL har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Det innebär att kom- munen har det yttersta ansvaret för att alla som vistas inom kommu- nens gränser, oavsett skälet till vistelsen. Däremot kan vistelsens art ha betydelse för det bistånd som ges. 
 Redogörelsen ovan ger upphov till frågan vilka av de där uppräk- nade förmånerna som samhället tillhandahåller skall ha betydelse vid bedömningen av försörjningsförmågan. 
 För svenska förhållanden intar utredningen följande utgångs- punkter. 
 De som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatta i Sverige har bott här i landet minst fem år (se förslag till 1 a kap. 3 § UtlL) och kommer i normalfallen att uppfylla bosättningskravet i hälso- och sjukvårdslagen och socialförsäkringslagen. De är därför berätti- gade till bl.a. den skattefinansierade hälso- och sjukvården, föräldra- penning på lägsta eller grundnivå och barnbidrag. Gemensamt för de nyss nämnda förmånerna är att ett försörjningskrav inte skulle påverka möjligheterna att ta dem i anspråk, eftersom rätten till dessa är oberoende av den enskildes ekonomiska förmåga. Ett krav på ekonomisk förmåga påverkar inte möjligheterna att få tillgång till förmånerna. Emellertid finns det ekonomiska förmåner från sam- hället där den enskildes ekonomiska förmåga har betydelse. Till dessa hör äldreförsörjningsstödet enligt lagen om äldreförsörjnings- stöd och försörjningsstödet enligt socialtjänstlagen. Äldreförsörj- ningsstödet är en inkomstprövad socialförsäkringsförmån för dem som inte har kvalificerat sig för en pension som räcker att leva av eller inte har någon alls. Vid prövningen beaktas makes inkomst (2 § lagen om äldreförsörjningsstöd). Bistånd enligt socialtjänstlagen är samhällets yttersta skyddsnät och utbetalas först efter att alla andra utvägar är uttömda. Det är ett individuellt behovsprövat stöd där hushållets gemensamma inkomster och utgifter ligger till grund för bedömningen av om bistånd skall utgå. Också rätten till bostads- bidrag enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag och enligt lagen (2001:761) om bostadstillägg till pensionärer m.fl. är beroende av ekonomiska förhållanden. 
 188 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Resonemanget i det föregående utmynnar i att rätten till vissa ekonomiska förmåner från samhället inte alltid förutsätter en pröv- ning av sökandens ekonomiska förmåga. Utredningen anser att det då heller inte med fog kan hävdas, om en tredjelandsmedborgare tar i anspråk en sådan förmån, att denne eller denna ligger systemet för socialt bistånd till last. Slutsatsen blir därmed att vid beräkningen av sökandens ekonomiska förmåga, den omständigheten att de nyss nämnda förmånerna betalas ut inte skall anses liktydigt med att sö- kanden har behov av att ta i anspråk landets system för socialt bi- stånd. Sökanden skall inte på grund härav anses ligga samhället till last. Införandet av ett försörjningskrav kommer alltså inte att på- verka rätten till sådana förmåner. Däremot kommer det tillskott dessa förmåner innebär för den enskildes förmåga att försörja sig att beaktas vid bedömningen av försörjningsförmågan. Utredningen menar att relaterat till svenska förhållanden så bör det avgörande vara om sökandens ekonomiska situation är sådan att han eller hon be- höver ta i anspråk ekonomiskt bistånd som är behovsprövat. Primärt blir det därför fråga om att bedöma riskerna för att försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen eller lagen om äldreförsörjningsstöd kommer att behöva tas i anspråk. Rätten till bostadsbidrag eller bostadstillägg för pensionärer förutsätter visserligen också en prövning av den en- skildes ekonomiska förmåga. Bostadsbidraget har i dag såväl bostads- politiska som familjepolitiska syften. Bidragets uppgift är att ge eko- nomiskt svaga hushåll möjligheter att hålla sig med goda och tillräck- ligt rymliga bostäder. Det är vidare en viktig del i det ekonomiska familjestödet, som främst syftar till att ge en ekonomisk grundtrygg- het för barnfamiljer i tider av stor försörjningsbörda (se Proposi- tion 1995/96:186. Nya regler för bostadsbidrag, s. 19). Även systemet för bostadstillägg till pensionärer syftar till att tillgodose behovet av en tillfredsställande bostad. Bostadstillägget för pensionärer är dock ett individinriktat bostadsstöd av grundskyddskaraktär som utgör en del av det allmänna pensionssystemet. Bostadsbidraget är emeller- tid ett hushållsinriktat bostadsstöd av högkostnadsskyddskaraktär (se Proposition 2000/01:140. Reformerade regler för bostadstillägg till pensionärer m.fl., s. 30 f.). 
 Vid bedömningen av på vilken nivå försörjningsförmågan ligger i det enskilda fallet blir det naturligtvis mest intressant att se till så att inkomster eller andra ekonomiska tillgångar som tredjelandsmed- borgaren har räcker till det dagliga livsuppehället. När det gäller sökandens förmåga att bekosta det egna boendet bör, med hänsyn till vad som ovan sagts om syftet med bostadsbidrag, en viss avväg- 
 189 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 ning göras där hänsyn tas till om sökanden helt eller nästan helt saknar egen ekonomisk förmåga att bidra till bostadskostnaden. Detta kan givetvis vara ett tecken på att sökanden har för låga inkomster för att försörjningskravet skall anses uppfyllt. Den omständigheten att bostadsbidrag utgår skall alltså inte ensamt var en faktor som med- för att försörjningskravet inte anses uppfyllt. Inte heller att handi- kappersättning eller vårdbidrag som betalas ut enligt lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag bör beaktas vid bedömning- en av försörjningsförmågan. Dessa syftar nämligen till att täcka mer- kostnader som uppkommer vid handikapp. 
 Det finns redan nu normer utarbetade i författning som hänför sig till sättet att beräkna storleken av ett medelsbehov för att täcka löpande utgifter för det dagliga livsuppehället och bostadskostnaden. Den som enligt 4 kap. 1 § SoL inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har, som redan nämnts, rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning. Enligt 4 kap. 3 § första stycket 1 SoL ges försörjningsstöd för skäliga kostnader för livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och  
 TV-avgift, 
  samt, en- ligt samma paragraf 2, för boende, hushållsel, arbetsresor, hemför- säkring samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa. Enligt andra stycket samma bestämmelse bestäms beloppen enligt punkten 1 med ledning av en riksnorm, se 2 kap. 1 § socialtjänstför- ordningen (2001:937). Enligt denna beräknas t.ex. en ensamstående vuxen behöva 2 590 kr och samboende 4 720 kr för personliga kost- nader samt 770 kr respektive 870 kr för gemensamma hushållskost- nader, allt per månad. I dessa schablonbelopp ingår inte kostnader för bl.a. läkar- eller tandvård eller glasögon. Boendet beräknas alltså för sig enligt en individuell prövning där den faktiska kostnaden och vad en låginkomsttagare normalt kan kosta på sig är faktorer av betydelse. Hänsyn tas också till kostnadsläget på bostadsorten. 
 Äldreförsörjningsstödet enligt lagen om äldreförsörjningsstöd skall beräknas så att den enskilde tillförsäkras dels en skälig levnads- nivå, dels en skälig bostadskostnad (4 §). Som en skälig levnadsnivå anges en tolftedel av 1,294 gånger prisbasbeloppet för den som är ogift (4 249 kr) och till en tolftedel av 1,084 gånger prisbasbeloppet för den som är gift (3 559 kr), allt per månad. Dessa belopp om- fattar – förutom utgifter för sådant som ingår i riksnormen för bi- stånd enligt socialtjänstlagen – även kostnader för hushållsel, hem- försäkring, läkarvård och läkemedel upp till högkostnadsskyddet, viss tandvård, skäliga resekostnader och nyanskaffning av husgeråd 
 190 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 och möbler (Proposition 2000/01:136 Äldreförsörjningsstöd, s. 25 f.). (Riksnormen för ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen tar sikte på mera tillfälliga behov medan äldreförsörjningsstödet förutsätts bli långvarigare). En skälig bostadskostnad vid beräkning av äldre- försörjningsstödet uppgår per månad till högst 5 870 kr för en ogift och 2 935 kr för den som är gift. Äldreförsörjningsstödet är lika med det belopp med vilket den enskildes inkomster understiger nyss nämnda normer (8 §). 
 I 7 kap. 5 § utsökningsbalken finns bestämmelser om att gälde- nären får tillgodoräkna sig ett förbehållsbelopp för att täcka vanliga levnadskostnader samt ett särskilt belopp för bostadskostnad vid utmätning i lön. Beloppet, som bestäms med ledning av ett normal- belopp av Skatteverket, är för ensamstående gäldenär 4 183 kr i månaden, för sammanlevande makar och därmed jämställda 6 910 kr i månaden och för varje barn 2 219 kr i månaden till och med det kalenderår då barnet fyller sex år och 2 555 kr i månaden för tid där- efter. Normalbeloppen omfattar alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnaden. Med levnadskostnader avses här utgifter för kost, kläder, tvätt, hygien, gas, hushållsel, telefon,  
 TV-avgifter, 
  för- säkringsavgifter, fackföreningsavgifter och andra medlemsavgifter samt mindre utgifter för tillfälliga behov. Om skäl föreligger kan kronofogdemyndigheten göra avvikelser från normalbeloppen. T.ex. kan tillägg till normalbeloppet göras för kostnad till följd av sjuk- dom. Den faktiska bostadskostnaden är utgångspunkten vid beräk- ning av förbehållsbeloppet, dock med avdrag för eventuellt före- kommande bostadstillägg och bostadsbidrag. Beträffande egen bo- stadsfastighet beaktas räntekostnader och nödvändiga driftkostna- der medan amortering på bostadslån beaktas i skälig omfattning. För bostadsrättslägenhet anses i princip månadsavgiften vara bostads- kostnad, dock att vid lån till insatsen räntekostnader och skälig amor- tering beaktas om lägenheten pantförskrivits för lånet. Om bostads- kostnaden inte är känd, kan kronofogdemyndigheten med ledning av kostnadsläget på orten beräkna kostnaden för en bostad av skä- lig storlek för gäldenären (7 kap. 4 § utsökningsförordningen, jfr Skatteverkets allmänna råd [SKV A 2004:29] och Skatteverkets före- skrifter om bestämmande av förbehållsbeloppet vid utmätning av lön m.m. under år 2005 [SKVFS 2004:32]). 
 Utredningen gör följande bedömning i fråga om vilken nivå som är lämplig för att bestämma ett försörjningskrav som villkor för att en tredjelandsmedborgare skall få ställning som varaktigt bosatt. 
 191 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 Tanken med att få ställning som varaktigt bosatt är närmast att tredjelandsmedborgaren starkare knyts till ett visst land. Man tänker sig förmodligen en framtid i det landet. Med hänsyn härtill bör för- sörjningskravet utformas så att tredjelandsmedborgaren kan försörja sig och, i förekommande fall, den familj som finns i Sverige mera varaktigt och inte endast tillfälligt. Riksnormen för försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen tar sikte på försörjningsbehov av tillfällig art. Utredningen anser därför att denna inte enbart bör vara normerande för försörjningsförmågan. Hänsyn måste även tas till sådana utgifter som anges under 4 kap. 3 § första stycket 2 SoL, bl.a. hushållsel, för- säkringar och bostad. Normen bör snarare anknyta till förbehålls- beloppen vid utmätning i lön enligt 7 kap. 5 § utsökningsbalken. Om sökanden undantagsvis skulle vara över 65 år kan normerna enligt 4 § lagen om äldreförsörjningsstöd vara lämpliga utgångspunkter. 
 Utredningen anser att det bör ankomma på regeringen eller myn- dighet som regeringen bestämmer att i förordning utforma de när- mare villkoren för nivån på försörjningskravet. Migrationsverket skall som första instans besluta om att bevilja tredjelandsmedbor- gare ställning som varaktigt bosatta och föreslås därför att utforma de krav som bör ställas på försörjningsförmågan (se utredningens förslag till 1 a kap. 4 § UtlL och 3 kap. 3 § UtlF). 
 Betydelsen av kravet på sjukförsäkring 
 Utredningen har ovan redogjort för förutsättningarna för att tredje- landsmedborgare skall få tillgång till hälso- och sjukvård i Sverige. En tredjelandsmedborgare som är att anse som bosatt här i landet omfattas av rätten till den skattefinansierade hälso- och sjukvården enligt 3 § HSL. Bosättningskravet kommer alltid att vara uppfyllt för de tredjelandsmedborgare som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige. Ett villkor för att få sådan status är näm- ligen att man varit bosatt här i landet fem år. Den som arbetar här omfattas dessutom bl.a. av rätten till sjukpenning (3 kap. 4 § 1 SofL). 
 Något behov av att införa krav på att en tredjelandsmedborgare som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige skall ha en sjukförsäkring behövs enligt utredningens uppfattning därför inte. 
 192 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 8.8 
  
 Kravet på försörjningsförmåga för att varaktigt bo- satta i annan  
  
 EU-stat 
  skall få uppehållstillstånd i Sverige 
 Förslag: För att en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och, i före- kommande fall, hans eller hennes familjemedlemmar, skall få uppe- hållstillstånd i Sverige skall samma villkor gälla som för unions- medborgare enligt 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF. Det innebär att den varaktigt bosatte måste ha viss försörjningsförmåga t.ex. på grund av anställning, som rörelseidkare eller – om den varaktigt bosatte inte är ekonomiskt verksam – genom att det finns till- räckliga medel av annat slag för försörjning. 
 Prövningen av om villkoren är uppfyllda skall ske enligt samma principer som gäller för att unionsmedborgare skall få uppehålls- tillstånd här i landet. 
  
 8.8.1 
  
 Bakgrund 
  
 Som redan framgått föreskriver kommittédirektivet 2004:9 att för- och nackdelarna med att införa ett försörjningskrav när en varaktigt bosatt flyttar till Sverige skall redovisas samt ställning tas till vilka ändringar som behövs i den svenska ordningen. I avsnitt 8.6.1 har utredningen redovisat de krav som får ställas enligt artikel 15.2 och 16.4 när det gäller försörjningsförmåga: 
  
 Stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga att försörja tredjelandsmedborgaren, i förekommande fall också familjemedlemmar, så att systemet för socialt bistånd i landet inte behöver tas i anspråk. 
  
 Sjukförsäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av. 
  
 I anslutning till artikel 15.4 anges också att dokumentation får krävas om lämplig bostad. 
  
 8.8.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 I avsnitt 8.3 tar utredningen ställning för att villkoren för uppehålls- tillstånd i Sverige beträffande varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  av praktiska och andra skäl bör vara samma som gäller för unions- 
 193 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 medborgare. Ett huvudsyfte med direktivet om varaktigt bosatta är nämligen att etablerade tredjelandsmedborgare i unionen skall kunna utöva den fria rörligheten inom unionen på ett sätt som liknar unionsmedborgarnas. Lagtekniskt uppnår man detta genom att göra 3 kap. 5 a § UtlF, som reglerar uppehållstillstånd för unionsmedbor- gare, tillämplig också på varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat. 
  Inne- börden av bestämmelsen är att för att få uppehållstillstånd krävs att sökanden har anställning, är egenföretagare, tjänsteutövare, har pen- sion eller – beträffande den som inte är förvärvsverksam – har till- räckliga medel för sin försörjning. Av samma skäl skall dessa prin- ciper också gälla familjemedlemmarna till varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat. 
  Detta uppnås genom att 3 kap. 5 b § UtlF görs tillämplig även för anhöriga till varaktigt bosatta. Paragrafen innebär att med- lemmar ur kärnfamiljen till den varaktigt bosatte får en ovillkorlig rätt till uppehållstillstånd. Villkoren för anhörigkategorien föräldrars rätt till uppehållstillstånd varierar beroende av om den härvarande är anställd, egenföretagare o.s.v. I vissa fall ställs krav på bl.a. sjuk- försäkring. I enlighet med direktivet om varaktigt bosatta skall detta dock enbart gälla om familjen redan var bildad i den första medlems- staten, s.k. etablerade familjemedlemmar. 
 Den lösning som utredningen har föreslagit innebär att det kommer att ställas krav på att om en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  önskar flytta till Sverige denne eller denna måste ha ekonomisk förmåga av viss omfattning. Förmågan kan grunda sig på t.ex. anställning eller egenföretagande. Den som inte är ekonomiskt aktiv, bl.a. studenter, eller andra, måste dock visa att det finns medel som är tillräckliga för den varaktigt bosattes försörjning. I de sist nämnda fallen kom- mer därför att gälla ett mera uttalat försörjningskrav. 
 Tanken med regleringen om uppehållstillstånd för unionsmed- borgare i 3 kap. 5 a § UtlF är – förutom det primära att främja den fria rörligheten inom EU – att ingen skall ligga samhället till last. Visserligen ställs inga krav på minimilöner men villkoren borgar för att riskerna för att någon får uppehållstillstånd som inte kan för- sörja sig minskar. 
 Ett tänkbart alternativ är att inte alls ställa upp några villkor för att en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  skall få uppehållstillstånd i Sverige. För en sådan lösning talar det förhållandet att den som en gång fått ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  redan har fått sin försörjningsförmåga prövad. Den tidigare prövningen kan emellertid ligga långt tillbaka i tiden och vid en tidpunkt tredje- landsmedborgaren levde under andra ekonomiska betingelser än som 
 194 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 föreligger vid flytten till Sverige. Att försörjningsförmågan redan prövats i den första medlemsstaten anser utredningen därför inte vara ett självständigt argument mot att ställa krav på försörjnings- förmåga när en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  ansöker om uppe- hållstillstånd för bosättning i Sverige. 
 Fördelarna med att ha en enhetlig reglering för unionsmedbor- gare och varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  som vill flytta till Sverige har redan framhållits. Även andra faktorer har dock betydelse för ställningstagandet att man bör ställa krav på viss ekonomisk förmåga hos en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  som önskar få uppehållstill- stånd här i landet. 
 Dessa belyser utredningen i det följande. 
 Betydelsen av kostnaderna för samhället vid bedömningen av behovet av att ställa krav på försörjningsförmåga 
 Ett naturligt led i en argumentering om för- och nackdelarna med att ställa krav på försörjningsförmåga anser utredningen vara bety- delsen av samhällsekonomiska faktorer. 
 Enligt direktivet om varaktigt bosatta är syftet med att ställa upp ett försörjningskrav mot varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  för att få uppehållstillstånd i annan stat att det finns sådan försörjnings- förmåga att den varaktigt bosatte inte skall behöva ta i anspråk systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten (se arti- kel 15.2 a och 16.4 c). När det gäller hur det citerade uttrycket bör förstås översatt till svenska förhållanden hänvisar utredningen i allt väsentligt till vad som redovisats ovan i avsnitt 8.7 under Omfatt- ningen av försörjningskravet. 
 Det i avsnitt 8.7 förda resonemanget överfört på den nu behand- lade kategorien utmynnar i att rätten till ekonomiska förmåner från samhället inte alltid skulle förutsätta en prövning av den varaktigt bosattes ekonomiska förmåga. Utredningen anser att det då heller inte med fog kan hävdas att om en sådan förmån tas i anspråk, någon ligger systemet för socialt bistånd till last. Även om det som villkor införs att en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  måste ha anställning, vara egenföretagare eller på annat sätt måste kunna visa på försörj- ningsförmåga för att få uppehållstillstånd, man trots detta inte kom- mer att undgå samhällets kostnader för vissa samhälleliga förmåner. Samma sak gäller för övrigt unionsmedborgare. En i och för sig tänkbar lösning skulle vara att helt eller delvis undanta de varaktigt 
 195 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 bosatta från rätten till de förmåner samhället tillhandahåller enligt t.ex. socialförsäkringen. Men en sådan lösning synes strida mot kravet på likabehandling i vissa fall. 
 Enligt utredningens uppfattning är det därför av större intresse i vilken utsträckning en varaktigt bosatt i en annan  
 EU-stat 
  kan för- väntas ta i anspråk sådana sociala förmåner som villkoren i 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF kan förväntas motverka. Med detta avses förmåner som betalas ut efter en värdering av den enskildes ekonomiska för- måga (se avsnitt 8.7). En åtskillnad kan lämpligen göras i fråga om vem personen är i det enskilda fallet. En yngre förvärvsarbetande person lär i normalfallet inte ha något behov av att ta i anspråk vårt lands välfärdssystem, t.ex. försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen, för att tillgodose sina dagliga behov. Samma synsätt kan läggas på egenföretagare eller tjänsteutövare. Genom att ställa upp ett krav som just går ut på att en varaktigt bosatt som ansöker om uppehålls- tillstånd skall ha t.ex. anställning (se förslaget till ny lydelse av 3 kap. 5 a § UtlF) motverkar det behovet av att behöva försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen. Varaktigt bosatta som inte är ekonomiskt aktiva, t.ex. studenter och personer som inte har någon sysselsättning alls, skulle om några villkor inte ställdes upp för att få uppehållstill- stånd riskera att bli beroende av ekonomiskt bistånd från samhället. Enligt 3 kap. 5 a §  
 femte–sjunde 
  styckena UtlF gäller ett krav på att det finns pension respektive tillräckliga medel för att studenter eller andra inte ekonomiskt aktiva skall få uppehållstillstånd. Genom att göra dessa bestämmelser tillämpliga även på varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  som tillhör dessa kategorier, motverkas riskerna av att dessa kommer att få behov av ekonomiskt bistånd från samhället. 
 Utredningens förslag, som innebär att samma bestämmelser som reglerar villkoren för att unionsmedborgare skall få uppehållstill- stånd skall gälla för varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  som önskar flytta till Sverige, får till följd att villkoren i 3 kap. 5 b § UtlF blir tillämpliga på etablerade familjemedlemmar. Medlemmar ur kärn- familjen – i detta fall make samt barn under 21 år eller som är för- sörjningsberoende – får en villkorslös rätt till uppehållstillstånd. Något krav på försörjningsförmåga för denna anhörigkategori kom- mer inte att finnas. Samma sak gäller beträffande sambo till en var- aktigt bosatt i annan  
 EU-stat. 
  För dessa kommer utredningens för- slag till 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL att gälla. 
 För föräldrar till en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  kommer villkoren för att kunna återförenas att variera beroende på om den varaktigt bosatte är yrkesverksam eller inte. T.ex. ställs inget krav 
 196 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 på att föräldern till den som har anställning här skall visa på för- sörjningsförmåga (se 3 kap. 5 b § första stycket UtlF). Föräldrar till icke ekonomiskt verksamma tillåts antingen inte komma alls eller av- krävs försörjningsförmåga eller sjukförsäkring (se samma bestäm- melse). Föräldrar till en varaktigt bosatt från annan  
 EU-stat 
  för vilka inte gäller villkor om försörjningsförmåga kan, beroende av ålder, vara allt från yrkesverksam till ålderspensionärer. Det är därför tänk- bart att behov uppkommer för en förälder att ta i anspråk äldreför- sörjningsstöd enligt lagen härom. Men som utredningen redan kon- staterat är det fördelaktigt att kunna ha samma bestämmelser som reglerar villkoren för uppehållstillstånd för både varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  och unionsmedborgare (se avsnitt 8.3). Riskerna med att inte fullt ut tillämpa ett försörjningskrav mot föräldrar och där- med att samhället åsamkas kostnader för utgifter för ekonomiskt stöd, beror också på hur många ur denna anhörigkategori som i framtiden kommer hit. Beräkningar har gjorts av en extern konsult som utredningen anlitat (se avsnitt 13.2 och bilaga 6) om hur många varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  som förväntas komma till Sverige. Slutsatserna av detta är inte att anhörigkategorien föräldrar till dessa skulle vara omfattande. Om behov visar sig uppkomma efter en framtida utvärdering får frågan om att införa försörjningskrav för dessa anhöriga tas upp på nytt. 
 Betydelsen av den uppstramande effekt ett villkor om försörjnings- förmåga kan ha 
 Anhörigkommittén framhåller i sitt delbetänkande Vår anhörigin- vandring (SOU 2002:13) som ett skäl för ett försörjningskrav att enbart förekomsten av ett sådant krav med åtföljande konsekvenser, ger en signal om att det är den enskilde individen som har försörj- ningsansvaret för sig själv och inte samhället (a.a. s. 220 och 229). 
 Ett sådant argument får anses hållbart endast i den mån ett för- sörjningskrav i förlängningen verkligen motverkar att en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  tar det svenska samhällets ekonomiska för- måner i anspråk. Kraven i 3 kap. 5 a § UtlF på anställning eller annan visad försörjningsförmåga kan i vart fall inte ha någon uppstramande effekt när det gäller möjligheterna att ta i anspråk förmåner som inte grundar sig på en inkomst- eller behovsprövning. I dessa fall kommer det inte att finnas något incitament till detta. De försörjningslik- nande krav som villkoren för uppehållstillstånd i 3 kap. 5 a § UtlF 
 197 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 innebär kan dock på sikt tänkbart motverka önskan av att ta i an- språk försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen eller förmånerna en- ligt lagen om äldreförsörjningsstöd. Konsekvenserna av att villkoren i 3 kap. 5 a § UtlF inte uppfylls kan eventuellt ha betydelse för om villkoren för uppehållstillstånd har en uppstramande effekt. Den som inte försörjer sig riskerar nämligen att enligt 3 kap. 5 c § UtlF få uppehållstillståndet i Sverige återkallat. I sista hand kan beslut om utvisning fattas. 
 Utredningen anser emellertid att det är svårt att på förhand skaffa sig en riktigt säker kunskap om i vilken utsträckning de villkor som föreslås gälla i fråga om krav på försörjningsförmåga i 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF verkligen skulle komma att påverka enskildas inställ- ning till viljan att försörja sig själva och, i förlängningen, val av bo- sättningsland. En tillförlitlig kännedom härom förutsätter nästan att en utvärdering sker beträffande effekten av ett redan infört försörj- ningskrav. Sammanfattningsvis går det inte att dra någon säker slut- sats om de försörjningsliknande villkoren i 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF för att få uppehållstillstånd är en fördel sett ur perspektivet att det skall ha en uppstramande effekt. 
 Betydelsen av att försörjningskrav tillämpas i andra  
 EU-stater 
  mot varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  
 Anhörigkommittén har i sitt delbetänkande (SOU 2002:13) påpekat att andra länder inom unionen redan tillämpar ett försörjningskrav beträffande efterföljande invandring av anhöriga. Kommittén har därför dragit den slutsatsen att om villkoren för anhöriginvandring i Sverige väsentligt skulle avvika från andra länders, intresset av att invandra hit blir större. Kommittén har därför förordat att också Sverige bör införa ett försörjningskrav i dessa fall (a.a. s. 219 f.). 
 Utredningen har inhämtat upplysningar från elva  
 EU-stater 
  vilka omfattas av familjeåterföreningsdirektivet och direktivet om varak- tigt bosatta om de tillämpar ett försörjningskrav mot tredjelands- medborgare och innebörden av ett sådant krav. Enligt den redo- visning som finns i kap. 6 riktar samtliga de sju länder som besvarat enkäten krav på försörjningsförmåga för att utlänningar skall få uppe- hållstillstånd i respektive land. 
 Betydelsen av att övriga  
 EU-stater 
  tillämpar en ordning med för- sörjningskrav anser utredningen bero på vilka lösningar de olika sta- terna har när det gäller rätten till ekonomiskt bistånd eller andra 
 198 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 förmåner från samhället. De som bor i ett land som inte har en all- män skattefinansierad sjukvård måste naturligtvis själva avsätta medel att betala denna eller skaffa en privat sjukförsäkring. Samma behov finns inte i Sverige. Men i den mån Sverige skulle tillhandahålla so- ciala förmåner efter inkomst- eller behovsprövning enligt gynnsam- mare villkor än andra  
 EU-stater, 
  skulle kraven på försörjningsförmåga som villkor för uppehållstillstånd naturligtvis kunna motverka att dessa tas i anspråk. 
 Sammanfattningsvis anser utredningen att det är ovisst om för- utsättningarna för att åtnjuta samhällsekonomiska förmåner i de olika länderna inom EU är jämförbara. Enbart förekomsten av ett försörjningskrav i andra  
 EU-stater 
  medför därför inte någon säker slutsats om fördelarna att ha ett försörjningsliknande krav mot var- aktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  som önskar uppehållstillstånd i Sverige. 
 Prövningen av villkoren i 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF 
 I avsnitt 8.7 har behandlats förutsättningarna för ett obligatoriskt försörjningskrav för tredjelandsmedborgare som önskar få ställning som varaktigt bosatt. I detta avsnitt har utredningen ovan belyst för- och nackdelarna med att ställa upp samma villkor som gäller för unionsmedborgare enligt 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF beträffande var- aktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  som önskar få uppehållstillstånd i Sverige. 
 Samma prövning som nu sker för unionsmedborgare i fråga om kravet på t.ex. anställning eller egenföretagande är uppfyllt enligt 3 kap. 5 a § andra stycket UtlF kommer att göras för varaktigt bo- satta i annan  
 EU-stat 
  som önskar bosätta sig i Sverige. Sak samma gäller prövningen av om det finns tillräckliga medel för försörjning om sökanden studerar, är pensionär eller i övrigt inte är förvärvs- verksam, allt enligt 3 kap. 5 a §  
 femte–sjunde 
  styckena UtlF. Detta innebär bl.a. att den som åberopar anställning som grund för ansö- kan om uppehållstillstånd skall visa upp anställningsbevis med visst innehåll och att anställningen inte är av underordnad betydelse. Egenföretagare skall styrka sin avsikt att idka rörelse med  
 F-skatte- 
  sedel eller registreringsbevis för rörelsen. I förekommande fall kan hyreskontrakt för rörelselokal visas upp. Studerande har att göra en skriftlig försäkran om att det finns tillräckligt med medel för för- sörjning under studietiden. För de inte ekonomisk aktiva (den s.k. restgruppen) i sjunde stycket gäller att de skall ha kontanter eller 
 199 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 andra tillgodohavanden som överstiger vad som tidigare beteckna- des som existensminimum eller lägsta svenska folkpension. Bevis- ning om att det finns kapital avsatt för framtida försörjning krävs inte utan det är tillräckligt med bevis om att den löpande försörj- ningen går att ordna. Även anhöriga till denna krets tillåts bidra med sina inkomster. 
 Betydelsen av kravet på sjukförsäkring 
 Den som har ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  och som vill flytta hit och folkbokförs, kommer också i de flesta fall att omfattas av rätten till hälso- och sjukvård enligt 3 § HSL och, vid förvärvsarbete, också av rätten till sjukpenning. En varaktigt bosatt i en annan  
 EU-stat 
  kan tänkbart önska att studera i Sverige. Om studier skall bedrivas här under en längre tid, dvs. minst ett år, kom- mer studenten att bli folkbokförd och bosättningskravet i hälso- och sjukvårdslagen att anses uppfyllt. I så fall blir studenten berät- tigad till fullständig hälso- och sjukvård (3 § HSL). Vid kortare studietid kommer den varaktigt bosatte inte att folkbokföras och därmed inte uppfylla bosättningskravet och blir då berättigad endast till akut sjukvård (4 § HSL). Dock kommer studenter vilka har ställ- ning som varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  att omfattas av den rätt till hälso- och sjukvård och vissa andra förmåner som följer av EG- förordningen (EEG) nr 1408/71. Studerande från utlandet är däremot inte berättigade till de bosättningsbaserade förmånerna ur socialför- säkringen som framgår av 3 kap.  
 1–2 
  §§ SofL, t.ex. föräldrapenning på lägstanivå och grundnivå (se 2 kap. 5 § SofL). En sjukförsäkring eller annan försäkring kan behövas i sådana fall. 
 Utredningens förslag innebär att villkoren för uppehållstillstånd enligt 3 kap. 5 a § sjätte stycket UtlF kommer att gälla för varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  som önskar få uppehållstillstånd i Sverige för studier. Enligt den bestämmelsen ställs som villkor att, om stu- denten inte omfattas av socialförsäkringen, en sjukförsäkring måste finnas. Härigenom kommer ett eventuellt behov av att ha sjukför- säkring att gälla som villkor för uppehållstillstånd. 
 200 
  
 SOU 2005:15 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 Betydelsen av bostadskravet 
 I artikel 15.4 anges att den dokumentation som styrker försörjnings- kravet får innefatta krav på lämplig bostad för en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  som önskar att flytta hit. 
 Den lösning utredningen föreslår innebär att den varaktigt bosatte måste ha anställning, vara egenföretagare eller ha försörjningsför- måga av annat skäl för att få uppehållstillstånd. (Se avsnitt 8.3 och ovan i detta avsnitt). Därigenom anser utredningen att det finns ut- rymme för att bekosta en bostad som är tillräcklig för sökanden och, i förekommande fall, familjemedlemmar. 
 Bör undantag medges i något fall från villkoren i 3 kap. 5 a § eller 5 b § UtlF för att en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  skall få uppehålls- tillstånd? 
 Enligt artikel 5 är det obligatoriskt att ställa försörjningskrav på tredjelandsmedborgare som önskar att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige (se förslaget till 1 a kap. 4 § UtlL). Förutsättningar för att medge undantag från kravet i dessa fall föreligger alltså inte. 
 Även om huvudregeln är att samma villkor som tillämpas på unionsmedborgare också skall gälla för varaktigt bosatta i annan EU- stat som önskar bosätta sig i Sverige, är det tänkbart att ha undan- tag i något avseende för tredjelandsmedborgare. Anhörigkommittén har bl.a. föreslagit att ofrivillig arbetslöshet kan vara ett skäl för att medge undantag från försörjningskravet (se a. bet. s. 224). 
 Tanken med att låta den som fått ställning som varaktigt bosatt att få bosätta sig inom unionen är, i likhet med vad som gäller för unionsmedborgare, ett led i den fria rörlighet inom EU. En viktig del i detta är att ingen i onödan ligger ett annat medlemslands sociala välfärdssystem till last. För att inte motverka det sist nämnda måste sådana villkor som anges i 3 kap. 5 a § UtlF gälla för att en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  skall beviljas uppehållstillstånd här i landet. Därtill kommer att innehavet av ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  medför viss trygghet när det gäller möjligheterna att kunna stanna kvar eller återvända till den första medlemsstaten. Som framgår av artikel 11 direktivet om varaktigt bosatta skall nämligen en varaktigt bosatt ha motsvarande rätt till sociala förmåner som värdlandets egna medborgare. 
 201 
  
 Villkoren för familjeåterförening 
  
 SOU 2005:15 
  
 Utredningen anser därför att det inte bör finnas några undantag från de villkor som anges i 3 kap. 5 a § eller 5 b § UtlF för att ge en varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  uppehållstillstånd i Sverige. Det bör dock i sammanhanget framhållas att enligt 3 kap. 5 b § UtlF undantas medlemmar ur kärnfamiljen helt från kravet på försörj- ningsförmåga. 
 Bör en uppföljning ske av att villkoren i 3 kap. 5 a eller 5 b §§ UtlF fullgörs? 
 Den prövning som sker av bl.a. försörjningsförmågan när någon ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt i Sverige kan ut- mynna i antingen att ansökan beviljas eller att den avslås. Förut- sättningar för att vid ett senare tillfälle ompröva beslutet på grund av att försörjningskravet inte längre är uppfyllt finns inte (se försla- get till 1 a kap. 7 § UtlL). 
 När det gäller varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  som fått uppe- hållstillstånd här i landet går det i och för sig att ha en ordning som innebär en återkommande prövning om villkoren i 3 kap. 5 a § eller 5 b § UtlF fortfarande är uppfyllda. Men av de skäl som utred- ningen anfört i avsnitt 8.3, bör samma system gälla för dessa som för unionsmedborgare. Det innebär om det uppmärksammas att den varaktigt bosatte inte försörjer sig, möjligheten finns att enligt 3 kap. 5 c § UtlF återkalla uppehållstillståndet. Något omprövningsför- farande skall alltså inte finnas. I sammanhanget måste också hänsyn tas till de kostnader som återkommande omprövningar av uppehålls- tillstånden skulle innebära. Dessa måste vägas mot de eventuella vinster som samhället gör genom att undvika att betala ut ekono- miska förmåner. Beräkningarna av dessa vinster kan bli svåra att göra. Av viss betydelse är också att tredjelandsmedborgaren efter fem år kan ansöka om och få svenskt medborgarskap, s.k. naturali- sation (11 § lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap). Därefter kommer under alla förhållanden inga villkor om försörjningsförmåga att gälla. Givetvis kommer ett uppehållstillstånd att kunna återkallas om det förekommit vilseledande om att villkoren för att få uppe- hållstillstånd är uppfyllda (se 3 kap. 5 c § UtlF, jfr 2 kap. 9 § UtlL). 
 202 
 9 Likabehandling 
  
 9.1 
  
 Direktiven 
  
 Enligt familjeåterföreningsdirektivet (artikel 14) skall referensperso- nens familjemedlemmar ha samma rätt som referenspersonen att få tillträde till 
  
 a) 
  
 utbildning, 
  
 b) 
  
 anställning eller egen företagsamhet 
  
 c) 
  
 yrkesvägledning, yrkesutbildning, fortbildning och omskolning 
  
 Medlemsstaterna får enligt sin nationella lagstiftning besluta på vilka villkor familjemedlemmar får utöva verksamhet som anställda eller som egenföretagare. I dessa villkor skall det anges en tidsgräns som i inget fall får överskrida tolv månader, inom vilken medlemsstaterna får undersöka situationen på sin arbetsmarknad, innan familjemed- lemmar beviljas tillstånd att utöva verksamhet som anställda eller som egenföretagare. Medlemsstaterna får vidare begränsa tillträdet till an- ställning eller egen företagsverksamhet för sådana släktingar i rakt uppstigande led av första graden eller ogifta myndiga barn som om- fattas av artikel 4.2. 
 I direktivet om varaktigt bosatta talas om likabehandling i artikel 11 och artikel 21. Den som fått ställning som varaktigt bosatt skall åt- njuta den behandling som en medlemsstats egna medborgare får i fråga om följande. 
  
 a) 
  
 Tillträde till arbetsmarknaden och verksamhet som egenföretaga- re, under förutsättning att dessa verksamheter inte medför någon som helst offentlig myndighetsutövning, liksom anställnings- och arbetsvillkor, inklusive uppsägnings- och lönevillkor. 
  
 b) 
  
 Utbildning och yrkesutbildning, inklusive möjligheterna att få bidrag och stipendier för studier i enlighet med nationell lagstift- ning. 
  
 203 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 c) 
  
 Erkännande av yrkesutbildningsbevis, utbildningsbevis för teore- tiska utbildningar och andra kvalifikationer i enlighet med rele- vanta nationella förfaranden. 
  
 d) 
  
 Social trygghet, socialt bistånd och socialt skydd såsom dessa definierats i nationell lagstiftning. 
  
 e) 
  
 Skatteförmåner. 
  
 f) 
  
 Tillgång till varor och tjänster och leveranser av allmänt tillgäng- liga varor och tjänster samt förfaranden för att erhålla bostad. 
  
 g) 
  
 Föreningsfrihet och frihet att tillhöra en arbetstagar- eller arbets- givarorganisation eller någon annan organisation vars medlemmar utövar ett visst yrke, inklusive de förmåner som dessa typer av organisationer tillhandahåller, utan att åsidosätta nationella be- stämmelser om allmän ordning och säkerhet. 
  
 h) 
  
 Fritt tillträde till hela den berörda medlemsstatens territorium, inom de gränser som fastställs i nationell lagstiftning av säker- hetsskäl. 
  
 När det gäller punkterna b, d, e, f och g får de berörda medlemssta- terna begränsa likabehandling till att gälla fall där den varaktigt bo- satta personen eller familjemedlemmar för vilka han/hon söker bidrag har sin hemvist inom den berörda medlemsstatens territorium. 
 Medlemsstaterna får begränsa likabehandling i förhållande till egna medborgare i följande fall. 
  
 a) 
  
 Medlemsstaterna får upprätthålla begränsat tillträde till anställ- ning och verksamhet som egenföretagare i de fall där denna verk- samhet i enlighet med befintlig nationell lagstiftning eller gemen- skapslagstiftning förbehålls egna medborgare, EU- eller  
  
 EES-med- 
  borgare. 
  
 b) 
  
 Medlemsstaterna får begära bevis på lämpliga språkkunskaper för tillträde till utbildning och yrkesutbildning. Tillträde till universi- tet får underkastas uppfyllande av särskilda utbildningskrav. 
  
 Medlemsstaterna får begränsa likabehandlingen i fråga om socialt bi- stånd och social trygghet till grundläggande förmåner. Medlemssta- terna får besluta att bevilja kompletterande förmåner på de områden som avses ovan under  
 a–h. 
  Medlemsstaterna får även besluta att be- vilja likabehandling på områden som inte omfattas av punkterna  
 a–h. 
  
 När en person med ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  fått uppehållstillstånd i Sverige skall han eller hon åtnjuta likabe- 
 204 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 handling på de områden, och i enlighet med de villkor, som gäller för personer med ställning som varaktigt bosatta i Sverige (artikel 21). 
 Så snart en person med ställning som varaktigt bosatt i annan EU- stat har fått uppehållstillstånd i Sverige skall dennes familjemedlem- mar åtnjuta rättigheterna i artikel 14 i familjeåterföreningsdirektivet, jfr vad som sagts om den artikeln ovan. 
  
 9.2 
  
 Likabehandlingsprincipen i  
  
 EG-rätten 
  
 Likabehandlingsprincipen eller  
 icke-diskrimineringsprincipen 
  innebär att varje form av diskriminering grundad på nationalitetsskäl är för- bjuden inom  
 EG-fördragets 
  tillämpningsområde (artikel 12.1 EGF). Principen preciseras beträffande arbetstagare i artikel 39.2 till att om- fatta anställning, lön, och övriga arbets- och anställningsvillkor. Den fria rörligheten för arbetstagare skall innefatta rätt att: 
  
 anta faktiska erbjudanden om arbete, 
  
 förflytta sig fritt inom medlemsstaternas territorium för detta ändamål, 
  
 uppehålla sig i en medlemsstat i syfte att ha anställning där i över- ensstämmelse med de lagar och andra författningar som gäller för anställning av medborgare i den staten, 
  
 stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställd där, på villkor som skall fastställas av kommissionen i tillämpningsföreskrifter. 
  
 Begränsningar i den fria rörligheten får göras med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa (artikel 39.3). Bestämmelserna skall inte tillämpas på anställning i offentlig tjänst (artikel 39.4). 
 När det gäller etablering av företag finns diskrimineringsförbudet preciserat i artikel 43. 
 Artikel 40 ger rådet kompetens att utfärda direktiv eller förord- ningar som är nödvändiga för att genomföra fri rörlighet för arbets- tagare. Med stöd av artikeln har en rad förordningar och direktiv ut- färdats. 
 Den närmare innebörden av diskrimineringsförbudet preciseras i förordningen (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet. Med- borgare inom EU har enligt förordningen rätt att ta anställning och arbeta i ett annat medlemsland enligt de villkor som gäller för an- ställningen av medborgare i staten (artikel 1). Undantag får göras vad gäller de särskilda språkkunskaper som krävs på grund av den 
 205 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 lediga tjänstens natur. Arbetstagare från annan medlemsstat skall ha samma service hos arbetsförmedlingarna i värdlandet som dess egna medborgare har (artikel 5) och de får inte behandlas annorlunda när det gäller anställnings- och arbetsvillkor, särskilt vad gäller lön, av- skedande och återanställning (artikel 7.1). Den migrerande arbets- kraften skall åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets medborgare (artikel 7.2) och de skall ha samma rätt till ut- bildning i yrkesskolor och omskolningscentra (artikel 7.3). Förord- ningen ger vidare migrerande arbetstagare i stort sett samma fack- liga rättigheter som egna medborgare (artikel 8). De har också samma rätt när det gäller bostad, bl. a. att äga sin bostad och stå i bostads- kö (artikel 9). 
 Som redovisats i avsnitt 3.3 har Europaparlamentet och rådet anta- git direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familje- medlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staterna territorier. Genom direktivet görs dock inga förändringar som påverkar principerna om likabehandling. 
 Likabehandlingsprincipen har utvecklats på senare tid. Enligt arti- kel 6.2 EUF skall unionen respektera de grundläggande rättighe- terna, så som de kommit till uttryck i Europakonventionen. I kon- ventionens artikel 14 finns en allmän princip om likabehandling. I 1989 års sociala stadga erkänns vikten av att bekämpa varje form av diskriminering och säkerställa likabehandling. 
 Genom Amsterdamfördraget år 1997 infördes en ny artikel 13 i  
 EG-fördraget. 
  Med stöd av artikel 13 kan rådet, inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt be- slut, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europa- parlamentet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. 
 Med stöd av artikel 13 i  
 EG-fördraget 
  lade kommissionen den 25 november 1999 fram förslag till åtgärder för att bekämpa diskri- minering. Förslagen bestod av ett meddelande, två direktiv och ett handlingsprogram. 
 Den 29 juni 2000 antog rådet direktiv 2000/43/EG om genom- förandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (direktivet mot etnisk diskriminering). 
 Den 27 november 2000 antog rådet direktiv 2000/78/EG om in- rättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (arbetslivs- direktivet). Samma dag beslutade rådet genom beslut 2000/750/EG 
 206 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 om inrättande av gemenskapens handlingsprogram mot diskrimine- ring  
 (2001–2006). 
  
 Syftet med direktivet mot etnisk diskriminering är att fastställa en ram för bekämpning av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung för att genomföra principen om likabehandling i medlems- staterna (artikel 1). 
 Syftet med arbetslivsdirektivet är att fastställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning för att ge- nomföra principen om likabehandling i medlemsstaterna (artikel 1). 
 Skyddet mot diskriminering skall enligt båda direktiven tillämpas på alla personer och gälla inom såväl offentlig som privat sektor samt inom offentliga organ (artikel 3.1). 
 Inom ramen för gemenskapens befogenheter omfattar båda direk- tiven, såvitt avser ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder, 
  
 villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföre- tagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för anställning inom alla verksamhetsgrenar, på alla nivåer i arbets- livet, inbegripet befordran (artikel 3.1 a), 
  
 tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesut- bildning, högre yrkesutbildning och omskolning, inklusive yrkes- praktik (artikel 3.1 b), 
  
 anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner (artikel 3.1 c) 
  
 medlemskap och medverkan i en arbetstagar- eller arbetsgivar- organisation eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer till- handahåller (artikel 3.1 d). 
  
 Direktivet mot etnisk diskriminering omfattar när det gäller ras eller etniskt ursprung även 
  
 socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård (artikel 3.1 e), 
  
 sociala förmåner (artikel 3.1 f), 
  
 utbildning (artikel 3.1 g) samt 
  
 tillgång till och tillhandhållande av varor och tjänster, som är till- gängliga för allmänheten, inklusive bostäder (artikel 3.1 h). 
  
 207 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 Direktiven omfattar inte särbehandling på grund av nationalitet. Direktiven påverkar inte heller bestämmelser och villkor för inresa till och bosättning på medlemsstaternas territorium för medborgare i tredje land och statslösa personer eller sådan behandling som beror på den rättsliga ställning som dessa personer har (artikel 3.2). 
  
 EG-direktiven 
  har i stort genomförts i svensk rätt genom en ny lag om förbud mot diskriminering (2003:307) samt genom att övriga lagar med förbud mot diskriminering – dvs. lagen (1999:130) om åt- gärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktions- hinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan och högskolelagen (1992:1434) – ändrats och anpassats till  
 EG-rätten 
  och den nya lagen. 
  
 9.3 
  
 Behovet av författningsändringar 
  
 Förslag: Personer med ställning som varaktigt bosatta i annan  
 EU-stat 
  undantas från kravet på arbetstillstånd. Alla med ställ- ning som varaktigt bosatta (i Sverige eller i annan  
 EU-stat) 
  skall behandlas på samma sätt som svenska medborgare när det gäller rätt till studiestöd för studier i Sverige. 
 Den likabehandling som följer av familjeåterföreningsdirektivet inne- bär att den som kommer hit för att återförena sig med en tredje- landsmedborgare som bor här, inte skall behandlas annorlunda än den först hitkomne tredjelandsmedborgaren (referenspersonen). 
 Vid familjeåterförening kan den hitkommande familjemedlemmen erhålla permanent uppehållstillstånd om det är fråga om en etablerad familjebildning. Den hitkommande familjemedlemmen är därmed lik- ställd med den redan här boende referenspersonen. Är det fråga om ett nytt förhållande (s.k. snabbanknytning) får han eller hon dock inledningsvis ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Med enbart tidsbe- gränsat uppehållstillstånd krävs arbetstillstånd för att få tillträde till arbetsmarknaden. När det är fråga om familjeanknytning ges emeller- tid ett arbetstillstånd automatiskt i samband med att det tillfälliga uppehållstillståndet utfärdas. Den hitkommande familjemedlemmen har därför i praktiken samma tillträde till arbetsmarknaden som den härvarande referenspersonen. 
 208 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 Inte heller i övrigt kan utredningen se att den hitkommande fa- miljemedlemmen behandlas sämre än referenspersonen i de situatio- ner som direktivet lyfter fram. Några förändringar är därför inte på- kallade. 
 Rätten till likabehandling för tredjelandsmedborgare som erhållit ställning som varaktigt bosatta (i Sverige eller annat land) är mera långtgående. De skall i flera avseenden åtnjuta samma behandling som svenska medborgare. 
 När det gäller anhöriga till varaktigt bosatta i annat land följer av artikel 21.3 att dessa sedan den varaktigt bosatte fått uppehållstill- stånd i Sverige skall åtnjuta de rättigheter som räknas upp i arti- kel 14 i familjeåterföreningsdirektivet. Det betyder att de skall ha samma rätt som referenspersonen att få tillträde till utbildning, an- ställning eller egen företagsamhet, yrkesvägledning, yrkesutbildning, fortbildning och omskolning. Eftersom referenspersonen i detta fall är en person som på de berörda områdena skall ha samma rätt som en svensk medborgare gäller det alltså även familjemedlemmarna. 
 Beträffande familjemedlemmar till en person med ställning som varaktigt bosatt i Sverige finns inga bestämmelser i direktivet om varaktigt bosatta. 
 När det gäller tillträde till arbetsmarknaden torde kravet på lika- behandling i första hand innebära att tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt (i Sverige eller annat land) inte skall behöva något arbetstillstånd. För personer med ställning som var- aktigt bosatta i Sverige torde detta redan gälla eftersom de i allmän- het kommer att ha permanent uppehållstillstånd och därmed, enligt 1 kap. 5 § UtlL är undantagna från skyldigheten att ha arbetstillstånd. För personer med ställning som varaktigt bosatt i annat land bör ett undantag införas (i 4 kap. 1 § UtlF). Undantaget skall avse även deras familjemedlemmar. De kommer därmed att behandlas på samma sätt som unionsmedborgare. 
 Utredningen har inte funnit några begränsningar i tredjelands- medborgares möjligheter att på samma villkor som svenska medbor- gare driva verksamhet som egenföretagare. Det görs heller ingen skill- nad avseende anställnings- och arbetsvillkor, inklusive uppsägnings- och lönevillkor. 
 Tredjelandsmedborgare behöver inte ges samma rätt som svenska medborgare att få tillträde till arbeten som innefattar myndighetsut- övning. Inte heller behöver de ges rätt till arbeten som enligt nu gällande rätt är förbehållen medborgare i Sverige eller övriga EU eller  
 EES-medborgare. 
  
 209 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 Kommittén om medborgarskapskrav (Ku 1999:02) överlämnade den 1 december 2000 sitt betänkande Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning (SOU 2000:106) till regeringen. I betänkandet redovisas en kartläggning av i vilka sammanhang det i lagar och andra författ- ningar ställs krav på svenskt medborgarskap. Utredningen prövar relevansen av befintliga krav och föreslår ett stort antal författnings- ändringar och andra åtgärder. Vidare analyserar utredningen skälen för och emot att i lagar och andra författningar i olika avseenden göra skillnad mellan å ena sidan medborgare i andra medlemsstater i EU, å andra sidan utlänningar i övrigt. Förslagen bereds för närva- rande i Regeringskansliet. 
 När det gäller utbildning och yrkesutbildning har utredningen inte funnit några begränsningar i tillträdet till själva utbildningen grun- dade på medborgarskap eller andra krav som indirekt begränsar till- trädet. 
 Tredjelandsmedborgare jämställs emellertid inte med svenska med- borgare när det gäller rätten till studiestöd. Enligt huvudregeln får studiestöd lämnas till studerande som är svensk medborgare (2 kap. 4 § och 3 kap. 4 § studiestödslagen [1999:1395]). I 1 kap. 4 § föreskrivs att utländska medborgare som på grund av anställning eller etable- ring som egenföretagare här i landet kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från  
 EG-rätten, 
  avtalet om Europeiska ekono- miska samarbetsområdet (EES) eller avtalet mellan EU och Schweiz, skall när det gäller rätt till studiestöd jämställas med svenska med- borgare under de förutsättningar som anges i föreskrifter av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Detsamma gäller make, sambo och barn samt andra familjemedlemmar till så- dana utländska medborgare. För att en utländsk medborgare ska jämställas med svensk medborgare, när det gäller rätt till svenskt studiestöd eller rekryteringsbidrag, krävs att personen är eller har varit arbetstagare i Sverige eller har bedrivit beskattningsbar verksamhet i Sverige som egenföretagare. Arbetet eller verksamheten skall ha haft en viss varaktighet och dessutom ha varit av tillräcklig omfattning. Detta följer av Centrala studiestödsnämndens författningssamling (CSNFS) 2002:15 1 §. Det krävs vidare att studierna avser en vidare- utbildning inom personens eget yrkesområde (CSNFS 2001:9 3 §). Den som kommit till och vistas i Sverige för att studera ses som gäst- studerande och jämställs inte med svensk medborgare (CSNFS 2001:9 6 §). För andra utländska medborgare gäller att de kan få studiestöd vid studier i Sverige om de är bosatta i Sverige och har bosatt sig i landet huvudsakligen i annat syfte än att genomgå utbildning här 
 210 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 (2 kap. 4 § och 3 kap. 4 § studiestödslagen). Av Centrala studiestöds- nämndens författningssamling följer att den som har arbetat i Sverige under minst två år i följd och har permanent uppehållstillstånd har en principiell rätt till studiestöd om inte särskilda omständigheter säger annat. 
 Motsvarande bestämmelser finns i lagen (2002:624) om rekryte- ringsbidrag till vuxenstuderande (7 §). 
 Skolansvarsutredningen (U 2003:10) lämnade i april 2004 betän- kandet Skolans ansvar för kränkningar av elever (SOU 2004:50). Ut- redningen hade bl.a. haft i uppgift att överväga och lämna nödvän- diga förslag när det gäller genomförandet av direktivet mot etnisk diskriminering i fråga om studiestöd. Utredningen föreslår att ett förbud mot diskriminering i fråga om studiestöd och liknande bidrag till studier införs i lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. I detta sammanhang behandlar utredningen bestämmelserna om med- borgarskap i studiestödslagen. Utredningen konstaterar att resultatet av att dessa regler tillämpas kan bli ett missgynnande av vissa etniska grupper. Utredningen fortsätter (SOU 2004:50 s. 156): 
 Att märka är emellertid att direktivet mot etnisk diskriminering uttryck- ligen undantar särbehandling på grund av nationalitet (artikel 3.2), var- för förhållandet i vart fall inte kan stå i direkt strid med  
 EG-rätten. 
  Även frånsett detta kan de angivna reglerna, som bygger på tanken att rätten till studiestöd skall vara beroende av den studerandes anknytning till Sverige, inte sägas innebära en indirekt diskriminering enligt 3 § DFL; de måste anses motiverade av berättigade mål och utgör lämpliga och nödvändiga medel för att uppnå målet. I varje fall nuvarande bestämmel- ser om studiestöd lär därför vara förenliga med direktiven. Det ligger annorlunda till om ett krav på viss nationalitet skulle ställas upp just i syfte att utesluta studiestöd till vissa etniska grupper (jfr SOU 2002:43 s. 152). 
 Även om medborgarskapskravet i studiestödslagen inte skulle strida mot  
 EG-rättens 
  diskrimineringsförbud finner denna utredning att de krav på likabehandling som ställs upp i direktivet om varaktigt bosatta innebär att medborgarskapskraven i studiestödslagen behöver justeras. 
 När det först gäller personer med ställning som varaktigt bosatta i Sverige skall enligt direktivet gälla att de skall ha samma möjligheter som svenskar att få bidrag och stipendier för studier. I de flesta fall torde de uppfylla gällande krav på att ha arbetat här i två år och ha permanent uppehållstillstånd och därmed kunna få studiestöd. Kra- vet i direktivet skulle därför kunna sägas vara uppfyllt. Det är emeller- 
 211 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 tid ändå lämpligt att låta denna grupp omfattas av det tillägg i studie- stödslagen som föreslås nedan. 
 När det gäller personer med ställning som varaktigt bosatt i annan  
 EU-stat 
  följer av direktivet att de, om de kommer till Sverige för att studera, skall ha rätt till bidrag och stipendier för studier på samma villkor som svenska medborgare. De har enligt artikel 14.2 rätt att flytta hit för att studera eller följa en yrkesutbildning. Efter att ha fått uppehållstillstånd skall de enligt artikel 21 åtnjuta likabehandling på de områden, och i enlighet med de villkor som anges i artikel 11, i vart fall om de har en registrerad eller stadigvarande hemvist i landet (jfr artikel 11.2). De skall således åtnjuta den behandling som en medlemsstats egna medborgare får i fråga om bl.a. utbildning och yrkesutbildning, inklusive möjligheterna att få bidrag och stipendier för studier i enlighet med nationell lagstiftning. 
 Nästa fråga blir att ta ställning till vilka delar av det svenska studie- stödet som på de nu angivna villkoren skall ges till personer med ställning som varaktigt bosatta. Svenska staten lämnar studiestöd främst i form av studiehjälp och studiemedel. Studiehjälpen består av studiebidrag, inackorderingstillägg och extra tillägg. Studiemedel be- står av studiebidrag och studielån. Även andra statliga bidrag till studiefinansiering finns t.ex. rekryteringsbidrag. Det finns utrymme för att tolka direktivet så att likabehandlingen enbart gäller de delar som inte skall betalas tillbaka, dvs. studiebidrag, inackorderingstillägg och extra tillägg. 
 När det gäller unionsmedborgare som kan åberopa arbetskraftens fria rörlighet görs emellertid inte någon åtskillnad mellan studie- stödets olika delar och utredningen finner det mest ändamålsenligt att låta likabehandlingen avse samma delar som erbjuds unionsmed- borgare. 
 Personer med ställning som varaktigt bosatta och som utnyttjar sin rätt till fri rörlighet och bosätter sig i ett annat land kan ha möj- lighet att få stöd i samband med studier från flera länder. I pream- beln till direktivet om varaktigt bosatta framhålls att medlemsstaterna får beakta den omständigheten att unionsmedborgarna kan utnyttja en sådan förmån i hemlandet. Medlemsländerna bör därför undvika att dubbla stöd lämnas vid studier. Tredjelandsmedborgare med ställ- ning som varaktigt bosatt i Sverige eller annat  
 EU-land 
  kan alltså – om de lämnar ett land för t.ex. studier i ett annat  
 EU-land 
  – åberopa di- rektivet för rätt till stöd från det nya landet. 
 Utredningen finner sammanfattningsvis att personer med ställning som varaktigt bosatt i Sverige eller annan  
 EU-stat 
  skall behandlas på 
 212 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 samma sätt som svenska medborgare vid studier i Sverige. Rubriken till bestämmelsen 1 kap. 4 § studiestödslagen är: Medborgare i annat  
 EU/EES-land 
  eller Schweiz. Rubriken behöver justeras till att avse även andra utländska medborgare. Bestämmelsen i 1 kap. 4 § studie- stödslagen avser endast medborgare i  
 EU-stat 
  som kan åberopa arbetskraftens fria rörlighet och deras anhöriga. Ett tillägg bör därför göras i den aktuella paragrafen som innebär att bestämmelsen även skall gälla utländsk medborgare med ställning som varaktigt bosatt i Sverige eller i annat  
 EU-land, 
  som bor i Sverige och som kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från  
 EG-rätten 
  vid studier i Sverige. Även i lagen om rekryteringsbidrag till vuxenstuderande be- höver ett motsvarande tillägg göras i 7 §. Eftersom rekryteringsbi- draget endast lämnas för studier i Sverige behövs dock inget förtyd- ligande i denna del. 
 Ovannämnda förslag innebär att en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i en annan  
 EU-stat 
  får större möjlig- heter att få studiestöd i Sverige än vad en unionsmedborgare har. Denna inkonsekvens följer emellertid av  
 EG-direktivet. 
  För unions- medborgare gäller, som redovisats ovan, att de skall jämställas med svenska medborgare om de på grund av anställning eller etablering kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från  
 EG-rätten. 
  Det krävs vidare att personen är eller har varit arbetstagare i Sverige eller har bedrivit beskattningsbar verksamhet här samt att studierna avser vidareutbildning inom personens eget yrkesområde. 
 Det följer inte av något av direktiven att anhöriga till varaktigt bo- satta skall likställas med svenska medborgare när det gäller studie- stöd. 
 När det gäller erkännande av yrkesutbildningsbevis, utbildnings- bevis för teoretiska utbildningar m.m. är inledningsvis följande att notera. I lagen (1998:531)om yrkesverksamhet på hälso- och sjuk- vårdens område finns behörighets- och legitimationsregler (3 kap.) I lagen ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigande att meddela föreskrifter om att den som utomlands genomgått utbildning skall få legitimation, rätt att använda skyddad yrkestitel eller särskilt förordnande att utöva yrke (3 kap. 12 §). I för- ordning (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område finns bestämmelser dels om utbildning som omfattas av  
 EES-avtalet 
 1 
  
 (kap. 7), dels om nordisk eller annan utländsk utbildning (kap. 8). Av bestämmelserna följer att apotekare, barnmorskor, läkare, 
  
 1  
 eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Schweiz å andra sidan. 
 213 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 sjuksköterskor och tandläkare som har sin utbildning från ett annat  
 EES-land 
  än Sverige skall på ansökan få legitimation för sitt yrke här i landet om de har ett sådant  
 utbildnings-, 
  examens, eller annat be- hörighetsbevis som anges i  
 EES-avtalet. 
  Detsamma gäller den som har utbildning som arbetsterapeut, audionom, biomedicinsk analyti- ker, dietist, kiropraktor, logoped, optiker, ortopedingenjör, psykolog, psykoterapeut, receptarie, röntgensjuksköterska, sjukgymnast, sjuk- husfysiker eller tandhygienist. 
 Den som har genomgått annan utbildning utomlands skall på an- sökan få kompetensbevis för ett yrke inom hälso- och sjukvården, tandvården eller detaljhandeln med läkemedel för vilket det finns bestämmelser om legitimation, skyddad yrkestitel eller behörighet här i landet om den sökande 
  
 1. 
  
 har genomgått den kompletterande utbildning och fullgjort den praktiska tjänstgöring som behövs för att kunskaperna och färdig- heterna skall motsvara de svenska kraven, 
  
 2. 
  
 har för yrket nödvändiga kunskaper i svenska författningar, och 
  
 3. 
  
 har för yrket nödvändiga kunskaper i svenska, danska eller norska språket. 
  
 Ansökan om kompetensbevis görs hos Socialstyrelsen, som i varje enskilt fall prövar om den sökande uppfyller förutsättningarna för kompetensbevis. 
 Revisorslagen (2001:883) innehåller bl.a. bestämmelser om god- kännande och auktorisation av revisorer. En godkänd revisor skall yrkesmässigt utöva revisionsverksamhet, vara bosatt i Sverige, i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i Schweiz, varken vara i konkurs, ha näringsförbud, ha förvaltare en- ligt 11 kap. 7 § föräldrabalken, vara förbjuden att lämna juridiskt eller ekonomiskt biträde enligt 3 § lagen (1985:354) om förbud mot juri- diskt eller ekonomiskt biträde i vissa fall eller vara föremål för någon motsvarande rådighetsinskränkning i en annan stat, ha den utbildning och erfarenhet som behövs för revisionsverksamhet, hos Revisors- nämnden ha avlagt revisorsexamen, och vara redbar och i övrigt lämp- lig att utöva revisionsverksamhet. En auktoriserad revisor skall upp- fylla samma krav men hos Revisorsnämnden ha avlagt högre revisors- examen. Kravet på revisorsexamen respektive högre revisorsexamen skall anses uppfyllt också av den som innehar ett sådant utländskt examensbevis som krävs för att få utföra lagstadgad revision i någon stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i Schweiz 
 214 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 respektive innehar ett sådant utländskt examensbevis som krävs för att utan behörighetsbegränsning få utföra lagstadgad revision i någon stat inom samma område och hos Revisorsnämnden har genom- gått ett särskilt lämplighetsprov. 
 I fastighetsmäklarlagen (1995:400) finns bestämmelser om att fas- tighetsmäklare skall vara registrerade hos fastighetsmäklarnämnden. För att en fastighetsmäklare skall bli registrerad krävs att han inte är underårig, försatt i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken, har försäkring för skade- ståndsskyldighet som kan drabba honom, om han åsidosätter sina skyldigheter enligt  
 11–19 
  §§, har tillfredsställande utbildning, har för avsikt att vara yrkesverksam som fastighetsmäklare, samt är redbar och i övrigt lämplig som fastighetsmäklare. 
 I lagen (1989:508) om försäkringsmäklare finns bestämmelser om att försäkringsmäklare skall vara registrerad hos Finansinspektionen och stå under dess tillsyn. För att en fysisk person skall bli registre- rad som försäkringsmäklare krävs att han inte är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken, inte genom anställning eller uppdrag hos något för- säkringsföretag eller på annat sätt är beroende av försäkringsgivar- intressen, har en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas honom om han åsidosätter sina skyldigheter, har en tillfredsställande utbildning för den verksamhet som skall bedrivas eller, om han varit verksam som mäklare i annat land, har förvärvat kunskap på annat sätt, och i övrigt är lämplig som försäkringsmäklare. 
 Efter denna genomgång finner utredningen att tredjelandsmedbor- gare redan i dag åtnjuter den likabehandling vad gäller erkännande av yrkesutbildningsbevis m.m. som följer av direktivet. 
 Social trygghet, socialt bistånd och socialt skydd är med ett undan- tag inte beroende av medborgarskap. Innan Sverige inträdde i EES och EU, fanns det medborgarskapskrav för rätt till olika socialför- säkringsförmåner. De flesta av kraven togs bort eftersom de be- dömdes vara omöjliga att upprätthålla vid tillämpningen av  
 EG-rätten. 
  Ett sådant krav finns dock kvar i den svenska socialförsäkringslag- stiftningen när det gäller beräkning av försäkringstid för rätt till sjuk- och aktivitetsersättning. 
 2 
  
 2  
 Sjuk- och aktivitetsersättning infördes 2003 och ingår i sjukförsäkringen. Förmånerna ersatte förtidspension och sjukbidrag som fanns i pensionssystemet innan det reformerades. Sjuker- sättningen lämnas till försäkrade i åldrarna  
 30-64 
  år, medan aktivitetsersättningen ges till för- säkrade mellan 19 och 29 år. Förmånen består dels av en inkomstrelaterad del (arbetsbaserad försäkring, se 3 kap. 4 § SofL), dels en garantidel (bosättningsbaserad försäkring, 3 kap. 1 § SofL). Garantidelen (sjuk- eller aktivitetsersättning i form av garantiersättning) utges till försäkrade 
 215 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 För att en person skall ha rätt till sjuk- eller aktivitetsersättning i form av garantiersättning fordras normalt att personen både skall vara försäkrad vid försäkringsfallet och senare (7 kap. 1 § AFL och 3 kap. 1 § SofL). Personer som bosätter sig i Sverige efter att de blev arbetsoförmögna på grund av sjukdom eller funktionshinder har allt- så inte rätt till garantiersättning. Undantag från kravet på att vara försäkrad vid försäkringsfallet görs dock för personer vars försäk- ringsfall har inträffat innan det år de fyllde 18 år (9 kap. 7 § AFL). 
 3  
 Anledningen till att en särskild beräkningsmetod används för denna grupp är att grundregeln annars skulle innebära för stora begräns- ningar för dessa personer att tillgodoräkna sig försäkringstid. Undan- taget gäller dock olika för svenska och utländska medborgare. För att undantagsregeln skall tillämpas på utländska medborgare, måste de ha varit bosatta i Sverige i minst fem år (9 kap. 7 §, tredje stycket AFL). 
 Enligt artikel 42 i  
 EG-fördraget 
  skall medlemsstaternas system för social trygghet samordnas för arbetstagare m.fl. Genom ett om- fattande regelverk i förordning (EEG) nr 1408/71 samordnas social- försäkringssystemen i EU för  
 EU-medborgare 
  som är arbetstagare, egenföretagare och pensionärer samt för familjemedlemmar till dessa grupper. Förordningen innehåller t.ex. regler om likabehandling, sammanläggning av försäkringstider, försäkringstillhörighet (princi- pen är att man skall vara försäkrad i endast ett land, oftast i det land där man arbetar) samt om beräkning och utbetalning av förmåner. Genom förordning (EG) nr 859/2003 skall reglerna i förordning 1408/71 även tillämpas på tredjelandsmedborgare som endast på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av förordning 1408/71. Det nationalitetskrav som finns i 9 kap. 7 § AFL, angående aktivitets- ersättningen i form av garantiersättning, kan inte upprätthållas vid tillämpningen av dessa  
 EG-regler. 
  En person som omfattas av för- ordningen jämställs alltså med en svensk medborgare och försäkrings- fallet kan ha inträffat i ett annat  
 EES-land. 
  När det gäller personer som omfattas av samordningsförordningen kan kravet på likabehand- ling således uppfyllas. 
 Däremot ser utredningen problem beträffande vissa av de perso- ner som inte omfattas av förordningen. Tredjelandsmedborgare med 
 som saknar eller har låg inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning. Rätten till garanti- ersättning och dess storlek är beroende av försäkringstid. Det krävs minst tre års försäkring i Sverige. Den som har kortare försäkringstid än 40 år får förmånen utbetald i förhållande till antal försäkringsår. 
  
 3  
 Prop. 1992/93:7 s. 45 f., prop. 2000/01:96 s. 108 ff. samt prop. 2001/02:119 s. 55 och 60. 
 216 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 ställning som varaktigt bosatta i Sverige har för att uppnå denna ställning varit bosatta här i fem år. Detta krav sammanfaller med kravet på fem års försäkring i Sverige som ställs i 9 kap. 7 § AFL. Problem kan dock uppstå för de tredjelandsmedborgare som erhållit ställning som varaktigt bosatt i ett annat  
 EU-land 
  och därefter flyttar till Sverige. Om personen inte har förvärvsarbetat etc. eller är familje- medlem till en sådan person, kan man inte tillämpa samordningsreg- lerna i 1408/71 i förhållande till personen. Endast faktiska bosättnings- år i Sverige kan då användas för att tillgodose kravet i 9 kap. 7 § AFL. 
 Sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning bör, en- ligt utredningen, ses som en grundläggande förmån. Bestämmelsen i 9 kap. 7 § AFL kan därför inte rättfärdigas av undantagsmöjligheten i artikel 11.4 i direktivet. Utredningen ser emellertid inte att en änd- ring av 9 kap. 7 § AFL är en framkomlig väg, särskilt mot bakgrund av att problemet kommer att lösas inom något år då EU:s samord- ningsregler angående socialförsäkringssystemen kommer att tilläm- pas på alla försäkrade inom unionen. Därigenom kan även den som inte varit arbetstagare eller familjemedlem etc. använda försäkrings- tid i ett annat  
 EU-land 
  för att uppfylla det svenska kravet i AFL. I det s.k. moderniseringsarbete av förordning 1408/71, som pågått sedan 1998, har Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen antagits. Den nya förordningen har dock inte trätt i kraft. Så kommer att ske när en tillämpningsförordning har utarbetats. Enligt uppgift beräknas den nya förordningen träda i kraft under 2006. Tiden för de nya  
 EG-förordningarnas 
  ikraftträ- dande, stämmer i stort överens med tiden då direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning skall vara införlivat i svensk rätt. Utredningen finner därför att man kan låta sig nöja med detta och inte införa en förändring för en eventuell period mellan den dag då direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare skall vara genomfört och den dag den nya förordningen träder i kraft. Det kan i detta sammanhang förtjäna att påpekas att den nya statusen enbart kan erhållas om tredjelandsmedborgaren kan försörja sig och efter- som de flesta torde göra detta genom att förvärvsarbeta kommer de redan av detta skäl att omfattas av likabehandlingen som följer av förordningen 1408/71. 
 Utredningen har inte funnit några skatteförmåner som inte kom- mer tredjelandsmedborgare till del på samma sätt som svenska med- borgare. 
 217 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 Tredjelandsmedborgare begränsas inte avseende tillgång till varor och tjänster och leveranser av allmänt tillgängliga varor och tjänster. Det finns vidare inga begränsande bestämmelser avseende förfaran- den för att erhålla bostad. 
 Av 2 kap. 22 § andra stycket regeringsformen följer att utlänning här i riket är likställd med svensk medborgare i fråga om yttrande- frihet,informationsfrihet,mötesfrihet,demonstationsfrihet, förenings- frihet och religionsfrihet om annat inte följer av särskilda före- skrifter i lag. Några föreskrifter som begränsar utlänningars möjlig- heter till föreningsfrihet eller frihet att tillhöra en arbetstagar- eller arbetsgivarorganisation finns inte. 
 Tredjelandsmedborgares fria tillträde till Sveriges territorium gäller bara inom de gränser som fastställts i nationell lagstiftning av säker- hetsskäl. Några andra begränsningar än sådana grundade på säker- hetsskäl finns inte i Sverige såvitt utredningen känner till. 
  
 9.4 
  
 Behovet av särskilt diskrimineringsförbud 
  
 Bedömning: Gällande diskrimineringslagar tillsammans med de i avsnitt 9.3 föreslagna författningsändringarna ger ett tillräckligt skydd för tredjelandsmedborgares rätt till likabehandling. 
 Bestämmelserna i direktivet om varaktigt bosatta kan jämföras med den likabehandling som skall ske av  
 EU-medborgare 
  (och  
 EES-med- 
  borgare). En jämförelse kan också göras med sådan diskriminering som inte får ske på grund av (ras), etniskt ursprung, religion eller övertygelse (jfr ovan). När det gäller  
 EU-medborgare 
  (och  
 EES-med- 
  borgare) följer förbudet mot diskriminering som nämnts ovan av  
 EG-fördraget 
  och subsidiär lagstiftning som gäller i Sverige enligt lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges anslutning till EU. Någon lagstiftning som uttryckligen förbjuder diskriminering på grund av medborgarskap i tredje land finns inte i Sverige. 
 Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering förbjuder diskri- minering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Med etnisk tillhörighet avses att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. 
 Diskrimineringsutredningen 2001, vars arbete låg till grund för förslaget till nu gällande diskrimineringslag, behandlade frågan om diskriminering på grund av nationalitet i sitt betänkande Ett utvidgat 
 218 
  
 SOU 2005:15 
  
 Likabehandling 
  
 skydd mot diskriminering (SOU 2002:43). Utredningen hänvisade till att enligt förarbetena till 1994 års lag mot etnisk diskriminering skulle diskrimineringsgrunderna vara desamma som för brotten olaga diskriminering i 16 kap. 9 § brottsbalken (BrB) och hets mot folk- grupp i 16 kap. 8 § BrB. Regeringen ansåg inte att det fanns någon an- ledning att låta medborgarskap vara en särskild diskrimineringsgrund. I de fall där ett krav på svenskt medborgarskap inte kunde anses sakligt motiverat av t.ex. säkerhetsskäl menade regeringen att ett diskriminerande förfarande mot en utländsk medborgare regel- mässigt skulle innebära diskriminering enligt någon av de andra diskrimineringsgrunderna såsom exempelvis nationellt ursprung (prop. 1993/94:101 s. 44 f.). 
 Frågan om diskriminering på grund av medborgarskap belystes inte i förarbetena till 1999 års lag om etnisk diskriminering. Några överväganden om ändringar av diskrimineringsgrunderna gjordes över huvud taget inte. I propositionens författningskommentar sa- des att diskrimineringsgrunderna var desamma som i 1994 års lag (prop. 1997/98:177 s. 56 f.). 
 Utredningen konstaterade att det av förarbetena till 1994 och 1999 års arbetsrättsliga lagar framgår att 1999 års lag omfattar dis- kriminering på grund av nationalitet även i betydelsen medborgar- skap, men att undantagsregeln i lagen medger sådan diskriminering i de fall då krav på medborgarskap kan visas vara sakligt motiverat. 
 Om sitt eget förslag till lag om förbud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet m.m. uttalade utredningen följande (SOU 2002:43 s. 152). 
 Enligt[den föreslagna lagen] bör det i princip vara förbjudet att diskri- minera någon på grund av nationalitet. Ställningstaganden får dock göras från fall till fall. Om frågan om medborgarskap i praktiken saknar bety- delse i det sammanhang där den åberopas av den som särbehandlar en person eller om det i realiteten är fråga om ett kringgående av förbudet mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet skall diskriminering- en omfattas av förbuden i lagen. I sällsynta fall då det är sakligt motive- rat måste det dock finnas utrymme för särbehandling på grund av natio- nalitet. Ett sådant fall kan vara tillämpning av en bestämmelse som i enlighet med  
 EG-domstolens 
  praxis tillåter sådan diskriminering. Särbe- handlingen bör dock även bedömas mot bakgrund av de åtaganden rö- rande förbud mot diskriminering på grund av nationalitet som Sverige gjort inom ramen för andra internationella organisationer än EU. 
 219 
  
 Likabehandling 
  
 SOU 2005:15 
  
 Diskrimineringsutredningens diskussion om nationalitet och medbor- garskap följs inte upp i propositionen med förslaget till ny diskrimi- neringslag (prop. 2002/03:65). 
 Etnisk tillhörighet är en av diskrimineringsgrunderna även i lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. Lagen förbjuder diskri- minering på en rad uppräknade områden: arbetsmarknadspolitisk verksamhet, start eller bedrivande av näringsverksamhet, yrkesut- övning, medlemskap m.m., varor, tjänster och bostäder, socialtjänsten, socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen samt hälso- och sjukvården. 
 Ett särskilt diskrimineringsförbud som tar sikte på de områden som avses skulle eventuellt kunna införas för att garantera den rätt till likabehandling som följer av direktiven. Det kan dock anföras argument mot att införa ett sådant förbud. Förbudet skulle inte kunna vara generellt utan enbart omfatta de målgrupper och områ- den som följer av direktiven. Det är inte helt givet i vilket samman- hang ett sådant förbud skulle införas. Relationen till befintliga dis- krimineringsbestämmelser skulle behöva redas ut. Till det anförda kommer att direktiven inte uttrycker något krav på att en  
 icke-dis- 
  krimineringsbestämmelse skall införas. Medlemsstaterna är enbart ålagda att se till så att tredjelandsmedborgare i berörda avseenden åtnjuter samma behandling. 
 Ovannämnda diskrimineringslagar tillsammans med de i avsnitt 9.3 föreslagna författningsförändringarna ger, enligt utredningens bedömning, ett tillräckligt skydd för tredjelandsmedborgares rätt till likabehandling. 
 220