SOU 1999:85 
  
 159 
  
 Del B 
 Beskrivning och analys 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 161 
  
 7 Något om tekniken 
 7.1 Infrastrukturens olika nivåer 
 Infrastruktur är ett omfattande begrepp, som dessutom är relativt, dvs. infrastrukturen är det som befinner sig under eller bakom vad som upp- fattas som leverantören av en tjänst eller produkt. Om man i ett stort nät av sammankopplade datorer betraktar datorn som tjänsteleverantör och allt annat som infrastruktur, kommer bl.a. följande komponenter inne- fattas i infrastrukturen: 
  
 - 
  
 kanalisation 
  
 104  
 och master, 
  
 - 
  
 ledningar och antenner, 
  
 - 
  
 utrustning på ledningar och master men också 
  
 - 
  
 varierande delar av gemensamma procedurer och regelsystem. 
  
 Problemet kompliceras av att det inte är givet vilka delar av infrastruk- turen som skall ligga i datorn och vilka som ligger utanför, eftersom de valda tekniska lösningarna kan variera på denna punkt. Huvudämnet för denna utredning är den infrastruktur som ger möjlighet till bredbandig överföringskapacitet. 
 Ett näraliggande begrepp är nät. Detta är mångtydigt i vanligt språk- bruk. Det avser ömsom enbart ett system av sammankopplade ledningar (vid trådburen kommunikation), ömsom ledning inklusive teknisk utrustning av olika slag som möjliggör kommunikation. I texten talas ibland om infrastruktur som ett allmänt begrepp, ibland om nät, ibland med den betydelse som inkluderar även utrustningen, ibland avseende enbart ledningen. När det är viktigt att precisera innebörden till att enbart avse ledningen, vanligen kabeln, används ordet ledning. Den avser den oförädlade ledningen, s.k. svart fiber eller rå koppar, dvs. ledning utan någon påkopplad utrustning. Detta gäller överföring med tråd (av koppar, fiber etc.). När det gäller trådlös överföring motsvaras ledning av antennen. 
 Ibland används i texten, för korthetens skull, det lite oegentliga be- greppet bredbandsledning. I verkligheten är ingen ledning vare sig av 
  
 104  
 T.ex. rör i marken som kan rymma flera kablar. 
  
 162  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 bredbands- eller smalbandskaraktär, utan det är först när utrustningen kopplas på som kapaciteten bestäms. 
 Nivåindelning 
 För att konkretisera nätstrukturen skall här en nivåindelning föreslås. Nivåindelningen kommer att återkomma vid diskussionen längre fram om kostnads- och ansvarsfördelningen mellan slutanvändare, opera- törsmarknadens aktörer och nätägare. Det är inte helt lätt att på ett en- kelt och enhetligt sätt beskriva hur flera olika nätnivåer förhåller sig till varandra vid elektronisk kommunikation mellan två parter (användare i bred bemärkelse). Det hela försvåras av att det i litteraturen förekommer olika benämningar för de olika nivåerna och att personer har olika uppfattarningar om vad ett nät och vad en infrastruktur omfattar. 
 För att förklara principen med de olika nivåerna och hur de förhåller sig till varandra – med syftet att förstå vad som behandlas i denna rap- port – används här ett exempel. För exemplet förutsätts att  
 IP-arkitektu- 
  ren utnyttjas bl.a. beroende på att Internet bygger på denna arkitektur (vad  
 IP-arkitekturen 
  omfattar förklaras i  
 Bilaga 10 
 ). IP, som står för Internet Protocol, har valts då bedömningen är att det är den kommuni- kationsarkitektur som kommer att vara grunden för olika typer av elek- tronisk kommunikation under den tid som kan överblickas. Det bör dock påpekas att utredningens förslag inte begränsas till att  
 IP-arkitekturen 
  utnyttjas. De olika nivåerna är: 
 Tillämpningsnivån 
 På denna nivå finns användarens utrustning med bl.a. tillämpningspro- gram och data samt nödvändig programvara (eller protokoll, dvs. regler för kommunikationen) och anslutningar för kommunikation. 
 Denna nivå består i sin tur av flera nivåer där olika protokoll bl.a. utnyttjas beroende på typ av tillämpning (exempelvis för  
 e-post 
  och webb). Dessa delnivåer behandlas inte i detta avsnitt. 
  
 IP-nivån 
  
 Infrastrukturen för slutanvändaren kan sägas utgöras av den underlig- gande  
 IP-nivån 
 (IP-nät), 
  vilken exempelvis kan erhållas som tjänst från operatör eller utgöras av företaget interna nät (intranät). 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 163 
  
 IP-protokollet 
  finns installerat i de utrustningar som ska kommuni- cera med varandra, likaså i de mellanliggande utrustningarna som för- medlar trafiken mellan ändpunkterna.  
 IP-protokollet 
  kan sägas utgöra gränssnittet mellan tillämpningen och det underliggande transmis- sionsnätet. 
 Transmissionsnivån 
 Infrastrukturen för  
 IP-nätet 
  utgörs av transmissionsnät (som även ibland kallas för bärarnät eller transportnät), som i många fall kan erhållas som en tjänst (nätkapacitet) från en operatör. I vissa fall omfattas infrastrukturen för  
 IP-nät 
  även av ledningsnivån. 
 På transmissionsnivån sker bl.a. multiplexering, dvs. överföringska- paciteten delas mellan olika kommunicerande parter (mellan olika samtal). Ett antal olika tekniker används nu för transmission, exem- pelvis Ethernet, SDH och ATM. En annan teknisk princip är att  
 IP-ni- 
  vån direkt utnyttjas över en fiberoptisk förbindelse, IP över fibern, vilket betyder att utrustningen för  
 IP-nivån 
  även utför funktioner som vanligen utförs på transmissionsnivån. På fiberoptisk kabel kan även s.k. våglängdsmultiplexering utnyttjas. Det bör här påpekas att utredningens förslag inte anger eller begränsar vilken typ av teknik som skall användas för transmissionsnät. 
 Ledningsnivån 
 Infrastrukturen för transmissionsnivån är ledningsnivån. I vissa fall kan en operatör eller ett företag som tjänst hyra oförädlad ledning från annan operatör. I samband med fiberoptisk kabel kallas det att man hyr svart fiber. 
 Med ledning avses här det passiva nät som inte bara utgörs av en fy- sisk ledning (förbindelsen) utan det kan också vara en trådlös radioför- bindelse. Antenner omfattas därför här av begreppet ledning. Det finns ett antal olika typer av ledningar (kablar), exempelvis sådan som är ba- serad på koppartråd eller optisk fiber. 
 Kanalisationsnivån 
 Infrastrukturen för ledningsnivån kan utgöras av kanalisation exempelvis i form av rör och master. 
  
 164  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 Tillämpningsnivån 
  
 R 
  
 IP-nivån 
  
 R 
  
 R 
  
 R 
  
 Transmissionsnivån 
 Ledningsnivån 
 Kanalisationsnivån 
  
 Figur  
 Hur de olika  
 IT-infrastrukturnivåerna 
  förhåller sig till varandra 
 7.2 Vad är bredband? 
 Definition 
 Begreppet bredband används i denna utredning i en speciell mening vilken måste definieras. I Teldoks årsbok 1997 används bredband (broadband) för kommunikation vid hög hastighet med höga kapaci- tetskrav. För att definiera bredbandskapacitet mer precist i utrednings- arbetet har vi valt verklig överföringskapacitet på minst 2 Mbit/s 
 105  
 i en ledning (trådburet) eller bärvåg (trådlöst), i båda riktningarna. Obser- vera att även andra gränser förekommer i debatten. I denna utredning 
  
 105  
 1 megabit per sekund, Mbit/s, motsvarar 1000 kilobit/s eller kbit/s, två vanliga mått när man talar om överföringskapacitet i en ledning. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 165 
  
 avses kapaciteten i accessnätet, dvs. den del av nätet som är närmast användaren. Observera att detta inte säger något närmare om vilken speciell teknik som används. 
 Att definiera bredbandsbegreppet har dock stor betydelse för att alla ska tala om samma sak. I regeringens skrivelse 1997/98:19 beskrevs att Telias satsning på ADSL under 1998 skulle komma att innebära att två miljoner abonnenter kan erbjudas bredbandskommunikation. Men ADSL ger bredbandskapacitet, med vår definition, bara i ena riktningen (under vissa förhållanden), dvs. i riktning mot användaren, och betydligt mindre i andra riktningen. Definitionen har därför samband med en av de centrala bedömningsfrågorna i denna utredning. När vi talar om bredbandsteknik är det lite oegentligt, eftersom ledning i sig inte har någon kapacitet, utan får denna först när man applicerar utrustning. 
 Vad kan bredband användas till? 
 När bandbredden, särskilt i accessnätet, ökar, förbättras tillämpning- arna. 
  
 Ett exempel 
 . Enligt en utvärdering i DUKOM:s 
 106  
 betänkande (1998) stördes distansutbildningen ibland av avbrott och av dålig bild- och ljudkvalitet på grund av att kommunikationsnäten inte hade tillräcklig kapacitet för överföring av rörlig bild och ljud. Jämförelser gjordes mellan vanliga videokonferenser å ena sidan och bildkonferenser med direktkommunikation och högre överföringskapacitet å andra sidan. Slutsatsen var att de senare medgav helt andra handledningsmöjlighe- ter. Man känner entusiasmen i följande kommentar från en lärare: 
 Äntligen, äntligen fungerade  
 Video-On-Demand! 
  Efter blod, svett och tårar lyckades vi få ljud och bild att fungera samtidigt. ... Fortfa- rande finns det saker som kan bli bättre, t.ex. ljudet, där man störs av att alltid få orden man säger upprepade ett par gånger. En större och flimmerfri bild vore också en bra förbättring. Men i ljuset av dagens händelse är dessa små fläckar samt annat strul som hänt under året som en snöflinga i universum.... Slutet gott allting gott. 
 (Sid 80) 
 Allt fler hushåll och företag kommer med all sannolikhet efter hand att efterfråga olika typer av överföring av rörliga bilder med god kvalitet, möjlighet att snabbt skicka och ta emot omfattande dokument samt nät- kapacitet som klarar att flera tjänster utnyttjas samtidigt på nätet, dvs. ökade krav på kapacitet. Skolorna ställer redan ökande krav på kapaci- tet. 
  
 106  
 SOU 1998:84, sid 58. 
  
 166  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 En konsult 
 107  
 har på vårt uppdrag analyserat effekter av bredband på företagsamheten. Rapporten beskriver bl.a. ett antal tillämpningars be- hov av bredband i accessnätet. Det påpekas att  
 e-post 
  och fax sannolikt inte kommer att påverkas av ökad bandbredd, dagens kapacitet är fullt tillräcklig. Mer avancerade tjänster, t.ex. överföring av video- och ljud- filer över Internet, kan dra nytta av ökad kapacitet. Möjligheter finns att t.ex. den lokala videouthyraren får konkurrens av digital videouthyrning. Möjligen kan en marknad för privat producerade filmer och musik uppstå. Elektronisk handel kan fungera mycket bra med dagens ut- rustning, främst vid försäljning av standardiserade varor, t.ex.  
 cd-skivor 
  och böcker. Efterhand som kunden kan få allt bättre uppfattning om pro- dukten kommer fler och fler varukategorier att handlas via webbplatsen. Redan i dag är många kunder nöjda med att handla mat över Internet. Ingen av dessa tjänster, med undantag av överföring av videofilmer, har behov av speciellt stor bandbredd. Bilden blir annorlunda när man också tar med de nya tekniker som kan komma.  
 IP-telefoni 
  kan bli en viktig tjänst i framtiden och resultera i omfattande förändringar inom telefonibranschen och kraftigt ökat behov av bandbredd på grund av belastning. 
 Videokonferenser mellan företag eller mellan privatpersoner kommer sannolikt att växa kraftigt (av samma skäl som mobiltelefonin har växt kraftigt) bara tekniken blir tillräckligt enkel att använda. Företag kommer att mötas både internt och med kunder oftare än i dag. Speciellt viktigt kan videokonferenser komma att bli i de företag som satsar på distansarbete. Många arbetsresor skulle kunna sparas in om bara en del av alla möten kunde genomföras digitalt istället. 
 Redan i dag erbjuder företag möjligheter att lagra säkerhetskopior av filer på servrar på Internet. I framtiden finns stora möjligheter att mer och mer av datorhanteringen centraliseras och att den enskilde, antingen hemma eller på jobbet, i princip bara har en bildskärm (eller varför inte ett par glasögon) och ett tangentbord. Vi har då chans att få de stabila, enkla, billiga och flexibla datorer som många efterfrågar. Kraven på bandbredd kommer då att bli mycket omfattande. 
 VR, virtuell verklighet (virtual reality), ställer mycket stora krav på beräkningskapacitet och datalagring. Genom att centralisera datakraften och bara distribuera bilder, ljud och användarens input kan VR göras tillgängligt i många fler sammanhang. VR förutsätter stor bandbredd. Kraven på datakommunikation kommer att bli mycket stora. VR har många spännande tillämpningar, visning av hus, både existerande och planerade, utbildning och träning, möten och arbete. Ännu har vi bara sett början av utvecklingen. 
  
 107  
  
 Holmes konsultrapport, se  
 www.naring.regeringen.se/it/infrastruktur.htm 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 167 
  
 En av de begränsande faktorerna i de funktionshindrades datoran- vändning utgörs av kapaciteten i påfarterna ut på de elektroniska motor- vägarna, dvs. kapaciteten på accessförbindelserna till Internet utgör en begränsning. Det finns en stor, men ändå begränsad mängd saker som går att göra med ett 28.8  
 kbit/s-modem, 
  och de begränsningarna blir inte mycket mindre ens med ISDN (128 kbit/s i basutförande). Mycket energi går åt till att hitta på sluga kodningsalgoritmer för hur man skall kunna komprimera ihop en videosignal så att den går att ta hem över ett modem. Ökad bandbredd anses därför av många som något mycket önskvärt för funktionshindrade. 
 Alla som suttit vid en dator som varit ansluten till Internet med ett modem, vet att den uppkopplingshastighet modemet påstår att det har mot leverantören, sällan motsvarar den faktiska nedladdningshastigheten. Många gånger är det en fråga om bekvämlighet, det är irriterande att sitta och vänta på något man håller på att ladda hem, särskilt när det är stora saker, t.ex. grafiskt material, eller när det är realtidsapplikationer av typen direktuppspelat (streaming) ljud eller video. Det finns numera applikationer som klarar att ladda ner direktuppspelat ljud och i vissa fall video, med en kvalitet som kan sägas vara acceptabel om man inte har några större krav. Men andra tillämpningar kräver högre kapacitet. S.k. Virtual Reality, VR, är något mycket speciellt för rörelsehindrade genom att de att i den virtuella världen kan göra sådant som de inte kan i den fysiska. 
  
 Ett exempel:  
 En man som använder elektrisk rullstol för sin förflytt- ning ringer till en researrangör och vill beställa en resa till Spanien. Han berättar att han sitter i rullstol och frågar om det finns några handi- kappanpassade rum. Man svarar honom att det finns ett rum på hotell X, på bottenvåningen, där det går bra att komma in med rullstol. Han beställer resan och när han kommer dit upptäcker han att rummet visser- ligen ligger på bottenvåningen men att det finns en hög kant för att ta sig in på området. Med  
 VR-tekniken 
  installerad och det aktuella resmålet avbildat i datorn hade han kunnat följa sin väg på skärmen och upptäcka var hindren fanns, före resan. 
 I kapitel 12 behandlas frågan om bredband för funktionshindrade mer utförligt. 
  
 168  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 7.3 Teknikläget 1999 jämfört med 1995 
 För att illustrera vad som hänt de senaste åren utgår vi från en kartlägg- ning och bedömning som NUTEK gjorde 1995 
 108  
 och som användes som underlag för den första stora  
 IT-politiska 
  propositionen, prop. 1995/96:125.  
 NUTEK-rapporten 
  beskrev på ett tydligt sätt behoven hos såväl privatpersoner, dvs. vanliga konsumenter eller allmänheten som mindre och större företag och organisationer. Ett par av rapportens slutsatser var att ingen kommunikationssituation tagen för sig krävde en momentankapacitet högre än ca 25 Mbit/s och att de flesta tillämpningar klarade sig med mindre än 2 Mbit/s. 
 Tagna tillsammans kan de dock summera till bandbreddskrav långt över detta, både över en enskild abonnentaccess och framförallt givet- vis i stamnäten, där ´trängsel´ leder till fördröjningar och fördröj- ningstidsvariationer.... Men ´trängseln´ är en kvalitetsfråga som nätleverantören kan bygga bort i takt med behoven genom successiv ökning av antalet länkar och överföringskanaler per länk i nätet. Detta kan göras på många sätt och vi tror att den svenska infra- strukturen är väl utbyggd för att klara detta (´motorvägarna finns´). 
 (NUTEK, 1995, sid. 30) 
 ISDN 
 109  
 bedömdes vara tillräcklig för många av tillämpningarna men otillräcklig för de mest avancerade, bl.a. videokonferenser med fullgod kvalitet. Enligt NUTEK:s bedömning 1995 kunde ISDN vara tillräcklig för mindre företag med lokala, interna datornät, även om det ansågs bero på situationen. Ett företag i kommunikationsbranschen bedömdes ha betydligt större behov 
 110 
 . Problem finns uppenbarligen hur man till ett rimligt pris täcker behoven (främst från datakommunikation) i has- tigheter över 2 Mbit/s, menade man i  
 NUTEK-skriften 
  från 1995. 
 På vårt uppdrag har författarna till  
 NUTEK-skriften 
  1995 gjort en förnyad bedömning 
 111 
 . Den preliminära bedömningen idag är att de tillämpningar och applikationer som diskuterades 1995 fortfarande har 
  
 108 
  
 Teletjänster och  
  
 IT-användning 
  i Sverige 
  
 109 
  
 av typen Basic Rate Access 
  
 110 
  
 Idag används större filer och program som ofta lagras på en för organisationen gemensam server, vilket kräver stor intern bandbredd. Ethernet, som normalt används i LAN, har vanligen en kapacitet på 100 Mbit/s, vilket gör ISDN otillräckligt för motsvarande extern kommunikation. 
  
 111 
  
 Se webbplatsen  
 www.naring.regeringen.se/it/infrastruktur.htm 
 Bakom rapporten står enskilda handläggare på NUTEK, Crawford samt Cantrell och  
 Sloan 
  Higgins. Författarna understryker att man på grund av att uppdraget kom sent, inte har kunnat göra fältarbete eller kontrollerat sakuppgifter. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 169 
  
 samma aktualitet. 
 Några kanske inte har infriat de förväntningar man hade, det gäller t.ex. distansarbete och olika former av telemöten, några har utvecklats, det gäller t.ex. teleshopping som i dag kallas elektronisk handel. Med några undantag gäller slutsatsen att de inte kräver särskilt mycket bandbredd (i rapporten 
 112  
 kallad momentan bithastighet) och att detta inte har ändrats med tiden. Undantagen skulle vara underhållning, telemedicin och datorstött samarbete där terminalutrustning och former utvecklats (t.ex. Distribuerat konstruktörssamarbete). 
 Slutsatsen att ingen kommunikationssituation tagen för sig skulle kräva mer än 25 Mbit/s står sig (ingen talar idag om HDTV?), snarare kan man minska den siffran. Underhållning, och annan gestaltning, i form av virtual reality skulle dock kunna ge andra exempel. 
 Slutsatsen att de flesta eller många tillämpningar klarar sig med 2 Mbit/s står sig också enligt den nya rapporten. 
 Den tekniska utvecklingen, där xDSL börjar vinna mark åtminstone i medvetandet, har gjort att 64 kbit/s som en  
 ISDN-kanal 
  ger, börjar kän- nas litet. En tillämpning som inte nämns i rapporten och som ligger bakom Internets snabba utbredning, är webbsökning och  
 -surfning. 
  Den som sitter med ett 56  
 kbit/s-modem 
  och surfar, vill nog gärna att det gick  
 snabbare.--- 
  
 En slutsats av detta återbesök är att förvånansvärt lite hänt under dessa år. Några tekniska genombrott (om inte xDSL skall räknas som sådant) som radikalt förändrar förutsättningarna har inte gjorts. Den s.k.  
 WDM-tekniken, 
  våglängdsmultiplexering, har nått kommersiell mognad och har ytterligare utökat fiberkabelns kapacitet. Slutsatsen att den svenska infrastrukturen i sina kärndelar räcker till, kvarstår och den kan lätt utökas vid behov. 
 Den största skillnaden mellan rapporten 1995 och dagens bedömning gäller, enligt författarna, förekomsten av överensstämmande föreställ- ningar om framtida teknik. Det fanns tidigare en samstämmig bild om att  
 ATM-tekniken 
  var nyckeln till ett integrerat, enhetligt bredbandigt tjänsteintegrerat nät. Dagens uppfattning är mer splittrad, säger för- fattarna, även om det finns en vanlig uppfattning att  
 IP-nät 
  kommer att på sikt ersätta dagens traditionella (kretskopplade) nät för alla typer av trafik.Man kan rent av tala om ett genombrott för IP, säger författarna idag. 
 Författarna beskriver det strategiska problemet, som i koncis form beskriver en del av denna utrednings kärnfråga: 
 Vad det gäller är frågan om man kan utnyttja befintligt kablage (ISDN, xDSL,  
 TV-kabel) 
  eller om man skall börja dra ny kabel (fiber) ut till ändpunkterna eller om ett radiogränssnitt kan ge till- 
  
 112  
 från 1995 
  
 170  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 räcklig kapacitet. 
 I den tidigare rapporten talades om ett tänkbart genombrott för bred- bandstjänster vilket skulle flytta fibern närmare hemmet. Om detta sägs idag: 
 Genombrottet för bredbandstjänster låter dock alltjämt vänta på sig, varför en inkrementell 
 113  
 utbyggnad fortfarande förefaller vara en lämplig strategi. 
 Fiber till hemmet kan vara ett alternativ, menar författarna, i tätbe- byggda områden där fibern kan dras ihop och delas av många. 
 Telekomvärlden beskrivs som fortfarande delad mellan traditionellt telefoni och datatrafik, dvs. 
 mellan traditionellt kretskopplade nät för ´realtidstrafik´ dvs. nät för överföring av trafik där fördröjningstider och  
 fördröj-ningsvariationer 
  måste hållas nere, och paketkopplade datanät.  
 IP-protokollet 
  är i själva verket baserat på principen ´best effort´ dvs. ´jag gör så gott jag kan men garanterar ingenting. 
 Det blir alltmer tydligt, menar författarna, att marknaden aldrig kommer att ta ansvaret för alla. Det strategiska problemet löses av författarna genom att de tänker sig å ena sidan framväxten av ett kostnadsfritt, lågkvalitativt, landstäckande medborgarnät, å andra sidan ett kommersiellt nät där man betalar för att trafiken prioriteras och är kva- litetssäkrad. 1995 sattes  
 ISDN-utbyggnaden 
  i fokus – nu bör istället uppgraderingen av medborgarnätet ha målet minst 128 kbit/s från abonnenten och minst 2 Mbit/s till abonnenten. Finansiering föreslås ske med hjälp av en investeringsfond, exempelvis med medel från en eventuell privatisering av Telia. 
  
 7.4 
  
 Värdering av accessformer för anslutning till Internet 
  
 Nedan följer en bedömning som gjorts inom utredningen och som om- fattar en värdering av ett antal accessformer för anslutning till en ope- ratörs Internettjänst. För förklaring av de olika accessformerna hänvisas till  
 Bilaga 4 
 . Värderingen bygger, så långt möjligt, på den kapacitet som användaren beräknas erhålla och inte på den nominella kapaciteten. 
 För samtliga accessformer gäller att anslutningen till operatörens tjänst (nät) delas av flera användare. Denna anslutning sker med olika kapacitet och varierar från fall till fall, dvs. det gäller i princip samma 
  
 113  
 stegvis 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 171 
  
 förhållande som när en organisations lokala nät (LAN) ansluts till en operatörens tjänst (nät) via en hyrd fast förbindelse (se nedan). 
 Prestanda som en användare i praktiken erhåller vid kommunikation via Internet är beroende på ett flertal faktorer, bl.a. på följande: Anslut- ningskapaciteten, antalet samtidiga användare, belastningen i operatö- rens stomnät, prestanda och belastning på den dator (server) varifrån man exempelvis skall hämta information från. 
 Förutom de nedan redovisade accessformerna finns det även andra tekniska lösningar som kan utnyttjas för att nå Internet. Speciellt gäller det olika radiobaserade lösningar. 
 Fast uppkopplad anslutning för access 
 En organisations lokala nät (LAN) ansluts ofta till en Internetoperatörs tjänst via en hyrd fast förbindelse. Utgående från behov, antal användare m.m. varierar anslutningskapaciteten från fall till fall. 
 Positivt 
 Hög hastighet kan erhållas, delas dock av samtliga användare inom en organisation. 
 Ingen uppkopplingstid. 
 Symmetrisk kommunikation. 
 Tjänsten erbjuds av flera opera- törer. 
 Ingen tids- eller volymsbaserad taxa. 
 Negativt 
 Hög fast kostnad för anslutningen. 
  
 172  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 Uppringd anslutning via telefon och modem för access 
 Denna anslutningsform är den vanligaste för privatpersoner. Anslutning- en till Internet sker via en operatörs modempool. Användaren erbjuds vanligen att uppkopplingen kan ske till lokal telefontaxa. 
 Positivt 
 Stor tillgång till telefonförbindel- ser, finns i alla bostäder och kontor. 
 Tjänsten erbjuds av många opera- törer. 
 Negativt 
 Låg kapacitet, maximalt 56 kbit/s (nominell hastighet). 
 Lång uppkopplingstid. 
 Taxan, båda vad gäller uppkopp- ling till modempoolen och för anslutningen till Internet, är baserad på uppkopplad tid. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 173 
  
 ISDN för access 
 Anslutningen till Internet sker vanligen via en operatörs  
 ISDN-pool. 
  An- vändaren erbjuds vanligen att uppkopplingen kan ske till lokaltaxa. Be- dömningen nedan gäller vid användning av en eller två kanaler om var- dera 64 kbit/s. 
 Positivt Negativt 
 Snabb uppkoppling av  
 ISDN-för- 
  Inte tillgänglig i hela Sverige till 
  
 bindelsen. 
  
 samma avgift (engångs- och kvar- 
  
 talsavgift). 
  
 Flera Internetoperatörer 
  
 erbju- 
  
 der anslutningsformen. 
  
 Maxkapaciteten är 128 kbit/s. 
  
 Taxan, båda vad gäller uppkopp- 
  
 ling till  
 ISDN-poolen 
  och för an- 
  
 slutningen till Internet, är baserad 
  
 på uppkopplad tid. För uppkopp- 
  
 ling gäller dubbla taxan vid 128 
  
 kbit/s. 
  
 174  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 ADSL för access 
 ADSL är en teknik som gör det möjligt att använda den befintliga tele- fonförbindelsen för att med hög kapacitet överföra data. Kommunika- tionen är asymmetrisk och kapaciteten är cirka  
 2–3 
  Benitez/s till använda- ren och några 150 kbit/s från användaren. Avståndet till närmaste tele- station (eller motsvarande) får högst vara några km. 
  
 Positivt 
  
 Negativt 
  
 Stor tillgång till telefonförbindel- 
  
 Asymmetrisk kommunikation. 
  
 ser, finns i alla bostäder och 
  
 kontor. 
  
 För att kunna erbjuda tjänsten 
  
 måste operatören komplettera sin 
  
 Fast uppkopplad förbindelse. 
  
 växel och nätet anslutet till växeln. 
  
 Samtidig tal- och datakommuni- 
  
 Anslutningsformen är först till- 
  
 kation möjlig. 
  
 gänglig i tätorter. 
  
 Den verkliga hastigheten som an- 
  
 vändaren erhåller är beroende av 
  
 avståndet till växeln och kvalitén på 
  
 telefonförbindelsen. 
  
 Finns nu, eller inom en snar framtid 
  
 som tjänst från Telia i vissa större 
  
 orter. Volymbaserad taxa tillämpas 
  
 för tjänsten. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 175 
  
 Richardson 
  för access 
 Den överföringsteknik som används vid  
 kabel-TV-nät 
  är vanligen Ether- net.  
 Kabel-TV-operatören 
  garanterar vanligen en viss hastighet till varje hushåll, t.ex. 512 kbit/s vid kabelmodem avsedd för 10 Mbit/s. Kommunikationen är asymmetrisk. 
 Positivt 
 Kan utnyttja den befintliga anslutningen för  
 kabel-TV-nätet, 
  dock krävs mindre komplette- ringar av anslutningen i bosta- den. 
 Ingen tids- eller volymsbaserad taxa. 
 Negativt 
 Delar kapaciteten med andra an- vändare inom samma hus, område eller liknande fram till anslutningen till Internet (graden av delning varierar vid kaskadkopplade res- pektive stjärnkopplade nät). 
 Asymmetrisk kommunikation. 
 Vissa äldre  
 kabel-TV-nät 
  måste byggas om med ny typ av koaxial- kabel. 
 Begränsad tillgång utanför tätorter. 
 Nu saknas gemensam standard för kabelmodem. 
  
 176  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 Fastighetsnät med anslutning via kategori  
 5-kabel 
  eller optisk fiberkabel för access 
 Fastighetsnätet (eller motsvarande) är baserat på kabel av typ kategori 5 (eller senare version) eller optisk fiberkabel. Vanligen används Ethernet för denna accessform. 
 Positivt 
 Symmetrisk kommunikation med hög hastighet. 
 Inom fastigheten eller liknande delas inte kapaciteten med andra användare. 
 Negativt 
 Ny kabel och utrustning måste installeras i hus, områden eller liknande. 
 Nu dyr anslutningsutrustning (hos användaren) för optisk fiber. 
 Ingen tids- eller volymsbaserad taxa. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 177 
  
 GSM för access 
 Vid mobil kommunikation av typen GSM delar användarna som befinner sig i samma cell (område som täcks av en sändare/mottagare) på till- gänglig kapacitet. Utvecklingen av GSM vad gäller datatjänster omfattar ett antal olika steg. Ingen kommersiell tjänst finns ännu i Sverige som är baserad på HSCSD, GPRS respektive EDGE. Se bilaga 4. Nu oklart vilka taxor som kommer att gälla vid användning av dessa tekniker. 
  
 Positivt 
  
 Negativt 
  
 Mobiliteten. 
  
 Låg kapacitet för den nuvarande 
  
 Stor täckning i Sverige. 
  
 datatjänsten (GSM data). 
  
 Ökad kapacitet realiseras i ett 
  
 antal 
  
 steg. 
  
 Först 
  
 beräknas 
  
 HSCSD (kretskopplad teknik) att 
  
 bli tillgänglig, sedan tjänster som 
  
 bygger på paketförmedlande tek- 
  
 nik, först GPRS och sedan 
  
 EDGE. Kräver komplettering av 
  
 infrastrukturen för GSM. 
  
 Delar 
  
 tillgänglig bandbredd 
  
 med 
  
 andra användare i en cell. 
  
 Kommunikation 
  
 med 
  
 relativt 
  
 låg 
  
 hastighet, vid paketförmedling är 
  
 kommunikationen asymmetrisk. 
  
 Ny telefon krävs för varje ny teknik. 
  
 178  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 UMTS för access 
 UMTS är ett tredje generationens system för mobil kommunikation. Vid UMTS används ny teknik och mindre celler än vid GSM varvid en om- fattande utbyggnad av befintlig infrastruktur måste göras. Vid UMTS delar de användare som befinner sig i samma cell på tillgänglig kapacitet. Se bilaga 4. Nu oklart vilka taxor som kommer att gälla vid UMTS. Beräknas bli tillgänglig omkring år 2002. 
  
 Positivt 
  
 Negativt 
  
 Mobiliteten med relativt hög 
  
 UMTS kräver en ny infrastruktur 
  
 kapacitet. 
  
 och kommer troligen endast att 
  
 vara tillgänglig i storstäder. 
  
 Asymmetrisk kommunikation. 
  
 Delar tillgänglig bandbredd med 
  
 andra användare i en cell. 
  
 Ny telefon krävs. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 179 
  
 Punkt till multipunkt (trådlös radioteknik) för access 
 Det generella namnet för dessa accesstekniker är BWA (Broadcast Wide- band Access) och som bl.a. omfattar mikrovågssystemen LMDS och MVDS. 
 För anslutning till Internet med användning av LMDS och MVDS finns ännu inga kommersiell tjänster i Sverige. Prov pågår nu med LMDS, dock har ingen frekvenstilldelning gjorts än i Sverige. 
 Positivt 
 Hög kapacitet kan realiseras kommersiellt, dock nu oklart hur tjänsten kommer att realiseras vad gäller kapacitet och prissätt- ning. 
 Fast uppkoppling. 
 Snabb utbyggnad kan ske inom ett begränsat område. 
 Negativt 
 För uppbyggnad av celler krävs en ny (lokal) infrastruktur (master, antenner). 
 Kommunikationen är asymmetrisk. 
 Begränsad räckvidd, kräver fri sikt mellan sändare och mottagare, störningar kan förekomma vid regn. 
 Standarden inte klar. 
 Dyr användarutrustning, priset väntas dock att sjunka. 
  
 Asymmetrisk kommunikation. Som returkanal används vid proven GSM. I framtiden kommer troligen GPRS att användas. 
  
 180  
 Något om tekniken 
  
 SOU 1999:85 
  
 Det markbundna nätet för digital TV för access 
 Det markbundna digital  
 TV-nätet 
  används för att distribuera  
 TV-sänd- 
  ningar (broadcasting). De första sändningarna inleddes den 1 april 1999. Teracom bygger ut vad som planeras att bli ett rikstäckande markbundet nät och vilket bedöms att uppnås år 2001. Se bilaga 4. 
 För access till Internet pågår prov, vid proven används som returka- nal anslutning via telefonnätet eller GSM. 
  
 Positivt 
  
 Negativt 
  
 Möjlighet finns för hög kapacitet 
  
 Vid proven 
  
 är kommunikationen 
  
 till användaren och med mobilitet. 
  
 asymmetrisk. 
  
 Telefonnätet eller 
  
 Nu dock oklart hur tjänsten 
  
 GSM används som returkanal. 
  
 kommer att realiseras kommersiellt 
  
 (kapacitet, 
  
 prissättning 
  
 och 
  
 täckningsgraden i Sverige 
  
 när 
  
 tjänsten klar). 
  
 DAB – Digital radio för access 
 DAB är ett system för utsändning av digital rundradio (broadcasting). Se bilaga 4. 
 För access till Internet pågår prov, vid proven används som returkanal anslutning via GSM. 
  
 Positivt 
  
 Negativt 
  
 Stor täckning och mobilitet, dock nu 
  
 Ännu finns inga kommersiella 
  
 oklart hur tjänsten kommer att 
  
 terminaler. 
  
 realiseras kommersiellt  
 (hastig-het 
  
 och prissättning). 
  
 SOU 1999:85 
  
 Något om tekniken  
 181 
  
 Satellit för access 
 Accesstekniken kan användas på alla platser i Sverige. Kommersiell tjänst finns nu i Sverige och kapaciteten till användare är  
 200-400 
  kbit/s vid t.ex. webbtrafik och filöverföring. Högre kapacitet erhålls till an- vändaren vid överföring för direktuppspelning av ljud och video. An- vändaren måste ha parabolantenn och kort för satellitmottagning till PC. Som returkanal används nu telefon. 
  
 Positivt 
  
 Negativt 
  
 Täcker hela Sverige. 
  
 Returkanal via telefon. 
  
 Asymmetrisk kommunikation. 
  
 Taxan är baserad på utnyttjad tid. 
  
 7.5 Sammanfattande kommentarer 
 Utredningen behandlar framförallt den fysiska delen av infrastrukturen. Denna delas inledningsvis upp i fem olika nivåer, där utredningens in- tresse framförallt inriktas på de två nedersta, ledningsnivån och kanali- sationsnivån. 
 Utredningsdirektiven talade om avancerad informations- och kom- munikationsteknisk infrastruktur, vilket i denna utredning tolkats som infrastruktur som möjliggör höghastighets- eller bredbandskommuni- kation. Bredbandskapacitet har definierats som överföringskapacitet på minst 2 Mbit/s i båda riktningarna. De flesta av de accessformer som värderats i kapitlet når i praktiken  
 inte  
 upp till gränsen för bredbands- kommunikation som är satt till 2 Mbit/s. Ett flertal av de värderade ac- cessformerna är under utveckling. En allmän bild är att det ännu inte är självklart vilken eller vilka accessmetoder som kommer att dominera i framtiden. Som framgått ovan har alla nu vanliga metoder nackdelar. 
  
 SOU 1999:85 
  
 183 
  
 8 Regelsystem och myndigheter 
 114 
  
 8.1 Europeiska unionen 
 En gemensam telekommunikationsmarknad 
 Genom 1987 års grönbok avseende utvecklingen av den gemensamma marknaden för telekommunikationstjänster och utrustning föreslog kommissionen en introduktion av ytterligare konkurrens inom telemark- naden i kombination med en högre grad av harmonisering. En full libe- ralisering av EU:s marknader inom detta område genomfördes i de flesta medlemsländer fram till 1 januari 1998 
 115 
 . För närmare beskrivning och definitioner av grundläggande begrepp hänvisas till  
 Bilaga 9 
 . 
 När det gäller  
 telekommunikation  
 är de viktigaste bestämmelserna följande: 
  
 - 
  
 Exklusiva och speciella rättigheter skall avskaffas. 
  
 - 
  
 Statens roll som ägare skall separeras från rollen som regleringsmyn- dighet. 
  
 - 
  
 Tillstånd att erbjuda infrastruktur på telemarknaden skall vara öppna och  
  
 icke-diskriminerande. 
  En dominerande aktör är ålagd att uppfylla vissa villkor. 
  
 - 
  
 Samtrafikskyldighet gäller för operatörer som tillhandahåller allmänt tillgängliga telenät. 
  
 - 
  
 Den dominerande operatören skall erbjuda vissa förutbestämda bastjänster, de s.k. samhällsomfattande tjänsterna eller USO (Univer- sal Service Obligations). 
  
 Ifråga om  
 markbundna  
  
 TV-nät 
  
 är lagstiftning om audiovisuella frågor huvudsakligen medlemsstaternas ansvar. Vad gäller  
  
 kabel-TV-nät 
  
 initi- 
  
 114 
  
 Observera att artiklarna i Romfördraget i detta betänkande har numrerats enligt vad som gällde före den 1 maj 1999. 
  
 115 
  
 I Sverige kan liberaliseringsarbetet sägas ha utförts från 1993, då Televerket ombildades till Telia AB. Den 1 juli 1997 trädde den senaste större ändringen av telelagen med avseende på liberaliseringen i kraft. 
  
 184  
 Regelsystem och myndigheter 
  
 SOU 1999:85 
  
 erades en liberalisering av marknaden genom ett direktiv från oktober 1995. 
 Frågan om kanalisation, dvs. tomma rör, master osv., med plats för ledningar och antenner har redan behandlats i kapitel 4, och tas därför inte upp här. 
 Ekonomisk stimulans 
  
 EU-kommissionen 
  kan vidare påverka utbyggnaden av infrastruktur och tjänsteutbudet även på annat sätt. Det sker bl.a. genom den Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF), en av EU:s fyra strukturfonder. Finansieringen från EU skall kompletteras med offentliga medel från medlemslandet, i Sverige med minst lika mycket som  
 EU-medlen. 
  An- vändningen 
 116  
 av strukturfondens medel i de nordeuropeiska staterna har hittills varit ringa vid byggandet av infrastruktur för telekommunikation. För Sveriges del har Telia PubliCom AB beviljats  
 EU-bidrag 
  från EU:s strukturfonder och andra  
 EU-program 
  på totalt 110,5 miljoner kronor 
 117 
 . Syftet har vanligen varit att försöka jämställa landsbygdskommunerna med storstadsområdena vad gäller  
 IT-infrastrukturen. 
  
 Kommissionen har också stött utbyggnaden av transeuropeiska nät 
 118 
 , som anses vara en prioriterad fråga och en de viktigaste åtgärderna för att främja tillväxten, konkurrenskraften och sysselsättningen 
 119 
 . För att få igång olika projekt inom området lämnas visst bidrag från kommis- sionen, det kan röra sig om förstudier och kostnader för att få ett projekt operativt. Även här bidrar kommissionen endast med en del av totalkost- naden. 
  
 116 
  
 Ball. PM 10 mars 1998. Telia PubliCom AB. 
  
 117 
  
 Fördelade på nio projekt i Jämtland, Norrbotten, Bergslagen, Bohuslän , Värmland, Västernorrland, sydostlänen, länen kring Fyrstadsregionen samt Tingsryds kommun. 
  
 118 
  
 Romfördraget, Artikel 129  
  
 b–d 
  
 119 
  
 Yttrande från regionkommittén om Förslag till rådets förordning om ändring 
  
 av 
  
 förordning (EG) nr 2236/95, 1999/C93/05 
  
 SOU 1999:85 
  
 Regelsystem och myndigheter  
 185 
  
 ONP-, 
  tjänste- och  
 leased-linedirektiven 
 120 
  
 Ramdirektivet om att upprättande av inre marknad för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät 90/387/EEG  
 (ONP-direktivet) 
 121 
  
 syftar till att främja en gemensam marknad för teletjänster genom ett snabbt infö- rande av harmoniserade principer och betingelser för att tillhandahålla öppna nät. Förutsättningarna för att tillhandahålla öppna nät måste överensstämma med vissa principer och får inte förhindra tillgång till nät och tjänster annat än av hänsyn till allmänintressen, vilka betecknas som väsentliga krav. Avsikten är att skapa ett sammanhängande telesystem inom gemenskapen, där alla kan få tillgång till infrastrukturen på lika villkor oavsett vem som äger och upplåter denna. 
 Genom tjänstedirektivet 90/388/EEG (KOM) 
 122  
 ålades medlemssta- terna att, med vissa speciella undantag, upphäva alla exklusiva eller spe- ciella rättigheter för tillhandahållande av andra teletjänster än telefoni och vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla teletjänstföretag har rätt att tillhandahålla sådana teletjänster. Den liberalisering som ge- nomfördes inom EG till följd av grönboken blev emellertid inledningsvis relativt inskränkt. Den omfattade i princip endast datakommunika- tionstjänster och i viss utsträckning tillhandahållande av hyrda förbindel- ser. I tjänstedirektivet var sålunda ursprungligen undantagna rätten att tillhandahålla infrastruktur (nätkapacitet) och rätten att tillhandahålla telefonitjänst mellan fasta nätanslutningspunkter. Skälet till att såväl nät som telefonitjänster undantogs från liberaliseringen var att det ansågs vara angeläget för staten att tillgodose medborgarnas behov av detta. Efterhand som synsättet övergavs, liberaliserades under  
 90-talet 
  även andra marknader än tillhandahållande av datakommunikationstjänster. Eftersom monopol på nät och telefoni alltjämt tilläts, blev det angeläget att tillgodose behovet av tillgång till nät på  
 icke-diskriminerande 
  villkor. 
 Tillgång till och användning av förhyrda förbindelser får enligt lea-  
 sed-line-direktivet 
 123 
  
 endast begränsas vid tillämpning av väsentliga krav enligt direktivet och för att skydda exklusiva eller speciella rättigheter. Begränsningar skall vara objektivt motiverade, följa proportiona- litetsprincipen och inte vara alltför omfattande i förhållande till avsett ändamål. Det fastslås vara nödvändigt att medlemsstaterna säkerställer 
  
 120 
  
 Observera att  
  
 EU-direktiven 
  i detta betänkande har numrerats enligt vad som gällde före den 1 maj 1999. 
  
 121 
  
 Rådets direktiv 90/387/EEG, 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (ONP- 
  
 direktivet) 
  
 122 
  
 90/388/EEG 
  
 123 
  
 94/44/EG 
  
 186  
 Regelsystem och myndigheter 
  
 SOU 1999:85 
  
 ett harmoniserat utbud av förhyrda förbindelser med definierade nätan- slutningspunkter (harmoniserat minimiutbud). Taxor för förhyrda för- bindelser skall vara grundade på objektiva kriterier och följa principen om kostnadsorientering. 
 USO 
 Medlemsstaterna skall enligt taltelefonidirektivet 
 124  
 säkerställa att varje rimlig begäran om anslutning till det fasta, allmänt tillgängliga telefon- nätet via fast anslutning och tillgång till fasta allmänt tillgängliga tele- fonitjänster tillmötesgås av åtminstone en operatör. Vidare skall den till- handahållna anslutningen göra det möjligt att ringa och ta emot samtal med  
 tal-, 
  telefax- eller datakommunikation. Dessa krav på medlemssta- terna kallas USO, Universal Service Obligation, ung. krav på samhälls- omfattande tjänster. Det fast allmänt tillgängliga telefonnätet definieras i bilaga I till samtrafikdirektivet. Där anges bl.a. att det stöder dataöverfö- ring inom talbandet via modem med en hastighet av lägst 2400 bit/s. 
 En slutsats av hur USO är utformat i taltelefoni- respektive leased-  
 lines-direktivet 
  är att det är upp till varje land att själv definiera vad som skall innefattas i  
 USO-begreppet 
  men det får inte innebära ett krav på bidrag från andra operatörer och liknande. EU har hittills inte funnit det nödvändigt att för sin del utvidga definitionen av USO. I övrigt finns det inget direktiv som tydliggör hur en regional utbyggnad av infrastruktur skall ske och vilken typ av infrastruktur som bör finnas vare sig inom telemarknaden (inklusive dataöverföring) eller TV. Det bör dock anmär- kas att bilagan till  
 ONP-direktivet 
  om  
 ONP-standarder 
  fortlöpande om- arbetas. EU undersöker f.n. konsekvenserna av den s.k. konvergensen mellan telekommunikation, medie- och informationsteknik. 
 Konkurrens 
 Inom EU är den grundläggande synen att tele- och datakommunikation är en marknad och att marknadens krafter i konkurrens bör få verka så fritt som möjligt. Reglerna grundas på konkurrensregler i Romfördra 
 -  
 get 
 125 
 . Om staten eller kommunerna agerar på telemarknaden måste det givetvis ske inom de ramar som  
 EU-reglerna 
  sätter upp. Relevanta re- gelverk är bl.a.: 
  
 124 
  
 98/10/EG 
  
 125 
  
 Romfördraget, kapitel 1, artikel 90. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Regelsystem och myndigheter  
 187 
  
 – 
  
 Artikel 90.1 i Romfördraget lyder: 
  
 Medlemsstaterna skall beträffande offentliga företag och företag som de beviljar särskilda eller exklusiva rättigheter inte vidta och inte heller bibehålla någon åtgärd som strider mot reglerna i detta fördrag, i synnerhet reglerna i artiklarna 6 samt  
 85–94. 
  
 Enligt artikel 2.1 i  
 full-konkurrensdirektivet 
  96/19/EG gäller att med- lemsstaterna skall upphäva alla åtgärder som beviljar exklusiva eller speciella rättigheter att tillhandahålla teletjänster, inklusive upprättande och tillhandahållande av de telenät som krävs för dessa tjänster. 
  
 - 
  
 Artikel 2.2 första stycket i  
  
 full-konkurrensdirektivet 
  lyder: 
 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla företag har rätt att tillhandahålla de teletjänster som avses i punkt 1 eller upprätta eller tillhandahålla de telenät som avses i punkt 1. 
 Artiklarna  
 92–94 
  i Romfördraget innehåller regler angående statligt stöd. I artikel 92 anges som huvudregel att 
 är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida kon- kurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, är oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. 
 I artikeln anges också vilka stödformer som är förenliga med den gemen- samma marknaden. Godtagbara är såvitt här är av intresse stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, under förutsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varornas ursprung. Därutöver kan som förenligt med den gemensamma marknaden anses bl.a. stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en om- fattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen skall enligt artikel 93 i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram. Kommissionen kan besluta att en medlemsstat skall upphöra med ett stödprogram. 
  
 188  
 Regelsystem och myndigheter 
  
 SOU 1999:85 
  
 Accessnätet 
 Det som anses vara flaskhalsen och det stora problemet för den fortsatta avregleringen och den fortsatta utvecklingen är accessnätet och till- gången till det. Det är de gamla monopolföretagen som äger och dispo- nerar tillgången till accessnätet. Andra operatörer kan få tillgång till det men får då betala. Eftersom utvecklingen går mot tjänster som kräver allt högre kapacitet blir det allt dyrare för andra operatörer och konkur- rensen på tjänster som kräver högre kapacitet avstannar. Frågan om en friare tillgång till accessnätet på det sätt att andra operatörer kan hyra den råa kopparkabeln (se  
 Bilaga 8 
 ) och använda egen utrustning vid sidan av ägarens stationer, s.k. local loop unbundling (LLUB), diskute- ras därför och har utretts av kommissionen och av olika medlemsländer. Detta är den största frågan för närvarande inom detta område även om viss diskussion om trådlös access också pågår. 
 Vid utredningens besök hos kommissionens GD XIII (telekommuni- kationsfrågor) i Bryssel, framkom att inställningen till LLUB är mycket positiv eftersom man anser att efterfrågan kan drivas på genom den ökade konkurrens som kan uppstå mellan olika operatörer. Därmed kan ekonomiskt incitament för utbyggnad av ökad kapacitet i näten uppstå. Det är dock upp till varje medlemsland att själv bestämma huruvida LLUB skall införas eller inte. Medlemsländerna kan också, menar vissa, välja mellan att införa LLUB med eller utan kostnadsbaserade priser. 
 Medlemsländerna har kommit olika långt med denna fråga. Danmark, Tyskland och Österrike har infört LLUB och där hyrs kopparledningen ut till kostnadsbaserade priser. I Finland infördes LLUB redan 1996 men där är priset en förhandlingsfråga. Effekten i form av ökad konkurrens i accessnätet har uteblivit, vilket kan bero på priset 
 126 
 . I Frankrike, Ne- derländerna och Storbritannien diskuteras frågan, liksom i Sverige. PTS har nyligen kommit fram till att nuvarande telelag inte omfattar skyldig- het för Telia att tillhandahålla rå kopparledning men PTS utreder om telelagen bör ändras i detta avseende. Utanför EU har bl.a. USA och Kanada infört LLUB med kostnadsbaserade priser. Kanada har en tids- begränsning om 5 år för att hyra den oförädlade ledningen i städerna. I Australien har ett förslag lagts fram om att införa LLUB 
 127 
 . Även Norge har behandlat frågan men avstått från att införa LLUB i form av att den 
  
 126 
  
 OVUM, intervju 24 mars 1999 samt TAC Finland, intervju 1 febr. 1999. 
  
 127 
  
 OVUM, Unbundling the local loop, a regulatory and market assessment, samt  
  
 OH-material, 
  mars 1999. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Regelsystem och myndigheter  
 189 
  
 råa kopparledningen hyrs ut och vill i stället vidareutveckla s.k. fast access som anses omfattas av reglerna om förhyrda förbindelser 
 128 
 . 
 Inom EU pågår för närvarande en översyn av regelverket för tele- kommunikationer som skall identifiera huvudprinciperna för nästa fas i utvecklingen av regelverket för perioden 2001 till 2006. Inför översynen sades att den snabba marknads- och tekniska utvecklingen gör att regel- verket måste kunna stimulera teknisk utveckling genom att resterande hinder för konkurrens tas bort, göra osäkra områden klarare och skapa rätt incitament för investeringar och tillväxt. Marknadens aktörer behö- ver förutsebara regler med en uppsättning av basregler istället för detal- jerade bestämmelser. Så långt möjligt skall översynen vara tekniskt neu- tral men med beaktande av vissa marknadstrender som konvergens inom olika tekniker, globalisering av tjänster, digitalisering, bredbandstjänster, stor tillväxt av datatrafik över Internet jämfört med den traditionella tele- fonin samt integrering av fasta och mobila  
 tjäns-ter 
 129 
 . 
  
 Sammanfattning om EU 
 Från utredningens besök på kommissionen i Bryssel 
 130  
 kan sammanfatt- ningsvis sägas att statlig intervention inte anses önskvärd eftersom marknadskrafterna förväntas åstadkomma utbyggnad av den infrastruk- tur som behövs. Om marknaden inte fungerar fullt ut t.ex. i glesare be- byggelse så kan dock staten ingripa. Åtgärder som i så fall kan tänkas vidtas skall vara konkurrensneutrala. Eventuella subventioner bör läm- nas till slutanvändare som sedan skall kunna vända sig till vilken opera- tör som helst. Öppen upphandling kan också ske men generellt sett är subventioner till slutanvändare att föredra. 
 Statligt ägande är ett bekymmer eftersom marknadens aktörer störs och nyetableringar kan trängas ut. Det är också en konflikt mellan rollen som ägare och reglerare. Ett sätt att lösa detta är genom upphandling och för att inte hindra den framtida handlingsfriheten kan tidsbegränsade licenser utfärdas. 
  
 128 
  
 Stortingsmelding nr 24,  
  
 1998–99, 
  Om enkelte regulatoriske sporsmål i telesektoren, s 20f. 
  
 129 
  
 1999 Review of the Telecommunications Regulatory Framework. 
  
 130 
  
 Intervjuer, Thomas, GD IV, GD XVI. 
  
 190  
 Regelsystem och myndigheter 
  
 SOU 1999:85 
  
 8.2 Något om det svenska regelsystemet 
 PTS roll 
 Tre olika marknader berörs: 
  
 - 
  
 Datamarknaden som, utifrån närings- och konsumentpolitiska inci- tament, styrs av den marknadsrättsliga lagstiftningen. Det gäller dock inte datatransmission som utgör televerksamhet och i viss utsträck- ning styrs av bestämmelser om prissättning och kontroll. 
  
 - 
  
 Telemarknaden som liberaliserats och omregleras med syfte att få till stånd en konkurrens och uppfyllande av telepolitiska målsättningar i övrigt. 
  
 - 
  
 Radio- och  
  
 TV-marknaden 
  som styrs av demokratiska och kultur- politiska målsättningar varvid staten påtagit sig ett särskilt public serviceansvar på radio- och  
 TV-områdena. 
  
 Post- och telestyrelsen (PTS) är central statlig myndighet med sektors- ansvar för marknaden för televerksamhet och  
 IT-frågor. 
  PTS skall utöva tillsyn avseende efterlevnaden av telelagen, lagen om radiokommunika- tion samt teleterminallagen och påverkar därmed förhållandena inom alla de tre ovannämnda marknaderna. I detta sammanhang är det dock de två första som är av särskilt intresse. 
 Tillhandahållandet av traditionella teletjänster, såsom fast telefoni, mobila teletjänster (även andra än telefoni) och andra tjänster som krä- ver tilldelning av resurser ur nummerplan för telefoni är i högre grad reglerat än tillhandahållande av andra teletjänster. Även tillhandahål- lande av nätkapacitet är – oavsett vad denna används till – relativt de- taljerat reglerat. Detsamma gäller däremot inte rena datakommunika- tionstjänster. Den som tillhandahåller endast datakommunikationstjäns- ter på egen eller hyrd nätkapacitet behöver sålunda t.ex. inget tillstånd och är inte anmälningsskyldig enligt telelagen. Däremot gäller exempel- vis regler om tillsyn, samtrafik, kvalitet, funktionalitet, integritet och tystnadsplikt i telelagen. En viktig bestämmelse i telelagen är skyldighe- ten att bedriva samtrafik. Sådana avtal som handlar om sammankopp- ling av fasta telenät kan framtvingas av PTS på begäran av en operatör. 
 Om det är fråga om mobila teletjänster eller om annan teletjänst för vilka nummerresurser ur nummerplanen för telefoni behövs, gäller te- lelagens bestämmelser för sådan verksamhet fullt ut oavsett vilka tjäns- terna är. Detsamma gäller som ovan sagts telelagens bestämmelser om tillhandahållande av nätkapacitet. Härtill kommer regler i lagen om ra- diokommunikation och – för utrustningens del – teleterminallagen. I stort 
  
 SOU 1999:85 
  
 Regelsystem och myndigheter  
 191 
  
 sett samtliga bestämmelser på området har  
 EG-rättslig 
  bakgrund. Det kan tilläggas att varken tillståndsskyldigheten eller anmälningsplikten innebär någon begränsning av antalet operatörer. Endast i tillståndsfallet företas någon förhandskontroll av den tilltänkta verksamheten. Kontrollen är mer ingående endast om ansökan avser mobila teletjänster när begränsat frekvensutrymme tas i anspråk. Allt det sagda gäller oav- sett vilken teknik som tillämpas i näten, traditionell teleteknik (PSTN), PLMN, ISDN,  
 xDSL-, 
 X21-, 
  ATM- eller FRAME  
 RELAY-nät. 
  Skälet att tills vidare lämna data- och kommunikationstjänster utanför till- ståndsregleringen framgår i exempelvis prop. 1996/97:61 (s. 38): 
 Frågan är  om datatjänster som tillhandahålls separat, t.ex. elek- tronisk post och andra Internettjänster, är av sådan betydelse att de bör regleras med tillståndsplikt generellt i stället för som nu, endast när de erbjuds tillsammans med telefonitjänsten såsom en del av denna.  
 --- 
  Internet har vuxit lavinartat på senare år och allt pekar på att detta kommer att bli ett mycket viktigt informations- och kommu- nikationsnät i det framtida samhället. Just den starka tillväxten och den snabba föränderligheten i dess användning är emellertid ett skäl att avvakta något med en reglering. Det är inte helt okomplicerat att identifiera vilka Internettjänster som skulle behöva resp. inte behöva tillståndsbeläggas. 
 Inledningsvis har PTS i sin tillsynsverksamhet prioriterat i första hand tillståndshavare och i andra hand anmälningsskyldiga. PTS fick i juli 1997 i uppdrag att vara sektorsmyndighet på  
 IT-området. 
  Under de se- naste åren har myndigheten i enlighet med detta uppdrag aktualiserat ytterligare ett flertal  
 IT-frågor, 
  bl.a. de bestämmelser som gäller för till- handahållande av nätkapacitet och rena datakommunikationstjänster. Därvid har utgångspunkten varit att bedöma hur den statliga tillsyns- rollen skulle utövas och huruvida någon lagändring är nödvändig. 
 PTS har också till uppgift att skaffa en överblick över den tillgäng- liga nät- och radioinfrastrukturen och om den används effektivt samt lämna förslag till åtgärder. Däremot har PTS inte för närvarande som uppgift eller resurser för att generellt stödja utvecklingen ekonomiskt. I viss utsträckning stödjer PTS utvecklingen i vetenskapligt hänseende genom deltagande i standardiseringsarbete. Detta har dock ansetts vara till allra största delen en sak för marknaden. PTS kan också finansiera utbyggnad av nät om det krävs för vissa samhällsåtaganden 
 131 
 . 
 PTS tillämpar en metod för upphandling av åtgärder av samhällsåta- ganden som kallas  
 PTS-modellen. 
  Den kan beskrivas på följande sätt. 
  
 131  
 PTS finansierar delvis en planerad ledningsdragning som Svenska Kraftnät utför mellan Enköping, Sollefteå, Östersund och Örebro. Ledningen byggs ihop med den befintliga i Södra Sverige mellan  
 Stockholm–Göteborg–Malmö– 
  Stockholm. 
  
 192  
 Regelsystem och myndigheter 
  
 SOU 1999:85 
  
 Avsikten är att minska sårbarheten inom funktionerna Telekommunika- tioner och Postbefordran samt för att tillse att viktiga tjänster för funk- tionshindrade inom post- och teleområdet finns att tillgå. Om möjligt görs en öppen upphandling i konkurrens men ofta måste upphandlingen genomföras riktad mot en viss operatör, eftersom endast denne har möj- lighet att tillhandahålla tjänster. Tillståndsvillkoren eller föreskrifterna som gäller för att operatörerna skall få bedriva sin verksamhet, bestäm- mer att upphandlingen skall göras till kostnadsbaserade priser. Detta betyder en affärsmässig uppgörelse i varje enskilt fall. Av PTS beställ- ning framgår vad som är merkostnader utöver den kommersiella nytta som operatören kan ha av åtgärden. I vissa fall regleras nyttjandevillko- ren i särskilda avtal. 
 Andra regelsystem 
 Främjandet av en ökad tillgång till avancerad informations- och kom- munikationsteknisk infrastruktur kan beröra en rad olika rättsområden. De övergripande rättsområden som berörs torde vara radio- och telerätt, konkurrensrätt, fastighetsrätt med plan- och byggrätt samt regler om kommunal kompetens. En närmare beskrivning av de i detta samman- hang viktigaste delarna finns i  
 Bilaga 5 
 . 
 Här skall dock något nämnas om bemyndigande för statliga verk och statligt ägda aktiebolag. Möjligheterna för statliga verk och statligt ägda aktiebolag att bidra till en snabb utbyggnad av infrastruktur för bred- band genom etablerande av infrastruktur är avhängigt av hur deras in- struktioner respektive bolagsordningar är utformade. Detta gäller även utnyttjande av deras markinnehav eller innehav av nyttjanderätter, ser- vitut, ledningsrätter, m.m. Det avser främst Vägverket, Affärsverket Svenska Kraftnät, Banverket, bolagen inom Vattenfallskoncernen och Teracom AB. Teliakoncernen har med hänsyn till förväntad samman- slagning och planerad delvis utförsäljning av statens aktieinnehav inte tagits med i detta sammanhang. 
  
 SOU 1999:85 
  
 Regelsystem och myndigheter  
 193 
  
 8.3 Diskussion om Sverige och  
 EU-reglerna 
  
 EU:s syn är komplex. Grundinställningen är att så långt och så fort som möjligt öppna existerande nät för att främja konkurrensen. Dessa kan då komma att utnyttjas av olika aktörer för att sälja tjänster på dessa nät. Detta innebär konkurrens med de stora och etablerade, vertikalt integre- rade företagen som utnyttjar egna ledningar. Men det är inom branschen ett känt faktum att det är svårt att bygga ut ledning och finansiera detta med uthyrning, eftersom det lönar sig mera att sälja tjänster, dvs. mer förädlade produkter, än att bara hyra ut ledning. Affärslogiken talar där- för för att det är de vertikalt intregrerade företagen som framför allt gynnas av marknaden. 
 EU:s politik och regelverk motverkar statliga subventioner på tele- marknaden. Följden blir att ledningsutbyggnaden framförallt kommer att ske i vertikalt integrerade företag, dvs. sådana företag som både äger ledning och producerar tjänster och som därmed har råd att finansiera en utbyggnad. Huvuddelen av dessa företag har sitt ursprung i de statliga teleorganisationerna med monopolställning. EU:s syn leder alltså både till att missgynna och gynna de etablerade, vertikalt integrerade företa- gen. Den sammantagna effekten av detta är svår att bedöma. Frågan om hur de stora glesbefolkade områdena i Nordeuropa skall förses med bredbandsledning löses emellertid inte genom EU:s regelverk. 
 Denna målkonflikt skulle delvis kunna hanteras genom att PTS ge- nomför upphandling där alla operatörer som vill, på lika villkor, ges möjlighet att bygga ut infrastruktur i t.ex. glesbygden. I 2 § andra stycket telelagen regleras  
 PTS-modellen. 
  Där stadgas att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att enskilda och myndigheter skall tillförsäkras tillgång till teletjänster eller nätkapacitet genom statlig upphandling. Genom PTS instruktion 
 132  
 har regeringen förordnat att PTS genom upphandling skall: tillgodose funktionshindra- des behov av särskilda post- och teletjänster, tillgodose totalförsvarets behov av post- och teletjänster under höjd beredskap, och stärka sam- hällets beredskap mot allvarliga störningar av telesystemet i fred (upp- handling av samhällsåtaganden). Denna möjlighet skulle kunna utökas till att även avse behov av infrastruktur i glesbygden. Till upphandlingen skulle vissa krav kunna kopplas, t.ex. krav på kapacitet och tillgänglig- het. PTS instruktion måste ändras för att PTS skall kunna genomföra sådan upphandling. 
 I avsnitt 3.1 ovan har redogjorts för EU:s regler om statligt stöd i ar- tiklarna  
 92–94 
  i Romfördraget. Ur regionalpolitisk synvinkel är be- stämmelserna i artikel 92.3 a) och c) viktiga. Därvid anges att det kan 
  
 132  
 Förordning (1997:401) med instruktion för Post- och telestyrelsen. 
  
 194  
 Regelsystem och myndigheter 
  
 SOU 1999:85 
  
 anses förenligt med den gemensamma marknaden att ge stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i en negativ riktning i en omfatt- ning som strider mot det gemensamma intresset. Om  
 PTS-modellen 
  skall tillämpas för utbyggnad av ledningar i t.ex. glesbygd måste det ske i överensstämmelse med dessa regler. 
  
 SOU 1999:85 
  
 195 
  
 9 
  
 IT-infrastrukturen 
  
  i Sverige och några andra länder 
  
 9.1 
  
 Sveriges  
  
 IT-infrastruktur 
  
 Allmänt 
 Följande beskrivning är till stora delar hämtad från konsultföretaget Williams kartläggning som gjordes kring årsskiftet 1998/99, på PTS uppdrag 
 133 
 . De sifferuppgifter som redovisas gäller, om inget annat sägs, infrastruktur som möjliggör bredbandskommunikation. Telias nät redovisas här något utförligare än andra nät, eftersom Williams kart- läggning i stor utsträckning saknade kartor som beskrev Telia. För öv- riga nät hänvisas till Williams kartläggning. 
 Det skall redan inledningsvis framhållas att man, för att tolka nedan- stående beskrivningar i kapacitetstermer, behöver ytterligare informa- tion. När det gäller fibernätet räcker det inte med att ange sträckningens längd utan man behöver också veta hur många fibrer som lagts till- sammans. Dessutom pågår en utveckling som innebär att olika våg- längder i ljuset kan separeras och användas för olika signaländamål, vilket mångfaldigar kapaciteten. Detta leder till att man, även om man vet de olika ledningarnas storlek, vare sig denna är fiber, koaxialkabel, koppar- eller järntråd, därav inte kan bedöma kapaciteten, eftersom denna bestäms av vilken utrustning som kopplats till ledningen. Med tillräcklig utrustning kan exempelvis parkoppartråd för vanlig telefon- access, komma upp i bredbandskapacitet, dock endast över korta av- stånd. 
  
 133  
 Materialet har insamlats och redovisats av Williams, PriceWaterhouseCoopers. Kartläggning av tele- och  
 IT-infrastruktur. 
  Mars 1999. Se www.pts.se 
  
 196  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Rikstäckande nät 
 Trots att flera aktörer verkar på den svenska telekommarknaden sedan omregleringen 1993, har detta ännu inte inneburit att någon privat aktör ännu byggt någon rikstäckande egen ledning, även om det finns tecken på att sådana privata initiativ är på gång. Antalet ägare av sådan ledning på den svenska marknaden begränsar sig ännu i huvudsak till följande fyra som f.n. är till hundra procent statligt ägda: 
  
 Tabell  
 De största ägarna av nationell bredbandsledning 
  
 Företag eller myndighet 
  
 Antal mil optisk fiberkabel 
  
 Banverket 
  
 1 000 mil 
  
 Svenska kraftnät 
  
 180 mil + planerat ytterligare 120 mil 
  
 Telia AB 
  
 Drygt 5 000 mil (1999) 
 134 
  
 Teracom AB 
  
 Rikstäckande radiolänknät 
  
 Av övriga stora operatörer uppges Tele2 äga cirka 10 mil som är upp- delade på ett fyrtiotal platser i landet. Andra större operatörer såsom Sonera, Telenordia, Global One m.fl. innehar inte heller någon sub- stantiell egen ledningsstruktur utan har avtal med ovanstående led- ningsägare. Det finns tecken på att det kan tillkomma nya nätägare. 
 Stadsnät 
 I Öhrlings kartläggning har man vidare definierat en nivå som man kallar för stadsnät, som huvudsakligen ägs av kommuner och kommunala bolag. Öhrlings enkät kom fram till att sådana fanns i minst 138 kommuner. Enligt Stadsnätsföreningens totalenkät, som blev färdig i april 1999 
 135 
 , var antalet 173 och den totala kabellängden i kommunerna cirka 600 mil, varav 200 mil i Stokabs ägo, som når Stockholms läns alla kommuner och alltså snarare är ett regionnät än ett stadsnät. Till 
  
 134 
  
 4 500 mil redovisas i The Teldok Yearbook 1997  
  
 (G-M 
  Holst, ed). Enligt uppgift från Telia Nät är längden nu  
 (1999-01-01) 
  uppe i drygt 5 000 mil. 
  
 135 
  
 För en redogörelse för enkäten, som utförts av Hutchinson, Stokab, och Henderson, Svenska Stadsnätsföreningens kansli, se Stokabs webbplats www.stokab.se 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 197 
  
 detta kommer de stadsnät med bredbandskapacitet som ägs av framför- allt Telia men hyrs ut till kommunerna. I många kommuner finns det både stadsnät av båda sorterna, dvs. både ägda och hyrda. Totalt finns det ägda eller hyrda stadsnät i minst 190 kommuner. 
 Kommunernas egna stadsnät används framförallt för den egna för- valtningens behov men i Stadsnätsföreningens totalenkät uppgav 28 procent att näten uppläts även till operatörer. För en närmare beskriv- ning av de kommunalt ägda stadsnäten hänvisas till Williams kartlägg- ning som också innehåller kartor, samt Stadsnätsföreningens enkät. Här skall bara ytterligare framhållas den särställning som Stokab har genom sin helt dominerande storlek i jämförelse med andra stadsnät, med sin regionala täckningsgrad (ledning till 25 kommuner) samt med sin tydliga affärsidé som ger operatörer och användare möjligheter att hyra svart fiber över hela länet. 
 Lokala accessnät 
 Slutligen ingår i kartläggningen också lokala accessnät. I de längd upp- gifter som redovisats ovan för stadsnäten ingår även, i förekommande fall, accessnät. Det finns fyra huvudgrupper ägare som erbjuder fast lokal access: 
 kommuner 
  
 kabel-TV-bolag 
  
 Telia 
 övriga aktörer. 
 Av dem som svarat på Williams enkät uppgav endast 15 kommuner att de hade lokala accessnät som kommer hushållen till godo. 
 Runt 70 procent av hushållen bedöms ha tillgång till  
 kabel-TV, 
  som ju jämsides med telefonnätet står för det största accessnätet. De ledande företagen är Telia Infomedia Television, Kabelvision,  
 StjärnTV-nätet 
  och Sweden on Line. De övriga cirka 65 företagen har 17 procent av det totala antalet anslutna hushåll. 
 Med sitt rikstäckande kretskopplade kopparnät för telefoni är Telia den största aktören på den lokala accessmarknaden. Telia når genom sitt telefoninät i princip in i alla svenska hushåll. 
  
 198  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Mobil telefoni 
 Tre aktörer driver rikstäckande nät för mobil telefoni: 
 Comviq 
 Europolitan 
 Telia 
 Telia är den enda i Sverige som både driver analoga mobila nät, NMT 450 och 900, och digitala nät. Av dessa har de tre mobiloperatörerna såväl GSM 900 som GSM 1800. Dessutom har Telenordia genom bo- laget Tele8 Kontakt ett tillstånd att erbjuda tjänster genom ett eget nät via GSM 1800. Detta är dock inte i drift. Det bör observeras att GSM- näten visserligen är digitala men inte har bredbandskapacitet. Om några år (fr.o.m. år 2002) bedöms en ny generation mobila nät att finnas med bredbandskapacitet, UMTS, bredband dock i den begränsade meningen att användaren måste vara ensam i sin cell för att kunna utnyttja hela bandbredden på 2 Mbit/s. 
 I ett nät för mobil kommunikation sker överföringen mellan de mobila terminalerna (telefonerna) till basstationen i respektive cell via trådlös radio. Kommunikationen i mobilnätets stomnät, dvs. överföringen mellan basstationerna liksom med samtrafikutrustningen med andra nät sker dock via kabelbaserade nät. 
 1998/99 hade nästan 50 procent av innevånarna i Sverige mobiltele- fon. 
 Allmänt om den svenska geografin och befolkningsfördelningen 
 Vi lämnar nu den översiktliga nivån och övergår till frågor som rör den geografiska fördelningen av  
 IT-infrastrukturen. 
  
 Den svenska kartan över befolkningstätheten (se nedan) visar att denna är störst i de tre storstadskommunerna Stockholm, Göteborg och Malmö, med 500 eller fler personer per kvadratkilometer landareal. 
 Svealand och Götaland består i övrigt av två täthetstyper, 
 dels ett område med 50 eller fler personer per kvadratkilometer i ett brett bälte från Mälardalen genom Svealand till Västra Götaland, och vidare runt nästan hela västkusten och sydkusten inklusive större delen av Blekinges kustområde, 
 dels ett område med mindre än 50 personer per kvadratkilometer bl.a. i Bergslagen och i stora delar av Småland. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 199 
  
 Stora delar av Norrlands inland är ännu glesare med färre än 15 invå- nare per kvadratkilometer, och har därmed sämre förutsättningar för lönsamhet vid en kommersiell bedömning av investeringar i  
 IT-in- 
  frastruktur. 
  
 0-14 
  personer/ km 
 2  
 landareal 
  
 15-29 
  personer/ km 
 2  
 landareal 
  
 30-49 
  personer/ km 
 2  
 landareal 
  
 50-99 
  personer/ km 
 2  
 landareal 
  
 100-499 
  personer/ km 
 2  
 landareal 
  
 500-999 
  personer/ km 
 2  
 landareal 
 1  
 000-4 
  000 personer/ km 
 2  
 landareal 
 Källa:  
 SCB 
  
 Men det är inte bara de stora täta stråken som avgör lönsamheten. Redan små tätortsbildningar kan göra t.ex.  
 kabel-TV-nät 
  lönsamma och omvänt kan glesa områden mellan tätorter även i södra Sverige öka anslutningskostnaden per abonnent för alla typer av nät. Nedan visas sambandet mellan tätorternas storlek och hur stor andel av befolkningen dessa täcker. 
  
 200  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Tabell:  
 Andel av befolkningen som bor i orter av minst en given storlek. 
  
 Antal orter 
  
 som är större än 
  
 med följande andel 
  
 av rikets befolkning 
  
 (antalet invånare) 
  
 (procent) 
  
 Hela landet inklusive glesbygden 
  
 100 
  
 4 694 
  
 50 
  
 87 
  
 1 160 
  
 500 
  
 81 
  
 732 
  
 1 000 
  
 77 
  
 340 
  
 3 000 
  
 70 
  
 226 
  
 5 000 
  
 65 
  
 109 
  
 10 000 
  
 56 
  
 19 
  
 50 000 
  
 35 
  
 5 
  
 100 000 
  
 24 
  
 1 
  
 1 000 000 
  
 13 
  
 Läsanvisning  
 : Tabellen är ackumulativ när man läser den nerifrån, dvs. varje rad inkluderar underliggande rader. Det finns t.ex. 109 orter med mer än 10 000 invånare, inkluderande även de orter som har 50 000, 100 000 eller 1 m iljon invånare. I alla orter med mer än 10 000 invånare bor 56 procent av landets befolkning. 
  
 Källa:  
 En bearbetning (av Smith) av SCB:s befolknings- och ortsstatistik för  
 1995–98. 
  
 Med hjälp av denna tabell kan man tolka olika näts täckningsgrad. Man kan exempelvis observera den anmärkningsvärt höga andel av befolk- ningen, 13 procent, som bor i gles bygd i den meningen att de bor utanför även den minsta tätorten, 50 invånare. 
 Vad som menas med gles- och landsbygd framgår av Glesbygdsver- kets skrift Förnyelsens  
 landskap–bygdepolitik 
  för  
 2000-talet 
 136 
 . I för- ordningen om landsbygdsstöd och stöd till kommersiell service  
 137  
 defi- nieras glesbygd som stora sammanhängande områden med gles be- byggelse och långa avstånd till större orter, sysselsättning och service (8 §). Med landsbygd menas i samman förordning områden med lik- nande förhållande som i glesbygd enligt 8 § men med kortare avstånd till större orter och service. 2,3 miljoner invånare, dvs. Inträdet i EU har gett oss ytterligare indelningar. Mål 6 avser åtgärder för de mest glest befolkade områdena, med mindre än 8 invånare per kvadratkilometer och omfattar stora delar av Norrlands inland med 5 procent av Sveriges befolkning. Mål 5b avser åtgärder för landsbygdsområden i både södra och norra Sverige med totalt 8 procent av Sveriges befolkning. Inom OECD definieras landsbygd som områden med mindre än 150 invånare per kvadratkilometer. I Sverige skulle det motsvara 43 procent av be- 
  
 136 
  
 Glesbygdsverket, 1997. 
  
 137 
  
 SFS 1994:577. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 201 
  
 folkningen. I europeiska sammanhang bedöms ofta områden utanför tätorter större än 3 000 invånare som landsbygd, vilket i Sverige mot- svarar ungefär 30 procent av befolkningen. För en närmare analys av dessa områden hänvisas till Glesbygdsverkets rapport. 
 Nedan visas län för län hur befolkningen är fördelad mellan tätort och landsbygd. 
  
 Tabell  
 Befolkningen i landsbygd och glesbygd 
  
 Län 
  
 Befolkning i orter med 
  
 Varav 
  
 mindre än 3000 invå- 
  
 befolkning i orter med 
  
 nare 
  
 mindre än 50 invånare 
  
 Andel av 
  
 Antal 
  
 Andel av 
  
 Antal 
  
 länets 
  
 invånare 
  
 länets 
  
 invånare 
  
 befolkning 
  
 (tusental) 
  
 befolkning 
  
 (tusental) 
  
 Stockholm 
  
 10 
  
 178 
  
 6 
  
 107 
  
 Uppsala 
  
 33 
  
 96 
  
 17 
  
 50 
  
 Södermanland 
  
 32 
  
 82 
  
 14 
  
 36 
  
 Östergötland 
  
 27 
  
 111 
  
 13 
  
 54 
  
 Jönköping 
  
 38 
  
 125 
  
 20 
  
 66 
  
 Kronoberg 
  
 49 
  
 87 
  
 21 
  
 37 
  
 Kalmar 
  
 45 
  
 107 
  
 17 
  
 40 
  
 Gotland 
  
 62 
  
 36 
  
 34 
  
 20 
  
 Blekinge 
  
 40 
  
 61 
  
 16 
  
 24 
  
 Skåne 
  
 27 
  
 302 
  
 11 
  
 123 
  
 Halland 
  
 48 
  
 131 
  
 17 
  
 46 
  
 Västra Götaland 
  
 29 
  
 432 
  
 14 
  
 208 
  
 Värmland 
  
 39 
  
 108 
  
 21 
  
 58 
  
 Örebro 
  
 33 
  
 91 
  
 15 
  
 41 
  
 Västmanland 
  
 27 
  
 70 
  
 11 
  
 28 
  
 Dalarna 
  
 42 
  
 119 
  
 12 
  
 34 
  
 Gävleborg 
  
 42 
  
 119 
  
 15 
  
 42 
  
 Västernorrland 
  
 46 
  
 116 
  
 17 
  
 43 
  
 Jämtland 
  
 60 
  
 79 
  
 25 
  
 33 
  
 Västerbotten 
  
 49 
  
 126 
  
 17 
  
 44 
  
 Norrbotten 
  
 38 
  
 99 
  
 11 
  
 29 
  
 Riket totalt 
  
 30 
  
 2 674 
  
 13 
  
 1 163 
  
 Källa:  
 SCB:s befolknings- och ortsstatistik för  
 1995–98, 
  bearbetad av Smith. 
  
 202  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Av tabellen framgår att en betydande del av befolkningen även i södra Sverige bor i landsbygd och glesbygd. Man kan även observera att Norrbotten har en struktur som avviker från de övriga norrlandslänen genom sin relativt höga koncentration av befolkningen till tätorter större än 3 000 invånare. Tabellen säger däremot inget om avstånden mellan tätorterna, vilket missgynnar samtliga norrlandslän. 
 Telias geografiska struktur 
 I en utredning 
 138  
 från mars 1997 beskrevs att Telias  
 ISDN-nät 
  (med ka- pacitet på två gånger vanlig telefonihastighet) täckte knappt 1 000 orter. Om man antar att Telia valt de 1 000 största orterna (vilket man enligt uppgift dock inte gjort systematiskt), skulle cirka 80 procent av befolk- ningen täckas av denna tjänst. Detta bekräftas i huvudsak av att en ny- ligen gjord kartläggningsstudie  
 139  
 anger att  
 ISDN-tjänsten 
  omfattar 80– 90 procent av Sveriges befolkning. Telia har vidare uppgivit 
 140  
 att cirka 95 procent av landets företag ingår i  
 ISDN-området. 
 ISDN-orterna 
  framgår av nedanstående karta. 
 Inträdesavgiften till ISDN är 1 975 (juni 1999) kr på  
 ISDN-orter 
  och offert på övriga orter. För en enstaka användare på en icke  
 ISDN-ort 
  kan det innebära tiotusentals kronor. 
  
 138 
  
 Glesbygdsverket. Service i gles- och landsbygd. Mars 1997. 
  
 139 
  
 Williams kartläggning, mars 1999. PTS 
  
 140 
  
 Se 1997/98:TU7, sid 28 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 203 
  
 Figur  
  
 ISDN-orterna 
  i Sverige 
 Källa:  
 Telia 
  
 Man ser av kartan att  
 ISDN-orterna 
  är glesast förekommande i Norr- land, särskilt i inlandet, samt delar av Bergslagen, Småland och sydöstra Sverige. 
  
 204  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Nedan visas Östergötland separat för att illustrera att även om ISDN- orterna här ligger tätt, finns det ändå områden däremellan som är sämre tillgodosedda. 
  
 Figur  
  
 ISDN-orter 
  i Östergötland 
 Östergötlands län 
 ISDN 1998 
  
  Motala 
 Vadstena 
 Mjölby 
 Ödeshög 
  
  Boxholm 
  
 Bef  
 ISDN-utbyggnad 
  
 Standardpris 
  
 Bef  
 ISDN-utbyggnad 
  
 Högre engångsavgift 
  
 Finspång 
  
 Utb av ISDN i  
 EU-projekt 
  
 Standardpris 
  
 Norrköping 
  
 Linköping 
  
 Söderköping 
  
 Åtvidaberg  
  
 Valdemarsvik  
  
 Kinda  
  
  Kisa 
  
  Ydre  
  
  Österbymo 
 Inom svarta och rutiga områden  
 (ISDN-ort) 
  erbjuds ISDN till standardpris. Inom övriga områden erbjuds ISDN till offertpris, vilket i de flesta fall innebär en förhöjd engångsavgift. 
  
 Källa:  
 Telia Nät 
 Vi övergår nu till Telias geografiska fördelning av  
 ADSL-kapacitet. 
  Denna bedöms nu vara tillgänglig i 20 orter  
 141 
 , vilket maximalt kan mot- svara ungefär en tredjedel av befolkningen, om man valt de största or- terna först. Om man inte gjort det, blir täckningsgraden lägre – Telias egen bedömning är att man med nuvarande utbyggnad når ungefär 2 miljoner invånare. 
  
 141  
 Dock inte nödvändigtvis inom hela orten. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 205 
  
 Figur  
  
 ADSL-utbyggnaden 
  i Sverige 
 ADSL i Sverige 
  
 Juni 1999 
  
 Luleå 
  
  Ca 20 orter 
  
 Umeå 
  
  Ca 125 noder 
  
 Sundsvall 
  
  2 miljoner kunder 
  
 nåbara Osborne 
  
 Gävle 
  
  Fortsatt snabb utbyggnad  
 Örebro 
  
 Uppsala 
  
 efter kundefterfrå gan  
 Karlstad 
  
 Stockholm 
  
 Norrköping/Linköping 
  
 Götebor g 
  
 Borås 
  
 Jönköping/Växjö 
  
 Kalmar 
  
 Helsingborg 
  
 Kristianstad 
  
 Malmö 
  
 Lund 
  
 Källa  
 : Telia 
  
 Telias hela nät är nästan 32 000 mil, mätt i kabellängd  
 142 
 . Av detta upp- ges accessnätet utgöra cirka 25 000 mil och transportnätet cirka 6 500 mil. Telias rikstäckande fiberoptiska nät är som ovan nämnts drygt 5 000 mil långt, vilket innebär att 75 procent av transportnätets ka- bellängd består av fiberledning. Den nationella delen av fibernätet visas nedan samt en mer detaljerad karta över en region. Det regionala och lokala nätet kan, enligt våra uppskattningar, utgöra omkring hälften eller två tredjedelar av kabellängden i fibernätet. Telias optofiber når alla Sveriges kommunhuvudorter, bl.a. för att sammanbinda telefonväxlar. Omkring 80 procent av kommunhuvudorterna förbinds med minst två mer eller mindre skilda ledningar 
 143  
 (säkerheten ökar ju mer framdrag- ningsvägarna skiljs åt). Fibernätet har av Telia Nät beräknats nå statio- ner med omkring 90 procent av alla kunder och omkring 95 procent av alla företagskunder, vilket belyser nätets kapacitet. 
  
 142 
  
 Enligt Telia Nät. Kabellängden är ungefär densamma som i de alternativa nät som kostnadsberäknats i Enators och Williams konsultrapporter (se kapitel 13). 
  
 143 
  
 Information från Telia Nät. 
  
 206  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Figur.  
 Telias nationella optonät 
  
 KRN 
  
 GLE  
  
 ÄB 
 LL 
  
  SL 
  
 LSE 
  
  UM 
  
 ÖS/B 
  
 ÖSK 
  
 ÅG 
  
 SV/G 
  
 HD 
  
  MRA 
  
 GL/B 
  
 BLG2 
  
 KIL 
  
 GKR 
  
 NR 
  
 KS 
  
 ÖR3 
  
 KSN2 
  
 TUM 
  
 UD 
  
 TH/C 
  
 GHM 
  
 KY 
  
 FGA 
  
 SLA 
  
 EKG 
  
 VS/B 
 SN 
 KSR  
 LÖP 
  
 FLN 
  
 KT 
  
 N/X 
  
 NK 
  
 N 
  
 LK 
 HVK 
  
 U/B 
  
 NT 
  
 FREÖ2 
 HY Ö2 
  
 G/BA 
  
 B 
  
 G/RA 
  
 LIMM 
  
 HST 
  
 MY 
  
 J 
  
 V 
  
 VB 
  
 NS 
  
 TAG 
 HF 
 O 
  
 VJ 
  
 SMY 
  
 K 
  
 HS/B 
  
 HLM2 
  
 DRO 
  
 KR 
  
 M 
  
 KSD/K 
  
 Rev. 95.08.21 
  
 LD/H 
  
 Telias  
 OPTO-NÄT 
  
 T 
  
 Y 
  
 Källa:  
 Teldok report 116. The Teldok Yearbook 1997, sid 106. Kartan är i stort sett aktuell bortsett från att enstaka linjer kan ha tillkommit. 
 Nedan visas en karta över Östergötland varav bl.a. framgår hur ett re- gionalt fibernät kompletterar det nationella. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 207 
  
 Figur 
 : Telias optofiber i Östergötland 
  
 Östergötlands län 
  
 Optokablar 
  
 Finspång 
  
 1998 
  
 Motala 
  
 Norrköping 
  
 Linköping 
  
 Söderköping 
  
 Vadstena 
  
 Mjölby 
  
 Åtvidaberg 
  
 Ödeshög 
  
 Boxholm 
  
 Valdemarsvik 
  
 Kinda 
  
 Kisa 
  
 Befintliga 
  
 Winters 
  
 Planerade 
  
 Österbymo 
  
 Källa: 
  
 Telia nät 
  
 En illustration till hur marknadens funktionssätt driver fram en geogra- fiskt differentierad tillgänglighet ges av Telias erbjudande av Link Di-  
 gitel-tjänsten. 
  Det gäller digitala höghastighetsförbindelser som huvud- sakligen används för sammankoppling av lokala nät med hög kapacitet, LAN. Digiteltjänsterna är tillgängliga enligt en intern prislista, med un- dantag enligt nedanstående tabell. 
  
 Tabell 
  
 Telias Digiteltjänster 
  
 64 kbit/s 
  
 2 Mbit/s 
  
 34/45 
  
 140/155 
  
 Mbit/s 
  
 Mbit/s 
  
 Stockholm, 
  
 Göte- 
  
 x 
  
 x 
  
 * 
  
 * 
  
 borg, Malmö 
  
 Orter 
  
 > 
  
 20 000 
  
 x 
  
 x 
  
 * 
  
 * 
  
 inv 
  
 orter > 5 000 inv 
  
 x 
  
 x 
  
 * 
  
 offert 
  
 orter > 2 000 inv 
  
 x 
  
 x 
  
 offert 
  
 offert 
  
 övriga orter 
  
 x 
  
 offert 
  
 offert 
  
 offert 
  
 x Finns alltid att få 
  
 * Förutsätter att fiber finns dragen fram till 
  
 kund, annars offert. 
  
 Här styrs priset av orternas storlek och eftersom småorter normalt do- minerar i glest befolkad bygd, vare sig denna ligger i Norrland eller södra Sverige, så kommer också priset att vara högre i dessa delar av 
  
 208  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 landet. De största områdena med gles bygd ligger dessutom i Norrland, som därmed i dessa sammanhang alltid blir relativt missgynnat. 
 Omfattningen av det underliggande nätet (ledning i kombination med utrustning) kan illustreras av nedanstående karta, som anger i vilka orter Telia har installerat särskild  
 ATM-utrustning. 
  Kartan visar en hög andel  
 ATM-orter 
  i Götaland och Svealand, men också i Norrbottens län. I övrigt är bl.a. Norrland, särskilt inlandet, och delar av Småland samt Gotland och Öland dåligt försedda. 
  
 Figur  
 Karta över Sverige med 73  
 ATM-orter 
  
 73 befintliga stadsnät: 
  
 Rött ortsnamn  
 = Ej ansluten till det nationella nätet 
  
 Arboga 
  
 Katrineholm 
  
 Skillingaryd 
  
 Arvidsjaur 
  
 Kiruna 
  
 Skövde 
  
 Arvika 
  
 Kristianstad 
  
 Stockholm 
  
 Boden 
  
 Kristinehamn 
  
 Sundsvall 
  
 Borås 
  
 Landskrona 
  
 Säffle 
  
 Eskilstuna 
  
 Lerum 
  
 Söderhamn 
  
 Eslöv 
  
 Lidköping 
  
 Södertälje 
  
 Torsby 
  
 Falköping 
  
 Linköping 
  
 Trelleborg 
  
 Falun 
  
 Lindesberg 
  
 Gällivare 
  
 Trollhättan 
  
 Luleå 
  
 Gävle 
  
 Uddevalla 
  
 Lund 
  
 Göteborg 
  
 Umeå 
  
 Malmö 
  
 Halmstad 
  
 Uppsala 
  
 Mariestad 
  
 Haparanda 
  
 Vaggeryd 
  
 Motala 
  
 Helsingborg 
  
 Visby 
  
 Norrköping 
  
 Hässleholm 
  
 Vänersborg 
  
 Norrtälje 
  
 Jokkmokk 
  
 Västerås 
  
 Nyköping 
  
 F 
  
 Jönköping/Huskv. 
  
 Nynäshamn 
  
 Växjö 
  
 Kalix 
  
 Ystad 
  
 Barr 
  
 Ldg 
  
 Kalmar 
  
 Pajala 
  
 Älvsbyn 
  
 A 
  
 Karlshamn 
  
 Piteå 
  
 Ängelholm 
  
 Karlskoga 
  
 Ronneby 
  
 Örebro 
  
 Ud 
  
 Mr 
  
 Karlskrona 
  
 Simrishamn 
  
 Östersund 
  
 Lid 
  
 Karlstad 
  
 Skellefteå 
  
 Överkalix 
  
 Beställda stadsnät 
  
 Övertorneå 
  
 Filipstad: 
  
 Krn 
  
 Gle 
  
 Pj 
  
 Jm 
  
 Ök 
  
 Bd 
  
 Ö t 
  
 Kl 
  
 H 
 RodriguezÄb 
 P 
 Nhn 
 Vb 
 Observera att beteckningen stadsnät gäller nät hyrda av Telia och a lltså inte innefattar nät ägda av kommun eller kommunalt bolag. 
  
 Källa:  
 Telia (1 januari 1999) 
  
 Kommentar till figuren:  
 De enda kommuner som markerats med rött i originalkartan är Skillingaryd och Vaggeryd. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 209 
  
 Richardson 
  
 I Williams kartläggning ( 1999) anges att  
 Richardson 
  är t illgänglig för ungefär 70 procent av befolkningen, vilket enligt vår tidigare visade orts- och befolkningstabell motsvarar alla orter med mer än 3 000 invånare. En studie från 1998  
 144 
 , byggd på ett urval av knappt 30 procent av Sveriges församlingar, visar att  
 kabel-TV:s 
  täckning är starkt beroende av tätortsgrad. Om man som mått  
 145  
 på  
 kabel-TV-nätets 
  utsträckning tar TV3:s täckningsgrad är denna 58 procent i hela landet, varav 
 Storstockholm, Storgöteborg och Stormalmö  
 146  
 har  
 63–75 
  procent, 
 Större städer  
 147  
 och Södra mellanbygden  
 148  
 har  
 46–57 
  procent. 
 Norra tätbygden  
 149  
 48 procent, 
 Norra glesbygden 
 150  
 40 procent. 
 Det är alltså en väsentlig skillnad mellan tätbygd och glesbygd, varvid skillnaden framförallt finns mellan södra och norra Sverige. Denna skillnad beror på att kostnaderna för etablering av  
 kabel-TV-nät 
  blir högre i glesare bygder. Däremot har hushållen själva möjlighet att ta emot  
 kabel-TV:s 
  kanaler via satellit, en möjlighet som är lika i hela landet oberoende av befolkningstäthet. Normalt blir installationskost- naden för den enskilda abonnenten något högre än vid kabelanslutning, vilket, beroende på hur stor extrakostnaden är, kan missgynna områden utan kabelanslutning. 
 Övriga nät 
 Mobiltelefonin illustrerar tydligt ett särdrag i den svenska geografin  
 –att 
  befolkningen täcks i hög grad innebär inte nödvändigtvis att man täcker en stor andel av den geografisk ytan. Telia är den mobiloperatör som har den största täckningen av befolkningen i Sverige, 99 procent, medan Europolitans och Tele2:s täckning uppgår till strax över 96 procent  
 151 
 . 
  
 144 
  
 Roman. Basundersökning 1998:2. Mediamätning i Skandinavien AB, MMS, Stockholm. 
  
 145 
  
 I MMS enkät har TV3 den högsta täckningsgraden av alla  
  
 kabel-TV-kanaler, 
  
 tätt följd av kanal 5. 
  
 146 
  
 H-region 
  
  1, 8 och 9 
  
 147 
  
 H-region 
  
  3. 
  
 148 
  
 H-region 
  
  4. 
  
 149 
  
 H-region 
  
  5. 
  
 150 
  
 H-region 
  
  6. 
  
 151 
  
 Williams kartläggning, mars 1999. PTS 
  
 210  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Telias höga täckning av befolkningen räcker dock bara till att täcka 80– 90 procent av den geografiska ytan och de två andra bolagens geografiska täckning är ännu lägre, uppskattningsvis  
 40–60 
  procent. Nästa generations mobiltelefonnät, UMTS kommer till en början inte att vara tillgängligt utanför storstäderna, detta beroende på att UMTS kräver en omfattande utbyggnad av dagens GSM. 
 Det bör även nämnas att Flores planer för utbyggnaden av nätet för marksänd digital television (enligt 1997 års årsre dovisning) byggde på rikstäckning vid utgången av 1999. Huvuduppgiften är broadcasting vilket innebär att kapaciteten är hög i ena riktningen, medan returen sker exempelvis via telefonnätet eller GSM. 
 Vid oförändrad täckningsgrad ger som synes  
 Pattersoninte någon lösning på glesbygdens bredbandsbehov, liksom under överskådlig tid inte heller UMTS eller marksänd digital television (den senare beroende bl.a. på returkanalens begränsningar). 
 Fördelningen av de  
 IT-sysselsatta 
  
 En sysselsättningspolitisk aspekt kan läggas på fördelningen av  
 IT-fö- 
  retagen. Hypotesen är att de nya  
 IT-företagen 
  är mer koncentrerade till storstadsområdena än exempelvis Telias anställda. I tabellen nedan har länen grupperats efter hur stor andel de Teliaanställda utgör av länets  
 IT-relaterade 
  tjänsteföretag.  
 152 
  
 152  
 Alla Teliaanställda har förts till  
 IT-relaterade 
  tjänsteföretag vilket gör att andelen Teliaanställda kan vara överrepresenterad i vissa län där Telia har tillverkning. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 211 
  
 Tabell  
 Länens sysselsatta i  
 IT-relaterade 
  tjänsteföretag 
  
 Län 
  
 Stockholm, 
  
 Skogslänen 
  
 Uppsala 
  
 Sörmland 
  
 Göteborgs 
  
 (Norrland, 
  
 Östergötland 
  
 Blekinge 
  
 och Bohus- 
  
 Värmland, 
  
 Jönköping 
  
 Kronoberg 
  
 län, 
  
 Dalarna) 
  
 Kalmar 
  
 Halland 
  
 Skåne 
  
 Gotland 
  
 Skaraborg 
  
 Örebro 
  
 Älvsborg 
  
 Västmanland 
  
 (procent) 
  
 (procent) 
  
 (procent) 
  
 (procent) 
  
 Telias andel av 
  
 21 
  
 35 
  
 31 
  
 10 
  
 de  
 IT-syss. 
  i 
  
 länet 
  
 Länens alla sys- 
  
 42 
  
 20 
  
 18 
  
 20 
  
 selsatta som an- 
  
 del av rikets 
  
 syss. 
  
 Källor  
 : Elektronikindustri och  
 IT-relaterade 
  tjänsteföretag i Sverige 1998. SCB och Nutek (uppgifterna gäller 1996). Samt särskild statistik från Telia, februari 1999. 
 Storstadslänen Stockholm, Göteborg och Bohuslän och Skåne har omkring 65 procent av rikets  
 IT-anställda, 
  dvs. en kraftig överrepresentation av  
 IT-anställda 
  eftersom samma läns totala sysselsättningsandel av riket är 42 procent. De Teliaanställda utgör en relativt stor andel av de  
 IT-sysselsatta 
  särskilt i skogslänen (Norrland samt Värmland och Dalarna) men även i vissa län i södra Sverige. Detta innebär att Telias personal är något mer representerad i glesbygdslänen. En fortsatt utveckling av  
 IT-marknaden 
  i riktning mot ökad konkurrens och nya operatörer kan därför innebära att antalet Teliaanställda minskar särskilt i glesbygden. 
 Kommentar 
 Beskrivningen har bl.a. byggt på den kartläggning som konsultföretaget Williams gjort på PTS uppdrag  
 153 
 , kompletterat bl.a. med Stadsnätsföre- ningens senaste enkät. För att få en second opinion och svar på vissa kompletterande frågor vände sig utredningen till konsultföretaget Enator, 
  
 153  
 Williams: Kartläggning av tele- och  
 IT-infrastruktur. 
  Mars 1999. Se www.pts.se 
  
 212  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 som gjorde en utvärdering av Williams rapport och samtidigt gav underlag till utredningens frågor om det nuvarande nätets kapacitet  
 154 
 . 
 Bedömningen i Enators konsultrapport är 
 att behovet av bredbandstjänster och andra nya och utökade tjänster kräver bredbandsnät med större kapacitet än vad dagens infrastruktur i form av Telias, Banverkets, Svenska Kraftnäts och Flores nät 
 idag kan erbjuda med nuvarande utformning och systemstorlekar. Störst är kapacitetsbristen i accessnätet (kopparnätet) fram till slutkunden vilket behöver kompletteras. 
 Vidare sägs: 
 Telia anger att nätet idag i princip ej har outnyttjade eller planerade resurser i större omfattning i form av svartfiber och att Telia, nu i första hand, avser att utöka kapaciteten med den nya tekniken med Ballard istället för att bygga ut mer fiberkabel i större omfattning. 
 Banverket, Svenska Kraftnät, Stokab m.fl. kommer även att öka kapaciteten i näten med hjälp av ny teknik, men bygger även ut nya fiberoptiska kablar, liksom till viss del även Telia. Svenska Kraftnät kommer att hänga upp ny fiberoptiska kablar på den nu beslutade norra slingan men även på andra sträckor söderut ... (Sid 6). 
 Enator menar att samtliga tidigare nämnda stomnät har dubblerade framföringsvägar vilket är nödvändigt av driftsäkerhets- och tillgäng- lighetsskäl och drar följande slutsats: 
 Tekniskt sett skulle vid en integrering av näten, dessa reservvägar kunna utnyttjas på så sätt att nätoperatör utnyttjade reservväg i an- nan nätoperatörs nät, vilket således skulle kunna innebära att kapa- citet friställdes att utnyttjas för ´det nya nätet´. (Sid 6) 
 Men man tillägger att det finns många nätadministrativa, nätdriftmäs- siga, affärsmässiga och juridiska frågor att ta hänsyn till för en sådan lösning. Men en sådan optimal användning av näten skulle vara intres- sant ur ekonomisk synvinkel. Man påpekar också att en utbyggnad eller ett mer ekonomiskt utnyttjande av stomnäten skulle behöva gå hand i hand med dimensioneringen av accessnätet eftersom det måste vara behovet av bandbredd som styr utbyggnaden. 
 Sammanfattningsvis är slutsatsen att ledningsnätet är omfattande men att det kan utnyttjas bättre, såväl genom att förses med effektivare utrustning som genom ett samordnat utnyttjande. En utbyggnad skulle inte behövas i samma utsträckning om den existerande infrastrukturen kunde utnyttjas mer ekonomiskt. 
  
 154  
 Enator. Värdering av Williams rapport.  
 1999-04-27. 
  Se utredningens webbplats  
 www.naring.regeringen.se/it/infrastruktur.se 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 213 
  
 9.2 
  
 Internationellt 
  
 Nedanstående översikt är, på grund av ämnets enorma omfattning, för- ändringstakt och svårigheter att få exakt information, med nödvändighet fragmentarisk. Men det ger ändå en allmän bild av den internationella situationen och en bakgrund till Sveriges position. 
 Huvudstrategier för att öka bandbredden  
 155 
  
 I en rapport om den brittiska ekonomins konkurrenskraft 
 156  
 skiljer man mellan fem olika vägar in i bredbandstekniken: 
  
 1. 
  
 Den första vägen går via utvecklingen av den informationstekniska hårdvaran dvs. alltmer utvecklade persondatorer m.m. I USA, Ka- nada och de skandinaviska länderna har uppemot hälften av hushållen nu tillgång till egen PC med modem. Andelen ökar också snabbt i Japan. I Storbritannien, Tyskland och Frankrike ligger andelen betydligt lägre kring  
  
 15–20 
  procent. 
  
 2. 
  
 Den andra vägen går via utbyggnaden av kapaciteten i de fasta kommunikationsnäten. Traditionellt har dessa nät varit telefoninät. Med ökade behov av bandbredd tillkommer nya typer av telenät samtidigt som de äldre telenäten uppgraderas. Det finns två sätt varpå uppgradering kan ske. Det ena är via investeringar i ledning och det andra via ny utrustning som ökar ledningens kapacitet. Så- dana kapacitetshöjningar kan ske både på telefoninäten och kabel-  
  
 TV-näten. 
  Begränsningen för de senare är att kabelnäten endast finns i tätorter; i USA och Sverige är hushållstäckningen omkring 70 procent medan den i Storbritannien och Japan inte är mer än omkring 10 procent. 
  
 3. 
  
 Den tredje vägen är via mobil kommunikation. Det dröjer innan vanliga mobila nät kan bära bredbandstjänster enligt den definition utredningen använder (minst 2 Mbit/s i båda riktningarna). Lågtfly- gande satelliter kan snart vara ett alternativ, men ger f.n. inte bred- bandskapacitet i båda riktningarna. 
  
 155 
  
 Detta och några följande avsnitt bygger till stora delar på underlag från Aguirre konsultrapport, se webbplatsen  
  
 www.naring.regeringen.se/it/ infrastruktur.htm 
  
 156 
  
 The Digital Economy. Bilaga till The Government´s Competitiveness White Paper 1998: Building the Knowledge Driven Economy. Department of Trade and Industry, London. http://www.dti.gov.uk 
  
 214  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 4. 
  
 Den fjärde vägen är genom den fortsatta utvecklingen av Internet och IP.  
  
 IP-tekniken 
  förväntas bli den helt dominerande framöver. Mycket stora forsknings- och utvecklingsresurser satsas i främst USA, Kanada och Japan på att utveckla kommande generationer av Internet. 
  
 5. 
  
 Den femte vägen går via television och annan innehållsproduktion. Med digitalisering av television följer möjligheter till interaktivitet i varierande grad. Infrastrukturen för television vare sig den är mark- sänd, via kabel eller satellit är utformad för att skicka signaler från sändare till mottagare. Det betyder att investeringar måste till för att kommunikationen ska kunna ske dubbelriktat med hög bandbredd. 
  
 Nedan behandlas framförallt den andra vägen, förbättringar av de fasta ledningssystemen, dels genom ADSL och därmed besläktad teknik, dels genom utbyggnad av fiberledning. För fylligare information hänvisas till fallstudierna i Öhrlings kartläggning  
 157  
 och utredningens kon- sultrapporter. 
 Inledningsvis nämns något om ADSL. I många länder pågår eller planeras investeringar i  
 xDSL-teknik 
 158 
  
 som ökar kapaciteten hos be- fintliga kopparledningar i de fasta telenäten. Av en sammanställning över införandet av ADSL i världen  
 159 
 , gjord mars 1999 av  
 ADSL-forum 
  som är en internationell sammanslutning av teleoperatörer, framgår att kommersiellt införande av ADSL i  
 USA  
 påbörjades under 1998 i större städer med förutsedd vidare spridning till ett stort antal abonnenter under 1999 och 2000. Införandet i andra länder väntas inom en femårsperiod. Telia anger i sammanställningen att alla hushåll i Sverige ska ha denna anslutningsmöjlighet 2004, ett mål som enligt uppgift från Telia även inkluderar bredbandsanslutning via  
 kabel-TV. 
  I  
 Tyskland  
 ska merparten av hushållen ha möjlighet att ansluta sig till 2003. I  
 Japan  
 påbörjas infö- rande i större skala under år 2000 utan angivande av slutpunkt. Enligt en dansk utredning 
 160  
 pågår utöver Danmark  
 xDSL-försök 
  i Belgien (ADSL), Tyskland och Irland.  
 HDSL-tjänster 
  finns i Frankrike, Curtis 
  
 157 
  
 Williams: Kartläggning av tele- och infrastruktur. Mars 1999. Se PTS webbplats www.pts.se. Fallstudierna gäller Danmark, Frankrike, Storbritannien, Tyskland, Nya Zeeland, USA. 
  
 158 
  
 Beteckningarna xDSL används för att beteckna en grupp av tillämpningar, varav ADSL är den f.n. mest förekommande. 
  
 159 
  
 Källa: ADSL Forum. http://www.adsl.com 
  
 160 
  
 Baggrundsnotat vedrörende indförelse af de nye digitale höjhastigheds- teknologier xDSL herunder saerligt ADSL i det danske telenet. Telestyrelsen (Danmark). Teknisk Kontor. 21. Januari 1999. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 215 
  
 land, Irland, Schweiz och England. I ytterligare ett antal länder har  
 xDSL-utrustning 
  definierats och godkänts. 
 Vidare finns på vissa håll planer som gäller bredbandskommunika- tion genom  
 fiber to the home 
 , eftersom de mest krävande tillämpning- arna i dagsläget kräver detta. Då avses att kunna erbjuda ljud av CD- kvalitet och rörliga bilder av  
 TV-kvalitet. 
  Nedan behandlas Japan som exempel på detta. 
 Japan 
 I Japan finns det officiellt fortfarande ett mål om att alla hushåll ska vara anslutna med optisk fiber senast år 2005  
 161 
 . För närvarande uppgår andelen till 20 procent 
 162  
 och har ökat med 3 procentenheter per år de senaste  
 3–4 
  åren. Den femtedel som nu täcks motsvarar marknaden i de största städerna. Vid 60 procents täckning erbjuds fiberoptik i städer med en befolkning med mer än 100 000 invånare. Enligt planen ska sådan täckning uppnås till 2005. De återstående delen (40 procent) ska alltså nås under fem år vilket motsvarar 8 procent per år för den del av nätet som är mest kostsam och sannolikt svårast att uppgradera. Detta antyder att man kan ifrågasätta realismen i de japanska planerna  
 163 
 . Det totala digitala nät regeringen talar om kommer sannolikt att liksom i andra länder till delar bygga på uppgradering av de nuvarande koppar- baserade lokalnäten. Det betyder ADSL och sannolikt också som kom- plement satellitöverföring vilket är en teknik som den japanska rege- ringen tycks vara intresserad av 
 164 
 . Kabelnät har en mycket låg täckning i Japan 
 165 
 . 
 I den japanska planen ingår även utveckling och spridning av appli- kationer genom samarbete mellan departement och myndigheter. Detta samarbete avser t.ex. geografiska informationssystem (GIS), användning inom utbildningssektorn, tillståndsgivning över nätet och system för att bistå handikappade. I planen ingår också en pilotprojekt avseende 
  
 161 
  
 Enligt 1998 års rapport om telekommunikationer från det japanska kommunikationsministeriet. 
  
 162 
  
 Telia Nät ifrågasätter i underhandsremissen denna uppgift, men så vitt utredningen kunnat förstå så är den korrekt; möjligen kan definitionen av begreppet fiberanslutning vara osäker. 
  
 163 
  
 Samtal med telekommunikationsexpert på  
  
 OECD-sekretariatet 
  i Paris 
  
 164 
  
 Se  
  
 Reynolds 
  som är en redovisning av Progress of  
 Info-communications 
  Policy från det japanska post- och telekommunikationsministeriet. 
  
 165 
  
 Material om Vision 21 for  
  
 Info-Communications 
  har hämtats från Internet, http://www.mpt.gp.jp/policyreports/english/ 
  
 216  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 stadsbyggnad och Oconnell utveckling med hjälp av multimedia. Inte minst arbetar man i Japan med intelligenta transportsystem. Planen omfattar även grundläggande forskning om storskaliga nät som ingår i de statligt finansierade program som behandlas nedan vad avser USA och Kanada och Europa. 
 USA 
 Januari 1999 presenterades i USA förslag  
 166  
 om en ökning av bidragen till  
 IT-forskning 
  med 366 miljoner dollar vilket motsvarar en ökning med 28 procent. Programmet kallas Information Technology for the Twenty- First Century. Inom ramen för detta program kommer stöd att ges till tre områden. Ett av dessa är långsiktig forskning om informationsteknik som syftar till att fundamentala genombrott när det gäller datorer och kommunikation. Inom detta ryms finansieringen av det som kallas Next Generation Internet. Inom detta ska forskning utföras och testbäddar anläggas för ett Internet som är 100 respektive 1000 gånger snabbare än dagens. Målet är att sammanbinda åtminstone 100 NGI sites, dvs. forskningsinstitutioner och myndigheter med  
 end-to-end 
  Barron som är 100 gånger snabbare och minst 10 som är 1000 gånger snabbare. Försöken handlar således om att utveckla all teknik som behövs för att driva nät med dessa prestanda och att på dessa nät utveckla och testa avancerade applikationer 
 167 
 . 
 Förutom det stöd till forskning om NGI som regeringen anvisat pågår också i USA ett universitetslett projekt som kallas för Internet 2. Inom detta testas ett höghastighetsnät, Abilene. 
 Kanada 
 I Kanada bedrivs ett utvecklingsarbete liknande det amerikanska inom ett projekt som benämnas CANARIE  
 168  
 som är ett  
 icke-vinstdrivande 
  industrilett konsortium. I konsortiet ingår den federala regeringen och forskningssamhället tillsammans med den privata sektorn. Konsortiet har 120 betalande medlemmar. Uppgiften för detta program är att underlätta utvecklingen av Kanadas infrastruktur inom kommunikationsområdet, 
  
 166 
  
 Information Technology for the  
  
 Twenty-First 
  Century: A Bold Investment in America´s Future. January 24, 1999. Working Draft. 
  
 167 
  
 Utförliga uppgifter om NGI finns på http://hpcc.gov.pubs/blue99/lsn.html. 
  
 168 
  
 Information om CANARIE, http://www.canarie.ca 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 217 
  
 stimulera utvecklingen av nästa generations produkter, tjänster och applikationer och att framföra informationssamhällets fördelar. 
 Den kanadensiska regeringen tillkännagav i februari 1998 att CANARIE skulle ges i uppgift att bygga ett nationellt optiskt Internet- nät. De avancerade näten byggs som testbäddar för forskning men allt- eftersom förs de över till kommersiell användning. Så har skett med de två tidigare generationerna av nät som tillkommit. Det nya optiska nätet är tänkt som en testbädd för kanadensisk industri och samtidigt erbjuda mycket kvalificerade tjänster för forskning och utveckling. Det hör till bilden att det finns en mycket stark telekommunikationsindustri och en framväxande programvaruindustri, särskilt i Ontario. 
 Ledningsmarknaden i Europa 
 169 
  
 Marknaden för svart fiber bedöms som livaktigare i handeln mellan de europeiska länderna än inom dem. Det finns en växande efterfrågan särskilt på transnationella bredbandsförbindelser i Europa. Några ex- empel på stora operatörer är: 
 Mathis med 19 anknutna städer i 10 länder, 
 Esprit Telecom, som f.n. har det största mellannationella nätet med 
  
 1 
  
 200 kabelmil fiberoptik, 
  
 Global Telesystem, idag med drygt 1 200 mil fibernät och 22 an- knutna städer, 
 BT Euronet, bedöms fr.o.m. 2000 bli det största nätet i Europa med 
  
 200 
  
 städer i 7 länder, 
  
 Deutsche Telekom och France Telecom, 40 städer i 16 länder. 
 Bredbandsnät har utvecklats i alla europeiska länder och täcker större delen av de stora städerna. Undantag finns framförallt i områden med låg befolkningstäthet i Norge, Sverige, Finland och Spanien, men vissa ledningar finns även i dessa områden. En intensiv investeringsaktivitet pågår i de stora europeiska länderna, drivna av Internetexpansionen, inklusive  
 IP-telefoni 
  och multimedietillämpningar. Ett stort antal nytill- komna företag finns, som inte hindras av innehav av gamla nät och därmed lättare kan satsa på nya tekniker. Det finns inga tecken på en rå 
  
 169  
 Uppgifterna om Europa har huvudsakligen hämtats från Henson och Copeland konsultrapport, se webbplatsen  
 www.naring.regeringen.se/ it/infrastruktur.htm 
  
 218  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 koppar-marknad, 
  medan däremot en svart  
 fiber-marknad 
  
 170  
 finns på 
  
 en mellannationell bas, tvärs över de europeiska ländernas gränser. Enbart i de stora städerna finns konkurrens mellan flera operatörer på en ledningsmarknad. De europeiska städerna träder alltmer in på tele- kommunikationsmarknaden som nätägare och också tjänsteproducenter. 
 Tyskland 
 Deutsche Telekom, det tidigare monopolföretaget, har fortfarande 90 procent av hela telekommunikationsmarknaden. Företaget har ett separat stomnät för bredbandig Internettrafik. Ett stort antal företag konkurrerar om höghastighetstrafiken inom och mellan de största städerna. Beroende på det intensiva uppb yggnadsarbetet i landets östra delar, efter återföreningen, är DT:s östtyska stomnät modernare än det västtyska. Eftersom Tyskland är så tätbefolkat räknar man med att marknaden skall klara av att förse praktiskt taget hela landet med bredbandsnät 
 Den tyska forsknings- och utbildningsministern 
 171  
 tillkännagav vid  
 CEBIT-mässan 
  i slutet av mars i år att Tyskland ska ge sig in i kapp- löpningen med USA om nästa generations Internet. Detta ska ske genom Master Plan Internet 2005 som kommer att utgöra en del av re- geringens program om Innovation och Arbetsplatser i Informations- samhället. Ett av de viktigaste målen med planen ska vara att till år 2005 tävla med USA om att utveckla överföringshastigheter som är 1000 ggr högre än för närvarande. 
 Storbritannien 
 Regeringen har lagt fast målet att landet ska vara världsbäst på elektro- nisk handel år 2002 i vilket ingår att offentliga organ uppträder på nätet. Storbritanniens avreglering, som inleddes 1984, kännetecknades till en början av en duopolsituation. Från 1995 har ab onnenter rätt att behålla sitt nummer när de byter från det tidigare statliga företaget BT, British Telecom. BT:s fiberoptiska nät beräknas vara längre än 80 000 mil  
 172 
 ; 
  
 170 
  
 Observera, vilket påpekades tidigare i texten, att rå koppar eller svart fiber inte i sig ger en bredbandskapacitet utan en sådan förutsätter att en utrustning först appliceras på ledningen. 
  
 171 
  
 Enligt pressmeddelande tillgängligt på Internet, Johnson 
  
 172 
  
 Observera att längden på det fiberoptiska nätet inte är jämförbart med begrep- pet kabellängd. Kabellängd motsvarar snarare geografiska avstånd, medan fiberlängd är en funktion av geografiskt avstånd och antalet fiberpar och 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 219 
  
 koppar och koaxialkabel dominerar i accessnäten. BT:s  
 SDH-nät 
  har 400 accesspunkter över landet. 
 Frankrike 
 France Télécom privatiserades 1997. Företaget var ganska sent i att investera i fiberoptisk ledning, vars längd beräknades till 130 000  
 173  
 mil vid slutet av 1996. 
 Spanien 
 Telefónica de Espana heter det tidigare monopolföretaget. Vid slutet av 1996 hade det 3 600 kabelmil med fiber 
 174 
 . 1997 hade företaget mer än 115 000 mil optisk fiber 
 175 
 . Red Electrica de Espana, den nationella el- producenten, är efter Telefónica den största ägaren av ett fiberoptiskt nät med 670 mil kabel (geografiskt mått). 
 Italien 
 Liberaliseringen har startats sent i Italien, varför det tidigare monopol- företaget Telecom Italia fortfarande har en dominerande ställning. Nästan 60 procent av stom- och distributionsnätet består av fiberoptisk kabel som har en fiberlängd på 294 000 mil  
 176 
 . Ett projekt, Wind, har planerats som skall förbinda 59 städer med fiberoptisk ledning under 1999. I projektet ingår bl.a. Deutsche Telecom och France Telecom. 
 därför även ger viss kapacitetsinformation. Även OECD:s statistik präglas av osäkerhet och bristande jämförbarhet på denna punkt, se OECD (1997), sid 55. 
  
 173 
  
 Se ovanstående fotnot. Förmodligen hänför sig även detta längdmått till fiberlängd snarare än kabellängd. 
  
 174 
  
 Observera att det i detta fall handlar om kabellängd, inte fiberlängd. Telias motsvarande kabellängd med fiber är i Sverige uppskattningsvis 5 000 mil. 
  
 175 
  
 Detta mått är fiberlängd och är jämförbart med de mått på fiberlängder som angivits för Italien, Frankrike, Finland och Storbritannien. 
  
 176 
  
 Sannolikt totalt fiberlängd, inte kabellängd. 
  
 220  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Danmark 
 Den danska avregleringen har lagt stor vikt vid allmän tillgänglighet till infrastrukturen, framförallt till Tele Danmarks accessnät. Det pågår arbetet med att öppna master etc. för allmänt bruk  
 177 
 . Våren 1999 lanse- rar Tele Danmark en  
 ADSL-tjänst 
  som beskrivs som det första som ett stort telebolag i Europa har riktat till hushållen. 
 Finland 
 Finland rankas tillsammans med Sverige och Storbritannien som en av de mest avreglerade telekommarknaderna i Europa. Finlands struktur är annorlunda än de övriga nordiska ländernas med 46 lokala telefonbolag. 
 När marknaden avreglerades med bl.a. möjligheter till fri anslutning till allmänna nät öppnades också möjligheterna för konkurrerande nationella nät. Eftersom de lokala operatörerna då kunde gå samman och bilda ett komplett telenät vid sidan om statliga Tele/Telecom Finlands tidigare monopolskyddade nationella nät, innebar det goda förutsättningar för konkurrens. Konkurrensen har begränsats av de lokala abonnent- föreningarnas samtrafiksvillkor i accessnätet i storstäderna. Men jämfört med Sverige har situationen i Finland dock präglats av en bättre makt- balans, eftersom större delen av den svenska infrastrukturen, både lokalt och nationellt, kontrollerades av Telia vid avregleringen. 
 178  
 På den finska marknaden konkurrerar tre stora operatörer, Finnet, ägt av de lokala telefonbolagen, Sonera 
 179 
 , samt Telivo Oy, den senare ägd av statliga kraftföretag och Telia. 
 Biblioteken spelar en central roll i Finlands  
 IT-politik. 
  1996 tillhan- dahöll 60 procent av alla bibliotek kostnadsfri tillgång till Internet. 
 Vid slutet av 1997 hade Finland 28 500 mil fiber 
 180 
 . Finland är ett av de första länderna som erbjuder  
 ATM-tjänster 
  till listpris (Sonera och Helsinki Telephone Co). Detta beror på att en så stor del av befolk- ningen bor inom en begränsad geografisk yta – att nå 80 procent av befolkningen är ganska lätt. 
  
 177 
  
 Sannolikt totalt fiberlängd, inte kabellängd. 
  
 178 
  
 Texten bygger delvis på uppgifter från Kim, 1999 
  
 179 
  
 Tidigare Tele/Telecom Finland 
  
 180 
  
 Observera att detta mått gäller fiberlängder, inte kabellängder. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 221 
  
 Norge 
 181 
  
 Den norska telemarknaden avreglerades i januari 1998 och innebar en avveckling av Telenors resterande ensamrätt till generell nätinfrastruktur och offentlig taltelefoni. 
 Det finns en marknad för överföringskapacitet och när det gäller transportnät finns förutom Telenor också aktörer som Jernbaneverket och elektricitetssällskap. Dessa har etablerat egna telesällskap, Enitel och Eltele som utvecklar de nät som byggts upp för internt bruk och hyr ut kapacitet och även egna teletjänster. Det finns nu en faktisk kon- kurrens på huvudtransportsträckorna, dvs.  
 Oslo–Bergen–Stavanger 
  och Trondheim samt mot utlandet. 
 Högkapacitetssystemet i transportnätet bygger på fiberoptiska kablar kombinerat med digitala radiolinjesystem. Under perioden  
 1998–2000 
  planerar Telenor att investera ungefär 8 miljarder kr i det fasta telenätet varav ca 1 miljard per år i accessnätet. Det är möjligt att få  
 ISDN-an- 
  knytning i nästan hela landet, 97 procent. I den fortsatta utvecklingen planeras tillgängligheten vara 98 procent 1999 och 99 procent vid ut- gången av 2002. 
 Under 1999 kommer enskilda kunder att kunna erbjudas t.ex. ADSL och på sikt kommer det att ske en gradvis utbyggnad med fiberoptiska system i accessnätet, dessutom förutses nya typer av radiosystem för överföring av kapacitetskrävande tjänster på kortare avstånd. 
 Satellitnät är ett komplement till fasta markbundna nät och används idag mest för broadcast men håller på att byggas ut med returkanal för att bli ett multimedianät i samverkan med fast markbundet nät. Det enda alternativa accessnätet idag är mobiltelefoninätet men  
 kabel-TV-nätet 
  väntas kunna ge alternativ access. 
  
 181  
 Avsnittet bygger på uppgifter från stortingsmelding St meld nr 24  
 (1998–99) 
  om enkelte regulatoriske spörsmål i telesektoren samt på uppgifter från intervjuer med departementet, norska post- och telestyrelsen och med Telenor. 
  
 222  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 9.3 
  
 Sveriges internationella position 
  
 Sverige i förhållande till andra EU- och  
 OECD-länder 
  
 I en konsultrapport 
 182  
 har Sveriges tillgång till infrastruktur för höghas- tighetskommunikation jämförts med andra  
 EU-länders. 
  I rapporten framförs att Sveriges infrastruktur för tele- och datakommunikation generellt sett är bland världens mest avancerade, det är omfattande och pålitligt och håller en teknisk position i världsklass. Detta återspeglas inom en rad olika områden, som penetration av telekommunikations- applikationer, användning av PC och Internet som ligger mycket högre än i de flesta andra länder. Merparten av telekommunikationstjänsterna är billigare än i andra OECD länder, men prisjämförelser är svåra att genomföra. En orsak är att jämförbarhet är svår att åstadkomma mellan olika prisstrukturer (fördelning mellan fasta och periodiska avgifter), en annan är att marknaderna fortfarande har stora inslag av monopolpris- bildning och korssubventionering. Vidare måste också hänsyn tas till köpkraften i respektive land. Utredningen har inte närmare trängt in i detta. 
 När det gäller utbyggnad av bredbandig infrastruktur för tele- och datakommunikation har en jämförelse mellan ett antal länder i Europa på ett antal olika områden lett fram till slutsatsen att Sverige tycks ligga bra till när det gäller tillgängligheten. Detta trots, som framgått ovan, att utbyggnad av bredband inte alltid når ut till områden med låg be- folkningstäthet. Sverige riskerar dock att bli marginaliserat p.g.a. geo- grafisk placering och trots att Sverige idag har bra ledningar över grän- sen till grannländer och andra europeiska länder kan detta vara ett po- tentiellt problemområde som kan behöva utredas närmare. 
 Områden med hög ekonomisk aktivitet har generellt sett också hög andel trafik av och utgifter för telekommunikationer. 
  
 182  
 Konsultrapport av Hoffman och Munoz, MaceCorp Ltd, se  
 www.naring.regeringen.se/it/infrastruktur.htm 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 223 
  
 Tabell  
 Jämförande statistik 
  
 Land 
  
 Invånare 
  
 Telekom.- 
  
 Telekom.- 
  
 BNP per 
  
 per km 
 2 
  
 utg. per 
  
 utg. i 
  
 capita, 
  
 capita, 
  
 procent 
  
 ECU 
  
 ECU 
  
 av BNP 
  
 Tyskland 
  
 230,32 
  
 528 
  
 2,21 
  
 23,891 
  
 Spanien 
  
 77,81 
  
 314 
  
 2,48 
  
 12,661 
  
 Frankrike 
  
 107,54 
  
 508 
  
 2,34 
  
 21,709 
  
 Italien 
  
 190,44 
  
 492 
  
 2,17 
  
 22,673 
  
 Storbritannien 
  
 241,29 
  
 563 
  
 2,55 
  
 22,078 
  
 Finland 
  
 15,22 
  
 551 
  
 2,59 
  
 21,274 
  
 Norge 
  
 13,58 
  
 728 
  
 2,47 
  
 29,474 
  
 Sverige 
  
 19,78 
  
 662 
  
 2,83 
  
 23,392 
  
 Källa:  
 MaceCorp Ltd, European Telecommunications Infrastructure, 1999 
 Tabellen visar några jämförande data när det gäller befolkningstäthet och utgifter för telekommunikationer, även om variationer i utgifterna inte enbart har med befolkningstätheten att göra utan också kan bero på olika prisnivåer och varierande trafikfrekvens. Sverige och Norge har de högsta utgifterna för telekommunikationer per capita och har också en mycket låg befolkningstäthet. Finlands befolkningstäthet liknar Sveriges och Norges men utgifterna för telekom ligger något lägre. Övriga länder 
 i studien har en avsevärt högre täthet medan utgifterna varierar något. 
 Den amerikanska affärstidningen Forbes  
 183  
 presenterade i mars 1999 en undersökning av Internetutvecklingen bland ett antal länder i Europa där jämförelser gjordes av antal datorer per innevånare, telefoner, kva- litet på nät, BNP, inkomst, räntenivå, arbetslöshet samt företagsklimat. Vidare jämfördes bl.a. kostnaden för att koppla upp sig  
 on-line. 
  Till- gången på bredband redovisas inte i undersökningen. Av resultaten framgår att Sverige ligger bäst till när det gäller kvalitet på infrastruktur, antalet datorer och telefonlinjer per capita i Europa och har hög andel Internetuppkoppling. Sverige har dessutom bland de lägsta kostnaderna i Europa för att koppla upp sig. Övriga nordiska länder får ungefär samma omdöme men en slutsats var att de skandinaviska länderna är för små för att kunna erbjuda några skalfördelar. Men om Sveriges befolkningstäthet var lika hög som i Tyskland skulle det nog vara den mest intressanta marknaden i Europa för elektronisk handel. 
  
 183  
 Stycket bygger på uppgifter från Forbes undersökning publicerad på Internet, www.forbes.com och SvD:s sammanfattande artikel,  
 99-03-31 
  Sverige ledande Internetland i Europa. 
  
 224  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 Storbritannien däremot har tillräckligt stor befolkning och blev un- dersökningens vinnare. Storbritannien beskrivs som det mest intressanta landet för elektronisk handel, det har ett nytänkande som gynnar innovationer och har dessutom en stark teknologisk infrastruktur även om den inte är lika bra som i Skandinavien. På delad andraplats i un- dersökningen kom Sverige, Finland, Danmark och Nederländerna. Williams ekonomi beskrivs inte i samma positiva ordalag som den tekniska infrastrukturen vilket också drar ned det sammanfattande omdömet. 
 Tyskland har en bra infrastruktur men ligger inte långt framme i In- ternetanvändningen, vilket kan bero på höga anslutningskostnader. Inte heller Frankrike, Belgien, Österrike eller Italien ligger särskilt långt framme i Internetutvecklingen. Att utvecklingen i Frankrike går långsamt anses bl.a. bero på det s.k. Minitel systemet som infördes på  
 80-talet. 
  Spanien, Portugal och Grekland anses inte ha en tillräckligt väl utbyggd infrastruktur för att klara utbyggnad av Internet. Det största hindret för ökad användning av Internet i Europa är anslutningskostnaden. 
 Hur ordnar de nordiska länderna tillgängligheten i glesbygderna? 
 Telekommunikationsmarknadens kommersiella villkor bestäms i stor utsträckning av befolkningstäthet, eftersom så stor del av investerings- kostnaden består av linjedragning över och under marken och kostnaden för dessa investeringar sjunker per abonnent om flera kan dela på denna kostnad. Som framgår av kartan nedan har de nordiska länderna, bortsett från Danmark, ojämförligt större glesbefolkade delar än alla andra EU- länder. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 225 
  
 Figu 
  
 r  
 Befolkningskartan över Europa 
  
 Källa:  
 http://www.ciesin.org/datasets/gpw/euafr.html Hämtad ur konsultrap- porten av Hoffman och Munoz, MaceCorp Ltd: European Tel- communications Infrastructure. 15th April 1999. 
 Skillnaderna i befolkningstäthet präglar de metoder som länderna an- vänder för att göra telekommunikationen tillgänglig i hela landet. Detta illustreras tydligt av hur frågan lösts av de nordiska länderna – nedan beskrivs dessa kort, bortsett från Island. 
 Danmark 
 Universal service obligations (USO) omfattar i de flesta länder i princip vanligt telefoni. Danmark har dock gått längre än så och höjt USO- gränsen till ISDN nivå. Finansieringen av Hamilton höjda  
 USO-krav 
  regleras i avtalet mellan Tele Danmark och den danska staten. Om Tele Danmarks verksamhet skulle gå med underskott på grund av  
 USO-kra- 
  vet sker offentlig upphandling. Vem som skall finansiera  
 USO-kravet 
  i det aktuella området blir då föremål för förhandling. Finansiering via fond där alla operatörer betalar avgifter till högre  
 USO-krav 
  än vanlig telefoni är inte tillåtet enligt EU:s direktiv. Danmarks befolkningstäthet och storlek kan inte jämföras med de övriga nordiska länderna. USO- kraven i Finland, Norge och Sverige är heller inte lika höga som i Dan- mark. 
  
 226  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 SOU 1999:85 
  
 Sverige 
 Bestämmelserna i den svenska telelagen syftar till att enskilda och myndigheter skall få tillgång till effektiva telekommunikationer till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad.  
 USO-kraven 
  innefattar att var och en skall få möjlighet att från sin stadigvarande bostad eller sitt fasta verksamhetsställe utnyttja telefonitjänst till ett rimligt pris inom ett allmänt tillgängligt telenät. Med telefonitjänster menas teletjänst bestående av överföring av tal och som medger överföring av telefax- meddelande samt datakommunikation via låghastighetsmodem. Alla skall få tillgång till teletjänst på likvärdiga villkor  
 184 
 . 
 Norge 
 Målet för norsk telepolitik är att ge grundläggande tjänster av hög kva- litet till lägsta möjliga pris. De grundläggande landstäckande tjänsterna är idag offentlig taltelefoni, hyrda förbindelser upp till 2 Mbit/s samt anslutning till det digitala, fasta nätet. Taltelefoni skall vara tillgängligt för alla hushåll, bedrifter och verksamheter och hyrda förbindelser skall vara tillgängligt för alla bedrifter och verksamheter. Anknytning till digitalt nät skall omfatta alla abonnenter i det fasta markbundna nä- tet. Kraven innefattar också texttelefon och upplysningshjälp till funk- 
 tionshindrade samt offentliga telefonautomater med ordinarie taxa. De landstäckande tjänsterna ingår som en del av Telenors koncessionsvill- kor. För att försäkra mot högre priser och stora prisskillnader i mer konkurrensutsatta delar av landet infördes maximalprissättning på tal- telefoni och hyrda förbindelser i januari 1997. Priset på taltelefoni skall enligt prissättningen genomgå en realprissänkning de närmaste åren. Andra operatörer än Telenor blir på detta sätt indirekt också utsatta för maximalprissättning då det är svårt att konkurrera med högre priser än konkurrenten. 
 185 
  
 Finland 
 Den finländska telelagens syfte är att främja effektiviteten på telemark- naden i Finland så att de tillbuds stående möjligheterna till telekommu- nikation överensstämmer med användarnas rimliga behov av telekom- 
  
 184 
  
 Telelag (1993:597) 2 §. 
  
 185 
  
 Stortingsmelding nr 24  
  
 1998-99, 
  Om enkelte regulatoriske sporsmål i telesektoren, s  
 12–13, 
  16. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder  
 227 
  
 munikation, konkurrerar sinsemellan, är teknisk utvecklade, håller god kvalitet, är driftsäkra och trygga samt har förmånliga priser. Ett tele- tjänstföretag skall sörja för att dessa möjligheter står till buds för an- vändarna. Var och en har rätt att från teleföretagen få anslutningar till de allmänna telenäten på de punkter de önskar. Vidare har var och en rätt att av telenätföretagen inom gränserna för det allmänna telenätets förmedlingskapacitet hyra abonnentförbindelser och fasta förbindelser mellan punkter som användaren anvisar i telenätet.  
 186 
  
 9.4 
  
 Sammanfattande kommentar till tillgång och regional fördelning 
  
 I den s.k.  
 IT-propositionen 
  (prop. 1995/96:125) framhölls att den fysiska infrastrukturen i Sverige är väl utbyggd jämfört med många andra länder. Detta bekräftas av vår beskrivning. 
 Samtidigt har det framgått av beskrivningen dels att stora delar av näten inte är tillräckligt tillgängliga i den meningen att alla kan hyra ledning, dels att den mer kvalificerade delen av infrastrukturen, den som möjliggör bredbandskapacitet, är ojämnt fördelad över landet. Vad gäller tillgängligheten kan denna ökas framförallt genom förändringar av lagstiftningen, en fråga som behandlats i kapitel 8 och, när det gäller kanalisation, i kapitel 4. 
 När det gäller den ojämna geografiska fördelningen kan denna delvis beskrivas som att vi har ett  
 2/3-Sverige. 
  Ungefär 2/3 av kommunerna har egna stadsnät eller hyr bredbandskapacitet utan att äga nätet – stadsnäten är i allmänhet (med Stokab som det stora undantaget) dels begränsade till kommunernas huvudorter, dels även i övrigt så begrän- sade att bara en mycket liten del av befolkning och företag kan utnyttja dem. 70 procent av befolkningen kan hyra in sig på  
 kabel-TV-nätet 
  (alla kan dessutom via antenn få tillgång till samma program). 
 Telias telefoninät når däremot alla, vilket gör att det arbete som nu pågår med uppgradering av detta nät på sikt kan komma fler än 2/3 till del. Men den pågående utbyggnaden av ISDN och ADSL, som ger högre hastigheter än telefoninätets accessdel (det som når fram till fas- tigheterna), kommer inte ens på sikt att nå alla abonnenter. De  
 10–15 
  procenten av befolkningen som bor i de glesaste delarna av landet be- döms inte, så länge marknadsekonomiska principer gäller, få tillgång till den större kapacitet som ISDN och ADSL ger. Och åtminstone i 
  
 186  
 Finlands Telemarknadslag § 15, april 1997 
  
 228  
  
 IT-infrastrukturen 
  i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 1999:85 
  
 inledningsskedet är ADSL tillgängligt för mindre än 25 procent av be- folkningen. 
 I kapitel 13 presenteras kalkyler som visar att det går en tydlig kost- nadsgräns mellan att tillgodose de  
 65–70 
  procenten av befolkningen som bor i större tätorter, exemplifierat med kommunernas huvudorter eller orter med minst 3 000 invånare, och de  
 30–35 
  procent som bor där utanför. För planeringen av den framtida tillgängligheten till  
 IT-in- 
  frastruktur blir det därför viktigt att ta ställning till frågan om  
 2/3-sam- 
  hället. 
  
 SOU 1999:85 
  
 229 
  
 10  
 IT-infrastrukturpolitik 
  
 10.1 
  
 Huvuddragen i regeringens IT- infrastrukturpolitik 
  
 En kort sammanfattning av den förda  
 IT-politiken 
  gavs i regeringens skrivelse (1998/99:2) Informationssamhället inför  
 2000-talet. 
  Där be- skrevs utvecklingen på  
 IT-området 
  samt vidtagna och planerade åtgärder inom ramen för det nationella handlingsprogrammet för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik. Den nationella  
 IT-strate- 
  gin prioriterade tre områden: 
 rättsordningen, 
 utbildningen och 
 samhällets informationsförsörjning. 
 Vart och ett av dessa områden kunde i sin tur ställa krav på infrastruk- turens kapacitet, men denna framhölls direkt som en viktig punkt under det sistnämnda området. Kraven på infrastrukturen var att den skulle ge hög tillgänglighet till basinformation och verka tillväxtbefrämjande. I skrivelsen betonades att en marknadsmässig utveckling av infrastruktur, tillämpningar och informationssystem samt valfrihet för användarna skulle förenas med politiskt fastställda mål för hur informationssystemen skulle fungera. Målet var att alla skulle ha lika möjligheter att använda informationstekniken för ökad kunskap, demokrati och rättvisa. Vidare skulle informationstekniken (i korthet) utnyttjas för att 
 skapa tillväxt och sysselsättning och öka Sveriges konkurrenskraft, 
 utveckla välfärdssamhället och livskvaliteten, 
 överbrygga klyftor och skapa ökad delaktighet och kunskap, 
 utveckla språket och kulturen, 
 stödja grupper med särskilda behov och 
 förbättra offentlig service. 
 I skrivelsen framhölls vidare att ett gemensamt regelverk för de libera- liserade telemarknaderna var av väsentlig betydelse för utvecklingen på 
  
 230  
  
 IT-infrastrukturpolitik 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-området. 
  Den svenska målsättningen skulle även fortsättningsvis vara att påverka regelverket mot en mer överskådlig och generell reglering som inte hämmade den tekniska utvecklingen samtidigt som användarna garanterades tillgång till grundläggande tjänster. 
 Den beskrivna inriktningen av  
 IT-politiken 
  lades fast redan i den s.k.  
 IT-propositionen 
  1995/96:125. I  
 IT-propositionen 
  fanns även mer speci- fika synpunkter på den fysiska infrastrukturen. Det grundläggande ar- betet på att skapa en öppen marknad för telekommunikationstjänster samt att bygga ut den fysiska infrastrukturen bedömdes redan vara ge- nomfört i Sverige – nu gällde det framförallt att stimulera användningen av den nya tekniken. Behoven av överföringskapacitet skulle komma att öka som en följd av att näten i allt större utsträckning används för över- föring av stora datamängder, ljud och bilder. Även om de svenska stam- näten var väl utbyggda, konstaterades att lokalnäten i allmänhet ännu inte var anpassade för att motsvara kraven från nya användningssätt. Kommunikationspolitiken borde inriktas på att främja en god  
 IT-an- 
  vändning genom att säkerställa att infrastrukturen utvecklades till väl fungerande allmänna plattformar för att stödja produktion, konsumtion, rekreation m.m. och utveckling av nya tjänster. Målet var att skapa flexibilitet och frihet i tillämpningarna. Staten ansågs ha det slutliga an- svaret för att den fysiska infrastrukturen var effektiv, rikstäckande och allmänt tillgänglig, men det var olämpligt att statsmakterna låste fast sig 
 i bestämda uppfattningar om vilken teknik som skulle utnyttjas för att stödja olika funktioner och tjänster. Statsmakterna borde därför inte ta ställning till utbyggnaden av specifika överföringstekniker som t.ex. ISDN. 
 I  
 Bilaga 6  
 följer en kort genomgång av några politikområden som har anknytning till frågan om bredband: 
 distansutbildning, 
 universitet, 
 folkbibliotek och länsmuséer, 
 skolor, 
 företag, 
 demokrati och samhällsservice, 
 telemedicinska tillämpningar, 
 insatser för funktionshindrade och äldre personer, 
 kultur. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturpolitik 
 231 
  
 Sammanfattningsvis kan områdena delas in i tre huvudgrupper: 
  
 1. 
  
 I den första grupper är infrastrukturens betydelse tydlig. Det pågår en systematisk och intensiv uppbyggnad av infrastruktur utifrån SUNET som aktör, av betydelse även för delar av distansutbildningen och kultursektorn, samt utifrån ITiS när det gäller skolorna, i samarbete med kommunerna. Även när det gäller telemedicin finns en uppenbar koppling till behovet av kvalificerad infrastruktur, vilket inte närmare skildras i regeringsdokumenten (eftersom det huvudsakligen är en landstingsfråga). 
  
 2. 
  
 I en andra grupp anges i dokumenten vissa förutsättningar för och krav på infrastrukturen, även om infrastrukturförsörjningens bety- delse i jämförelse med den första gruppen har en delvis otydligare problembild. Hit kan insatser för företagen och de funktionshindrade föras. 
  
 3. 
  
 En tredje grupp av områden saknar ännu fasta hållpunkter när det gäller grundläggande infrastrukturens betydelse, framförallt di- stansarbete, distansutbildning och myndigheternas medborgarkon- takter. Förklaringen kan vara att målgruppen innefattar den stora mängden hushåll vilket gör att infrastrukturproblematiken blir en stor samhälls- och kostnadsfråga. 
  
 10.2 Riksdagspartierna 
 Telias nät  
 187 
  
 Inför Telias bolagisering intensifierades under 1991 och 1992 diskus- sionen om Telias nät och dess ställning. Förslag om att dela Televerket i en nätdel och tjänstedel fördes fram redan 1987 av Näringslivets tele- kommitté (NTK) och Riksdataförbundet, något senare av ett antal myn- digheter, bl.a. Statens Pris och konkurrensverk. 1991 fördes dessa krav fram av folkpartiet och moderaterna i motioner till riksdagen. Man drog paralleller med den uppdelning som gjorts inom järnvägstrafiken och som aviserades inom elkraftförsörjningen. Televerket motsatte sig kraft- fullt sådana tankar. Utskottsmajoriteten med socialdemokraterna i spet- sen stödde Televerket i denna fråga bl.a. med motiveringen att ett sär- skiljande skulle äventyra Sveriges ledande position inom telekommuni- kationer, både vad gällde teletjänster och industri. Vänsterpartiet föror- 
  
 187  
 Detta avsnitt bygger på Griffin (1999). 
  
 232  
  
 IT-infrastrukturpolitik 
 SOU 1999:85 
  
 dade inte en uppdelning av Televerket. Både centerpartiet och m iljöpar- tiet lade ned sina röster vid voteringen i riksdagen om denna fråga 1991. 
 Efter den borgerliga regeringens tillträde förklarade fyrpartirege- ringen 1992 (prop. 199/93:132) att man inte avsåg att dela Televerket. Under de närmaste åren diskuterades frågan bl.a. i Riksrevisionsverkets skrift Två år med telelagen  
 188 
 , som menade att exempelvis ett åtskil- jande av nät och tjänster skulle vara av godo för konkurrensen. 
 När frågan politiskt aktualiserades nästa gång var det med den vik- tiga förändringen att saken inte gällde nätet i sin helhet utan framförallt accessnätet. En bakgrund till diskussionen var att Telia och Tele2 1994 var oense om kostnaderna för samtrafiken som enligt Telia också skulle bära förluster i accessnätet. I en utredning utgiven av ESO, Nästa steg i telepolitiken  
 189  
 föreslogs, med förebild i elsystemet, att accessnät inte skulle få bedrivas tillsammans med övriga nätverksamhet eller teletjänst- produktion. Man föreslog att ett accessnätsbolag skulle bildas inom Telia koncernen. Konsekvenserna av en sådan reform var bl.a. större möjligheter till enhetlig prissättning av tjänster, oberoende av nätet ut- nyttjades av Telia själv eller av externa operatörer. I Kommunikations- departementets promemoria Moderna telekommunikationer åt alla  
 190  
 föreslogs istället en redovisningsmässig separation samt en striktare reglering av priset och andra villkor för samtrafiken. Den efterföljande propositionen 
 191  
 följde promemorians linje. Ett av argumenten i proposi- tionen var att inget annat europeiskt telebolag som var konkurrenter till Telia hade behövt separera sina accessnät. 
 I riksdagsdebatten föreslog moderaterna ett särskilt bolag för access- nätet, inte nödvändigtvis utanför Teliakoncernen. Även kristdemokra- terna ville ha ett särskilt bolag. Folkpartiet, centerpartiet och miljöpartiet betonade framförallt särredovisningen. Vänsterpartiet uttalade sig inte motionsvägen i denna fråga, men drev frågan om inrättandet av ett sta- tens banverk på  
 IT-området. 
  Riksdagsbeslutet gick på propositionens linje. Trafikutskottets majoritet menade att de föreslagna skärpningarna av telelagen var tillräckliga för att säkerställa konkurrensneutralitet. 
 Aktuella frågor 
 Trafikutskottets betänkande 1998/99:TU04 gav en god och aktuell över- blick över var de politiska skiljelinjerna just nu går i infrastrukturfrågor. 
  
 188 
  
 RRV 1995:31 
  
 189 
  
 Ds 1996:29, författad av Fields  
  
 Brown 
  och Rodriguez. 
  
 190 
  
 Ds 1996:38 
  
 191 
  
 Prop. 1996/97:61. 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturpolitik 
 233 
  
 Utskottet behandlade bl.a. den ovan beskrivna regeringsskrivelsen (1998/99:2) och motioner i anslutning till den. Nedan refereras kort några motionärers synpunkter på infrastruktur för bredbandskommuni- kation. 
 Sanford m.fl. (m) framhöll i motion Schneider att det måste vara en statlig huvuduppgift att garantera informationsteknikens infrastruktur och se till att snabba kommunikationsmöjligheter fanns i hela landet. Bredbandsuppkoppling skulle vara möjlig för företag och hushåll i hela Sverige till en rimlig summa. Denna uppbyggnad skulle i första hand ske på marknadens villkor. Staten hade dock ett särskilt ansvar att driva på utvecklingen inom tre områden, nämligen skolan, vården och glesbygden. Landets samtliga grund- och gymnasieskolor borde vara uppkopplade med bredbandsförbindelser senast år 2000. För glesb ygd, särskilt i Norrland, kunde det bli nödvändigt att lämna särskilt stöd för uppkopp- ling. Stödet skulle i så fall vara begränsat till nödvändig infrastruktur och den tekniska lösningen skulle bestämmas lokalt. 
 Alvarado m.fl. (kd) framförde i motion T223 att cirka 15 pro- cent av Telias kunder inte hade tillgång till  
 ISDN-anslutning 
  till rimlig kostnad. En  
 ISDN-anslutning 
  35 km från Visby kunde kosta 40 000 kr medan priset i Stockholm var mindre än 2 000 kr. 
 Även centerpartiet utgick (motion av Thomas m.fl.) från att informationstekniken skulle komma alla till del och att staten borde ta ansvar för att alla fick tillgång på lika villkor. Detta talade enligt cen- terpartiet för en snabb utbyggnad av fibernät till hemmen. Staten skulle ansvara för den finmaskiga delen av infrastrukturen, de elektroniska grusvägarna, närmast hem och arbetsplats. I en annan centerpartimo- tion (Daléus m.fl., N337) förordades enhetlig  
 ISDN-taxa. 
  
 Carpenter m.fl. (fp) framhöll i motion K231 visserligen att möjligheterna att kunna använda kabelnät,  
 satellit-TV 
  och digitala markbundna signaler var mycket betydelsefulla men att staten dock borde avstå från storskaliga planer på bredband för alla eller välja något särskilt system bland tillgängliga alternativ. Detta stämmer väl med vad folkpartiet säger i sin programskrift IT för demokrati: Staten bör inte 
 gå in för något särskilt system eller ha en särskild plan för att ge alla bredband. Statliga jättesatsningar brukar misslyckas. 
 Thomas m.fl. (v) föreslog i motion N335 att staten skulle ge Telia i uppdrag att utreda vad ett optiskt fibernät till alla företag i landet skulle kosta, liksom till alla hushåll. För att stimulera utbyggnaden till hushållen borde ett  
 ROT-avdrag 
  införas. I motion T803 föreslog Thomas m.fl. vidare att staten på  
 IT-området 
  borde skapa en motsva- righet till Banverket, ett Statens databanverk för att möjliggöra allmän tillgänglighet. 
  
 234  
  
 IT-infrastrukturpolitik 
  
 SOU 1999:85 
  
 Jones m.fl. (s) menade att det var lika naturligt för att staten har det övergripande ansvaret för kommunikation med högre ka- pacitetskrav än telefonitjänsten som att staten har ett sådant ansvar för vägar och järnvägar. Även i motion Walker av Bennett m.fl. (s) framfördes att det var en viktig hörnpelare för det svenska samhället att grundläggande service som vägar, järnvägar, flyg, post och telekommu- nikationer erbjöds i hela landet på likvärdiga villkor. Staten borde därför styra utbyggnaden av höghastighetsnät för datakommunikation på ett sådant att hela landet gavs likvärdiga utvecklingsmöjligheter. 
 Utskottets majoritet ansåg i sitt svar på motionerna att 
 en nationell utbyggnad av digital infrastruktur för höghastighetsför- bindelser är en viktig framtidsfråga. En samordnad nationell utbygg- nad för bredbandig digital kommunikation aktualiserar dock en rad frågor av såväl teknisk, lagstiftningsmässig, som ekonomisk organi- satorisk natur. 
 Dagens marknadsledda utbyggnad medförde, enligt utskottet, ofrånkomligen att investeringarna i första hand gjordes inom företags- sektorn och att satsningar skedde inom tätbefolkade områden. De pro- blem som såväl motionärerna förde fram liksom utskottets syn på den regionala tillgängligheten låg alla inom det uppdrag som den pågående utredningen  
 (IT-infrastrukturutredningen) 
  skulle behandla. 
 Utskottet tillkännagav dock att 
 det är mycket viktigt att en avancerad informations- och kommuni- kationsteknisk digital infrastruktur snabbt byggs ut i landet med god regional och social täckning. 
 Man kan se att motionärer från alla partier (ingen motion från miljöpar- tiet hade redovisades under betänkandets inledande rubriker) betonade vikten av tillgänglighet för alla, men att man sedan drog olika slutsatser i vilken grad staten direkt skulle engagera sig, alltifrån vänsterpartiets förslag om ett Databanverk och centerpartiets önskan om ett djupt stat- ligt engagemang i accessnätet till de övriga partiers mer marknadsinrik- tade värderingar. Det kan dock konstateras att även moderaterna talade om statligt stöd till glesbygdens  
 IT-infrastruktur. 
  
 En digital allemansrätt 
 En särskilt utförlig analys av infrastrukturfrågan har gjorts i Centerpar- tiets rapport En digital allemansrätt – en digital infrastruktur för ett 
  
 SOU 1999:85 
  
 IT-infrastrukturpolitik 
 235 
  
 decentraliserat samhälle  
 192 
 . I skriften presenterades en kalkyl bl.a. på nivån 50 miljarder kronor och en beräkning av vad den årliga kostnaden skulle bli, utslagen på 40 år. Man kom fram till ett intervall på 360– 1 100 kr per abonnent och år. I denna kostnad ingick inte utrustning på nätet, liksom naturligtvis inte heller abonnentens egen datorkostnad och övrig utrustning. Statens roll skulle inledningsvis vara ett uttalande i regering och riksdag om ambitionen att bygga ett finmaskigt fibernät i hela landet. Vidare skulle en utredning tillsättas för att klarlägga de tekniska förutsättningarna, ägarförhållandena samt kostnaderna och vem som skulle stå för dem. Tre alternativ angavs: direkt statligt engagemang i byggandet, investeringsbidrag eller riktade insatser. Utbyggnadens för- hållande till befintliga nät, ägda av kommunala bolag eller fastighetsbo- lag, skulle belysas. Slutligen framfördes att utbyggnaden borde påbörjas så snart som möjligt och att marknadens aktörer borde inbjudas till samtal för att förankra utbyggnaden och skapa ett brett partnerskap för den. 
 10.3 Kommentar till  
 IT-infrastrukturpolitiken 
  
 Ett allmänt intryck är att de tekniska infrastrukturfrågorna på  
 IT-områ- 
  det, som är huvudämnet för vår utredning, inte har varit en rikspolitisk förstarangsfråga under  
 1990-talet. 
  Organisationen av Telias nät respek- tive accessnät var partiskiljande men löstes utifrån praktiska snarare än ideologiska utgångspunkter. Regeringen lade i  
 IT-propositionen 
  från 1996 tyngdpunkten på användningen och de olika politikområdenas be- hov av IT snarare än de allmänna tekniska förutsättningarna i form av infrastrukturen. I riksdagen är det framförallt centerpartiets krav på digital allemansrätt som lyft fram infrastrukturfrågan. 
 Även om det råder en allmän politisk enighet om att tillgänglighet för alla är ett viktigt politiskt mål, kan man se ideologiska skillnader i vilken vikt partierna ger staten respektive marknaden för att uppnå detta mål. Avvägningen mellan offentliga insatser och marknadens frihet är en central del av utredningens uppdrag att belysa. 
  
 192  
 Ball Daléus och Johnson, december1999, under medverkan av bl.a. Melton, t.f. professor i elektronikproduktion vid Mitthögskolan.