Till statsrådet och chefen för 
 Justitiedepartementet 
 Genom beslut den 20 december 2001 bemyndigade regeringen chefen för Justitiedepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppgift att bl.a. kartlägga och analysera myndigheternas och de övriga offentliga organens samlade beredskap och förmåga att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terrorist- attentat och andra likartade extraordinära händelser i Sverige. 
 Med stöd av bemyndigandet förordnades fr.o.m. nämnda dag justitierådet Giles till särskild utredare. Som expert förord- nades fr.o.m. den 28 maj 2002 ämnessakkunniga Vargas. 
 Hovrättsrådet Hernandez har varit huvudsekre- terare och hovrättsassessorn Castillo sekreterare åt utred- ningen. 
 Utredningen, som har antagit namnet 11  
 september-utredningen, 
  får härmed överlämna betänkandet Vår beredskap efter den 11 september (SOU 2003:32). 
 Utredningsuppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i mars 2003 
 Giles 
 Frank Strömgren 
 Castillo 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning............................................................................... 
  
 11 
  
 Summary ........................................................................................... 
  
 23 
  
 Författningsförslag.......................................................................... 
  
 37 
  
 1 
  
 Förslag till lag (2004:000) om vissa befogenheter för 
  
 Försvarsmakten under fredstid ............................................... 
  
 37 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:3) om 
  
 kärnteknisk verksamhet........................................................... 
  
 38 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) ...... 
  
 39 
  
 4 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd 
  
 för samhällsviktiga anläggningar m.m. ................................... 
  
 41 
  
 5 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:130) om 
  
 försvarsunderrättelseverksamhet ............................................ 
  
 42 
  
 6 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar 
  
 m.m. .......................................................................................... 
  
 44 
  
 7 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten .................. 
  
 46 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag........................................................... 
  
 49 
  
 1.1 
  
 Direktiven................................................................................. 
  
 49 
  
 1.2 
  
 Utredningens tolkning av uppdraget...................................... 
  
 50 
  
 2 
  
 Utredningens arbete............................................................... 
  
 53 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:32 
  
 3 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 ..................................55 
  
 3.1 
  
 Regeringsformen ...................................................................... 
  
 55 
  
 3.2 
  
 IKFN-förordningen................................................................. 
  
 58 
  
 3.3 
  
 Tillträdesförordningen............................................................. 
  
 62 
  
 3.4 
  
 Försvarsmaktens föreskrifter om verkställighet av 
  
 tillträdes- och  
 IKFN-förordningarna ..................................... 
  
 63 
  
 3.5 Luftfartslagen m.m................................................................... 
  
 64 
  
 3.6 
  
 Förordningen om Försvarsmaktens stöd till civil 
  
 verksamhet................................................................................ 
  
 65 
  
 3.7 
  
 Skyddslagen m.m...................................................................... 
  
 68 
  
 3.8 
  
 Säkerhetsskyddslagen m.m. ..................................................... 
  
 73 
  
 3.9 
  
 Utlänningslagen och lagen om särskild 
  
 utlänningskontroll.................................................................... 
  
 79 
  
 3.10 
  
 Lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig 
  
 brottslighet i vissa fall, m.m..................................................... 
  
 84 
  
 3.11 
  
 Lagen om försvarsunderrättelseverksamhet m.m................... 
  
 86 
  
 3.12 
  
 Lagen om extraordinära händelser i fredstid hos 
  
 kommuner och landsting ......................................................... 
  
 92 
  
 3.13 
  
 Konstitutionell nödrätt............................................................ 
  
 95 
  
 4 
  
 Nuvarande organisation m.m.............................................. 
  
 101 
  
 4.1 
  
 Polisen..................................................................................... 
  
 101 
  
 4.1.1 
  
 Allmänt ........................................................................ 
  
 101 
  
 4.1.2 
  
 Rikspolisstyrelsen ....................................................... 
  
 102 
  
 4.1.3 
  
 Rikskriminalpolisen med Nationella 
  
 insatsstyrkan................................................................ 
  
 104 
  
 4.1.4 
  
 Säkerhetspolisen.......................................................... 
  
 107 
  
 4.1.5 
  
 Den lokala polisorganisationen.................................. 
  
 113 
  
 4.2 
  
 Åklagarväsendet...................................................................... 
  
 115 
  
 4.3 
  
 Försvarsmakten ...................................................................... 
  
 118 
  
 6 
  
 SOU 2003:32 
  
 Innehåll 
  
 4.4 
  
 Försvarets radioanstalt........................................................... 
  
 128 
  
 4.5 
  
 Totalförsvarets forskningsinstitut ........................................ 
  
 130 
  
 4.6 
  
 Försvarshögskolan ................................................................. 
  
 134 
  
 4.7 
  
 Överstyrelsen för civil beredskap ......................................... 
  
 136 
  
 4.8 
  
 Krisberedskapsmyndigheten ................................................. 
  
 138 
  
 4.9 
  
 Kustbevakningen.................................................................... 
  
 142 
  
 4.10 
  
 Tullverket ............................................................................... 
  
 146 
  
 4.11 
  
 Luftfartsverket ....................................................................... 
  
 148 
  
 4.12 
  
 Statens räddningsverk, kommunal räddningstjänst m.m. ... 
  
 152 
  
 4.13 
  
 Socialstyrelsen ........................................................................ 
  
 157 
  
 4.14 
  
 Smittskyddsinstitutet............................................................. 
  
 161 
  
 4.15 
  
 Statens jordbruksverk............................................................ 
  
 163 
  
 4.16 
  
 Livsmedelsverket.................................................................... 
  
 165 
  
 4.17 
  
 Statens strålskyddsinstitut..................................................... 
  
 166 
  
 4.18 
  
 Statens kärnkraftinspektion .................................................. 
  
 169 
  
 4.19 
  
 Finansinspektionen m.m. ...................................................... 
  
 173 
  
 4.20 
  
 Kommunikation..................................................................... 
  
 176 
  
 5 
  
 Vissa riksdagsbeslut m.m. efter den 11 september 2001... 
  
 181 
  
 5.1 
  
 Fortsatt förnyelse av totalförsvaret ...................................... 
  
 181 
  
 5.2 
  
 Samhällets säkerhet och beredskap....................................... 
  
 189 
  
 5.3 
  
 Antagande av rambeslut om bekämpande av terrorism....... 
  
 196 
  
 5.4 
  
 Antagande av rambeslut om en europeisk 
  
 arresteringsorder .................................................................... 
  
 200 
  
 6 
  
 Utredningens överväganden och förslag........................... 
  
 205 
  
 6.1 
  
 Inledande synpunkter ............................................................ 
  
 205 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:32 
  
 6.2 
  
 Försvarsmaktens uppgifter vid omfattande 
  
 terroristattentat ...................................................................... 
  
 208 
  
 6.2.1 
  
 Allmänt ........................................................................ 
  
 208 
  
 6.2.2 Rätten till självförsvar enligt  
 FN-stadgan ................. 
  
 211 
  
 6.2.3 Utredningens överväganden och förslag ................... 
  
 214 
  
 6.3 Försvarsmaktens bevakningsuppgifter ................................. 
  
 223 
  
 6.3.1 
  
 Allmänt ........................................................................ 
  
 223 
  
 6.3.2 Utredningens överväganden och förslag ................... 
  
 224 
  
 6.4 Vissa övriga frågor om stöd från Försvarsmakten ............... 
  
 226 
  
 6.4.1 
  
 Allmänt ........................................................................ 
  
 226 
  
 6.4.2 Utredningens överväganden och förslag ................... 
  
 229 
  
 6.5 
  
 Konsekvenser för totalförsvarspliktigas 
  
 tjänstgöringsskyldighet i Försvarsmakten............................ 
  
 231 
  
 6.5.1 
  
 Allmänt om tjänstgöringsplikten............................... 
  
 231 
  
 6.5.2 
  
 Utredningens överväganden....................................... 
  
 234 
  
 6.6 
  
 Försvarsmaktens underrättelseverksamhet .......................... 
  
 236 
  
 6.6.1 
  
 Allmänt ........................................................................ 
  
 236 
  
 6.6.2 
  
 Nuvarande rättsläge m.m............................................ 
  
 237 
  
 6.6.3 Utredningens överväganden och förslag ................... 
  
 242 
  
 6.7 
  
 Den civila säkerhetstjänsten .................................................. 
  
 247 
  
 6.7.1 Den nuvarande ordningen och dess bakgrund.......... 
  
 247 
  
 6.7.2 Av Säkerhetspolisen anförda skäl för en 
  
 omorganisation............................................................ 
  
 252 
  
 6.7.3 Organisation och uppgifter m.m. för en icke- 
  
 polisiär säkerhetstjänst................................................ 
  
 255 
  
 6.7.4 Utredningens överväganden och förslag ................... 
  
 258 
  
 6.8 Vissa frågor om den civila säkerhetstjänstens 
  
 arbetsmetoder......................................................................... 
  
 266 
  
 6.8.1 
  
 Hemlig avlyssning m.m. ............................................. 
  
 266 
  
 6.8.2 Provokation och infiltration m.m.............................. 
  
 270 
  
 6.8.2.1 Allmänt.......................................................................... 
  
 270 
  
 6.8.2.2 Nuvarande rättsläge m.m.............................................. 
  
 271 
  
 6.8.2.3 Vissa uppgifter om utländsk rätt.................................. 
  
 276 
  
 6.8.2.4 Utredningens överväganden och förslag. .................... 
  
 277 
  
 8 
  
 SOU 2003:32 
  
 Innehåll 
  
 6.9 
  
 Spridning av nukleära/radioaktiva ämnen, smitta och 
  
 kemikalier ............................................................................... 
  
 281 
  
 6.9.1 
  
 Påtalade brister, oklarheter m.m. i det nuvarande 
  
 skyddet på  
 NBC-området.......................................... 
  
 281 
  
 6.9.2 
  
 Utredningens överväganden och förslag................... 
  
 283 
  
 6.10 
  
 Utlänningskontroll på fartyg ................................................ 
  
 291 
  
 6.10.1 Allmänt........................................................................ 
  
 291 
  
 6.10.2 Nuvarande rättsläge m.m. .......................................... 
  
 292 
  
 6.10.3 Utredning om personkontrollen vid yttre gräns ...... 
  
 295 
  
 6.10.4 Utredningens överväganden och förslag................... 
  
 297 
  
 6.11 
  
 Kriskommunikation............................................................... 
  
 299 
  
 6.11.1 Allmänt........................................................................ 
  
 299 
  
 6.11.2 Utredningens överväganden och förslag................... 
  
 302 
  
 6.12 
  
 Vissa övriga frågor ................................................................. 
  
 304 
  
 7 
  
 Konsekvenser och genomförande....................................... 
  
 309 
  
 8 
  
 Författningskommentar ...................................................... 
  
 313 
  
 8.1 
  
 Förslaget till lag (2004:000) om vissa befogenheter för 
  
 Försvarsmakten under fredstid ............................................. 
  
 313 
  
 8.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:3) om 
  
 kärnteknisk verksamhet......................................................... 
  
 317 
  
 8.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen 
  
 (1989:529)............................................................................... 
  
 318 
  
 8.4 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:217) om 
  
 skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. ...................... 
  
 319 
  
 8.5 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:130) om 
  
 försvarsunderrättelseverksamhet .......................................... 
  
 321 
  
 8.6 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar 
  
 m.m. ..................................................................................... 322 
  
 8.7 
  
 Förslaget till förordning om ändring i förordningen 
  
 (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten ................ 
  
 325 
  
 9 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:32 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv.............................................................. 
  
 327 
  
 Bilaga 2 Förteckning över myndigheter m.fl. som lämnat 
  
 underlag till utredningen........................................................ 
  
 335 
  
 Bilaga 3 Vissa uppgifter om hanteringen av terroristattentat i 
  
 Finland, Norge och Danmark ............................................... 
  
 337 
  
 10 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Utredningen har haft i uppdrag att kartlägga och analysera myndig- heternas och de övriga offentliga organens samlade beredskap och förmåga att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser i Sverige. Uppdraget har även innefattat en kartläggning och analys av myndigheternas och de andra offentliga organens möjligheter att i de angivna situationerna kunna samarbeta på ett effektivt sätt med svenska och utländska myndigheter och organisationer. 
 I uppdraget har vidare ingått att undersöka om nuvarande lag- stiftning och annan rättslig reglering ger myndigheter och andra offentliga organ möjligheter att snabbt och effektivt vidta åtgärder för att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terrorist- attentat och andra likartade extraordinära händelser. 
 Utredningen har skrivit till en rad myndigheter m.fl. och bett om underlag när det gäller deras organisation, planering och för- beredelser m.m. inför omfattande terroristattacker och andra likartade extraordinära händelser. De flesta har gett in skriftligt underlag till utredningen. Utredningen har emellertid även haft ett eller flera möten och mer eller mindre löpande muntliga kontakter med några av de närmast berörda, såsom Säkerhetspolisen och Försvarsmakten. Utredningen har också inhämtat information om förhållandena i en del andra länder. 
 I det följande redogörs kortfattat för utredningens överväganden och förslag. 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:32 
  
 Försvarsmaktens uppgifter vid omfattande terroristattentat 
 Före terroristattackerna i USA den 11 september 2001 var det en allmän uppfattning att det inte existerade en rätt till militärt själv- försvar mot internationell terrorism. Genom bl.a. resolutioner i FN och andra internationella organisationer har emellertid numera statssamfundet anslutit sig till uppfattningen att en självförsvarsrätt enligt artikel 51 i  
 FN-stadgan 
  gäller även vid storskaliga terrorist- angrepp. Detta måste nu anses vara gällande folkrätt. 
 I 10 kap. 9 § första stycket första meningen regeringsformen (RF) anges att regeringen får insätta rikets försvarsmakt eller del därav i strid för att möta väpnat angrepp mot riket. Av förarbetena till RF framgår att det var en uttrycklig avsikt att anpassa bestäm- melsen till en självförsvarsrätt enligt nyss nämnda artikel i FN- stadgan. Det måste därför antas att bestämmelsen i RF numera kan tillämpas även vid självförsvar mot vissa angrepp av terrorkaraktär som inte utgår från en främmande stat. Detta kan dock antas gälla endast i en akut situation. Vidare krävs att angreppet har en betydande dignitet eller rör för riket centrala funktioner och där- med kan sägas rikta sig mot riket. 
 Enligt utredningens mening finns det ett påtagligt behov av kompletterande reglering för fall då regeringens beslut inte hinner avvaktas. Man måste också räkna med fall då kommunikationen till regeringen kan vara avbruten eller tillfälligt utslagen. 
 Försvarsmakten kan med stöd av bestämmelserna i förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av Sveriges territorium under fred och neutralitet, m.m. (IKFN- förordningen) möta överraskande anfall från främmande stat med vapenmakt utan föregående regeringsbeslut. Någon sådan möjlig- het finns inte vid anfall från en terrororganisation, och hur det skall förfaras om man inte vet vem som är angriparen får anses oklart. 
 Terroristangrepp som inte är av sådant omfattande slag att de kan betecknas som väpnade angrepp mot riket bör som hittills principiellt sett vara en angelägenhet för polisen. Polisen har emellertid inte möjlighet att ingripa mot våldshandlingar från luften eller under vattnet. Även polisens och Kustbevakningens möjlighet att ingripa mot våld från fartyg i övervattensläge är begränsad. Utredningen anser att behörig myndighet från polisen eller Kustbevakningen under vissa förutsättningar bör kunna till- kalla hjälp från Försvarsmakten i en sådan situation. 
 12 
  
 SOU 2003:32 
  
 Sammanfattning 
  
 Utredningen föreslår  
 att statsmakterna uttryckligen ansluter sig till en tolkning av 10 kap. 9 § första stycket första meningen RF som innebär att regeringen får insätta rikets försvarsmakt eller del därav i strid för att möta ett väpnat angrepp mot riket även när det inte härrör från en främmande stat. Utredningen lämnar också förslag till en ny lag om vissa befogenheter för Försvarsmakten under fredstid som bygger på denna tolkning. Vid ett väpnat angrepp mot riket eller överhängande hot om sådant angrepp och då regeringens beslut inte kan avvaktas utan omedelbar fara för rikets säkerhet, för människoliv eller för omfattande förstörelse av egendom, får Försvarsmakten enligt föreskrifter i lagen bruka det våld som är nödvändigt för att avvärja den omedelbara faran oberoende av om angreppet eller hotet kan antas härröra från främmande stat. Efter begäran från polisen eller Kustbevakningen får Försvarsmakten enligt förslaget även ingripa vid andra vålds- handlingar eller överhängande hot om våldshandlingar, om de utövas från fartyg eller luftfartyg. 
 Försvarsmaktens bevakningsuppgifter 
 Lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (skyddslagen) innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till skydd mot sabotage, användning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terrorism), spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret. Bestämmelserna i lagen avser huvudsakligen bevakning av på förhand bestämda skyddsobjekt. 
 Föreskrifterna i skyddslagen och förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (skyddsförordningen) hindrar inte att militär personal anlitas för bevakning av civila skyddsobjekt. Försvarsmakten kan emellertid inte utan uttryckligt stöd i författning eller regeringsbeslut anses ha i uppgift att bevaka civila objekt. Utredningen anser att det skulle kunna vara en fördel om militär personal i vissa mycket speciella situationer kan bevaka eller biträda vid bevakning av civila objekt. Detta gäller framför allt i fall då yttre hot påkallar att personalen förfogar över särskild utrustning eller har möjlighet att erhålla omfattande förstärkning. Den allmänna hotbilden kan också vara så extrem att polisens resurser inte räcker till för sådana viktiga civila objekt som ovillkor- ligen behöver bevakas. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:32 
  
 Utredningen föreslår  
 att Försvarsmakten, med stöd av före- skrifter i skyddsförordningen, tillfälligt får medverka vid bevakning av civila skyddsobjekt efter begäran av länsstyrelse. Vidare föreslår utredningen en ändring i skyddslagen som innebär att skyddsvakter får samma befogenhet som polismän att - inom ett skyddsobjekt, i dess närhet eller under den misstänktes flykt från objektet - gripa den som det finns skäl att anhålla för terroristbrott eller för- beredelse till sådant brott. Bestämmelsen gäller för närvarande endast till skydd mot spioneri och sabotage. 
 Vissa övriga frågor om stöd från Försvarsmakten 
 Inträffar ett omfattande terroristattentat där  
 NBC-stridsmedel 
 1  
 används eller framförs det hot om att tillgripa sådana medel kan det komma att ställas stora krav på polisens specialkompetens och materiella resurser. I en sådan situation har Försvarsmakten NBC- skyddsresurser, för närvarande främst genom  
 NBC-insatsstyrkan, 
  som kan användas för att tillfälligt stödja polisen. 
 Enligt utredningens mening är det av stor vikt att ett organiserat samarbete kommer tillstånd, för att polisen snabbt skall kunna få det stöd som behövs om ett terroristattentat av nyss nämnda slag skulle inträffa. Försvarsmakten kan enligt utredningens bedömning lämna sådant bistånd med stöd av förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. Skulle emellertid en annan bedömning göras i denna fråga anser utredningen samarbetet så angeläget att regeringen bör meddela en generell dispens för detta samarbete med stöd av sin allmänna befogenhet enligt 11 kap. 12 § RF att medge undantag från föreskrift i förordning. 
 Vidare skulle det kunna tänkas uppstå situationer då det är av värde att polisens nationella insatsstyrka förstärks genom special- utbildad personal från Försvarsmakten. En samverkan av detta slag skulle med nödvändighet bygga på att fast anställd militär personal ställs under befäl av polischef. 
  
 Utredningen föreslår  
 mot bakgrund av det anförda att Rikspolis- styrelsen och Försvarsmakten skall ha ett organiserat samarbete för att kunna hantera omfattande terroristangrepp där  
 NBC-stridsmedel 
  används samt hot om sådana angrepp. Det bör vidare ankomma på nämnda myndigheter att gemensamt pröva behovet av och förut- sättningarna för att specialutbildad militär personal från Försvars- 
  
 1  
 Nukleära/radiologiska, biologiska eller kemiska stridsmedel. 
 14 
  
 SOU 2003:32 
  
 Sammanfattning 
  
 makten i vissa situationer förstärker polisens nationella insats- styrka. 
 Konsekvenser för totalförsvarspliktigas tjänstgöringsskyldighet i Försvarsmakten 
 Utredningens förslag om Försvarsmaktens uppgifter vid omfattan- de terroristattentat och bevakningsuppgifter föranleder inte någon ändring av bestämmelserna om de totalförsvarspliktigas tjänstgörings- skyldighet. Denna tjänstgöringsskyldighet omfattar enligt utred- ningens mening sådana fall då Försvarsmakten har möta ett väpnat angrepp mot riket även om detta inte härrör från en främmande stat. Däremot omfattar tjänsteplikten inte fall då Försvarsmakten ingriper efter begäran från polisen eller Kustbevakningen, såvida det inte efter prövning från Försvarsmaktens sida bedöms utgöra ett lämpligt övningstillfälle. 
 Försvarsmaktens underrättelseverksamhet 
 Försvarsunderrättelseverksamhet skall enligt 1 § första stycket lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet bedrivas för att kartlägga yttre militära hot mot landet och till stöd för svensk  
 utrikes-, 
 försvars-, 
  och säkerhetspolitik. I verksamheten ingår att medverka i svenskt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete och att, enligt vad regeringen närmare bestämmer, medverka med underrättelser för att stärka samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred. I lagens 4 § anges generellt att försvarsunder- rättelseverksamheten inte får avse uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för polisens och andra myndig- heters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete. Enligt utredningens bedömning är det mycket tveksamt om nämnda lag kan anses ge någon fristående befogenhet för Försvarsmakten att inom ramen för den egna underrättelseverksamheten inhämta, bearbeta och analysera underrättelser om internationell terrorism. 
 När det gäller sådana yttre väpnade hot som kan utgöra en direkt fara för landet, anser utredningen det ofrånkomligt att de i viss utsträckning blir föremål för en aktiv underrättelseverksamhet. Annars skulle en viktig del av skyddet för landets säkerhet riskera att falla mellan stolarna. Frågan kan emellertid ställas om under- 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:32 
  
 rättelseverksamhet av detta slag bör inbegripas i försvarsunder- rättelseverksamheten eller ankomma på den civila säkerhetstjänsten eller, eventuellt, vara en uppgift för båda organisationerna. 
 Säkerhetspolisen arbetar i princip inte utanför Sveriges gränser. Enligt internationell praxis anses det nämligen inte böra förekomma att en polisorganisation utan särskilt tillstånd arbetar i en främman- de stat. Som framgår av det följande föreslår utredningen att Säkerhetspolisen ombildas till en  
 icke-polisiär 
  civil säkerhetstjänst. Därmed skulle något hinder inte finnas mot att underrättelse- operationer utomlands sker genom den civila säkerhetstjänsten. Utredningen är dock tveksam till en sådan förändring och anser sig i varje fall inte ha underlag för att föreslå denna i nuvarande läge. 
 Försvarsmakten har till skillnad från Säkerhetspolisen personal utomlands, vilket innebär att vissa slags spaningsinsatser exempel- vis i anslutning till konflikthärdar i främmande länder rimligen måste vara en uppgift för Försvarsmakten. Den lagstiftning om Försvarsmaktens medverkan i terrorismbekämpningen som utred- ningen har föreslagit medför också att det framstår som naturligt att viss underrättelseverksamhet av aktuellt slag ankommer på Försvarsmakten. Det är av flera skäl knappast tillrådligt att mer än ett organ skulle ha till uppgift att bedriva permanent underrättelse- verksamhet utanför landets gränser, en ordning som inte heller förekommer i sådana länder som vi brukar jämföra oss med. När det gäller en så viktig fråga som landets säkerhet är det nödvändigt att ansvarsförhållandena är klarlagda och ändamålsenliga. 
 Den del av försvarsunderrättelseverksamheten som bedrivs till stöd för svensk  
 utrikes-, 
 försvars-, 
  och säkerhetspolitik har kommit att få allt större betydelse. Utredningen har svårt att se att det beträffande denna del av verksamheten behövs några särskilda avgränsningar i lag utöver att den skall bedrivas utomlands eller med sikte på utländska förhållanden. 
  
 Utredningen föreslår  
 därför att lagen om försvarsunderrättelse- verksamhet ändras så att det står klart att försvarsunderrättelse- myndigheterna får inhämta underrättelser utomlands som är av betydelse för skyddet mot terroristangrepp samt bearbeta och analysera sådan information. Detsamma gäller i fråga om andra underrättelser, om de behövs till stöd för svensk  
 utrikes-, 
  försvars- och säkerhetspolitik. Sådan verksamhet får dock endast bedrivas utomlands eller med sikte på utländska förhållanden. 
 16 
  
 SOU 2003:32 
  
 Sammanfattning 
  
 Den civila säkerhetstjänsten 
 Den nuvarande konstruktionen med Säkerhetspolisen som ett slags självständigt verk inom Rikspolisstyrelsen lämnar utrymme för betydande invändningar. Organisationen tillägger rikspolischefen ett mycket diffust ansvar för Säkerhetspolisens verksamhet. På motsvarande sätt uppkommer det för Säkerhetspolisens ledning ett oklart förhållande till Rikspolisstyrelsens ledning. Nuvarande orga- nisation skapar också vissa problem i förhållandet mellan polisorga- nisationerna och gentemot Regeringskansliet och andra myndig- heter samt allmänheten. 
 Enligt utredningens uppfattning skulle en övergång till en icke- polisiär säkerhetstjänst vara förenad med väsentliga fördelar. Verk- samheten blir direkt underställd regeringen, vilket innebär att det är lättare för regeringen att effektivisera samordningen av de verksamheter som bedrivs av de civila och militära säkerhets- och underrättelsetjänsterna. En övergång till en  
 icke-polisiär 
  säkerhets- tjänst skulle med säkerhet också underlätta rekryteringen och bidra till att höja den samlade kompetensen och effektiviteten i organisa- tionen. 
 Vidare skulle säkerhetstjänsten frikopplas från den principiella skyldighet att rapportera och ingripa mot brott som är grund- läggande för polisverksamheten. Denna skyldighet kan för säker- hetstjänstens del innebära att värdefull underrättelseinhämtning måste avbrytas. Att den civila säkerhetstjänsten frikopplas från rapporterings- och ingripandeskyldigheten är av stor betydelse också för säkerhetstjänstens samarbete med underrättelseverksam- heten inom Försvarsmakten och med säkerhetstjänster i andra länder. En fördel är också att problematiken med s.k. överskotts- information minskar högst väsentligt om den civila säkerhets- tjänsten frikopplas från polisen och från rapporteringsplikten. 
 Som tidigare nämnts finns det inte något hinder mot att en icke- polisiär säkerhetstjänst arbetar utomlands. Utredningens uppfatt- ning är visserligen att den normalt bör arbeta endast inom Sverige, men undantag är ibland påkallade, t.ex. då en person från vilken säkerhetstjänsten erhåller information lämnar landet. 
 Det är svårbedömt om en övergång till en  
 icke-polisiär 
  säker- hetstjänst är ägnad att öka allmänhetens förtroende för verksam- heten. Sannolikt har en nyordning från denna synpunkt dock snarast positiva konsekvenser. 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:32 
  
 Utredningen föreslår  
 att Säkerhetspolisen skiljs från Rikspolis- styrelsen och ombildas till en  
 icke-polisiär 
  civil säkerhetstjänst direkt under regeringen. Utredningen föreslår vidare att det i anslutning härtill bildas en ny enhet inom Rikskriminalpolisen för särskild polisverksamhet. Till denna enhet bör föras de direkta polis- uppgifter som har anknytning till brott mot rikets säkerhet och terroristbrott såsom förundersökningsuppgifter samt frihetsberövan- den, beslag och liknande åtgärder. De uppgifter som i dag faller inom säkerhetsskyddet och som avser personskyddet för den centrala statsledningen och de utländska beskickningarna i Sverige samt samordning, säkerhetsarbete och personskydd i samband med statsbesök och liknande händelser är direkta polisuppgifter och bör också föras till den förutsatta enheten inom Rikskriminalpolisen. Utredningen anser också att det finns anledning att till nämnda enhet föra över de delar av författningsskyddet som avser kart- läggning av brott med en främlingsfientlig, rasistisk, antisemitisk eller homofobisk bakgrund. Detsamma gäller kartläggningen av vissa brott som i vid mening kan sägas vara politiska, t.ex. brott begångna i kamp för djurens rättigheter. 
 Genom samverkan med en sådan enhet inom Rikskriminalpolisen, skulle säkerhetstjänsten få en kontaktpunkt inom den reguljära polisorganisationen, vilket den saknar i dag. Förslaget är bl.a. av detta skäl ägnat att underlätta säkerhetstjänstens samarbete med den öppna polisen. 
 Utredningen förordar att ett principbeslut fattas på grundval av utredningens förslag och remissbehandlingen av detta samt att de fortsatta övervägandena anförtros åt en organisationsutredning. 
 Vissa frågor om den civila säkerhetstjänstens arbetsmetoder 
 Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kamera- övervakning är i Sverige liksom i andra länder viktiga metoder för inhämtande av underrättelser i en säkerhetstjänsts verksamhet. För svensk del regleras dessa metoder i rättegångsbalken och i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. Förutsättningarna för att sådana tvångsmedel skall få användas är att det sker under förundersökning i brottmål, att tvångsmedlet riktar sig mot någon som är skäligen misstänkt för ett brott av viss svårhetsgrad och att det är av synnerlig vikt för utred- ningen. 
 18 
  
 SOU 2003:32 
  
 Sammanfattning 
  
 En reglering som i likhet med rättegångsbalken tar sikte på utredning av lagöverträdelser är inte adekvat för en organisation som har som sin viktigaste uppgift att förebygga brott mot rikets säkerhet och terroristbrott. Det är inte tanken på en förundersök- ning och en efterföljande lagföring utan intresset av att kunna få förhandsinformation och att om möjligt avvärja aktioner av aktuellt slag som står i fokus för säkerhetstjänstens arbete. De svenska lag- reglerna ger inte något egentligt utrymme för att med hjälp av hem- lig teleavlyssning förebygga brott. De nuvarande reglerna skapar också problem när det gäller Försvarets radioanstalts verksamhet. 
 Vidare får rättsläget anses vara oklart såväl när det gäller använd- ningen av sådana manipulativa spaningsmetoder som provokation och infiltration som i fråga om vissa oreglerade spaningsmetoder som förutsätter tillgång till tekniska hjälpmedel. Det bör klargöras att strängare krav än eljest gäller, när det är fråga om sådana spaningsmetoder som är ägnade att vilseleda eller att medföra intrång i annans personliga integritet, även om de inte strider mot lag eller annan författning. Med hänsyn till Europakonventionen är det av vikt att ett positivt lagstöd skapas för åtgärderna när förut- sättningarna härför är uppfyllda. 
  
 Utredningen föreslår  
 att det i polislagen (1984:387) införs regler om provokation, infiltration samt användning av kroppsmikrofoner och pejling. Sådana metoder skall kunna användas redan på spaningsstadiet, men endast om det är uppenbart att den skada eller det men som åtgärden medför inte står i missförhållande till syftet med åtgärden. Enligt överenskommelse kommer dessa författ- ningsförslag att läggas fram av Beredningen för rättsväsendets utveckling, med vilken utredningen har samrått. 
 Om förslaget om en  
 icke-polisiär 
  civil säkerhetstjänst godtas före- slår utredningen att det även görs en översyn med sikte på att hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kamera- övervakning för inhämtande av underrättelser skall kunna ske i preventivt syfte. Stannar statsmakterna för att buggning bör vara en tillåten arbetsmetod, bör övervägandena avse också denna metod. 
 Spridning av nukleära/radioaktiva ämnen, smitta och kemikalier 
 Utredningen ställer sig bakom ett av Regeringskansliets AgNBC väckt förslag om inrättande av en nationell insatsstyrka som en samlad nationell resurs till stöd för samhällets insatser vid sådana 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:32 
  
 extrema  
 NBC-händelser 
  och masskadesituationer som kan tänkas ställa regionala och lokala operativa insatser inför övermäktiga krav och påfrestningar.  
 Utredningen föreslår  
 därför att denna tanke snarast förverkligas. 
  
 Utredningen föreslår vidare  
 att 4 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) kompletteras med en bestämmelse om att den som bedriver kärnteknisk verksamhet snarast och på eget initiativ skall lämna sådana upplysningar till tillsynsmyndig- heten som har betydelse för bedömningen av säkerheten, när detta påkallas av olyckstillbud, hot eller annan liknande anledning. 
  
 Utredningen föreslår också  
 att det genom en ändring i 4 § kärn- tekniklagen klargörs att säkerheten vid kärnteknisk verksamhet skall upprätthållas även genom åtgärder som är nödvändiga för att förebygga sabotage. 
 Enligt de myndigheter på området som utredningen har varit i kontakt med finns det i övrigt en rad större eller mindre brister eller oklarheter i den nuvarande beredskapen på  
 NBC-området. 
  Till den del dessa inte omfattas av redan pågående utredningar bör de tillhöra huvuduppgifterna för den nyinrättade Krisberedskapsmyn- digheten.  
 Utredningen förordar  
 att myndigheten organiserar sitt arbete på sådant sätt att inte bara myndighetsföreträdare utan också representanter för berörda departement ingår i arbets- och projekt- grupper. 
 Utlänningskontroll på fartyg 
 Det har ansetts oklart om bestämmelsen om husrannsakan i 5 kap. 2 § utlänningslagen (1989:529) är tillämplig i samband med kont- roller av fartyg. De motiv som har anförts till stöd för befogen- heten att undersöka bagageutrymmen och andra slutna utrymmen i bilar och husvagnar m.m. har emellertid samma relevans när transportmedlet är ett fartyg. Eftersom det finns ett påtagligt behov för polisen och Kustbevakningen att kunna undersöka slutna utrymmen på fartyg och denna befogenhet inte saknar intresse från de synpunkter som utredningen har att bevaka, anser utredningen att bestämmelsen bör ändras i syfte att det skall stå alldeles klart att en befogenhet av angivet slag föreligger. 
  
 Utredningen föreslår  
 därför att polisen i samband med inrese- kontroll får undersöka bagageutrymmen och övriga slutna utrym- men i fartyg i syfte att förhindra att utlänningar reser in i Sverige i 
 20 
  
 SOU 2003:32 
  
 Sammanfattning 
  
 strid mot bestämmelserna i utlänningslagen eller i en författning som utfärdats med stöd av denna lag. Om inresekontrollen sker under medverkan av Kustbevakningen skall en tjänsteman vid Kust- bevakningen ha samma befogenhet. 
 Kriskommunikation 
 Omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser berör som regel flera delar av samhället. Vid den här typen av händelser torde det direkt uppstå ett mycket stort behov av information från olika grupper i samhället samtidigt som informationsunderlaget är bräckligt. Det ställs därmed höga krav på myndigheternas informationsberedskap och förmåga till kriskommu- nikation i förhållande till såväl allmänheten och medier som andra myndigheter. Som allmän princip gäller att den myndighet som ansvarar för en viss verksamhet också har informationsansvaret för denna. 
  
 Utredningen föreslår  
 att Krisberedskapsmyndigheten skall se till att det finns information att inhämta från berörda myndigheter och andra organ i samband med omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser som berör Sverige. Krisberedskaps- myndigheten skall också lämna upplysningar om vilka myndigheter och andra organ som vid en sådan händelse kan lämna relevant information i en viss fråga. 
 Vissa övriga frågor 
 Frågan om ett rikstäckande gemensamt radiokommunikations- system för de svenska s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna har största betydelse för samhällets förmåga att möta omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser i Sverige. Utredningen utgår från att den nu är på väg att få sin lösning och hänvisar till det arbete som för närvarande bedrivs av utredningen Radiokommunikation för effektiv ledning (RAKEL). 
 Utredningen har ansett att den närmare organisationen av Regerings- kansliets krisberedskap faller utanför utredningsuppdraget, men gör den reflektionen att den planerade utbildnings- och övnings- verksamheten inte lämpligen bör begränsas till de ledande chefs- tjänstemännen inom Regeringskansliet. 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:32 
  
 Utredningen konstaterar vidare att övningsverksamheten rent allmänt är av grundläggande betydelse inte minst för att myndig- heterna skall kunna upprätthålla en i högsta grad nödvändig förmå- ga att samverka över verksamhetsgränserna i krissituationer. I sammanhanget noteras att Krisberedskapsmyndigheten enligt sin instruktion skall sprida kunskap om och stärka samhällets kris- hanteringsförmåga genom att initiera, planera och genomföra utbildning och övningar. 
 Utredningen lägger inte fram några förslag i dessa delar. 
 Konsekvenser och genomförande 
 Utredningens förslag ger inte upphov till kostnader som kräver ökade anslag. Förslagen syftar till att motverka terrorism och delvis brott mot rikets säkerhet. Förslagen antas i övrigt inte ge några konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). Författningsförslagen bör kunna träda i kraft den 1 januari 2004. 
 22 
 Summary 
 The assignment 
 The Commission has been given the assignment to survey and analyse the overall emergency preparedness capacity of the Swedish public authorities and other public bodies to prevent, combat and generally deal with  
 large-scale 
  terrorist strikes and other similar extraordinary events in Sweden. The Commissions assignment also included the survey and analysis of the capacity of the authorities and other public Wood in such situations to cooperate in an efficient manner with other Swedish and foreign authorities and organisations. 
 The assignment also required an investigation of whether the current legislation and other legal rules provide the authorities and other public bodies with the capacity to rapidly and efficiently implement measures to prevent, combat and generally deal with  
 large-scale 
  terrorist strikes and other similar extraordinary events. 
 The Commission has written to a number of authorities and others, Ochoa provision of information regarding their organisation, planning and preparedness, etc. in preparation for  
 large-scale 
  terrorist strikes and other similar extraordinary events. The majority have submitted a written  
 information-base 
  for the Commission. However, the Commission has also had one or more meetings or virtually continuous verbal contact with some of those most closely affected, such as the Security Police and the Armed Forces. The investigation has also obtained information about the situation in a number of other countries. 
 A brief commentary is provided on the deliberations and proposals of the Commission in the following. 
 23 
  
 Summary 
  
 SOU 2003:32 
  
 The tasks of the Armed Forces in the event of  
 large-scale 
  terrorist strikes 
 Before the terrorist attacks in the USA on 11 September 2001, the view was generally held that there was no right to military self- defence against international terrorism. Through, among other things, resolutions passed by the UN and other international organisations, the international community has supported the view that a right of  
 self-defence 
  under Article 51 of the UN Charter also applies in the event of  
 large-scale 
  terrorist strikes. This view must now be deemed to reflect current international law. 
 The Instrument of Government, Chapter 10, Section 9, first paragraph, states that the Government may deploy the Swedish Armed Forces, or parts thereof, in combat to meet armed attacks against Sweden. It is indicated by the  
 travaux préparatoires  
 for the Instrument of Government that it was an express aim to adapt this provision to a right of  
 self-defence 
  according to the above- mentioned article of the UN Charter. It must therefore be assumed that the provisions contained in the Instrument of Government may now be applied also in the case of  
 self-defence 
  against certain attacks of a terrorist nature that do not emanate from a foreign state. However, this can only be deemed to apply in an emergency situation. Furthermore, it is required that the attack is of substantial dignity or concerns the central functions of the Realm and can therefore be said to be directed at the Realm. 
 In the opinion of the Commission, there is a clear need of supplementary regulation for the eventuality that time is not available to wait for a decision by the Government. One must also anticipate cases when communications with the Government may be broken or temporarily disrupted. 
 The Armed Forces can, in accordance with the provisions contained in the Ordinance concerning Intervention by Swedish Defence Forces in the event of Violations of Territory in Peace- time and in Neutrality, etc. (1982:756) (IKFN Ordinance), counter surprise attacks from a foreign state with armed force without a preceding decision by the Government. No such possibility exists in the case of an attack from a terrorist organisation, and it may be uncertain how to proceed if it is not known who the attacker is. 
 Terrorist attacks that are not of such a substantial kind that they can be classified as armed attacks against the Realm should, as to date, basically be a matter for the Police. However, the Police do 
 24 
  
 SOU 2003:32 
  
 Summary 
  
 not have the capacity to intervene against violent acts from the air or underwater. The capacity of the Police and Coast Guard to intervene against violence from vessels on the surface is limited. The Commission considers that a competent authority from the Police or Coast Guard, subject to certain preconditions, should be able to call for the assistance of the Armed Forces in such a situation. 
  
 The Commission proposes  
 that the Government and the Parlia- ment give their explicit support to an interpretation of Chapter 10, Section 9, first paragraph, first sentence of the Instrument of Government, whereby the Government may deploy the Swedish Armed Forces or parts thereof to combat an armed attack against the Realm, even when the attack does not emanate from a foreign state. The Commission will also submit a proposal for a new Armed Forces Peacetime Powers Act based on this interpretation. In the event of an armed attack against the Realm or an imminent threat of such an attack, and when time is not available to wait for a Government decision without immediate danger to the security of the Realm, to human life or for substantial destruction of property, the Armed Forces may, in Berg regulations contained in the Act, use such force as is necessary to avert the immediate danger, regardless of whether or not the attack or threat may be deemed to emanate from a foreign state. Upon a request from the Police or Coast Guard, the Armed Forces may, according to the proposal, also intervene in connection with other violent acts or imminent threats of violent acts, if such acts are exercised from a vessel or aircraft. 
 Guarding tasks of the Armed Forces 
 The Protection of Vital Public Facilities, etc. Act (1990:217) (Protection Act), contains provisions on certain measures to protect against sabotage, use of force, threats or compulsion for political aims (terrorism), espionage and the disclosure in other cases of secret information relating to the Total Defence. The provisions of the Act mainly relate to monitoring of pre- determined objects of protection. 
 The provisions of the Protection Act and the Protection of Vital Public Facilities, etc. Ordinance (1990:1334) (Protection Ordi- nance) do not Ball personnel being utilised to guard 
 25 
  
 Summary 
  
 SOU 2003:32 
  
 civil objects of protection. However, the Armed Forces cannot, without express legislative support or a decision by the Govern- ment, be deemed to have the task of monitoring civil objects. The Commission considers that it would possibly be advantageous if military personnel, in certain very special situations, could guard or assist in the guarding of civil objects. This primarily applies in those cases where external threats require that the personnel have at their disposal special equipment or have the possibility of getting substantial reinforcements. The general threat profile may also be so extreme that the resources of the Police are insufficient to cover such important civil objects that undoubtedly need to be guarded. 
  
 The Commission proposes  
 that the Armed Forces, in Berg regulations contained in the Protection Ordinance, may temporarily assist in the guarding of civil protection objects following a request by a county administrative board. Furthermore, the Commission proposes an amendment of the Protection Act whereby a protection guard may have the same powers as a police officer – within a protection object, in its vicinity or during the flight of a suspect from the object – to apprehend a person concerning Johnson is reason to arrest for terrorist offences or preparation for such offences. Contreras provision currently only applies for protection against espionage and sabotage. 
 Certain other issues concerning support by the Armed Forces 
 Should a  
 large-scale 
  terrorist strike occur involving the use of NBC weaponry 
 1  
 or if a threat is made that such means may be used, Acosta be placed on the special competence and material resources of the Police. In such a situation, the Armed Forces have NBC protective resources, primarily at present through the NBC Rapid Reaction Force, which can be deployed to temporarily support the Police. 
 In the opinion of the Commission, it is of great importance that organised cooperation is established to ensure that the Police will rapidly be able to get the support that is necessary should a terro- rist attack of the this kind actually occur. The Armed Forces can, in the assessment of the Commission, provide such support in accordance with the Armed Forces Support of Civil Operations 
  
 1  
 Nuclear/radiological, biological or chemical weaponry . 
 26 
  
 SOU 2003:32 
  
 Summary 
  
 Ordinance (2002:375). Camacho, Moran assessment is made on this matter, the Commission considers that this cooperation is so important that the Government should issue a general relaxation for such cooperation pursuant to its general powers, under Chapter 11, Section 12 of the Instrument of Government, to grant exemp- tions from regulations contained in ordinances. 
 Furthermore, it can be conceived that situations Meyer when it would be of value if the Police National Task Force were reinforced by specially trained personnel from the Armed Forces. Collaboration of this kind would necessarily be based on perma- nently employed military personnel being put under the command of a Police Commissioner. 
  
 The Commission proposes,  
 set against the background of that stated Reid, that the National Police Board and the Armed Forces should have organised collaboration in order to be able to deal with  
 large-scale 
  terrorist strikes involving the use of NBC weaponry and threats of such attacks. Moreover, it should be an obligation of the said authorities to jointly consider the need of and the pre- conditions for reinforcing the Police National Task Force with specially trained military personnel from the Armed Forces in certain situations. 
 Consequences for Armed Forces persons subject to national Total Defence duties 
 The Commissions proposal regarding the functions of the Armed Forces in the event of  
 large-scale 
  terrorist strikes and guarding duties does not give cause to amend any of the provisions concerning the service duty of persons subject to national Total Defence duties. This service duty covers, in the opinion of the Commission, such cases when the Armed Forces must respond to an armed attack against the Realm, even when the attack does not emanate from a foreign state. However, the service duty does not cover those cases when the Armed Forces intervene upon the request of the Police or the Coast Guard, except where the Armed Forces have for their part considered the matter and determined that it constitutes an appropriate opportunity to conduct an exercise. 
 27 
  
 Summary 
  
 SOU 2003:32 
  
 The intelligence operations of the Armed Forces 
 The intelligence operations of the Armed Forces shall, in accord- ance with Section 1, first paragraph of the Defence Intelligence Operations Act (2000:130), be conducted to survey external mili- tary threats against Sweden and as a support for the Swedish foreign, defence and security policy. The activity also includes cooperating in Swedish participation in international security cooperation and, in accordance with the detailed directions of the Government, assisting with intelligence to support society in the event of severe pressure on society during peacetime. It is stated generally in Section 4 of the Act that defence intelligence operations may not relate to tasks that, according to law or other rules, fall within the framework of the crime combating and crime prevention work of the Police and other authorities. In the assessment of the Commission, it is very doubtful whether the said Act can be deemed to provide any independent powers for the Armed Forces, within the framework of their own intelligence operations, to collect, process and analyse intelligence concerning international terrorism. 
 As regards such external armed threats as may constitute a direct risk to Sweden, the Commission considers that it is unavoidable that such threats are to some extent the subject of an active intelligence operation. Otherwise, an important part of the protection of the security of Sweden would be at risk of falling between two stools. However, the question does arise of whether intelligence operations of this kind should be included in the defence intelligence operations or be an obligation of the civil security services or, possibly, a task for both of these organisations. 
 The Security Police basically do not work outside the frontiers of Sweden. According to international practice, it is considered that a police organisation should not work in a foreign state without special permission. As indicated by the following, the Commission proposes that the Security Police is reconstituted to a  
 non-police 
  civil security service. In this way, there would not be anything against the intelligence operations abroad Morales out through the civil security service. However, the Commission is doubtful about such a change and also considers that it does not in any event have a basis for proposing this in the current situation. 
 The Armed Forces have personnel abroad, in contrast to the Security Police, which means that certain kinds of surveillance 
 28 
  
 SOU 2003:32 
  
 Summary 
  
 initiatives, for example in conjunction with centres of conflict in foreign countries, must reasonably be a task for the Armed Forces. The legislation for the participation of the Armed Forces in combating terrorism that has Woodard by the Commission also means that it appears natural for certain intelligence operations of the kind in question to be a function of the Armed Forces. It is for several reasons hardly advisable for more than one body to have the task of conducting permanent intelligence operations outside the frontiers of Sweden; an arrangement that is also not found in such countries with which Sweden usually compares itself. As regards an issue as important as the security of Sweden, it is necess- ary that the situation regarding responsibilities is clearly laid down and appropriate for the task in hand. 
 That part of the defence intelligence operations conducted to support Swedish foreign, defence and security policy has continued to grow in importance. Regarding this part of the operation, the Commission considers it hard to see that special statutory restric- tions should apply, besides that it should be conducted abroad or aimed at foreign situations. 
 The Commission therefore proposes  
 that the Defence Intelligence Operations Act is amended so that it is clearly stated that defence intelligence authorities may obtain intelligence reports abroad that are important for the protection against terrorist strikes and also process and analyse such information. The same applies in relation to other intelligences, if this is necessary to support the Swedish foreign, defence and security policy. However, such operations may only be conducted abroad or aimed at foreign situations. 
  
 The civil security service 
 The current structure of the Security Police as a kind of indepen- dent agency within the National Police Board leaves scope for significant objections. The organisation imposes a very diffuse responsibility on the National Police Commissioner for the operations of the Security Police. In a corresponding way, an unclear situation arises concerning the management of the Security Police in relation to the management of the National Police Board. The current organisation also creates certain problems in the relationship between the police organisations and in relation to the Government Offices and other authorities, Padilla public. 
 29 
  
 Summary 
  
 SOU 2003:32 
  
 In the opinion of the Commission, a transformation to a non- police security service would entail substantial advantages. The operation would be directly subordinate to the Government, which means that it would be easier for the Government to improve the efficiency of operational coordination work conducted by the civil and military security and intelligence services. A transformation to a  
 non-police 
  security service would certainly also facilitate recruit- ment and contribute to enhancing the overall competence and efficiency of the organisation. 
 Moreover, the security service would be released from the basic duty to report and intervene against offences that are fundamental for the police operation. This duty could, as regards the security service, entail the discontinuance of the gathering of valuable intelligence. The release of the civil security service from the reporting and intervention obligation is also of great importance for the cooperation of the security service with intelligence opera- tions within the Armed Forces and with security services in other countries. A further advantage is that the problems with  
 so-called 
  information overload will reduce very greatly if the civil security service are released from the Police and from the reporting obligation. As mentioned Reid, there is no impediment to a non- police security service working abroad. Indeed it is the view of the Commission that it should normally only work in Sweden, but sometimes exceptions are called for, for example when a person from Romero receives information leaves the country. 
 It is difficult to assess whether transformation to a  
 non-police 
  security service is likely to enhance the confidence of the public for the operation. However, it is likely that a new order would from this perspective have rather positive consequences. 
  
 The Commission proposes  
 that the Security Police are removed from the National Police Board and reconstituted as a  
 non-police 
  civil security service directly reporting to the Government. The Commission also proposes that, in conjunction with this, a new unit is formed within the National Criminal Investigation Department for special police operations. The direct police tasks related to offences against the security of the Realm and terrorist offences, such as preliminary investigation tasks and deprivation of liberty, seizure and similar Cruz, should be transferred to this unit. The tasks that today fall within the security protection and which relate to personal protection for the central government 
 30 
  
 SOU 2003:32 
  
 Summary 
  
 leadership and the foreign missions in Sweden, Pearson coordination, security work and personnel protection in conjunction with governmental visits and similar events, are direct police tasks and should also be transferred to the future unit within the National Criminal Investigation Department. The Commission also considers that there is cause to transfer those parts of the constitutional  
 civil-rights 
  protection that relate to surveying offences of a xenophobic, racist,  
 anti-Semitic 
  or homophobic nature to the said unit. This also applies to surveying certain offences that, in a broad sense, may be said to be political, for example offences by people who fight for animal rights. 
 By collaboration with such a unit within the National Criminal Investigation Department, the security service would obtain a contact point within the regular police organisation, which they currently lack. The proposal is, among other things, for this reason likely to facilitate the cooperation of the security service with the regular police service. 
 The Commission recommends that a decision in principle is made on the basis of the Commissions proposals, and the ensuing consultative processes, and that future deliberations are entrusted to a commission for organisational affairs. 
 Certain issues concerning the working methods of the civil security service 
 Secret  
 wire-tapping, 
  secret telecommunications surveillance and secret camera surveillance are, in Sweden as in Tate, important methods for collecting intelligence information for securityservice operations. In the case of Sweden, these methods are covered by the Code of Judicial Procedure and by the Compulsory Measures in Certain Criminal Cases (Special Provi- sions) Act (1952:98). The preconditions for the employment of such compulsory measures are that they take place within a preli- minary investigation of a criminal case, that the compulsory measures are directed against someone who is reasonably suspected of committing an offence of a certain degree of severity and that it is of extraordinary importance for the investigation. 
 Rules like those of the Code of Judicial Procedure, which are aimed at the investigation of contraventions of laws, are not Saunders for an organisation whose most essential task is to prevent 
 31 
  
 Summary 
  
 SOU 2003:32 
  
 offences against the security of the Realm and terrorist offences. This purpose does not involve any preliminary investigation and a subsequent prosecution, but the interest in being able to obtain advance information and, if possible, avert actions of the kind in question here, which comprise the focus for the work of the secu- rity services. The Swedish statutory rules do not provide any real scope for the employment of secret  
 wire-tapping 
  to prevent crime. The current rules also create problems as regards the operations of the National Defence Radio Centre. 
 Furthermore, the legal situation may be considered unclear as regards the use of such manipulative surveillance methods as provocation and infiltration, and also regarding the use of certain unregulated surveillance methods that presuppose access to tech- nical aids. It should be made clear that more stringent requirements apply than would normally apply regarding matters involving such surveillance methods as are aimed at misleading or involve an infringement of the personal integrity of anyone, even if such method does not violate any statute or other enactment. Having regard to the European Convention on Human Rights, it is important that positive statutory support is established for such measures when the preconditions for their use are satisfied. 
  
 The Commission proposes  
 that rules are introduced into the Police Act (1984:387) concerning provocation, infiltration and the use of body microphones and positioning devices. It should be possible to use such methods already at the surveillance stage, but only if it is manifest that the harm or the detriment that the measure involves is not disproportional to the purpose of the measure. As agreed, Smith statutory proposals Bush be presented by the Judicial Development Service Commission, which has been consulted by this Commission. 
 If the proposal for a  
 non-police 
  civil security service is accepted, the Commission proposes that a review is also conducted to consider Lin  
 wire-tapping, 
  secret telecommunications surveillance and secret camera surveillance to gather intelligence information should be allowed for preventive purposes. If the Government considers that bugging should be a permissible working method, the deliberations should also cover this method. 
 32 
  
 SOU 2003:32 
  
 Summary 
  
 Spread of nuclear/radioactive substances, contagion and chemicals (NBC area) 
 The Commission supports the proposal put forward by the Government Offices AgNBC for the establishment of a National Task Force as a comprehensive national resource to support public work in the event of such extreme NBC events and mass damage situations that might conceivably put regional and local operative work under insurmountable demands and pressure.  
 The Commission therefore proposes  
 that this aim is realised as soon as practicable. 
 The Commission also proposes that  
 Section 4 of the Nuclear Activities Act (1984:3) is supplemented with a provision whereby those who conduct nuclear technical activities should, Butler as possible and on their own initiative, provide such information to the supervisory authority that is of importance for the assessment of security, whenever this is called for by an incident, threat or similar cause. 
  
 The Commission also proposes  
 that, by an amendment of Section 4 of the Nuclear Activities Act, it is made clear that security with nuclear technical activities should be maintained even through measures that are necessary in order to prevent sabotage. 
  
 According to the authorities in the field with which the Commission has been in contact, there are generally a number of major or minor inadequacies or uncertainties in the current emergency preparedness within the NBC area. To the extent that these are not subject to investigations already under way, they should be one of the main tasks of the recently formed Swedish Emergency Management Agency.  
 The Commission recommends  
 that the Agency organises its work in such a way that not only representatives of authorities but also representatives of the Ministries involved are included in working project groups. 
 Aliens controls on vessels 
 It has Johnson to be unclear Wood provisions on search of premises contained in Chapter 5, Section 2 of the Aliens Act (1989:529) apply in conjunction with controls of vessels. The reasons that have been advanced to support powers to investigate baggage rooms and other closed spaces in cars and caravans, etc., are however equally relevant when the means of transport is a 
 33 
  
 Summary 
  
 SOU 2003:32 
  
 vessel. As there is a manifest need for the Police and Coast Guard to be able to inspect closed spaces onboard vessels and this power does not lack interest for the aspects that the Commission must monitor, the Commission considers that this provision should be amended with the aim that it is made absolutely clear that powers of this kind do indeed exist. 
 The Commission therefore proposes  
 that the Police, in conjunction with entry controls, are allowed to investigate baggage spaces and other closed spaces onboard vessels with the purpose of preventing aliens entering into Sweden in violation of the provisions of the Aliens Act or enactments made under it. If the entry control takes place with the participation of the Coast Guard, an officer from the Coast Guard shall have the same powers. 
  
 Crisis communication 
  
 Large-scale 
  terrorist strikes and other similar extraordinary events normally affect several parts of society. With this kind of event, there will probably Romero large need of information from various groups in society at the same time as the  
 information-base 
  is fragile. Very great demands are therefore placed on the infor- mation preparedness of the authorities and capacity for crisis communications in relation to both the public and media and other authorities. As a general principle, it is normally the case that the authority that is responsible for a particular operation is also responsible for information concerning this. 
  
 The Commission proposes  
 that the Swedish Emergency Manage- ment Agency shall monitor that there is information available from the authorities affected and other bodies in conjunction with large- scale terrorist attacks and other similar extraordinary events that affect Sweden. The Swedish Emergency Management Agency shall also provide information about what authorities and other bodies, in such a case, are able to provide relevant information on a parti- cular issue. 
 34 
 SOU 2003:32 Summary 
 Certain other issues 
 The issue of a nationwide joint radio communications system for the Swedish  
 so-called 
  protection and security services is of great importance for the capacity of society to combat  
 large-scale 
  terrorist strikes and other similar extraordinary events in Sweden. The Commission proceeds on the basis that this issue is now about to be resolved and refer to the work that is currently being conduc- ted by the Radio Communications for Efficient Management Commission (RAKEL). 
 The Commission has considered that the detailed organisation of the Government Offices crisis preparedness falls outside the assignment of the Commission, but feels that it would not be appropriate to limit the planned training and exercise activities to the senior officers within the Government Offices. 
 The Commission also concludes that the exercise operations are Vang of fundamental importance, not least to ensure that the authorities are able to maintain the capacity to coordinate across operational borders in crisis situations, which is paramount. It is noted in this context that the Swedish Emergency Manage- ment Agency, according to its Terms of Reference, should dissemi- nate information about and reinforce the crisis management capa- city of society by initiating, planning and conducting training and exercises. 
 The Commission does not present Green proposals in Smith respects. 
 Consequences and implementation 
 The proposals of the Commission do not give cause to costs that require increased appropriations. The proposals are supposed to counteract terrorist offences and offences against the security of the Realm. The proposals are in other senses not considered to have any consequences of the kind referred to in Section 15 of the Commissions Ordinance (1998:1474). It should be possible for the statutory proposals to enter into force on 1 January 2004. 
 35 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag (2004:000) om vissa befogenheter för Försvarsmakten under fredstid 
 Härigenom föreskrivs följande. 
  
 1 §  
 Av 10 kap. 9 § första stycket regeringsformen följer att regeringen får insätta Försvarsmakten eller del därav i strid för att möta väpnat angrepp mot riket. 
 Kan vid väpnat angrepp mot riket eller överhängande hot om sådant angrepp regeringens beslut inte avvaktas utan omedelbar fara för rikets säkerhet, för människoliv eller för omfattande förstörelse av egendom, får Försvarsmakten bruka det våld som är nödvändigt för att avvärja faran oberoende av om angreppet eller hotet kan antas härröra från främmande stat. 
  
 2 §  
 Vid sådana våldshandlingar eller överhängande hot om våldshandlingar från fartyg eller luftfartyg som inte är av det slag som avses i 1 § och som inte kan antas härröra från främmande stat, får Försvarsmakten, efter begäran av polisen eller Kustbevak- ningen, ingripa med det våld som är nödvändigt för att avvärja omedelbar fara för rikets säkerhet, för människoliv eller för omfattande förstörelse av egendom. 
 Om Försvarsmaktens befogenhet att använda våld i enlighet med internationell rätt och sedvänja för att hindra kränkning av rikets territorium i fred eller under krig mellan främmande stater finns särskilda bestämmelser. 
  
 3 §  
 Denna lag gäller inte, om riket kommer i krig. 
 _______________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:32 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet 
 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 Säkerheten vid kärnteknisk verksamhet skall upprätthållas genom att de åtgärder vidtas som krävs för att 
  
 1. 
  
 förebygga fel i eller felaktig funktion hos utrustning, fel- aktigt handlande eller annat som kan leda till en radiologisk olycka, och 
  
 2. 
  
 förhindra olovlig befatt- ning med kärnämne eller kärn- avfall. 
  
 Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om åtgärder som avses i första stycket. 
 _________________ 
 4 § 
 1 
  
 Säkerheten vid kärnteknisk verksamhet skall upprätthållas genom att de åtgärder vidtas som krävs för att 
  
 1. 
  
 förebygga fel i eller felaktig funktion hos utrustning, fel- aktigt handlande,  
  
 sabotage  
 eller annat som kan leda till en radiologisk olycka, och 
  
 2. 
  
 förhindra olovlig befatt- ning med kärnämne eller kärn- avfall. 
  
 Den som bedriver kärnteknisk verksamhet skall när det påkallas av olyckstillbud, hot eller annan liknande anledning snarast till den myndighet som avses i 16 § lämna sådana upplysningar som har betydelse för bedömningen av säkerheten enligt första stycket. 
 Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om åtgärder som avses i första  
 och andra  
 stycket. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 1  
 Senaste lydelse 1992:1536. 
 38 
  
 SOU 2003:32 
  
 Författningsförslag 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 
 Härigenom föreskrivs att 5 kap. 2 § utlänningslagen (1989:529) 
 2  
 skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 5 kap. 
  
 2 § 
 3 
  
 I samband med inresekontroll 
  
 I samband med inresekontroll 
  
 får 
  
 en 
  
 polisman 
  
 kroppsvisitera 
  
 får 
  
 en 
  
 polisman 
  
 kroppsvisitera 
  
 en 
  
 utlänning 
  
 samt 
  
 undersöka 
  
 en 
  
 utlänning 
  
 samt 
  
 undersöka 
  
 hans 
  
 bagage, 
  
 handresgods, 
  
 hans 
  
 bagage, 
  
 handresgods, 
  
 handväskor och liknande, i den 
  
 handväskor och liknande, i den 
  
 utsträckning som det är nöd- 
  
 utsträckning som det är nöd- 
  
 vändigt för att ta reda på 
  
 vändigt för att ta reda på 
  
 utlänningens 
  
 identitet. 
  
 Sådan 
  
 utlänningens 
  
 identitet. 
  
 Sådan 
  
 undersökning får också ske för 
  
 undersökning får också ske för 
  
 att ta reda på utlänningens 
  
 att ta reda på utlänningens 
  
 resväg till Sverige, om denna är 
  
 resväg till Sverige, om denna är 
  
 av 
  
 betydelse för 
  
 bedömningen 
  
 av betydelse för 
  
 bedömningen 
  
 av rätten att resa in i och vistas 
  
 av rätten att resa in i och vistas 
  
 här i landet. En polisman får i 
  
 här i landet. En polisman får i 
  
 samband 
  
 med 
  
 inresekontrollen 
  
 samband 
  
 med 
  
 inresekontrollen 
  
 även 
  
 undersöka 
  
 bagageut- 
  
 även 
  
 undersöka 
  
 bagageut- 
  
 rymmen 
  
 och 
  
 övriga 
  
 slutna 
  
 rymmen 
  
 och 
  
 övriga 
  
 slutna 
  
 utrymmen i bilar och andra 
  
 utrymmen i bilar 
 ,  
  
 fartyg  
 och 
  
 transportmedel 
  
 i 
  
 syfte att 
  
 andra transportmedel i syfte att 
  
 förhindra 
  
 att 
  
 utlänningar 
  
 reser 
  
 förhindra 
  
 att 
  
 utlänningar 
  
 reser 
  
 in i Sverige i strid mot 
  
 in i Sverige i strid mot 
  
 bestämmelserna i denna lag eller 
  
 bestämmelserna i denna lag eller 
  
 i en författning som har 
  
 i en författning som har 
  
 utfärdats med stöd av denna lag. 
  
 utfärdats med stöd av denna lag. 
  
 Om 
  
 inresekontrollen 
  
 sker 
  
 under 
  
 medverkan 
  
 av 
  
 Tullverket, 
  
 Kustbevakningen eller med hjälp av en särskilt förordnad passkontrollant, skall pass och andra handlingar uppvisas för tulltjänstemannen, tjänstemannen vid Kustbevakningen eller 
  
 2  
 Lagen omtryckt 1994:515. 
  
 3  
 Senaste lydelse 2000:292. 
 39 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:32 
  
 passkontrollanten. Dessa har under sådana omständigheter samma befogenheter som anges i första stycket. Om Migrationsverket medverkar i kontroll vid inresa skall pass och andra handlingar visas upp för tjänstemannen vid Migrationsverket. 
 Protokoll skall föras över kroppsvisitation. I protokollet skall anges vad som har förekommit vid visitationen. 
 _______________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
 40 
  
 SOU 2003:32 
  
 Författningsförslag 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. 
 Härigenom föreskrivs att 13 § lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Skyddsvakter har dessutom inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befogenhet som polismän att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage eller för- beredelse till ett sådant brott samt att lägga beslag på föremål som personen för med sig. Detta gäller också om den misstänkte är på flykt från skyddsobjektet. 
 _______________________ 
 13 § 
 Skyddsvakter har dessutom inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befogenhet som polismän att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage,  
 brott som avses i 2 § lagen (2003:000) om straff för terroristbrott  
 eller förberedelse till ett sådant brott samt att lägga beslag på föremål som personen för med sig. Detta gäller också om den misstänkte är på flykt från skyddsobjektet. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
 41 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:32 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet 
 Härigenom föreskrivs att 1 och 4 §§ lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
  
 Försvarsunderrättelseverksam- 
  
 Försvarsunderrättelseverksam- 
  
 het skall bedrivas för att kartlägga 
  
 het skall bedrivas för att kartlägga 
  
 yttre  
 militära  
 hot mot landet 
  
 yttre  
 väpnade  
 hot mot landet 
  
 och till stöd för svensk  
 utrikes-, 
  
 och till stöd för svensk  
 utrikes-, 
  
 försvars- och säkerhetspolitik. I 
  
 försvars- och säkerhetspolitik. I 
  
 verksamheten ingår att med- 
  
 verksamheten ingår att med- 
  
 verka i svenskt deltagande i 
  
 verka i svenskt deltagande i 
  
 internationellt 
  
 säkerhetssam- 
  
 internationellt 
  
 säkerhetssam- 
  
 arbete och att, enligt vad 
  
 arbete och att, enligt vad 
  
 regeringen närmare bestämmer, 
  
 regeringen närmare bestämmer, 
  
 medverka med 
  
 underrättelser 
  
 medverka med 
  
 underrättelser 
  
 för att stärka samhället vid svåra 
  
 för att stärka samhället vid svåra 
  
 påfrestningar på samhället i fred. 
  
 påfrestningar på samhället i fred. 
  
 Regeringen skall bestämma försvarsunderrättelseverksamhetens inriktning. 
 Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas av Försvars- 
  
 makten och de andra myndigheter som regeringen bestämmer. 
  
 4 § 
  
 Försvarsunderrättelseverksam- 
  
 Försvarsunderrättelseverksam- 
  
 heten får inte avse uppgifter som 
  
 heten får inte avse uppgifter som 
  
 enligt lagar eller andra före- 
  
 enligt lagar eller andra före- 
  
 skrifter ligger inom ramen för 
  
 skrifter ligger inom ramen för 
  
 polisens och andra myndig- 
  
 polisens och andra myndig- 
  
 heters brottsbekämpande och 
  
 heters 
  
 brottsbekämpande 
  
 och 
  
 brottsförebyggande arbete. 
  
 brottsförebyggande 
  
 arbete. 
  
 Detta gäller dock inte försvars- 
  
 underrättelseverksamhet 
  
 som 
  
 bedrivs 
  
 utomlands 
  
 eller 
  
 med 
  
 inriktning på utländska 
  
 för- 
  
 42 
  
 SOU 2003:32 
  
 Författningsförslag 
  
 hållanden. 
 _______________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
 43 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:32 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. 
 Härigenom föreskrivs att 2 § förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
 4 
  
 Beslut enligt 3 och 7 §§ lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. skall i fråga om objekt, som anges i 4 § 1 och 2 samma lag och som disponeras huvudsakligen av Försvarsmakten, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt fattas av Försvarsmakten. Försvarsmakten skall också fatta dessa beslut i fråga om sådana områden som anges i 4 § 6 samma lag. 
 I övrigt skall sådana beslut, utom vad beträffar riksdagens och regeringens byggnader, fattas av länsstyrelsen i det län där objektet finns. 
 Om ett beslut av länsstyrelsen inte kan avvaktas i fråga om områden som anges i 4 § 4 eller 5 lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. får ett tillfälligt beslut fattas av Försvarsmakten. Ett tillfälligt beslut skall gälla till dess länsstyrelsen beslutar i ärendet, dock längst i tre dygn. 
 Försvarsmakten får genom militär personal medverka vid bevakning av sådana objekt som avses i första stycket även när de huvudsakligen disponeras av Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt. Om det finns särskilda skäl får Försvars- makten på begäran av läns- styrelsen medverka även vid bevakning av sådana objekt som avses i andra stycket. Försvars- makten får utan sådan begäran 
  
 4  
 Senaste lydelse 1996:408. 
 44 
  
 SOU 2003:32 
  
 Författningsförslag 
  
 medverka vid bevakning av sådana objekt som avses i tredje stycket, om ett tillfälligt beslut som där avses gäller. 
 _______________________ 
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2004. 
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2003:32 
  
 7 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten 
 Härigenom föreskrivs att 4 § förordningen (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
 5 
  
 Utöver 
  
 vad 
  
 som följer av 
  
 Utöver 
  
 vad 
  
 som följer av 
  
 1 - 3 §§ 
  
 skall 
  
 Försvarsmakten 
  
 1 - 3 §§ 
  
 skall 
  
 Försvarsmakten 
  
 särskilt 
  
 särskilt 
  
 1. leda och bedriva den 
  
 1. leda och bedriva den 
  
 verksamhet som anges i 1 § 
  
 verksamhet som anges i 1 § 
  
 lagen (2000:130) om för- 
  
 lagen (2000:130) om för- 
  
 svarsunderrättelseverksam- 
  
 svarsunderrättelseverksam- 
  
 het, 
  
 het, 
  
 2. 
  
 leda och bedriva militär 2. leda och bedriva militär 
  
 säkerhetstjänst, 
  
 säkerhetstjänst, 
  
 3. 
  
 leda och samordna signal- 3. leda och samordna signal- 
  
 skyddstjänsten inom total- 
  
 skyddstjänsten inom total- 
  
 försvaret, 
  
 försvaret, 
  
 4. 
  
 biträda Regeringskansliet i 4. biträda Regeringskansliet i 
  
 frågor som rör kryptoverk- 
  
 frågor som rör kryptoverk- 
  
 samhet och annan signal- 
  
 samhet och annan signal- 
  
 skyddsverksamhet, 
  
 skyddsverksamhet, 
  
 5. 
  
 i fredstid 
  
 ansvara 
  
 för att 
  
 5. 
  
 i fredstid ansvara för att 
  
 samla 
  
 in, 
  
 bearbeta 
  
 och 
  
 samla 
  
 in, bearbeta 
  
 och 
  
 lämna 
  
 Kustbevakningen 
  
 lämna 
  
 Kustbevakningen 
  
 sjölägesinformation 
  
 sam- 
  
 sjölägesinformation 
  
 sam- 
  
 manställd för civila behov, 
  
 manställd för civila behov, 
  
 6. stödja svensk försvars- 6. 
  
 stödja 
  
 svensk 
  
 försvars- 
  
 industri genom 
  
 export- 
  
 industri genom 
  
 export- 
  
 främjande 
  
 verksamhet 
  
 främjande 
  
 verksamhet 
  
 inom 
  
 ramen för 
  
 gällande 
  
 inom 
  
 ramen 
  
 för 
  
 gällande 
  
 riktlinjer för svensk krigs- 
  
 riktlinjer för svensk krigs- 
  
 materielexport, 
  
 materielexport, 
  
 7. 
  
 lämna 
  
 biträde vid 
  
 svenska 
  
 7. 
  
 lämna 
  
 biträde 
  
 vid 
  
 svenska 
  
 5  
 Senaste lydelse 2001:1264. 
 46 
  
 SOU 2003:32 
  
 Författningsförslag 
  
 förhandlingsinsatser avse- ende nedrustning, rust- ningskontroll samt förtro- endeskapande och säker- hetsskapande åtgärder, 
 förhandlingsinsatser avse- ende nedrustning, rust- ningskontroll samt förtro- endeskapande och säker- hetsskapande åtgärder, 
  
 8. 
  
 i sin perspektivplanering 8. i sin perspektivplanering 
  
 planera i nära samverkan med Regeringskansliet (För- svarsdepartementet) och redovisa den i budget- underlaget, 
  
 9. 
  
 bedriva försvarsupplysning i syfte att stärka för- svarsviljan och förtroendet för det militära försvaret, 
  
 10. 
  
 medverka i statsceremo- nier, 
  
 11. 
  
 vid behov sammankalla cheferna för andra myndig- heter m.fl. med uppgifter inom totalförsvaret för informationsutbyte,  
  
 samt 
  
 12. 
  
 stödja de frivilliga försvars- organisationerna i deras arbete att främja total- försvaret 
  
 . 
  
 _______________________ 
 planera i nära samverkan med Regeringskansliet (För- svarsdepartementet) och redovisa den i budget- underlaget, 
  
 9. 
  
 bedriva försvarsupplysning i syfte att stärka för- svarsviljan och förtroendet för det militära försvaret, 
  
 10. 
  
 medverka i statsceremo- nier, 
  
 11. 
  
 vid behov sammankalla cheferna för andra myndig- heter m.fl. med uppgifter inom totalförsvaret för informationsutbyte, 
  
 12. 
  
 stödja de frivilliga försvars- organisationerna i deras arbete att främja total- försvaret,  
  
 samt 
  
 13. 
  
 utföra uppgifter som avses i lagen (2004:000) om vissa befogenheter för Försvars- makten under fredstid. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2004. 
 47 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 I direktiven 
 1  
 erinras om att bilden av vad vissa internationella terroristgrupper är beredda till har förändrats radikalt efter terroristattackerna i USA den 11 september 2001 och att såväl det nationella som det internationella arbetet mot terrorismen hög- prioriterats och intensifierats till följd av dessa händelser. Utred- ningens uppgifter sägs vara att kartlägga och analysera myndig- heternas och de övriga offentliga organens samlade beredskap och förmåga att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser i Sverige. Enligt direktiven avses sådana händelser som i varierande grad kan antas påverka det allmänna ordnings- och säkerhetsläget i förhållandevis stora delar av landet. 
 Utredningen skall också undersöka om nuvarande lagstiftning och annan rättslig reglering ger myndigheter och andra offentliga organ möjligheter att snabbt och effektivt vidta åtgärder för att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terroristatten- tat och andra likartade extraordinära händelser. Utredningen skall beskriva och analysera de behov som kan finnas i det avseendet och, om analysen leder till det, peka på behov av förändringar. Dessa överväganden skall göras inom ramen för gällande lydelse av regeringsformen. 
 Enligt de ursprungliga direktiven, som finns redovisade i sin helhet i bilaga 1, skulle utredningen redovisa uppdraget senast den 31 december 2002. Utredningen har emellertid i tilläggsdirektiv 
 2  
 fått förlängd tid. Uppdraget skall enligt dessa redovisas senast den 31 mars 2003. 
  
 1  
 Dir. 2001:120. 
  
 2  
 Dir. 2002:134. 
 49 
  
 Utredningens uppdrag 
  
 SOU 2003:32 
  
 1.2 
  
 Utredningens tolkning av uppdraget 
  
 Terrordåden i USA den 11 september 2001 vållade över 3 000 människors död och ett ännu större antal personskador samtidigt som oerhörda ekonomiska värden gick till spillo. De storpolitiska konsekvenserna liksom följdverkningarna för enskilda människor har varit enorma. Inte bara i USA utan i hela världen har trygg- heten och framtidsoptimismen delvis ryckts undan. Såväl inter- nationellt som nationellt pågår ett intensivt arbete på att förbättra beredskapen mot liknande händelser. Omfattande terrorattentat har emellertid ägt rum även därefter. 
 Det är i detta perspektiv som man får betrakta det uppdrag som har lämnats utredningen. Eftersom detta kan uppfattas på olika sätt vill utredningen redan inledningsvis redovisa sin tolkning av upp- draget. 
 Det framgår uttryckligen av direktiven att uppdraget är begrän- sat till händelser som i varierande grad kan antas påverka det allmänna ordnings- och säkerhetsläget i förhållandevis stora delar av landet. Det är således inte en uppgift för utredningen att lägga fram förslag som tar sikte på isolerade attentat av olika slag. Denna avgränsning beaktas i det följande, låt vara att den inte alltid strikt kan upprätthållas. I många avseenden är ju av naturliga skäl de förebyggande åtgärderna desamma oberoende av omfattningen av en befarad attack. 
 Skulle Sverige utsättas för ett omfattande terroristattentat kan detta tänkas rikta sig mot eller få ingripande konsekvenser för infrastrukturen i skilda avseenden. Därmed uppkommer generella frågor med anknytning till beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred. Sådana frågor har nyligen utretts av Säkerhets- och sårbarhetsutredningen i betänkandet Säkerhet i en ny tid (SOU 2001:41), och flertalet förslag i det betänkandet har förts vidare till riksdagen, främst genom prop. 2001/02:158 om samhällets säkerhet och beredskap. Avsikten kan i detta läge inte ha varit att dessa frågor skall behandlas även av utredningen, särskilt som dessa ankommer på den nyinrättade Krisberedskapsmyndigheten. 
 Det innebär att utredningen inte tar upp frågor om grund- strukturen för samhällets krishantering och inte heller sådana infra- strukturella frågor som exempelvis elförsörjningen, telekommu- nikationerna och informationstekniken, frågor som har stått i fokus i det nyligen bedrivna arbetet. 
 50 
  
 SOU 2003:32 
  
 Utredningens uppdrag 
  
 Ytterligare några avgränsningar bör redovisas redan här. Som redan har sagts pågår både internationellt och nationellt ett inten- sivt arbete på att förbättra beredskapen mot terroristangrepp. Prak- tiskt taget alla myndigheter har denna beredskapsfråga som en viktig punkt på sin dagordning och antalet pågående projekt med koppling till händelserna den 11 september är mycket stort. Utred- ningen har som huvudprincip inte ansett sig ha anledning att lägga fram förslag när det gäller sådana projekt som bedrivs i inter- nationellt samarbete. Det är nämligen inte sannolikt att utred- ningen på sådana områden kan tillföra de pågående strävandena något av värde. 
 Normalt har utredningen av samma skäl inte ansett sig ha anled- ning att gå närmare in i sådana frågor som antingen för närvarande är under utredning i andra former eller också redan har utretts i sådana former att statsmakterna har försetts med beslutsunderlag. Flera projekt av sådant slag redovisas emellertid informationsvis i det följande. 
 Det anförda innebär att utredningen har koncentrerat sitt arbete på vissa frågor med anknytning till samhällets beredskap mot om- fattande terroristattentat och likartade extraordinära händelser som inte för närvarande är under behandling. Därvid har främst Försvars- makten och polisen uppmärksammats, men även flera andra frågor berörs i det följande. 
 51 
  
 2 
  
 Utredningens arbete 
  
 För kunna fullgöra sitt uppdrag inom den tid som stått till buds har utredningen varit beroende av hjälp från berörda myndigheter och andra organ. Utredningen har därför skrivit till en rad myn- digheter m.fl. och bett om underlag när det gäller deras organisa- tion, planering och förberedelser m.m. inför omfattande terrorist- attacker och andra likartade extraordinära händelser. De flesta har gett in skriftligt underlag till utredningen. Utredningen har emellertid även haft ett eller flera möten och mer eller mindre löpande muntliga kontakter med några av de närmast berörda, såsom Säker- hetspolisen och Försvarsmakten. En förteckning över myndigheter och andra som i dessa avseenden lämnat underlag till utredningen finns i bilaga 2. 
 I enlighet med direktiven har utredningen vidare inhämtat upp- lysningar om rättsordningen och planerade förändringar på områ- det i några andra europeiska länder. Skriftligt underlag har inkom- mit från Justis- og politidepartement i Norge, Justitsministeriet i Danmark, Justitieministeriet i Finland, Home Office i Storbritan- nien och Henry der Justiz i Tyskland. Underlag har vidare inhämtats från Forsvarsministerierna i Danmark och Finland samt Forsvarsdepartement i Norge. Utredningen har härutöver varit på studiebesök hos den brittiska säkerhetstjänsten i London. 
 Utredningen har samrått med Utredningen om översyn av Försvarets radioanstalt  
 (FRA-utredningen; 
  Fö 2001:03) och Miller ningen för rättsväsendets utveckling (BRU; Ju 2000:13). Vid sidan av de löpande kontakter som utredningen enligt det föregående har haft med Säkerhetspolisen och Försvarsmakten har utredningen särskilt samrått med bl.a. företrädare för Rikspolisstyrelsen, Försvarets Radioanstalt, Pliktverket, den numera nedlagda Över- styrelsen för civil beredskap, Krisberedskapsmyndigheten och Statens kärnkraftinspektion. Samtal har även förts med Folkrätts- delegationen, Samordningssekretariatet för säkerhetspolitiska under- 
 53 
  
 Utredningens arbete 
  
 SOU 2003:32 
  
 rättelsefrågor i Regeringskansliet (Fö SUND), Sekretariatet för Försvarsberedningen (Fö FB), den inom Regeringskansliet tidigare verksamma arbetsgruppen AgNBC, olika tjänstemän inom Försvarsdepartementet i övrigt och inom Justitiedepartementet, förutvarande partisekreteraren Summers (särskild utredare i Sårbarhets- och säkerhetsutredningen) och professorn Smith. Översten av 1 graden Rangel och professorn Palmer har lämnat synpunkter till utredningen. 
 För utredningsarbetet har tillsatts en referensgrupp med före- trädare för riksdagspartierna. Den 18 februari 2002 förordnades Bryant, Rodriguez, Stevens, Fisher, Robbins, Thomas och Sanchez att fr.o.m. den 1 mars 2002 ingå i gruppen. Den 9 december 2002 ersattes Thomas av Smith. 
 Utredningen har sammanträtt med referensgruppen vid fyra till- fällen. Gruppen har informerats om resultatet av utredningsarbetet och beretts tillfälle att löpande lämna synpunkter på det som har framkommit under utredningen. 
 54 
  
 3 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 3.1 
  
 Regeringsformen 
  
 Kompetensfördelningen mellan regeringen och riksdagen vad gäller befogenheterna att sätta in Försvarsmakten i strid, att avge förkla- ring att riket är i krig samt att bemyndiga Försvarsmakten att använda våld för att hindra kränkning av Sveriges territorium regleras i 10 kap. 9 § regeringsformen (RF). Bestämmelserna präg- las av en strävan att ge riksdagen största möjliga inflytande i dessa frågor, samtidigt som utrymme skapas för ett snabbt agerande av regeringen och militära myndigheter i situationer, där riksdagens beslut inte kan avvaktas. 
 1 
  
 Frågorna behandlades av Författningsutredningen i betänkandet Sveriges statsskick (SOU  
 1963:16-17). 
  Författningsutredningens arbete fullföljdes av en ny parlamentarisk utredning, Grundlags- beredningen (GLB), vars slutbetänkande, Ny regeringsform – Ny riksdagsordning (SOU 1972:15) låg till grund för förslaget till vår nuvarande RF (prop. 1973:90). 
 Enligt 10 kap. 9 § första stycket första meningen RF får rege- ringen insätta rikets försvarsmakt eller del därav i strid för att möta väpnat angrepp mot riket. 
 I förarbetena till denna bestämmelse uttalade GLB 
 2  
 – till vars ställningstaganden regeringen och riksdagen anslöt sig – att den ledande principen måste vara att regeringen skall kunna disponera rikets försvarskrafter till skydd för riket. Om en annan stat börjar krig mot Sverige skall regeringen kunna sätta in väpnade styrkor mot angreppet. Beredningen tillade att ett angrepp kan förmodas komma så snabbt att prövning i riksdagen inte kan avvaktas. Enligt Harris kan den svenska regeringens behörighet att sätta in Försvars- makten för att möta ett angrepp inte få vara beroende av om angriparen uttryckligen förklarar krig eller betraktar angreppet som 
  
 1  
 Petrén, Tyler och Ortiz, Pitts, Sveriges grundlagar, 1980, s. 260 f.  
 2  
 SOU 1972: 15 s. 189. 
 55 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 krig. Det måste, anförde Harris, vara regeringens sak att under parla- mentariskt ansvar ta ställning till angreppets karaktär och bestäm- ma försvarsinsatsernas omfattning därefter. 
 När det gäller sättet att bestämma förutsättningarna för ett sådant regeringsbeslut anknyter grundlagsbestämmelsen till FN- stadgans regler om nationernas rätt till självförsvar. Enligt artikel 51 
 3  
 inträder staternas rätt till självförsvar vid väpnat angrepp (if an armed attack occurs). Harris ansåg att det var principiellt riktigt att anknyta den svenska grundlagen till denna terminologi och göra regeringens rätt att disponera försvarskrafterna beroende av väpnat angrepp mot riket. Formuleringen utesluter preventivkrig; ett väp- nat angrepp skall kunna konstateras. Enligt Harris måste regeringen vara behörig att bedöma, när den fientliga aktiviteten mot riket har nått en sådan intensitet eller aktualitet att ett väpnat angrepp är för handen. Beredningen framhöll vidare att regeringen också, om angrepp konstateras, måste kunna bestämma inte bara omfatt- ningen av försvarsåtgärderna utan också tid och plats för dessa. 
 Enligt 10 kap. 9 § första stycket andra meningen RF får i övrigt svensk väpnad styrka insättas i strid eller sändas till annat land endast om riksdagen medgiver det, det är medgivet i lag som angiver förutsättningarna för åtgärden, eller skyldighet att vidtaga åtgärden följer av internationell överenskommelse eller förpliktelse som har godkänts av riksdagen. 
 Även då Sverige inte utsätts för väpnat angrepp kan således svenska trupper insättas i strid eller sändas till annat land. Eftersom det här inte är fråga om akuta situationer, tillerkänns dock riks- dagen ett avgörande inflytande. Som huvudregel gäller därför att riksdagens medgivande skall inhämtas i varje särskilt fall. Riksdagen har antagit två lagar där beslutanderätten i vissa fall har delegerats till regeringen. Regeringen får på grund av medgivande i lag på begäran av FN eller enligt beslut som fattats av Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa ställa en väpnad styrka till för- fogande för fredsbevarande verksamhet utomlands (lagen [1992:1153] om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands). Regeringen får också sända en väpnad styrka utomlands för att delta i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete (lagen [1994:588] om utbildning för fredsfrämjande verksamhet). Vidare kan FN:s säkerhetsråd med stöd av artikel 43 i  
 FN-stadgan 
  ålägga Sverige att ställa de väpnade styrkor till rådets 
  
 3  
 Utredningen återkommer i avsnitt 6.2.2 till den nuvarande innebörden av artikel 51 i FN- stadgan. 
 56 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 förfogande som är nödvändiga för upprätthållande av internationell fred och säkerhet. 
 Av 10 kap. 9 § andra stycket RF framgår att det är regeringens sak att vid ett väpnat angrepp avgöra om angreppet statsrättsligt innebär att krig råder. I övriga fall får krigsförklaring inte ges utan riksdagens medgivande. 
 I paragrafens tredje stycke föreskrivs att regeringen får bemyn- diga Försvarsmakten att använda våld i enlighet med internationell rätt och sedvänja för att hindra kränkning av rikets territorium i fred eller under krig mellan främmande stater. 
 Författningsutredningen konstaterade att man vid väpnad kon- flikt mellan främmande stater har att räkna med möjligheten av att dessa, utan att angripa eller vilja angripa Sverige, gör sig skyldiga till kränkningar av vår neutralitet, t.ex. genom överflygningar av svenskt territorium. I sådana fall, anförde utredningen, borde rege- ringen kunna bemyndiga krigsmakten 
 4  
 att, i den utsträckning som internationell rätt och sedvänja medger, använda våld till värnande om neutraliteten. Författningsutredningen föreslog att en före- skrift därom skulle tas in i RF. 
 5  
 ÖB anförde i remissyttrande över förslaget att krigsmakten enligt den dåvarande generalordern med instruktion för krigsmakten vid hävdande av rikets oberoende under allmänt fredstillstånd samt under krig mellan främmande makter varunder Sverige är neutralt (IKFN) under vissa förhållan- den ägde bruka våld redan under allmänt fredstillstånd. Reyes ansåg inte att någon inskränkning i denna befogenhet borde göras. 
 6  
 I nära anslutning till Författningsutredningens förslag (och med beaktan- de under remissbehandlingen framförd erinran) föreslog Harris en föreskrift motsvarande den nyss redovisade bestämmelsen i tredje stycket. 
 7 
  
 Behovet av bemyndigande för Försvarsmakten i nämnda fall synes ha sin grund i att svenska försvarskrafter måste kunna sättas in mycket snabbt för att hindra kränkningar av Sveriges territorium och att det ofta skulle vara omöjligt att ingripa effektivt, om ett beslut av regeringen måste avvaktas. 
 8 
  
 Bemyndigande för Försvarsmakten med stöd av grundlagsbestäm- melsen finns numera i förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av Sveriges territorium under fred och 
  
 4  
 Fr.o.m. år 1975 är beteckningen Försvarsmakten. 
  
 5  
 SOU 1963:16 s. 478. 
  
 6  
 SOU 1965:34 s. 76. 
  
 7  
 SOU 1972:15 s. 190. 
  
 8  
 Jfr Brown, E., och Franklin, N., Vår författning, 2000, s. 164 f. 
 57 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 neutralitet, m.m.  
 (IKFN-förordningen), 
  som ersatt den nyssnämnda generalordern IKFN. 
  
 3.2 
  
 IKFN-förordningen 
  
 I  
 IKFN-förordningen 
  regleras bl.a. hur svenska myndigheter skall förfara om en utländsk stat kränker svenskt territorium eller om bestämmelserna i tillträdesförordningen (1992:118) eller andra för- fattningar som reglerar hur utländska subjekt skall uppträda på svenskt territorium överträds. Förordningen gäller inte om Sverige är i krig. Huvuddelen av bestämmelserna tar sikte på Försvars- maktens agerande. Med svenskt territorium avses i förordningen Sveriges landområden, Sveriges sjöterritorium med inre vatten och territorialhavet samt luftrummet över landområdena och sjö- territoriet. 
 I 3 §  
 IKFN-förordningen 
  föreskrivs att Försvarsmakten skall 
  
 1. 
  
 upptäcka och avvisa kränkningar av svenskt territorium och i samarbete med civila myndigheter ingripa vid andra över- trädelser av tillträdesförordningen, 
  
 2. 
  
 skydda svenska fartyg och luftfartyg inom svenskt territorium samt på eller över fritt hav, 
  
 3. 
  
 medverka vid tillsynen av militära skyddsområden enligt för- ordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anlägg- ningar m.m., 
  
 4. 
  
 medverka vid kontroll av sjöfarten och luftfarten inom svenskt territorium, 
  
 5. 
  
 medverka vid tillsynen av utländskt fiske inom svenskt territorium och Sveriges ekonomiska zon, 
  
 6. 
  
 i övrigt vid behov biträda civila myndigheter vid ingripanden mot fartyg eller luftfartyg i den utsträckning som anges i  
  
 IKFN-förordningen. 
  
 Den folkrättsliga statusen hos de subjekt som kommer i kontakt med Försvarsmaktens verksamhet enligt denna förordning är av betydelse. I 4 § ges Försvarsmakten befogenheter för att som grund för vidare befogenheter fastställa denna status. Inom svenskt terri- torium får ett fartyg eller luftfartyg anropas, prejas och visiteras, om det behövs för att kunna fastställa dess nationalitet eller 
 58 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 ställning som statsfartyg eller statsluftfartyg 
 9 
 . För visitation av statsfartyg eller statsluftfartyg krävs – om regeringen inte för ett visst fall föreskriver något annat – att medgivande inhämtas av dess chef. Har statsfartyget eller statsluftfartyget kommit in i landet utan att ha rätt till det behövs dock inte medgivande, om fara för säkerheten på platsen bedöms föreligga (4 § jfr 5 § samma för- ordning). 
  
 Närmare bestämmelser om  
 ingripanden mot utländsk militär personal samt utländska statsfartyg och statsluftfartyg  
 finns i  
  
 9-27§§. 
  
 Enligt förordningen skall vapenmakt utan föregående varning tillgripas om utländsk militär personal under omständigheter som tyder på fientlig avsikt överskrider gränsen till svenskt territorium eller landsätts inom territoriet från fartyg eller luftfartyg. Om utländsk militär personal i andra fall anträffas inom svenskt territo- rium och misstanke föreligger att rätt att inresa till eller vistas i riket saknas, skall personalen omhändertas och avväpnas. För- hållandet skall vidare anmälas till närmaste polismyndighet. Om polismyndigheten begär det, skall personalen hållas kvar i avvaktan på vidare åtgärder. Utländsk militär personal får som regel inte bära uniform inom Sveriges landområden utan tillstånd av Försvars- makten  
 (9-11 
  §§). 
 Ett utländskt militärt fordon som påträffas inom svenskt territo- rium utan att ha rätt att vara där skall hållas kvar. Om personal som medföljer fordonet saknar rätt att inresa till eller vistas i riket, skall personalen omhändertas och avväpnas. Även i detta fall finns föreskrifter om anmälan till polismyndighet och kvarhållande av medföljande personal (12 §). 
 Om utländska statsfartyg överskrider den svenska territorial- gränsen under omständigheter som tyder på fientlig avsikt, skall vapenmakt utan föregående varning tillgripas. Vapenmakt utan före- gående varning skall också tillgripas mot utländska statsfartyg från vilka våldshandlingar begås mot mål inom svenskt territorium, från svenskt territorium mot mål utanför territoriet, mot svenska fartyg eller luftfartyg på eller över fritt hav  
 (13-14 
  §§). 
 En utländsk ubåt som påträffas i undervattensläge inom svenskt inre vatten skall hindras från att bedriva fortsatt verksamhet där. Därvid får vapenmakt tillgripas utan föregående varning. Om det 
  
 9  
 Med  
 statsfartyg  
 avses örlogsfartyg, forskningsfartyg samt andra fartyg och svävare som ägs eller brukas av en stat eller nyttjas i  
 icke-kommersiellt 
  syfte. Bestämningen  
 statsluftfartyg  
 om- fattar militära stridsflygplan, militära transportflygplan och andra luftfartyg som ägs eller brukas av en stat och nyttjas i  
 icke-kommersiellt 
  syfte (2 §  
 IKFN-förordningen). 
  
 59 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 behövs, får sådana vapen användas som medför risk för att ubåten sänks eller görs manöveroduglig på något annat sätt. Om ubåten intar övervattensläge, skall den identifieras och för vidare åtgärder föras till en ankarplats. En utländsk ubåt som påträffas i under- vattensläge inom territorialhavet skall avvisas från territoriet. Om det är nödvändigt skall vapenmakt tillgripas. Då särskilda för- hållanden kräver det, får därvid enligt Försvarsmakten bestäm- mande vapenmakt i syfte att förhindra fortsatt verksamhet till- gripas utan föregående varning (15 §). 
 Ett utländskt statsfartyg, som i andra fall än som tidigare angetts påträffas inom svenskt inre vatten utan att ha rätt att vara där, skall prejas och för vidare åtgärder föras till en ankarplats. Om det är nödvändigt får vapenmakt tillgripas (16 §). 
 Vapenmakt utan föregående varning skall tillgripas mot utländska statsluftfartyg från vilka våldshandlingar begås mot mål inom svenskt territorium, från svenskt territorium mot mål utanför terri- toriet, mot svenska fartyg eller luftfartyg på eller över fritt hav (22 §). 
 Ett utländskt statsluftfartyg som uppträder inom svenskt territo- rium utan att ha rätt att vara där skall avvisas från territoriet. Om det är nödvändigt får vapenmakt tillgripas. Om särskilda förhållan- den kräver det, får enligt Försvarsmakten bestämmande vapenmakt utan föregående varning tillgripas vid sådana ingripanden. Detta gäller även oidentifierade luftfartyg som överskrider den svenska territorialgränsen under omständigheter som tyder på fientlig avsikt (23 §). 
  
 I förordningen regleras även  
 Försvarsmaktens medverkan vid civila myndigheters kontroll av sjöfarten  
 inom svenskt territorium samt medverkan vid  
 tillsynen av utländskt fiske  
 inom svenskt territorium och Sveriges ekonomiska zon och viss annan verksamhet till sjöss  
  
 (28-34 
  
  §§). Vidare berörs Försvarsmaktens medverkan vid  
 kontroll av luftfart  
 (35 §). 
  
 Försvarsmakten skall enligt 28 § erinra befälhavare på svenskt och utländskt handelsfartyg, eller annan som svarar för fartygets framförande, om gällande bestämmelser om handelsfartyget miss- tänks ha brutit mot sjötrafikförordningen (1986:300) eller mot före- skrifter som meddelats med stöd av förordningen. Sak samma gäller om ett utländskt handelsfartyg har överträtt lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Förhållandet skall anmälas till närmaste polismyndighet. Försvarsmakten lämnar på begäran av polismyndighet biträde vid prejning, visitering och 
 60 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 andra åtgärder som polismyndigheten får vidta, om Försvarsmaktens verksamhet inte hindrar det. 
 På begäran av en behörig civil myndighet lämnar Försvarsmakten enligt 29 § biträde om ett utländskt handelsfartyg bedriver fiske inom svenskt territorium eller Sveriges ekonomiska zon och miss- tanke föreligger om olovligt eller olaga fiske. Ingripandet kan även ske vid misstanke om att Sveriges intressen hotas vad gäller miljön, forskning, fiske eller uppförande av anläggningar inom sin ekono- miska zon. Biträdet kan innehålla prejning och visitering av fartyget, införande av fartyget till svensk hamn och andra åtgärder som denna myndighet får vidta. Förutsättningen för biträde är att Försvarsmaktens verksamhet inte hindrar det. 
 En civil myndighets befogenheter mot handelsfartyg kan även i andra fall än som nämns i 28 och 29 §§ utövas av Försvarsmakten efter begäran om detta. Enligt 30 § har Försvarsmakten nämligen en generell behörighet att inom svenskt territorium efter begäran lämna biträde med åtgärder som polismyndighet och andra behöri- ga civila myndigheter får vidta mot handelsfartyg. 
 I 31 och 32 §§ ges närmare bestämmelser om hur prejning skall ske, hur befogenheterna är utformade på fritt hav respektive på andra områden och om betydelsen i vidare avseenden av fartygets nationalitet. Vid genomförandet av åtgärder enligt  
 2-32 
  §§ får vapen- makt med stöd av 33 § tillgripas i självförsvar. Om det är ound- gängligen nödvändigt med hänsyn till åtgärdens vikt och det krävs av den myndighet som har begärt åtgärden, får vapenmakt användas också i andra fall efter medgivande av Försvarsmakten. 
 I fråga om kontroll av luftfart föreskrivs i 35 § att ett svenskt eller utländskt civilt luftfartyg som framförs i strid mot förord- ningen (1979:969) om restriktioner för luftfart inom vissa områden skall avvisas från restriktionsområdet eller anmodas att landa. 
 10  
 Föreskrifter om Försvarsmaktens biträde åt civila myndigheter för att förmå civila luftfartyg att landa finns i 99 § luftfartsförord- ningen (1986:171). Regleringen redovisas i avsnitt 3.5. 
 Vid krig mellan utländska stater  
 gäller särskilda i  
  
 IKFN-för- 
  
  ordningen angivna bestämmelser för ingripanden mot krigförande staters fartyg och luftfartyg, vilka börjar tillämpas när regeringen förordnar om det  
  
 (36-60 
  
  §§). 
  
 10  
 Restriktionsområden för luftfart, vilka skall ge skydd för anläggningar som är av betydelse för totalförsvaret, anges i bilaga till förordningen. Inom områdena är luftfart förbjuden under höjd beredskap eller under annan tid som regeringen med hänsyn till Sveriges försvarsberedskap bestämmer, dock med vissa undantag  
 (1-3 
  §§ förordningen om restriktioner för luftfart inom vissa områden). 
 61 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 Under neutralitet  
 gäller också – efter förordnande av regeringen – vissa kompletterande bestämmelser för Försvarsmaktens med- verkan vid kontroll av sjöfart och luftfart  
 (61-68 
  §§). 
 Försvarsmakten skall avvisa ett utländskt handelsfartyg från svenskt territorium, om det utan att ha rätt till det befinner sig inom en del av territoriet som enligt regeringens förordnande är förbjudet område eller inom svenskt inre vatten i fråga om vilket Försvarsmakten har föreskrivit att särskilda tillstånd för tillträde behövs. Om det är nödvändigt får vapenmakt tillgripas. Svenskt fartyg som begår motsvarande överträdelse skall prejas och visiteras och förhållandet skall anmälas till närmaste polismyndighet (61 §). 
 Svenska eller utländska handelsfartyg som misstänks för åtgärder som kan kränka den svenska neutraliteten och påträffas inom svenskt territorium skall prejas och visiteras. Om det är nödvändigt får vapenmakt tillgripas (62 §). 
 Av 63 § framgår att Försvarsmakten under neutralitet har en generell möjlighet att preja och visitera handelsfartyg inom svenskt territorium såsom en kontrollåtgärd. Om det vid visitering kommer fram att en krigförande stats handelsfartyg har en beväpning som är avsedd till annat än självförsvar, skall fartyget avvisas från territoriet. Vapenmakt får tillgripas om det är nödvändigt (64 §). 
 När det gäller kontroll av luftfart föreskrivs i 65 § att utländska civila luftfartyg som utan rätt till det framförs inom svenskt territorium skall avvisas från territoriet. Om det är nödvändigt får vapenmakt tillgripas. Vid motsvarande överträdelse av ett svenskt civilt luftfartyg skall luftfartyget anmodas att landa. Ett utländskt civilt luftfartyg som efter tillstånd framförs inom svenskt territorium och avviker från flygvägen skall ledas tillbaka till den anvisade vägen (66 §). 
  
 3.3 
  
 Tillträdesförordningen 
  
 I tillträdesförordningen regleras förutsättningarna för utländska statsfartygs, statsluftfartygs och militära fordons tillträde till svenskt territorium. Förordningen gäller inte om Sverige är i krig. I  
 3-11 
  §§ finns bestämmelser som reglerar förhållandena under normal fredstid. Förordningen innehåller också särskilda bestäm- melser för krigförande staters statsfartyg och statsluftfartyg när Sverige är neutralt  
 (12-23 
  §§). 
 62 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 För genomfart har utländska statsfartyg tillträde till svenskt territorialhav och utländska statsluftfartyg tillträde till luftrummet över det svenska territorialhavet i Öresund. I andra fall krävs som huvudregel tillstånd (3 §). Även utländska militära fordon skall ha tillstånd (4 §). Försvarsmakten får meddela tillstånd i vissa särskilt angivna fall. I övrigt ankommer detta på regeringen  
 (5-6 
  §§). 
 När ett utländskt statsfartyg befinner sig inom svenskt terri- torium, skall fartyget ha sin nationalitetsflagga hissad och ubåtar skall vara i övervattenläge. I inre vatten gäller som regel lotsplikt (7 §). Ett utländskt statsluftfartyg skall inom svenskt territorium följa bestämmelserna för civil luftfart och framföras enligt anvis- ningar från den svenska flygtrafikledningen (9 §). 
  
 3.4 
  
 Försvarsmaktens föreskrifter om verkställighet av tillträdes- och  
  
 IKFN-förordningarna 
  
 I Försvarsmaktens föreskrifter om verkställighet av tillträdes- och  
 IKFN-förordningarna 
  (FFS 1994:41) finns bl.a. bestämmelser om vad som allmänt gäller vid ingripande under fred. 
 Enligt 12 § skall ett  
 utländskt fartyg 
 , som uppträder inom svenskt territorium och som inte har identifierats som statsfartyg, behandlas som handelsfartyg. Om särskilda skäl talar för det skall fartygets status kontrolleras. Om det behövs för genomförandet av kontrollen, skall fartyget prejas och visiteras. Råder efter kon- trollen tveksamhet om fartyget är ett statsfartyg eller ett handels- fartyg, skall militärbefälhavaren hänskjuta frågan till högkvarteret för prövning. I avvaktan på beslut från högkvarteret skall fartyget behandlas som statsfartyg. Ett  
 utländskt luftfartyg  
 som uppträder inom svenskt territorium utan att vara identifierat skall behandlas som statsluftfartyg i avvaktan på att dess status fastställs (13 §). 
 Av föreskrifterna framgår vidare att ett fartyg eller ett luftfartyg som inte åtlyder prejningsorder eller vägrar visitering skall behand- las som statsfartyg respektive statsluftfartyg i avvaktan på hög- kvarterets besked (14 §). Om vapenmakt tillgrips, skall den anpassas till vad som bedöms nödvändigt för att förhindra att överträdelsen genomförs och avbrytas då det avsedda syftet har nåtts (17 §). Fientlig avsikt skall anses föreligga om det är uppenbart att varje annan förklaring är utesluten (18 §). 
 63 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 3.5 
  
 Luftfartslagen m.m. 
  
 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får enligt 1 kap. 3 § luftfartslagen (1957:297) av militära skäl föreskriva inskränkningar av eller förbud mot luftfart inom viss del av riket. Sådana föreskrifter får också meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, om det behövs av hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller till natur- eller miljövård. Föreskrifter om förbud som meddelas av annan myndighet än regeringen får avse högst två veckor. Under utomordentliga för- hållanden eller när det i övrigt krävs av hänsyn till allmän säkerhet får dock regeringen tillfälligt föreskriva inskränkningar av eller förbud mot luftfart inom hela riket. 
 När det krävs av hänsyn till allmän ordning och säkerhet, får ett luftfartyg med stöd av 8 kap. 3 § luftfartslagen anmanas att landa. Ett luftfartyg, som utan tillstånd kommer in i ett sådant område som avses i 1 kap. 3 § samma lag, skall omedelbart lämna området. Om fartyget bryter mot en anmaning att landa eller sin skyldighet att lämna ett område där luftfart inskränkts, får den fortsatta färden hindras. En sådan anmaning att landa som avses i 8 kap. 3 § luft- fartslagen får enligt 97 § luftfartsförordningen lämnas av Luftfarts- verket. I undantagsfall får anmaningen lämnas av ett flygtrafik- ledningsorgan. 
 Som framgår av 98 § luftfartsförordningen skall Luftfartsverket eller ett flygtrafikledningsorgan, om inte säkerhetsskäl eller andra särskilda skäl talar emot det, hindra ett luftfartyg att avgå eller anmana det att landa 
  
 på begäran av förundersökningsledaren i ett brottmål, om det behövs för efterspanandet av en person som är häktad eller anhållen eller på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i ett år eller mer, eller annars för utredningen av ett sådant brott, 
  
 på begäran av en polismyndighet, om det är absolut nödvändigt för efterspanandet av en person som är häktad eller anhållen eller som har avvikit från en kriminalvårdsanstalt eller en annan anstalt där han har varit intagen på grund av en myndighets beslut, eller 
  
 på begäran av en tulltjänsteman, om det är absolut nödvändigt för att en riktig tullkontroll skall kunna göras. 
  
 64 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 Ett ingripande kan emellertid vara uteslutet på vissa närmare angivna folkrättsliga grunder. 
 Om ett luftfartyg inte landar trots en anmaning enligt 97 § eller 98 §, får den som har lämnat anmaningen enligt 99 § första stycket luftfartsförordningen  
 begära hjälp av Försvarsmakten  
 för att få luft- fartyget att landa. Detsamma gäller om luftfartyget inte kan nås med en anmaning. Frågan om hjälpen skall ges prövas av Försvars- makten med hänsyn till tillgången på lämpliga luftfartyg, trafik- säkerheten och andra sådana omständigheter (jfr 35 § andra stycket  
 IKFN-förordningen). 
  
 I 99 § andra stycket samma förordning föreskrivs vidare att om ett luftfartyg utan tillstånd befinner sig inom ett restriktions- område där luftfarten är begränsad med hänsyn till anläggningar som är av betydelse för totalförsvaret och det kan antas att man på luftfartyget känner till detta,  
 får Försvarsmakten  
 förmå luftfartyget att lämna området eller att landa. Luftfartyg i linjefart och andra luftfartyg, som kan antas ha passagerare ombord, skall inte förmås att landa om det inte finns synnerliga skäl till det (jfr 35 § första stycket  
 IKFN-förordningen). 
  
 3.6 
  
 Förordningen om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet 
  
 Förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verk- samhet innehåller bestämmelser om Försvarsmaktens stöd till statliga myndigheter, kommuner, landsting och enskilda. Förord- ningen gäller dock inte för sådant stöd från Försvarsmakten till civil verksamhet som regleras särskilt i lag eller förordning (1 §). 
 11 
  
 Regleringen bygger på ett betänkande av Utredningen om Försvarsmaktens stöd till andra myndigheter m.m. (SOU 2001:98) och regeringens uttalanden i prop. 2001/02:158 (se avsnitt 5.2). 
 Förutsättningarna för Försvarsmaktens stöd  
 anges i förordningens  
  
 3-6 
  
  §§. Försvarsmakten skall vid livshotande situationer där omedel- bar transport är avgörande för behandlingen av skadade eller sjuka personer, utföra transporter med helikopter på begäran av sjukvårdshuvudman genom flygräddningscentralen (3 §). Vidare får Försvarsmakten på begäran lämna stöd till polisen, Kustbevak- 
  
 11  
 För tillhandahållande av utrustning från Försvarsmakten gäller dock enligt 2 § bestäm- melserna i förordningen i stället för vad som sägs i 4 § avgiftsförordningen (1992:191). 
 65 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 ningen, Tullverket, andra statliga myndigheter samt kommuner och landsting (4 §). Försvarsmakten får på begäran även lämna stöd till enskilda om det är fråga om en verksamhet som är av intresse för samhället eller om Försvarsmaktens medverkan kan inordnas som ett led i den utbildning som bedrivs vid myndigheten (5 §). 
 I 6 § anges att Försvarsmakten får lämna nämnda stöd endast om Försvarsmakten har resurser som är lämpliga för uppgiften och det inte allvarligt hindrar dess ordinarie verksamhet eller dess med- verkan enligt räddningstjänstlagen (1986:1102). 
 Bortsett från frågan om användande av våld och tvång, som behandlas i det följande, utesluts inte generellt någon form av stöd, utan Försvarsmakten har möjlighet att stödja samhället med alla sina resurser. 
 12  
 Den omständigheten att användning av visst materiel förutsätter att personal ur Försvarsmakten hanterar den, torde i allmänhet inte utesluta att stöd lämnas i form av såväl materiel som personal. Ovan nämnda utredning påpekade att det dock krävs att försiktighet iakttas och att noggranna överväganden görs, så att inte allmänheten blir osäker om vem som gör ett ingripande eller om det rättsliga stödet för åtgärden. 
 13 
  
 När stöd lämnas enligt förordningen får  
 Försvarsmaktens perso- nal  
 inte användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda (7 §). En bedöm- ning måste således göras i förväg inför ett beslut om medverkan från Försvarsmaktens sida i civil verksamhet av de risker som kan uppstå. Skulle det i efterhand visa sig att Försvarsmaktens personal trots allt behöver använda tvång eller våld har den inte några sär- skilda befogenheter utöver de som tillkommer alla och envar. Personalen har därmed inte rätt att utöva tvång eller våld på annat sätt än som följer indirekt av reglerna om straffrättsliga ansvars- frihetsgrunder, särskilt nöd och nödvärn. 
 Bestämmelsen tar endast sikte på frågan om tvång eller våld från Försvarsmaktens personals sida och innebär inte något hinder mot att Försvarsmaktens personal medverkar i en insats även om det finns risk för att den som begär stöd, i allmänhet polisen, kommer att bruka tvång eller våld. Det är således möjligt att använda t.ex. ett militärt transportmedel med militär förare för att transportera poliser till och under en insats där dessa kan förväntas hamna i en sådan situation att de kommer använda tvång eller våld.  
 14 
  
 12 
  
 Jfr SOU 2001:98 s. 146. 
  
 13 
  
 SOU 2001:98 s. 139. 
  
 14 
  
 Prop. 2001/02:158 s. 63 och SOU 2001:98 s. 138 ff. 
  
 66 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 Enligt 8 § får endast sådan personal inom Försvarsmakten som har lämplig utbildning för uppgiften medverka när Försvarsmakten lämnar stöd till civil verksamhet. Försvarsmakten skall se till att den medverkande personalen har nödvändig kunskap om de sär- skilda förhållanden som kan gälla för uppgiften. 
 Den som fullgör grundutbildning eller repetitionsutbildning med totalförsvarsplikt är skyldig att delta i verksamhet enligt förord- ningen endast om förutsättningarna i 5 kap. 3 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt är uppfyllda, dvs. om medverkan kan anses utgöra ett led i hans eller hennes utbildning (9 §). 
 15  
 Anställd perso- nals skyldighet att delta i stödverksamheten är beroende av vad som framgår av anställningsavtal och av den enskildes yrkeskvali- fikationer. Även den frivilliga personalens skyldigheter i detta avseende regleras av avtal. 
 Vidare föreskrivs att Försvarsmaktens personal inte får användas för uppgifter enligt förordningen som kan medföra en inte obetyd- lig risk för att personalen kan komma att skadas (10 §). 
 En insats från exempelvis polisen, Kustbevakningen eller Tull- verket står alltid under respektive myndighets ledning och en stöd- insats från Försvarsmaktens sida lämnas av myndigheten som sådan. Av 11 § framgår att en enhet inom Försvarsmakten som lämnar stöd enligt förordningen skall stå under befäl av en militär chef. Detta innebär att den stöduppgift som Försvarsmakten åtar sig bör formuleras som ett uppdrag med vissa ramar eller begränsningar. 
 16 
  
 Det slutliga avgörandet av om stöd skall lämnas eller inte ligger hos Försvarsmakten. En  
 begäran om stöd  
 skall som regel göras hos Högkvarteret eller Operativa insatsledningen och beslut skall fattas av överbefälhavaren eller av den inom Högkvarteret eller Operativa insatsledningen som han bestämmer (13 §). 
 17  
 Försvarsmakten skall ta ut avgifter för det stöd som myndigheter lämnar (16 §). 
  
 15 
  
 Se vidare avsnitt 6.5.1 Allmänt om tjänstgöringsplikten. 
  
 16 
  
 Jfr SOU 2001:98 s. 152 f. 
  
 17 
  
 Det ankommer i första hand på Rikspolisstyrelsen att begära stöd till polisen (jfr 12 §). 
  
 67 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 3.7 
  
 Skyddslagen m.m. 
  
 Allmänt om regleringen 
 Lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (skyddslagen) innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till skydd mot 
  
 sabotage, 
  
 användning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terro- rism), 
  
 18 
  
 spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret. 
  
 I lagen ges också bestämmelser om skydd för allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet. 
 Befogenheterna enligt skyddslagen utgår från att ett i förväg bestämt skyddsobjekt finns. Om allmänhetens tillträde till eller rätt att utnyttja en anläggning, ett område, ett fartyg eller ett luftfartyg behöver begränsas för de ändamål som angetts ovan får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att anlägg- ningen, området, fartyget eller luftfartyget skall utgöra skydds- objekt (3 §). 
 Som skyddsobjekt får enligt 4 § förklaras 
  
 1. 
  
 statliga förvaltningsbyggnader, statschefens residens och bostäder samt statsministerns bostäder, 
  
 2. 
  
 anläggningar och områden till vilka staten har äganderätten eller nyttjanderätten och som disponeras av Försvarsmakten, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt samt mili- tära fartyg och luftfartyg, 
  
 3. 
  
 anläggningar eller områden som används eller är avsedda för ledning av befolkningsskyddet och räddningstjänsten eller det civila försvaret i övrigt, för energiförsörjning, vattenförsörj- ning, rundradioförsörjning, radio- och telekommunikationer, transporter eller försvarsindustriella ändamål, 
  
 4. 
  
 områden där Försvarsmakten, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt tillfälligt bedriver övningar, prov eller försök, 
  
 18  
 Enligt regeringens förslag (prop. 2002/03:38) om lag till ändring i skyddslagen skall denna punkt ha följande lydelse. Terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:000) om straff för terrorist- brott. Ändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 2003. 
 68 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 5. 
  
 områden där Försvarsmakten har satts in för att möta ett väpnat angrepp mot Sverige eller för att hindra en kränkning av Sveriges territorium, och 
  
 6. 
  
 områden där en främmande stats militära styrka tillfälligt bedriver övningar när den här i landet deltar i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete. 
  
 Också andra anläggningar eller områden än de nämnda får förklaras vara skyddsobjekt, om de är av betydelse för totalförsvaret och Sverige befinner sig i krig eller krigsfara eller det råder andra utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig (5 §). Riks- dagens byggnader får förklaras som skyddsobjekt efter medgivande av talmannen. I vissa fall krävs medgivande av ägaren (nyttjaren), om denne är någon annan än staten (6 §). 
 Beslut om skyddsobjekt fattas förutom av regeringen av Försvars- makten eller länsstyrelse. Disponeras egendomen av både militära och civila myndigheter fattas beslutet av länsstyrelse. Innan ett sådant beslut fattas skall dock Försvarsmakten höras. 
 19  
 Skydds- objekt som har beslutats av Försvarsmakten benämns i detta sammanhang militära skyddsobjekt medan skyddsobjekt som beslutats av länsstyrelse benämns civila skyddsobjekt. 
 20 
  
 Av 2 § skyddslagen framgår att beslut om skyddsobjekt och vissa andra beslut med stöd av denna alltid måste föregås av en intresse- avvägning. Beslutet får inte göras mer omfattande eller ingripande än vad som krävs för att tillgodose behovet av skydd. Så långt möjligt skall undvikas att beslutet medför skada eller olägenhet för andra allmänna eller enskilda intressen. 
 Ett beslut om skyddsobjekt innebär som regel att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet. Tillträdesförbudet får förenas med förbud mot att ta fotografier eller göra andra avbildningar, beskriv- ningar eller mätningar av eller inom skyddsobjektet. Om det bedöms som tillräckligt, får i stället för tillträdesförbud utfärdas förbud mot att ta fotografier eller göra andra avbildningar, beskrivningar 
  
 19 
  
 Jfr  
  
 2-3 
  §§ förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (skyddsförordningen), FFS 1996:13 och RPSFS 1991:5 (FAP  
 579-3). 
  (Beslut enligt 4 § första punkten skyddslagen fattas av Försvarsmakten såvitt avser statliga förvaltnings- byggnader som disponeras huvudsakligen av Försvarsmakten, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt. Beslut som rör regeringens eller riksdagens byggnader fattas av regeringen. I övrigt fattas sådana beslut av länsstyrelse. Beslut enligt 4 § andra och sjätte punkten fattas av Försvarsmakten och beslut enligt tredje – femte punkten av länsstyrelse.) 
  
 20 
  
 Begreppen militära och civila skyddsobjekt definieras inte i skyddslagen eller skydds- förordningen. 
  
 69 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 eller mätningar av eller inom skyddsobjektet eller mot att bada, dyka, ankra eller fiska där (7 §). 
 För bevakning av skyddsobjekt får anlitas polismän, militär personal eller annan särskilt utsedd personal. Den som bevakar ett skyddsobjekt och inte är polisman benämns skyddsvakt (9 §). Av 5 § första stycket skyddsförordningen framgår att förordnande av skyddsvakter är ett förfarande i två steg. Först skall den tilltänkta personen vara godkänd att bli skyddsvakt och därefter kan han utses till skyddsvakt. Gemensamt för både den militära och civila personalen är att det inte finns reglerat vilken myndighet som utser en godkänd skyddsvakt. Det får dock anses vara den myndighet eller det företag som förvaltar eller äger skyddsobjektet som också utser skyddsvakten. 
 21 
  
 Bevakningspersonalens befogenheter i olika avseenden regleras i  
 10-18 
  §§ skyddslagen. Bland annat finns bestämmelser om skydds- vaktens befogenheter att använda tvångsmedlen kroppsvisitation och sådan husrannsakan som avser egendom som någon för med sig samt att avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta personer. Enligt 24 kap. 7 § andra stycket och 27 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken har var och en rätt att gripa den som har begått brott, på vilket fängelse kan följa, och som påträffas på bar gärning eller flyende fot liksom att lägga beslag på föremål som därvid påträffas. Dessa befogenheter gäller givetvis även för skyddsvakter. Dessa har emellertid dessutom enligt 13 § skyddslagen inom skydds- objektet, i dess närhet eller under den misstänktes flykt från objektet samma befogenhet som polismän att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage eller förberedelse till sådant brott samt att lägga beslag på föremål som personen för med sig. Gripande för ett sådant brott kan alltså ske även om den miss- tänkte inte anträffas på bar gärning. Den nu angivna befogenheten gäller däremot inte till skydd mot terrorism. 
 Vidare finns särskilda föreskrifter om militära skyddsområden och om bevakning av dessa  
 (23-33 
  §§). Om en militär anläggning inte kan beredas ett tillräckligt skydd genom att anläggningen är skyddsobjekt, får regeringen för de ändamål som tidigare angetts föreskriva att ett område omkring anläggningen skall vara militärt skyddsområde. Även ett område med geografiska förhållanden av särskild betydelse för det militära försvaret får för samma ändamål förklaras vara militärt skyddsområde. Utlänningar får inte uppe- 
  
 21  
 Jfr  
 Ryding-Berg, 
  S., Skyddslagen, 1997, s. 54. 
 70 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 hålla sig inom militära skyddsområden när det råder höjd bered- skap eller under annan tid som regeringen med hänsyn till Sveriges försvarsberedskap bestämmer. Särskilt tillstånd kan dock meddelas om det finns skäl för det. 
 Särskilt om skyddet mot terrorism 
 I propositionen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (prop. 1989/90:54 s. 34 f) anförde föredragande statsrådet följande beträffande skyddet mot terrorism. 
 Till grund för den nuvarande skyddslagen ligger behovet av att skydda försvarsanläggningar och försvarsverksamhet mot sabotage och spioneri. Dessa huvudsyften bör alltjämt vara grundläggande. Emellertid har utvecklingen enligt min mening visat att skyddsbehov kan föreligga även på grund av risker i andra hänseenden. 
 De exempel på internationell terrorism, som de senaste decennier- na förekommit även i vårt land, visar att vissa anläggningar eller typer av verksamhet blivit sårbara inte bara på grund av den materiel, som förvaras där, eller på grund av själva den verksamhet som utövas där. En väl så stor risk som risken för sabotage får numera anses föreligga för att personer, som regelmässigt uppehåller sig inom vissa anlägg- ningar, skall utsättas för angrepp av grupper, som genom utpressning eller på annat sätt vill nå politiska eller andra syften. Ett särskilt till- trädesskydd är ägnat att minska riskerna för sådana angrepp. 
 Det finns visserligen möjligheter att, då akut fara för terrorist- angrepp föreligger, spärra av en anläggning eller ett område med stöd av polislagen. Enskilda personer som är särskilt utsatta för risker att bli föremål för terrorismattentat kan också förses med livvaktsskydd. I fråga om vissa anläggningar kan emellertid risken för dylika angrepp sägas vara praktiskt taget konstant utan att det för den skull går att hävda att risken vid ett givet tillfälle är mer överhängande än annars. Jag kan instämma i vad utredningen anfört om att flera av de anlägg- ningar, som främst löper risk för att utsättas för terrorismangrepp kan beredas skydd redan på grund av att någon av de övriga riskfaktorer, som upptas i lagen, är för handen. I vissa fall – t.ex. när det gäller regeringskansliets byggnader och vissa myndigheters lokaler samt flygplatser – är emellertid terrorismhotet betydligt mer överhängande än risken för sabotage eller spioneri. Enligt min mening bör därför i den nya lagen komma till klart uttryck att terrorismhot självständigt skall läggas till grund för beslut enligt lagen. Risken att en sådan reglering skulle föra alltför långt vill jag begränsa genom att, som jag återkommer till i det följande, närmare specificera vilken typ av anläggningar eller verksamhet som skall kunna beredas skydd i freds- tid. 
 71 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 Det skall framhållas att risk för våld mot bestämda personer i första hand skall mötas genom polisiära åtgärder. Ett individualiserat hot mot viss person skall alltså inte föranleda att en anläggning eller ett område där den hotade personen vistas förklaras utgöra skyddsobjekt. Där- emot bör en obestämd större krets av människor kunna beredas skydd genom att den anläggning eller det område där de regelmässigt uppe- håller sig, ges ett särskilt tillträdesskydd. Det blir här fråga om situa- tioner där personer är utsatta för fara i just den egenskap eller befatt- ning som gör att de befinner sig inom den aktuella anläggningen eller området i fråga. Det kan däremot antas sakna betydelse vilka individer det rör sig om. 
 Försvarsmaktens befogenheter att bevaka civila skyddsobjekt i fred 
 Föreskrifterna i skyddslagen och skyddsförordningen hindrar inte att militärpersonal i och för sig anlitas för bevakning av civila skydds- objekt. I specialmotiveringen till 9 § skyddslagen anförde före- dragande statsrådet att all personal utom polismän som har till uppgift att bevaka skyddsobjekt hädanefter skall benämnas skydds- vakter när de fullgör sin bevakningsuppgift oavsett vilken personal- kategori de tillhör. Enligt föredraganden fick det ankomma på regeringen att bestämma vilka kategorier som får anlitas och vad som skall gälla för förordnande av särskilda skyddsvakter (prop 1989/90:54 s. 66). Frågan har i övrigt inte behandlats i förarbetena till skyddslagen. 
 22 
  
 Utgångspunkten synes dock ha varit att militära skyddsobjekt bevakas av skyddsvakter som tillhör den militära personalen och att civila skyddsobjekt bevakas av polismän eller av länsstyrelsen godkända skyddsvakter. Av 9 kap. 1 § förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal framgår dock att militär personal skall svara för vakttjänsten vid statschefens Wagner (högvakt). 
 Försvarsmakten har till utredningen redovisat sin syn i frågan om Försvarsmaktens skyldigheter och möjligheter att bevaka skyddsobjekt. 
 23 
  
 Försvarsmakten anför bl.a. att bevakning av egendom till skydd mot brottsliga angrepp ofta kan vara en del av säkerhetsskyddet (tillträdesbegränsningen) enligt bestämmelserna i säkerhetsskydds- lagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633). I 
  
 22 
  
 SOU 1986:7, SOU 1988:8, prop. 1989/90:54, bet. 1989/90:FöU6, prop. 1995/96:221, bet. 1996/97:FöU2. 
  
 23 
  
 Skrivelse den 20 juni 2002 (utredningens dnr 05/02). 
  
 72 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 vissa fall kan även bevakning, eller snarare tillsyn eller övervakning, vara nödvändig för att en myndighet, och ytterst dess chef, skall uppfylla sitt ansvar enligt 7 § verksförordningen (1995:1322); dvs. bevakningen anses då ingå som ett led i förvaltningsansvaret för myndighetens tillgångar. Av nämnda säkerhetsskyddsförfattningar framgår att Försvarsmakten endast har säkerhetsskyddsansvar för myndighetens egen verksamhet. Visserligen har Försvarsmakten ansvar för kontrollen av säkerhetsskyddet vid vissa andra statliga myndigheter, men detta ansvar är inte en del av det egentliga säker- hetsskyddet. 
 Mot bakgrund av det anförda anser sig Försvarsmakten inte ha någon  
 skyldighet  
 att svara för bevakning eller andra liknande säkerhetsskyddsåtgärder i syfte att stödja andra myndigheter, eller enskilda, i deras säkerhetsskyddsarbete med undantag för den ceremoniella högvaktstjänsten. Försvarsmakten har normalt inte heller rätt att svara för bevakning av områden eller egendom som en annan myndighet har ansvar för. 
 24  
 Enligt Försvarsmaktens bedömning skall den därför i princip inte bevaka andra skydds- objekt än sådana som tillkommit för myndighetens verksamhet och för vilka den har säkerhetsskyddsansvaret. Försvarsmakten tillägger att det dock är möjligt för militär personal att bevaka ett skydds- objekt som har tillkommit för att bereda skydd i en situation som anges i 4 § 6 skyddslagen. 
  
 3.8 
  
 Säkerhetsskyddslagen m.m. 
  
 Allmänt 
 I säkerhetsskyddslagen (1996:627, SL) och säkerhetsskyddsförord- ningen (1996:633, SF) finns regler om säkerhetsskydd. Bestämmel- serna gäller vid verksamhet hos 1) staten, kommunerna och lands- tingen, 2) aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka det allmänna utövar ett rättsligt bestämmande inflytande 
 25  
 samt 3) enskilda som bedriver verksamhet av betydelse för rikets säkerhet eller som särskilt behöver skyddas mot terrorism (1 § SL). 
  
 24 
  
 Enligt Försvarsmakten fanns det inte stöd i förordningen (1986:1111) om militär med- verkan i civil verksamhet för denna att biträda en annan myndighet eller en enskild med bevakning. Nämnda förordning ersattes den 1 juli 2002 av förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. 
  
 25 
  
 När det allmänna skall anses utöva ett rättsligt bestämmande inflytande framgår av 4 § SL. 
  
 73 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 För riksdagen och dess myndigheter gäller endast bestämmel- serna om säkerhetsprövning (2 § SL). För riksdagen gäller vidare lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i riksdagen. 
 Med säkerhetsskydd menas skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, skydd i andra fall av upp- gifter som omfattas av sekretess enligt sekretesslagen (1980:100) och som rör rikets säkerhet samt skydd mot brott som innebär användning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terrorism enligt säkerhetsskyddslagens terminologi), även om brotten inte hotar rikets säkerhet (6 § 
 26  
 SL). 
 Säkerhetsskyddet skall enligt säkerhetsskyddslagen förebygga att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs ( 
 informationssäkerhet 
 ), att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till sådana uppgifter eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs ( 
 tillträdesbegränsning 
 ) och att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet ( 
 säkerhetsprövning 
 ). Säkerhetsskyddet skall även i övrigt förebygga terrorism (7 § SL). 
 När staten avser att begära in anbud eller träffa avtal om upp- handling där det förekommer uppgifter som med hänsyn till rikets säkerhet omfattas av sekretess, skall staten träffa ett skriftligt avtal med anbudsgivaren eller leverantören om det säkerhetsskydd som behövs ( 
 säkerhetsskyddsavtal 
 ). Detta gäller även kommuner och landsting (8 § SL). 
 Säkerhetsprövning 
 Innan en person anställs eller på annat sätt får delta i verksamhet som är av betydelse för rikets säkerhet eller anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism skall en säkerhetsprövning av personen göras. Prövningen skall klarlägga om personen kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i SL och om han eller hon i övrigt är pålitlig från säkerhetssynpunkt. I de från säkerhets- synpunkt känsligaste fallen skall säkerhetsprövningen innefatta 
  
 26  
 Regeringen har i proposition 2002/03:38 Straffansvar för terroristbrott föreslagit att riksdagen antar en lag om straff för terroristbrott, som syftar till att genomföra ett av Europeiska unionen antaget rambeslut om bekämpande av terrorism. I propositionen har regeringen dessutom föreslagit att den i denna paragraf och i annan lagstiftning använda beskrivningen av terrorism – dvs. våld, hot eller tvång för politiska syften – ersätts med en hänvisning till sådan brottslighet som omfattas av den föreslagna lagen om straff för terroristbrott, se vidare avsnitt 5.3. 
 74 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 registerkontroll – den kontroll som tidigare benämndes personal- kontroll (11 §). 
 Registerkontroll och placering i säkerhetsklass 
 Med registerkontroll avses att uppgifter hämtas från register som omfattas av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister eller polisdatalagen (1998:622). Med register- kontroll avses även inhämtande av andra personuppgifter som Rikspolisstyrelsen eller Säkerhetspolisen behandlar. Med register- kontroll avses dock inte att uppgifter hämtas från en förundersök- ning eller särskild undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet (12 §). 
 Registerkontroll  
 skall  
 genomföras beträffande anställningar, upp- drag och annat deltagande i verksamhet, om deltagandet i verksam- heten har placerats i en  
 säkerhetsklass  
 (13 § första stycket SL). Beroende på i vilken omfattning deltagaren förväntas få ta del av sekretessbelagda uppgifter och på vilken betydelse uppgifterna har för rikets säkerhet placeras deltagandet i förekommande fall i någon av säkerhetsklasserna  
 1–3, 
  där klass 1 är den känsligaste (17 § SL). Kontrollen är olika långtgående beroende på vilken säkerhetsklass den avser. I de känsligaste fallen kan, om det är oundgängligen nödvändigt, även uppgifter om den kontrollerades make eller sambo lämnas ut från registren (21 § SL). En ny registerkontroll skall göras minst var femte år av den som deltar i säkerhetsklass 1 eller 2. I övrigt skall en ny kontroll göras när det finns särskild anledning till det (25 § SF). 
 Kontroll får underlåtas, om det står klart att någon kontroll inte behövs, därför att den som säkerhetsprövningen avser tidigare har kontrollerats på motsvarande sätt (16 § SL). 
 Registerkontroll skall inte göras när det gäller uppdrag som offentlig försvarare, ombud inför domstol eller ledamot i riksdagen eller i fullmäktige eller när det gäller liknande uppdrag (13 § andra stycket SL). 
 Registerkontroll  
 får  
 göras även i andra fall om det behövs för skyddet mot terrorism och det finns särskilda skäl. Föreskrifter om detta meddelas av regeringen, utom såvitt gäller riksdagen och dess myndigheter (14 § SL). Regeringen har i SF föreskrivit att register- kontroll till skydd mot terrorism får göras i fråga om den som skall anställas eller på annat sätt delta i verksamhet vid civila flygplatser, 
 75 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 flygstationer och flygpassagerarterminaler, vid statschefens residens och bostäder samt statsministerns bostäder, vid Regeringskansliets byggnader samt vid annat som förklarats vara skyddsobjekt enligt lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (26 och 27 §§ SF). Om det finns särskilda skäl får registerkontroll till skydd mot terrorism ske även i andra fall. Regeringen beslutar i varje enskilt fall om en sådan kontroll (26 a § SF). Registerkontroll enligt 26 och 27 §§ SF får göras endast om skyddsbehovet inte kan tillgodoses på något annat sätt. 
 Registerkontrollen till skydd mot terrorism är inte knuten till säkerhetsklasser (prop. 1995/96:129 s. 79). 
 Registerkontroll  
 får  
 vidare göras efter framställan från en annan stat, om den person som framställan gäller har eller har haft hemvist i Sverige, personen skall delta i en verksamhet på det sätt som beskrivs i 13 § första stycket SL och det för deltagandet gäller regler i den andra staten om registerkontroll som motsvarar reglerna i SL (15 § första stycket SL). Av lydelsen framställan  
 från  
 en annan stat, framgår att framställan inte behöver göras av statsledningen i den främmande staten. När en framställan om registerkontroll har gjorts från en främmande stat är det Riks- polisstyrelsen som beslutar om registerkontrollen och prövar om de olika förutsättningarna är uppfyllda (22 § SF och prop. 1997/98:97 s. 182). 
 Skall en person som har eller har haft hemvist i Sverige delta i en säkerhetskänslig verksamhet hos en mellanfolklig organisation där Sverige är medlem, såsom Europeiska unionen,  
 får  
 registerkontroll göras efter beslut av regeringen, om organisationen har gjort en framställan om kontroll (15 § andra stycket SL). 
 Särskild personutredning 
 I de från säkerhetssynpunkt känsligaste fallen skall även en särskild personutredning göras inom ramen för säkerhetsprövningen. Detta gäller om registerkontrollen avser sådant deltagande i verksamhet som har placerats i säkerhetsklass 1 eller 2. Det gäller vidare när en framställan om kontroll har gjort från en annan stat eller av en mellanfolklig organisation. Personutredningen skall omfatta en undersökning av den kontrollerades ekonomiska förhållanden. I övrigt skall utredningen ha den omfattning som behövs (18 § SL). Utredningen skall genomföras av Rikspolisstyrelsen (34 § SF). Att 
 76 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 det är Säkerhetspolisen som fullgör de uppgifter som Rikspolis- styrelsen har att utföra enligt SL och SF följer av 3 § 1 förord- ningen (2002:1050) med instruktion för Säkerhetspolisen. 
 Samtycke 
 För att registerkontroll och särskild personutredning skall få genom- föras krävs samtycke från den som skall kontrolleras. Kravet på samtycke gäller oberoende av om registerkontrollen sker med stöd av 13, 14 eller 15 § SL. Samtycke krävs inte från en anhörig som kan träffas av uppgifter. (Den anhörige kan dock ha rätt att yttra sig över sådana uppgifter; se i det följande.) Ett lämnat samtycke skall anses gälla förnyade kontroller och utredningar med avseende på samma deltagande. Samtycket bör normalt ges skriftligen. Något uttryckligt krav på detta finns dock inte (19 § SL och prop. 1995/96:129 s. 54 f och 82). 
 Beslut om registerkontroll och placering i säkerhetsklass 
 Utöver den nyss nämnda regeln i 15 § SL finns det en mer allmän bestämmelse i SL om vilka myndigheter som beslutar om register- kontroll och placering i säkerhetsklass. Enligt 20 § SL är det riksdagen och dess myndigheter som beslutar i dessa frågor på riksdagens förvaltningsområde. I övrigt skall enligt huvudregeln regeringen besluta om placering i säkerhetsklass och register- kontroll. Regeringen kan vidare överlåta åt myndigheter och andra som lagen gäller för att fatta vissa sådan beslut. Vilka myndigheter och andra som av regeringen har fått en viss sådan beslutanderätt framgår av  
 18-20 
  och 22 §§ SF samt bilagan till SF. Som tidigare nämnts beslutar exempelvis Rikspolisstyrelsen om registerkontroll när en framställan om sådan kontroll har gjorts från en annan stat (22 § SF). 
 77 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 Prövningen av vilka uppgifter som skall lämnas ut 
 Registernämnden 
 27  
 avgör vilka uppgifter från en registerkontroll eller en särskild personutredning som skall lämnas ut till den som beslutat om kontrollen (31 och 37 §§ SF). En uppgift får lämnas ut endast om den kan antas ha betydelse för prövningen av den kontrollerades pålitlighet från säkerhetssynpunkt (24 § SL). Innan uppgiften får lämnas ut skall den som uppgiften avser i princip ges tillfälle att yttra sig över uppgiften 
 28  
 (25 § SL). Av bestämmelsens lydelse och uttalanden i förarbetena framgår att denna rätt att yttra sig gäller även en anhörig till den kontrollerade, om den anhörige avses med uppgiften (a. prop. s. 85). Registernämnden prövar om de nu nämnda förutsättningarna är uppfyllda (32 och 37 §§ SF). 
 Prövningen av de utlämnade uppgifterna 
 Den som har beslutat om registerkontrollen avgör självständigt om den som prövas skall få delta i den säkerhetskänsliga verksamheten (27 § SL). 
 Krav på svenskt medborgarskap 
 En säkerhetsklassad anställning vid staten, en kommun eller ett landsting får innehas endast av den som är svensk medborgare (29 § första och andra styckena SL). Eftersom kravet gäller endast för anställningar som har placerats i säkerhetsklass är det inget som hindrar att utländska medborgare har sådana befattningar som på grund av bestämmelserna om registerkontroll till skydd mot terro- rism kan bli föremål för registerkontroll. Det kan sålunda bli aktu- ellt med registerkontroll till skydd mot terrorism även såvitt avser utländska medborgare (prop. 1995/96:129 s. 68 och 88). 
 Kravet på svenskt medborgarskap gäller inte annat deltagande än anställning, även om deltagandet har placerats i säkerhetsklass (29 § andra stycket SL). Något krav på svenskt medborgarskap ställs inte heller upp när det gäller anställningar i företag eller andra rätts- subjekt som inte nämns i bestämmelsen (a. prop. s. 88). 
  
 27 
  
 Bestämmelser om Registernämndens uppgifter och organisation m.m. finns i förordningen (1996:730) med instruktion för Registernämnden. 
  
 28 
  
 Undantag görs dock för vissa fall av sekretess, se 25 § SL. 
  
 78 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 Regeringen får i enskilda fall medge undantag från kravet på svenskt medborgarskap (29 § tredje stycket SL). 
 Övrigt 
 SL och SF innehåller vidare bestämmelser om sådan som tillsyn och meddelande av verkställighetsföreskrifter. Ansvaret för tillsynen över säkerhetsskyddet enligt SL har fördelats på en rad olika myndigheter. Rikspolisstyrelsen och Försvarsmakten har dock det största tillsynsansvaret  
 (39-42 
  §§ SF). Som tidigare har nämnts är det Säkerhetspolisen som fullgör de uppgifter som Rikspolis- styrelsen har att utföra enligt SL och SF. 
  
 3.9 
  
 Utlänningslagen och lagen om särskild utlänningskontroll 
  
 I  
 utlänningslagen (1989:529)  
 finns regler om utlänningars inresa, utresa, vistelse i Sverige och arbete i Sverige som anställd samt om rätten till asyl här. Lagen innehåller bl.a. huvudregler om krav i vissa fall på pass, visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd. I lagen anges också sådant som under vilka förutsättningar en utlän- ning kan avvisas eller utvisas ur Sverige och när en utlänning kan tas i förvar eller bli föremål för andra tvångsåtgärder. 
 En utlänning får enligt reglerna i utlänningslagen avvisas bl.a.  
 om  
 han på grund av tidigare ådömt frihetsstraff eller någon annan särskild omständighet kan antas komma att begå brott i Sverige eller i något annat nordiskt land,  
 eller om  
 det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land. Även utvisning får i vissa fall ske på grund av brott (4 kap. 2 och 7 §§). Beslut om utvisning på grund av brott meddelas av den domstol som handlägger brottmålet (4 kap. 8 § utlänningslagen). 
 När det gäller utvisning av hänsyn till  
 rikets säkerhet  
 och på grund av befarad brottslighet som innefattar  
 våld, hot eller tvång för politiska syften  
 hänvisar utlänningslagen (4 kap. 11 § 
 29 
 ) till  
 lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll 
 . 
  
 29  
 Regeringen har i proposition 2002/03:38 Straffansvar för terroristbrott föreslagit att riks- dagen antar en lag om straff för terroristbrott, som syftar till att genomföra ett av Euro- peiska unionen antaget rambeslut om bekämpande av terrorism. I propositionen har rege- 
 79 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 Lagen om särskild utlänningskontroll ersatte, när den trädde i kraft den 1 juli 1991, som  
 särskild terroristlagstiftning  
 dels den då gällande lagen (1989:530) om åtgärder för att förebygga våldsdåd med internationell bakgrund ( 
 terroristlagen 
 ), dels en bestämmelse i utlänningslagen om utvisning med hänsyn till rikets säkerhet. 
 Enligt lagen om särskild utlänningskontroll får en utlänning som inte avvisas eller utvisas enligt utlänningslagen utvisas ur landet om det 
  
 1) 
  
 behövs av hänsyn till  
  
 rikets säkerhet 
 , eller 
  
 2) 
  
 med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han kommer att begå eller medverka till brottslig gärning som innefattar  
  
 våld, hot eller tvång för politiska syften 
 . 
 Det som sägs i 2) gäller inte om fara föreligger för sådan gärning i annan stat som har övervägande karaktär av politiskt brott (1 § 
 30 
 ). 
 När det gäller förhållandet mellan avvisning eller utvisning enligt utlänningslagens vanliga regler å den ena sidan och utvisning enligt denna terroristlagstiftning å den andra sidan uttalades i förarbetena till lagen att åtgärder enligt det förra regelsystemet i princip bör ha företräde. Vidare anfördes 
 31 
 : 
 Detta ligger i linje med uppfattningen att det innebär fördelar både för de berörda och för det åsyftade resultatet att man så långt som möjligt undviker att peka ut en person som presumtiv terrorist och därmed försvårar verkställigheten av ett utvisningsbeslut. Skall en utlänning avvisas eller utvisas enligt utlänningslagens vanliga regler, saknas alltså skäl att ta upp frågan om tillämpning av  
 terroristbestämmelserna. /---/ 
  Vad som har sagts nu bör givetvis inte hindra att frågan om utvisning enligt terroristbestämmelserna tas upp i ett fall där det visserligen är möjligt att avvisning eller utvisning kan ske enligt utlänningslagens allmänna regler men frågan härom är svårbedömd eller fordrar tids- krävande utredning. 
 I förarbetena till lagen om särskild utlänningskontroll framhölls vidare att 1 § endast innehåller lagens grundläggande regler om 
 ringen dessutom föreslagit att den i denna paragraf och i annan lagstiftning använda beskriv- ningen av terrorism – dvs. våld, hot eller tvång för politiska syften – ersätts med en hän- visning till sådan brottslighet som omfattas av den föreslagna lagen om straff för terrorist- brott, se vidare avsnitt 5.3. 
  
 30 
  
 Not som ovan. Regeringen har i samma proposition föreslagit att det nu beskrivna undan- taget upphävs. 
  
 31 
  
 Proposition 1990/91:118 med förslag till lag om särskild kontroll av vissa utlänningar m.m. s. 36 f. 
  
 80 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 utvisning 
 , medan avvisning ansågs kunna ske i tillfredsställande utsträckning redan enligt utlänningslagen. Enligt utlänningslagen gäller ju att en utlänning får avvisas bl.a. om han på grund av tidiga- re ådömt frihetsstraff eller någon annan särskild omständighet kan antas komma att begå brott i Sverige eller i något annat nordiskt land. Detta i förening med de övriga reguljära grunderna för avvis- ning ansågs vara tillräckligt för att säkerställa att vi inte med öppna ögon skall behöva ta emot presumtiva terrorister som söker sig till Sverige. När det däremot gäller utvisning kunde man inte, vilket också uttalades i förarbetena, repliera på bestämmelserna i utlännings- lagen. Möjligheterna att utvisa en person på grund av brott var på ett annat sätt begränsade enligt utlänningslagen. 
 32 
  
 Ännu i dag finns vissa begränsningar i dessa möjligheter. När frågan om utvisning på grund av brott är föremål för prövning enligt utlänningslagen, skall nämligen hänsyn tas till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Därvid skall man särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållan- den samt hur länge utlänningen har vistats i Sverige. En utlänning som hade vistats i Sverige med permanent uppehållstillstånd sedan minst fyra år när åtal väcktes eller som då var bosatt i Sverige sedan minst fem år, får utvisas endast om det finns synnerliga skäl. Det- samma gäller för en medborgare i ett annat nordiskt land som vid den angivna tidpunkten varit bosatt här sedan minst två år. Vidare finns särskilda begränsningar när det gäller flyktingar och personer som kommit till Sverige innan de fyllt femton år (4 kap. 10 §). 
 Reglerna om utvisning i lagen om särskild utlänningskontroll har tillkommit för att utlänningar, som på goda grunder kan miss- tänkas för att planera terroristaktioner här, skall kunna utvisas från Sverige utan sådana begränsningar som gäller enligt utlännings- lagen.  
 33 
  
 Beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll meddelas av regeringen. Regeringen tar upp frågan på ansökan av Rikspolisstyrelsen eller självmant. Om en annan polismyndighet, en länsstyrelse eller Migrationsverket finner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1 § bör meddelas, skall myndigheten anmäla detta till Rikspolisstyrelsen (2 § lagen om särskild utlännings- kontroll). 
 Ett beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlännings- kontroll skall förenas med förbud för utlänningen att utan tillstånd 
  
 32 
  
 O.a.prop. s. 34 f och 76. 
  
 33 
  
 Jfr o.a.prop. s. 35. 
  
 81 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 av regeringen återvända till Sverige (4 §). En utlänning som uppe- håller sig i Sverige, trots att han enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt lagen, inte har haft rätt att återvända hit, döms till fängelse i högst ett år eller, om brottet är ringa, till böter. Detta gäller dock inte om utlänningen har flytt hit för att undgå för- följelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska upp- fattning. I ringa fall skall åtal för brott inte väckas annat än om det är påkallat från allmän synpunkt (24 § lagen om särskild utlän- ningskontroll). 
 Den som hjälper en utlänning som är underkastad ett sådant förbud som nyss nämnts att komma in i Sverige döms till fängelse i högst ett år eller, när omständigheterna är mildrande, till böter (23 § lagen om särskild utlänningskontroll). 
 Lagen om särskild utlänningskontroll innehåller vidare bestäm- melser om att en utlänning i vissa fall kan tas i förvar eller bli föremål för anmälningsplikt eller andra tvångsåtgärder när det är aktuellt med utvisning (8, 9 och  
 14-22 
  §§). Exempelvis sägs i 19 § att utlänningen får underkastas husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, om det är av betydelse för att utröna om utlänningen, eller en organisation eller grupp som han tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder någon gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften 
 34  
 och som innefattar brott för vilket lindrigare straff än fängelse i två år inte är föreskrivet. Det är också tillåtet att ta fingeravtryck av utlänningen och fotografera honom. Förordnande om sådana åtgärder meddelas i förekommande fall av Rikspolisstyrelsen eller en annan polis- myndighet, dock först efter att regeringen eller en domstol i särskilt beslut har meddelat att sådana förordnanden får komma i fråga (18 §). Även hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervak- ning kan komma i fråga i vissa fall (18 och 20 §§). 
 I lagen om särskild utlänningskontroll finns vidare regler om för- hållandet mellan terroristlagstiftningen och strafflagstiftningen. I 25 § sägs att, om regeringen handlägger ett ärende om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll, får åtal inte utan rege- ringens medgivande väckas mot utlänningen innan regeringen avgjort ärendet. I förarbetena till lagen anfördes bl.a. följande 
 35 
 . 
  
 34 
  
 I proposition 2002/03:38 har regeringen, som tidigare anmärkts, föreslagit att den i viss lagstiftning använda beskrivningen av terrorism – dvs. våld, hot eller tvång för politiska syften – ersätts med en hänvisning till sådan brottslighet som omfattas av den föreslagna lagen om straff för terroristbrott, se vidare avsnitt 5.3. 
  
 35 
  
 Proposition 1990/91:118, s. 73 f. 
  
 82 
 SOU 2003:32 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 /---/Dessa 
  frågor aktualiseras om en utlänning begår en allvarlig terrorist- handling i Sverige och skulle kunna bli föremål för utvisning enligt terroristbestämmelserna. Frågan uppkommer då om lagföring skall ske i Sverige eller om utlänningen i stället skall utvisas snarast möjligt. Vidare uppstår spörsmål om fördelningen av beslutsbefogenheterna. 
 Huvudprincipen i en sådan situation måste vara att lagföring sker i Sverige även om det i varje fall kortsiktigt skulle vara mest förenligt med våra säkerhetsintressen att utlänningen omedelbart förpassades ur landet. Av hänsyn till intresset av internationell solidaritet på området bör man från svensk sida inte medverka till att ett allvarligt terrorist- dåd lämnas obeivrat. Och på längre sikt skulle det självfallet vara till nackdel för våra egna säkerhetsintressen, om det skulle bli bekant att man utan påföljd kan föröva sådana handlingar i Sverige. 
 Om, i enlighet med vad som sålunda får anses vara huvudprincipen, lagföring sker i Sverige, har man anledning utgå från att den svenska domstolen samtidigt som utlänningen ådöms på följd – normalt fängelsestraff – utvisar honom ur riket. Utvisningen skall då verk- ställas omedelbart sedan straffet har avtjänats eller villkorlig frigivning har ägt rum. Det kan emellertid då visa sig att utvisningen av asyl- rättsliga eller andra humanitära skäl inte kan  
 verkställas. /---/ 
  
 Från huvudprincipen om lagföring i Sverige måste emellertid ett viktigt undantag göras, nämligen för det fallet att man med säkerhet 
 kan påräkna lagföring i något annat  
 land. /---/ 
  
 /---/ 
  
 Inträffar ett terrordåd i Sverige bör det ankomma på regeringen att avgöra om omedelbar utvisning skall ske eller lagföring i Sverige äga rum. För övrigt bör anmärkas att arten av eventuella framtida händel- ser är svår att förutse, och man kan inte helt utesluta situationer då regeringen av säkerhetsskäl anser sig böra tillgripa omedelbar utvisning även utan att i beslutssituationen ha fullständiga garantier för att lag- föring kommer att ske i annat land. 
 För åklagarmyndigheterna kan emellertid i de nu diskuterade situa- tionerna vissa problem uppkomma. Har en allvarlig terroristhandling begåtts i Sverige är det givetvis väsentligt att förundersökning omedel- bart påbörjas och att straffprocessuella åtgärder vidtas, om lagföring skall ske här i landet. Vidtas sådana åtgärder, kan dessa emellertid bli meningslösa och t.o.m. vålla komplikationer, om regeringen kort där- efter beslutar om utvisning. Även om den ansvarige åklagaren i ett särskilt fall anser sig kunna utgå från att utvisning kommer att beslutas, kan för övrigt beslutet härom av olika skäl dröja, särskilt om förhandling skall äga rum. Det finns för närvarande ingen bestämmelse som ger åklagaren möjlighet att avvakta med de åtgärder som faller inom hans verksamhetsområde i en sådan situation. 
 Kommittén 
 36  
 föreslår att frågan löses genom att en särskild bestäm- melse tas in i terroristlagstiftningen om  
 krav på åtalstillstånd från regeringen 
 . Själv anser jag att denna komplettering av lagstiftningen bör 
  
 36  
 Terroristlagstiftningskommittén i bet. Terroristlagstiftningen (SOU 1989:104); 
 11  
 september-utredningens 
  not. 
 83 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 genomföras. Bestämmelsen bör få den innebörden att om regeringen har tagit upp en fråga om utvisning enligt den särskilda lagen – vare sig det skett efter framställning av rikspolisstyrelsen eller självmant – åtal inte får väckas utan regeringens medgivande, innan regeringen har avgjort ärendet. 
 Den nu föreslagna bestämmelsen bör vara tillämplig även för det fallet att utlänningen är misstänkt för något annat brott än en terro- risthandling vid den tidpunkt då regeringen tar upp frågan om utvisning enligt terroristbestämmelserna. I sådana situationer finns uppenbarligen – om brottet inte är mycket allvarligt – större förut- sättningar att låta straffanspråket få vika för intresset av att utvis- ningen snabbt kan bli verkställd, och några garantier för att lagföring kommer att ske genom annan stats försorg är alltså inte lika nöd- vändig. 
 Bestämmelsen hindrar visserligen inte formellt straffprocessuella tvångsmedel eller andra ingripanden i utredningssyfte. Står det emeller- tid klart att något åtalsmedgivande inte kommer att meddelas, saknas anledning att vidta vidare utredningsåtgärder. I fall då läget är oklart bör straffprocessuella åtgärder hanteras med viss urskillning. Det är också naturligt att den ansvariga åklagarmyndigheten fortlöpande håller sig underrättad om ärendets behandling inom regeringskansliet (jfr prop. 1984/85:156 s. 8 f och 16). 
 Även om den föreslagna bestämmelsen inte berör hanteringen av redan väckta åtal, är det självklart att den ansvariga åklagarmyndig- heten även i dessa fall håller sig underrättad om ärendets behandling.  
 37 
  
 3.10 
  
 Lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. 
  
 Lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. 
 38  
 innehåller bestämmelser för genom- förande av den internationella konventionen om bekämpande av finansiering av  
 terrorism  
 som antogs av Förenta nationernas general- församling den 9 december 1999 (54/109). 
 Genom lagen, som trädde i kraft den 1 juli 2002, har det gjorts straffbart att samla in, tillhandahålla eller ta emot pengar eller andra tillgångar i syfte att dessa skall användas, eller med vetskap om att de är avsedda att användas, för att begå särskilt allvarlig brottslighet (3 §). 
  
 37 
  
 Anledningen till att utredningen behandlar detta ämne förhållandevis utförligt är att frågan varit föremål för särskilda diskussioner med referensgruppen. Utredningen vill därför vidare framhålla att den anser att de redovisade principerna bör gälla även i fortsättningen. 
  
 38 
  
 Prop. 2001/02:149 Sveriges tillträde till Förenta nationernas internationella konvention om bekämpande av finansiering av terrorism. 
  
 84 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 Med särskilt allvarlig brottslighet menas enligt lagen 
  
 ! 
  
 mord, dråp, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövan- de, grovt olaga tvång, mordbrand, grov mordbrand, allmän- farlig ödeläggelse, sabotage och spridande av gift eller smitta om syftet med gärningen är att injaga skräck i en befolkning eller en befolkningsgrupp eller att förmå en regeringen eller en internationell organisation att vidta eller att avstå från att vidta en åtgärd, 
  
 ! 
  
 grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage och flyg- platssabotage, 
  
 39 
  
 ! 
  
 sådan brottslighet som avses i artikel 1 i den internationella konventionen den 17 december 1979 mot tagande av gisslan, artikel 7 i konventionen den 3 mars 1980 om fysiskt skydd av kärnämne samt artikel 2 i den internationella konventionen den 15 december 1997 om bekämpande av bombattentat av terrorister, 
  
 ! 
  
 mord, dråp, misshandel, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande, grov skadegörelse, mordbrand, grov mord- brand samt hot om sådana brott, om gärningen utförs mot sådana internationellt skyddade personer som avses i konven- tionen den 14 december 1973 om förebyggande och bestraff- ning av brott mot diplomater och andra internationellt skydda- de personer (2 §). 
  
 Straffet för de nu beskrivna kriminella handlingarna är fängelse i högst två år. Om brottet är grovt är straffet dock fängelse lägst sex månader och högst sex år. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det utgjort ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller annars varit av särskilt farlig art. I ringa fall döms inte till ansvar (3 §). 
 Även försök till handlingar enligt 3 § har kriminaliserats (4 §). Om en gärning är belagd med samma eller strängare straff i 
 brottsbalken skall inte dömas till straff enligt 3 eller 4 § denna lag (5 § 
 40 
 ). 
 I lagen finns en särskild bestämmelse om utvidgad domsrätt när det gäller brott som utanför Sverige har begåtts av svensk med- borgare eller utlänning som befinner sig här i riket (6 § 
 41 
 ). Att det i 
  
 39  
 Regeringen har i proposition 2002/03:38 Straffansvar för terroristbrott föreslagit att terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:000) om straff för terroristbrott läggs till i denna punkt. 
  
 40 
  
 Se förslag till ändring av paragrafen i regeringens proposition 2002/03:38. 
  
 41 
  
 Not som ovan. 
  
 85 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 vissa fall krävs tillstånd från regeringen, eller annan myndighet som regeringen bemyndigat, för att väcka åtal följer av 2 kap. 5 § brottsbalken. 
  
 3.11 
  
 Lagen om försvarsunderrättelseverksamhet m.m. 
  
 Bakgrund 
 Regeringen beslutade i slutet av år 1996 om direktiv till en utred- ning om underrättelsetjänsten. Kommittén som antog namnet 1996 års underrättelsekommitté lämnade i mars 1999 betänkandet Underrättelsetjänsten – en översyn (SOU 1999:37). Kommitténs huvuduppgift var att, mot bakgrund av det vidgade säkerhets- begreppet och de nya säkerhetshoten, göra en översyn av under- rättelsetjänstens uppgifter, ledning och utformning. 
 I betänkandet lämnade Underrättelsekommittén förslag avseende lagreglering av den militära underrättelseverksamheten, grundprinci- perna för underrättelsetjänsten samt insynen i och kontrollen av den militära underrättelsetjänsten. Kommittén föreslog vidare att en samordningsfunktion skulle inrättas för underrättelsefrågor i Regeringskansliet. 
 Under våren 2000 fattade riksdagen beslut om lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet efter förslag av regeringen (prop. 1999/2000:25, bet. 1999/2000:FöU3, rskr. 1999/2000:158). Lagen trädde i kraft den 1 juli 2000. Regeringen fattade under våren 2000 beslut om förordningen (2000:131) om försvarsunderrättelse- verksamhet. 
 Vidare har en samordnande funktion för säkerhetspolitiska under- rättelsefrågor inrättats i Regeringskansliet. Funktionen består av en styrgrupp och ett sekretariat. Styrgruppen har en departements- överskridande sammansättning av representanter på statssekreterar- nivå samt överbefälhavaren och cheferna för den militära under- rättelse- och säkerhetstjänsten (MUST), Försvarets radioanstalt och Säkerhetspolisen. 
 42  
 Styrgruppen stöds löpande av Regerings- kansliets samordningssekretariat för säkerhetspolitiska underrättelse- frågor (Fö SUND). Sekretariatet började byggas upp i september 2000. 
  
 42  
 MUST är en del av Försvarsmakten och Säkerhetspolisen en del av Rikspolisstyrelsen medan FRA är en fristående myndighet. 
 86 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 Enligt Regeringskansliets föreskrifter med arbetsordning för Försvarsdepartementet har samordningssekretariatet till uppgift att löpande följa underrättelseverksamheten, att bedöma underrättelse- underlaget samt att bidra till en sammanvägd syn på hot mot landets yttre säkerhet och intressen. Sekretariatet skall verka för att ett regelbundet samråd äger rum mellan underrättelsetjänsterna och Regeringskansliet och att en adekvat delgivning av material sker. Sekretariatet medverkar i samråd med enheten för det militära försvaret till den kontinuerliga inriktningen av försvarsunderrättelse- verksamheten och därtill knutna myndigheter. 
 Allmänt om regleringen 
 Lagen om försvarsunderrättelseverksamhet innehåller bestämmelser om uppgifter och arbetsformer för försvarsunderrättelseverksam- heten. 
 43  
 Verksamheten skall bedrivas av Försvarsmakten 
 44  
 och de andra myndigheter som regeringen bestämmer, nämligen Försva- rets radioanstalt, Försvarets materielverk och Totalförsvarets forsk- ningsinstitut (jfr 2 § förordningen om försvarsunderrättelse- verksamhet). 
 Försvarsunderrättelseverksamheten skall bedrivas för att kart- lägga yttre militära hot mot landet och till stöd för svensk  
 utrikes-, 
 försvars-, 
  och säkerhetspolitik. I verksamheten ingår att medverka i svenskt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete och att, enligt vad regeringen bestämmer, medverka med underrättelser för att stärka samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred (1 § första stycket). Försvarsunderrättelseverksamheten får emellertid inte avse uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämp- ande och brottsförebyggande arbete (4 §). 
 Det ankommer på regeringen att bestämma försvarsunder- rättelseverksamhetens inriktning (1 § andra stycket). 
  
 43 
  
 I prop. 1999/2000:25 s. 7 anförde regeringen följande beträffande begreppet  
  
 försvars- underrättelseverksamhet 
 . Med hänsyn till att det i den militära underrättelseverksamheten ingår att medverka i internationellt säkerhetssamarbete och att stärka samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred är det enligt regeringen erforderligt med ett begrepp för verksamheten som inte bara täcker underrättelseverksamhet till stöd för det militära försvaret. Regeringen anser därför att en lämplig benämning för den beskrivna underrättelse- verksamheten är försvarsunderrättelseverksamhet. 
  
 44 
  
 Inom Försvarsmakten/MUST:s organisation ryms två olika verksamheter och orga- nisationer; den militära underrättelsetjänsten och den militära säkerhetstjänsten. Lagen om försvarsunderrättelseverksamhet omfattar inte den militära säkerhetstjänstens verksamhet. 
  
 87 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 Försvarsunderrättelsemyndigheterna skall fullgöra sina uppgifter genom inhämtning, bearbetning och analys av information. Analy- ser av hotbilder och bedömningar i underrättelsefrågor skall rapporteras till Regeringskansliet och andra berörda myndigheter (2 §). 
 I lagen finns också bestämmelser om utlandssamarbete i under- rättelsefrågor (3 §). Det anges vidare i lagen att det skall finnas en särskild nämnd under regeringen som skall ha insyn i under- rättelseverksamheten (5 §). 
 I förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet finns bestäm- melser om underrättelsetjänstens skyldighet att informera Regerings- kansliet (Försvarsdepartementet) och Försvarets underrättelse- nämnd i olika avseenden. 
 Enligt förordningen (2000:555) med instruktion för Försvars- makten skall Försvarsmakten leda den verksamhet som anges i 1 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet. 
 Närmare om försvarsunderrättelsemyndigheternas uppgifter 
 Försvarsunderrättelseverksamhetens grundläggande syfte är att  
 kartlägga yttre militära hot mot landet 
 . 
 45  
 I propositionen som låg till grund för lagen om försvarsunderrättelseverksamhet anförde rege- ringen 
 46  
 att försvarsunderrättelseverksamheten skall ses som ett led i Försvarsmaktens uppgifter i fred, under beredskap och i krig. Verksamheten skall ge underlag för Försvarsmaktens beredskap, operativa verksamhet och förbandsproduktion samt för krigs- organisationens utveckling och materiella förnyelse. 
  
 Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas till  
 stöd för svensk  
 utrikes-, 
  försvars- och säkerhetspolitik 
 . Regeringen framhöll i nyss nämnda proposition att försvarsunderrättelsetjänsten tidigt skall identifiera och redovisa eller ge förvarning om sådana förändringar i omvärldsläget att detta kan ligga till grund för ett politiskt beslut om totalförsvarets anpassning. Underrättelsetjänsten skall i ett kortare perspektiv fortlöpande bidra med information till ett sådant beslutsunderlag att en anpassning av försvarsorganisationens 
  
 45 
  
 En av de fyra grundprinciper som gäller för försvarsunderrättelseverksamheten – landets yttre säkerhet – lyder: Försvarsunderrättelseverksamheten får uteslutande avse under- rättelser av betydelse för rikets yttre säkerhet och för det internationella säkerhetssamarbetet i form av svenskt stöd till och deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete samt i freds- främjande och humanitära insatser. Den får inte avse uppgifter som ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete. 
  
 46 
  
 Prop. 1999/2000:25 s. 14 f. 
  
 88 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 krigsduglighet hinner genomföras inom en viss tid före ett even- tuellt angrepp. Underrättelsetjänsten skall vidare kunna identifiera sådana förändringar i omvärldsläget som kan föranleda beslut om anpassningsåtgärder i ett längre tidsperspektiv. 
  
 I uppgiften att bedriva försvarsunderrättelseverksamhet till stöd för svensk politik i nämnda avseenden ingår att  
 medverka i det svenska deltagandet i internationellt säkerhetspolitiskt samarbete samt att, enligt regeringens bestämmande, medverka i uppgiften att stärka samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred 
 . Enligt rege- ringen kan det i sistnämnda fall röra sig om att medverka med information och analys i fråga om sådant som t.ex. internationell terrorism och gränsöverskridande miljöhot. Ansvarsförhållandena på sådana områden påverkas inte av försvarsunderrättelsetjänstens medverkan. Regeringen tillade att det självfallet är viktigt att försvarsunderrättelsetjänstens medverkan vad gäller svåra påfrest- ningar är inriktad på sådana hot som den är lämpad för. Regeringen bör därför närmare bestämma över denna del av försvarsunder- rättelseverksamheten. Regeringen anförde vidare att lagregleringen inte innebär att de myndigheter som bedriver försvarsunderrättelse- verksamhet tillförs några nya arbetsuppgifter. 
  
 Försvarsunderrättelseverksamheten får  
 inte avse uppgifter som ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters brotts- bekämpande och brottsförebyggande arbete 
 . Regeringen konstaterade att det i försvarsunderrättelseverksamheten inte får utövas verk- samhet som inrymmer polisiära befogenheter såsom förunder- sökningsåtgärder enligt rättegångsbalken och tvångsmedelanvänd- ning enligt bl.a. polislagen (1984:387). Detta följer, anförde regeringen, redan av lagstiftningen på området och är en naturlig konsekvens av att det är andra samhällsfunktioner än försvars- underrättelsetjänsten som svarar för den inre nationella säkerheten. 
  
 Regeringen framhöll att nyss nämnda reglering inte syftar till att utgöra något hinder mot att myndigheter som sysslar med försvars- underrättelseverksamhet, enligt regeringens bestämmande, skall kunna lämna andra myndigheter biträde. Den tekniska utrustning som kan finnas hos en myndighet som är verksam med t.ex. signal- spaning inom försvarsunderrättelseverksamheten skall med stöd av regeringens uppdrag kunna användas även till stöd för verksamhet som bedrivs av annan myndighet inom ramen för en sådan myndig- hetsutövning som den senare myndigheten har att svara för. För en sådan ordning talar också att teknisk utrustning som det allmänna anskaffat används på ett rationellt sätt. Enligt regeringen skall det 
 89 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 även finnas utrymme för att ge sådant stöd i andra avseenden. Regeringen tillade vidare att myndigheter som ägnar sig åt försvars- underrättelseverksamhet, i enlighet med regeringens bestämmande, skall kunna syssla med uppdragsverksamhet för annan myndighets räkning. 
 Särskilt om underrättelseverksamhet avseende yttre  
 icke-militära 
  hot 
 Underrättelsekommittén konstaterade (SOU 1999:37 s. 240 ff) att det vidgade säkerhetsbegreppet väckte frågor om och i vad mån det ankom på den militära underrättelsetjänsten att ta sig an icke militärt anknutna säkerhetsproblem i form av nya hot. I försvars- besluten hade det hänvisats till att säkerhetspolitiken skulle bedri- vas och totalförsvaret utformas med en helhetssyn på hanteringen av sådana hot. Enligt kommittén borde ansvaret för hanteringen av de nya hoten såväl i fredstid som i krig enligt gängse princip ankomma på den myndighet som har ansvaret i fredstid och att det först i den mån en sådan myndighet saknar egen kapacitet för underrättelseinhämtning det kan vara aktuellt för underrättelse- tjänsten att bistå denna i olika avseenden. 
 Underrättelsekommittén föreslog att de grundläggande uppgift- erna inom försvarsunderrättelseverksamheten skulle anges med uttrycket kartlägga yttre militära hot och  
 andra yttre hot mot landet 
  (a. s. 323). Verksamheten skulle vidare avse bl.a. att enligt vad regeringen bestämmer, medverka i uppgiften att stärka sam- hället vid svåra påfrestningar i fred. 
 Som framgått innehöll inte regeringens författningsförslag i berörda proposition någon särskild skrivning såvitt avsåg yttre  
 icke-militära 
  hot mot landet. 
 Frågan om försvarsunderrättelseverksamheten skulle omfatta sådana hot berördes emellertid under utskottsbehandlingen i riks- dagen. 
 I motion 1999/2000:Fö3 (kd kommitté) anförde kristdemokra- terna att 1 § i regeringens förslag till lag om försvarsunderrättelse- verksamhet borde utvidgas så att verksamheten skulle omfatta även andra yttre hot än yttre militära hot. Motionärerna pekade vidare på behovet av ökad samverkan mellan olika myndigheter mot bak- grund av det vidgade säkerhetsbegreppet samt att förslaget i 4 § inte fick tolkas så att myndigheter med försvarsunderrättelse- uppgifter inte skulle kunna lämna andra myndigheter biträde. 
 90 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 Försvarsutskottet behandlade motionen i betänkandet Lag om försvarsunderrättelseverksamhet (1999/2000:FöU3). Utskottet ansåg att lagförslaget borde bifallas och motionsyrkandena därmed borde avslås av riksdagen, samt anförde (s. 10 f): 
 Utskottet instämmer i regeringens uppfattning att bland de allmänna krav som ställs på försvarsunderrättelseverksamheten är att den skall utgå från att den endast får inhämta, bearbeta och lagra sådan infor- mation som ökar eller befäster vår kunskap om andra länder i sådana avseenden som har betydelse för vårt lands yttre säkerhet. Försvars- underrättelseverksamheten får sålunda inte vara inriktad på frågor som berör landets inre säkerhet. Den bör inte avse underrättelser inom polisens och andra brottsbekämpande eller brottsförebyggande myndig- heters arbete. 
 Regeringen framhåller i propositionen att förändringen i den säker- hetspolitiska utvecklingen i omvärlden har påverkat den militära underrättelsetjänsten under senare år. Även om risken för storkrig eller krig mellan stater framstår som avlägsen har inte konflikter och kriser försvunnit ens från vårt närområde. Nya säkerhetshot har uppstått i form av migrationstryck, politisk och social instabilitet och påfrestningar på det ekologiska systemet. Härtill kommer risk för spridning av massförstörelsevapen, terrorism, etniska och kulturella konflikter m.m. Ansvaret för åtgärder mot nya säkerhetshot, som inte bedöms utgöra någon direkt fara för landet, ligger emellertid på olika civila, statliga och kommunala myndigheter. Den militära under- rättelsetjänsten bör, enligt regeringens mening, emellertid inom ramen för uppdrag kunna stödja dessa myndigheter med inhämtning och analys av information i särskilda fall. 
  
 Utskottet anser att  
 en utvidgning av ansvaret till att omfatta även andra yttre hot än militära hot kan skapa osäkerheter när det gäller ansvar och befogenheter i förhållande till andra instanser som bedriver t.ex. säkerhetsunderrättelseverksamhet eller kriminalunderrättelseverk- samhet  
 (utredningens kursivering). Utskottet vill peka på att formu- leringen i lagförslagets 1 § innefattar även underrättelseverksamhet som innefattar svenskt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete 
  
 och för att stärka samhällets vid svåra påfrestningar på samhället i fred. 
  
 /---/ 
  
 När det gäller förhållandet till polisen och andra myndigheters verksamhet framhåller regeringen att bestämmelserna i 4 § inte syftar till att hindra myndigheter som sysslar med försvarsunderrättelse- verksamhet att, enligt regeringens bestämmande, kunna lämna andra myndigheter biträde. 
 I sammanhanget kan också nämnas att Säkerhetspolisen i remiss- yttrande över Underrättelsekommitténs betänkande 
 47  
 i de delar som nyss redovisats anförde att det framstod som oklart om 
  
 47  
 Yttrande till regeringen den 7 september 1999,  
 SA-159-2087-99. 
  
 91 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 kommitténs förslag innebar att underrättelsetjänsten mot bakgrund av det vidgade säkerhetsbegreppet skulle bygga upp egna resurser inom området. Säkerhetspolisen erinrade också om vad regeringen uttalat i sin skrivelse till riksdagen om beredskapen mot svåra på- frestningar på samhället i fred (skr. 1998/99:33 s. 18). Regeringen underströk där att ett samarbete mellan Försvarsmakten och ansvarig civil myndighet förutsätter att den civila myndigheten uttryckligen anger att ett behov av ett sådant stöd föreligger. 
  
 3.12 
  
 Lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting 
  
 Lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting trädde i kraft den 1 januari 2003. 
 48  
 Den reglerar kommuners och landstings organisation och befogenheter vid extraordinära händelser i fredstid. 
 49 
  
 Med  
 extraordinär händelse  
 avses enligt 1 § en sådan händelse som avviker från det normala, innebär en allvarlig störning eller över- hängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. Exempel på sådana händelser är tunnelbygget i Hallandsåsen, disko- teksbranden i Göteborg och översvämningarna i Arvika. 
 Regeringen har i motiven till regleringen utvecklat sin syn på vad som utgör en extraordinär händelse i lagens mening (prop. 2001/02:184 s. 14 f). Enligt regeringen handlar det om händelser där någon eller flera viktiga samhällsfunktioner som kommuner och landsting ansvar för hotas på ett omfattande sätt. Det kan exempelvis vara hot mot sjukvårdsverksamheten, energiförsörj- ningen, vatten- och avloppsnätet eller vägnätet. Tillämpningen av lagen aktualiseras vid större olyckshändelser som hotar liv, hälsa, miljö eller egendom. Det som särskiljer extraordinära händelser från andra händelser är de extraordinära händelsernas stora omfatt- ning och att händelseförloppet är snabbt och svårt att överblicka och därmed kräver snabba beslut av de kommunala organen. Det är alltså händelser som ställer speciella krav på den kommunala orga- nisationen. 
  
 48 
  
 Prop. 2001/02:184, bet. 2002/03:KU11, rskr. 2002/03:10. 
  
 49 
  
 Vid höjd beredskap skall i stället lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, för- valtningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. och lagen (1994:1720) om civilt försvar tillämpas. 
  
 92 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 För att lagen skall aktualiseras krävs också att händelsen avviker från det normala. Växlingar i väderleken, större olyckor m.m. kan påverka och störa kommunens eller landstingets verksamhet. Fler- talet störningar av mer normal omfattning skall dock kunna hante- ras inom ramen för annan lagstiftning. De flesta händelser, även om de är störande och kommer plötsligt, bör enligt regeringens mening inte betraktas som extraordinära händelser. Vad som kan ses som normalt måste avgöras utifrån en helhetsbedömning i det enskilda fallet. 
 Regeringen påpekade vidare att med begreppet extraordinära händelser avses till övervägande del något annat än med begreppet svåra påfrestningar på samhället i fred. Med en svår påfrestning avses inte en enskild händelse i sig, exempelvis en olycka, ett sabo- tage osv., utan ett tillstånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig och eskalerar till att omfatta flera delar av samhället. Svåra påfrestningar kan sägas utgöra olika slag av extre- ma situationer med låg sannolikhet som skiljer sig i sak. Tillståndet är av sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner eller hotar grundläggande värden av olika slag i samhället och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situationen och därmed begränsa konsekvenserna. Med begreppet extraordinär händelse avses händelser av mindre geografisk omfattning, där en kommun eller ett landsting, eller ett par grannkommuner, har drabbats av en kris. Det är händelser som ligger mellan normaltillstånd och höjd beredskap. En extraordinär händelse kan undantagsvis utgöra en svår påfrestning på samhället i fred. 
 Genom lagen har kommuner och landsting till skillnad från tidigare fått en uttrycklig skyldighet att planera för hur de skall kunna hantera extraordinära händelser. I 2 § anges att kommuner och landsting skall för varje ny mandatperiod fastställa en  
 plan  
 för hur de skall hantera extraordinära händelser. 
 Vidare föreskrivs att det skall finnas en nämnd i kommuner och landsting för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser  
 (krisledningsnämnd)  
 (3 §). Kommunstyrelsen kan utgöra en sådan nämnd. Ordföranden i krisledningsnämnden bedömer när en extraordinär händelse medför att nämnden skall träda i funktion. Ordföranden får också besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Sådana 
 93 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 beslut skall därefter snarast anmälas till nämnden (4 §). 
 50  
 Krislednings- nämnden får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksam- hetsområden från övriga nämnder i kommunen eller landstinget i den utsträckning som är nödvändig med hänsyn till den extra- ordinära händelsens art och omfattning. När förhållandena medger det skall krisledningsnämnden besluta att de uppgifter som nämnden har övertagit från andra nämnder skall återgå till ordinarie nämnd (5§). 
 Krisledningsnämndens beslut skall anmälas vid närmast följande fullmäktigesammanträde. Fullmäktige beslutar om omfattningen av redovisningen och formerna för denna (6 §). På detta sätt får full- mäktige möjlighet att utöva viss tillsyn över krisledningsnämnden. Fullmäktige får också besluta att krisledningsnämndens verksamhet skall upphöra. Om fullmäktige fattar ett sådant beslut återgår de verksamhetsområden som krisledningsnämnden har övertagit till ordinarie nämnd (7 §). Detta kan ske när fullmäktige bedömer att det inte längre föreligger en extraordinär händelse. 
 I lagen ges möjligheter till samarbete över kommun- och lands- tingsgränserna vid en extraordinär händelse. Kommuner och lands- ting får på begäran  
 bistå andra kommuner och landsting  
 som drabbats av en extraordinär händelse. 
 51  
 Härmed görs ett undantag från den s.k. lokaliseringsprincipen. 
 52  
 Om bistånd har lämnats har kommunen eller landstinget rätt till skälig ersättning av den andra kommunen eller landstinget. När en enskild persons vistelse i en kommun är föranledd av en extraordinär händelse, gäller vidare att vistelsekommunen har rätt till ersättning från den kommun som drabbats av den extraordinära händelsen (8 §). 
 Slutligen kan nämnas att kommuner och landsting under en extraordinär händelse får lämna begränsat ekonomiskt  
 stöd till en enskild  
 som drabbats av händelsen (9 §). Däremot innebär bestäm- melsen inte någon rättighet för den enskilde att utkräva stöd. 
  
 50 
  
 Om ordföranden har förhinder ankommer nämnda uppgifter istället på nämndens vice ordförande. 
  
 51 
  
 Bestämmelser om kommuners och landstings möjlighet att bistå annan kommun eller annat landsting med hälso- och sjukvårdsresurser vid extraordinär händelse finns i 4 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 
  
 52 
  
 Principen innebär att verksamheten i en kommun eller ett landsting skall bedrivas så att nyttan av verksamheten kommer medlemskollektivet till godo. 
  
 94 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 3.13 
  
 Konstitutionell nödrätt 
  
 Grundlagen i krissituationer 
 I vissa krissituationer kan det bli nödvändigt att statsmakterna ingriper särskilt snabbt för att lösa oväntade problem.  
 1-12 
  kap. regeringsformen (RF) anvisar vissa möjligheter till sådana ingripan- den, mestadels i den formen att konstitutionella befogenheter överlåtes från riksdagen till regeringen (se t.ex. 8 kap. 7 § RF). För fall då sådana möjligheter inte finns har man diskuterat tre andra utvägar som innebär att man avviker från den normala konstitu- tionella ordningen. 
 Ett alternativ är att göra det möjligt att ändra grundlagen genom ett enda beslut fattat med kvalificerad majoritet. En annan möjlig- het är att regeringen handlar utan uttryckligt grundlagsstöd och med tillämpning av s.k. konstitutionell nödrätt övertar större eller mindre delar av riksdagens kompetens. Slutligen kan man välja att i fredstid skapa konstitutionella regler som så långt som möjligt medför att de offentliga organen kan agera inom grundlagens ram även i krislägen. Sådana bestämmelser finns i 13 kap. RF. 
 53 
  
 I utredningens uppdrag ingår att undersöka om nuvarande lagstiftning och annan rättslig reglering ger myndigheter och andra organ möjligheter att snabbt och effektivt vidta åtgärder för att hantera omfattande terroristattacker. Utredningens överväganden skall göras inom ramen för gällande lydelse av RF. I det följande begränsas framställningen därför till det andra alternativet, konsti- tutionell nödrätt. 
 Den konstitutionella nödrättens omfattning och betydelse 
 Den konstitutionella nödrätten förklaras i doktrinen 
 54  
 som grund- satsen att statsmakterna, när samhällets bestånd står på spel, kan åsidosätta grundlag och likväl göra anspråk på att handla rättsenligt. 
  
 53 
  
 Exempelvis finns det i 13 kap. 6 § RF en bestämmelse som medger att regeringen, med stöd av bemyndigande i lag, i angivna krissituationer genom förordning meddelar före- skrifter i ämnen som annars enligt grundlagen skall meddelas av riksdagen genom lag. För att denna befogenhet skall få utnyttjas krävs att riket är i krig eller krigsfara eller att det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som riket befunnit sig i. 
  
 54 
  
 Brown, E., och Franklin, N., Grundlagarna, 1980, s. 420 samt Vår författning, 2000, s. 210. 
  
 95 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 RF vilar på och ger uttryck åt förutsättningen att konstitutionell befogenhet inte kan överlåtas. Det handlingsutrymme som den behörige ställföreträdaren för statsmakterna har kan inte överlåtas eller i övrigt modifieras annat än med stöd av bestämmelserna i 13 kap. RF. Reglerna i de övriga tolv kapitlen är tänkta att kunna tillämpas i alla andra situationer än under krig och krigsfara. Några mellanlägen eller mer tänjbara konstitutionella generalklausuler finns inte. 
 I Sverige har statsmakterna numera i huvudsak tagit avstånd från den konstitutionella nödrätten. Tanken att statsorganen i krissitua- tioner skall kunna sätta sig över grundlagsreglerna anses stämma illa med principen om maktutövningens lagbundenhet. Andra argu- ment som har förts fram mot en sådan rätt är att man riskerar att fattade beslut inte respekteras som legitima samt att det blir lättare för förrädiska grupper att gripa makten. 
 55  
 Likväl torde det finnas ett visst begränsat utrymme för en sedvanerättsligt grundad konsti- tutionell nödrätt vid sidan av författningen. Hur långt denna sträcker sig är dock oklart. Ytterst ankommer det på konstitutionsutskottet (KU) att vid granskningen av regeringsarbetet avgöra, om ansvar skall utkrävas för formellt oriktiga åtgärder. 
 56 
  
 Statsmakternas agerande i samband med några terroristaktioner 
 Avslutningsvis finns det anledning att erinra om några allvarliga terrorismfall 
 57  
 som inträffande i Sverige under  
 1970-talet. 
  Frågan om regeringen hade överskridit sina befogenheter i samband med händelserna var föremål för KU:s granskning. 
 Det s.k.  
 Bulltoftadramat  
 inträffade i september månad 1972. Ett svenskt passagerarflygplan kapades under en flygning mellan Tors- landa och Arlanda av tre jugoslaver som var medlemmar av den kroatiska Ustasjarörelsen. Kaparna tvingade kaptenen att flyga till Bulltofta. Som villkor för att släppa passagerarna krävde kaparna att sju kroater, intagna på olika fångvårdsanstalter i Sverige, skulle utlämnas till kaparna annars skulle planet sprängas. Regeringen beslöt att internerna skulle föras till Bulltofta. Sex av internerna förklarade att de ville gå ombord på planet och detta tilläts. Sedan 
  
 55 
  
 Jfr prop. 1973:90 s. 444 f. 
  
 56 
  
 Jfr Petrén, G., och Ortiz, Pitts, Sveriges grundlagar, 1980, s. 334. Se även Jermsten, Pitts, Konstitutionell nödrätt, 1992. 
  
 57 
  
 Beträffande händelsen på Norrmalmstorg, som redovisas nedan, var det sannolikt inte en terroristaktion i den bemärkelsen att det fanns ett politiskt syfte bakom rånarens agerande. 
  
 96 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 ett antal passagerare fått lov att lämna planet krävde kaparna en lösensumma för att släppa de återstående passagerarna. En del av denna summa betalades till kaparna och de återstående passagerarna fick lämna planet som därefter avgick till Madrid. 
 KU uttalade följande i 1973 års granskningsbetänkande. 
 58 
  
 Från strikt konstitutionella synpunkter förhåller det sig otvivelaktigt så att det konstitutionella regelsystemet till följd av de speciella för- hållandena inte iakttogs av regeringen på en rad punkter i samband med kapningen. Frigivningen av internerna och dispositionen av sta- tens medel till lösensumma t.ex. var åtgärder som knappast kan anses lagligen grundade. Med hänsyn till den korta tid som stod till buds i det hotfulla läget kunde ej heller regeringsformens regler beträffande konseljbeslut m.m. iakttagas. Mot nämnda brister i regeringens hand- läggning av flygkapningsfrågan måste vägas det ansvar för enskilda människors - i detta fall flygpassagerarnas och besättningens – personliga säkerhet som åvilar myndigheterna och därvid ytterst regeringen. Regeringens bedömning att en uppenbar nödsituation förelåg var enligt utskottets mening riktig. Utskottet har mot denna bakgrund inte funnit anledning till anmärkning mot regeringens handlande i samband med flygplanskapningen. 
 Enligt KU borde frågan om särskilda regler för regeringens hand- lande i extra ordinära situationer bli föremål för prövning. Någon utredning genomfördes dock inte i anledning av KU:s uttalande. 
 En annan uppmärksammad händelse som brukar benämnas  
 Norrmalmstorgsdramat  
 inträffade i augusti månad 1973. Vid ett bankrån tog en beväpnad rånare fyra banktjänstemän som gisslan. Rånaren krävde att Young – dömd till internering för bl.a. grovt rån – skulle överföras till banklokalen, samt att en lösen- summa på tre miljoner kronor skulle betalas. Justitieministern beslutade att Young som en beredskapsåtgärd skulle flyttas från fängelset i Norrköping till Stockholm för att där ställas till polisens förfogande. Statsministern tillstyrkte förslaget. Justitie- ministern fick därefter regeringens fullmakt att bestämma att Schneider, om denne själv gick med på det, fick släpas in i banklokalen under förutsättning att gisslan lämnades ut. Polis- ledningen underrättades om beslutet. Efter det att rånaren hade tagit stryptag på en av kvinnorna i gisslan bedömde polisledningen situationen som så hotfull för gisslan att man beslöt – utan att ha talat med justitieministern – att släpa in Young i bank- lokalen. Efter ett antal dagar gav rånaren upp och gisslan befriades. 
  
 58  
 KU 1973:20 s. 17. 
 97 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vid den efterföljande granskningen hänvisade KU till de uttalan- den som man gjort i samband med Bulltoftadramat och tilllade: 
 59 
  
 Beträffande regeringens åtgärd att föranstalta om Keller utlämnan- de kan självfallet, inte minst i efterhand, anföras olika meningar om det var den lämpligaste lösningen eller inte. Polisledningens bedömning av det akuta läget är naturligtvis härvidlag av största betydelse. Enligt utskottet måste således regeringsbeslutet om Keller utlämnande ses mot bakgrund av polisledningens bedömning att en uppenbar nödsituation förelåg. Samtidigt var det enligt utskottet naturligt att vid tidpunkten för beslutet villkor uppställdes för polisens rätt att låta Mcintyre förenas med rånaren i banklokalen. Villkoret i frågan kan således inte betecknas som något otillbörligt ingripande i polisens operativa uppgift. Det var också naturligt att regeringen under bank- dramat fortlöpande uppehöll kontakter med polisledningen på Norr- malmstorg. 
 KU framhöll att det vore önskvärt med en fastare beslutsordning och dokumentation i samband med extraordinära situationer, inte minst med tanke på de tjänstemän som har att verkställa rege- ringens beslut. 
 Slutligen bör det s.k.  
 ambassaddramat  
 som inträffade på den västtyska ambassaden i Stockholm i april månad 1975 beröras något. Sex terrorister från västtyska Robertson (RAF) ockupe- rade ambassaden och tog gisslan, varav två mördades. Senare sam- ma natt sprängde terroristerna av misstag delar av ambassaden i luften och en terrorist avled. Övriga terrorister greps och utvisades till dåvarande Västtyskland. En av dem hade emellertid ådragit sig splitterskador och fördes till sjukhus där hon opererades. Kort där- efter utvisades hon enligt regeringsbeslut. Utvisningen skedde med stöd av den då gällande lagen (1973:162) om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund. Vid den tidpunkten ankom verkställighet av utvisningen med stöd av lagen på länsstyrelse och inte på regeringen. 
 KU konstaterade vid sin granskning att den behandlade frågan torde ha fått en lösning efter en lagändring hösten 1975 
 60  
 som formellt gjorde det möjligt för regeringen att agera på sätt som skedde. 
 61  
 I övrigt riktade KU inte någon kritik mot regeringens handlande i samband med ambassaddramat. 
 Vid tiden för ambassaddramat hade den nu gällande RF, i vars förarbeten statsmakterna tog avstånd från den konstitutionella 
  
 59 
  
 KU 1974:22 s. 19. 
  
 60 
  
 Ändringen i 58 § dåvarande utlänningslagen trädde i kraft den 1 januari 1976. 
  
 61 
  
 KU 1975/76:50 s. 34. 
  
 98 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vissa författningar m.m. av betydelse 
  
 nödrätten, trätt i kraft. Man kan emellertid knappast säga att regeringens åtgärd att överta en uppgift från länsstyrelsen utgjorde exempel på konstitutionell nödrätt, och det finns därför inte under- lag för att bedöma hur riksdagen numera skulle ha betraktat ett sådant fall som exempelvis Bulltoftadramat. 
 99 
  
 4 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 4.1 
  
 Polisen 
  
 4.1.1 
  
 Allmänt 
  
 Polisväsendet tillhör Justitiedepartementets ansvarsområde. Polisens organisation är numera indelad i en central nivå och en lokal nivå. Rikspolisstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för polisväsen- det och har tillsyn över detta. Varje län utgör ett polisdistrikt och i varje polisdistrikt finns det en polismyndighet som ansvarar för polisverksamheten inom distriktet. 
 Polislagen (1984:387, PL) innehåller grundläggande regler om polisväsendets organisation och uppgifter. Polisväsendet styrs också av andra författningar, bl.a. polisförordningen (1998:1558, PF), förordningen (1989:773) med instruktion för Rikspolisstyrelsen, förordningen (2002:1050) med instruktion för Säkerhetspolisen, rättegångsbalken och brottsbalken. Verksförordningen (1995:1322) skall tillämpas i vissa delar. Polisväsendet styrs även av reglerings- brev och andra beslut av främst regeringen och Rikspolisstyrelsen. 
 Målen för polisverksamheten och polisens uppgifter har inte preciserats i polislagen utan anges mer allmänt. Detta beror på bl.a. att man har velat att polisens verksamhet fortlöpande skall kunna anpassas till förändringar i samhället. Som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet skall polisens arbete syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp (1 § PL). Till polisens uppgifter hör  
 att  
 förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten 
 , att  
 övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat,  
 att  
 bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal,  
 att  
 lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp och  
 att  
 fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestämmelser (2 § PL). 
 101 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 4.1.2 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 Uppgifter 
 Rikspolisstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för polisväsen- det och har tillsyn över detta. Styrelsen skall verka för planmäs- sighet, samordning och rationalisering inom polisväsendet (7 § PL). Styrelsen skall vidare verka för ett förtroendefullt förhållande mellan polisen och allmänheten. 
 Av grundläggande betydelse för Rikspolisstyrelsens ställning är att styrelsen inte leder polisverksamhet och inte får meddela föreskrifter eller annars bestämma om sådan verksamhet i andra hänseenden än regeringen förordnar. Detta har kommit till utryck i PL genom att det i 7 § sägs att regeringen kan uppdra åt styrelsen att i särskilda hänseenden leda polisverksamhet. I lagtexten nämns särskilt att regeringen kan uppdra åt styrelsen att leda polis- verksamhet för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. Rikspolisstyrelsens befogenheter att leda polisverksamhet har kon- centrerats till situationer där det krävs en central överblick och ett internationellt kontaktnät för att nå framgång i polisarbetet. Led- ningen av polisverksamheten sker antingen direkt med resurser som Rikspolisstyrelsen förfogar över (främst genom Säkerhets- polisen och Rikskriminalpolisen) eller indirekt genom föreskrifter för polismyndigheternas verksamhet. 
 Direkt polisledning 
 Regeringen har förordnat att Rikspolisstyrelsen skall leda polis- verksamhet bl.a. för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. Även om verksamheten inte avser att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet, leder styrelsen polisverksamhet i fråga om terrorismbekämpning, bevaknings- och säkerhetsarbete som avser den centrala statsledningen eller som har samband med statsbesök och liknande händelser samt annat personskydd i den utsträckning styrelsen bestämmer. All sådan polisverksamhet som nu har räknats upp bedrivs inom styrelsen av Säkerhetspolisen (4 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen och 2 § instruktionen för Säkerhetspolisen). 
 Regeringen har vidare föreskrivit att Rikspolisstyrelsen skall organisera en nationell insatsstyrka med huvuduppgift att bekämpa terroraktioner i Sverige. Om en polismyndighet begär det, skall 
 102 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Rikspolisstyrelsen lämna polisförstärkning i form av insatsstyrkan eller en del av styrkan, om det är lämpligt och kan ske med hänsyn till styrkans huvuduppgift. Rikspolisstyrelsen får enligt instruk- tionen utöver vad som följer av 4 § leda sådan polisverksamhet som bedrivs av insatsstyrkan utom när styrkan utgör polisförstärkning hos en lokal polismyndighet (2 § 5, 6 § 8 och 9 a § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Nationella insatsstyrkan hör organisatoriskt till Rikskriminalpolisen. 
 Rikskriminalpolisens och Säkerhetspolisens uppgifter och orga- nisation m.m. behandlas särskilt i avsnitt 4.1.3 respektive 4.1.4. 
 Allmänna råd och föreskrifter samt tillsyn 
 Rikspolisstyrelsen får besluta om allmänna råd om polisverksam- heten i den utsträckning detta behövs för att uppnå planmässighet, samordning och rationalisering av polisens arbete (12 § instruk- tionen för Rikspolisstyrelsen). Rikspolisstyrelsen har i FAP  
 201-1 
  meddelat allmänna råd för polismyndigheternas organisation, led- ning och planering vid särskilda händelser. Med en särskild händel- se menas en befarad eller inträffad händelse som innefattar brott eller annan störning av den allmänna ordningen eller säkerheten och som är så omfattande eller allvarlig att polisen för att kunna lösa sina uppgifter måste organisera, leda och använda sina resurser i särskild ordning. Som exempel på sådana händelser nämns i råden bl.a. sabotage, bombhot och terroristangrepp. 
 Rikspolisstyrelsen får också meddela föreskrifter, som är av bindande natur, för vissa verksamhetsområden inom polisväsendet om det behövs för att uppnå enhetlighet inom polisen. Före- skrifterna får gälla bl.a. polisverksamhet som hör till Säkerhets- polisens område (13 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). 
 Vidare får Rikspolisstyrelsen meddela föreskrifter om vilka upp- gifter som får ges till Nationella insatsstyrkan eller en del av denna när den ställs till en polismyndighets förfogande som polis- förstärkning (13 a § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). 
 Rikspolisstyrelsen har, som tidigare nämnts, tillsyn över polis- väsendet. 
 103 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Organisation 
 Rikspolisstyrelsen är, som förut nämnts, central förvaltnings- myndighet för polisväsendet och styrelsen är chefsmyndighet för Statens kriminaltekniska laboratorium (7 § PL och 1 § instruktio- nen för Rikspolisstyrelsen). Till styrelsen hör Säkerhetspolisen och Rikskriminalpolisen. 
 Rikspolischefen är chef för Rikspolisstyrelsen (16 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Rikspolisstyrelsens styrelse består av högst åtta personer, rikspolischefen medräknad (19 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Styrelseledamöterna utses av regeringen för en bestämd tid (31 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Säkerhets- polisen leds av säkerhetspolischefen och Rikskriminalpolisen leds av rikskriminalchefen (7 § instruktionen för Säkerhetspolisen och 17 a § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Överdirektören är rikspolischefens ställföreträdare. I frågor på Säkerhetspolisens eller Rikskriminalpolisens område är emellertid säkerhetspolischefen respektive rikskriminalchefen rikspolischefens ställföreträdare (18 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Vid Säkerhetspolisen finns dessutom en biträdande säkerhetspolischef som i frågor på Säkerhetspolisens område är ställföreträdare för rikspolischefen när säkerhetspolischefen har förhinder (7 § instruktionen för Säker- hetspolisen och 18 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Samt- liga dessa befattningshavare anställs genom beslut av regeringen (10 § instruktionen för Säkerhetspolisen och 29 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). Säkerhetspolisens och Rikskriminalpolisens organisation behandlas särskilt i avsnitt 4.1.4 respektive 4.1.3. 
 Inom Rikspolisstyrelsen finns vidare Ekobrottskansliet och ett antal arbetsenheter. Ekobrottskansliet ställer poliser till Ekobrotts- myndighetens förfogande och leder polisverksamhet inom Eko- brottsmyndighetens område. Ekobrottskansliet svarar direkt under rikspolischefen (2.4 arbetsordningen). 
  
 4.1.3 
  
 Rikskriminalpolisen med Nationella insatsstyrkan 
  
 Uppgifter 
 Rikskriminalpolisen leder sådan operativ polisverksamhet på central nivå som inte ankommer på Säkerhetspolisen eller Ekobrotts- kansliet. Rikskriminalpolisen svarar för bl.a. kriminalunderrättelse- tjänst, vissa kvalificerade brottsutredningar, exempelvis rörande 
 104 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 våldsbrott, seriebrott, narkotikabrott och ekonomisk brottslighet samt kriminalpolisförstärkning till polismyndigheterna. Rikskriminal- polisen är den organisation inom vilken kampen mot den organise- rade brottsligheten samordnas på central nivå (6 § instruktionen för Rikspolisstyrelsen och 13.16 arbetsordningen). 
 Utvecklingen har gått i riktning mot att Rikskriminalpolisen har fått ökade uppgifter när det gäller det internationella polissamarbetet och frågor som har samband härmed. Rikskriminalpolisen ansvarar för det operativa internationella polissamarbetet och svarar även för utvecklingsarbetet när det gäller internationella operativa frågor på kriminalpolisområdet. Rikskriminalpolisen är nationell byrå för den internationella kriminalpolisorganisationen  
 ICPO-Interpol 
  och nationell enhet för Europol. Inom Schengensamarbetet är Riks- kriminalpolisen, genom  
 SIRENE-kontoret, 
  operativt ansvarig och nationell kontaktpunkt för Torres informationssystem (SIS). Rikskriminalpolisen skall upprätthålla de operativt relaterade för- bindelser som behövs med utländska myndigheter (13.16 arbets- ordningen). 
 Rikskriminalpolisen skall genom det nationella sambandskonto- ret och rikskommunikationscentralen upprätthålla dygnetruntverk- samhet, beredskap för särskilda händelser av riksangelägenhet och ge service till polismyndigheter, departement, ambassader och myndigheter utanför polisväsendet. Rikskriminalpolisen skall vidare samordna polisverksamhet av riksomfattande karaktär eller med internationell anknytning. Till uppgifterna hör också bl.a. att ansvara för samordning av polisens planering för sådana händelser där intresset av samordnade insatser är särskilt framträdande, att bereda frågor om polisförstärkning från en polismyndighet till en annan, att bereda ärenden om Nationella insatsstyrkan, att hand- lägga och besluta i ärenden som rör den särskilda kontrollen på flygplatser (luftfartsskyddet), att vid behov samordna och bereda ärenden som rör säkerhetsåtgärder inom sjöfarten till förekommande av allvarlig brottslighet samt att svara för och leda polisens utlands- styrka. 
 Organisation 
 Rikskriminalpolisen leds av rikskriminalchefen (17 a § instruktio- nen för Rikspolisstyrelsen). Inom Rikskriminalpolisen finns fyra huvudenheter. Dessa är Sekretariatet (Sekr), Kriminalunderrättelse- 
 105 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 tjänst (KUT), Utredning/Spaning (U/S) samt Ordningspolis- enheten (OPE). 
 Inom  
 KUT  
 utförs den uppgift som Rikskriminalpolisen har när det gäller kriminalunderrättelseverksamhet på nationell och inter- nationell nivå. KUT inhämtar, bearbetar och analyserar informa- tion för att klarlägga hotande grov och organiserad kriminalitet. KUT identifierar och karaktärsbestämmer kriminella organisa- tioner och andra brottsliga aktörer som är av intresse ur nationellt eller internationellt perspektiv. Verksamheten är inriktad på bl.a. narkotikabrott, barnpornografibrott och  
 mc-relaterad 
  brottslighet. 
  
 U/S  
 ger stöd åt övriga delar av Rikskriminalpolisen, åt utländska och internationella brottsbekämpande organ och åt polismyndig- heterna med kvalificerade  
 spanings-, 
  utrednings- och identifierings- resurser. U/S ger stöd särskilt åt insatser mot brottslighet som är mycket grov och har riksomfattande karaktär eller internationell anknytning. Verksamheten är inriktad på bekämpning av grova våldsbrott och grova narkotikabrott. U/S utreder de brott som det ankommer på Rikspolisstyrelsen att utreda enligt instruktionen för Rikspolisstyrelsen. 
  
 OPE  
 ansvarar för och ger stöd åt polisoperativ verksamhet som berör flera polismyndigheter. Vid OPE handläggs vidare ärenden om polisens utlandsstyrka, flygplatssäkerhet, särskilda händelser av riksangelägenhet och polisförstärkning. Nationella insatsstyrkan hör organisatoriskt till OPE. 
 Nationella insatsstyrkan 
 Nationella insatsstyrkans huvuduppgift är att bekämpa terroraktio- ner i Sverige. Styrkan flyttades organisatoriskt den 1 oktober 2002 från Polismyndigheten i Stockholms län till Rikspolisstyrelsen. Styrkan hör numera alltså organisatoriskt till Rikskriminalpolisen/ OPE. Ett arbete pågår för närvarande inom Rikspolisstyrelsen med att ta fram nya föreskrifter och allmänna råd om Nationella insats- styrkan. 
 106 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 4.1.4 
  
 Säkerhetspolisen 
  
 Den följande redovisningen av Säkerhetspolisens organisation m.m. begränsas av att en del av verksamheten är hemlig. 
 Allmänt om Säkerhetspolisens uppgifter 
 Säkerhetspolisen leder polisverksamhet för att förebygga och av- slöja brott mot rikets säkerhet (2 § instruktionen för Säkerhets- polisen). Med brott mot den inre säkerheten avses verksamhet som syftar till att med våld, hot eller tvång ändra vårt statsskick, förmå beslutande politiska organ eller myndigheter att fatta beslut i en viss riktning eller hindra medborgarna från att utöva sina med- borgerliga fri- och rättigheter. Med rikets yttre säkerhet förstås Sveriges nationella oberoende och territoriella suveränitet. 
 Säkerhetspolisen leder också, även om verksamheten inte avser att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet, polisverksam- het i fråga om terrorismbekämpning, bevaknings- och säkerhets- arbete som avser den centrala statsledningen eller som har samband med statsbesök och liknande händelser samt annat personskydd i den utsträckning Rikspolisstyrelsen bestämmer (2 § instruktionen för Säkerhetspolisen). 
 Säkerhetspolisens operativa befogenheter i fråga om att möta bl.a. terrorism avser inte polisinsatser som krävs för att möta en plötsligt uppkommen situation, t.ex. en attack mot en ambassad eller en liknande händelse. Sådana uppgifter ankommer på berörd polismyndighet. 
 Säkerhetspolisen skall vidare bl.a. fullgöra de uppgifter som Riks- polisstyrelsen har att utföra enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) (3 § instruktionen för Säkerhetspolisen). 
 Säkerhetspolisens verksamhet med att skaffa sig information kallas säkerhetsunderrättelseverksamhet. Verksamheten innefattar inhämtning av sådan information om förhållanden inom och utom landet som rör bl.a. spionage mot Sverige, terrorism och annan verksamhet innefattande grov kriminalitet. 
 Säkerhetspolisen samverkar med den öppna polisen och med myndigheter inom totalförsvaret. Säkerhetspolisen lämnar polis- operativt stöd, främst spaningstjänst, åt den öppna polisen i enstaka ärenden. Samverkan sker också inom utredningsverksamheten och 
 107 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 när det gäller t.ex.  
 IT-brottslighet 
  och analys avseende vissa brottskategorier. Säkerhetspolisen ansvarar för merparten av de administrativa och tekniska frågorna som rör hemlig telefonavlyss- ning. Som exempel på områden där samverkan av nu nämnt slag varit särskilt framträdande kan anges åtgärder mot våldsbenägna extremistorganisationer,  
 mc-gängsbrottslighet 
  och organiserad stöld- verksamhet. Säkerhetspolisen samverkar också med andra länders underrättelse- och säkerhetstjänster. 
 Allmänt om Säkerhetspolisens organisation 
 Säkerhetspolisen leds av säkerhetspolischefen, som är general- direktör. Chefen ansvarar för den löpande verksamheten och för de uppgifter som i övrigt en myndighetschef har att utföra enligt verksförordningen (1995:1322). Vid Säkerhetspolisen skall det finnas en biträdande säkerhetspolischef som är säkerhetspolischefens ställföreträdare. Säkerhetspolisen har en självständig ställning inom Rikspolisstyrelsen, men säkerhetspolischefen skall hålla rikspolis- chefen informerad om den verksamhet som pågår. Rikspolisstyrelsen har också meddelat föreskrifter och allmänna råd om skyldighet för polismyndigheterna att underrätta Säkerhetspolisen om vissa brottsmisstankar m.m. Det gäller bl.a. brott mot rikets säkerhet och vissa uppräknade brott som beroende på omständigheterna kan ha terrorismkaraktär (RPSFS 1999:10, FAP  
 403-3). 
  
 Rikspolischefen avgör sådana frågor på Säkerhetspolisens område som är av särskild vikt och sådana säkerhetsfrågor som också berör andra polismyndigheter. Rikspolischefen får också i övrigt besluta i ett enskilt ärende (7 § instruktionen för Säkerhetspolisen). Detta förekommer emellertid knappast i praktiken. 
 Säkerhetspolisen är indelad i fyra huvudenheter. Varje enhet förestås av en chef (8 § instruktionen för Säkerhetspolisen). Två av huvudenheterna ansvarar för operativ verksamhet. Av de övriga två svarar en för administration och en för teknikfrågor. 
  
 Vid  
 huvudenheterna för operativ verksamhet  
 arbetar man inom verksamhetsgrenarna säkerhetsskydd, kontraspionage, terrorism- bekämpning och författningsskydd. 
  
 Med  
 säkerhetsskydd  
 avses enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt sekretesslagen (1980:100) och som rör rikets säkerhet, samt 
 108 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 skydd mot brott som innebär användning av våld, hot eller tvång för politiska syften, även om brotten inte hotar rikets säkerhet (sådana brott utgör terrorism enligt säkerhetsskyddslagens termi- nologi; 6 § 
 1 
 ). 
 Inom säkerhetsskyddet utförs arbete som rör bl.a. register- kontroll (tidigare personalkontroll), rådgivning åt totalförsvars- myndigheter m.fl., samt kontroll av myndigheternas säkerhetsskydd och internsäkerhet. Inom verksamhetsgrenen ligger ansvaret för personskyddet för den centrala statsledningen och de utländska beskickningarna i Sverige. Här ligger också ansvaret för samord- ning samt säkerhetsarbete och personskydd i samband med stats- besök och liknande händelser. Säkerhetsskyddet är en förebyggan- de verksamhet. 
  
 Kontraspionaget  
 syftar till att förebygga och avslöja brott mot rikets yttre säkerhet. I första hand är arbetet inriktat på att före- bygga och avslöja spioneri och olovlig underrättelseverksamhet. För arbetet inom kontraspionaget har det internationella samarbetet särskild betydelse. 
  
 Terrorismbekämpningen  
 har till uppgift att i Sverige bekämpa yttringar av internationell terrorism. Även för detta arbete har det internationella samarbetet särskild betydelse. 
 Inom  
 författningsskyddet  
 arbetar Säkerhetspolisen med att före- bygga och avslöja brott mot rikets inre säkerhet, dvs. olaglig verk- samhet som syftar till att med våld, hot eller tvång ändra vårt statsskick, förmå beslutande politiska organ eller myndigheter att fatta ett beslut i viss riktning eller hindra den enskilde medborgaren från att utöva sina grundlagsfästa fri- och rättigheter. Inom denna verksamhetsgren kartlägger Säkerhetspolisen brott med en främ- lingsfientlig, rasistisk, antisemitisk eller homofobisk bakgrund. Säkerhetspolisen kartlägger också brott som används som medel för att uttrycka en politisk åsikt eller för att uppnå ett politiskt mål, t.ex. brott av personer som kämpar för djurens rättigheter. Författ- ningsskyddet utför kontinuerligt analyser av vilket hot dessa grupper utgör. 
  
 1  
 Regeringen har i proposition 2002/03:38 Straffansvar för terroristbrott föreslagit att riksdagen antar en lag om straff för terroristbrott, som syftar till att genomföra ett av Euro- peiska unionen antaget rambeslut om bekämpande av terrorism. I propositionen har reger- ingen dessutom föreslagit att den i denna paragraf och i annan lagstiftning använda beskriv- ningen av terrorism – dvs. våld, hot eller tvång för politiska syften – ersätts med en hän- visning till sådan brottslighet som omfattas av den föreslagna lagen om straff för terrorist- brott, se vidare avsnitt 5.3. 
 109 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Vid sidan av huvudkontoret i Stockholm har Säkerhetspolisen enheter på ett stort antal platser i landet. Säkerhetspolisens orga- nisation utanför Stockholm är indelad i fem sektioner – Sektion syd, Sektion väst, Sektion nedre mellersta, Sektion övre mellersta och Sektion Norrland. Inom varje sektion finns en huvudstyrka på en ort samt större eller mindre grupper på andra orter. 
 Organisation, planering och förberedelser inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 2 
  
 Säkerhetspolisen deltar i ett omfattande internationellt samarbete för att förebygga våldsdåd med utländska politiska motiv, oavsett om dessa avses bli utförda i Sverige eller utomlands. Det är en viktig uppgift för Säkerhetspolisen att förhindra att Sverige blir bas för politiskt motiverat våld i andra länder. Det internationella sam- arbetet är i detta sammanhang av yttersta vikt och har av Säkerhets- polisen bedrivits under lång tid. 
 Skulle ett terroristattentat eller en annan liknande extraordinär händelse inträffa torde Säkerhetspolisens huvudsakliga roll bli att förse Regeringskansliet och den öppna polisen med underrättelse- information och analyser. Det innebär i princip att Säkerhets- polisens grundfunktion består men underrättelseinhämtningen intensifieras samtidigt som informationsflödet till andra myndig- heter ökar. Att bekämpa ett pågående terroristattentat blir en fråga för den öppna polisen (och möjligen Försvarsmakten beroende på om terroristangreppet är av sådan art att det folkrättsligt är att betrakta som ett väpnat angrepp på landet). 
 Ledningscentralen ansvarar för att Säkerhetspolisens verksamhet leds under icke kontorstid. Ledningscentralen kan vid behov kalla in annan personal för tjänstgöring. Skulle ett terroristattentat inträffa i Sverige torde Säkerhetspolisen beroende på omständigheterna gå in i en särskild organisation avsedd att bättre klara den påfrestning som i ett sådant läge uppstår för myndigheten. 
 Inom Säkerhetspolisen pågår en översyn av rutinerna vid denna typ av händelser bl.a. mot bakgrund av erfarenheterna från den 11 september och en särskild övning som hölls våren 2001. I arbetet kommer bl.a. pågående omarbetning av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och operativa råd om operativ polisverksamhet vid 
  
 2  
 Redovisningen under denna rubrik bygger på underlag som Säkerhetspolisen lämnat till utredningen i skrivelse den 18 juni 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 110 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 särskild händelse att beaktas. Frågor rörande extern information utreds i särskild ordning. 
 Kompetens och beredskap inför sådana händelser 
 3 
  
 En av Säkerhetspolisens två operativa huvudenheter ansvarar för det arbete som bedrivs beträffande terrorismbekämpning, författ- ningsskydd, personskydd, strategiska analyser, internationella rela- tioner samt  
 lednings-/kommunikationscentralen 
  vid Säkerhets- polisen. 
 Under en av de två operativa enheterna finns kontraterrorism- roteln och författningsskyddsroteln. Dessa bedriver operativ verk- samhet med inriktning på att bekämpa internationell terrorism respektive sådan extremism som kan komma att utgöra ett hot mot det svenska statsskicket. Kontraterrorismroteln och författnings- skyddsroteln tar var för sig fram det material som ingår i hot- bildsunderlaget för hotbildsgruppen vid kontraterrorismroteln. De hotbilder som produceras är i första hand avsedda för den operativa verksamheten vid personskyddsroteln och för den öppna polisen. Hotbilderna utgör ett viktigt underlag för bedömning av vilken insats som är nödvändig i ett konkret ärende, t.ex. inför ett inter- nationellt officiellt besök i Sverige eller som ett underlag för polisens ledning inför en större demonstration. 
 Kontraterrorismrotelns uppgift är att förebygga och avslöja brott som innefattar våld, hot eller tvång med utländska politiska motiv. Roteln svarar även för de ärenden som hanteras under lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Vid en jämförelse med den öppna polisen har Säkerhetspolisen ett större inslag av andra personalkategorier än poliser, vilka arbetar tillsammans med eller som ett stöd för polishandläggarna. Sedan ca ett år tillbaks finns två analytiker knutna till kontraterrorismverksamheten. Dessutom finns ett flertal översättare som förutom själva översättningsarbetet är dialekt- och länderkännare och därför även deltar i analys- och utredningsarbete. Arbetet vid roteln består till stor del av inhämt- ning och utbyte av uppgifter med andra säkerhets- och underrättelse- tjänster. 
 Strategiska analysenheten, som också ligger under en av de operativa huvudenheterna, kan i viss mån bidra med uppgifter till den hotbildsfunktion som finns vid kontraterrorismroteln men har 
  
 3  
 Not som ovan. 
 111 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 i första hand ett perspektiv som sträcker sig längre fram i tiden. Den strategiska analysenheten utgör Säkerhetspolisens verktyg för att kunna hålla en hög beredskap i akt och mening att snabbt kunna anpassa verksamheten till den säkerhetspolitiska händelseutveck- lingen i omvärlden, särskilt i Europa. Det som ur säkerhetspolitisk betydelse kan ha påverkan för Sverige skall rapporteras till rege- ringen. Enheten utgör ett mycket viktigt instrument för Säkerhets- polisens ledning bl.a. när det gäller underlag som skall lämnas till regeringen och enskilda departement. 
 Säkerhetspolisens andra operativa huvudenhet är inriktad på kontraspionage. Till denna huvudenhet hör bl.a. säkerhetsskydds- roteln, som svarar för Säkerhetspolisens åligganden enligt säkerhets- skyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen. Säkerhetsskydd om- fattar skydd både mot brott som kan hota rikets säkerhet och terrorism. Huvuduppgiften för Säkerhetspolisen på detta område är att genom kontroll, rådgivning och upplysningar till myndigheter och andra skapa och vidmakthålla ett tillfredsställande säkerhets- skydd. Efterfrågan på sådan rådgivning har ökat markant efter den 11 september 2001. Säkerhetsskyddsroteln ansvarar även för att efter framställan genomföra registerkontroller. 
 Särskilda arbetsformer och metoder på området 
 4 
  
 Underrättelseinhämtningen bygger till stor del på det internatio- nella utbytet med andra säkerhets- och underrättelsetjänster, främst genom bilaterala kontakter. Förutom ett bilateralt samarbete före- kommer det också ett multilateralt samarbete. Inhämtning sker också genom tvångsmedel som exempelvis teleövervakning och teleavlyssning. 
 Inbördes samverkan 
 5 
  
 Inom Säkerhetspolisen finns en direkt samverkan mellan kontra- terrorismrotelns underrättelseinhämtning och författningsskyddets underrättelseinhämtning. Verksamheten bildar underlag för kontra- terrorismrotelns hotbildsbedömningar som dessutom delges person- skyddsroteln samt den öppna polisen. 
  
 4  
 Not som ovan. 
  
 5  
 Not som ovan. 
 112 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Säkerhetspolisen samarbetar också med ett flertal av försvars- underrättelsemyndigheterna. Där bör särskilt nämnas Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) och Försvarets radio- anstalt (FRA). Samarbetet sker i första hand inom den operativa verksamheten vid Säkerhetspolisen och mest frekvent inom kontra- spionaget och kontraterrorismen. I mindre omfattning förekom- mer det även inom författningsskyddet. 
 Säkerhetspolisen har fortlöpande kontakter med ett flertal depar- tement, främst Justitiedepartementet och Utrikesdepartementet. Utöver vad som följer av regeringsformen framgår av Säkerhets- polisens regleringsbrev i vilken utsträckning rapportering skall ske till Regeringskansliet. 
 Samarbete med utländska myndigheter eller andra organisationer 
 6 
  
 Som framgått under andra avsnitt är det internationella samarbetet av största vikt för en väl fungerande verksamhet vid Säkerhets- polisen. Säkerhetspolisen samarbetar därför med ett antal tjänster, främst underrättelse- och säkerhetstjänster. Vissa är polistjänster, flertalet är civila och några militära. Förutom det vardagliga sam- arbetet och kontakterna därvidlag förekommer det återkommande möten. 
  
 4.1.5 
  
 Den lokala polisorganisationen 
  
 Allmänt 
 Varje län utgör ett polisdistrikt. I varje polisdistrikt finns en polis- myndighet som ansvarar för polisverksamheten inom distriktet (4 § PL). För ledningen av polismyndigheten finns en polisstyrelse. Den består av polismyndighetens chef och av det antal övriga leda- möter som regeringen bestämmer. Polisstyrelsens ledamöter utom polischefen utses av regeringen (5 § PL). 
 Polisstyrelsen får inrätta en eller flera polisnämnder för att under styrelsen leda polismyndigheten inom den eller de delar av polis- distriktet som styrelsen bestämmer. I en sådan polisnämnd skall polischefen eller den ställföreträdande polischefen ingå (5 a § PL). 
  
 6  
 Not som ovan. 
 113 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Chef för en polismyndighet är en länspolismästare (2 kap. 11 § PF). Den ställföreträdande polischefen skall vara en biträdande länspolismästare eller, om det inte finns en sådan vid polismyndig- heten, den befattningshavare som anges i arbetsordningen. 
 Polismyndigheterna är vanligen indelade i polisområden. Dessa kan i sin tur vara indelade i närpolisområden. Basen i polisens verk- samhet skall vara närpolisverksamheten. Närpolisverksamheten bygger på att polisen arbetar problemorienterat i mindre lokala enheter för att öka tryggheten i närsamhället. Normalt finns vid en polismyndighet en polisoperativ enhet som i regel rymmer utred- ningsverksamhet (kriminalpolisverksamhet), utryckningsverksam- het och trafikpolisverksamhet samt en förvaltningsenhet för bl.a. administrativa uppgifter. Alla polismyndigheter har särskilda kriminal- underrättelseenheter. De är av varierande storlek. 
 Organisation m.m. inför terroristattacker eller andra liknande extraordinära händelser i Sverige 
 7 
  
 Säkerhetspolisens operativa befogenheter i fråga om att möta bl.a. terrorism avser, som tidigare har framhållits, inte polisinsatser som krävs för att möta en plötsligt uppkommen situation, t.ex. en attack mot en ambassad eller en liknande händelse. Sådana uppgifter ankommer på berörd polismyndighet. 
 Likaså ankommer det på den lokala polisen att utföra sådana bevakningsuppgifter som kan vara föranledda av Säkerhetspolisens hotbildsbedömningar. När det gäller exempelvis Stockholms län kan situationer uppkomma då utländska beskickningar och residens måste bevakas, likaså nationella organ som regering och riksdag samt flygplatser. En sådan bevakning beslutades det om efter terroristattentaten i USA den 11 september 2001. 
 Om en polismyndighet begär det, skall Rikspolisstyrelsen lämna polisförstärkning i form av Nationella insatsstyrkan eller en del av styrkan, om det är lämpligt och kan ske med hänsyn till styrkans huvuduppgift (9 a § instruktionen för Rikspolisstyrelsen). 
  
 7  
 Uppgifterna under denna rubrik bygger till övervägande del på underlag som Polismyndig- heten i Stockholms län lämnat till utredningen i skrivelse den 11 juli 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 114 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 4.2 
  
 Åklagarväsendet 
  
 8 
  
 Organisation, planering och förberedelser inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 Riksåklagaren är högste åklagare i riket samt central förvaltnings- myndighet för åklagarväsendet. Åklagarväsendet består av sju åklagar- myndigheter. Sex av dessa utför allmänna åklagaruppgifter inom sin åklagarregion 
 9 
 . Därutöver finns Ekobrottsmyndigheten. 
 Huvuddelen av den operativa åklagarverksamheten bedrivs vid åklagarkamrarna. Inom åklagarorganisationen finns det 43 åklagar- kammare. Flertalet kammare har ett län som sitt verksamhetsområde. I de tre storstadsområdena finns dock flera åklagarkammare. Vid varje åklagarmyndighet finns dessutom en åklagarkammare med uppgift att handlägga ärenden med internationell anknytning. Vid Eko- brottsmyndigheten finns avdelningar i Stockholm, Göteborg och Malmö. 
 För verksamhet vid höjd beredskap finns en särskild planlägg- ning. Den särskilda planläggningen, som är hemlig, består av bered- skapsplaner för åklagarmyndigheterna och för Riksåklagarens kansli och tar främst sikte på åklagarväsendets roll inom totalför- svaret. Arbete pågår med att anpassa planläggningen till före- skrifterna i förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida kris- hantering och höjd beredskap, som gäller sedan den 1 juli 2002. 
 Det finns vidare en planering för säkerhetsskyddet samt av åtgärder för att öka säkerheten och tryggheten för de anställda. Vid varje myndighet finns ett antal befattningshavare som är placerade i säkerhetsklass med stöd av säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633). 
 Någon särskild planläggning inför terroristattacker eller andra likartade händelser i Sverige har däremot inte skett inom åklagar- väsendet. 
  
 8  
 Redovisningen i detta avsnitt bygger till övervägande del på uppgifter från Riksåklagaren i skrivelse till utredningen den 27 maj 2002 (utredningens dnr 5/02). 
  
 9  
 Myndigheternas namn och kansliort samt åklagardistriktens omfattning framgår av 2 § åklagarförordningen (1996:205). 
 115 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Kompetens och beredskap inför terroristattacker eller liknande händelser 
 Inom åklagarväsendet finns det åklagare med erfarenhet av att handlägga allvarlig och komplicerad brottslighet. Vid de sex inter- nationella åklagarkamrarna finns det dessutom en särskild kompe- tens och erfarenhet av att handlägga ärenden med internationell anknytning. Därutöver finns ett mindre antal åklagare som har erfarenhet av ärenden med terrorismanknytning och av samarbete med t.ex. Säkerhetspolisen. 
 För den reguljära åklagarverksamheten finns vid var och en av de sex åklagarmyndigheterna ett beredskapssystem för åklagaruppgifter utanför ordinarie kontorstid. Åklagarna vid Ekobrottsmyndigheten ingår i dessa joursystem. Endast åklagare som uppnått en viss grad av erfarenhet får tas i anspråk för sådan tjänstgöring. Beredskaps- åklagarna (på vissa håll benämnda jouråklagare) finns omedelbart tillgängliga för att kunna vidta förstahandsåtgärder även vid allvar- ligare händelser. Åklagarna kan nås genom att polisen alltid har tillgång till aktuella tjänstgöringslistor. 
 Vid en terroristattack eller annan liknande händelse förutsätts att beredskapsåklagaren tar de initiativ som behövs för ärendets fort- satta hantering, bl.a. genom att underrätta ledningen vid den egna åklagarmyndigheten. Även Riksåklagaren skall underrättas i vissa fall. Om det vid handläggningen av ett ärende eller annars upp- kommer en sådan fråga av betydelse för förhållandet till en annan stat eller till en mellanfolklig organisation som avses i 10 kap. 8 § regeringsformen 
 10 
 , skall överåklagaren skyndsamt underrätta Riks- åklagaren. Riksåklagaren skall även i andra fall skyndsamt under- rättas om frågor som bör komma till Riksåklagarens kännedom. 
 11 
  
 När det gäller underrättelser enligt 10 kap. 8 § regeringsformen har Riksåklagaren en fungerande rutin för information genom Justitiedepartementet. Inom Riksåklagarens kansli finns vidare en rutin för att personer som tillhör Riksåklagarens ledningsgrupp snabbt skall kunna komma i kontakt med varandra och för kon- takter med överåklagarna. 
  
 10 
  
 Enligt 10 kap. 8 § regeringsformen skall chefen för det departement till vilket utrikes- ärendena hör hållas underrättad, när fråga som är av betydelse för förhållandet till annan stat eller till mellanfolklig organisation uppkommer hos annan statlig myndighet. 
  
 11 
  
 Se Riksåklagarens föreskrifter om underrättelse till Riksåklagaren i vissa fall (RÅFS 2001:8). 
  
 116 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Särskilda arbetsformer och arbetsmetoder på området 
 Som tidigare har nämnts finns det en viss erfarenhet inom åklagar- väsendet från handläggning av terroristärenden och andra allvarliga händelser. När det gäller särskilt grov och komplicerad brottslighet bildas i vissa fall redan i inledningsskedet av förundersökningen en arbetsgrupp av poliser och åklagare. Ett åklagarperspektiv förs då in tidigt i utredningsarbetet, bl.a. för att analysera frågeställningar av rättslig karaktär. Alla slag av förundersökningar inom det nu aktuella området leds av åklagare 
 12 
 . 
 Inbördes samverkan 
 Åklagarväsendet samverkar i första hand med polisen. Vid miss- tankar om brottslighet som utgör terrorism eller någon annan likartad extraordinär händelse får åklagare i vissa fall information från polisen i ett tidigt skede, dvs. innan någon skäligen kan misstänkas för brott 
 13 
 . I dessa fall rör det sig om åklagarens upp- gifter i samband med underrättelseförfarandet och i spanings- skedet. Här kan tilläggas att Riksåklagaren fortlöpande får viss information från Säkerhetspolisen om hotbilder m.m. 
 Samverkan med domstolarna blir i första hand aktuell när frågor om tvångsmedel aktualiseras. Vid sidan av det processuella för- farandet förekommer kontakter med domstolarna i säkerhets- frågor. 
 Åklagarväsendet har f.n. ingen reguljär samverkan med Försvars- makten eller Kustbevakningen. Om behov uppkommer torde sam- verkan emellertid snabbt kunna etableras med dessa eller andra berörda myndigheter. 
 Samarbetet med utländska myndigheter eller andra organisationer 
 Inom ramen för enskilda förundersökningar har de svenska åkla- garnas möjligheter till samverkan med utländska myndigheter, framför allt inom Europeiska unionen, förbättrats avsevärt under senare år. En svensk åklagare tjänstgör sedan den 1 januari 2001 
  
 12 
  
 Angående ledande av förundersökning, se 23 kap. 3 § rättegångsbalken. 
  
 13 
  
 Det finns enligt Riksåklagaren anledning att på ett mer systematiskt sätt säkerställa kontakterna mellan åklagare och polis på detta område. Arbete med detta pågår i samverkan med Rikspolisstyrelsen. 
  
 117 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 inom Eurojust (tidigare  
 Pro-Eurojust). 
  Sverige har sedan flera år egna kontaktpunkter inom det europeiska rättsliga nätverket (EJN), som är ett system för åklagarsamverkan inom EU. Utöver dessa operativa kontakter sammanträder EJN tre gånger per år. De euro- peiska riksåklagarna sammanträffar numera årligen. Frågor om bekämpning av terrorism finns regelbundet på dagordningen vid dessa möten. Även i ett globalt perspektiv medverkar det svenska åklagarväsendet i diskussioner om bekämpning av terrorism, bl.a. vid olika internationella möten och konferenser. 
  
 4.3 
  
 Försvarsmakten 
  
 Uppgifter 
 Försvarsmakten är en myndighet som lyder under regeringen. Myndighetens uppgifter och organisation regleras i förordningen (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten. I förordningens första paragraf anges att grunden för myndighetens verksamhet skall vara förmågan till väpnad strid 
 14 
 . 
 Försvarsmakten har enligt 2 § nämnda förordning fyra primära uppgifter. 
  
 Den skall kunna försvara Sverige mot väpnat angrepp var det än kommer ifrån. Hela Sverige skall kunna försvaras. 
  
 Den skall hävda Sveriges territoriella integritet. 
  
 Den skall bidra till fred och säkerhet i omvärlden genom att kunna genomföra och lämna stöd till fredsfrämjande opera- tioner och säkerhetsfrämjande samarbete samt kunna lämna stöd till humanitär verksamhet. 
  
 Den skall bidra till att stärka det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred genom att kunna samverka med andra myndigheter och kunna ställa resurser till förfogande. 
  
 Ytterligare tolv uppgifter finns uppräknade i 4 §. Bland annat skall Försvarsmakten leda och bedriva försvarsunderrättelseverksamhet. Verksamheten skall bedrivas för att kartlägga yttre militära hot mot landet och till stöd för svensk  
 utrikes-, 
 försvars-, 
  och säkerhets- politik. I verksamheten ingår att medverka i svenskt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete och att, enligt vad regeringen 
  
 14  
 Kompetensfördelningen mellan regering och riksdag bl.a. när det gäller de grundlags- reglerade befogenheterna att sätta in Försvarsmakten i strid redovisas i avsnitt 3.1. 
 118 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 bestämmer, medverka med underrättelser för att stärka samhället vid svåra påfrestningar i fred (jfr avsnitt 3.11). Av övriga uppgifter bör också nämnas att Förvarsmakten skall leda och driva militär säkerhetstjänst, leda och samordna signalskyddstjänsten inom totalförvaret samt lämna biträde vid svenska förhandlingsinsatser avseende nedrustning, rustningskontroll samt förtroende och säker- hetsskapande åtgärder. 
 I Försvarsmaktens uppgifter ingår också att delta i samarbetet inom ramen för Partnerskap för fred, att delta i det säkerhets- främjande samarbetet i  
 Östersjö-, 
  Arktis- och Barentsområdet samt att biträda Regeringskansliet inom ramen för Sveriges observatörs- skap i Västeuropeiska unionen och Sveriges deltagande i Euro- atlantiska partnerskapsrådet  
 (5-6 
  §§ nämnda förordning). 
 Försvarsmakten har även uppgifter som närmare anges i andra författningar, exempelvis i förordningen (2002:375) om Försvars- maktens stöd till civil verksamhet och förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av Sveriges territorium under fred och neutralitet, m.m.  
 (IKFN-förordningen). 
 15 
  
 Organisation 
 Försvarsmakten består av två delvis överlappande delar. Den ena är grundorganisationen och den andra är insatsorganisationen. Försvars- makten stöds av andra myndigheter, främst s.k. totalförsvars- gemensamma myndigheter. 
 I  
 grundorganisationen  
 genomförs alla de åtgärder som krävs för att bl.a. utveckla, vidmakthålla eller avveckla personal, förnöden- heter, anläggningar och fastigheter vid förband, centra och skolor. Grundorganisationen upprätthåller den beredskap som krävs för att kunna sätta upp de krigsförband som behövs i insatsorganisatio- nen. Grundorganisationen, som består av staber, förband, centra och skolor, är i huvudsak en utbildningsorganisation. Den skall möta insatsorganisationens förändrade behov och upprätthålla kompetenser för framtida anpassning av Försvarsmakten. 
  
 Insatsorganisationen  
 är en sammanfattande benämning på Försvars- maktens staber och förband, vilka används för de insatser som sker med militära resurser inom ramen för Försvarsmaktens fyra huvud- uppgifter. Den tillförs resurser antingen från grundorganisationen (till exempel förband som är under utbildning eller som upprätt- 
  
 15  
 Jfr redovisningen av vissa författningar i kapitel 3. 
 119 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 håller beredskap) eller genom att krigsförband mobiliseras. Insats- organisationen utgörs av högkvarteret (HKV) med operativa insats- ledningen, militärdistrikten, de operativa insatsförbanden och de nationella skyddsstyrkorna. Dessa förband och styrkor utgör krigs- förbanden i insatsorganisationen. 
  
 Överbefälhavaren (ÖB)  
 är chef för Försvarsmakten och ansvarar för verksamheten. Myndighetsledningen består förutom av ÖB också av ställföreträdande överbefälhavare. 
  
 HKV  
 är Försvarsmaktens högsta ledningsnivå. HKV leder under ÖB den militärstrategiska verksamheten. Vidare ansvarar HKV för kontakter med Regeringskansliet, fördelning av militära resurser samt samverkan med civila myndigheter på central nivå. I HKV finns en strategiledning som stödjer myndighetens ledning och samordnar arbetet inom HKV. Därutöver ingår i HKV enheter för krigsförbandsledning, grundorganisationsledning, operativ insats- ledning, underrättelse- och säkerhetstjänst, juridik, internrevision och säkerhetsinspektion. Operativa insatsledningen består av en operationsledning samt ett armétaktiskt, ett marintaktiskt och ett flygtaktiskt kommando. 
  
 Militärdistrikten  
 ansvarar för den territoriella verksamheten inom Försvarsmakten. De skall enligt Försvarsmaktens instruktion sam- verka med länsstyrelser, kommuner, landsting och andra samhälls- organ inom militärdistriktet för att åstadkomma dels en enhetlig inriktning och ledning av totalförsvarets olika delar, dels en sam- ordnad användning av militära och civila resurser. Militärdistrikten skall även stödja och utbilda hemvärn och frivilliga försvarsorganisa- tioner. Ytterligare uppgifter är att leda och samordna den militära säkerhetstjänsten inom respektive militärdistrikt. 
 Försvarsmaktens särskilda skyddsgrupp 
 Försvarsmaktens särskilda skyddsgrupp (SSG) är ett specialförband som lyder direkt under strategiledningen i HKV. SSG byggdes upp under  
 1990-talet 
  som en särskilt kvalificerad resurs och har till uppgift att ge personskydd av militära chefer, skydda anläggningar, ammunitionsförråd och viktiga transporter. I en kris- eller krigs- situation skall SSG kunna ta strid mot fientliga sabotageförband och hämta hem personal som har hamnat bakom fiendens linjer. Förbandet har förmåga att mycket snabbt ta sig fram med hjälp av helikopter, flygplan, fartyg eller bil och verka under lång tid var 
 120 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 som helst i Sverige. Efter stora fysiska påfrestningar skall det kunna lösa svåra problemställningar. I förbandet ingår endast handplocka- de yrkes- eller reservofficerare. De flesta har jägar- eller spanings- utbildning och har arbetat flera år i Försvarsmakten. Rekryteringen inleds med ett års provtjänstgöring under vilken officerarna får en gemensam utbildning i strid, fallskärmstjänst, dyktjänst och person- skydd. Var och en specialiseras också inom olika områden. 
 Försvarsmaktens  
 NBC-skyddsresurser 
  –  
 NBC-kompani 
  04 och  
 NBC-insatsstyrkan 
  
 Totalförsvarets skyddscentrum (SkyddC)  
 är ett funktionscentrum underställt HKV. Vid SkyddC utbildas och övas personal och enheter inom totalförsvaret avseende  
  
 NBC-skydd. 
  
 16 
  
 Bland annat utbildar SkyddC  
  
 NBC-befäl 
  
  till Försvarsmakten. 
  
 17  
  
 Centrumet har även till uppgift att utveckla materiel, metoder och förband för att förbättra  
  
 NBC-skyddet. 
  
  Vidare utgör SkyddC Försvarsmaktens kunskapscentrum för  
  
 NBC-skydd. 
  
  Verksamheten bedrivs från Umeå. Vid centrumet arbetar ett  
  
 70-tal 
  
  anställda och cirka 20 värn- pliktiga. 
  
 Regeringen beslutade i ändring av regleringsbrev till Försvars- makten för budgetåret 2000 (Fö 2000/305/MIL) att Försvars- makten skulle utveckla en  
 NBC-insatsstyrka 
  som skulle ingå såväl i insatsorganisationen som utgöra en styrka som kunde utnyttjas om Sverige eller annat land drabbades av en insats med  
 NBC-stridsmedel. 
  Försvarsmakten inledde mot denna bakgrund utvecklingen av  
  
 NBC-kompani 
  
  04 
 , ett förband som avsågs bli operativt år 2004.  
 NBC-kompani 
  04 kommer att utbildas år  
 2003-2004 
  med mål- sättningen att den 1 juli 2004 kunna lösa delar av de uppgifter som Försvarsmakten fastställt. Kompaniet blir fullt operativt först den 1 juli 2006. 
 Efter händelserna i USA den 11 september 2001 ville regeringen påskynda utvecklingen av  
 NBC-kompani 
  04. Försvarsmakten konstaterade dock att detta inte var möjligt av flera skäl, främst avseende materielanskaffning. I stället beslutade regeringen den 25 april 2002 att  
 NBC-insatsförmågan 
  stegvis skall höjas genom att organisera en tillfällig  
 NBC-insatsstyrka 
  med resurser ur Försvars- 
  
 16 
  
 NBC står för nukleära ämnen, biologiska mikroorganismer och kemiska ämnen. Förkort- ningen används även internationellt (nuclear, biological, chemical). 
  
 17 
  
 Värnpliktsutbildningen till  
  
 NBC-befäl 
  är frivillig och pågår i 12 månader (armèn) respek- tive 15 månader (marinen). 
 121 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 maktens grundorganisation och ur Totalförsvarets forskningsinsti- tuts  
 NBC-skydd. 
  En sådan insatsstyrka är operativ sedan den 1 juli 2002 vid SkyddC. 
  
 NBC-insatsstyrkan 
  
 är en tillfälligt sammansatt styrka av anställd personal med hög tillgänglighet. 
 18  
 Det bedrivs dock inte någon jourverksamhet. Insatsstyrkan skall kunna verka i Sverige och utom- lands bl.a. som stöd för utlandsstyrkan. Den är en resurs avsedd att temporärt stödja förband eller samhället i övrigt vid förhöjt NBC- hot, risk för  
 NBC-händelser 
  eller vid  
 NBC-händelse. 
  
 NBC-insatsstyrkan 
  skall ha en uthållighet av två dygn, kunna flygtransporteras och kunna verka i 24 timmar i område som ut- satts för  
 NBC-händelse. 
  Den skall under en kortare tid kunna lösa följande uppgifter vid  
 Hernandez, 
  B- och  
 C-händelser. 
  
 NBC-insatsstyrkan 
  skall i dagsläget kunna: 
  
 varna och rapportera, 
  
 indikera joniserande strålning,  
  
 C-agens 
  (dvs. kemiska ämnen) och vanligt förekommande toxiska industrikemikalier (TIC), 
  
 utmärka och avgränsa beläggningsområden, 
  
 genomföra provtagning för senare analys och verifiering, 
  
 röja och omhänderta enstaka B/C ammunition/laddningar eller andra  
  
 NBC-relaterade 
  föremål, 
  
 genomföra fullständig sanering av egen personal och utrustning, 
  
 genomföra NBC- och miljörekognosering i ett missions- område eller operationsområde samt 
  
 bistå militära staber och civila myndigheter med rådgivning som innefattar NBC- och miljökompetens (expert- och specialistkompetens). 
  
 Från och med den 1 juli 2003 tillkommer krav på att NBC- insatsstyrkan skall kunna: 
  
 göra  
  
 Hernandez, 
  C- och kombinationsskadade personer 
 19  
 transpor- tabla, 
  
 indikera och påvisa förekomsten av brännbara gaser, 
  
 genomföra enklare provtagning med provtagningsutrustning 42, 
  
 18 
  
 För närvarande ingår personal från SkyddC, Totalförsvarets forskningsinstitut (FOI  
  
 NBC-skydd), 
  Totalförsvarets Ammunitions- och minröjningscentrum (SWEDEC) och Göta Trängkår (T 2). Personalen från FOI består av tolv experter som skall lämna stöd genom särskild expertis i  
 NBC-frågor. 
  
 19 
  
 Personer som är såväl fysiskt skadade som kontraminerade. 
  
 122 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 röja och omhänderta B/C ammunition/laddningar eller andra  
  
 NBC-relaterade 
  föremål samt 
  
 sanera materiel och lokaler. 
  
 NBC-kompani 
  04 innehåller till stor del värnpliktig personal, vilket innebär att kompaniet endast är operativt som förband under någon månad i slutet av utbildningsåret. Resten av året kommer  
 NBC-insatsstyrkan 
  att utgöra basen i Försvarsmaktens NBC- skydd. På sikt kommer respektive enhets resurser att kopplas samman, främst inom materiel- och expertområdena. 
 Den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) 
 Som nyss redovisats finns i HKV en särskild enhet för under- rättelse- och säkerhetstjänst, MUST. Den leder inhämtning, bearbet- ning och delgivning av militära underrättelser inom Försvars- makten samt inriktar underrättelseproduktionen vid Försvarets radioanstalt. MUST leder även den militära säkerhetstjänsten samt leder och samordnar signalskyddstjänsten inom hela totalförsva- ret. 
 20 
  
 I direkt samverkan med bl.a. Försvars- och Utrikesdepartemen- tet medverkar MUST i den av statsmakterna ledda strategiska underrättelsetjänsten. MUST stödjer med underrättelser, planering för och genomförande av svenska internationella insatser. 
 Inom HKV samarbetar MUST med övriga ledningar/staber rörande underlag för perspektiv- och programplaner, operativa studier, krigsplanläggning samt beredskapsåtgärder. 
 I arbetsordningen för HKV har Försvarsmakten angivit de upp- gifter, som ankommer på chefen för MUST. Enligt arbetsord- ningen har denne att leda och bedriva underrättelsetjänst inom ramen för ÖB:s beslut och därvid ge de övriga underrättelse- organen anvisningar om hur underrättelser skall hämtas in, bearbe- tas och delges. För detta ger chefen för MUST ut regler, före- 
  
 20  
  
 Säkerhetstjänstens  
 främsta uppgifter är att upptäcka, förebygga och avvärja aktuella säker- hetshot. Säkerhetstjänsten omfattar tre huvudområden: säkerhetsunderrättelsetjänst, säker- hetsskyddstjänst och signalskyddstjänst.  
 Säkerhetsunderrättelsetjänsten  
 skall klarlägga den säkerhetshotande verksamhet som riktas mot Försvarsmakten och dess intressen, såväl inom som utom landet. Säkerhetsunderrättelsetjänstens syfte är att utifrån aktuella säkerhets- underättelsebehov lämna underlag för beslut.  
 Säkerhetsskyddstjänsten  
 skall ta fram åtgärder som syftar till att hindra eller försvåra säkerhetshotande verksamhet. Den skall också före- bygga att hemliga uppgifter som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs.  
 Signalskyddstjänsten  
 syftar till att minska verkan av signalspaning, falsk signalering och stör- sändning mot totalförsvarets telekommunikations- och informationssystem. 
 123 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 skrifter och anvisningar för den militära underrättelsetjänsten inom Försvarsmakten samt vid Försvarets radioanstalt, Försvarets materiel- verk och Försvarets forskningsinstitut. Vidare skall chefen för MUST enligt arbetsordningen samordna och kontrollera den över- gripande utvecklingen av underrättelsefunktionen inom Försvars- makten och totalförsvaret i övrigt. 
 Som en allmän grund för den militära underrättelse- och säker- hetstjänstens verksamhet, ger regeringen i bilagor till reglerings- brevet för Försvarsmakten särskilda anvisningar och riktlinjer för MUST om hur underrättelse- och säkerhetstjänsten skall genom- föras. 
 Inom MUST är arbetsuppgifterna fördelade på ett antal avdel- ningar eller sektioner. 
  
 Administrativa sektionen  
 utgör chefens för MUST ledningsfunk- tion och  
 planeringssektionen  
 samordnar anmälda underrättelse- behov. Den samordnar inriktningen, inhämtningen och delgiv- ningen av underrättelser inom Försvarsmakten samt ger förslag om inriktning och samordning av underrättelseverksamheten vid Försvars- maktens stödmyndigheter. Vidare samordnar avdelningen MUST:s medverkan vid Försvarsmaktens operativa planläggning och i förbandstyp- och perspektivplaneringen när det gäller underrätt- elsefrågor. Den utarbetar allmänna råd och föreskrifter beträffande underrättelsetjänsten inom Försvarsmakten. 
  
 Försvarsattachésektionen  
 ger administrativt stöd åt försvarsattachéer- na vid olika svenska beskickningar. 
 21  
 Försvarsattachéerna är avsedda att utgöra en förbindelselänk mellan värdlandet och den svenska Försvarsmakten. De har bl.a. till uppgift att på öppen väg hämta information om militärpolitiska förhållanden och om den militära och militärtekniska utvecklingen i värdlandet. De skall även följa och bedöma utvecklingen och de säkerhetspolitiska förhållanden i värdlandet, som kan få konsekvenser för totalförsvaret i hemlandet. Attachéerna skall vidare hämta in information och delge under- rättelser i enlighet med av Försvarsmakten (ÖB) fastställda under- rättelsebehov och fullgöra underrättelseuppgifter, som kan tilldelas dem. 
 22  
 Attachéernas rapporter bearbetas och analyseras i huvudsak inom MUST. 
  
 21 
  
 Enligt 4 § Försvarsmaktens förordning om Sveriges försvarsattachéer (FFS 1985:20) är attachéerna underställda Försvarsmakten, men lyder under beskickningschefen i vissa av- seenden. Enligt arbetsordningen för Försvarsmakten ankommer det på chefen för MUST att leda verksamheten för attachéerna. Försvarsattachéavdelningarna vid aktuella ambassader utgör organisationsenheter inom MUST. 
  
 22 
  
 Jfr 2 § i föregående not nämnda förordning. 
  
 124 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Kontoret för särskild inhämtning (KSI)  
 är underställd chefen för MUST, men lyder direkt under ÖB i vissa frågor. Den omedelbara ledningen av KSI utövas av en chef vars namn och befattning inte redovisas öppet. KSI:s organisation och uppgifter regleras bl.a. genom en av ÖB fastställd kvalificerat hemlig instruktion . 
  
 KSI:s uppgift är att hämta in information med särskilda metoder, dvs. genom förfaringssätt, som det inte ankommer på andra under- rättelseorgan att använda. KSI:s roll är därvid att ge Försvars- makten möjlighet att ta till vara tillfällen till underrättelseinhämt- ning, som andra organ inte kan utnyttja därför att de inte har ett säkerhetsskydd, som är tillräckligt för situationen. Principiella ställningstaganden rörande vilken risktagning i olika avseenden, som kan komma i fråga i KSI:s verksamhet, bedöms av chefen för MUST, ÖB eller av regeringen. 
 KSI arbetar enbart med inhämtning av underrättelser. På grund- val av inhämtat material upprättas i allmänhet rapporter, som överlämnas till andra avdelningar inom MUST, där dessa sedan bearbetas tillsammans med annat underrättelsematerial. KSI utför inhämtningsuppdrag även åt andra underrättelseorgan än MUST, såsom t.ex. Försvarets forskningsinstitut och Försvarets materiel- verk. 
 Den stränga sekretess och starka sektionering, som anses nöd- vändig i den typ av verksamhet som bedrivs av KSI, gör att en uppgiftslämnares – en källas – identitet i vanliga fall är känd enbart av en enda kontaktman inom KSI. Denne har ensam hand om förbindelserna med vederbörande. Den för Försvarsmakten rele- vanta information, som en källa förser KSI med, är däremot före- mål för bedömning inte bara av KSI:s ledning utan framför allt av MUST. Källans identitet avslöjas dock inte i dessa sammanhang utan källan förblir hemlig. 
 Till  
 lägesavdelningens  
 uppgifter hör bl.a. att den presenterar och delger uppgifter om det säkerhetspolitiska, militära och säkerhets- hotande läget samt MUST:s analyser och prognoser om utveck- lingen på kort sikt.  
 Analysavdelningen, underrättelseavdelningen och avdelningen för internationella insatsunderrättelser  
 leder i olika av- seenden bearbetning, analys och delgivning av underrättelser. 
  
 Säkerhetsavdelningen  
 leder säkerhetstjänsten inom Försvars- makten. Avdelningen följer och analyserar den säkerhetshotande verksamheten genom att bedriva säkerhetsunderrättelsetjänst, som bl.a. skall ge underlag för säkerhetsskyddsåtgärder, utbildning och förbättringar i säkerhetstjänstens regelverk. Avdelningen har till- 
 125 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 synsansvar för säkerhetstjänsten inom Försvarsmakten, men även för de flesta övriga myndigheter under Försvarsdepartementet. Den utarbetar föreskrifter och allmänna råd för Försvarsmakten och nämnda myndigheter samt förslag till åtgärder för att utveckla den militära säkerhetstjänsten. Vidare leder avdelningen signal- skyddstjänsten inom totalförsvaret.  
 IT-säkerhetstjänsten 
  inom Försvarsmakten leds av en särskild  
  
 IT-säkerhetsavdelning 
 . 
  
 Samverkan 
 Försvarsmakten samverkar på olika nivåer inom myndigheten med Säkerhetspolisen, Kustbevakningen och Tullverket. Försvarsmakten har bl.a. upplyst följande. 
 23 
  
 På central nivå samverkar HKV genom MUST regelbundet med Säkerhetspolisen. 
 Före den 11 september 2001 togs frågan om terroristhot upp mycket sällan och mest för att konstatera att inget uttalat hot om terrorattacker bedömdes föreligga. När samverkan mellan Säker- hetspolisen och MUST rör terrorism och hot om terrorism är de bedömningar och redovisningar som Säkerhetspolisen lämnar avgränsade till vad som kan beröra Försvarsmaktens intressen. Från den 11 september har kontakterna mellan MUST och Säkerhets- polisens terroristrotel varit mer frekvent. 
 Inom ramen för MUST:s internationella samarbete inkommer då och då till MUST underrättelser om misstänkta terroristorganisa- tioner m.m. från andra länders underrättelse- och säkerhets- organisationer. Dessa underrättelser lämnas ofördröjligen till Säkerhetspolisen, då terrorism inte är föremål för bearbetning och analys vid MUST. 
 MUST samverkar med Tullverket på central nivå på regelbunden basis ungefär en gång varannan månad. Frågor som bedöms beröra terrorism berörs ytterst sällan. 
 På regional nivå genomförs samverkan mellan militärdistrikts- stabernas underrättelse- och säkerhetsavdelningar (J 2) och Säker- hetspolisens regionala kontor på regelbunden basis ungefär en gång per kvartal. Ämnesområden som då avhandlas berör så gott som aldrig terrorism. 
  
 23  
 Skrivelse den 20 juni 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 126 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Samverkan mellan militärdistrikt och Tullverket regionalt före- kommer vid något av distrikten, men inte som regelbundet återkommande möten. 
 Beredskap 
 När det gäller Försvarsmaktens förmåga, beredskap och plan- läggning för att lösa sina uppgifter finns särskilda bestämmelser i 3 § förordningen med instruktion för Försvarsmakten. Här före- skrivs att Försvarsmakten skall ha den operativa förmåga, de kompetenser och den insatsorganisation som regeringen beslutar. Försvarsmakten skall även upprätthålla den beredskap som rege- ringen beslutar. Beredskap, organisation och planläggning skall medge att Försvarsmaktens förmåga kan anpassas för att motsvara förändrade krav och behov. Slutligen anges att Försvarsmakten skall genomföra den planläggning och vidta de förberedelser som behövs för att lösa myndighetens uppgifter. 
 Enligt uppgift från Försvarsmakten styrs myndighetens bered- skap av ett hemligt regeringsbeslut som myndigheten fick del av i slutet av mars 2000. Försvarsmakten har vidare upplyst följande beträffande beredskapen. 
 24 
  
 Försvarsmaktens insatsberedskap dimensioneras främst av beho- vet att hävda territoriell integritet och att försvara landet mot ett väpnat angrepp. Delar av förband eller funktioner med resurser ur grundorganisationen (anställd personal och värnpliktiga under grundutbildning) samt hemvärnet och personal ur frivilliga försvars- organisationer finns tillgängliga omedelbart eller inom ett eller två dygn för att kunna möta ovan uppräknade situationer. 
 Försvarsmakten skall även upprätthålla insatsberedskap för att kunna samverka med civila myndigheter och ställa resurser till förfogande vid svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 Genom att Försvarsmakten upprätthåller denna höga insats- beredskap för att hävda territoriell integritet och att försvara landet mot väpnat angrepp upprätthåller Försvarsmakten även en betrygg- ande insatsberedskap för att kunna samverka med civila myndig- heter och ställa resurser till förfogande för svåra påfrestningar på samhället i fred. 
 I regleringsbrevet för 2002 fick Försvarsmakten i uppdrag att fortsatt utveckla beredskapssystemet för att på ett flexiblare sätt 
  
 24  
 Skrivelse den 20 juni 2002 (utredningens dnr 05/02). 
 127 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 kunna möta omvärldsutvecklingar. Hot av asymmetrisk karaktär skulle särskilt beaktas. Beredskapssystemet skall enligt reglerings- brevet kunna hantera dagens behov av insatser och framtida behov av anpassning på medellång och lång sikt. Försvarsmakten redo- visade uppdraget den 1 oktober 2002. 
  
 4.4 
  
 Försvarets radioanstalt 
  
 Försvarets radioanstalt (FRA) är en civil myndighet, som tillsam- mans med Försvarsmakten, främst svarar för den svenska försvars- underrättelseverksamheten enligt lagen (2000:130) och förord- ningen (2000:131) om försvarsunderrättelseverksamhet. Före- skrifter om verksamheten finns också i förordningen (1994:714) med instruktion för Försvarets radioanstalt och i det årliga reglerings- brevet för myndigheten. 
 I 1 § nyss nämnda förordning anges att FRA är en central för- valtningsmyndighet med uppgift att bedriva signalspaning 
 25  
 enligt den inriktning som regeringen, Försvarsmakten och övriga uppdrags- givare (Säkerhetspolisen m.fl.) anger. Till viss del ligger således FRA:s verksamhet utanför försvarsunderrättelseverksamheten. Enligt 2 § skall FRA särskilt 
  
 följa förändringen av signalmiljön i omvärlden, den tekniska utvecklingen och signalskyddet, 
  
 fortlöpande utveckla den teknik och metodik som behövs för att bedriva verksamheten och 
  
 utföra matematiska bedömningar av kryptosystem för total- försvaret. 
  
 Vidare skall FRA enligt 3 a § ha hög teknisk kompetens inom informationssäkerhetsområdet. FRA får efter begäran stödja sådana statliga myndigheter och statligt ägda bolag som hanterar informa- tion som bedöms vara känslig ur sårbarhetssynpunkt eller ur ett säkerhets- eller försvarspolitiskt avseende. FRA skall därvid särskilt kunna 
  
 stödja insatser vid nationella kriser med  
  
 IT-inslag, 
  
 medverka till identifieringen av inblandade aktörer vid IT- relaterade hot mot samhällsviktiga system, 
  
 25  
 Signalspaning är underrättelsetjänst genom att inhämta och bearbeta tele- och radio- signaler. 
 128 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 genomföra  
  
 IT-säkerhetsanalyser 
  och 
  
 ge annat tekniskt stöd. 
  
 I nämnda bestämmelse anges också att FRA skall samverka med andra organisationer inom informationssäkerhetsområdet såväl inom som utom landet. 
 FRA har härutöver som uppgift att biträda andra myndigheter vid värdering, utveckling, anskaffning och drift av signalspanings- system (3 §). 
 FRA:s signalspaning riktar sig mot eterburna sändningar och bedrivs som kommunikationsspaning mot utländsk radiokommunika- tion och som s.k. teknisk signalspaning mot vissa utländska sänd- ningar av annan karaktär (bl.a. radar- och navigeringssändningar). Den utförs från stationer, som med hänsyn till radiovågornas utbredning är placerade på lämpliga platser i Sverige. Spaning bedrivs även från flygburna stationer och från fartyget HMS Orion. FRA inhämtar inte information från trafik som går genom elektriska eller optiska kablar. 
 26 
  
 FRA är organiserad i sju avdelningar. Kommunikationsspaning återfinns i avdelningarna för inhämtning, bearbetning och under- rättelserapportering, medan den tekniska signalspaningen och en del av stödet till Försvarsmakten genomförs inom avdelningen för teknisk signalspaning. Stödverksamhet bedrivs inom avdelningarna för systemutveckling, drift och underhåll samt den administrativa avdelningen. 
 FRA:s signalspaning innefattar inhämtning, bearbetning, analys och rapportering. Inhämtningen sker genom avlyssning mot och registrering av utvalda signaler. Den sändande parten söker ofta skydda innehållet i kommunikationen genom ett högt utvecklat s.k. signalskydd. Bearbetningen syftar till att forcera signalskyddet och frilägga eller beskriva sändningarnas innehåll. Teknisk analys, trafikbearbetning och kryptoforcering är verktyg för detta. En fortsatt analys ger de faktiska underrättelser, som är syftet med verksamheten. 
 Den information som erhålles spänner över ett brett spektrum från det utrikes- och försvarspolitiska området till detaljuppgifter om t.ex. enskilda militära förband eller vapensystem och deras kapacitet. En del av informationen avser förhållanden som rör terrorism och extremism. 
  
 26  
 FRA har upplyst att 98 procent av trafik till och från Sverige går genom kabel. 
 129 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Genom flera typer av rapporter delger FRA sina underrättelser till olika uppdragsgivare. De flesta underrättelserna går till Försvars- makten. Till mottagarna av FRA:s underrättelser hör även Regerings- kansliet, Försvarets forskningsinstitut, Försvarets materielverk och Inspektionen för strategiska produkter. Andra uppdragsgivare är Rikspolisstyrelsen (Säkerhetspolisen och Rikskriminalpolisen) samt Tullverket 
 27 
 . Rapporteringen till dessa uppdragsgivare, främst Säkerhetspolisen, innehåller bl.a. information om terrorism och extremism. 
 I september 2001 beslutade regeringen dels att en särskild ut- redare skulle granska verksamheten vid FRA, dels om direktiv till utredningen, vilken senare antog namnet  
 FRA-utredningen. 
  Enligt direktiven (dir. 2001:66) skall utredaren värdera den övergripande inriktningen av verksamheten vid FRA och föreslå vilka uppgifter myndigheten bör ha i framtiden. Som utgångspunkt för gransk- ningen gäller bl.a. att FRA skall genomföra såväl militär som civil signalspaning. Vidare skall utredaren bedöma om rapporteringen från FRA till Regeringskansliet och andra myndigheter uppfyller dessas kvalitativa behov, samt utreda möjligheterna till samordning mellan FRA och andra myndigheter med underrättelseuppgifter när det gäller analysförmåga, utnyttjande av öppna källor etc. Bland övriga uppgifter ingår att utredaren skall utvärdera FRA:s stöd till Försvarsmakten och göra en bedömning av den framtida utveck- lingen av detta.  
 FRA-utredningen 
  avser att redovisa uppdraget till regeringen vid ungefär samma tidpunkt som 11  
 september-utred- 
  ningen. 
 28 
  
 4.5 
  
 Totalförsvarets forskningsinstitut 
  
 Uppgifter 
 Totalförsvarets forskningsinstitut (FOI) är enligt 1 § första stycket förordningen (2000:1074) med instruktion för Totalförsvarets forskningsinstitut en central förvaltningsmyndighet med huvud- uppgift att bedriva forskning, metod- och teknikutveckling samt utredningsarbete för totalförsvaret och till stöd för nedrustning 
  
 27 
  
 Den verksamhet som FRA bedriver i förhållande till sistnämnda kategori av uppdrags- givare omfattas, enligt FRA:s uppfattning, inte av regleringen i lagen om försvarsunder- rättelseverksamhet. 
  
 28 
  
 Enligt tilläggsdirektiv (dir. 2002:152) får  
  
 FRA-utredningen 
  redovisa resultatet av sitt arbe- te senast den 15 mars 2003. 
 130 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 och internationell säkerhet. FOI får även i övrigt bedriva forskning, metod- och teknikutveckling samt utredningsarbete. Verksamheten skall bedrivas med beaktande av krav på relevans, integritet, veten- skaplig kvalitet och effektivitet. 
 I andra stycket nämnda paragraf erinras om att FOI skall bedriva försvarsunderrättelseverksamhet. Uppgiften skall fullgöras genom analyser av information som inhämtas från offentliga informations- källor eller som lämnats av uppdragsgivare. Enligt tredje stycket skall FOI följa utvecklingen inom sitt ansvarsområde och bygga upp kunskaper och kompetens för att tillgodose framtida behov. 
 FOI skall verka för att försvarsforskningen nyttiggörs även utan- för totalförsvaret och särskilt verka för samverkan mellan militär och civil forskning samt mellan nationell och internationell forsk- ning (2 §). Vidare skall FOI bistå regeringen vid Sveriges deltagan- de i samarbetet inom Europeiska unionen samt delta i samarbetet inom ramen för Partnerskap för fred  
 (3-4§§). 
  FOI:s verksamhet är avgiftsfinansierad (6§). 
 Organisation 
 FOI leds av en styrelse som ansvarar för verksamheten. Institutets generaldirektör är chef för myndigheten. Till sitt förfogande har generaldirektören en stab. FOI består vidare av en gemensam förvaltningsenhet och sju forskningsenheter (avdelningar) 
 29 
 . Inom varje forskningsenhet finns ett antal institutioner. 
 Forskningsavdelningen Försvarsanalys  
 bidrar med sakunderlag och metoder till studier som bedrivs inom totalförsvaret. Avdel- ningen bedriver också fristående forsknings- och utrednings- projekt. Verksamheten omfattar bl.a. säkerhetspolitik, totalförsva- rets struktur i stort, samhället i kris och krig, ledningssystem, försvarsekonomi samt funktionsstudier. Avdelningen har även operationsanalysgrupper som deltar i studie- och planeringsarbete vid andra totalförsvarsmyndigheter. 
  
 Forskningsavdelningen  
 NBC-skydd 
 är totalförsvarets expertorgan för frågor som rör nukleära, biologiska och kemiska vapen (NBC) och har i regleringsbrev ålagts ett särskilt ansvar; larmklocka i ett breddat säkerhetspolitiskt perspektiv. Exempelvis bedriver Institu- tionen för Hotbedömning verksamhet som omfattar teknisk- 
  
 29  
 Forskningsavdelningarna Flygteknik FFA, Försvarsanalys, Ledningssystem,  
 NBC-skydd, 
  Sensorteknik, Systemteknik samt Vapen och Skydd. 
 131 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 vetenskaplig och säkerhetspolitisk bedömning av utvecklingen inom NBC i omvärlden och inom landet. Institutionen värderar det svenska skyddet mot NBC och nya potentiella hot. Avdelningen bedriver även viss forskning rörande miljöfrågor, strålskydd och kemiska risker i det fredstida samhället. Vidare upprätthåller avdel- ningen en viss operativ beredskap i form av experter som kan ställa upp och stödja svenska myndigheter med sin kompetens vid NBC- händelser. 
 30  
 Avdelningen har även laboratorieberedskap för okända  
 NBC-prover. 
  
 Kompetens och beredskap 
 31 
  
 FOI:s roll inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige är mångsidig. En roll är expertrollen när något har hänt – någon att fråga, någon som snabbt kan analysera, någon som kan bistå på fältet. En andra roll är förvarningen – någon som kan förbereda andra myndigheter på det oväntade, t.ex. genom att anordna spel eller publicera scenarier. En tredje roll är rådgivarens – hur kan man med stöd av andras och egna erfarenheter av Hall strofer och krishantering lämpligen organisera samhället för att på bäst möjliga sätt kunna möta terroristattacker och likartade extra- ordinära händelser, råd som kan gälla lagstiftning, organisation och planering. 
 32 
  
 FOI har före den 11 september 2001 i några olika scenarier visat vad som är tänkbart ur katastrofsynpunkt samt vad som krävs för att möta detta i form av organisation, planering och förberedelser. FOI kan på kort tid ta fram en mer heltäckande samling scenarier över i Sverige möjliga terroristattacker och över likartade extra- ordinära händelser. 
 Genom såväl praktiskt handlande som forskning har FOI erfaren- het av särskilda arbetsformer och arbetsmetoder på området. FOI:s personal har förstärkt andra myndigheters ledningsfunktioner under kriser och bistått med expertkunskaper. Vidare har Forsknings- avdelningen  
 NBC-skydd 
  under anstormningen av misstänkta 
  
 30 
  
 Med början september 2001 organiseras, utrustas och utbildas en beredskapsstyrka vid Forskningsavdelningen  
  
 NBC-skydd 
  med uppgift att med kort varsel kunna bistå vid NBC- händelser nationellt och internationellt. 
  
 31 
  
 Följande redovisning bygger i huvudsak på uppgifter som FOI har lämnat till utredningen i sin skrivelse den 22 maj 2002 (utredningens dnr 5/02). 
  
 32 
  
 FOI erinrar i sammanhanget om att en av  
  
 EU-kommissionen 
  sedan länge väl använd metod är att alltid inom telefons räckvidd ha experthjälp tillgänglig genom upprättandet av omfattande expertlistor. 
 132 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 antraxbrev, kunnat lösa brådskande uppgifter åt andra myndig- heter. Vad gäller arbetsformer och arbetsmetoder där FOI har fått erfarenhet genom forskning kan nämnas på scenarier byggda spel, där befattningshavare vid såväl FOI som andra myndigheter tränats i att hantera svåra situationer. 
 Inom FOI kan enskilda forskares internationella personliga kon- takter användas av andra myndigheter för att snabbt få information eller annan hjälp. De kan också användas för att snabbt åstad- komma önskat samarbete med utländska myndigheter och andra organisationer. 
 Vid FOI:s forskningsenheter finns i stor utsträckning kompe- tens inför terroristattacker och liknande händelser, men beredska- pen är ojämn. För vissa typer av händelser (sådana som inträffat eller sådana man övat på) är beredskapen god, för andra typer av händelser finns ingen beredskap att tala om. Vid relativt omfatt- ande terroristattacker är FOI:s nuvarande organisation för liten. 
 Avdelningen Försvarsanalys utför arbeten åt Regeringskansliet (främst Försvarsdepartementet och Försvarsberedningen), Försvars- makten, Försvarets materielverk, Krisberedskapsmyndigheten, Parker tens räddningsverk och Socialstyrelsen. Mot bakgrund av den nya hotbilden avser avdelningen att söka utvidga kretsen av uppdrags- givare (främst Rikspolisstyrelsen och Säkerhetspolisen, Kustbevak- ningen samt Tullverket). 
 Enligt FOI kan avdelningen med förstärkta forskningsresurser bl.a. utföra följande uppgifter. 
  
 Bidra med scenarier som täcker in storskalig terrorism, 
  
 belysa säkerhets- och sårbarhetsfrågor, 
  
 analysera de säkerhetspolitiska förändringarna i det internatio- nella systemet (pågående och bedömda framtida), 
  
 ange vilka elementen i en svensk strategi för att möta de nya hoten kan vara, hur samverkan med andra länder kan utformas och ange konsekvenserna för vår säkerhetspolitiska handlings- frihet samt 
  
 etablera ett centrum för terroristforskning. 
  
 Slutligen bör nämnas att ett  
 NBC-analyslaboratorium 
  är under projektering inom FOI. Laboratoriet skall kunna ta emot prover vars innehåll är okänt men antas innehålla radiologiska, biologiska eller kemiska stridsmedel eller en blandning av dessa. Laboratorie- 
 133 
 Nuvarande organisation m.m. SOU 2003:32 
 beredskapen inom Forskningsavdelningen  
 NBC-skydd 
  kommer därmed att förbättras. 
  
 4.6 
  
 Försvarshögskolan 
  
 33 
  
 Uppgifter 
 Försvarshögskolan har enligt 1 § första stycket förordningen med instruktion för Försvarshögskolan (1996:1476) till uppgift att bedriva 
  
 högskoleutbildning av yrkes- och reservofficerare på högre nivåer för krigs- och fredsbefattningar, 
  
 kompetensuppbyggnad och chefsutveckling för främst total- försvarets behov genom utbildning av civil och militär perso- nal, 
  
 annan kursverksamhet främst för totalförsvarets behov. 
  
 Vid Försvarshögskolan skall det också bedrivas forskning. Utbild- ningen och forskningen skall bedrivas främst inom ämnena  
 säkerhets-, 
  försvars- och utrikespolitik, internationella förhållanden, svenskt totalförsvar, ledarskap och ledningsvetenskap, krigskonst med militärhistoria, militärteknik samt ekonomi och logistik med av- seende på försvaret. 
 Vidare skall Försvarshögskolan delta i samarbetet inom ramen för Partnerskap för fred. 
 I 2 § andra stycket samma förordning anges att Försvarshög- skolan skall samverka med universitet, andra högskolor, Total- försvarets forskningsinstitut, samt andra institutioner och myndig- heter för att hålla sig underrättad om sådan forskning och annan utveckling som är av betydelse för Försvarshögskolans verksamhets- område. Vidare skall Försvarshögskolan stödja utbildningen vid Försvarsmaktens skolor, verka för att en hög kvalitet nås i skolor- nas utbildningar och bistå med utvärdering av utbildningarnas kvalitet. 
 Försvarshögskolan finns på tre olika orter, Stockholm, där huvuddelen av verksamheten bedrivs, Karlstad samt Östersund. 
  
 33  
 Redovisningen bygger på underlag som Försvarshögskolan har lämnat till utredningen i skrivelse den 5 mars 2003 (utredningens dnr 10/03). 
 134 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Organisation 
 Försvarshögskolan leds av en styrelse som ansvarar för verksam- heten. Försvarshögskolans rektor är chef för myndigheten. Till sitt förfogande har rektorn ett ledningskansli för att administrera skol- gemensamma frågor. Försvarshögskolan består vidare av ett gemen- samt förvaltningskontor och fyra institutioner. 
  
 Krigsvetenskapliga institutionen  
 bedriver utbildning och forsk- ning i krigsvetenskap, ledningsvetenskap, militärteori, och militär- historia med inriktning på krigshistoria. Det bedrivs därutöver ock- så utbildning inom områdena militärstrategi samt operationer och taktik. Vidare har institutionen ansvaret för de militära program- men Howard, ett år, och Chefsprogram, två år, samt den högre reservofficersutbildningen. Institutionen ansvarar också för koordineringen av det skolgemensamma utvecklingsarbetet med försvarsmaktsuppdragen kring  
 NBF-Nätverksbaserat 
  försvar. 
  
 Institutionen för militärteknik  
 bedriver utbildning och forskning i militärteknik inom områdena modellering och simulering, skydds- teknik, vapen och verkansteknik. Institutionen bedriver samarbete med bl.a. Kungliga Tekniska Högskolan och Totalförsvarets forsk- ningsinstitut inom det militärtekniska området. Utbildning bedrivs företrädesvis inom de militära programmen. 
 Institutionen för ledarskap och management  
 bedriver utbildning och forskning inom områdena pedagogik, ledarskap, genus och management. Utbildning bedrivs också i språk och forskning inom urval och personbedömningar. Utbildning bedrivs främst inom de militära programmen men också gentemot högre statstjänstemän, polis och räddningstjänst. 
  
 Institutionen för säkerhet och strategi  
 bedriver utbildning inom områdena säkerhetspolitik med strategi, statsvetenskap med inrikt- ning mot krishantering och internationell samverkan, media- och kommunikationsvetenskap med inriktning mot kriskommunika- tion, militärhistoria, folkrätt samt informationsoperationer. Forsk- ningsprojekt bedrivs inom områden som den svenska säkerhets- politiken under efterkrigstiden, europeisk säkerhet och de trans- atlantiska relationerna, nya vapenteknologier ur ett folkrättsligt perspektiv samt informationskrigföring ur ett folkrättsligt perspek- tiv. 
  
 Vid institutionen finns också Institutet för högre totalförsvars- utbildning som bedriver totalförsvarsutbildning som riktar sig till högre militära chefer och tjänstemän inom näringsliv och offentlig 
 135 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 förvaltning. Syftet med dessa utbildningar är att sprida kunskap om svensk säkerhetspolitik samt Försvarsmaktens uppgifter, organisa- tion och verksamhet. Stark tonvikt läggs på ledning och samverkan vid svåra påfrestningar på samhället i fredstid och vid olika kris- situationer. Vid institutet bedrivs också på uppdrag vissa inter- nationella utbildningar inom ramen för Partnerskap för fred. 
  
 4.7 
  
 Överstyrelsen för civil beredskap 
  
 Uppgifter 
 Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) – som lades ned den 30 juni 2002 – var en central förvaltningsmyndighet för frågor om ledning och samordning av verksamhet inom det civila försvaret. I samband med nedläggningen fördes delar av ÖCB:s verksamhet över till den nya Krisberedskapsmyndigheten (se nästa avsnitt). 
 ÖCB:s verksamhet reglerades i den numera upphävda förord- ningen (1988:1122) med instruktion för Överstyrelsen för civil beredskap. Myndigheten var ansvarig för funktionerna Civil led- ning, Transporter och Försörjning med industrivaror. (Funktions- indelningen har numera upphört.) Bland uppgifterna ingick också att samordna den frivilliga försvarsverksamheten inom det civila försvaret (1 §). 
 I 1 a § nämnda förordning föreskrevs att ÖCB skulle leda och samordna beredskapsförberedelserna vid övriga funktionsansvariga myndigheter. I ÖCB:s samordningsuppgift ingick bl.a.: 
  
 att analysera den hotbild som avser det civila försvaret, 
  
 genom råd och rekommendationer verka för enhetlighet i frå- gor som är gemensamma för det civila försvaret, 
  
 verka för ökad förmåga att använda det civila försvarets resurser bl.a. vid svåra påfrestningar på samhället i fred och 
  
 samordna utbildning i frågor som är gemensamma för det civila försvaret. 
  
 ÖCB skulle i sin samordningsroll genomföra uppgifterna i sam- verkan med det civila försvarets myndigheter. I rollen som funk- tionsansvarig ingick att ÖCB skulle bevaka den civila delen av totalförsvaret från ett vidgat säkerhetsbegrepp och därmed beakta s.k. hot och risker i en bred hotskala. ÖCB bedrev även samarbete 
 136 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 med andra länders civila försvarsmyndigheter och medverkade i övrigt i internationell förtroendeskapande verksamhet. 
 Studier med anknytning till terrorism, m.m. 
 ÖCB har i rapporter och annat analys- och forskningsmaterial behandlat olika frågor med anknytning till terrorism. Efter terror- attackerna i USA den 11 september 2001 redovisade ÖCB bl.a. en studie inom transportområdet. I rapporten (Transportsystemet i USA under och efter terroristattackerna den 11 september 2001, mars 2002) beskrev och analyserade ÖCB de följder som attack- erna och säkerhetsåtgärderna fick för USA:s transportsysten samt drog vissa slutsatser beträffande den svenska transportsektorn. 
 I en rapport till regeringen (Infrastrukturuppdraget – om sårbar- heten i den tekniska infrastrukturen, mars 2000) redovisade ÖCB i vilken utsträckning sårbarheten hos den civila infrastrukturen, i främst telekommunikationerna, elförsörjningen och datasystemen, kan bedömas vara gränssättande för totalförsvarsförmågan vid olika antaganden om de resurser som en angripare kan sätta in. Våren 2002 gjorde ÖCB en komparativ studie om civil krishantering och skyddet av samhällsviktig infrastruktur i USA, Kanada, Storbritan- nien och EU (Civil krishantering och skydd av samhällsviktig infrastruktur). 
 Härutöver kan nämnas att ÖCB har redovisat forskning, studier och annan verksamhet inom området informationskrigföring (Översikt – verksamhet med anknytning till IW/IO, rapport den 1 februari 2000.) ÖCB har vidare med utgångspunkt från de svenska antraxbreven i en temaskrift kommenterat och beskrivit sam- hällets beredskap för  
 NBC-händelser 
  ( och Sveriges  
 NBC-bered- 
  skap är god?, 2002). 
 137 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 4.8 
  
 Krisberedskapsmyndigheten 
  
 Uppgifter 
 Krisberedskapsmyndigheten (KBM) inrättades den 1 juli 2002 för att samordna arbetet med samhällets beredskap inför allvarliga kriser. KBM tog vid bildandet över vissa uppgifter från ÖCB och Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF) 
 34 
 . 
 I 1 § förordningen (2002:518) med instruktion för Krisberedskaps- myndigheten anges att KBM är central förvaltningsmyndighet för frågor om samhällets säkerhet när det gäller krishantering och civilt försvar. Med  
 krishantering  
 avses i detta sammanhang åtgärder vid sådana situationer som beskrivs i 3 § förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap, dvs. situa- tioner som uppstår hastigt, oväntat och utan förvarning, situationer som kräver brådskade beslut och samverkan med andra samhälls- organ, situationer som allvarligt påverkar samhällets funktions- förmåga eller tillgång till nödvändiga resurser, och förmåga att hantera mycket allvarliga situationer inom myndighetens ansvars- område. 
 I 1 § föreskrivs också att KBM i samarbete med ansvariga sam- hällsorgan skall bidra till att minska samhällets sårbarhet samt utveckla och stärka samhällets krishanteringsförmåga inom detta område. Vidare anges att KBM skall bidra till att stärka krishante- ringsförmågan hos kommuner, landsting, länsstyrelser och centrala myndigheter, verka för samverkan mellan offentliga organ, orga- nisationer och näringsliv samt kunna lämna stöd till offentliga organ i krissituationer. 
 KMB:s uppgifter preciseras närmare i förordningens  
 2-12 
  §§. Bland annat skall KBM inom sitt område bedriva omvärldsbevak- ning och genomföra omvärldsanalyser (2 §). KMB skall ha förmåga att vid angivna krissituationer kunna bistå Regeringskansliet med främst områdesvisa lägesbeskrivningar (8 §). Myndigheten skall också följa den internationella utvecklingen och lämna underlag och analyser till Regeringskansliet om internationella frågor inom sitt verksamhetsområde (9 §). 
  
 34  
 SPF:s huvudsakliga uppgift efter den 1 juli 2002 är att ge råd och vägledning om mass- medieföretagens beredskapsplanering och mediernas beredskap för svåra påfrestningar på samhället i fred. Konkret innebär uppgiften att SPF skall ge medieföretagen råd och vägledning i tekniska frågor. SPF skall även sprida kunskap om och främja information om säkerhetspolitik och totalförsvar samt följa opinionsutveckling av betydelse för det psyko- logiska försvaret. Vidare har SPF regeringens uppdrag att svara för information om M/S Estonias förlisning. 
 138 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Inom ramen för nämnda uppgifter skall KBM analysera sam- hällsutveckling, omvärldsförhållanden och beroendeförhållanden mellan viktiga samhällsfunktioner. Myndigheten samordnar också forskning och utveckling inom krisberedskapsområdet och har det sammanhållande myndighetsansvaret för samhällets informations- säkerhet. 
 KBM lämnar vidare förslag till regeringen om medelstilldelning och fördelar sedan pengar till myndigheter som bedriver verksam- het inom krisberedskapsområdet. Myndigheten inriktar, samordnar och följer upp åtgärderna inom området. 
 KBM stödjer kommuners, landstings, länsstyrelsers och andra myndigheters arbete med krisberedskap. Bland annat stärker myndig- heten informationsberedskapen och kriskommunikationsförmågan i samhället. 
 Därutöver skall KBM arbeta för samverkan mellan den offentliga sektorn och näringslivet, samt för att kunskapen i frivilligorganisa- tioner och trossamfund tas tillvara i krishanteringen. 
 Bland övriga uppgifter kan slutligen nämnas att KBM samarbetar internationellt med motsvarande myndigheter i andra länder och stödjer Regeringskansliet i det krisberedskapssamarbete som bedrivs inom EU och tillsammans med Nato inom ramen för Partnerskap för fred. 
 Organisation 
 Inom KBM finns sex enheter: forsknings- och analysenheten, planerings- och samordningsenheten, krishanteringsenheten, tek- niska enheten, administrativa enheten och informationsenheten. Vidare finns det en stab, vilken har inrättats som en resurs för verksledningen och alla enheterna. KBM:s generaldirektör är chef för myndigheten. Verksamheten bedrivs från Stockholm och Sollefteå. Till KBM är knutet ett råd för näringslivssamverkan och ett råd för trossamfundens medverkan i krishantering och civilt försvar. 
 139 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Kompetens och beredskap 
 35 
  
 KBM har lämnat bl.a. följande upplysningar till utredningen. 
  
 KBM kan  
 stödja offentliga organ i krissituationer 
 . Det innebär att personal vid KBM kan stödja ansvariga med både krishanterings- kompetens och kompetens för kriskommunikation. KBM kan också bistå med omvärldsanalys med inriktning på de förhållanden som råder i Sverige mot bakgrund av händelseutvecklingen i en aktuell kris. Uppgiften löses i samverkan med ett stort antal opera- tiva aktörer. 
  
 Vidare kan KBM  
 stödja Regeringskansliet  
 (Försvarsdepartemen- tet) med områdesvisa lägesrapporteringar. För att detta arbete skall kunna bedrivas effektivt och över en längre tidsperiod bör enligt KBM ett regeringsbeslut fattas som ger övriga myndigheter ett uppdrag att bistå i arbetet. KBM är inte någon operativ myndighet i den bemärkelsen att myndigheten skall hantera kriser. Detta innebär att förmågan att lämna rapporter i ett inledningsskede kan vara begränsad beroende av när på dygnet behovet av stöd uppstår. KBM kan emellertid i detta skede kontinuerligt samla berörda aktörer och sammanställa aktuellt läge för rapportering till Regerings- kansliet. KBM kan också stödja Regeringskansliet vad avser under- lagsframtagande och internationella kontakter på myndighetsnivå. 
 KBM har även förmåga att ge motsvarande  
 stöd åt andra sam- hällsaktörer  
 än Regeringskansliet (Försvarsdepartementet). Där- utöver kan KBM stödja med tekniskt ledningsstöd till framför allt länsstyrelsernas ledningsplatser i det fall det skulle bli aktuellt att ta dessa i bruk. 
 KBM skall samordna och inrikta samhällets  
 säkerhetsarbete rör- ande skyddet mot  
  
 NBC-stridsmedel 
 . 
  Det samordningsarbete som krävs inom ramen för denna verksamhet kommer bl.a. att ske genom att myndigheten successivt tar över ansvaret för vissa arbetsuppgifter som f.n. utförs av en arbetsgrupp inom Regerings- kansliet (Arbetsgruppen för nukleära, biologiska och kemiska strids- medel, AgNBC). 
 36  
 En handlingsplan skall vara klar i mars månad 2003. 
  
 KBM skall också stärka  
 informationsberedskapen och kriskommunika- tionsförmågan  
 i samhället. Däremot är det inte någon huvuduppgift för KBM att förse samhället med information i samband med olika 
  
 35 
  
 Redovisningen i detta avsnitt bygger på skriftligt underlag (utredningens dnr 20/02) och muntliga upplysningar som KBM har lämnat till utredningen. 
  
 36 
  
 Se vidare avsnitt 6.9.2. 
  
 140 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 krissituationer. Den som ansvarar för en viss verksamhet har också informationsansvaret för denna. 
 KBM har även ett sammanhållande myndighetsansvar för  
 sam- hällets informationssäkerhet 
 . Inom ramen för denna uppgift skall KBM också organisera en samverkansgrupp liknande den arbets- grupp som i dag finns i Regeringskansliet, Arbetsgruppen för skydd mot informationsoperationer (Ag IO). Därmed kommer KBM att ansvara för vissa av de uppgifter som hittills åvilat Ag IO. 
 KBM planerar att initiera och medverka i  
 övningar  
 och spel där flera myndigheter och andra organ deltar. KBM avser bl.a. att bygga upp en kompetens i förhållande till kommuner och läns- styrelser. Under år 2003 planerar KBM att genomföra en övning som också berör delar av Regeringskansliet. 
 Ur KBM:s perspektiv är det viktigt att ha en dialog med upp- dragsgivaren (Försvarsdepartementet) kring vilka förväntningar som finns beträffande KBM:s roll vid kriser. Detta är inte minst viktigt för KBM som ny myndighet i arbetet med att utveckla kapacitet och kompetens för framtiden. 
 KBM har framhållit att myndighetens befogenhet att meddela verkställighetsföreskrifter med stöd av 22 § förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap inte omfattar den fredstida krishanteringen  
 (3-5§§ 
  nämnda förordning). Enligt KBM:s bedömning finns det däremot inte något hinder mot att myndigheten istället meddelar allmänna råd i denna del. 
 KBM har slutligen berört frågor som rör finansieringsprinciper och bl.a. påpekat att vissa förvaltningskostnader för länsstyrelserna borde kunna bekostas av medel inom den s.k. civila ekonomiska ramen. Om länsstyrelserna fick möjlighet att nyrekrytera och öka kompetensen inom området säkerhet och beredskap skulle dessa snabbare kunna höja sin krishanteringsförmåga i enlighet med statsmakternas intentioner. 
 141 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 4.9 
  
 Kustbevakningen 
  
 37 
  
 Uppgifter 
 Kustbevakningen är en civil myndighet som lyder under reger- ingen. Enligt förordningen (1988:256) med instruktion för Madden bevakningen skall myndigheten 
  
 i enlighet med särskilda föreskrifter utföra sjöövervakning och annan kontroll- och tillsynsverksamhet samt miljöräddnings- tjänst till sjöss, 
  
 samordna de civila behoven av sjöövervakning och sjöinforma- tion samt förmedla denna information till berörda myndig- heter, 
  
 följa den internationella utvecklingen inom sitt verksamhets- område och medverka i internationellt samarbete för att ut- veckla gränskontroll, brottsbekämpning till sjöss, miljöskydd till sjöss och annan sjöövervakning samt 
  
 samverka med andra myndigheter för att främja svenskt del- tagande i internationellt samarbete inom sitt verksamhetsområde. 
  
 Kustbevakningens verksamhet sträcker sig över minst följande sex politikområden : 
  
 Skydd mot olyckor (miljöräddning till sjöss och sjöräddning), 
  
 rättsväsendet (polisiär verksamhet, bl.a. gränskontroll av personer till sjöss), 
  
 skatt, tull- och exekutionsväsendet (tullkontroll, bl.a. gräns- kontroll av varor till sjöss), 
  
 livsmedelspolitik (fiskerikontroll), 
  
 miljöpolitik (åtgärder mot förorening till sjöss) och 
  
 transportpolitik (sjötrafikövervakning och sjösäkerhetsarbete). 
  
 Verksamheten bedrivs geografiskt inom Sveriges sjöterritorium längs landets kuster och i Vänern och Mälaren samt i Sveriges eko- nomiska zon. Den kan även bedrivas utanför den ekonomiska zonen med stöd av förpliktelser som Sverige åtagit sig genom inter- nationella överenskommelser. 
 Inom de angivna politikområdena är det främst polis- och tull- uppgifterna som kan ha anknytning till terroristbekämpning. Kust- bevakningen har givits ett samlande ansvar i frågor som rör 
  
 37  
 Redovisningen i detta avsnitt bygger i huvudsak på uppgifter som Kustbevakningen lämnat till utredningen i sin skrivelse den 18 juni 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 142 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 myndighetsutövning till sjöss och svarar självständigt, men i nära samverkan med polis och tull, för den svenska gränskontrollen till sjöss. Landets sjögräns är alltid att anse som yttre gräns. Den poli- siära och tullnära övervakningen till sjöss bedrivs integrerat med myndighetens övriga  
 övervaknings-, 
  tillsyns- och kontrolluppgifter. I samband med Sveriges operativa inträde i Schengensamarbetet har Kustbevakningen, såsom ansvarig för gränskontrollen till sjöss, prioriterat person- och varukontrollen till sjöss vid den svenska delen av EU:s yttre gräns. Inriktningen innefattar förutom tradi- tionell person- och varukontroll avseende personers in- och utresa och varurörelser även bekämpande av gränsöverskridande krimi- nalitet i vidare mening. Kustbevakningen svarar också för inre utlänningskontroll till sjöss. 
 Kustbevakningen ansvarar i Schengensamarbetet även för den administrativa kontrollen av handelsfartyg. Kontrollen innebär att samtliga över yttre gräns (dvs. sjögränsen) ankommande fartyg till svenska orter skall anmäla sig till Kustbevakningen för admini- strativ kontroll av besättningslistor. Anmälan utgör tillsammans med övriga kända uppgifter underlag för den riskanalys som genom- förs i samverkan med polisen och i förekommande fall med Tull- verket. Utfallet av riskanalysen blir styrande för i vilken omfattning fysiska ombordkontroller anses påkallade. Det informations- underlag som genereras av den administrativa kontrollen beträffan- de trafiken inom sjöterritoriet är av stort värde för den fortsatta underrättelsehanteringen, dels internt för myndighetens egen verk- samhetsplanering, dels för övriga samverkande myndigheter, främst polismyndigheterna och Tullverket. 
 Kustbevakningen utvecklar sedan några år ett mer riskanalys- baserat arbetssätt och har numera detta som grund inom fiskeri- kontrollen. Inom gränskontrollen är tillgången till underrättelser och information av vital betydelse för ett riskanalysbaserat arbets- sätt, såväl avseende planering av verksamheten som beslut om kontroll av ett visst objekt. Kustbevakningens organisation för underrättelse- och informationsinhämtning är inriktad på att komplet- tera polisens verksamhet på ett sådant sätt att Kustbevakningens särskilda kompetens avseende sjötrafiken tillförs polisens verksam- het, samtidigt som Kustbevakningen får del av information av bety- delse för verksamheten. Arbetet med att utveckla ett riskanalys- baserat arbetssätt fortsätter. 
 En annan viktig del av sjöövervakningsverksamheten sker inom ramen för det numera väl etablerade gränsbevakningssamarbetet 
 143 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Baltic Sea Regional Border Control Cooperation Conference (BSBRCCC), som förutom Sverige består av Finland, Ryssland, Estland, Lettland, Litauen, Polen, Tyskland, Danmark och Norge. BSBRCCC har som syfte att begränsa illegal invandring och bekämpa gränsöverskridande brottslighet. 
 Vidare är Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i Öster- sjöområdet med syfte att utveckla samarbetet med övriga gräns- kontrollmyndigheter i Östersjöregionen av avgörande betydelse för att kunna bekämpa gränsöverskridande brottslighet. 
 Inom ramen för internationell samverkan medverkar Kustbevak- ningen även regelmässigt i arbetet inom bl.a. regeringschefernas Task Force on organised crime in the Baltic Sea Region och dess operativa kommitté (OPC), Baltic Sea Region Border Control Cooperation (BSRBCC), Europol (f.n. endast nationellt), Interpol och International Maritime Organization (IMO). 
 Organisation m.m. 
 Kustbevakningen leds av en generaldirektör. Vid Kustbevakningen finns en styrelse, som består av myndighetens chef och högst tio andra ledamöter som utses av regeringen. Centrala ledningen, som är verkschefens stab, består av avdelningar för räddningstjänst, sjö- övervakning, personal och utbildning, teknik, ekonomi samt ett verkssekretariat. Inom myndigheten finns vidare fyra regionala led- ningar som vardera leds av en regionchef samt en lokal organisation med 26 kuststationer. Myndigheten har även en rikstäckande flyg- verksamhet. 
 38 
  
 På central nivå sker årliga verksamhetsdialoger mellan Kust- bevakningen och Rikspolisstyrelsen respektive Tullverket. Sedan resultatet av dessa rapporterats i myndighetens styrelse lägger verkschefen fast inriktningen på myndighetens verksamhet för det kommande verksamhetsåret. För att säkerställa fortlöpande sam- verkan har Kustbevakningen vidare placerat en sambandsman hos Rikskriminalpolisen och en hos Tullverket. 
 För att säkerställa samverkan när verksamheten berör flera regio- ner skall enligt myndighetens arbetsordning den regionchef inom 
  
 38  
 Kustbevakningen förfogar över 24 övervakningsfartyg, åtta miljöräddningsfartyg, sex s.k. kombinationsfartyg (för såväl övervakning som miljöräddning), tre svävare samt tre flygplan. Därtill kommer en mängd mindre båtar samt motorfordon. I organisationen finns också ett  
 50-tal 
  kemikaliedykare som t.ex. skulle kunna användas om mjältbrandssporer hittades någonstans i Sverige. 
 144 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 vars område operationen huvudsakligen hör se till att samråd sker mellan kustbevakningsflyget och övriga berörda regioner och, i förekommande fall, med centrala ledningen för beslut om disposi- tion av resurser. 
 Regionledningarna har en ledningscentral med vakthavande befäl som leder verksamheten minutoperativt. Myndigheten har även en särskild jourfunktion centralt som är avsedd att hantera hastigt uppkomna frågor av central eller internationell karaktär som kräver ledning på hög chefsnivå. 
 Myndighetens arbetsmetoder och arbetsformer inkluderar under- rättelsehantering och anpassade kontrollrutiner. 
 Kompetens och beredskap 
 Kustbevakningens befogenheter när det gäller övervakningen av utlännings- samt tull- och smugglingslagstiftningen framgår av de inledningsvis redovisade uppgifterna och politikområdena. Lagstödet för myndighetens ingripande såvitt avser personer framgår av lagen (1982:395) om Kustbevakningens medverkan i polisiär verksamhet och utlänningslagstiftningen samt såvitt avser varor av tullagen (2000:1281) med följdlagstiftning och lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Vid brott mot föreskrifter i nämnda lagar har behörig tjänsteman vid Kustbevakningen i stort sett samma befogen- heter som en polisman och tulltjänsteman. 
 Lagen om Kustbevakningens medverkan vid polisiär övervakning tillämpas när Kustbevakningen bedriver övervakning till havs och i kustvatten samt i Vänern och Mälaren för att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller bl.a. skydds- objekt och militära skyddsområden, trafikregler och säkerhets- anordningar för sjötrafiken, fartygs registrering och identifiering samt utlänningars inresa till och utresa från eller vistelse i Sverige. 
 Kustbevakningstjänstemannen har enligt lagen samma befogen- heter som en polisman att t.ex. hålla förhör, ta med någon till för- hör, gripa någon och genomföra husrannsakan. Tjänstemannen har också samma befogenheter som tillkommer polisman enligt 13 § polislagen (1984:387) att avvisa, avlägsna eller omhänderta den som genom sitt uppträdande i trafiken till sjöss stör ordningen eller utgör omedelbar fara för denna samt befogenheter att avvärja brott i vissa fall. Om det behövs för att befogenheterna skall kunna utövas, får kustbevakningstjänstemannen stoppa och visitera fartyg 
 145 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 eller inbringa det i svensk hamn. Det krävs att befogenheterna utövas i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden. Åklagare eller polismyndighet som bedriver förundersök- ning kan i vissa fall anlita biträde av Kustbevakningen. 
 Vidare finns det lagstöd, som har sin grund i internationella överenskommelser, för polisen, Tullverket och Kustbevakningen att vidta vissa gränsöverskridande åtgärder som innefattar myndig- hetsutövning mot enskilda dels i lagen (2000:343) om internatio- nellt polisiärt samarbete och dels i lagen (2000:1219) om inter- nationellt tullsamarbete. De bakomliggande överenskommelserna är ömsesidiga och ger på motsvarande sätt utländska tjänstemän liknande befogenheter på svenskt territorium. 
 Kustbevakningens planering och beredskap inför en eventuell terroristattack inbegrips i myndighetens normala samverkan med främst polisen och Tullverket. Kustbevakningen har fyra lednings- centraler som är bemannade dygnet runt året runt. Myndigheten är operativt inriktad med hög närvaro till sjöss med fartyg och flyg- plan och har därigenom allmänt sett en hög beredskap. Verksam- heten genomförs som målinriktad patrullering med fartyg och flyg. Även viss landpatrullering genomförs i kustområden. 
  
 4.10 
  
 Tullverket 
  
 Uppgifter i stort 
 Tullverket är enligt instruktionen 
 39  
 central förvaltningsmyndighet för tullfrågor. Förutom att Tullverket skall uppbära tullar, mervär- desskatt och andra skatter samt avgifter så att en riktig uppbörd kan säkerställas, skall verket övervaka och kontrollera trafiken till och från utlandet så att bestämmelser om in- och utförsel av varor efterlevs (1 §). Tullverket bedriver viss utrednings- och åklagar- verksamhet i fråga om brott mot bestämmelser om in- och utförsel (2 §). 
 Tullverket har enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap särskilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Spridning av allvar- liga smittämnen, giftiga kemikalier och radioaktiva ämnen, Ekono- misk säkerhet samt Skydd, undsättning och vård. 
  
 39  
 Förordningen (1991:1524) med instruktion för Tullverket. 
 146 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 40 
  
 Genom utvecklingen och implementeringen av projektet  
 Service- trappan  
 har Tullverket skapat ett nytt tullsystem. Systemet bygger på partnerskap mellan Tullverket och ekonomiska operatörer samt en kvalitetssäkring av tullhanteringen ur både kontrollmässiga och administrativa aspekter. Genom  
 risk management  
 har Tullverket kunnat identifiera vilka företag som utgör en hög risk. Som en konsekvens av detta är det enligt Tullverket naturligt att erbjuda förenklade rutiner för de företag som anses utgöra en låg risk och därmed uppmuntra deras regelverksefterlevnad. 
 Servicetrappan består av fem steg där kunden väljer vilken nivå av förenklingar och service han önskar åtnjuta i kontakterna med Tullverket. Systemet bygger på att Tullverket genom att erbjuda förenklingar skapar ekonomiska incitament att förbättra kvaliteten i tullrutinerna samt ett åtagande att förse Tullverket med informa- tion som berör smugglingsverksamhet eller annan tullbrottslighet. Det frivilliga avtal ett kvalitetssäkrat företag ingår med Tullverket består av två delar, ett tillstånd som reglerar den legala delen av import- och exportverksamheten samt ett  
 Memorandum of Under- standing  
 som reglerar förfarande i samband med upptäckt av eller misstanke om exempelvis smugglingsbrott. Servicetrappan baseras på förtroende mellan aktörerna i den internationella logistikkedjan och Tullverket har därför för Servicetrappans femte steg utvecklat ett särskilt kvalitetssäkringsprogram för den internationella nivån 
 För Tullverkets del har Servicetrappan inneburit möjligheter till en rad omprioriteringar avseende resursallokering. Riskanalys- och underrättelseprocesserna har förstärkts liksom gränsskyddsproces- sen. 
 En kvalitetssäkring innebär en omfattande genomgång av ett företags handelsflöden vilket bl.a. gör att Tullverket erhåller kun- skap om de risker som uppstår i samband med import och export. 
 Tullverket kommer under 2003 att utveckla  
 StairSec 
 , Service- trappans säkerhetsprogram, i samarbete med svenskt näringsliv och relevanta utländska tulladministrationer. Syftet att förenklingar skall kunna erbjudas till legala importörer och exportörer samtidigt som säkerheten i hela logistikkedjan kan verifieras. Här kommer företagens egna kontrollåtgärder i kombination med Tullverkets 
  
 40  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger i stort på underlag som Tullverket lämnat till utredning i skrivelse den 20 december 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 147 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 kontrollverksamhet att leda till handelsförenklingar för svenska företag som väljer att delta i StairSec, liksom avseende steg  
 tre–fem 
  i Servicetrappan. StairSec kommer att täcka in åtgärder för att stär- ka svensk konkurrenskraft, förhindra narkotika- och annan smugg- ling samt säkerställa säkerheten i alla delar av logistikkedjan från producent till slutmottagare. 
 Tullverket har också initierat ett projekt som syftar till att säker- ställa hela logistikkedjan på i första hand nationell nivå genom att ta fram grunderna för att kunna kvalitetssäkra och certifiera trans- portörer vid sidan av import- och exportföretagen. Projektet bedrivs i samarbete med berörda branschorganisationer och en pilotverksamhet pågår. Ett naturligt nästa steg inom detta initiativ är enligt Tullverket att utöka certifieringsprocessen kring trans- portörer till att innefatta även säkerhetsfrågor. 
 Tullverket samarbetar i stor utsträckning med utländska tull- administrationer, både multilateralt och bilateralt. Genom Euro- peiska unionen samarbetar Tullverket med samtliga medlemsstater och kandidatländer i större eller mindre omfattning. Inom ramarna för World Customs Organisation har Tullverket kontakter med över 160 utländska tulladministrationer där framför allt samarbetet med US Customs Service och Australian Customs Service etable- rats och gått vidare till bilaterala samarbeten. 
 På det internationella steget av Servicetrappan samarbetar Tull- verket sedan ett antal år framför allt med den nederländska tull- administrationen. Inom ramarna för detta samarbete har utvecklats en standard för internationell certifiering av operatörer, COMpliance PArtnership Customs and Trade (COMPACT). Under den sen- aste utvecklingen av COMPACT har även Danmark, Österrike, Belgien, Storbritannien, Italien, Litauen samt Bulgarien deltagit. 
  
 4.11 
  
 Luftfartsverket 
  
 Uppgifter i stort 
 Luftfartsverket är enligt instruktionen 
 41  
 central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för den civila luftfarten. Verkets huvuduppgifter är bl.a. att utöva tillsyn över flygsäkerheten för den civila luftfarten samt att ombesörja beredskapsplanläggning för civila flygtransporter (1 §). 
  
 41  
 Förordningen (1988:78) med instruktion för Luftfartsverket. 
 148 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Luftfartsverket ansvarar i samråd med Rikspolisstyrelsen för ett nationellt program för förebyggande av brott mot den civila luft- fartens säkerhet (2 § instruktionen). 
 Luftfartsverket har enligt bilagan till förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap sär- skilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Transporter samt Skydd, undsättning och vård. 
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 42 
  
 Dagens skydd är enligt Luftfartsverket uppbyggt på följande sätt. 
  
 ! 
  
 Underrättelseverksamhet med syftet att förhindra terrorister att alls nå fram till flygplatser, 
  
 ! 
  
 luftfartsskyddsåtgärder som förhindrar att terrorister kan nå fram till flygplan och 
  
 ! 
  
 hantering av terroristsituationer ombord på flygplan. 
  
 Inom Luftfartsverket finns ett huvudkontor som består av Luft- fartsinspektionen och de andra enheter som Luftfartsverket bestämmer (5 § instruktionen). Chefen för Luftfartsinspektionen ansvarar för och beslutar i sådana frågor om fastställandet av säkerhetsnormer för den civila luftfarten och dess markanordningar som ankommer på Luftfartsverket samt frågor om tillsyn över efterlevnaden av dessa normer (15 § instruktionen). 
 Enligt internationella krav ska det för luftfartsskyddet i varje stat finnas en myndighet som ansvarar för att utveckla, införa och vidmakthålla ett nationellt säkerhetsprogram. Luftfartsverket/ Luftfartsinspektionen har denna roll i Sverige. Därutöver bedömer Säkerhetspolisen kontinuerligt hotbilden för den civila luftfarten. Säkerhetspolisen rapporterar förändringar i hotbilden till Riks- kriminalpolisen som vid behov samråder med Luftfartsinspek- tionen om eventuella utökade åtgärder. Rikskriminalpolisen och Luftfartsinspektionen gör bedömningar av risker för olika typer av angrepp mot den civila luftfarten. Alla berörda aktörer inom luft- farten och berörda lokala polismyndigheter har utarbetade åtgärds- 
  
 42  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger i stort på underlag som Luftfartsverket lämnat till utredningen i skrivelser den 6 november 2002 (Luftfartsinspektionen) och den 5 december 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 149 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 planer för de mest relevanta angreppsformerna mot den civila luft- farten. 
 Inom den europeiska samarbetsorganisationen ECAC 
 43  
 har rekommendationer för olika typer av utökade åtgärder vid förhöjda hot- och risksituationer tagits fram. Även dessa ligger till grund för myndigheternas val av åtgärder. 
 Inom Luftfartsinspektionen finns ingen organiserad jourtjänst för aktuella personer. Viss tillgänglighet finns emellertid genom frivilliga åtaganden att vara nåbara på mobiltelefoner. Rikskrimi- nalpolisen har en rikskommunikationscentral med passning dygnet runt och med beslutsfattare i organiserad jourtjänst. Berörda perso- ner inom Luftfartsinspektionen och Rikskriminalpolisen har ett fortlöpande nära samarbete och en samverkan som vanligtvis är av mycket informell karaktär. 
 För den händelse att en onormal situation, exempelvis en flyg- kapning, inträffar finns alltså förberedelser och riktlinjer framtagna och dessa är väl kända inom flygtransportsystemet. Riktlinjerna beskriver bl.a. de särskilda arbetsformer och arbetsmetoder som skall tillämpas, hur inbördes samverkan skall ske samt hur sam- arbete med utländska myndigheter eller andra organisationer skall ske. 
 Inom Luftfartsverket finns en modell för ledning inom Luft- fartsverket vid kriser och katastrofer. Modellen innefattar bland annat en definierad rollfördelning mellan lokal nivå (flygplats) och central nivå (koncernledning) i fråga om lägesrapportering. Vid en inträffad olycka av större omfattning på en flygplats skall flygplats- chefen dels leda flygplatsens egen verksamhet, dels snabbt och kontinuerligt lämna lägesrapporter till Luftfartsverkets koncern- ledning. 
 I den centrala ledningens arbete ingår bland annat att på mot- svarande sätt snabbt och kontinuerligt lämna lägesrapport och prognoser till ägaren staten genom Näringsdepartementet. För detta finns i dag en preliminär rutin, nämligen att Luftfartsverkets Centrala Krisledningsgrupp söker en representant för relevant enhet inom Näringsdepartementet. Luftfartsverket anser sig emeller- tid ha ett behov av att få närmare anvisningar om hur och till vilken kontaktpunkt i Regeringskansliet som Luftfartsverkets centrala ledning skall vända sig vid exempelvis en inträffad terrorhandling på svensk flygplats. 
  
 43  
 European Civil Aviation Conference. 
 150 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Innehållet i rapporterna och prognoserna avser händelsens påver- kan när det gäller status, tillgänglighet och kapacitet vid berörd flygplats och eventuellt också på systemet av flygplatser i sin helhet i landet. 
 Även om det inom den svenska luftfarten finns myndighets- funktioner som kan verka effektivt i fråga om koordinering och i att fatta beslut, saknas det enligt Luftfartsverket metoder för att förhindra vissa terroristhandlingar riktade mot flyget. De objekt som har det mest utvecklade skyddet mot sabotage och terrorism är flygplatser och flygplan. Vid sidan av flygplatser och flygplan finns ett stort antal viktiga anläggningar för bland annat flygtrafik- lednings- och navigationsändamål. Dessa anläggningar, vilka huvud- sakligen är friliggande, har olika former av skydd men saknar enligt Luftfartsverket försvar mot kraftigare former av terroristattacker. Verket menar dock att de i och för sig, med några viktiga undantag, inte som enskilda anläggningar har omedelbar betydelse för möjlig- heten att bedriva luftfart i Sverige. 
 I instruktionen för Luftfartsverket finns särskilda bestämmelser med hänsyn till totalförsvaret m.m.  
 (37-39 
  §§). Enligt dessa skall Luftfartsverket, för att säkerställa att totalförsvarets krav beaktas i den fredstida verksamheten, bl.a. samråda med Försvarsmakten, Krisberedskapsmyndigheten och med övriga berörda totalförsvars- myndigheter (37 §). Vidare skall verket samråda med Statens räddnings- verk i frågor som rör transport av fartligt gods (38 a §). 
 Luftfartsinspektionen har ett fortlöpande samarbete med luft- fartsmyndigheterna i Danmark, Island, Finland och Norge. Etable- rade samarbetsformer finns också med luftfartsmyndigheterna i de 38 länder som ingår i ECAC samt med USA:s Transport Security Administration. 
 151 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 4.12 
  
 Statens räddningsverk, 
  
 44  
 kommunal räddningstjänst m.m. 
 Räddningsverkets uppgifter i stort 
 Statens räddningsverk är, enligt instruktionen 
 45  
 för verket och i den mån det inte är en uppgift för någon annan myndighet, central förvaltningsmyndighet för frågor om 
  
 # 
  
 räddningstjänst, olycks- och skadeförebyggande åtgärder, sane- ring efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning samt 
  
 # 
  
 landtransporter av farligt gods. 
  
 Räddningsverket är också central förvaltningsmyndighet för frågor om brandfarliga och explosiva varor samt frågor om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. 
 Av instruktionen framgår vidare att Räddningsverket har en rad särskilda uppgifter. Bland dessa kan nämnas att verket skall samordna samhällets verksamhet för olycks- och skadeförebyggan- de åtgärder enligt räddningstjänstlagen (1986:1102) och inom räddningstjänsten, bevaka riskutvecklingen och verka för att åtgär- der vidtas som skyddar befolkningen och förebygger olyckor, svara för utvecklingen av system för varning av befolkningen, samordna planeringen av beredskapen mot kärnenergiolyckor och andra all- varliga olyckor och även kunna, på uppdrag, bistå regeringen vid sådana olyckor. Verket skall upprätthålla en beredskap för bistånd vid katastrofer i andra länder. 
 Räddningsverket skall bedriva utbildning för yrkes- och plikt- personal inom räddningstjänsten. Verket skall också kunna erbjuda risk- och säkerhetsutbildningar som tillgodoser behovet av kompe- tens hos kommuner, landsting och statliga myndigheter samt hos organisationer och företag för att kunna hantera störningar i samhällsviktig verksamhet. Verket får även genomföra annan ut- bildning med anknytning till myndighetens uppgifter (2 a § instruk- tionen). 
 Räddningsverket har enligt bilagan till förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap sär- skilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena 
  
 44 
  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger i allt väsentligt på underlag som Statens räddningsverk lämnat till utredningen i skrivelse den 20 september 2002 (utredningens dnr 5/02). 
  
 45 
  
 Förordningen (1988:1040) med instruktion för Statens räddningsverk. 
  
 152 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Spridning av allvarliga smittämnen, giftiga kemikalier och radio- aktiva ämnen samt Skydd, undsättning vård. 
 Samhällets räddningstjänst – organisation, verksamhet och beredskap 
 Med räddningstjänst avses de räddningsinsatser som staten eller kommunerna skall svara för vid olyckshändelser och överhängande fara för olyckshändelser för att hindra eller begränsa skador på människor eller egendom eller i miljön. 
 Den statliga räddningstjänsten fördelas på följande ansvariga myndigheter. 
  
 o 
  
 Luftfartsverket, som svarar för flygräddningstjänsten, 
  
 o 
  
 Sjöfartsverket, som svarar för efterforskning och räddning av människor som befaras vara i sjönöd samt sjuktransporter från fartyg, 
  
 o 
  
 Kustbevakningen, som svarar för miljöräddningstjänst till sjöss, när olja eller andra skadliga ämnen kommit ut i vattnet, 
  
 o 
  
 polisen, som svarar för fjällräddning och efterforskning av försvunna personer i andra fall, samt 
  
 o 
  
 länsstyrelserna, som svarar för räddningstjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärnteknisk anläggning och för sane- ring efter sådana utsläpp. 
  
 Kommunerna skall svara för räddningstjänsten inom kommunerna i övrigt. Enligt räddningstjänstlagen skall kommunerna och statliga myndigheter samarbeta med varandra och med andra som berörs av verksamheten. Kommunerna och ansvariga statliga myndigheter för räddningstjänst skall se till att det finns anordningar för alarme- ring av räddningsorganen. I särskilda fall, vid omfattande rädd- ningsinsatser, kan länsstyrelserna ta över ansvaret för kommunal räddningstjänst inom en eller flera kommuner. 
 Verksamhet vid terroristattentat och andra extraordinära händelser 
 Verksamheterna avseende skydd mot olyckor inklusive räddnings- tjänst innehåller inga direkta uppgifter för att förhindra eller bekämpa terrorism eller andra kriminella avsikter att orsaka skada. Detta är polisiära och andra rättsvårdande uppgifter. Ett område där Räddningsverkets ansvar har beröring med bekämpning av 
 153 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 terrorism eller andra kriminella handlingar är emellertid norm- givning, tillståndsgivning och tillsyn inom ramen för lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Denna lag skärptes den 1 juli 2002 vad avser sanktionerna för brott mot lagen vad gäller innehav, i syfte att försvåra otillbörlig användning av sådana varor. I övrigt har räddningstjänsten givetvis en viktig roll i samband med utförda attentat eller överhängande hot om sådana, för att begränsa skadorna till följd av dessa på människor, egendom eller i miljön. Det finns en inövad samverkan mellan kommunal räddningstjänst, polis och akutsjukvård för arbetet på skadeplats. 
 Räddningsverket genomför två gånger per år en högre räddnings- tjänstkurs, HRK, som omfattar sex veckor och vänder sig till led- ningspersonal inom olika räddningsorgan och samverkande myndig- heter och organisationer. Kurserna omfattar ca 20 personer per tillfälle och är särskilt inriktade på ledning och samverkan vid stora olyckor. 
 Det finns också ett system för regionala räddningstjänstövningar, där länsstyrelserna tillsammans med kommunernas räddningskårer samt samverkande myndigheter och organ övar samverkan i rädd- ningstjänst vid stora olyckor. 
 Räddningsverkets uppgifter vid extraordinära händelser 
 Verket skall enligt instruktionen planera för att, på regeringens särskilda uppdrag, kunna bistå regeringen vid kärnenergiolyckor och andra allvarliga olyckor med att inhämta expertbedömningar och annat underlag från myndigheter och andra organ. Räddnings- verket har alltså rollen som stödjande expertmyndighet till rege- ringen vid en allvarlig olycka. 
 Samma roll, som stödjande expertmyndighet i samband med räddningsinsatser, har verket gentemot den operative räddnings- ledaren. Det gäller främst att bistå med expertis, antingen som rådgivande experter på plats eller på distans med rådgivning och expertbedömningar, och att bistå på plats med informatörer som förstärker räddningsledningens informationsfunktion. Verket skall enligt instruktionen också inhämta erfarenheter från allvarliga olyckshändelser och katastrofer i Sverige och andra länder och har för den skull organiserat en särskild beredskap för s.k. observatörer som med kort varsel kan sändas till en olycksplats för utvärdering och erfarenhetsåterföring. 
 154 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 För att uppfylla kraven på en stödjande expertmyndighet vid räddningsinsatser har Räddningsverket organiserat, förutom den nämnda observatörsverksamheten, särskilda beredskapsrutiner. 
 Sverige har, enligt Räddningsverket, avtal med de nordiska länderna om ömsesidigt bistånd vid räddningsinsatser, och liknande avtal tas fram för de baltiska länderna. Även inom EU arbetar man med ömsesidigt bistånd. 
 Erfarenheter och utvecklingsområden som följd av händelserna den 11 september 2001 
 Räddningsverket beslutade omedelbart efter händelserna den 11 september 2001 i USA att genomföra en observatörsinsats för att hämta in erfarenheter om lednings- och räddningsarbetet. Den- na är dokumenterad i en observatörsrapport  
 (P22-409/02) 
  och erfarenheterna har spritts bl.a. genom ett antal seminarier. 
 Några konkreta beredskapshöjande åtgärder vidtogs såvitt är känt inte inom kommunal räddningstjänst direkt efter den 11 september. Den efterföljande tiden med hotet om mjältbrands- bakterier samt diskussionen om potentiella attentat med kemiska stridsmedel kom dock att aktualisera  
 NBC-frågorna 
 46 
  
 och bered- skapen mot sådana hot. Ett stort informationsbehov och en rad kontakter med politiker, allmänhet och massmedierna i dessa frå- gor hanterades av myndigheterna, bl.a. Räddningsverket. Det gällde t.ex. tillgång på och utdelning av andningsskydd. Ett antal informa- tionsaktiviteter genomfördes. 
  
 NBC-frågorna 
  hade tidigare aktualiserats genom den arbetsgrupp vid Försvarsdepartementet, Regeringskansliets AgNBC, som redo- visat förslag till hur beredskapen inom  
 NBC-området 
  borde höjas i en rapport tidigare under året. Arbetet med dessa förslag påskynda- des efter den 11 september och ledde bl.a. till att Räddningsverket gavs fyra uppdrag som innebar: 
  
 ! 
  
 att  
 i samverkan med andra myndigheter inventera expert- tillgångar och skapa ett register över experter inom NBC- området och pröva att hantera detta inom ramen för RIB (Räddningstjänstens Integrerade Beslutsstöd för skydd mot olyckor), 
  
 46  
 Frågorna om nukleära/radiologiska, biologiska och kemiska stridsmedel. 
 155 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 ! 
  
 att  
 skapa och genomföra stabs- och ledningsutbildning för  
 NBC-experter, 
  
 ! 
  
 att  
 tillsammans med Rikspolisstyrelsen utreda terrorismrisker- na i samband med transporter av farliga ämnen, 
  
 ! 
  
 att  
 pröva förutsättningarna för en nationell insatsstyrka för  
 NBC-händelser. 
  
 Ett antal åtgärder har genomförts eller är under genomförande. Det gäller inte minst expertberedskapen och utbildningen för denna. Beslut har senare tagits om att också genomföra utbildning av first responders i  
 NBC-frågor. 
  Genomförandet i form av handledar- utbildning och lokal endagsutbildning, den senare omfattande ca 35 000 personer, sker i samverkan mellan Rikspolisstyrelsen, Social- styrelsen och Räddningsverket. 
 Statsmakterna har avdelat särskilda medel för åtgärderna på NBC- området. Inom Räddningsverkets ansvarsområde har dessutom åtgärder vidtagits för att se över och den reguljära utbildningen inom räddningstjänsten med avseende på terrorhot och NBC- frågor. Särskilda utbildningsinsatser och materieltillförsel har också gjorts i de regionala förstärkningsresurserna för kemikalieolyckor i syfte att bättre kunna hantera  
 NBC-händelser. 
  Vidare kommer 35 kommuner med särskilda risker att ges utrustning för indikering och sanering samt utbildning. Denna uppbyggnad har påbörjats. 
 Något om Stockholms stad 
 47 
  
 Stockholms stad har ingen specifik beredskap för terrorattentat eller liknande. Däremot har Stockholms brandförsvar en planering, organisation och beredskap för att hantera olika typer av olyckor utifrån räddningstjänstlagen och dess samordningsroll i staden. Vid terrorattentat och liknande blir det då tillämpliga delar av denna beredskap som får nyttjas. Beredskapen kan förstärkas enligt för- beredda rutiner utifrån olyckans omfattning 
 . 
  
 Brandförsvaret har kompetens att klara  
 brand-, 
  ras- och kem- olyckor av viss omfattning och kan därutöver samverka med och få förstärkning från andra kommuners räddningstjänster. 
  
 47  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger i huvudsak på underlag som Stockholms stad/ Stockholms brandförsvar lämnat till utredningen i skrivelse den 3 maj 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 156 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Delvis förekommer det en förberedd administrativ/operativ sam- verkan inom staden, en förberedd räddningstjänstsamverkan med grannkommunerna och övriga kommuner i länet, ett samutnytt- jande av specialkompetenser i länet samt en gemensam ledning vid insatser. 
 Förutom med grannkommunerna samverkar brandförsvaret med polisen, sjukvården, länsstyrelsen, Räddningsverket, Totalförsva- rets forskningsinstitut, Smittskyddsinstitutet m.fl. 
  
 4.13 
  
 Socialstyrelsen 
  
 Uppgifter i stort 
 Socialstyrelsen är enligt instruktionen 
 48  
 central förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör socialtjänst, hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, tandvård, hälsoskydd, smittskydd, stöd och service till vissa funktionshindrade samt frågor om alkohol och missbruksmedel, allt i den utsträckning det inte är en uppgift för någon annan statlig myndighet att handlägga sådana ärenden(1 §). 
 Socialstyrelsen har enligt bilagan till förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap sär- skilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Spridning av allvarliga smittämnen, giftiga kemikalier och radio- aktiva ämnen samt Skydd undsättning vård. Härutöver skall Social- styrelsen samordna och övervaka planläggningen av den civila hälso- och sjukvårdens, hälsoskyddets, smittskyddets samt socialtjänstens beredskap. Socialstyrelsen skall samordna förberedelserna för för- sörjningen med läkemedel och sjukvårdsmateriel inför höjd bered- skap och för att upprätthålla en katastrofmedicinsk beredskap (3 § andra stycket instruktionen). Socialstyrelsen får utfärda sådana föreskrifter som behövs för att den katastrofmedicinska beredska- pen och beredskapsplanläggningen inför höjd beredskap skall få en samordnad inriktning (4§). 
  
 48  
 Förordningen (1996:570) med instruktion för Socialstyrelsen. 
 157 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 49 
  
 Socialstyrelsens del i den svenska hälso- och sjukvårdsberedskapen består i att på olika sätt understödja de olika sjukvårdshuvud- männens (landsting/motsvarande) beredskapsplanering, att iden- tifiera den huvudsakliga inriktningen för denna samt att genom olika åtgärder säkerställa önskad utveckling. Socialstyrelsen har därför – i generella termer – ingen operativ roll i beredskapen. Smittskyddet, där Socialstyrelsen har ett uttalat samordningsansvar, utgör ett undantag från denna generella regel. 
 Socialstyrelsen har under senare år inriktat om beredskaps- planeringen på så sätt att beredskapslagringen har minskats dras- tiskt. I stället har tillgång till kompetens och en fortsatt utveck- lingen av denna inom olika beredskapsområden säkerställts genom att flera kunskapscentra etablerats, bl.a. inom områdena  
 Hernandez, 
  B- och Silva50 
 . Varje centrum leds av en styrgrupp med företrädare för Social- styrelsen, Statens räddningsverk, Försvarsmakten samt olika forsk- ningsinstitutioner. Aktiviteterna omfattar etablerande av beredskap för särskilda händelser men även forskningsaktiviteter av betydelse för utvecklingen av beredskapen inom området. Som exempel kan nämnas beredskapen vid säkerhetslaboratoriet inom Kunskaps- centrum för mikrobiologisk beredskap (KCB), där diagnostisk bered- skap för extremt smittsamma virussjukdomar har byggts upp. 
 Vidare har Socialstyrelsen kontrakterat ett antal experter med olika profiler inom  
 Hernandez, 
  B- respektive  
 C-områdena. 
  Dessa utgör de s.k. medicinska expertgrupperna, som har till uppgift att bevaka utveckling och forskningen inom de olika områdena. Experterna hjälper Socialstyrelsen med underlag till beslut i olika frågeställ- ningar samt information till olika myndigheter och regeringen i samband med särskilda händelser. Den Centrala Fältepidemiolo- giska gruppen intar en särställning bland Socialstyrelsens expert- grupper, då den har ett operativt uppdrag att bistå den lokala smitt- skyddsorganisationen med kompetens och kapacitet vid utredning av oklara smittoutbrott. Gruppen skall även kunna utnyttjas i inter- nationella sammanhang, vid t.ex. svenska biståndsinsatser i katastrof- områden. Gruppen inrättades under hösten 2002 i samverkan med 
  
 49 
  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger i huvudsak på underlag som Socialstyrelsen lämnat till utredningen i skrivelse den 3 december 2002 (utredningens dnr 5/02). 
  
 50 
  
 Nukleära/radioaktiva, biologiska och kemiska ämnen. 
  
 158 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Smittskyddsinstitutet och genom medverkan av Försvarsmakten och Räddningsverket. 
 Som ett led i anpassningen till det förändrade omvärldsläget har Socialstyrelsen också anpassat den beredskapslagring som sker inför höjd beredskap. Den materiel som lagras på detta sätt är även tillgänglig för särskilda händelser i fred, då den civila sjukvården eventuellt behöver förstärkas. Lagringen omfattar sjukvårdsmateriel, antibiotika och vacciner samt andra läkemedel. Lagren kan göras tillgängliga inom tolv timmar genom kontakt med Socialstyrelsens tjänsteman i beredskap (TiB; se nedan). Socialstyrelsen har vidare – genom ekonomiska bidrag – stimulerat sjukvårdshuvudmännen att investera i såväl reservanordningar för el, vatten och värme som s.k. saneringsanläggningar för patienter som inkommer kontaminerade till sjukhusen. Dessa senare anläggningar är antingen mobila eller fasta installationer och är användbara för sanering inom alla tre om- rådena. Socialstyrelsen har vidare utvecklat en personlig skydds- utrustning för sjukvårdspersonalen, avsedd att användas i samband med personsanering. 
 TiB står i beredskap dygnet runt, året runt. Denna tjänsteman är myndighetens kontaktyta för information och förfrågningar i sam- band med särskilda händelser. Funktionen är avsedd att vara en väg att nå Socialstyrelsens nätverk av experter, som antingen direkt eller via TiB kan lämna information. Beslut om andra åtgärder, t.ex. att mobilisera utrustning/materiel ur beredskapslagren, fodrar beslut av generaldirektören. 
 Socialstyrelsen disponerar särskilda kommunikationsmedel för att kunna nå sjukvårdshuvudmännen, SOS Alarm m.fl. 
 Socialstyrelsen samverkar med flera statliga myndigheter vid sär- skilda händelser. Vid  
 N-händelser 
  sker samverkan med Strålskydds- institutet genom att den medicinska expertgruppen deltar i den nationella strålberedskapen. Inom  
 B-området 
  sker samverkan med Smittskyddsinstitutet, Livsmedelsverket, Totalförsvarets forsknings- institut m.fl. inom ramen för Smittskyddslagen. Socialstyrelsens huvudsakliga uppgift vid  
 B-händelser 
  är dock att samordna och vid behov utarbeta riktlinjer för smittskyddsläkarnas arbete. Vidare sker informationssamverkan gentemot regering, sidoordnade myndig- heter och till sjukvårdshuvudmän samt allmänhet. 
 De olika sjukvårdshuvudmännen ansvarar för den operativa katastrofmedicinska beredskapen, inklusive beredskapen gentemot terrorhandlingar. Beroende på scenario och dess utveckling kan 
 159 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 samråd med och stöd av centrala myndigheter som Socialstyrelsen erfordras. 
 Genom ett fördjupat samarbete mellan de nordiska länderna har ett Nordiskt hälsoberedskapsavtal slutits. Enligt detta förbinder sig de nordiska länderna att dels informera varandra om omfattande nationella katastrofer och åtgärder i samband med sådana, dels bistå varandra med resurser om så begärs. Avtalet kompletterar det Nordiska räddningstjänstavtalet på hälso- och sjukvårdsområdet. Avtalet öppnar vidare upp för ett fördjupat samarbete inom olika delar av avtalsområdet. 
 Inom Europeiska unionen finns det, inom ramen för beredska- pen mot terrorism, ett antal olika system för att sprida information eller en begäran om assistans mellan medlemsstaterna. Ett antal databaser har byggts upp för att skapa underlag för olika grader av bi- och multilaterala bistånd mellan  
 EU-länderna. 
  Enligt Social- styrelsens uppfattning finns det ett behov av att samordna de olika systemen på nationell nivå för att uppnå adekvata rollfördelningar. 
 När det gäller de brev som under hösten 2001 misstänktes inne- hålla antrax 
 51  
 visade erfarenheterna, enligt Socialstyrelsen, att sam- verkan mellan berörda myndigheter etablerades snabbt, att gemen- samma riktlinjer och rekommendationer gavs till den operativa verksamheten samt att gemensam information kunde lämnas vidare till regeringen, myndigheter och massmedierna. En samverkans- grupp på generaldirektörsnivå etablerades. 
 Inom  
 B-området 
  pågår kompletteringar avseende beredskapslag- ringen av läkemedel. Vidare pågår en samordning av laboratorie- resurserna inom det mikrobiologiska området samt utveckling av sjukvårdshuvudmännens kapacitet och förmåga avseende s.k. P3- laboratorier. 
 Inom  
 C-området 
  finns materiella resurser i form av skydds- utrustningar och saneringsanläggningar tillgängliga för hälso- och sjukvården. Rutiner för personsanering vid sjukhus finns utarbetade. Det föreligger dock, enligt Socialstyrelsen, oklarheter avseende ansvarsfördelningen för personsanering inom området. 
 Kompetens att hantera händelser inom  
 C-området 
  finns vid fler- talet sjukhus genom den utbildningsverksamhet som bedrivits av Socialstyrelsen och sjukvårdshuvudmännen. För att öka kompeten- sen hos den personal som kommer att möta dessa situationer i sam- band med insatser prehospitalt kommer ett med Räddningsverket 
  
 51  
 Antrax är ett annat namn på mjältbrand, en infektionssjukdom hos djur och människor. 
 160 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 och Rikspolisstyrelsen gemensamt utbildningsprogram att genom- föras under år 2003, då utbildning av handledare för lokala  
 Hernandez, 
  B- och  
 C-utbildningar 
  kommer att ske. 
 Inom kärnkraftslandstingen ingår hälso- och sjukvården i bered- skapsplaneringen. Här deltar hälso- och sjukvården i olika utbildnings- aktiviteter. Inom hälso- och sjukvården i övriga landsting föreligger begränsad kompetens och kapacitet att hantera denna typ av händelser. Socialstyrelsen kommer därför att i samverkan med Kunskapscentrum för strålningsmedicin (KcN) vid Karolinska sjuk- huset att utveckla utbildningsinsatser samt utreda behovet av mät- utrustningar inom hälso- och sjukvården och av dosimetrar för personalens säkerhet. Detta arbete avses bedrivas i samverkan med Statens strålskyddsinstitut och Räddningsverket. 
 Utöver den nu beskrivna beredskapen inom Socialstyrelsens verksamhetsområde, föreligger en omfattande beredskapsplanering på regional nivå, för vilken sjukvårdshuvudmännen ansvarar. Plane- ringen omfattar det katastrofmedicinska området, epidemibered- skapen samt andra typer av särskilda händelser med konsekvenser för hälso- och sjukvården. För att kunna fullgöra sjukvårdsinsatser utanför sjukhus lagras lämplig sjukvårdsutrustning och skydds- utrustning för sjukvårdspersonalen. En omfattande övnings- och utbildningsverksamhet genomförs årligen av samtliga sjukvårds- huvudmän. Vidare sker omfattande samverkan mellan de olika ansvariga organisationerna på regional och lokal nivå. 
 Socialstyrelsen stödjer verksamheten genom bidrag och ersätt- ningar samt genom att utarbeta lämpliga riktlinjer för hur sjuk- vården bör organiseras och ledas vid denna typ av händelser. Ett omfattande utvecklingsarbete pågår sedan flera år, i samverkan med sjukvårdshuvudmän, för att utveckla ett informations- och lednings- system med olika komponenter för hälso- och sjukvården (IS SWEDE). 
  
 4.14 
  
 Smittskyddsinstitutet 
  
 Uppgifter i stort 
 Smittskyddsinstitutet är enligt instruktionen 
 52  
 central förvaltnings- myndighet med uppgift att bevaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och främja skyddet 
  
 52  
 Förordningen (1996:609) med instruktion för Smittskyddsinstitutet. 
 161 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 mot sådana sjukdomar (1 §). Smittskyddsinstitutet skall särskilt bl.a. 
  
 lämna Socialstyrelsen och andra berörda information om det epidemiologiska läget och föreslå åtgärder som detta kan för- anleda, 
  
 ta initiativ till åtgärder som medför ett gott skydd i landet mot smittsamma sjukdomar, även i kris ock krig, 
  
 upprätthålla kompetens att utföra diagnostiska undersökningar av unik natur som ett led i landets smittskydd, 
  
 svara för kvalitetsstöd till landets mikrobiologiska och infek- tionsimmunologiska diagnostik, 
  
 bedriva forskning, metodutveckling och utbildning inom smitts- kyddsområdet, samt 
  
 delta i internationellt samarbete inom smittskyddsområdet 
  
 (2 §). 
  
 Smittskyddsinstitutet har enligt bilagan till förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap sär- skilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdet Spridning av allvarliga smittämnen, giftiga kemikalier och radio- aktiva ämnen. 
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 53 
  
 Under år 2000 etablerade Socialstyrelsen Kunskapscentrum för mikrobiologisk beredskap (KCB) vid Smittskyddsinstitutet. Parall- ellt med detta har flera projekt inletts för att organisera fakta och kompetens om framförallt sjukdomar som man tror kan användas i terrorsyfte. Bland annat utvecklas en databas med information om sjukdomarna och svensk expertis inom området. Vidare har en svensk fältepidemiologisk grupp inrättats. Den är tänkt att vara en resurs vid bl.a. bioterrorhändelser. Gruppen kan stödja bland annat de lokala smittskyddsläkarna. 
 Personal från KCB deltar i Socialstyrelsens biologiska medicin- ska expertgrupp där man under hösten 2001 diskuterat fram ett förslag att antibiotika skall lagras i beredskapssyfte bl.a. med tanke 
  
 53  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger till stor del på underlag som Smittskyddsinstitutet läm- nat till utredningen i skrivelse den 11 april 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 162 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 på attacker med antrax 
 54 
 . Ett utbyte har också inletts mellan Total- försvarets forskningsinstitut och Smittskyddsinstitutet om metoder för diagnostik av agens (smittämnen) som skulle kunna användas i bioterrorsyfte. 
 Smittskyddsinstitutet har en uppbyggd diagnostik för prover från människor, som till exempel näsprover från personer som misstänks vara utsatta för smitta. Denna diagnostik kunde använ- das vid  
 antrax-händelserna 
  under hösten 2001. Även andra diagnos- tiska metoder fanns klara att användas på Smittskyddsinstitutet. 
 Enligt instruktioner och regleringsbrev är Smittskyddsinstitutet en expertmyndighet utan tillsynsuppgifter. Smittskyddsinstitutet skall lämna expertstöd till olika myndigheter och andra, som Social- styrelsen och smittskyddsläkarna, utföra diagnostik av ovanliga mikrobiologiska agens, övervaka de sjukdomar som omfattas av smittskyddslagen (1988:1472, t.ex. antrax), bedriva forskning inom smittskyddsområdet samt verka internationellt inom detta område. 
 Smittskyddsinstitutet har ett nära samarbete med ett stort antal olika myndigheter. Det redan från början upparbetade samarbetet med Socialstyrelsen och smittskyddsläkarna kan utan problem utökas i krissituationer till att omfatta även andra, som Total- försvarets forskningsinstitut, polisen, Statens räddningsverk och Arbetsmiljöverket. 
  
 4.15 
  
 Statens jordbruksverk 
  
 Uppgifter i stort 
 Statens jordbruksverk skall enligt instruktionen 
 55  
 som central förvalt- ningsmyndighet inom jordbrukets och rennäringens områden arbeta aktivt för en konkurrenskraftig och miljö- och djurskyddsanpassad livsmedelsproduktion till nytta för konsumenterna (1 §). Jordbruks- verket skall bl.a. förebygga spridning av och bekämpa växtskade- görare och smittsamma djursjukdomar (2§). 
 Jordbruksverk har enligt bilagan till förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap särskilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Sprid- ning av allvarliga smittämnen, giftiga kemikalier och radioaktiva ämnen samt Ekonomisk säkerhet. 
  
 54 
  
 Antrax är ett annat namn på mjältbrand, en infektionssjukdom hos djur och människor. 
  
 55 
  
 Förordningen (1998:415) med instruktion för Statens jordbruksverk. 
  
 163 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Jordbruksverket skall i den mån det behövs samråda med Kris- beredskapsmyndigheten och övriga berörda totalförsvarsmyndig- heter i frågor rörande beredskapsplaneringen (5 § andra stycket instruktionen). 
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför utbrott av allvarliga smittsamma djursjukdomar 
 56 
  
 Nuvarande beredskapsnivå hanterar mindre utbrott av epizootiska sjukdomar 
 57 
 . Inga särskilda förberedelser finns för den händelse ett utbrott av en epizootisk sjukdom skulle vara en följd av en avsiktlig spridning av smitta, utan ordinarie bekämpningsstrategier skulle användas. I projektet STUDS ( 
 st 
 örre  
 u 
 tbrott av smittsam  
 d 
 jur-  
 s 
 jukdom) skall samarbetsrutiner med andra myndigheter inklusive polisen utvecklas. Dessa rutiner kommer att vara av stort värde i händelse av en avsiktligt spridd epizooti. 
 Misstankar om utbrott av smitta handläggs av Jordbruksverkets smittskyddsenhet. 
 Den nuvarande beredskapen bygger på scenariot att smitta oavsiktligt introduceras i landet och upptäcks på ett tidigt stadium. En bedömning av risken för introduktion av smitta och den troliga storleken på ett sådant utbrott har nyligen gjorts av experter vid Statens Veterinärmedicinska Anstalt, SVA. I denna bedömning ingick inte avsiktlig spridning av smittämne. 
 Nyligen har initierats en dialog i syfte att möjliggöra samarbete med andra myndigheter, i första hand polisen, Tullverket och Försvarsmakten. Inom STUDS kommer samverkan inom Jord- bruksverket samt mellan Jordbruksverket och andra myndigheter, organisationer och näringen att utvecklas. Projektet beräknas vara klart under 2003. 
  
 56 
  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger på underlag som Statens jordbruksverk lämnat till utredningen i skrivelse den 27 augusti 2002 (utredningens dnr 5/02). 
  
 57 
  
 Epizootiska sjukdomar är farsoter hos djur. Enligt epizootilagen (1999:657) är det sådana allmänfarliga sjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människor. 
  
 164 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 4.16 
  
 Livsmedelsverket 
  
 Uppgifter i stort 
 Livsmedelsverket skall enligt instruktionen 
 58  
 som central förvaltnings- myndighet för livsmedelsfrågor i konsumenternas intresse arbeta aktivt för säkra livsmedel av hög kvalitet, redlighet i livsmedels- hanteringen och bra matvaror. Till Livsmedelsverket hör besiktnings- veterinärorganisationen (1§). 
 Livsmedelsverket har enligt bilagan till förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap sär- skilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Teknisk infrastruktur samt Spridning av allvarliga smittämnen, gif- tiga kemikalier och radioaktiva ämnen. 
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 59 
  
 Livsmedelsverket har en katastrofgrupp i beredskap inför katastro- fer och stora olyckor i fred, kris eller krig. Gruppen träder i verk- samhet efter beslut av generaldirektören. Den genomför möten regelbundet för att hålla uppe och utveckla kompetensen. Till sin hjälp har gruppen en krishandbok som innehåller bl.a. scenarier som berör Livsmedelsverkets ansvarsområde och handlingsplaner kopplade till de tänkta händelserna. Flera av scenarierna innefattar sådana moment som kan förekomma vid sabotage eller terror- handlingar. 
 Kompetensutveckling sker också genom Livsmedelsverkets årli- ga beredskapsdagar som vänder sig till en bredare krets inom verket. 
 Handlingsplanerna i krishandboken innehåller bl.a. särskilda uppgifter om samverkan. Vidare deltar Livsmedelsverket i ett projekt inom Jordbruksverket för en utökad samordning och sam- verkan mellan berörda myndigheter och organisationer vid bekämp- ning av större utbrott av smittsamma djursjukdomar. 
 Livsmedelsverket vidtar åtgärder för en ökad  
 IT-säkerhet 
  för att bidra till ett säkert kommunikationssystem vid allvarliga händelser. 
  
 58 
  
 Förordningen (2001:1259) med instruktion för Livsmedelsverket. 
  
 59 
  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger på underlag som Livsmedelsverket lämnat till utred- ningen i skrivelse den 10 december 2002 (utredningens dnr 5/02). 
  
 165 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 För att öka säkerheten på dricksvattenområdet bedriver Garrison medelsverket utbildning gentemot kommunerna. 
  
 4.17 
  
 Statens strålskyddsinstitut 
  
 Uppgifter i stort 
 Statens strålskyddsinstitut är enligt instruktionen 
 60  
 central förvalt- ningsmyndighet för frågor om skydd av människor, djur och miljö mot skadlig verkan av joniserande och  
 icke-joniserande 
  strålning (1 §). Statens strålskyddsinstitut skall bl.a. 
  
 # 
  
 skaffa sig noggrann kännedom om de risker som är förenade med strålning och med uppmärksamhet följa utvecklingen inom de biologiska strålningsverkningarnas och strålnings- fysikens områden (2 §, punkt 1), 
  
 # 
  
 ha beredskap för rådgivning till de myndigheter som är ansva- riga för befolkningsskyddet och räddningstjänsten, dels i fråga om det strålskydd som behövs om en olycka i kärnteknisk verksamhet inträffar inom eller utom landet, dels i fråga om sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen (2 §, punkt 7), 
  
 # 
  
 utföra de uppgifter i transportärenden som ankommer på behörig myndighet enligt rådets förordning (Euratom) nr 1493/93 av 
  
 den 8 juni 1993 om transport av radioaktiva ämnen mellan medlemsstater och rådets direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen, om inte ärendet skall handläggas av annan myn- dighet enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet eller lagen (1991:341) om strategiska produkter (2 §, punkt 10), 
  
 # 
  
 vid ingripanden i en radiologisk nödsituation eller i fall då efterverkningarna av en tidigare nödsituation eller strålnings- verksamhet medför bestående bestrålning, beakta de principer som anges i rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning, om inte dessa frågor ankommer på annan myndighet enligt räddningstjänstlagen (1986:1102 - 2 §, punkt 13 instruktionen). 
  
 60  
 Förordningen (1988:295) med instruktion för Statens strålskyddsinstitut. 
 166 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Statens strålskyddsinstitut har enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap sär- skilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Spridning av allvarliga smittämnen, giftiga kemikalier och radio- aktiva ämnen samt Skydd, undsättning och vård. Statens strål- skyddsinstitut har inom båda områdena ansvar för att planera och vidta förberedelser för att förebygga, motverka och begränsa iden- tifierad sårbarhet och risker (samverkansmyndighet, 4 §) samt vidta de förberedelser som krävs vid höjd beredskap (bevakningsmyndig- het, 8 §). 
 Statens strålskyddsinstitut skall vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning ge råd om strålningsmätningar samt samordna och biträda med strålskyddsbedömningar. 
 Statens strålskyddsinstitut är den myndighet i Sverige (Compe- tent Authority) som till förutbestämda utländska myndigheter och organisationer skall sända varselmeddelande (larm) och informa- tion vid kärnenergiolyckor och radiologiska nödsituationer i landet enligt de internationella och bilaterala avtal som Sverige ingått. 
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 61 
  
 Statens kärnkraftinspektion och Statens strålskyddsinstitut har genomfört en översyn av befintliga beredskapsplaner med avseende på terrorangrepp mot kärntekniska anläggningar i Sverige. Miller skapsövningar med terroristscenario har genomförts vid flera av anläggningarna. 
 Statens kärnkraftinspektion och Statens strålskyddsinstitut har tillsammans med tullen startat en studie för att undersöka möjlig- heten att använda känsligare mätinstrument för att identifiera even- tuella illegala transporter av radioaktiva ämnen. 
 Statens strålskyddsinstitut är expertmyndighet när det gäller plötsligt uppkommande hot och händelser med joniserande strål- ning och radioaktiva ämnen  
 (N-händelser). 
  För detta ändamål har Statens strålskyddsinstitut inrättat den nationella strålskyddsbered- skapen som aktiveras genom Tjänstgörande strålskyddsinspektör (TSI). Begäran om akut experthjälp eller larm om inträffad N- händelse sker alltid genom SOS Alarm. TSI har  
 dygnet-runt- 
  
 61  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger på underlag som Statens strålskyddsinstitut lämnat till utredningen i skrivelse den 30 augusti 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 167 
 Nuvarande organisation m.m. SOU 2003:32 
 beredskap och skall svara på sökning från SOS Alarm inom 15 minuter. Beroende på händelsen ger TSI råd direkt eller aktive- rar TSI relevant expertis och lämpliga mätresurser inom den natio- nella strålskyddsberedskapen. 
 Den nationella strålskyddsberedskapen har en central expert- grupp vid Statens strålskyddsinstitut som börjar träda i funktion inom en timme på begäran av TSI. För kärnkraftolyckor har SOS Alarm en särskild larmrutin som aktiverar hela den centrala strål- skyddsberedskapen och Statens kärnkraftinspektions beredskap direkt och samordnat. Strålskyddsberedskapen upprätthålls natio- nellt genom att Statens strålskyddsinstitut upprättat avtal eller överenskommelser om expertkompetens och/eller mätresurser med Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), Total- försvarets forskningsinstitut, Försvarsmakten, universitetens radio- fysikavdelningar i Malmö, Lund, Göteborg, Linköping, Stockholm och Umeå, Studsvik Nuclear AB samt kärnkraftverken i Barsebäck, Ringhals, Oskarshamn och Forsmark. Aktivering av dessa resurser sker på order från Statens strålskyddsinstitut. Statens strålskydds- institut och Statens kärnkraftinspektion upprätthåller alltid nära samarbete i beredskapsfrågor. 
 Den svenska strålskyddsberedskapen är i huvudsak inriktad mot att lindra konsekvenser av olyckor vid svenska kärnkraftverk. Beredskapen bygger på ett långtgående samarbete mellan berörda myndigheter och den prövas årligen i ledningsövningar. Beredska- pen mot konsekvenser i Sverige av utländska olyckor är mer begränsad. 
 Statens strålskyddsinstitut samverkar med Rikspolisstyrelsen/ Säkerhetspolisen och med andra myndigheter i en referensgrupp där kriminell användning av radioaktiva ämnen och joniserande strålning behandlas. När det gäller terroristhotet sker samverkan främst med Rikspolisstyrelsen/Säkerhetspolisen. 
 Inom den nationella strålskyddsberedskapen har Statens strålskydds- institut återkommande samverkansmöten med bl.a. Statens kärn- kraftinspektion, Statens jordbruksverk, Statens livsmedelsverket, Statens räddningsverk, Socialstyrelsen, Krisberedskapsmyndigheten, Försvarsmakten, Rikspolisstyrelsen, länsstyrelserna i kärnkrafts- länen, de lokala säkerhetsnämnderna, Totalförsvarets forsknings- institut och SMHI. Härtill kommer kontakter med universiteten och olika företag inom kärnteknikbranschen. 
 Det utländska samarbetet rör i stor utsträckning den ordinarie kärnenergiberedskapen och bygger ofta på överenskommelser och 
 168 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 avtal av olika slag. Effekterna av terrorism med radioaktiva ämnen har tidigare nästan inte alls behandlats internationellt, men har nu fått något ökad uppmärksamhet. Inom området strålskyddsbered- skap i allmänhet samverkar Statens strålskyddsinstitut regelbundet med strålskyddsmyndigheterna i Danmark, Finland, Norge och Island. Inom Statens strålskyddsinstituts internationella utveck- lingssamarbete (SIUS) sker regelbundna kontakter med mot- svarande myndigheter i Estland, Lettland, Litauen, Polen, Ryssland, Vitryssland och Ukraina. Sverige deltar i det internationella arbetet inom FN:s internationella atomenergiorgan IAEA,  
 OECD-länder- 
  nas kärnenergiorgan NEA, den internationella strålskyddskommis- sionen ICRP och det samarbete som sker inom EU. Till detta kommer det personliga kontaktnät som medarbetare på Statens strålskyddsinstitut skapat med kolleger i länder i Europa, USA, Kina och Japan m.fl. 
  
 4.18 
  
 Statens kärnkraftinspektion 
  
 Uppgifter i stort 
 Statens kärnkraftinspektion är enligt sin instruktion 
 62  
 central för- valtningsmyndighet med uppgift att övervaka dels säkerheten vid kärnteknisk verksamhet, dels genomförandet av den forskning och utveckling och det program för bl.a. sådana frågor som avses i 11 och 12 §§ lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (1 § instruktionen). 
 Statens kärnkraftinspektion skall bl.a. 
  
 följa utvecklingen på kärnenergiområdet, i synnerhet beträffan- de säkerhetsfrågor, 
  
 utreda frågor om och ta initiativ till åtgärder för att höja säker- heten hos kärntekniska anläggningar, 
  
 ha beredskap för teknisk rådgivning till myndigheter ansvariga för befolkningsskyddet om en olycka i kärnteknisk verksamhet inträffar inom eller utom landet (2 § instruktionen). 
  
 Statens kärnkraftinspektion har enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap särskilda uppgifter och ett särskilt ansvar inom samverkansområdena Tek- 
  
 62  
 Förordningen (1988:523) med instruktion för Statens kärnkraftinspektion. 
 169 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 nisk infrastruktur, Spridning av allvarliga smittämnen, giftiga kemi- kalier och radioaktiva ämnen samt Skydd, undsättning och vård. 
 Verksamheten skall syfta till att förebygga och motverka sprid- ning av radioaktiva ämnen och bedrivas såväl vid svåra påfrest- ningar som vid höjd beredskap. 
 Organisation, planering och förberedelser m.m. inför terroristattacker eller andra likartade extraordinära händelser i Sverige 
 63 
  
 Statens kärnkraftinspektions beredskap är uppbyggd för att hantera incidenter och olyckor i kärnteknisk verksamhet. Statens kärn- kraftinspektions beredskapsplanering inbegriper ett brett spektrum av händelser, oavsiktligt eller avsiktligt iscensatta. Sålunda är terroristhändelser en integrerad del i beredskapsplaneringen. Ton- vikten i Statens kärnkraftinspektions beredskap är lagd på reaktor- olyckor och rådgivning fram till dess att beslut om beredskaps- åtgärder kan baseras på radiologiska mätdata efter utsläpp. 
 Utifrån de krav som ställs på Statens kärnkraftinspektion som myndighet kan de  
 operativa målen  
 för Statens kärnkraftinspektions beredskapsverksamhet sägas vara att 
  
 ! 
  
 under normal drift och i samband med vissa driftstörningar ge anläggningsinnehavaren möjlighet att när som helst under dygnet komma i kontakt med behörig beslutsfattare på Statens kärnkraftinspektion för information och besked i säkerhets- frågor av omedelbar betydelse för den fortsatta driften vid anläggningarna, 
  
 ! 
  
 vid ett beredskapsläge ge närmast berörd myndighet 
  
 / 
 läns- styrelse och Strålskyddsinstitutet råd och information om teknisk hotbild, 
  
 ! 
  
 aktivt bidra till att allmänhetens och mediernas informations- behov tillgodoses, 
  
 ! 
  
 vid en utländsk olycka följa händelseförloppet och i samverkan med berört lands säkerhetsmyndighet informera sig om orsakerna till olyckan samt, om behov finns, även fungera som rådgivare mot berörd säkerhetsmyndighet, 
  
 63  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger på underlag som Statens kärnkraftinspektion lämnat till utredningen i skrivelse den 2 september 2002 (utredningens dnr 5/02). 
 170 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 ! 
  
 inom ramen för beredskapsverksamheten påbörja utredning av inträffade händelser, både inhemska och utländska, och bedöma behov av eventuella åtgärder vid övriga verk samt besluta härom. 
  
 Statens kärnkraftinspektions kompetensbehov fokuserar på huvud- uppgiften att lämna råd om teknisk hotbild vid händelser i kärn- teknisk verksamhet, avsiktligt eller oavsiktligt iscensatta. 
 Vid händelser som förorsakar beredskapslägen används Statens kärnkraftinspektions ordinarie kompetens. De experter som har förmåga att genomföra aktuella analyser m.m. finns förtecknade samt är utbildade och inövade. Arrangemang finns för inkallelse av Statens kärnkraftinspektions egen personal. 
 Regelbunden systematisk kompetens- och bemanningsanalys görs. Utbildning och övning sker regelbundet med sikte på att snabbt och effektivt kunna vidta erforderliga åtgärder, lämna stöd till områdesansvariga myndigheter, samverka med övriga aktörer och handha informationsfrågor. 
 Vidare bidras aktivt till en effektiv och realistisk övningsverksam- het och tillhörande systematik i utbildningsverksamheten. Här- utöver lämnas bidrag till den utbildningsverksamhet som bedrivs inom hela kärnenergiberedskapen. 
 Statens kärnkraftinspektion har i det ordinarie säkerhetsarbetet omfattande kontakter med systermyndigheter och internationella organisationer. Så även på beredskapsområdet. Hit hör samverkan internationellt med IAEA 
 64 
 , Nordic Emergency Preparedness Group 
 65  
 och bilaterala parter 
 66  
 samt nationellt inom Regeringskansliets AgNBC, samverkansområdet Spridning av allvarliga smittämnen, giftiga kemikalier och radioaktiva ämnen, Krisberedskapsmyndig- heten och andra svenska berörda myndigheter, inklusive polisen. 
  
 64 
  
 International Atomic Energy Agency. 
  
 65 
  
 En permanent arbetsgrupp för radiologisk och nukleär beredskap under generaldirektörer- na för de nordiska ländernas säkerhets- och strålskyddsmyndigheter. 
  
 66 
  
 De länder som Sverige har slutit avtal med om varning och informationsutbyte vid nuk- leära och radiologiska olyckor, dvs. de nordiska länderna samt Tyskland, Ryssland och Ukraina. 
  
 171 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Särskilt om erfarenheterna från händelserna den 11 september 2001 
 Till följd av terrorattackerna i USA den 11 september 2001 har Statens kärnkraftinspektion haft kontakter främst med de kärn- tekniska anläggningarna, Statens strålskyddsinstitut, Rikskriminal- polisen, Säkerhetspolisen och Luftfartsinspektionen. Statens kärn- kraftinspektion har härvidlag försäkrat sig om att de kärntekniska anläggningarna vidtar nödvändiga åtgärder, inklusive planeringen vid en förändrad hotbild. Statens kärnkraftinspektion har vidare tillsammans med Statens strålskyddsinstitut genomfört en översyn av befintliga beredskapsplaner med avseende på terrorangrepp eller hot om sådana. Vid flera av anläggningarna har beredskapsövningar genomförts där scenariot varit terroristangrepp. Statens kärnkraft- inspektion följer upp utfallet av dessa övningar. 
 Statens kärnkraftinspektion har vidare med chefen för Riks- kriminalpolisen och de kärntekniska anläggningarna ingående gått igenom åtgärder i anläggningarnas fysiska skydd samt haft löpande kontakter med Säkerhetspolisen om eventuella förändringar i hot- bilden. 
 Statens kärnkraftinspektion har med stöd av Totalförsvarets forskningsinstitut genomfört ett projekt för dimensionering av det fysiska skyddet vid kärnkraftverk. Denna studie kommer tillsam- mans med Säkerhetspolisens kommande hotbildsanalys att utgöra en grund för Statens kärnkraftinspektions reviderade föreskrifter på området. 
 Statens kärnkraftinspektion har också inlett en översyn av bygg- nader etc. som är väsentliga för säkerheten med anledning av flyg- krascher. 
 Statens kärnkraftinspektion har dessutom informerat sig om förutsättningarna och beslutsgången för att införa flygrestriktioner. Detta med syftet att dokumentera praxis samt klargöra besluts- ordningen för restriktioner. Statens kärnkraftinspektions intresse för detta bottnar inte i avsikten att rekommendera införandet av sådana utan att ha kunskap i frågan och dokumentera den. 
 172 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 4.19 
  
 Finansinspektionen m.m. 
  
 Uppgifter m.m. 
 Finansinspektionen är en central förvaltningsmyndighet för till- synen över finansiella marknader, kreditinstitut och det enskilda försäkringsväsendet. Under inspektionens tillsyn står 2 500 företag och försäkringsmäklare. De företag som inspektionen bevakar betalar en tillsynsavgift till staten. Myndighetens uppgifter och organisation regleras i förordningen (1996:596) med instruktion för Finansinspektionen. 
 67 
  
 I 2 § anges att de övergripande målen för Finansinspektionens verksamhet är att bidra till det finansiella systemets stabilitet och effektivitet samt att verka för ett gott konsumentskydd. 
 Finansinspektionen har bl.a. till uppgift att  
 utöva tillsyn  
 i enlig- het med vad om anges i lag eller annan författning. Tillsynen skall ytterst gagna allmänhetens intressen och bidra till att upprätthålla förtroendet för den finansiella sektorn. 
  
 Vidare skall Finansinspektionen  
 följa och analysera utvecklingen  
 inom verksamhetsområdet samt rapportera till regeringen om inspektionen bedömer att instabilitet i finanssektorn riskerar att negativt påverka det svenska finansiella systemets funktionssätt. I uppgiften ingår att Finansinspektionen identifierar och analyserar utvecklingstendenser på finansmarknaden samt bedömer det eko- nomiska läget i de enskilda företagen, branscherna och på finans- marknaden i sin helhet. Finansinspektionen granskar också risker och kontrollsystem i de finansiella företagen samt övervakar att företagen följer lagar, förordningar och andra regler. 
  
 En annan uppgift som Finansinspektionen har enligt 2 § är att den skall  
 meddela föreskrifter samt handlägga förvaltningsärenden  
 i enlighet med lag eller annan författning. Exempelvis krävs tillstånd av Finansinspektionen för att driva en verksamhet som erbjuder finansiella tjänster. Inspektionen utreder också misstankar om insiderbrott och otillbörlig kurspåverkan. Den ingriper mot företag som missköter sig och kan ytterst dra in deras tillstånd. I inspek- tionens uppgifter ingår också att utforma regler för bl.a. ekonomisk redovisning i finansiella företag. 
 Bland övriga uppgifter kan nämnas att Finansinspektionen skall medverka i internationellt samarbete som rör inspektionens verk- 
  
 67  
 Organisationen föreslås radikalt förändrad i betänkandet Framtida finansiell tillsyn, SOU 2003:22, men detta påverkar knappast de här aktuella frågorna. 
 173 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 samhetsområde samt fullgöra sina uppgifter enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. 
 Finansinspektionens generaldirektör är chef för myndigheten och styrelsens ordförande. Inspektionens verksamhet är uppdelad på sex enheter, Strategi  Analys, Försäkring  Fonder, Bank  Värdepapper, Marknadsplatser, Kommunikation och Administra- tion. 
 Kompetens och beredskap 
 När det gäller kompetens och beredskap inför omfattande terrorist- attentat och andra likartade extraordinära händelser är Finans- inspektionens tillsyn av att börser, banker, Värdepappercentralen m.fl. har tillfredsställande skydd av särskilt intresse. 
 Dåvarande generaldirektören vid Finansinspektionen har belyst händelserna den 11 september 2001 från ett finansiellt och för- säkringsmässigt perspektiv. 
 68  
 Han anförde avslutningsvis att terror- attacken i New York visade på den kraftiga växelverkan som finns mellan finansiella risker och säkerhetspolitiska risker, samt tillade att detta samband måste bli föremål för en professionell riskanalys och en beredskapsplanering för den finansiella sektorn. 
 Finansinspektionen har vid sammanträffande med utredningen upplyst att flera övningar har förekommit. Enligt inspektionens uppfattning är det ganska lätt att slå ut den kommunikation som ligger till grund för betalningssystemet. 
 Hösten 2001 genomfördes scenarioövningar med de stabilitets- viktiga finansinstituten. Finansinspektionen redovisade i januari 2002 resultatet av övningarna i rapporten Motståndskraft mot IT- risker. Inspektionen konstaterade sammanfattningsvis att de enskilda aktörerna inom den finansiella sektorn hade som affärsdrivande verksamheter var och en för sig en relativt god motståndskraft mot  
 IT-risker. 
  Skulle emellertid ett mer omfattande och samhällshotan- de scenario realiseras, t.ex. genom ett välplanerat terrorattentat i syfte att skada det svenska finansiella systemet, hamnar detta enligt Finansinspektionen utanför vad de enskilda aktörerna i de flesta fall planerat för. Denna typ av scenario skulle kunna medföra stora 
  
 68  
 En ny säkerhetspolitisk miljö för finanssektorn, anförande av generaldirektör Rodriguez vid the Gerling Global Sweden ReLife Insurance Conference 2001 (promemoria den 28 september 2001). 
 174 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 påfrestningar på den finansiella sektorn. I rapporten föreslås bl.a. att det tas fram olika riktlinjer för samverkan mellan aktörer inom den finansiella sektorn avseende händelser där centrala marknads- aktörer helt eller delvis slås ut. Vidare anges att Finansinspektionen bör göra beskrivningar och preciseringar av särskilt prioriterade frågor inom  
 IT-säkerhetsområdet 
  sett ur ett samhälleligt perspek- tiv, förslagsvis genom allmänna råd för informationssäkerheten inom den finansiella sektorn. Arbetet med att genomföra förslagen pågår under år 2003. 
 Finansinspektionen har också uppgifter inom sådana områden som åtgärder mot penningtvätt, frysning av betalningar och liknan- de. 
 En fråga som fick särskild aktualitet efter terroristattentaten i USA var frysning av terroristers tillgångar. Inom EU reglerade en förordning redan detta vad gällde vissa terrorister med anknytning till Afghanistan, men frågan kom upp på nytt när man i USA fryste vissa personers tillgångar. FN:s sanktionskommitté beslutade att tre organisationer och tre personer i Sverige, som var uppsatta på USA:s s.k. terrorlista, skulle omfattas av FN:s sanktioner mot tali- banerna m.fl.  
 EG-Kommissionen 
  beslutade den 12 november 2001 att nämnda organ och personer skulle sättas upp på en komplette- rande lista och således omfattas av EU:s sanktioner mot talibanerna m.fl. 
 69 
  
 Genom lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. är det numera straffbart att samla in, tillhandahålla eller ta emot pengar eller andra tillgångar i syfte att dessa skall användas, eller med vetskap om att de är av- sedda att användas, för att begå särskilt allvarlig brottslighet (jfr avsnitt 3.10). Finansinspektionen har framhållit att den praktiska tillämpningen av lagen bör underlättas genom att regler införs som underlättar informationsutbyte mellan myndigheter samt mellan myndigheter och finansiella institut. 
 Stockholmsbörsen 
 Enligt 10 kap. 5 § lagen (1992:543) om börs- och clearing- verksamhet får regeringen vid krig, krigsfara eller andra onormala förhållanden besluta att all handel vid en börs eller en auktoriserad 
  
 69  
  
 EG-Kommissionens 
  förordning (EG) nr 2199/2001 som trädde i kraft den 13 november 2001. 
 175 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 marknadsplats skall avbrytas. I brådskande fall får sådant beslut meddelas av börsen eller marknadsplatsen efter samråd med Finans- inspektionen. Börsens eller marknadsplatsens beslut, som får avse högst en vecka, skall omedelbart underställas regeringen. 
 Utredningen har haft kontakt med Stockholmsbörsen som anser att denna reglering är riktig så till vida att det principiellt sett inte bör ankomma på börsen själv utan på regeringen att besluta om stängning vid onormala förhållanden. Från Stockholmsbörsens sida har man hänvisat till att börsen den 11 september var utsatt för en ganska stark press från vissa håll att avbryta handeln på samma sätt som New York- och  
 Nasdaq-börserna. 
  I efterhand framstår ställ- ningstagandet att låta handeln fortsätta som riktigt. Det är emeller- tid viktigt att man på förhand tänker igenom i vilka situationer som det är befogat att avbryta handeln. 
  
 4.20 
  
 Kommunikation 
  
 Allmänt 
 Erfarenheter från inhemska och internationella civila katastrofer, olyckor och brott, inte minst under de senare åren, har visat att möjligheterna till kommunikation mellan flera aktörer är avgörande för framgång i räddningsarbete och andra ingripanden. Även i var- dagsarbetet ger ett gemensamt nät möjligheter till förebyggande arbete, rationalisering och utveckling av samarbetet. 
 Regeringen har framhållit att väl fungerande radiokommunika- tion för polisen och andra samhällsviktiga verksamheter är av stor betydelse. Det fortsatta arbetet inom området bör enligt regeringen inriktas på att få till stånd ett gemensamt nationellt radiokommu- nikationssystem. Systemet bör byggas ut successivt med inriktning på att åstadkomma ett landstäckande system (prop. 2002/03:1, ut- giftsområde 4, s. 64). 
 Frågan om ett gemensamt radiokommunikationssystem för de svenska public  
 safety-myndigheterna 
  (polis, brandkår, ambulans m.fl.) har utretts i flera omgångar. Efter det att några myndigheter arbetat med frågan på eget initiativ tillsatte regeringen den första utredningen sommaren 1997. 
 Flera utredningar har förespråkat ett basnät för trygghet och säkerhet med s.k. Tetrastandard. Little (Terrestrial Trunked Radio) är en särskild europeisk standard för mobil radiokommunikation 
 176 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 som tagits fram för public  
 safety-myndigheternas 
  behov. I Tetra- standaden finns ett antal specialfunktioner utöver de vanliga funk- tionerna i de allmänna mobilsystemen, bl.a. möjlighet till priorite- ringar, nödlarm, snabb uppkoppling och kryptering. Tetra- standarden är inte avsedd att användas för en masskommunikations- marknad. 
 Ett av de främsta skälen till att ett landstäckande gemensamt radiokommunikationssystem ännu inte införts i Sverige, är att finansieringen av ett sådant system hittills inte har kunnat lösas. Polisen är en av de aktörer som har brådskande behov av ett nytt nationellt radiosystem. 
 Tidigare och pågående utredningsarbete 
 Regeringen beslutade i juni 1997 att de ekonomiska förutsättning- arna för och konsekvenserna av ett gemensamt radiosystem för polisväsendet, den kommunala räddningstjänsten och hälso- och sjukvården skulle klargöras (dir. 1997:92). En särskild utredare tillkallades med uppgift att utreda och lämna förslag på teknisk lösning, samverkansformer och en lösning av ägarefrågorna. Utred- ningen om ett gemensamt radiosystem, UGR, avlämnade i decem- ber 1998 sitt betänkande Ett tryggare Sverige – Ett gemensamt system för mobil kommunikation (SOU 1998:143). En av utred- ningens slutsatser var att Tetrastandarden uppfyllde uppställda krav för radiokommunikation för de samhällsviktiga verksamheterna, medan GSM, standarden för det dominerande systemet för allmän mobiltelefoni i Sverige, inte gjorde det. De krav som nämndes var bl.a. effektiva gruppsamtal, snabb uppkoppling, möjlighet till direkttrafik mellan terminaler eller basstationer (om andra delar av infrastrukturen slagits ut) och prioritering av användare. Vidare nämndes högt ställda krav på säkerhet och skydd, t.ex. mot avlyss- ning. Utredningen föreslog att regeringen i samverkan med svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet och berörda statliga myndigheter skulle tillsätta en upphandlingsorganisation. 
 Regeringen uppdrog genom beslut i augusti 2000 åt Statskonto- ret att genomföra en upphandling av ett radiokommunikations- system baserat på Tetrastandard eller annat likvärdigt system. Stats- kontoret överlämnade den 2 april 2001 en delrapport till regering- en. I denna redovisade Statskontoret bl.a. olika förslag till kommu- nikationssystem samt beräknade kostnader för de olika förslagen. 
 177 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Statskontoret anförde bl.a. att myndigheten i avsaknad av bemyn- digande att i samband med upphandlingen garantera en viss trafik- volym eller erbjuda villkorslån inte kunde fullfölja uppdraget med ett upphandlingsförfarande utifrån gällande direktiv och förutsätt- ningar. Efter begäran av Statskontoret beslutade regeringen den 8 november 2001 att upphäva uppdraget. 
 Samma dag beslutade regeringen att bemyndiga statsrådet Smith att tillsätta en  
 förhandlare  
 med uppdrag att föra en dialog med tänkbara användare av ett nationellt radiokommunikations- system baserat på Tetrastandard eller ett annat likvärdigt system, om hur, när och till vilken kostnad dessa användare kunde och ville ansluta sig till systemet. Förhandlaren skulle presentera en eller flera tänkbara modeller för finansiering utifrån intresserade använ- dares vilja att använda systemet och finansiera den föreslagna utbyggnaden. 
 Förhandlaren avlämnade en rapport till regeringen den 27 mars 2002. 
 70  
 Vad gäller alternativen GSM och UMTS, tredje genera- tionens mobilkommunikation, framhölls att de inte borde uppfattas som konkurrerande utan snarare kompletterande, att en samordning med dessa system var önskvärd men att en upphand- ling i första hand borde utgå från Tetra eller annan likvärdig standard. Förhandlaren förordade en finansieringsmodell som inne- bar att staten skulle gå samman med andra aktörer som var intresserade av nätet och dela kostnaderna för att bygga och driva nätet med dem. Hon föreslog att regeringen i en första etapp skulle ta ansvar för att bygga ett nät som skulle täcka Syd- och Mellan- sverige samt Norrlandskusten. Vidare förslog hon att en statlig delegation skulle tillsättas. Upphandlingen skulle utföras i sam- arbete mellan polisen och delegationen, men delegationen skulle äga nät och frekvenser, godkänna och teckna avtal med nya använ- dare m.m. 
 Regeringen beslutade den 10 juni 2002 att tillkalla en särskild utredare med uppgift dels att presentera ett underlag till regerings- beslut om att genomföra en upphandling av ett avtal för ett gemen- samt radiokommunikationsnät för skydd och säkerhet, dels att efter beslut av regeringen genomföra en sådan upphandling (dir. 2002:78). Utredningen, som tillsattes den 2 september 2002, har antagit namnet  
 Radiokommunikation för effektiv ledning (RAKEL). 
  
 70  
 Ett nät för trygghet – Rapport från Uppdrag Tetra radiokommunikation. 
 178 
  
 SOU 2003:32 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 Av direktiven framgår att underlaget skall innehålla en genom- gång av de ekonomiska och funktionella konsekvenserna av alter- nativa kravnivåer. En upphandling skall utformas så att anbud med skilda tekniska och operativa lösningar möjliggörs. Det gemen- samma radiokommunikationssystemet skall finansieras inom be- rörda statliga myndigheters anslag. Formerna för finansiering av de delar av systemet som avses att användas av kommuner och landsting behöver övervägas särskilt. 
 Arbetet delas upp i olika steg. I ett första steg skall RAKEL göra en genomgång av de ekonomiska och funktionella konsekvenserna av alternativa kravnivåer, klarlägga kostnader och former för för- delning av dessa mellan användare samt bedöma hur stor del av investeringen som bör finansieras gemensamt. Utredningen skall vidare föreslå metoder för att påverka anslutningen av offentliga användare, i dialog med blivande användare så långt möjligt utar- beta och sammanställa ett upphandlingsunderlag med deras krav- specifikationer och villkor samt föreslå hur eventuella konflikter mellan reglerna för frekvenstillstånd och för offentlig upphandling skall lösas. RAKEL redovisade dessa uppgifter till regeringen den 22 januari 2003 i sitt betänkande Trygga medborgare – säker kommunikation (SOU 2003:10). 
 I betänkandet anför RAKEL att ett gemensamt radiokommu- nikationssystem är angeläget för att stärka medborgarnas trygghet. Det finns så allvarliga brister i de nuvarande systemen att det är nödvändigt att vidta åtgärder genom att nu påbörja en utbyggnad av systemet. RAKEL föreslår därför att regeringen uppdrar åt den att genomföra upphandlingen av ett nationellt gemensamt radio- kommunikationssystem för skydd och säkerhet. Enligt RAKEL bör utgångspunkterna för det fortsatta arbetet bl.a. vara följande. 
  
 Det gemensamma systemet skall vara rikstäckande, inlednings- vis undantas emellertid fjällvärlden. Utbyggnaden av systemet bör ske under åren  
  
 2004–2009. 
  Kostnaderna beräknas till ca 2,3 miljarder kr för infrastrukturen och en årskostnad för att driva systemet på drygt 500 miljoner kr. 
  
 Så långt möjligt bör redan investerad infrastruktur användas för det gemensamma systemet. Om försvarets telenät (FTN) kan användas för det gemensamma systemet kan årskostnader- na komma att minskas med över 20 %. RAKEL har därför inlett ett samarbete med Försvarsmakten som tar sikte på att sänka kostnaderna för systemet genom användning av FTN. 
  
 179 
  
 Nuvarande organisation m.m. 
  
 SOU 2003:32 
  
 Användarna av det gemensamma systemet bör vara skydds- och säkerhetsmyndigheterna, dvs. polisen, Kustbevakningen, Tullverket, kommunal räddningstjänst, akutsjukvården och Försvarsmakten. Dessutom skall andra samhällsviktiga aktörer kunna få tillgång till systemet vid särskilda händelser. Avgräns- ningen utesluter emellertid inte att även andra aktörer kan bli användare i framtiden. 
  
 Staten bör äga det gemensamma systemet. Förvaltningsorga- nisationen utövar ägarskapet, innehar aktuella frekvenstillstånd, svarar för drift och underhåll av systemet och tillhandahåller tjänster till användarna. 
  
 Infrastrukturen bör inledningsvis anslagsfinansieras och där- efter finansieras med lån. Finansieringen av de årliga kostna- derna bör finansieras av användarna fullt ut, dock bör staten inledningsvis lämna ett driftbidrag. 
  
 I ett nästa steg skall RAKEL, om regeringen bedömer att förut- sättningarna är tillräckliga för att genomföra upphandlingen och efter beslut av regeringen, utforma upphandlingen så att anbud med skilda tekniska och operativa lösningar möjliggörs. Utred- ningen skall resultera i avtal med systemleverantör och nätoperatör som tillhandahåller grundläggande infrastruktur och infrastruktur- tjänster som kan avropas av förvaltningsorganisationen och användare. Slutligen skall RAKEL göra en plan för ett nationellt nät. Utredningens arbete skall enligt nyss nämnda direktiv avslutas senast den 30 november 2003. Före det, senast den 1 mars 2003 
 71 
 , skall utredningen även ha lämnat förslag till organisation och förvaltning av de gemensamma delarna av systemet. 
  
 71  
 RAKEL har begärt att denna tidpunkt ändras till den 28 maj 2003. 
 180