Till statsrådet och chefen för 
 Miljödepartementet 
 Regeringen beslutade vid sitt sammanträde den 20 juni 2007 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda och föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och plan- och bygglagen (1987:10, PBL). Utredaren ska vidare utreda och föreslå organisations- och författningsändringar för en sam- 
  
 ordning av 
  
 miljödomstolarna 
  
 och fastighetsdomstolarna 
  
 (dir. 2007:94). 
  
 Genom beslut vid 
  
 regeringssammanträde den 
  
 20 december 2007 fick utredaren i tilläggsdirektiv i uppdrag att utreda behovet av författningsändringar i fråga om förnybar energi, vattenverksamheter, riksintressen enligt 3 kap. miljöbalken, miljökonsekvensbeskrivningar och samordning och samråd i prövningsförfarandet (dir. 2007:184). I tilläggsdirektiven ändrades tidpunkterna för redovisning av vissa frågor i det tidigare upp- draget. Utredarens andra delbetänkande ska enligt tilläggsdirek- tiven avgränsas till att innehålla de överväganden och förslag som avser antalet miljödomstolar och deras lokalisering, domkrets- indelningen för miljödomstolarna och handläggningsregler för de mål och ärenden som miljödomstolarna ska pröva. Utredningen har antagit namnet Miljöprocessutredningen. 
 Den 20 juni 2007 förordnades lagmannen Graham att vara särskild utredare. 
 Som sakkunniga förordnades fr.o.m. den 20 september 2007 professorn Herman och chefsrådmannen Wilson. 
 Som experter förordnades fr.o.m. den 20 september 2007 kansli- rådet Anderson, miljörättsjuristen Marsh, departe- mentssekreteraren Edwards, advokatfiskalen Cummings, fastighetsrådet Johnson, chefsrådmannen Whitehead, kanslirådet Hicks, juristen Lane, rättssakkunniga Moore, ämnesrådet Fletcher, 
 bolagsjuristen Mullins, departementssekreteraren Dudley, rådmannen Jordan, departementssekreteraren Carter, rättssakkunniga Daniel, departements- sekreteraren Santos, miljörättsjuristen Morgan, miljörådet Harris, lagmannen Thomas, förbundsjuristen Reynolds, hovrättsrådet Schmidt, 1:e länsjuristen Smith, divisionschefen Garcia, kanslirådet Martinez, enhetschefen Craig, rättssakkunniga Moss och departements- sekreteraren Pratt. 
 Advokaten Miller förordnades som expert fr.o.m. den 9 oktober 2007 och docenten Kennedy förordnades som expert  
 fr.o.m. den  
 15 oktober 2007. 
 Fletcher entledigades fr.o.m. den 12 november 2007 och i stället förordnades departementssekreteraren Burch som expert fr.o.m. den 13 november 2007. Santos entledigades fr.o.m. den 31 december 2007 och i stället förordnades departementssekreteraren  
 Sampson 
  Mitchell som expert fr.o.m. den 1 januari 2008. 
 Som experter förordnades fr.o.m. den 1 januari 2008 chefs- juristen Barry, enhetschefen  
 Velasquez och generalsekreteraren Stewart. 
 Som experter förordnades fr.o.m. den 15 januari 2008 advokaten Owens, miljöjuristen Hamilton samt handläggaren  
 Carr, fr.o.m. den 21 januari 2008 departementssekre- teraren Landry och fr.o.m. den 25 januari 2008 råd- mannen Harmon. 
 Cummings entledigades fr.o.m. den 29 februari 2008 och i stället förordnades advokatfiskalen Williams som expert fr.o.m. den 1 mars 2008. 
 Betänkandet är skrivet i  
 vi-form 
  eftersom utredningsarbetet har bedrivits i samarbete med sakkunniga och experter och med beaktande av deras synpunkter. Samtliga experter instämmer dock inte i alla uppfattningar som kommer till uttryck i betänkandet. 
 Sekreterare i utredningen är hovrättsassessorn Jones Heijman (fr.o.m. den 13 augusti 2007), kammarrättsassessorn West (fr.o.m. den 20 augusti 2007), hovrättsassessorn Hart (fr.o.m. den 18 februari 2008), chefsjuristen Thompson (fr.o.m. den 1 mars 2008) och länsassessorn Riddle (fr.o.m. den 1 mars 2008). Det är Fisher och West som har medverkat i arbetet med detta betänkande. 
 Utredningen har tidigare överlämnat delbetänkandet  
 En ny instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen  
 (SOU 2007:111). 
 Vi överlämnar härmed vårt andra delbetänkande  
 Miljödomstolarna 
  
 – domkretsar – lokalisering – handläggningsregler 
 . 
  
 Utredningen fortsätter nu sitt arbete i enlighet med direktiven. 
 Göteborg den 7 mars 2008 
 Graham 
 /Annika Miller 
 West 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 11 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 19 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 23 
  
 1.1 
  
 Utredningsuppdraget............................................................... 
  
 23 
  
 1.2 
  
 Utredningens arbete ................................................................ 
  
 27 
  
 2 
  
 Bakgrund .................................................................. 
  
 29 
  
 2.1 
  
 Miljödomstolarnas domkretsar m.m. ..................................... 
  
 29 
  
 2.1.1 
  
 Miljödomstolarnas domkretsar.................................... 
  
 29 
  
 2.1.2 
  
 Miljöbalkens forumbestämmelser m.m....................... 
  
 33 
  
 2.1.3 
  
 Miljöbok/vattenbok ..................................................... 
  
 35 
  
 2.1.4 
  
 Hovrätternas domkretsar............................................. 
  
 37 
  
 2.1.5 
  
 Länsstyrelsernas miljöprövningsdelegationer 
  
 m.m................................................................................ 
  
 39 
  
 2.1.6 
  
 Miljöbalkskommittén ................................................... 
  
 40 
  
 2.1.7 
  
 Vattenmyndigheterna................................................... 
  
 42 
  
 2.1.8 
  
 Koncentrationsutredningen ......................................... 
  
 49 
  
 2.1.9 
  
 Fastighetsdomstolarna ................................................. 
  
 52 
  
 2.2 
  
 Miljödomstolarnas lokalisering............................................... 
  
 53 
  
 2.2.1 
  
 Omorganisationer av domstolar .................................. 
  
 53 
  
 2.2.2 
  
 Miljödomstolarna ......................................................... 
  
 61 
  
 2.3 
  
 Handläggningsregler................................................................ 
  
 72 
  
 2.3.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 72 
  
 2.3.2 Likheter och skillnader mellan 
  
 förvaltningsprocesslagen och ärendelagen .................. 
  
 76 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2008:31 
  
 2.3.3 Den nuvarande processordningen i 
  
 miljödomstolarna .......................................................... 
  
 83 
  
 2.3.4 Den nuvarande processordningen i 
  
 fastighetsdomstolarna................................................... 
  
 85 
  
 2.4 Redogörelse för vårt första delbetänkande............................. 
  
 87 
  
 2.4.1 Författningsförslag ....................................................... 
  
 87 
  
 2.4.2 
  
 Antalet  
  
 PBL-mål 
  och fördelningen av dessa mellan miljödomstolarna med anledning av den 
  
 nya instansordningen för  
 PBL-mål .............................. 
  
 88 
  
 2.4.3 Dimensioneringen av personal med anledning av 
  
 den nya instansordningen för  
 PBL-mål....................... 
  
 90 
  
 3 
  
 Överväganden och förslag ............................................ 
  
 93 
  
 3.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 93 
  
 3.2 
  
 Miljödomstolarnas domkretsar ............................................... 
  
 95 
  
 3.2.1 
  
 Alternativa domkretsindelningar ................................. 
  
 95 
  
 3.2.2 
  
 Samordning med vattendistrikten.............................. 
  
 100 
  
 3.3 
  
 Miljödomstolarnas lokalisering ............................................. 
  
 105 
  
 3.3.1 
  
 Allmänna synpunkter ................................................. 
  
 105 
  
 3.3.2 
  
 Miljödomstolarna........................................................ 
  
 109 
  
 3.3.3 
  
 Slutsatser...................................................................... 
  
 113 
  
 3.4 
  
 Handläggningsreglerna .......................................................... 
  
 114 
  
 3.4.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 115 
  
 3.4.2 
  
 Rättegångsbalken ........................................................ 
  
 116 
  
 3.4.3 
  
 Förvaltningsprocesslagen och ärendelagen ............... 
  
 118 
  
 3.4.4 
  
 Slutsatser...................................................................... 
  
 121 
  
 4 
  
 Kostnader och andra konsekvenser ............................. 
  
 125 
  
 5 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 129 
  
 Förslag till ändring i förordningen (1998:1323) om 
  
 miljödomstolarnas domkretsar.............................................. 
  
 129 
  
 8 
  
 SOU 2008:31 
  
 Innehåll 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1  
 Kommittédirektiv ............................................................. 
  
 131 
  
 Bilaga 2  
 Tilläggsdirektiv 
 .................................................................. 
  
 143 
  
 Bilaga 3  
 Huvudavrinningsområden i Sverige................................. 
  
 165 
  
 Bilaga 4  
 Miljödomstolarnas domkretsar........................................ 
  
 167 
  
 Bilaga 5  
 Hovrätternas domkretsar ................................................. 
  
 169 
  
 Bilaga 6  
 Vattendistrikten ................................................................ 
  
 171 
  
 Bilaga 7 
  
 Koncentrationsutredningen ............................................. 
  
 173 
  
 Bilaga 8 
  
 Befolkning i Sverige per  
 km-ruta ..................................... 
  
 175 
  
 Bilaga 9 
  
 Måltillströmning ............................................................... 
  
 177 
  
 Bilaga 10  
 Statistik år 2000............................................................... 
  
 181 
  
 Bilaga 11  
 Statistik år 2007............................................................... 
  
 187 
  
 9 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Miljöprocessutredningen (MPU) har i uppdrag att utreda och föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och plan- och bygglagen (1987:10, PBL). MPU ska utreda vissa organisatoriska och processuella frågor som rör miljö- domstolarna samt föreslå organisations- och författningsändringar för en samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Vidare ska MPU utreda behovet av författningsändringar i fråga om förnybar energi, vattenverksamheter, riksintressen enligt 3 kap. miljöbalken, miljökonsekvensbeskrivningar och samordning och samråd i prövningsförfarandet. 
 Uppdraget är uppdelat på flera betänkanden. I detta delbetänkande lämnas förslag som avser antalet miljödomstolar och deras lokalisering, domkretsindelningen för miljödomstolarna och hand- läggningsregler för de mål och ärenden som miljödomstolarna ska pröva. 
 Bakgrund 
 Som underlag för utredningens överväganden och förslag innehåller bakgrundavsnittet en redogörelse för miljödomstolarnas nuvarande domkretsar, lokalisering och handläggningsregler. Det finns en redogörelse för bl.a. den historiska bakgrunden till dagens ordning, de processlagar som miljödomstolarna tillämpar samt vissa andra förhållanden vid dessa domstolar. Vidare redogörs för de principer som hittills har gällt vid förändringar av domstolsorganisationen samt andra omständigheter av betydelse för utredningens över- väganden och förslag. Bakgrundavsnittet innehåller även en redo- 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2008:31 
  
 görelse för förslagen i MPU:s första delbetänkande  
 En ny instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen  
 (SOU 2007:111). 
 Domkretsar 
 De flesta domstolar i landet har domkretsar som överensstämmer med landets administrativa indelning i län och kommuner. Det gäller t.ex. för hovrätterna och de flesta av landets tingsrätter. Ett av undantagen från denna administrativa indelning är miljö- domstolarna, vars domkretsar anges i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar. Dessa domstolars domkretsar omfattar särskilt definierade huvudavrinningsområden för vatten- dragen i landet, dvs. en indelning utifrån samma utgångspunkter som de tidigare vattendomstolarna. Indelningen utifrån huvud- avrinningsområden har gällt i 90 år, alltsedan den första vatten- lagens tillkomst. 
 Ett annat exempel på indelning av landet utifrån naturgeo- grafiska förhållanden är landets indelning i vattendistrikt. Denna indelning har sin grund i EG:s ramdirektiv för vatten (2000/60/EG). Direktivet är ett ramverk för all vattenplanering och vattenvård inom EU med syfte att skydda kvaliteten hos vattnet och vattenmiljön samt att trygga den långsiktiga vatten- försörjningen i unionen. Implementeringen av direktivet innebär bl.a. att Sveriges landområden och kustvattenområden har delats in i fem vattendistrikt, bestående av flera huvudavrinningsområden som följer vattnets naturliga flöden. Vattendistrikten överensstäm- mer till stora delar med miljödomstolarnas domkretsar. Indelningen av vattendistrikt har lagfästs genom bestämmelser i miljöbalken, medan miljödomstolarnas domkretsar bestäms av regeringen på förordningsnivå. En länsstyrelse i varje vattendistrikt är vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i distriktet. Vattenmyndigheterna samordnar arbetet i sitt vattendistrikt och fastställer miljökvalitetsnormer, förvalt- ningsplaner och åtgärdsprogram. 
 När det gäller landets administrativa indelning i län har flera utredningar nyligen prövat eller fått i uppdrag att pröva frågan om en koncentration av länsstyrelsernas uppgifter inom en rad olika sakområden. En av dessa utredningar, Koncentrationsutredningen, har i departementspromemorian  
 Koncentration av länsstyrelse- verksamhet  
 (Ds 2007:28) delat in landet i sju storlän som 
 12 
  
 SOU 2008:31 
  
 Sammanfattning 
  
 utgångspunkt för en koncentration. Avsikten är att en länsstyrelse inom varje utpekat område ska ha ansvaret för vissa angivna verksamheter. Enligt direktiven ska MPU beakta de slutsatser som har rapporterats av Koncentrationsutredningen. 
 Utredningen ska i ett kommande betänkande utreda frågor om en samordning mellan miljödomstolarna och fastighetsdom- stolarna. Fastighetsdomstolarnas domkretsar är indelade i huvud- sak efter administrativa grunder. Det finns i dag fastighetsdom- stolar vid tingsrätterna i residensstäderna i landets samtliga län samt vid fyra andra tingsrätter. 
 Lokalisering 
 De tingsrätter som regeringen bestämmer ska vara regionala miljödomstolar. I dag finns miljödomstolar vid tingsrätterna i Umeå, Östersund, Nacka, Växjö och Vänersborg. Denna lokalisering är i huvudsak ett arv från vattendomstolarnas tid. Bortsett från Nacka tingsrätt har övriga tingsrätter varit miljödomstolar alltsedan dessa domstolars tillkomst i slutet av  
 1990-talet 
  när miljöbalken infördes. Miljödomstolen vid Stockholms tingsrätt flyttades till Nacka tingsrätt under år 2007 i samband med en omorganisation av tingsrätterna i Stockholms- området. 
 I slutet av  
 1990-talet 
  inleddes en omfattande omorganisation av landets tingsrätter. Reformarbetet innebär nedläggningar och sammanslagningar av ett stort antal tingsrätter. När detta arbete inleddes anförde regeringen att följande principer bör bilda utgångspunkt vid reformeringen av tingsrättsorganisationen: Tillgänglighet, möjligheter till en stärkt beredningsorganisation, förutsättningar för en återkommande kompetensutveckling, möjligheter att specialisera verksamheten, möjligheter att rekrytera personal samt geografisk samordning med rättsväsendets övriga myndigheter. De utgångspunkter som enligt direktiven ska beaktas vid övervägandena om antalet miljödomstolar och deras lokali- sering är i huvudsak desamma som nyss nämnda principer. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2008:31 
  
 Handläggningsregler 
 Miljödomstolarna tillämpar olika handläggningsregler beroende på vilken typ av mål som ska prövas. Huvudregeln är att rättegångs- balkens tvistemålsbestämmelser tillämpas, om inte annat följer av miljöbalken eller annan lag. Vid handläggning av ärenden tillämpas, liksom i tingsrätterna i övrigt, lagen (1996:242) om domstolsären- den (ärendelagen). I de mål som kommer till en miljödomstol genom överklagande och vid prövning av utdömande av vite efter särskild ansökan av myndighet tillämpas förvaltningsprocesslagen (1971:291). 
 Förvaltningsprocesslagen är en processlag avsedd för de all- männa förvaltningsdomstolarna, dvs. länsrätt, kammarrätt och Regeringsrätten. Miljödomstolarna och Miljööverdomstolen är inordnade i den allmänna domstolsorganisationen. Som skäl för att trots detta välja förvaltningsprocesslagen som tillämplig processlag för miljödomstolarna i bl.a. överklagade mål angavs i förarbetena till miljöbalken att det är ett något friare och enklare förfarande som är anpassat till överprövning av ärenden som överklagas från förvaltningsmyndighet. I sådana fall ansågs rättegångsbalken passa mindre väl. Ärendelagen synes vid miljöbalkens tillkomst inte ha varit aktuell som alternativ processlag för mål som kommer till en miljödomstol genom överklagande. 
 Enligt utredningens direktiv bör det krävas mycket starka skäl för att låta en processlag som inte är avsedd för tingsrätterna gälla för vissa mål i miljödomstolarna. Utredningen ska därför överväga om i stället ärendelagen bör tillämpas för de mål som har inletts vid en förvaltningsmyndighet. 
  
 Delbetänkandet  
 En ny instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen  
 (SOU 2007:111) 
  
 Utredningen har, som ovan nämnts, i uppdrag att föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för mål enligt PBL. 
 I betänkandet föreslås bl.a. bestämmelser i miljöbalken och PBL om att länsstyrelsens beslut enligt PBL, med undantag för sådana som gäller 12 kap. PBL, överklagas till miljödomstol. Vidare föreslås att talan om utdömande av vite och uttag av tilläggsavgift enligt PBL ska väckas av byggnadsnämnden hos miljödomstol. 
 14 
  
 SOU 2008:31 
  
 Sammanfattning 
  
 Utredningen bedömer att den nya instansordningen för PBL- mål medför att miljödomstolarna och Miljööverdomstolen kommer att behöva resursförstärkningar för att klara den ökade måltillströmningen. Finansieringen av detta föreslås ske genom överföring av motsvarande resurser från de allmänna förvaltnings- domstolarna. 
 Genom förslaget kommer antalet instanser för de flesta PBL- målen att minska och den första domstolsprövningen kommer att göras i fem specialiserade miljödomstolar i stället för vid 23 läns- rätter. Därmed bedöms den totala handläggningstiden minska jämfört med i dag. 
 Utredningens bedömning är att de föreslagna ändringarna kan träda i kraft den 1 januari 2009. 
 Överväganden och förslag 
 Domkretsar 
 Utredningen anser att huvudavrinningsområdena även i fortsätt- ningen bör ligga till grund för miljödomstolarnas domkrets- indelning, men föreslår att domkretsarna ändras och anpassas till indelningen av landet i vattendistrikt. 
 Det föreslås att miljödomstolarnas domkretsar anpassas till vattendistrikten genom ändringar i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar. 
 En anpassning av miljödomstolarnas domkretsar till landets indelning i vattendistrikt medför bl.a. att vattenmyndigheterna och de myndigheter som prövar frågor om tillstånd och omprövning inom ramen för t.ex. ett åtgärdsprogram enligt EG:s ramdirektiv för vatten har samma geografiska ansvarsområde. De myndighets- organisationer som enligt miljöbalken är indelade enligt samma principiella utgångspunkter kommer genom förslaget således att ha samma områdesindelning. Den geografiska enhetligheten bedöms vara en god utgångspunkt även för framtida samordnings- strävanden. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2008:31 
  
 Lokalisering 
 Vid en analys av miljödomstolarnas placering utifrån de utgångs- punkter som enligt direktiven ska beaktas bedömer utredningen att nuvarande lokalisering i allt väsentligt uppfyller dessa utgångs- punkter. Utredningen bedömer att det på grund av avstånden är orimligt att ha endast en miljödomstol i Norrland. Vidare bedöms en omlokalisering av vissa miljödomstolar till tingsrätter i storstadsområdena medföra en risk för att de mål som miljö- domstolarna prövar får stå tillbaka till förmån för sådana brottmål som måste behandlas med förtur. Utredningen har inte funnit några hållbara skäl för att flytta någon miljödomstol från befintlig kansliort. Sammantaget framstår enligt utredningen den nuvarande ordningen när det gäller domstolarnas antal och lokalisering som lämplig. Utredningen föreslår därför att nuvarande ordning inte ska ändras. 
 Handläggningsregler 
 Handläggningsreglerna för de framtida miljödomstolarna bör enligt utredningen vara i harmoni med dessa domstolars ställning som en del av tingsrättsorganisationen. Handläggningsreglerna har också stor betydelse för målsättningen att miljödomstolarna ska vara en långsiktigt varaktig, effektiv och rättssäker organisation inom ramen för miljöbalken och annan lagstiftning som styr mark- användningen. 
 Utredningen ska i ett kommande betänkande lämna förslag till de organisations- och författningsändringar som behövs när prövningen enligt miljöbalken av tillstånd till miljöfarlig verksam- het,  
 A-verksamhet, 
  och vattenverksamhet ska flyttas från miljö- domstolarna till förvaltningsmyndigheter med möjligheter att överklaga till miljödomstol. Vidare ska frågor om en närmare samordning mellan miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna utredas. 
 De stora förändringar som utredningen har att överväga när det gäller målsammansättningen i miljödomstolarna och hur målen ska inledas påkallar en genomgripande översyn av handläggnings- reglerna. Vid handläggningen av mål som har överklagats från myndighet till domstol har tillämpningen av förvaltningsprocess- lagen inte medfört några problem för miljödomstolarna, trots att 
 16 
  
 SOU 2008:31 
  
 Sammanfattning 
  
 den lagen inte är avsedd för de allmänna domstolarna. Ett slutligt ställningstagande med förslag till de handläggningsregler som bör gälla för de framtida miljödomstolarna bör enligt utredningens bedömning därför anstå tills de övriga processuella frågor som ingår i uppdraget utreds. 
 Utredningen lämnar i detta betänkande således inga förslag till ändringar rörande handläggningsregler för miljödomstolarna. 
 Konsekvenser och genomförande av förslagen 
 Förslaget om ändring av miljödomstolarnas domkretsar bedöms på sikt inte leda till några kostnadsökningar för det allmänna. Med hänsyn till bl.a. förslagen i utredningens första delbetänkande om en ny instansordning för  
 PBL-mål 
  kan dock övergångsvis vissa merkostnader inte undvikas. I övrigt bedöms förslaget inte med- föra några konsekvenser av betydelse. 
 Den ändring av miljödomstolarnas domkretsar som föreslås innebär inte någon ökning av det totala antalet mål, utan endast att vissa pågående ansökningsmål flyttas från en miljödomstol till en annan. Det finns en viss risk för ökade resekostnader i miljö- domstolarnas verksamhet på grund av att större delen av Dalarnas län flyttas från miljödomstolen i Nacka till miljödomstolen i Östersund och på grund av att Gotlands län flyttas från miljödomstolen i Nacka till miljödomstolen i Växjö. Med hänsyn till att vissa miljödomstolar till följd av förslaget kommer att ta över pågående mål kan det inte heller uteslutas att handlägg- ningstiderna i dessa domstolar i ett inledningsskede kan komma att bli något längre. För myndighetsorganisationen i dess helhet bedöms dock anpassningen till vattendistrikten medföra en besparing. 
 Förslaget innebär inte att resursbehovet hos miljödomstolarna totalt sett ökar. Den sammantagna effekten av förslagen i detta och utredningens första delbetänkande innebär bl.a. att antalet inkommande mål till miljödomstolen i Östersund i princip kommer att fördubblas. I det första delbetänkandet gjordes bl.a. en preliminär bedömning av resursbehovet hos respektive miljö- domstol med anledning av den nya instansordningen för  
 PBL-mål. 
  Förslaget i detta betänkande medför att det kan finnas anledning att överväga om den preliminära bedömningen av resursför- delningen behöver ändras. 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2008:31 
  
 Utredningens bedömning är att de föreslagna ändringarna kan träda i kraft den 1 januari 2009. Enligt en särskild övergångs- bestämmelse ska mål som ska tillhöra en ny domkrets vid ikraftträdandet lämnas över till den domstol där ärendet skulle ha inletts enligt den nya domkretsindelningen. Mål eller ärenden ska dock inte överlämnas om det skulle vara till nackdel för handläggningen eller om det av andra skäl inte skulle vara lämpligt. 
 18 
 Författningsförslag 
 Förslag till 
 förordning om ändring i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar 
 Härigenom föreskrivs att 1 § förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
 Umeå, Östersunds, Nacka, Växjö och Vänersborgs tingsrätter är miljödomstolar och har i denna egenskap följande domsområden. 
 Umeå tingsrätt 
 – Norrbottens län, – den del av Västerbottens län som inte hör till Ångermanälvens avrinnings- område samt – den del av Västernorrlands län som är belägen norr  
 och öster om vattendelaren mellan Gideälvs med flera vattendrags avrinnings- områden och Ångermanälvens avrinningsområde. 
  
 Östersunds tingsrätt 
 – de delar av Västerbottens och Västernorrlands län som inte tillhör Umeå tingsrätts område samt – de delar av Jämtlands, Dalarnas och Gävleborgs län 
 Umeå tingsrätt 
 – Norrbottens län, – den del av Västerbottens län som inte hör till Ångermanälvens avrinnings- område samt – den del av Västernorrlands län som är belägen norr  
 om Leduåns avrinningsområde. 
  
 Östersunds tingsrätt 
 – de delar av Västerbottens och Västernorrlands län som inte tillhör Umeå tingsrätts område samt – de delar av Jämtlands, Dalarnas och Gävleborgs län 
 19 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 som inte hör till Vänerns 
 ,  
 som inte hör till Vänerns  
 eller  
 Gardner  
 eller Dalälvens  
 av- Norrströms avrinningsområden. rinningsområden. 
  
 Nacka tingsrätt 
  
 Nacka tingsrätt 
  
 – Stockholms län, – Uppsala län, 
  
 – Stockholms län, – Uppsala län, 
  
 –  
 Gotlands län 
 , – Västmanlands 
  
 – Västmanlands län, – de delar 
  
 län, – de delar av Gävleborgs län 
  
 av Knox som inte 
  
 som 
  
 inte 
  
 tillhör 
  
 Östersunds 
  
 tillhör 
  
 Östersunds 
  
 tingsrätts 
  
 tingsrätts område, – de delar av 
  
 område, – de delar av Jämtlands 
  
 Jämtlands och Dalarnas län som 
  
 och Dalarnas län som inte 
  
 inte tillhör Östersunds tings- 
  
 tillhör 
  
 Östersunds 
  
 tingsrätts 
  
 rätts område och inte heller hör 
  
 område och inte heller hör till 
  
 till Vänerns avrinningsområde, – 
  
 Vänerns 
  
 avrinningsområde, 
  
 – 
  
 Södermanlands län med undan- 
  
 Södermanlands län med undan- 
  
 tag av den del som hör till 
  
 tag av den del som hör till 
  
 Warren 
  
 avrinningsom- 
  
 Warren 
  
 avrinningsom- 
  
 råde, – Örebro län med undan- 
  
 råde, – Örebro län med undan- 
  
 tag av de delar som hör till 
  
 tag av de delar som hör till 
  
 Vänerns, 
  
 Vätterns 
  
 eller 
  
 Vänerns, 
  
 Vätterns 
  
 eller 
  
 Warren 
  
 avrinningsområ- 
  
 Warren 
  
 avrinningsområ- 
  
 den samt – den del av 
  
 den samt – den del av 
  
 Östergötlands 
  
 län 
  
 som är 
  
 Östergötlands 
  
 län 
  
 som 
  
 är 
  
 belägen norr 
  
 om vattendelaren 
  
 belägen 
  
 norr 
  
 om vattendelaren 
  
 mellan Nyköpingsåns med flera 
  
 mellan Nyköpingsåns med flera 
  
 vattendrags 
  
 avrinningsområden 
  
 vattendrags avrinningsområden 
  
 och 
  
 Warren 
  
 avrinnings- 
  
 och 
  
 Warren 
  
 avrinnings- 
  
 område. 
  
 område. 
  
 Växjö tingsrätt 
  
 Växjö tingsrätt 
  
 – Kalmar län, – Blekinge län, – 
  
 – Kalmar län, –  
 Gotlands län 
 , – 
  
 Skåne län, – de delar av Söder- 
  
 Blekinge län, – Skåne län  
 söder 
  
 manlands och Östergötlands län 
  
 och öster om Vege ås och Johnston 
  
 som inte tillhör Nacka tingsrätts 
  
 ås 
  
 vattenavrinningsområden 
 , 
  
 – 
  
 område, – de delar av Örebro 
  
 de delar av Södermanlands och 
  
 och Västra Götalands län som 
  
 Östergötlands 
  
 län 
  
 som 
  
 inte 
  
 hör 
  
 till 
  
 Vätterns 
  
 och 
  
 tillhör Nacka tingsrätts område, 
  
 Warren 
  
 avrinningsom- 
  
 – de delar av Örebro och Västra 
  
 råden, – Jönköpings län med 
  
 Götalands län som hör till 
  
 undantag av de delar som hör 
  
 Vätterns och Warren av- 
  
 till 
  
 Fylleåns, 
  
 Nissans, 
  
 Ätrans 
  
 rinningsområden, – Jönköpings 
  
 och 
  
 Vänerns 
  
 avrinningsom- 
  
 län 
  
 med 
  
 undantag 
  
 av de 
  
 delar 
  
 20 
  
 SOU 2008:31 Författningsförslag 
  
 råden, – Kronobergs län med 
  
 som hör till Bullock, Nissans, 
  
 undantag av den del som hör till 
  
 Ätrans och Vänerns avrinnings- 
  
 Fylleåns  
 avrinningsområde samt 
  
 områden  
 samt  
 – Kronobergs län 
  
 – den del av Hallands län som är 
  
 med undantag av den del som 
  
 belägen 
  
 söder 
  
 om vattendelaren 
  
 hör till Bullock  
 och Lagans 
  
 mellan Lagans avrinningsområde 
  
 avrinningsområden. 
  
 och Bullock med flera vatten- 
  
 drags  
 avrinningsområden. 
  
 Vänersborgs tingsrätt 
  
 Vänersborgs tingsrätt 
  
 – Värmlands län, – de delar av 
  
 – Värmlands län, –  
 Hallands län 
 , 
  
 Jönköpings, 
  
 Kronobergs 
  
 och 
  
 – de delar av  
 Skåne 
 , Jönköpings 
  
 Hallands  
 län som inte tillhör 
  
 och  
 Kronobergs län som inte 
  
 Växjö 
  
 tingsrätts 
  
 område, – 
  
 tillhör Växjö tingsrätts område, 
  
 Västra 
  
 Götalands 
  
 län 
  
 med 
  
 – Västra Götalands län med 
  
 undantag av de delar som tillhör 
  
 undantag av de delar som tillhör 
  
 Växjö tingsrätts område samt – 
  
 Växjö tingsrätts område samt – 
  
 de delar av Jämtlands, Dalarnas 
  
 de delar av Jämtlands, Dalarnas 
  
 och Örebro län som hör till 
  
 och Örebro län som hör till 
  
 Vänerns avrinningsområde. 
  
 Vänerns avrinningsområde. 
  
 Den närmare gränsdragningen 
  
 mellan miljödomstolarnas doms- 
  
 områden framgår av karta i 
  
 bilaga till denna förordning. 
  
 U 
  
 1. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2009. 
  
 2. 
  
 Mål eller ärenden som har inletts före ikraftträdandet ska, i de fall de nya reglerna hade föreskrivit att målet eller ärendet skulle ha inletts vid en annan miljödomstol, vid ikraftträdandet överlämnas till den miljödomstolen. 
  
 3. 
  
 Mål eller ärenden ska inte överlämnas om det skulle vara till nackdel för handläggningen eller om det av andra skäl inte skulle vara lämpligt. 
  
 21 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga till författningsförslaget 
  
 Anm. 
 Gotlands län tillhör miljödomstolen i Växjö. 
 22 
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Utredningsuppdraget 
  
 Direktiven för miljöprocessutredningen (MPU) beslutades av regeringen den 20 juni 2007 (dir. 2007:94). Utredningen har också fått tilläggsdirektiv den 20 december 2007 (dir. 2007:184). Direktiven är intagna som bilaga 1 och 2 till detta betänkande. 
 I vårt första delbetänkande, En ny instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen (SOU 2007:111), behandlades vissa organisa- toriska frågor med anledning av att överprövningen av ärenden enligt plan- och bygglagen (1987:10, PBL) i huvudsak ska ske i länsstyrelse och därefter, i händelse av överklagande, vid miljödomstolarna och Miljööverdomstolen. I betänkandet föreslog vi också några författningsändringar som bedömdes behövliga för den nya instansordningen för  
 PBL-målen. 
  Vi bedömde att det visserligen var möjligt att införa en ny instansordning men att ytterligare förändringar av författningar och organisation behövdes göras inom förhållandevis kort tid. 
 I tilläggsdirektiven sägs att den nya instansordningen för PBL- mål förutsätter att man i den fortsatta beredningen hanterar de frågor som behandlas i första delbetänkandet i ett sammanhang med vissa av de organisatoriska och processuella frågor som ska bli behandlade i det andra delbetänkandet. Detta bl.a. för att undvika risken att först behöva flytta och bygga upp resurser inom den nuvarande domstolsorganisationen för att en kort tid därefter åter flytta och bygga upp resurser i en ny organisation. 
 Det är enligt tilläggsdirektiven också angeläget att den nya instansordningen för miljöbalks- och  
 PBL-ärenden 
  redan från början följer de processuella regler som är mest lämpade för miljö- domstolarnas hantering. Mål och ärenden i de allmänna dom- stolarna bör enligt tilläggsdirektiven handläggas enligt processuella regler som är avsedda och anpassade för de allmänna domstolarna. 
 23 
  
 Inledning 
  
 SOU 2008:31 
  
 En ordning där allmänna domstolar följer processuella regler som är anpassade för förvaltningsdomstolar bör enligt tilläggsdirektiven fortsätta att gälla endast om det finns mycket starka skäl för det. Den frågan ska belysas i detta betänkande. Det framhålls att fler- talet mål i miljödomstolarna prövas enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL). Vi ska överväga om detta är en ändamålsenlig ordning eller om i stället lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen, ÄL) bör tillämpas för de mål som har inletts vid förvaltningsmyndighet. 
 En utgångspunkt ska enligt våra ursprungliga direktiv vara att domstolarna ska ha en funktionell geografisk spridning samtidigt som organisationen ska skapa förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en effektiv beredningsorganisation. Den framtida lokaliseringen ska också säkerställa möjligheten att rekry- tera kvalificerad personal. 
 Vid en samordnad prövning av ärenden enligt miljöbalken (MB) och PBL samt när målen om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksam- heter ska prövas av länsstyrelserna som första instans bör även domkretsindelningen övervägas i syfte att få en enhetlig indelning. Vi ska därför lämna förslag till hur domkretsindelningen för miljödomstolarna ska utformas. 
 För en ändamålsenlig fortsatt beredning av reformen med en ny instansordning för  
 PBL-målen 
  och för att inte försena den refor- men, har redovisningen av det andra delbetänkandet avgränsats och tidigarelagts. Därför ska detta betänkande redovisas den 31 mars 2008 och avgränsas till att innehålla de överväganden och förslag som avser antalet miljödomstolar och deras lokalisering, domkrets- indelningen för miljödomstolarna, och handläggningsregler för de mål och ärenden som miljödomstolarna ska pröva. 
 Vid bedömningen av miljödomstolarnas lokalisering och dom- kretsindelning ska frågan om lokalisering av framtida prövnings- myndigheter för  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter beaktas. 
 I vårt nästa delbetänkande, den 30 september 2008, ska vi lämna förslag angående utbyggnad av vindkraft. Syftet med den över- synen ska vara att identifiera behov av regeländringar som underlättar för fortsatt utbyggnad av vindkraft i enlighet med uppsatta mål samtidigt som miljömålen ska nås, försvarsintresset ska skyddas och eventuella effekter för fisket, rennäringen och andra areella näringar ska belysas. Förslagen ska innebära att handläggningen samordnas och möjliggör en mer överskådlig och 
 24 
  
 SOU 2008:31 
  
 Inledning 
  
 tidsmässigt både kortare och mer effektiv handläggning samtidigt som prövningen ska förbli omsorgsfull och rättssäker. 
 Bland de frågor som sedan återstår för oss att arbeta med finns flera som rör miljödomstolarnas verksamhet. 
 Först anges i de ursprungliga direktiven vissa frågor av organisa- torisk natur. Vissa organisatoriska frågor uppkommer dels med anledning av att tillståndsprövningen av  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter ska inledas vid länsstyrelserna, dels då miljö- domstolarna och fastighetsdomstolarna ska samordnas. 
 Vi ska föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för målen om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter. I syfte att säkra tillräcklig kompetens och kontinuitet för tillståndsärendenas beredning, ska utredaren lämna förslag till möjliga lösningar, t.ex. att organisatoriskt ge ett färre antal länsstyrelser detta ansvar. Vi ska lämna förslag om lämpligt antal och vilka länsstyrelser som kan komma att pröva målen om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter. En utgångspunkt kan vara det framtida antalet miljödomstolar. 
 Vi bör överväga om en nedflyttning av tillståndsprövningen av  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter till länsstyrelse som första instans innebär att det finns behov av att se över miljöprövnings- delegationernas och länsstyrelsernas olika roller i förhållande till varandra. Vid denna översyn bör konsekvenserna av eventuella förändrade förutsättningar för respektive verksamhet belysas. Det bör också analyseras närmare hur miljöprövningsdelegationernas och länsstyrelsernas olika roller ges bäst förutsättningar att åstad- komma en rättssäker verksamhet. 
 Vid prövning av mål om vattenverksamheter krävs ibland beslut i frågor om markåtkomst och tillgodogörande av annan tillhörig fallhöjd i ett vattendrag samt i frågor om ersättning för skada och intrång. En nedflyttning av tillståndsprövningen av vattenverksam- heter till länsstyrelsen kan innebära att länsstyrelsen prövar alla frågor som kan uppkomma i ärendena eller att frågor om mark- åtkomst och tillgodogörande av fallhöjd samt ersättning skiljs från tillståndsfrågan och på samma sätt som i dag prövas av miljö- domstolen. Vi ska analysera för- och nackdelar med olika alternativ för prövningen av civilrättsliga frågor om tvångsrätt och skade- ersättning i mål om tillstånd till vattenverksamheter och lämna förslag till det alternativ som är mest ändamålsenligt. 
 Vi ska vidare överväga hur fastighetsdomstolsorganisationen ska vara utformad i framtiden och på vilket sätt en samordning kan ske 
 25 
  
 Inledning 
  
 SOU 2008:31 
  
 med miljödomstolsorganisationen. Målet är att skapa en gemensam, ändamålsenlig och bestående organisation för dessa rättsområden. Utredaren ska ta ställning till om detta bäst uppnås genom en samlokalisering av verksamheterna eller om det finns förutsättningar för en gemensam organisation. 
 När ärenden enligt PBL ska överklagas till miljödomstolarna samtidigt som miljödomstolarna ska samordnas med fastighets- domstolarna finns det anledning att överväga antalet fastighets- domstolar. Vi ska därför föreslå antalet fastighetsdomstolar och var dessa ska vara lokaliserade. 
 Mot bakgrund av att avsikten är att prövningen av fastighetsmål ska koncentreras till färre domstolar och att en samordning ska ske med miljödomstolarna, ska utredaren även överväga hur instansordningen för fastighetsmålen ska utformas. Oavsett vilken organisatorisk lösning i övrigt som förordas finns det anledning att överväga om instansordningen för miljö- och fastighetsmålen bör utformas på ett likartat sätt. 
 Enligt direktiven förutsätter en samordnad instanskedja ett nytt namn på miljödomstolarna för att tydliggöra att domstolarna ska få uppgiften att överpröva både miljöbalks- och  
 PBL-ärenden. 
  En eventuell organisatorisk samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna förstärker ytterligare behovet av nya namn på domstolarna. 
 Utöver de nu nämnda organisatoriska frågorna står det oss fritt att belysa även andra samordningsmöjligheter som har nära samband med uppdraget. 
 Utredaren ska beakta att förändringarna inte får påverka handläggningstiderna för befintliga mål i miljödomstolarna negativt. 
 Vidare ska vi enligt ursprungsdirektiven arbeta med vissa frågor av processuell natur. 
 Enligt de ursprungliga direktiven är den organisatoriska samordningen av dömandet i miljödomstolarna och fastighetsdom- stolarna ett sätt att uppnå en effektiv och långsiktigt hållbar organisation för dessa rättsområden. För att uppnå fördelarna med en samordnad organisation bör även de processuella reglerna för  
 PBL-, 
  miljö- och fastighetsmålen ses över. Vi ska vid behov lämna förslag till harmoniserade regler för rättens sammansättning vid handläggning och avgörande av mål och ärenden i miljödom- stolarna och fastighetsdomstolarna, bl.a. bör nämndemännens medverkan i fastighets- och  
 PBL-mål 
  utredas. Reglerna ska vara 
 26 
  
 SOU 2008:31 
  
 Inledning 
  
 enkla, ändamålsenliga och flexibla för att skapa förutsättningar för en rationell samordning i dömandet. 
 I dag kan bygglovsärenden m.m. enligt PBL överklagas till Regeringsrätten och målen om  
 A-verksamheter 
  och vattenverk- samheter enligt miljöbalken kan överklagas till Högsta domstolen. När bygglovsärendena nu ska prövas i samma ordning som överklagade miljöbalksärenden samtidigt som målen om  
 A-verk- 
  samheter och vattenverksamheter kommer att inledas i länsstyrelse blir Miljööverdomstolen sista instans i dessa fall. Vi ska överväga och lämna förslag till hur behovet av prejudikatbildning ändå ska kunna tillgodoses. 
 Utöver de nu berörda frågorna står det oss fritt att ta upp och föreslå ändringar som har nära samband med uppdraget även när det gäller processuella frågor. 
 Vad som nu nämnts tar direkt sikte på miljödomstolarnas verksamhet i organisatoriska och processuella hänseenden. Vårt utredningsuppdrag omfattar dessutom åtskilliga frågor som berör det regelsystem som miljödomstolarna har att tillämpa. Således ska vi pröva frågor som gäller bl.a. vattenverksamhet, områden av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken samt reglerna i 6 kap. miljöbalken om miljökonsekvensbeskrivningar m.m. Vidare ska ut- redas vilka bestämmelser i miljöbalken som påverkar produktions- kapaciteten för vattenkraftverk samt behovet och lämpligheten av att ändra dessa bestämmelser för att främja en hög produktionska- pacitet i vattenkraftverken. 
 När det gäller vattenverksamheter ska vi beakta de krav på en allmän vattenförvaltning som EG:s ramdirektiv för vatten (2000/60/EG) ställer. Syftet är att de relevanta bestämmelserna om vattenverksamheter och de tillstånd som gäller för verksamheterna ska moderniseras så att de på ett enkelt, tydligt, ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt lever upp till miljöbalkens hänsynsregler och  
 EG-rättens 
  krav. 
  
 1.2 
  
 Utredningens arbete 
  
 Utredaren har under arbetet med detta delbetänkande haft två sammanträden med de sakkunniga och experterna. Vidare har utredningen anordnat en hearing med företrädare för läns- styrelserna samt deltagit i ett möte på Nacka tingsrätt som anordnats av fastighetsråden. I ett tidigare skede har utredaren 
 27 
  
 Inledning 
  
 SOU 2008:31 
  
 besökt samtliga miljödomstolar och Miljööverdomstolen. Vidare har utredaren deltagit i ett möte med länsstyrelsernas länsråd. Samråd har skett med utredningen Översyn av den statliga förvaltningens uppgifter och organisation (dir. 2006:123). Utred- ningen har i frågan om miljödomstolarnas lokalisering mottagit en skrivelse från Länsstyrelsen i Jämtlands län. 
 28 
 2 Bakgrund 
  
 2.1 
  
 Miljödomstolarnas domkretsar m.m. 
  
 I detta avsnitt redogör vi för miljödomstolarnas domkretsar och för andra indelningar av landet i regioner, för förslag till sådana indelningar samt för andra förhållanden som vi anser vara av be- tydelse för att bedöma utformningen av miljödomstolarnas domkretsar. 
  
 2.1.1 
  
 Miljödomstolarnas domkretsar 
  
 En domkrets är ett område som avgränsar en domstols geografiska behörighet. De svenska domstolarnas domkretsar överensstämmer för det mesta med den administrativa indelningen i län och kom- muner. Det finns dock undantag från detta. Ett undantag från den gängse administrativa indelningen utgör miljödomstolarnas dom- kretsindelning. Dessa domstolars domkretsar omfattar särskilt definierade huvudavrinningsområden för vattendragen i landet. Denna ordning har sedan den första vattenlagens tillkomst gällt under 90 år. Grunderna för domkretsindelningen för de domstolar som handlagt vattenmål har inte vid något tillfälle ifrågasatts när vattenlagstiftningen ändrats. Så sent som år 2004 låg de natur- geografiska förhållandena till grund för lagstiftningen om landets indelning i vattendistrikt (se prop. 2003/04:57). 
 Ett annat undantag gäller domkretsindelningen av tingsrätterna i Stockholm. Där följer, enligt en författningsändring som trädde i kraft den 1 april 2007, gränsen mellan vissa tingsrätters domsagor församlingsgränserna, trots att det enligt lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan ankommer på Kyrkomötet, som inte är en statlig myndighet, att bestämma församlingarnas gränser, se förordningen (1982:996) om rikets indelning i domsagor. Domkretsarna för 
 29 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 sjörättsdomstolarna enligt 21 kap. 1 § sjölagen (1994:1009) är över- huvudtaget inte preciserade. 
 Enligt 1918 års vattenlag skulle det finnas fem vattendomstolar. Andra instans blev vattenöverdomstolen, vid Svea hovrätt, och sista instans Högsta domstolen. 
 Vattendomstolarnas domsområden följde redan från början vattendelarna enligt definitioner från Hydrografiska byråns (SMHI:s föregångare) indelning år 1908 av vattenavrinningsom- rådena i Sveriges vattendragssystem. Ett sådant avrinningsområde motsvarar vad som numera kallas ett huvudavrinningsområde och är ett vattendrag med ett avrinningsområde som vid mynningen i havet omfattar minst 200 km 
 2 
  
 P  
 . 
 P  
 Den första karteringen av av- rinningsområden gjordes med generalstabskartan som underlag och började år 1908 då Hydrografiska byrån bildades. Resultatet av karteringen publicerades under åren  
 1917–1951 
  i skrifterna  
 De svenska vattendragens arealförhållanden 
 . En ny kartering började 1980 med topografiska kartan som underlag. Resultatet av den karteringen publicerades åren  
 1994–2000 
  i rapportserien  
 Avrinningsområden i Sverige  
 i 4 delar. De gamla kartorna var i vissa avseenden osäkra i förhållande till dagens moderna kartor. Det innebär att några av de avrinningsområden som är klassade som huvudavrinningsområden har en areal som är mindre än 200 km 
 2 
  
 P  
 . 
 P  
 För enkelhetens skull har dock dessa områden fått kvarstå även i numera använda förteckningar över huvudavrinningsområden. Landet är enligt dessa definitioner indelat i 119 huvud- avrinningsområden, se  
 bilaga 3 
 . Uppgifterna i detta stycke är hämtade från SMHI:s Faktablad nr. 10 från november 2002,  
 Län och huvudavrinningsområden i Sverige 
 . 
 När det gäller vattendomstolarnas domsagoområden uppställdes i förarbetena till 1918 års vattenlag (prop. 1918 nr 128 s. 326 jäm- förd med betänkande avgivet den 17 december 1910 av vattenrätts- och dikningslagskommittéerna s. 446 ff.) med avseende på de särskilda vattendomstolarnas områden den grundsatsen att gränser- na mellan områdena borde bestämmas inte efter administrativa grunder, utan efter  
 vattendelarna  
 mellan vissa vattensystem. För kännedomen om ett vattendrags hydrografiska förhållanden ansågs det nämligen vara av vikt att samma personer handlade alla vattenfrågor som berörde vattendraget utefter hela dess sträckning. Varje vattendrag borde därför i dess helhet tillhöra samma vattendomstols område. Särskilt för handläggningen av stora vattenregleringar ansågs detta vara av det största praktiska värde. 
 30 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Likaledes var det enligt kommittéerna för överskådligheten av vattenboken enligt 12 kap. i lagförslaget det enda lämpliga att samma vattendrag odelat blev föremål för anteckningar i samma domstols vattenbok. Någon olägenhet för allmänheten till följd av ovisshet om till vilken vattendomstol ett visst område hörde ansågs inte vara att befara. Kommittéerna utgick från att de vattenbyggare som anlitades för byggnadsföretags planläggande väl kände till saken. Dessutom skulle i det utlåtande som upprättades vid syne- förrättning (enligt 10 kap. vattenlagen) besked meddelas om den vattendomstol, hos vilken klagan skulle föras mot utlåtandet. Antalet vattendomstolar och gränserna mellan deras områden borde enligt kommittéerna inte anges i vattenlagen. Man ville efter den erfarenhet, som skulle komma att vinnas, bevara fria händer att framöver omreglera förhållandena. Därför borde uppgiften att förordna var gränserna skulle dras mellan skilda vattendomstolars områden delegeras till, som det då hette, Konungen. Kommittéerna lämnade dock ett förslag till en indelning av riket i områden för fem särskilda vattendomstolar. Därvid hade man sökt vinna en naturlig uppdelning av de olika vattensystemen samt en, så långt förhållandena medgav det, något så när lika arbetsbörda för varje domstol. Ingen vattendomstol borde vara betungad med mera arbete än att vattenrättsdomaren kunde ägna minst hälften av sin arbetstid åt andra tjänsteåligganden eller annan juridisk verk- samhet. I betänkandet gjordes dock den bedömningen att man, på grund av vattenmålens svåra och invecklade beskaffenhet samt tilltagande mängd, hade anledning att befara att en vattenrätts- domare endast med svårighet skulle kunna arbeta på halvtid med vattenmålen. 
 Vattendomstolarna inrättades som fem domstolar med egen organisation. Det var Västerbygdens vattendomstol med kansliort i Vänersborg, Söderbygdens vattendomstol med kansliort i Stock- holm, Österbygdens vattendomstol med kansliort i Hedemora, Mellanbygdens vattendomstol med kansliort i Sundsvall och Norrbygdens vattendomstol med kansliort i Umeå. Framför allt Österbygdens och Söderbygdens vattendomstolar avvek väsentligt från miljödomstolarnas domkretsar. Medan kommittéerna i sitt förslag beskrev områdena med en terminologi som påminner om våra dagars författningstexter om indelningen av landet i vatten- distrikt, dvs. med utgångspunkt i vattenområdena (se avsnitt 2.1.7) beskrevs domkretsarna i KK 30 juli 1918 om antalet vattendom- stolar i riket och deras domsområden med länen som grundval, på 
 31 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 samma sätt som miljödomstolarna nu är beskrivna i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar. 
 I samband med tingsrättsreformen år 1971 införlivades vatten- domstolarna med tingsrätterna. Vattendomstolarna kom då att tillhöra tingsrätterna i Växjö, Vänersborg, Umeå, Luleå, Stockholm och Östersund. På dessa orter fanns vid tiden för reformen vatten- domstolarnas kanslier. I samband med att miljöbalken trädde i kraft blev det en sammanläggning så att vattenmålen flyttades från Luleå till Umeå tingsrätt. 
 1983 års vattenlag, som ersatte 1918 års lag, innebar inga för- ändringar i fråga om principerna för vattendomstolarnas dom- kretsar. Vattenlagsutredningen hade i sitt slutbetänkande  
 Revision av vattenlagen  
 (SOU 1977:27) föreslagit en omläggning av pröv- ningssystemet, som innebar att tillståndsfrågor skulle prövas av regeringen, den dåvarande Koncessionsnämnden för miljöskydd och länsstyrelserna samt att ersättningsfrågorna skulle handläggas vid vissa fastighetsdomstolar. I fråga om dessa fastighetsdomstolars domsområden anförde utredningen att det i 11 kap. 9 § vattenlagen angavs att gränserna för domstolsområdena skulle följa vatten- delare mellan olika vattensystem. Detta ansåg utredningen vara en självklar grundsats som borde följas då man i administrativ ordning angav fastighetsdomstolarnas domsområden i vattenmål. Inte något i regeringens proposition till ny vattenlag (prop. 1981/82:130) ger anledning att anta att regeringen var av annan uppfattning än vattenlagsutredningen. Motsvarande gäller i fråga om förarbetena till miljöbalken, jfr prop. 1997/98:45 del 2 s. 229 och förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar. 
 Regeringen har med stöd av 20 kap. 1 § miljöbalken genom nyssnämnda förordning beslutat att miljödomstol ska finnas vid tingsrätterna i Umeå, Östersund, Nacka, Växjö och Vänersborg. 
 Miljödomstolarnas domkretsar överensstämmer inte helt med vad som tidigare gällde för vattendomstolarna. Miljödomstolen vid Umeå tingsrätt har kommit i stället för vattendomstolarna i Umeå och Luleå. Vidare utvidgades i samband med miljöbalkens tillkomst domsområdet för miljödomstolen vid Östersunds tingsrätt sam- tidigt som det minskade för miljödomstolen vid Stockholms tings- rätt genom att Ljusnan med avrinningsområde överfördes till miljödomstolen vid Östersunds tingsrätt. 
 Miljödomstolarnas nuvarande domkretsar framgår av  
 bilaga 4 
 . 
 32 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 2.1.2 
  
 Miljöbalkens forumbestämmelser m.m. 
  
 Allmänna bestämmelser om rätt domstol finns i 10 kap. rätte- gångsbalken (RB). För de mål som miljödomstolarna prövar finns det dock särskilda regler. Ett mål som ska prövas av en miljödomstol får enligt 10 kap. 17 § rättegångsbalken inte tas upp av någon annan domstol. En förklaring till detta är de särskilda reglerna i miljöbalken om miljödomstolarnas sammansättning, där det föreskrivs att miljöråd ska delta i avgörandena. 
 I 20 kap. 8 § miljöbalken finns forumbestämmelser om  
 ansök- ningsmål 
 , dvs. mål som ska prövas av miljödomstol som första instans, och vitesmål. Det är den inbördes behörigheten mellan domstolarna som regleras. Mål om utövande av miljöfarlig verk- samhet, vattenverksamhet, vattenanläggningar och ersättning vid vattenverksamhet samt utdömande av vite efter särskild ansökan av myndighet prövas av den miljödomstol inom vars område verk- samheten i huvudsak bedrivs, har bedrivits eller ska bedrivas. Mål om ersättning vid skada och intrång och vid ingripande av det allmänna prövas av den miljödomstol inom vars område skadan och intrånget i huvudsak har inträffat eller kommer att inträffa. Mål om ersättning för miljöskador enligt 32 kap. miljöbalken prövas av den miljödomstol inom vars område den skadegörande verksamheten i huvudsak bedrivs eller har bedrivits. 
 En miljödomstol får enligt 20 kap. 8 a § första stycket första meningen miljöbalken för gemensam handläggning lämna över ett mål till en annan miljödomstol, om det vid den andra miljö- domstolen förekommer något mål som har nära samband med det förstnämnda målet och överlämnandet kan ske utan avsevärd olägenhet för någon part. En miljödomstol får också, enligt andra meningen, överlämna ett mål till en annan miljödomstol, om den andra miljödomstolen tidigare har prövat ett ansökningsmål som avsåg samma verksamhet som det förstnämnda målet. Överläm- nande av mål mellan miljödomstolar får, enligt andra stycket i nyssnämnda paragraf, också ske om det annars finns särskilda skäl och det kan göras utan avsevärd olägenhet för någon part. 
 En inte helt ovanlig situation när reglerna kan aktualiseras kan vara att det beträffande en och samma verksamhet samtidigt före- kommer mål vid olika domstolar. Det kan gälla tillståndsprövning (nytt eller ändrat tillstånd) eller omprövning av villkor vid den ena domstolen och ett överklagat tillsynsbeslut av en länsstyrelse eller en central förvaltningsmyndighet vid den andra domstolen. Den 
 33 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 situationen kan också uppkomma att samtidigt som tillståndpröv- ning av en verksamhet pågår vid en domstol, aktualiseras beträffan- de samma verksamhet en annan typ av prövning vid en annan domstol. En förutsättning för att ett överlämnade ska kunna ske är att det inte uppstår en avsevärd olägenhet för någon part. 
 Det är inte en förutsättning att målen pågår samtidigt vid två domstolar för att ett överlämnande ska kunna ske. Tillstånd kan ha lämnats till en vattenverksamhet eller en miljöfarlig verksamhet vid en domstol. Senare kan en tillsynsfråga aktualiseras beträffande samma verksamhet vid en annan domstol genom ett överklagande av en tillsynsmyndighets beslut. Till följd av att de administrativa gränserna inte följer gränserna för avrinningsområdena kan därför ett tillsynsbeslut komma att överprövas av en annan domstol än den som lämnat tillstånd till verksamheten. En förutsättning för att ett överlämnande då ska kunna ske är också att det inte leder till avsevärd olägenhet för någon part. När bestämmelserna i 20 kap. 8 a § miljöbalken infördes angavs i förarbetena (prop. 2001/02:65 s. 81) att bestämmelsen i första stycket andra meningen till skillnad mot vad som gäller enligt första meningen bör tillämpas mer restriktivt. Det krävs också ur effektivitetssynpunkt att det inte ska ha gått alltför lång tid sedan den gjorda tillståndsprövningen. 
 Även om ett mål i en domstol inte har ett samband med ett annat pågående eller avgjort mål i en annan domstol får som tidigare nämnts ett överlämnade enligt paragrafens andra stycke ske under förutsättning att det finns särskilda skäl och att det kan ske utan avsevärd olägenhet för någon part. Ett skäl kan vara att en överflyttning medför ekonomiska eller andra fördelar för dom- stolen eller parterna, t.ex. att domstolen eller parterna inte behöver företa en längre resa därför att det krävs sammanträde i målet. Regeln är avsedd för enskilda fall och ska inte användas för ett antal typsituationer. Den ska inte heller användas för att åstadkomma en utjämning i arbetsbördan mellan domstolarna. 
 Vidare får en miljödomstol, i samband med att en ansökan ges in, enligt 10 kap. 20 a § rättegångsbalken och 20 kap. 3 § första stycket miljöbalken i ett tidigt skede lämna över en ansökan till en domstol som inte är miljödomstol om denna domstol men inte miljödomstolen är behörig att pröva ansökan. 
 Enligt 19 kap. 1 § andra stycket miljöbalken får kommuners beslut i frågor som rör bildande, ändring eller upphävande av naturreservat, kulturreservat, naturminnen, djur- och växtskydds- områden, strandskyddsområden eller vattenskyddsområden, utom 
 34 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 frågor om ersättning, överklagas hos länsstyrelsen om inte annat är särskilt föreskrivet. Kommunala nämnders beslut i särskilda fall får överklagas hos länsstyrelsen, om inte annat är särskilt föreskrivet. Länsstyrelsens eller annan statlig myndighets beslut överklagas sedan till miljödomstol. Ärenden som överklagas från en myndig- het till en miljödomstol prövas enligt 20 kap. 9 § miljöbalken av den domstol inom vars område myndigheten som först har prövat ärendet är belägen. Paragrafen överensstämmer med vad som gäller enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Ett exempel som belyser syftet med bestämmelsen beskrivs i propositionstexten (prop. 1997/98:45 del 2 s. 230). Om Länsstyrel- sen i Kronobergs län prövar ett ärende som sedan överprövas av Naturvårdsverket blir avgörande för vilken miljödomstol som har att pröva ärendet vilken domstol som har Kronobergs län inom domsområdet. Eftersom de flesta centrala ämbetsverk ligger i Stockholmsområdet skulle enligt propositionen annars en centralisering ske till den miljödomstol som har Stockholm inom domsområdet. 
 Vi har i vårt första betänkande (SOU 2007:111, s. 59), angett att den nya instansordningen för  
 PBL-mål 
  inte medför behov av änd- ring i de nyss angivna reglerna.  
 PBL-ärenden 
  ska enligt vårt förslag i nyss nämnda betänkande överklagas från kommunen till läns- styrelsen och därifrån till miljödomstolen. Överklagandet ska prövas av den miljödomstol inom vars domkrets det beslutande kommunala organet är beläget. Detta motsvarar vad som redan gäller enligt de bestämmelser som vi nyss redogjort för. Reglerna har bl.a. den innebörden att olika beslut som en viss länsstyrelse meddelar kan överklagas till olika miljödomstolar. Som framgår av redogörelsen ovan är reglerna i 20 kap. 8 a § miljöbalken tillämpliga även i sådana fall. 
 Frågor om miljödomstolarnas inbördes behörighet får enligt 20 kap. 9 § andra stycket miljöbalken i princip inte tas upp av högre rätt. 
  
 2.1.3 
  
 Miljöbok/vattenbok 
  
 I 12 kap. i 1918 års vattenlag fanns det från början utförliga regler om vattenbok. Genom en lagändring år 1954 bemyndigades rege- ringen (Konungen) att meddela föreskrifter om vattenboken. Även enligt 1983 års vattenlag (22 kap. 8 §) skulle en vattenbok föras. En 
 35 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 utförlig motivering för vattenboken finns på s. 482 ff. i 1910 års betänkande av vattenrätts- och dikningslagskommittéerna. Dessa uttalanden torde fortfarande äga sin giltighet. I betänkandet anförs bl.a. att vattenboken skulle göra det lätt för alla och envar att bereda sig kännedom om de rättigheter och skyldigheter som var förenade med varje vattenverk. Anteckningarna i vattenboken skulle befrämja en ur teknisk synpunkt enhetlig och planmässig behandling av alla frågor rörande vattenverksanläggningar i samma vattendrag. En vattenbok skulle inte minst vara av vikt för ägare av sådana fastigheter, vilka i ett eller annat avseende lider men av vattenverket. 
 Enligt 9 kap. 7 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet ska miljödomstolen ska föra en förteckning över vattenverksamhet inom domsområdet (vattenbok) i den utsträckning som regeringen föreskriver. Vattenboken ingår som en del i miljöboken, jfr 8 § förordningen (1998:1388) om vatten- verksamhet m.m. 
 Domstolsverket har meddelat föreskrifter om miljöboken (DVFS 1998:14) enligt följande: 
 Miljöboken förs i fem avdelningar med följande innehåll 
  
 - 
  
 första avdelningen; vattenverksamhet och vattenanläggningar för tillgodogörande av vatten såsom drivkraft samt damm- byggnader, oavsett om de avser sådant tillgodogörande eller ej, 
  
 - 
  
 andra avdelningen; vattenverksamhet och vattenanläggningar för allmänna farleder, allmänna hamnar och allmänna flottleder, 
  
 - 
  
 tredje avdelningen; vattentäkter, 
  
 - 
  
 fjärde avdelningen; annan vattenverksamhet och vattenanlägg- ningar enligt miljöbalken och lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet, 
  
 - 
  
 femte avdelningen; miljöfarlig verksamhet som anges med beteckningen A i bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 
  
 I de fall då miljödomstolen finner att det är lämpligt får ytterligare avdelningar föras. Miljöboken ska vara upplagd efter avrinnings- områden och vid behov sektioner inom avrinningsområden. Inom första, andra, tredje och femte avdelningarna läggs ett blad upp för varje anläggning eller företag. Miljöboksblad inom fjärde avdel- ningen och ytterligare avdelningar läggs upp för anteckning i löpande följd av beslut rörande förekommande anläggningar eller 
 36 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 företag samt i övrigt efter vad miljödomstolen finner lämpligt. Miljöboksbladen sätts in i en samlingspärm enligt lösbladssystem samt numreras och ordnas i fortlöpande följd avdelningsvis inom varje avrinningsområde respektive sektioner av avrinningsområde. 
 När en dom eller ett beslut angående ett tillstånd till en verk- samhet eller en åtgärd, en anläggning eller ett företag meddelas av miljödomstolen, ska anteckning om domen omedelbart göras i miljöboken. Överklagas domen eller beslutet, ska Miljööverdom- stolens och Högsta domstolens avgörande antecknas, så snart miljödomstolen fått underrättelse om avgörandet. När miljö- domstolen fått uppgift om besiktning enligt 18 § förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet m.m. ska denna antecknas i miljöboken. 
 I varje anteckning i miljöboken ska i förekommande fall anges en kort beskrivning av miljödomstolens avgörande, den prövade anläggningens eller verksamhetens geografiska läge i rikets nät samt, i de fall domstolen finner det lämpligt län, kommun och avrinningsområde, vid behov sektion inom avrinningsområde, där den prövade anläggningen eller verksamheten är belägen. 
 I samband med uppläggandet av miljöboksblad inom första, tredje och femte avdelningarna ska på en särskild översiktskarta platsen för anläggningen utmärkas med lämpligt tecken samt med samma nummer som på miljöboksbladet. Tecknet för anläggning enligt första avdelningen ska vara en cirkel, för anläggning enligt tredje avdelningen en kvadrat och för anläggning enligt femte avdelningen en triangel eller annat tecken som domstolen, om särskilda skäl finns, finner lämpligt. 
  
 2.1.4 
  
 Hovrätternas domkretsar 
  
 Förutom miljödomstolarna är de sex hovrätterna och de fyra kammarrätterna regionala domstolar. Dessa domstolar prövar överklaganden av domar och beslut som meddelats av tingsrätterna respektive länsrätterna. 
 Hovrätternas domkretsar framgår av följande uppställning. 
 37 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Svea hovrätt: 
 Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Gotlands, Västmanlands och Dalarnas län 
 Göta hovrätt: 
 Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Kalmar och Örebro län samt Essunga, Falköpings, Grästorps, Gullspångs, Götene, Hjo, Karlsborgs, Lidköpings, Mariestads, Skara, Skövde, Tibro, Tidaholms, Töreboda och Vara kommuner 
 Hovrätten över Skåne och Blekinge: 
 Blekinge och Skåne län 
 Hovrätten för Västra Sverige: 
 Hallands och Värmlands län samt Ale, Alingsås, Bengtsfors, Bollebygds, Borås,  
 Dals-Eds, 
  Färgelanda, Göteborgs, Herrljunga, Härryda, Kungälvs, Lerums, Lilla Edets, Lysekils, Marks, Melleruds, Munkedals, Mölndals, Orusts, Partille, Sotenäs, Stenungsunds, Strömstads, Svenljunga, Tanums, Tjörns, Tranemo, Trollhättans, Uddevalla, Ulricehamns, Vårgårda, Vänersborgs, Åmåls och Öckerö kommuner 
 Hovrätten för Nedre Norrland: 
 Gävleborgs, Västernorrlands och Jämtlands län 
 Hovrätten för Övre Norrland: 
 Västerbottens och Norrbottens län 
 Av  
 bilaga 5  
 framgår hur hovrätternas domkretsar förhåller sig till indelningen av landet i huvudavrinningsområden. 
 38 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 2.1.5 
  
 Länsstyrelsernas miljöprövningsdelegationer m.m. 
  
 Enligt 9 kap. 6 § miljöbalken får regeringen för vissa slags miljö- farlig verksamhet föreskriva att det är förbjudet att bedriva verk- samheten utan tillstånd. 
 Miljöfarliga verksamheter indelas enligt förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH) i  
 A-, 
  B- eller C- verksamheter. För miljöfarliga verksamheter som har beteckningen A i bilagan till förordningen sker tillståndspröv- ningen i första instans vid  
 miljödomstolarna 
 . För miljöfarliga verksamheter med beteckningen B sker tillståndsprövningen vid de  
 21 länsstyrelserna 
 . C- verksamheter kräver inte tillstånd men väl en anmälan till tillsynsmyndigheten som i de allra flesta fall är den kommunala nämnd som handlägger miljöskyddsfrågor. 
 Enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion (länsstyrelseinstruktionen) ska det inom varje länsstyrelse finnas en miljöprövningsdelegation (MPD) för prövning av ärenden som enligt miljöbalken ska prövas av länsstyrelsen. 
 Enligt 16 § länsstyrelseinstruktionen gäller de ärenden som ska prövas av MPD tillstånd till miljöfarlig verksamhet samt ärenden enligt 24 kap. 3 och 5 §§ miljöbalken om återkallelse av tillstånd, omprövning av tillstånd samt ändring och upphävande av villkor eller andra bestämmelser om miljöfarlig verksamhet. 
 Även tillstånd till vattenverksamhet i form av markavvattning prövas i de flesta fall av länsstyrelserna. För vissa mindre vatten- verksamheter krävs i stället för tillstånd att verksamheterna anmäls innan de påbörjas. Sådan anmälan ska göras till länsstyrelsen. Ärenden om vattenverksamhet som ankommer på länsstyrelsen prövas dock inte av MPD. 
 MPD ska bestå av en ordförande och en miljösakkunnig. För ordföranden ska det finnas en ersättare. Alla är tjänstemän i läns- styrelsen. Ordföranden i MPD ska vara jurist med domarerfarenhet och ha särskild erfarenhet av miljöfrågor och andra frågor som behandlas i miljöbalken. Dessa krav gäller även för ordförandens ersättare. 
 Ärenden vid MPD bereds av anställda vid länsstyrelsen i samråd med ordföranden. Ordföranden får ensam vidta förberedande åt- gärder och meddela beslut om avskrivning. Beslut i övriga frågor fattas av ordföranden och den miljösakkunnige gemensamt. 
 I de flesta fall kan ordföranden, den miljösakkunnige och övrig personal vid en MPD inte arbeta med tillståndsärenden på heltid 
 39 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 eftersom ärendena är för få. Ärendena handläggs därför normalt av personer som också har andra uppgifter inom länsstyrelsen, bland annat att utöva tillsyn över miljöfarliga verksamheter. 
 Antalet inkomna ärenden för de 21 miljöprövningsdelega- tionerna var totalt 817 för år 2004, 1 148 för år 2005 samt 1 343 för år 2006. Under respektive år avgjordes 838, 1 009 och 1 436 ären- den. Av det totala antalet avgjorda ärenden kan ungefär hälften uppskattas utgöra avgjorda tillståndsärenden. 
 Vid tillståndsprövningen av miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. miljöbalken beslutas om tillstånd ska lämnas och de villkor som behövs för att begränsa skador och andra olägenheter som kan orsakas av verksamheten. Eventuella civilrättsliga frågor prövas inte samtidigt med tillståndsfrågan. Detta gäller oavsett om tillstånds- frågan prövas av miljödomstol eller länsstyrelse. Om en sakägare anser att han lidit skada med anledning av en verksamhet, får han i en ansökan om stämning yrka ersättning för skadan vid miljö- domstol. Den verksamhetsutövare som behöver tillgång till mark för att bedriva miljöfarlig verksamhet kan inte få den frågan prövad vid tillståndsprövningen. Det finns i stället bestämmelser i t.ex. expropriationslagen (1972:719) och fastighetsbildningslagen (1970:988) som kan göra det möjligt att få tvångsvis tillträde till mark. Däremot kan vid miljödomstolens prövning enligt 11 kap. miljöbalken av vattenverksamhet tillstånds- och ersättningsfrågor prövas samtidigt. Prövning av tillstånd till vattenverksamhet sker, med undantag för vissa frågor som gäller markavvattning, vid miljödomstolarna. 
 I vårt kommande arbete ska vi i den utsträckning som anges i avsnitt 2.1.6 överväga hur länsstyrelsernas prövningsverksamhet ska organiseras när det ska ankomma på länsstyrelserna att utföra den tillståndsprövning av miljöfarlig verksamhet och vattenverk- samhet som nu sker vid miljödomstolarna. 
  
 2.1.6 
  
 Miljöbalkskommittén 
  
 I propositionen till miljöbalk (prop. 1997/98:45 del 1 s. 461) kon- staterade regeringen att Miljöbalksutredningen (M 1993:04) inte lämnat något förslag i frågan om lämpligheten av att tillstånds- prövning sker i administrativ ordning i första instans. Regeringen ansåg att det mot bakgrund av den inledda vägen mot renodling av domstolarnas uppgifter samt Lagrådets och remissinstansernas 
 40 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 synpunkter fanns anledning att överväga om tillståndsprövningen i framtiden borde ligga direkt på miljödomstol eller om frågan skulle prövas av domstolen först efter överklagande av förvaltnings- myndighets beslut. Regeringen angav vidare att en översyn av tillståndsprövningen i första instans snarast skulle inledas. 
 Regeringen beslutade den 22 december 1999 att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté – Miljöbalkskommittén – med uppdrag att utvärdera tillämpningen av miljöbalken och lämna förslag till nödvändiga reformer (dir. 1999:109). 
 Miljöbalkskommittén förordade i sitt delbetänkande  
 Alternativ för miljöbalkens prövningsorganisation  
 (SOU 2004:38) att tillstånds- prövningen av  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter skulle flyttas till förvaltningsmyndigheter. Vad gällde vattenverksamheter gick förslaget ut på att tillståndsfrågan skiljdes från främst de frågor om markåtkomst och ersättning för skada och intrång som lämpligen borde prövas i domstol även fortsättningsvis. Kom- mittén konstaterade att en sådan förändring av systemet för pröv- ningen av vattenverksamheter beredde vägen inte bara för en tillståndsprövning av förvaltningsmyndighet i första instans utan också en renodling av domstolarnas roll. Den skapade också förutsättningar för att minska skillnaderna i reglerna om tillstånds- prövning av miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter. 
 Miljöbalkskommittén angav tre alternativ för tillståndsprövning av förvaltningsmyndighet i första instans. 
  
 1. 
  
 Tillståndsprövningen av  
  
 A-verksamheter 
  och vattenverksam- heter sker vid  
 3–5 
  miljöprövningsdelegationer vid länsstyrelser och av  
 B-verksamheter 
  vid de nuvarande 21 miljöprövningsdele- gationerna. 
  
 2. 
  
 Tillståndsprövning av alla miljöfarliga verksamheter och vatten- verksamheter sker vid  
  
 3–5 
  miljöprövningsdelegationer. 
  
 3. 
  
 En fristående myndighet inrättas för all tillståndsprövning. 
  
 Vårt utredningsuppdrag omfattar de av Miljöbalkskommittén som alternativ 1 och 2 presenterade förslagen. Av tilläggsdirektiven framgår att MPU först i ett kommande betänkande ska presentera ett förslag i dessa frågor, men att frågan om lokaliseringen av framtida prövningsmyndigheter för  
 A-verksamheter 
  och vatten- verksamheter ska beaktas vid bedömningen av miljödomstolarnas lokalisering och domkretsindelning. 
 41 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 2.1.7 
  
 Vattenmyndigheterna 
  
 Ramdirektivet och dess implementering 
 I december 2000 antog Europaparlamentet och rådet ett direktiv om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vatten- politikens område, det så kallade ramdirektivet för vatten (2000/60/EG). Direktivet är ett ramverk för all vattenplanering och vattenvård inom EU med syfte att skydda kvaliteten hos vattnet och vattenmiljön samt att trygga den långsiktiga vattenför- sörjningen i unionen. 
 Ramdirektivet syftar sammanfattningsvis till att 
  
 - 
  
 skydda och förbättra tillståndet i vattnens ekosystem samt hindra ytterligare försämringar, 
  
 - 
  
 eftersträva ett ökat skydd för och en förbättring av vatten- miljön, bl.a. genom att utsläpp och spill av vissa ämnen minskar eller upphör, 
  
 - 
  
 säkerställa att föroreningen av grundvatten gradvis minskar och att ytterligare förorening förhindras, 
  
 - 
  
 främja en hållbar vattenanvändning samt 
  
 - 
  
 bidra till att mildra effekterna av översvämning och torka (prop. 2003/04:2 s. 16). 
  
 Enligt direktivet ska medlemsstaterna genomföra en rad åtgärder. Dessa är framför allt följande. 
  
 - 
  
 Medlemsstaterna ska urskilja avrinningsområden och dela in dessa i avrinningsdistrikt. Flera avrinningsområden kan ingå i ett distrikt. 
  
 - 
  
 Utgångspunkten för den geografiska avgränsningen av avrinningsdistrikten ska vara vattnets flöden och inte befintliga administrativa gränser. 
  
 - 
  
 För varje distrikt ska det utses lämplig behörig myndighet med uppgift att tillämpa direktivets bestämmelser och samordna vattenförvaltningen så att miljömålen uppnås. 
  
 - 
  
 För vissa ämnen, framför allt miljögifter, kommer gemensamma miljökvalitetsnormer att fastställas, medan det i fråga om övriga relevanta kemiska ämnen och biologiska faktorer lämnas åt varje medlemsstat att i enlighet med vissa i direktivet givna gemen- samma definitioner fastställa miljökvalitetsnormer inklusive miljömål. 
  
 42 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 - 
  
 Medlemsstaterna ska se till att prispolitiken för vatten stimulerar en effektiv användning av vattenresurserna och att den därigenom bidrar till att de miljömål som anges i direktivet uppfylls samt att olika verksamheter bidrar till kostnads- täckningen av vattentjänster. 
  
 - 
  
 För varje avrinningsdistrikt ska upprättas åtgärdsprogram för att uppnå direktivets mål för vattenkvaliteten. 
  
 - 
  
 För varje avrinningsdistrikt ska förvaltningsplaner upprättas (a. prop. s.  
  
 17–18). 
  
 För genomförandet av direktivet föreslogs i prop. 2003/04:2 vissa ändringar i miljöbalken. Förslagen i propositionen antogs av riks- dagen (rskr. 2003/04:56) med det undantaget att vattendistrikten genom en ändring i 5 kap. 10 § miljöbalken i enlighet med förslag i prop. 2003/04:57 anges direkt i lagtexten på riksdagens begäran (bet. 2003/04:MJU7, rskr. 2003/04:56). Implementeringen av direktivet innebär i korthet följande: Sveriges landområden och kustvattenområden har delats in i fem vattendistrikt, bestående av flera huvudavrinningsområden som följer vattnets naturliga flöden. Regeringen har med stöd av 5 kap. 1 § miljöbalken utfärdat förord- ningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. I fråga om åtgärdsprogram, som är ett viktigt led i vattenarbetet enligt direktivet, har det gjorts en anpassning av reglerna i 5 kap. miljöbalken. Ändringarna syftar bl.a. till större möjligheter för allmänheten att påverka programmens innehåll samt till ett tyd- ligare ansvar för myndigheter och kommuner att se till att pro- grammen fullföljs. Regeringen får dessutom föreskriva kom- pletterande bestämmelser om åtgärdsprogram. Eftersom direktivet gör det nödvändigt att meddela andra slags miljökvalitetsnormer än sådana som tidigare specificeras i 5 kap. miljöbalken infördes kompletteringar i beskrivningen av vad miljökvalitetsnormer kan avse. 
 Enligt miljöbalkens systematik ska miljökvalitetsnormerna beaktas av de myndigheter som har att meddela tillstånd och föreskrifter rörande driften av en verksamhet, varvid kraven på enskilda utformas med stöd av balkens materiella regler och efter en samlad bedömning av föroreningssituationen. I den mån det behövs ska åtgärdsprogram och förvaltningsplaner vara en del av beslutsunderlaget när myndigheter tillämpar miljöbalken (prop. 2003/04:2 s. 23). Åtgärdsprogrammen kommer att få betydelse för olika beslut som fattas av myndigheter med stöd av miljöbalken. 
 43 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Det är därför viktigt att ett program som innebär att en viss åtgärd ska vidtas finns med i myndighetens beslutsunderlag. Detsamma gäller för de förvaltningsplaner som upprättas för vattendistrikt. Av denna anledning har införts en föreskrift i 6 kap. 19 § miljöbalken, som innebär att aktuella åtgärdsprogram och förvaltningsplaner ska finnas tillgängliga i mål eller ärenden där myndigheter tillämpar miljöbalken (a. prop. s. 24). Om exempelvis uppfyllandet av miljömål för vattendistrikt kan äventyras genom att en ändring av en befintlig verksamhet tillåts, bör den tillståndsprövande myndig- heten hämta in dessa handlingar för att få ett bättre beslutsunderlag (a. prop. s. 35). Målet att uppnå god vattenstatus bör enligt ramdirektivet för vatten eftersträvas för varje avrinningsområde. Åtgärder som avser ytvatten och grundvatten som tillhör samma ekologiska, hydrologiska och hydrogeologiska system bör sam- ordnas (a. prop. s. 25). En av utgångspunkterna för det svenska miljövårdsarbetet är ett integrerat arbetssätt. Ett miljöarbete med denna inriktning ger möjligheter att beakta skilda miljöfrågors ömsesidiga beroende och påverkan. På så sätt kan målkonflikter i miljöarbetet lättare identifieras och avvägningar mellan olika mål komma till stånd. Frågor som rör luft, mark och vatten måste kunna bedömas i ett sammanhang då förändringar i dessa miljöer oundvikligen påverkar varandra. Regeringen anser att en viktig förutsättning för att nå de nationella miljökvalitetsmålen är att arbetet med att genomföra ramdirektivet för vatten infogas i övrigt miljöarbete. Miljöfrågor för vatten kan inte ses separat utan är en del av helheten i svenskt miljöarbete. Den myndighetsstruktur som i dag hanterar miljöfrågor är väl inarbetad och en naturlig utgångs- punkt för det fortsatta arbetet med att genomföra ramdirektivet för vatten. Det arbete som utförs av centrala myndigheter, länsstyrel- ser, miljödomstolar, kommuner, vattenvårdsförbund och flera andra bör fortsätta (a. prop. s. 27). 
 Framtida reglering 
 Enligt 16 kap. 5 § miljöbalken gäller redan som huvudregel att till- stånd, godkännande eller dispens inte får meddelas för en ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Enligt 4 kap. 1 § förordningen (2004:660) om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön ska varje vattenmyndighet fastställa kvalitetskrav för ytvattenförekomster, grundvattenförekomster 
 44 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 och skyddade områden i ett vattendistrikt. Såväl Miljöbalks- kommittén i sitt slutbetänkande (SOU 2005:59) som Utredningen om åtgärdsprogram (SOU 2005:113) har lämnat förslag om en tydligare rättslig reglering av miljökvalitetsnormer och åtgärds- program. Bland annat föreslås att åtgärdsprogram ska kunna ligga till grund för omprövning enligt 24 kap. 5 § 1. miljöbalken och att överklagbara beslut i ett åtgärdsprogram som fastställts av en förvaltningsmyndighet eller kommun får överklagas till miljö- domstol. Förslagen, som för närvarande bereds i regeringskansliet, motiveras bl.a. med Sveriges åtaganden gentemot EU. 
 En  
 EG-författning 
  av betydelse i sammanhanget är rådets för- ordning (EG) nr 1100/2007 om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål. Enligt förordningen ska nationella planer med de olika åtgärder som bedöms nödvändiga bl.a. för fiske och vandringsvägar tas fram och godkännas av kommissionen. Dessa förvaltningsplaner för ål bör omfatta avrinningsområden som definieras i enlighet med bestämmelserna i ramdirektivet för vatten. En förvaltningsplan för ål kan innehålla, men är inte begränsad till, följande åtgärder. 
  
 - 
  
 Minskning av det kommersiella fisket. 
  
 - 
  
 Begränsning av fritidsfiske. 
  
 - 
  
 Utsättningsåtgärder. 
  
 - 
  
 Strukturella åtgärder för att göra floder framkomliga och förbättra livsmiljöerna i floderna samt andra miljöåtgärder. 
  
 - 
  
 Transport av blankål från sjöar och vattendrag till vatten varifrån de fritt kan utvandra till Sargassohavet. 
  
 - 
  
 Bekämpning av ålpredatorer. 
  
 - 
  
 Tillfällig avstängning av vattenkraftturbiner. 
  
 - 
  
 Åtgärder avseende vattenbruk. 
  
 Medlemsstaterna ska senast den 31 december 2008 meddela sina förvaltningsplaner för ål till kommissionen. 
 Vattendistrikten 
 Enligt 5 kap. 10 § första stycket miljöbalken ska Sveriges landom- råden och kustvattenområden för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön delas in i fem vattendistrikt. I 11 § första stycket samma kapitel finns en bestämmelse om att en länsstyrelse i varje vattendistrikt ska vara vattenmyndighet med ansvar för förvalt- 
 45 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 ningen av kvaliteten på vattenmiljön i distriktet. Varje vatten- distrikt är uppbyggt av flera avrinningsområden. Till grund för indelningen i vattendistrikt ligger de stora havsbassängerna. Ytvatten, grundvatten, kustvatten och landområden vid kusten som inte kan hänföras till ett visst avrinningsområde hänförs till det vattendistrikt som är närmast eller lämpligast. De fem vatten- distrikten är Bottenvikens vattendistrikt, Bottenhavets vatten- distrikt, Norra Östersjöns vattendistrikt, Södra Östersjöns vattendistrikt och Västerhavets vattendistrikt. Formellt sett kunde reglerna om vattendistriktens utformning, liksom föreskrifterna om miljödomstolarnas domkretsar, ha utfärdats i form av en regeringsförordning. Det var som nyss nämnts på riksdagens direkta begäran som lagformen valdes (prop. 2003/04:57 s. 6). Av Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2003/04:MJU7, reservation 11, framgår varför lagformen valdes i detta fall. Från demokratisk synpunkt borde det enligt reservationen vara självklart att riksdagen fattar beslut när viktiga förändringar inom befintliga myndigheter, eller vid tillskapandet av nya myndigheter, sker. Dessutom, sägs det i reservationen, finns ett behov av en tydligare samverkan med våra grannländer, där de naturliga avrinnings- områdena är gränsöverskridande och därmed bildar ett inter- nationellt avrinningsdistrikt enligt ramdirektivet. Riksdagen, menade reservanterna, måste även ges möjlighet att fortsättningsvis ha inflytande över sådana vattendistrikt. 
 Till grund för indelningen i vattendistrikt ligger betänkandet  
 Klart som vatten  
 (SOU 2002:105). Vattenmyndigheterna skulle enligt utredningen inte vara tillstånds- och tillsynsmyndigheter enligt miljöbalken. Ansvaret för tillståndsprövning och tillsyn skulle ligga kvar hos miljödomstolar, länsstyrelser och kommuner. Vattenmyndigheterna skulle emellertid föra talan i mål som berör vatten och där tillvarata vattnets intressen (a. betänkande s. 105). I betänkandet anfördes att en ordning med få vattendistrikt och vattenmyndigheter skulle vara en lämplig bas för en organisation av förvaltningsmyndigheter med ansvar för tillståndsprövning. Det skulle vara lämpligt även för tillståndsmyndigheter att ha en geo- grafisk uppdelning som följer avrinningsområden (a. betänkande s.  
 109–110). 
  Under remissbehandlingen av utredningens förslag pekade dock Miljööverdomstolen samt dåvarande miljödomstolen i Stockholm och miljödomstolen i Växjö på möjligheten att låta vattendistrikten sammanfalla med de fem miljödomstolarnas doms- områden. Föredragande departementschefen anförde (prop. 
 46 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 2003/04:57 s. 8) att avgränsningen av vattendistrikten inte är en renodlat geografisk fråga, utan har nära samband med utpekandet av myndigheter med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. Indelningen förutsatte enligt föredraganden en mängd skilda överväganden med hög detaljeringsgrad, bl.a. av organisatorisk art. Utredarens förslag till distriktsindelning ansågs i huvudsak väl avvägt men i några fall fanns det dock skäl för en gränsdragning som något skiljde sig från utredarens förslag. Att, såsom Miljööverdomstolen och några miljödomstolar föreslagit, följa miljödomstolarnas domkretsindelning vore dock enligt föredragande departementschefen att i alltför hög grad avvika från de grundläggande naturgeografiska principerna för indelningen. Kommande erfarenheter kunde dock enligt föredraganden föran- leda en omprövning av distriktsindelningen. 
 Landets indelning i vattendistrikt framgår av  
 bilaga 6 
 . 
 När vattendistrikten inrättades skedde alltså ingen samordning med miljödomstolarnas domkretsar. De avvikelser som finns (se bilaga 3, 4 och 6) gäller för det första huvudavrinningsområdena Vege å (95), Rönne å (96), Stenån (97) och Lagan (98). Dessa områden tillhör vattendistriktet för Västerhavet men miljödom- stolen i Växjö. Områdena Gothemsån (117) och Snoderån (118) på Gotland tillhör vattendistriktet för södra Östersjön men miljö- domstolen i Nacka. Vidare tillhör område Dalälven (53) Botten- havets vattendistrikt men ligger inom domkretsen för miljö- domstolen i Nacka. Områdena Leduån (31), Lögdeälven (32), Husån (33), Gideälven (34), Weiss (35), Moälven (36) och Nätraån (37) tillhör Bottenhavets vattendistrikt men miljödom- stolen i Umeå. I övrigt överensstämmer, såvitt vi kan finna, miljö- domstolen i Umeå med Bottenvikens vattendistrikt, miljödomstolen i Östersund med Bottenhavets vattendistrikt, miljödomstolen i Nacka med Norra Östersjöns vattendistrikt, miljödomstolen i Växjö med Södra Östersjöns vattendistrikt och miljödomstolen i Vänersborg med Västerhavets vattendistrikt. Vi har vid samtal med SMHI fått denna uppfattning bekräftad. 
 Bestämmelser om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön finns i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. 
 47 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Vattenmyndigheternas organisation m.m. 
 Enligt 22 § länsstyrelseinstruktionen är länsstyrelsen i Norrbottens län vattenmyndighet för Bottenvikens vattendistrikt, länsstyrelsen i Västernorrlands län vattenmyndighet för Bottenhavets vattendis- trikt, länsstyrelsen i Västmanlands län vattenmyndighet för Norra Östersjöns vattendistrikt, länsstyrelsen i Kalmar län vattenmyndig- het för Södra Östersjöns vattendistrikt och länsstyrelsen i Västra Götalands län vattenmyndighet för Västerhavets vattendistrikt. 
 Vattenmyndigheterna har ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön inom respektive distrikt. Vattenmyndigheterna samordnar arbetet i sitt vattendistrikt och fastställer miljökvalitets- normer, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram. Det åligger vatten- myndigheten att på lämpligt sätt dela in sitt distrikt i delområden och därvid samverka med berörda länsstyrelser. 
 För varje vattenmyndighet finns det en särskild vattendelegation med uppgift att fatta beslut inom vattenmyndighetens ansvarsom- råde (24 § länsstyrelseinstruktionen). Vattendelegationen beslutar till exempel om vilken vattenkvalitet som ska uppnås i ett visst vattendrag, vilka åtgärder som ska vidtas och hur områdena ska skötas för att vattenkvaliteten ska förbli hög. Vattendelegationen får överlåta åt länsstyrelsen att utarbeta förslag till miljö- kvalitetsnormer, åtgärdsprogram, förvaltningsplaner och miljööver- vakningsprogram samt genomföra åtgärdsprogram och miljööver- vakning, ansvara för samordning inom delområden och fatta beslut i frågor om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i övrigt. Vattendelegationen får dock inte överlåta åt länsstyrelsen att fatta beslut om miljökvalitetsnormer, åtgärdsprogram och förvaltnings- planer. Det är vidare länsstyrelsen som fattar beslut i administrativa frågor och andra frågor som inte rör förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. 
 Övriga länsstyrelser inom distriktet ska biträda vattenmyndig- heten. Inom varje länsstyrelse ska det finnas ett beredningssekre- tariat för att biträda i samordningen av arbetet med förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön (27 § länsstyrelseinstruktionen). Be- redningssekretariaten sköter en stor del av det operativa arbetet, dvs. bedömer vattnens status, möter verksamhetsutövare, tar fram förslag till åtgärder m.m. De ska tillsammans med vattenmyndig- heterna ta fram kunskapsunderlag och lämna förslag till kvalitets- krav, övervakningsprogram och åtgärdsprogram för olika avrin- 
 48 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 ningsområden. Arbetet ska ske i dialog med kommuner, vatten- vårdsförbund och andra lokala vattenintressenter. 
 Ordförande för delegationen är landshövdingen i det län som svarar för vattenmyndigheten. Vattendelegationen är sammansatt av sakkunniga från både länsstyrelser och andra instanser. Delega- tionen består av högst elva ledamöter som utses av regeringen för bestämd tid (25 § länsstyrelseinstruktionen). 
 Vid varje vattenmyndighet finns en vattenvårdsdirektör. Ut- redaren har frågat vattenvårdsdirektörerna om deras åsikter i frågan om en samordning av vattenmyndigheternas områden och miljö- domstolarnas domkretsar. Samtliga vattenvårdsdirektörer är posi- tivt inställda till en sådan samordning. Sammanfattningsvis har följande åsikter framförts. Det skulle naturligtvis vara en klar fördel att förena vattendistriktens gränser med domkretsarna eftersom besluten om miljökvalitetsnormer, åtgärdsprogram och förvalt- ningsplaner fastställs på distriktsnivå. Det finns dock en risk att man att man skapar väldigt stora områden som upplevs som alltför långt borta för många medborgare. En viktig vinst med en sam- ordning gäller Sveriges relation till EU. Kan man stärka de admini- strativa och juridiska strukturerna i Sverige kring vattendirektiv och vattenförvaltning, blir det kanske lättare att övertyga EU om att vi i Sverige arbetar på ett konstruktivt sätt. Just nu får Sverige mycket kritik, vilket ofta bottnar i en annorlunda organisation och lapptäcken av ansvarsfördelning. Vattenmyndigheterna ska besluta om miljökvalitetsnormer på s.k. vattenförekomstnivå inom respek- tive distrikt och i dag kan en vattenförekomst befinna sig inom två eller fler av miljödomstolarnas ansvarsområden. Om det finns risk för parallella processer i flera domstolar bör en harmonisering definitivt ske. Som en följd av att knyta samman vattendistrikten och miljödomstolarna måste naturligtvis även  
 MPD-organisationen 
  anpassas till vattendistrikten. Denna organisation skulle hållas sam- man av en länsstyrelse men ha personal på alla länsstyrelser. Det är den enda konstruktion som gynnar samordning, kompetens- utnyttjande, kompetensförsörjning, effektivitet och rättssäkerhet. 
  
 2.1.8 
  
 Koncentrationsutredningen 
  
 Flera utredningar har nyligen prövat eller fått i uppdrag att pröva frågan om att koncentrera länsstyrelseuppgifter inom en rad olika sakområden. Motiven för att föreslå eller pröva koncentration är i 
 49 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 flera fall desamma och handlar i första hand om att öka likformigheten och kostnadseffektiviteten i verksamheten. Flera av utredningarna har konstaterat att vissa verksamheter är specialise- rade och i vissa län blir så begränsade till sin omfattning att det är svårt att upprätthålla nödvändig kompetens. Den enskilda läns- styrelsen blir sårbar vid exempelvis sjukdomar och föräldraledig- heter och verksamheterna är också så små att det saknas förutsättningar för utvecklande erfarenhetsutbyte mellan personer som arbetar med samma frågor. 
 Enligt våra direktiv ska vi beakta de slutsatser som har rapporterats av koncentrationsutredningen i departementspro- memorian  
 Koncentration av länsstyrelseverksamhet  
 (Ds 2007:28). 
 Utredningen har föreslagit koncentration av länsstyrelsernas verksamhet inom en rad områden, bl.a. för medborgarskap, tillsyn av överförmyndare och för allmänna arvsfonden. Utredningen har också föreslagit till vilka länsstyrelser verksamheterna ska kon- centreras. 
 Utredningen har valt sju storlän som utgångspunkt för kon- centration. Avsikten har bl.a. varit att väsentligt reducera antalet ansvariga länsstyrelser, utan att detta medför ett alltför stort avstånd till länsstyrelsen. Ett alternativ med sex storlän har valts bort eftersom det skulle medföra att de fyra nordligaste länen skulle utgöra ett område omfattande drygt halva Sveriges yta. Det har ansetts vara av vikt att skapa områden där verksamheten kan bli av så pass stor omfattning att det blir möjligt att rekrytera och behålla önskvärt kompetent personal. 
 En länsstyrelse kommer inom varje utpekat område att ha ett ansvar för de koncentrerade verksamheterna. Utredningen har bedömt att den ansvariga länsstyrelsen bör vara den som – i jämförelse med övriga länsstyrelser i området – har den mest omfattande verksamheten. 
 Koncentrationsutredningen har valt att i första hand beakta omfattningen av verksamheten vid de olika länsstyrelserna och i andra hand deras geografiska placering. Därvid har utredningen valt att använda antalet årsarbetskrafter vid länsstyrelserna samt folkmängden i länen som måttstockar. 
 I några regioner har det varit relativt oproblematiskt att utifrån antalet årsarbetskrafter och folkmängd i länet avgöra vilken läns- styrelse som bör ha myndighetsansvaret inom de aktuella verksam- hetsområdena. Det finns emellertid storlän som är relativt jäm- förliga avseende dessa parametrar varför det har varit nödvändigt 
 50 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 att utgå från något annat kriterium vid val av ansvarig länsstyrelse. Utredningen har valt att beakta länsstyrelsens placering i det område den skulle komma att ansvara för. Eftersom utredningen inte hade möjlighet att göra en fullständig kommunikationsanalys blev frågan i stället vilken länsstyrelse som geografiskt ligger mest centralt i de respektive områdena. 
 Koncentrationsutredningen har lämnat det förslag till ansvariga länsstyrelser som framgår av följande uppställning: 
  
 Län (antal kommuner) 
  
 Årsarbetskrafter 2006 
  
 Folkmängd den 
  
 31 dec 2006 
  
 Lst Luleå 
  
 Norra Norrland 
  
 Norrbotten (14) 
  
 260 
  
 251 886 
  
 Västerbotten (15) 
  
 242 
  
 257 581 
  
 Lst Härnösand 
  
 Södra Norrland 
  
 Jämtland (8) 
  
 232 
  
 127 020 
  
 Västernorrland (7) 
  
 235 
  
 243 978 
  
 Lst Falun 
  
 Norra Mellansverige 
  
 Dalarna (15) 
  
 218 
  
 275 711 
  
 Gävleborg (10) 
  
 225 
  
 275 653 
  
 Värmland (16) 
  
 202 
  
 273 489 
  
 Örebro (12) 
  
 181 
  
 275 030 
  
 Lst Stockholm 
  
 Stockholm - Mälardalen 
  
 Gotland (1) 
  
 216 
  
 57 297 
  
 Stockholm (26) 
  
 429 
  
 1 918 104 
  
 Södermanland (9) 
  
 193 
  
 263 099 
  
 Uppsala (8) 
  
 156 
  
 319 925 
  
 Västmanland (10) 
  
 185 
  
 248 489 
  
 Lst Göteborg 
  
 Västra Götaland 
  
 Halland (6) 
  
 155 
  
 288 859 
  
 Västra Götaland (49) 
  
 599 
  
 1 538 284 
  
 Lst Linköping 
  
 Östra Götaland 
  
 Jönköping (13) 
  
 221 
  
 331 539 
  
 Kalmar (12) 
  
 190 
  
 233 776 
  
 Östergötland (13) 
  
 232 
  
 417 966 
  
 Lst Malmö 
  
 Sydsverige 
  
 Blekinge (4) 
  
 131 
  
 151 436 
  
 Kronoberg (8) 
  
 150 
  
 179 635 
  
 Skåne (33) 
  
 411 
  
 1 184 500 
  
 51 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Av  
 bilaga 7  
 framgår hur landet ska delas in enligt koncentrations- utredningens förslag och hur detta förhåller sig till landets indel- ning i huvudavrinningsområden. I sammanhanget kan också hänvisas till en karta som anger befolkningstätheten i landet, se  
 bilaga 8 
 . 
  
 2.1.9 
  
 Fastighetsdomstolarna 
  
 Enligt våra direktiv ska vi lämna förslag angående samordning mellan miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Även om denna fråga kommer att behandlas i ett kommande betänkande har därför fastighetsdomstolarnas indelning en viss betydelse vid våra överväganden om miljödomstolarnas domkretsar. 
 Fastighetsdomstolarna inrättades år 1969 (se prop. 1969:44). En fastighetsdomstol är en tingsrätt i särskild sammansättning som handlägger mål med fastighetsrättslig anknytning enligt vad som föreskrivs i lag eller författning. Sådana mål kallas fastighetsmål. De tingsrätter som regeringen bestämmer ska enligt 1 § lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål vara fastighetsdomstolar. Det ska finnas en fastighetsdomstol i varje län, men regeringen kan föreskriva att annat område än län ska utgöra domkrets för fastighetsdomstol eller att flera fastighetsdomstolar ska finnas för samma område. Genom 1 § kungörelsen (1971:549) om fastighets- domstol har regeringen beslutat att tingsrätterna i samtliga residensstäder samt Vänersborgs och Mariestads tingsrätter ska vara fastighetsdomstolar. I 2 § samma förordning föreskrivs dessutom att tingsrätterna i Eskilstuna och Sundsvall i vissa mål och ärenden om arrende och fiskearrende är fastighetsdomstolar. 
 Åren  
 2004–2006 
  kom det i genomsnitt in 1 168 mål till fastighetsdomstolarna. Den största fastighetsdomstolen är Nacka tingsrätt som under perioden  
 2004–2006 
  i genomsnitt fick in 254 fastighetsmål per år. Fastighetsdomstolen vid Göteborgs tings- rätt fick då in 148 mål om året medan fastighetsdomstolen vid Malmö tingsrätt fick in 97 mål. Fler uppgifter om hur många mål som kom in till fastighetsdomstolarna finns i  
 bilaga 9 
 . 
 Domstolsverket har i rapporten  
 Översyn av fastighetsdom- stolarnas verksamhet  
 (2006:2) påpekat att en del av de lagfarna ledamöter som handlägger fastighetsmål inte är specialiserade på området. Specialiseringen i fastighetsdomstolarna består enligt rapporten främst i att nio fastighetsråd är knutna till dessa 
 52 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 domstolar. Domstolsverkets bedömning är att en koncentration av fastighetsdomstolarna till ett färre antal tingsrätter skulle leda till en kompetenshöjning hos de lagfarna ledamöterna. Vidare framför Domstolsverket att alla fastighetsdomstolar, om målen handlades vid ett mindre antal domstolar, skulle få ett målunderlag som kan sysselsätta minst ett fastighetsråd vid varje domstol och att förutsättningarna för att ha ett specialiserat beredningsstöd skulle förbättras om verksamheten koncentrerades till ett mindre antal domstolar. 
  
 2.2 
  
 Miljödomstolarnas lokalisering 
  
 Lokaliseringen av miljödomstolarna är som framgår av avsnitt 2.1.1 ett arv från vattendomstolarnas tid. När vattendomstolarna tillkom utfärdades en kunglig stadga den 6 december 1918 angående tjänstgöringen vid vattendomstolarna. I 1 § denna stadga föreskrevs att för varje vattendomstol skulle på ort, som på vattenrätts- domarens förslag (KM:t) därtill godkänt, finnas kansli (vattenrätts- domarens tjänsterum) tillgängligt för allmänheten under viss av vattenrättsdomaren bestämd tid, minst två timmar varje helgfri dag. Frågan om miljödomstolarnas lokalisering och antal hänger dock numera mer samman med statsmakternas syn på domstols- organisationen och de förändringar som har skett och kan tänkas ske på detta område än med de enskilda domarnas personliga önskemål. Vi redogör i detta avsnitt för de principer som hittills har gällt för förändringar av domstolsstrukturen samt för vissa förhållanden vid de olika miljödomstolarna. Vår utredning bygger i detta avsnitt till stora delar på material som tillförts från de av utredningens experter som företräder Justitiedepartementet, Browning stolsverket och miljödomstolarna. 
  
 2.2.1 
  
 Omorganisationer av domstolar 
  
 I slutet av  
 1990-talet 
  inleddes en omfattande omorganisation av tingsrätterna. Reformarbetet innebär nedläggningar och samman- slagningar av ett stort antal tingsrätter. I framtiden kan mot- svarande omorganisation förväntas i fråga om bl.a. länsrätterna. 
 53 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Regeringens skrivelse 1999/2000:106 
  
 I regeringsskrivelsen  
 Reformeringen av domstolsväsendet – en handlingsplan  
 (skr. 1999/2000:106) anges principerna för föränd- ringar av domstolsorganisationen. 
  
 Regeringen konstaterar att utvecklingen i samhället under senare år har gått allt snabbare och att kraven på myndigheterna har ökat. Det gäller inte minst beträffande domstolarna. Målen har blivit alltmer omfattande och komplicerade. Det ökade tempot ställer också nya krav på domstolens förmåga att tillgodose de krav som medborgarna ställer på en snabb och ändamålsenlig hantering. Utvecklingsarbetet avseende domstolarna syftar bl.a. till att göra verksamheten mer flexibel och mindre sårbar, säkerställa och ytterligare höja kompetensen inom domstolsväsendet samt till att domstolarna ska vara attraktiva arbetsplatser. 
 Regeringen bedömer att den viktigaste principen vid en utveck- ling av tingsrätternas organisation är att den nya organisationen i hela landet kan upprätthålla och ge förutsättningar för att förbättra dagens goda kvalitet i dömandet. För att skapa effektivare beredningsorganisationer, renodla domarrollen, göra en specialise- ring möjlig och för att ha underlag för vissa administrativa specialfunktioner behövs domstolar med verksamhet som ger en judiciell och administrativ bärkraft. Avgörande för domstolens bärkraft är hur stort målunderlag den har. 
 Enligt regeringen bör följande allmänna principer bilda utgångs- punkt vid reformeringen av tingsrättsorganisationen 
  
 - 
  
 tillgänglighet 
  
 - 
  
 möjligheter till en stärkt beredningsorganisation 
  
 - 
  
 förutsättningar för återkommande kompetensutveckling 
  
 - 
  
 möjligheter att specialisera verksamheten 
  
 - 
  
 möjligheter att rekrytera personal 
  
 - 
  
 geografisk samordning med rättsväsendets övriga myndigheter. 
  
 Tillgänglighet 
 Domstolarna bör finnas på sådana platser i landet att de allra flesta medborgare har ett rimligt avstånd till en tingsrätt. De förändringar i tillgänglighet som domkretsreformen i södra och mellersta delarna av landet skulle innebära får betraktas som relativt små. 
 54 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Annorlunda är naturligtvis förhållandena vid en eventuell föränd- ring i landets norra delar. 
 Beredningsorganisationen 
 För att även i framtiden klara en snabb och kompetent hand- läggning av mål och ärenden i domstol fordras en stärkt bered- ningsorganisation, som kan renodla domarens arbete till verksam- het som kräver domarens kompetens. För att åstadkomma detta behöver enligt regeringen varje domstol ett större målunderlag än vad de allra minsta tingsrätterna har i dag. 
 Kompetensutveckling 
 Dagens arbetstagare kan inte enbart klara sig med de kunskaper som de förde med sig när de anställdes på en arbetsplats. Det- samma gäller naturligtvis även i domstolarna. Det är också så att de anställda i dag ställer höga och berättigade krav på kontinuerlig fortbildning och vidareutbildning. Tingsrätterna bör enligt rege- ringen därför vara så organiserade att arbetsgivarens och arbets- tagarnas behov av utbildning kan tillgodoses. 
 Specialisering 
 En viktig omständighet vid reformering av domstolarnas verk- samhetsområden är att kunna bibehålla och förbättra kvaliteten i den dömande verksamheten. I den nuvarande organisationen finns det många domstolar där det inte är möjligt att specialisera sig. Framför allt beror det på att det inte finns ett tillräckligt målunder- lag för specialisering. I domstolar med ett större målunderlag kan mål som kräver fördjupade kunskaper fördelas mellan domarna och andra medarbetare. Utbildningsinsatserna kan koncentreras till dem som är verksamma med just de aktuella målen. 
 55 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Rekrytering 
 En betydelsefull fråga som behöver beaktas är att även morgon- dagens domstolar ska ha möjlighet att rekrytera kvalificerade domare och andra medarbetare i hela landet. Under den senaste tiden har varken rekrytering till ordinarie domaranställningar eller rekryteringen till domarbanan lockat lika många jurister som tidigare. Detta gäller särskilt domstolar utanför storstadsområdena. Det finns naturligtvis flera olika förklaringar till detta. En betydelsefull faktor i sammanhanget för att säkerställa ett brett rekryteringsunderlag är att se till att domstolarna är attraktiva som arbetsplatser med god arbetsmiljö och att de ger bra möjligheter till personlig utveckling för de anställda. Vid reformeringen av tingsrättsorganisationen är rekryteringsfrågorna enligt regeringens mening av stor vikt. 
 Geografisk samordning med rättsväsendets övriga myndigheter 
 Dagens tingsrättsorganisation har en i de flesta fall godtagbar hand- läggningstid av mål och ärenden. Detta hindrar inte att snabbheten och effektiviteten i förfarandet kan förbättras ytterligare. En fråga som är särskilt viktig när det gäller hanteringen av brottmål är den geografiska samordningen med rättsväsendets övriga myndigheter. Det är inte ovanligt att häktade personer får transporteras långa sträckor för att inställa sig till en förhandling med höga kostnader för kriminalvården som följd och med sämre möjligheter för domstolen och åklagaren att få till stånd ett effektivt utnyttjande av resurserna. Starka praktiska skäl talar därför för en bättre geografisk samordning, framför allt med åklagarnas organisation. 
 Justitiedepartementets promemoria 
 Justitiedepartementets expert i utredningen har tillställt utred- ningen en promemoria av följande lydelse. 
 För att kvaliteten i den dömande verksamheten inte ska äventyras måste domstolsorganisationen vara organiserad så att mål och ärenden kan handläggas rättssäkert och effektivt. Utgångs- punkten för arbetet med att utveckla domstolsorganisationen är att domstolarna ska ha en funktionell geografisk spridning i för- hållande till allmänheten, näringslivet och rättsväsendets övriga 
 56 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 myndigheter samtidigt som organisationen skapar förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en väl fungerande beredningsorganisation. De som vänder sig till domstol ska kunna utgå från att målen avgörs inom rimlig tid. Domstolarna ska vara attraktiva arbetsplatser som förmår rekrytera och behålla personal med mycket hög kompetens. 
 De senaste årens förändringar av tingsrättsorganisationen har på regeringens uppdrag utvärderats av Statskontoret. I utvärderingen redovisar Statskontoret slutsatsen att tingsrättssammanläggningar- na skapat domstolar med ökad judiciell och administrativ bärkraft. Statskontoret konstaterar vidare att de mål som ställts upp för sammanläggningarna har uppfyllts till stora delar. Utvärderingen bereds nu inför regeringens ställningstagande till hur organisa- tionen kan utvecklas vidare. 
 För miljödomstolarna påverkas för närvarande såväl måltill- strömningen som målstrukturen av stora reformer. Många av mål- typerna är komplicerade, vilket ökar behovet av specialisering och kompetensutveckling. Miljödomstolarna skiljer sig vidare åtskilligt i storlek. Vid de mindre domstolarna är utrymmet för specialisering och utvecklade beredningsorganisationer mindre. 
 Det finns skäl att nu förändra miljödomstolsorganisationen. Förslaget ska avse antalet miljödomstolar och deras geografiska placering. Översynen ska leda till en långsiktigt hållbar organisa- tion. För att upprätthålla en hög kompetens och effektivt utnyttja resurserna krävs domstolar av en viss storlek. Vad gäller dom- stolarnas geografiska placering ska indelningen främst styras av de krav som ställs på en rättssäker och effektiv handläggning av mål i miljödomstol. Det ska beaktas att domstolarna får en funktionell geografisk spridning i förhållande till medborgarna och andra intressenter. 
 Statskontorets rapport 
 Sammanslagna tingsrätter – En utvärdering (2007:9) 
 Statskontoret har på regeringens uppdrag utvärderat hur de förändringar av tingsrättsorganisationen som genomförts förhåller sig till de mål som ställts upp för förändringarna. Statskontoret konstaterar bl.a. att merparten av de tingsrätter som lagts samman har utvecklat sin inre organisation och specialiserat den dömande verksamheten i någon bemärkelse. 
 57 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Enligt Statskontoret har sammanläggningarna av tingsrätter bidragit till att uppnå målet om att stärka domstolarnas bered- ningsorganisation, vilket i huvudsak beror på att domstolarna har förändrat sin inre organisation. Utvärderingen visar att 80 procent av de sammanslagna tingsrätterna har frångått den traditionella rotelindelningen och i dag har en organisation som bygger på storrotlar eller rotelgrupper. 
 För att kunna specialisera den dömande verksamheten vid en domstol krävs ett visst målunderlag. Statskontoret konstaterar att sambandet mellan en tingsrätts målunderlag och förekomsten av specialisering är starkt och att merparten av de sammanlagda tingsrätterna i dag har någon form av specialisering. 
 När det gäller kompetensutveckling är Statskontorets över- gripande bedömning att förutsättningarna för detta är kopplade till utvecklingen av tingsrätternas inre organisation snarare än till deras storlek i sig. 
 Enligt Statskontoret har de genomförda sammanläggningarna ännu så länge haft en relativt begränsad inverkan på tingsrätternas möjligheter att rekrytera personal. Det geografiska läget, och särskilt närheten till någon av storstäderna, framstår enligt Stats- kontoret som en viktigare faktor för tingsrätternas rekryte- ringsmöjligheter. Det understryks dock att domstolens storlek ändå är av viss betydelse ur ett rekryteringsperspektiv. Samman- läggningarna ökar tingsrätternas judiciella och administrativa bärkraft, vilket ger tingsrätterna bättre förutsättningar för att med bl.a. nya beredningssätt och ökad kompetensutveckling skapa en god arbetsmiljö och utvecklingsmöjligheter för de anställda. På mindre och mellanstora orter utanför storstäderna är det en omständighet som kan bidra till att öka en domstols attraktions- kraft som arbetsplats. Enligt Statskontoret har sammanlägg- ningarna därför underlättat rekryteringen av tingsrättspersonal eller åtminstone inte försvårat den. Utan sammanläggningarna hade det funnits kvar ett stort antal mindre tingsrätter på landsorten som sannolikt hade varit mindre attraktiva arbetsplatser än de sammanlagda tingsrätter som finns i dag. Statskontoret lyfter också fram att domstolsstorleken kan få ökad betydelse för tingsrätternas rekrytering under de kommande åren. 
 När det gäller tillgängligheten är Statskontorets bedömning att de aktuella sammanläggningarna har kunnat genomföras med i stort sett bibehållen tillgänglighet till domstolarna. Statskontoret grundar sin bedömning på det faktum att avståndet mellan mer- 
 58 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 parten av berörda kommunala centralorter och närmaste tingsställe är oförändrat eller har ökat endast i begränsad utsträckning i och med sammanläggningarna. De flesta medborgare har aldrig eller endast någon gång under sitt liv kontakt med en tingsrätt. Statskontoret vill också peka på att tingsrätternas tillgänglighet inte enbart är geografisk betingad. Att tingsrätterna ska vara nåbara kommer i framtiden i allt mindre grad att förutsätta en fysisk närvaro. Enligt Statskontoret bör arbetet med att utveckla ljud- och bildtekniken i domstolsförhandlingar därför fortsätta. 
 Domstolsverkets uppfattning 
 Domstolsverket har i frågan om miljödomstolarnas lokalisering i stora delar hänfört sig till de utgångspunkter som framgår av regeringens skrivelse 1999/2000:106 (se redogörelse ovan) vad gäller beredningsorganisation, rekrytering och kompetensutveck- ling och har dessutom beträffande miljödomstolarna anfört följande. 
 De förändringar som vidtas ska bedömas som hållbara på lång sikt. När man överväger miljödomstolarnas organisation måste man därför beakta vilka uppgifter dessa domstolar ska ha i framtiden, sett åtminstone i ett tioårsperspektiv. Den viktigaste principen vid en utveckling av miljödomstolarnas organisation är att den nya organisationen i hela landet kan upprätthålla och ge förutsättningar för att förbättra dagens goda kvalitet i dömandet. 
 Processekonomiska skäl talar för att domstolarna bör finnas på de platser i landet där parter och ombud i de olika målen finns. Det innebär inga särskilda problem om miljödomstolarna lokaliseras till stora tingsrätter som de i Göteborg och Malmö. Det är en ledningsfråga att se till att miljödomstolen i en sådan domstol får en tillräcklig resurstilldelning. 
 Specialisering är en viktig omständighet vid reformering av miljödomstolarna för att kunna bibehålla och förbättra kvaliteten i den dömande verksamheten. Ett skäl för samlokalisering av fastighetsdomstolar och miljödomstolar är att den tekniska kompe- tensen i båda domstolarna tas tillvara på ett bättre sätt. 
 Dagens miljödomstolsorganisation har en i de flesta fall godtag- bar handläggningstid av mål och ärenden. Detta hindrar inte att snabbheten och effektiviteten i förfarandet kan förbättras ytter- ligare. 
 59 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Starka praktiska skäl talar för en framtida geografisk samord- ning med länsstyrelsernas miljöprövningsdelegationer. 
 Den organisatoriska lösningen bör vara att förändra miljö- domstolarnas domkretsar så att de motsvarar hovrättsområdena. Det skulle innebära att det tillskapades en miljödomstol knuten till Malmö tingsrätt med samma domkrets som Hovrätten över Skåne och Blekinge. Det skulle vidare innebära att miljödomstolen i Växjö flyttades till Jönköping och att domkretsen justerades så att den kom att överensstämma med Göta hovrätts område. Miljö- domstolen i Vänersborg skulle med samma resonemang föras till Göteborgs tingsrätt och domkretsen anpassas till Hovrätten för Västra Sveriges domkrets. Nacka tingsrätt skulle fortfarande vara miljödomstol med domkrets som Svea Hovrätt. Umeå tingsrätt skulle vara miljödomstol för en domkrets motsvarande Hovrätten för Nedre Norrlands och Hovrätten för Övre Norrlands domkret- sar. Domstolsverket har i sammanhanget anfört att miljödom- stolarnas nuvarande indelning efter vattenavrinningsområden är föråldrad. 
 Skälen för Domstolsverkets förslag är i korthet följande 
  
 - 
  
 befolkningskoncentrationen 
  
 - 
  
 PBL-målen 
  
  uppstår i storstadsregionerna 
  
 - 
  
 personalförsörjningen särskilt i Växjö, Vänersborg och Östersund 
  
 - 
  
 vattenmålen ska flyttas till miljöprövningsdelegationerna 
  
 - 
  
 miljöprövningsdelegationernas lokalisering 
  
 - 
  
 Umeå och Östersund är i dag var och en för små miljö- domstolar. 
  
 Vissa lokalfrågor måste lösas med Domstolsverkets förslag. När  
 PBL-målen 
  förs till miljödomstolarna krävs ytterligare lokaler för dessa. Också Miljööverdomstolen kan förväntas växa. Enligt Domstolsverkets uppfattning är det inte lämpligt att bygga fast sig på de orter varifrån miljödomstolen kan komma att flytta. Lokalfrågorna kommer att bli bekymmersamma på samtliga orter där miljödomstolar ska finnas. En preliminär bedömning är följande. I Göteborg projekteras ett nytt tingshus. Detta kan, under förutsättning att hyresnämnden kvarblir i sina nuvarande lokaler, troligen också rymma miljödomstolen. I Malmö ryms inte miljödomstolen i Malmö tingsrätts nuvarande lokaler. I Jönköping projekteras ett nytt tingshus. I Umeå kommer inte en förstärkt 
 60 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 miljödomstol att rymmas i tingsrättens nuvarande lokaler. I Nacka är läget oklart. Miljööverdomstolen kommer också att behöva mer lokaler. 
  
 2.2.2 
  
 Miljödomstolarna 
  
 Enligt förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas dom- kretsar är som tidigare nämnts Umeå, Östersunds, Nacka, Växjö och Vänersborgs tingsrätter också miljödomstolar. Bortsett från Nacka tingsrätt har övriga nämnda tingsrätter varit miljödomstolar alltsedan dessa domstolars tillkomst i slutet av  
 1990-talet. 
  Nacka tingsrätt blev under år 2007 miljödomstol i stället för Stockholms tingsrätt i samband med den omfattande reformeringen av domstolsväsendet som har pågått det senaste decenniet. Alla överklaganden från miljödomstolarna görs hos Miljööverdom- stolen som tillhör Svea hovrätt och är belägen i Stockholm. 
 Mål som handläggs vid miljödomstolarna 
 I 20 kap. 2 § första stycket miljöbalken anges vilka typer av mål som inleds i en miljödomstol och som miljödomstolen således prövar som första instans. Det är för närvarande mål enligt miljöbalken, enligt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet och enligt lagen (1985:206) om viten. Även ansökningar enligt lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, Sevesolagen, prövas av miljödomstol som första instans. De mål där miljö- domstol är första instans utgörs i huvudsak av ansökningar om tillstånd till  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter. Miljödom- stolarna prövar också som första instans bl.a. mål om skadestånd för miljöskador och olika former av intrångsersättning. Av 20 kap. 2 § andra stycket miljöbalken följer att miljödomstol också prövar olika typer av beslut som överklagats från länsstyrelserna och andra statliga myndigheter. Till följd av förslagen i vårt första del- betänkande utgår vi från att miljödomstolarna också kommer att handlägga mål enligt PBL, se avsnitt 2.4. 
 61 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Antal mål och handläggningstider 
 Hur respektive domstol väljer att prioritera påverkar handlägg- ningstiderna för de olika måltyperna. Omloppstiderna skiljer sig åt ganska markant mellan de olika miljödomstolarna, med en differens om nästan tio månader. Ansökningsmålen utgör i majoriteten av miljödomstolarna  
 25–30 
  procent av samtliga mål. I miljödomstolen i Växjö är ansökningsmålen färre, ca 15 procent, och i miljödom- stolen i Umeå utgör ansökningsmålen ca 40 procent av samtliga mål. I vissa miljödomstolar tar det vanligtvis dubbelt så lång tid att få ett ansökningsmål avgjort jämfört med övriga måltyper medan skillnaderna i andra miljödomstolar är marginella. Mål om miljöfarlig verksamhet tar, oavsett om det är fråga om ansök- ningsmål eller överklagandemål, i de flesta miljödomstolar normalt betydligt längre tid att avgöra än övriga måltyper. 
 Miljödomstolarna fick tillsammans under åren  
 2004–2006 
  in i genomsnitt 1 580 mål per år. I genomsnitt avgjorde miljödom- stolarna drygt 1 600 mål per år under samma period. Antalet inkomna mål i miljödomstolarna i Nacka, Östersund och Umeå låg under denna period på ungefär samma nivå för vart och ett av åren. En viss minskning av antalet inkomna mål i dessa domstolar skedde dock från år 2004 till år 2006. I miljödomstolarna i Växjö och Vänersborg ökade antalet inkommande mål totalt under perioden. I alla miljödomstolar förutom miljödomstolen i Umeå är antalet inkomna s.k. förstainstansmål färre än antalet överklagade mål. Av statistik från år 2007 framgår vid en jämförelse med år 2006 att antalet inkomna mål ökade hos samtliga miljödomstolar utom Växjö, som fick in ungefär lika många mål båda åren. 
 Antalet inkomna mål om  
 A-verksamheter 
  som i vid bemärkelse handlar om tillstånds- och villkorsfrågor har varit ungefär 100 per år  
 (2004–2006) 
  vid miljödomstolarna. Av dessa kan ca 75 mål uppskattas avse fullständiga tillståndsprövningar enligt miljöbalken. Motsvarande siffror för under perioden avgjorda mål är 90 respek- tive 65. 
 När det gäller vattenverksamheter uppgår under samma period antalet inkomna mål som i vid bemärkelse handlat om tillstånds- och villkorsfrågor till ungefär 280 per år vid miljödomstolarna. Av dessa utgör cirka 220 fullständiga tillståndsprövningar enligt miljö- balken. Siffrorna för under perioden avgjorda mål är 300 respektive 225. 
 62 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Vi har även gjort en preliminär bedömning av måltillström- ningen efter en samorganisation med fastighetsdomstolarna, se bilaga 9. Målstatistik för miljödomstolarna finns i  
 bilaga 10  
 för år 2000 och i  
 bilaga 11  
 för år 2007. 
 Målutvecklingen för miljödomstolarna kan också illustreras med följande sammanställning. 
  
 Ingående balans 
  
 Inkomna mål 
  
 Avgjorda mål 
  
 Utgående balans 
  
 Nacka 
  
 2000 
  
 269 
  
 395 
  
 270 
  
 394 
  
 2004 
  
 523 
  
 441 
  
 447 
  
 517 
  
 2007 
  
 502 
  
 488 
  
 430 
  
 560 
  
 Vänersborg 
  
 2000 
  
 364 
  
 372 
  
 321 
  
 415 
  
 2004 
  
 390 
  
 315 
  
 328 
  
 377 
  
 2007 
  
 322 
  
 403 
  
 394 
  
 331 
  
 Växjö 
  
 2000 
  
 429 
  
 423 
  
 421 
  
 431 
  
 2004 
  
 305 
  
 438 
  
 493 
  
 250 
  
 2007 
  
 288 
  
 520 
  
 514 
  
 294 
  
 Umeå 
  
 2000 
  
 236 
  
 115 
  
 161 
  
 190 
  
 2004 
  
 179 
  
 179 
  
 160 
  
 198 
  
 2007 
  
 184 
  
 167 
  
 174 
  
 177 
  
 Östersund 
  
 2000 
  
 108 
  
 178 
  
 154 
  
 132 
  
 2004 
  
 104 
  
 152 
  
 147 
  
 109 
  
 2007 
  
 118 
  
 187 
  
 199 
  
 106 
  
 År 2000 kom det alltså in 1 483 mål till miljödomstolarna. År 2007 kom det in 1 765 mål. 
 Miljödomstolarnas sammansättning m.m. 
 Miljödomstolen består av en ordförande som ska vara lagfaren domare i tingsrätten, ett miljöråd samt två sakkunniga ledamöter. Ytterligare en lagfaren domare och ett miljöråd får ingå i domstolen. Ett miljöråd ska ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och erfarenhet av miljöfrågor. En av de sakkunniga ledamöterna ska ha erfarenhet av frågor som faller inom 
 63 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 verksamhetsområdet för Naturvårdsverket. Ordföranden i miljö- domstolen bestämmer med hänsyn till målets beskaffenhet om den andre sakkunnige ledamoten ska ha erfarenhet av industriell eller kommunal verksamhet. 
 De tingsrätter som är miljödomstolar är också fastighetsdom- stolar och personalen vid samtliga miljödomstolar handlägger även fastighetsmål. Tingsrätten får för ett särskilt mål eller ärende förordna ett miljöråd att tjänstgöra som fastighetsråd eller ett fastighetsråd att tjänstgöra som miljöråd. Fastighetsråden har utbildning som lantmätare och långvarig erfarenhet av fastighets- bildning och fastighetsvärdering. Miljödomstolarna kan således vid behov utnyttja denna kompetens genom att utse fastighetsråd att tjänstgöra vid avgörandet av vissa miljömål, 41 § förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion. 
 En överflyttning av  
 PBL-målen 
  till miljödomstolarna medför att dessa mål kommer att utgöra en relativt stor andel av det totala antalet inkomna mål i respektive miljödomstol, se avsnitt 2.4. Vi har i vårt första delbetänkande (SOU 2007:111) därför föreslagit vissa ändringar bl.a. i fråga om miljörådens kompetens. 
 Förutom rådmän, miljöråd och sakkunniga ledamöter finns i miljödomstolarna föredragande som bereder målen. Samtliga miljödomstolar har fast anställda föredragande, som utgör en viktig del i beredningen av målen. I vissa miljödomstolar finns också tingsfiskaler och tingsnotarier som arbetar med miljömålen. Flertalet av de fast anställda föredragandena har bakgrund som jurister och vissa har tidigare arbetat med miljöfrågor. En del föredragande har erfarenhet från arbete vid länsstyrelsen eller har varit notarier i länsrätt. Mål som överklagas till miljödomstol bereds normalt av föredragandena. De bereder målen självständigt, skriver förslag till dom och föredrar målen för rätten. När det gäller ansökningsmålen är det normalt rådmän eller miljöråd som sköter beredningen innan målen sätts ut till huvudförhandling. Före- dragandena deltar således endast i mindre utsträckning vid bered- ningen av dessa mål. 
 64 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Miljödomstolarnas personalförhållanden och synpunkter i lokaliseringsfrågan 
 Nacka tingsrätt 
  
 I skrivelsen  
 Fortsatt reformering av tingsrättsorganisationen  
 (skr. 2002/03:126) förutskickade regeringen en förändring av tingsrätts- organisationen i bl.a. Stockholms län. Regeringen ansåg att Stockholms tingsrätt borde minskas genom att de delar av Stockholms kommun som utgör västerort och söderort förs från tingsrättens domkrets. Söderortsmålen borde enligt regeringen föras till Nacka tingsrätt. Vidare ansåg regeringen att Handens och Huddinge tingsrätter borde läggas samman till en ny tingsrätt, Södertörns tingsrätt, och att den nya tingsrätten borde vara miljö- domstol och fastighetsdomstol samt handlägga länets utsöknings- mål. Sedan riksdagen ställt sig bakom regeringens bedömning (2003/04:JuU4, rskr. 2003/04:21) gav regeringen i uppdrag åt bl.a. Domstolsverket och Rikspolisstyrelsen att gemensamt lämna olika förslag med huvudsakligt syfte att effektivisera rättsväsendet i Stockholms län. I uppdraget ingick att Domstolsverket skulle lämna förslag till närmare lokalisering och domkretsindelning av de tingsrätter i Stockholms län som regeringen bedömt borde få en ny yttre organisation. Detta arbete ledde slutligen till att de delar av Stockholms tingsrätt som utgjordes av miljödomstolen och fastighetsdomstolen lades samman med Nacka tingsrätt. Omorga- nisationen medförde att ändringar behövde göras i bl.a. kungörelsen (1971:549) om fastighetsdomstol och i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar. Ändringarna beslutades den 1 mars 2007 och trädde i kraft den 1 april 2007. 
  
 Personalen 
  
 U 
  
 Vid Nacka tingsrätt handläggs miljö- och fastighetsmålen på två enheter. På dessa enheter finns 9 rådmän, 1 tingsfiskal, 4 miljöråd, 3 fastighetsråd, 2 notarier, 6 beredningsjurister och 12 berednings- sekreterare. Vid dessa enheter handläggs också en fjärdedel av över- klagade utsökningsärenden för Stockholms län. Fastighetsråden tjänstgör även vid andra domstolar. 
 65 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 Synpunkter 
  
 U 
  
 Med hänsyn till de nyligen fattade besluten om domstolarna i Stockholm med omnejd har synpunkter inte inhämtats från Nacka tingsrätt i frågan om miljödomstolarnas lokalisering. 
 Umeå tingsrätt 
  
 Personalen 
  
 U 
  
 I Umeå tingsrätt tjänstgör vid enheten för fastighetsmål och miljö- mål 3 rådmän, 2 miljöråd, 1 beredningsjurist och 3 domstols- sekreterare. Fastighetsrådet är placerat vid en annan tingsrätt. Domstolen har totalt 40,5 anställda, varav 8 ordinarie domare och 2 miljöråd. 
 Antalet sökande till rådmanstjänster vid Umeå tingsrätt har sedan år 2002 varit: 4 (Dnr  
 61-02), 
  4 (Dnr  
 1-05) 
  och 3 (Dnr 48- 05). 
  
 Synpunkter 
  
 U 
  
 Miljödomstolen i Umeå har på senare tid fått in flera ansökningar om gruvverksamhet. Sådana mål är särskilt betungande. Samtidigt har en tjänst som miljöråd dragits in, vilket gör att arbetssitua- tionen är besvärlig. 
 Miljödomstolarna bör lokaliseras till orter där det finns förutsättningar att rekrytera kvalificerad personal, dvs. både jurister och naturvetare samt ingenjörer. Det är viktigt att finna kluster för miljö- och miljörättsområdet. Således är det en fördel om orten kan erbjuda flera arbetsgivare inom dessa områden, så att aktuella personer kan se möjligheten att flytta mellan olika arbetsgivare. 
 De prövningsmyndigheter som nu prövar tillstånd till B- verksamheter och som i framtiden kommer att pröva även A- verksamheter och vattenverksamheter bör vara fler än antalet miljödomstolar, förslagsvis  
 8–10 
  myndigheter. Ett av skälen till detta är att resorna annars skulle bli för långa, åtminstone i norra Sverige. Antalet sådana myndigheter påverkas också av den framtida regionindelningen i landet. 
 66 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Vänersborgs tingsrätt 
  
 Personalen 
  
 U 
  
 Miljödomstolen vid Vänersborgs tingsrätt, som också är fastighets- domstol, leds av en chefsrådman och är indelad i två rotelgrupper. Rotelgrupp 1 består av 2 rådmän, 2 miljöråd, 2 beredningsjurister och 2 domstolssekreterare. Rotelgrupp 2 består förutom av chefsrådmannen av 2 rådmän, 2,5 miljöråd (en miljörådstjänst delas med Växjö tingsrätt), 2 beredningsjurister och 3 domstols- sekreterare. Fastighetsmålen är fördelade på båda rotelgrupperna. För fastighetsmålen finns ett fastighetsråd, som också tjänstgör på andra domstolar. Tingsrätten har totalt 63 anställda, varav 12 ordinarie juristdomare, 4 miljöråd och 1 fastighetsråd. 
 Antalet sökande till rådmanstjänster har sedan år 2001 varit: 7 (Dnr  
 29-01), 
  4 (Dnr  
 22-03), 
  4 (Dnr  
 29-06), 
  5 (Dnr  
 103-06), 
  3 (Dnr  
 60-07) 
  och 4 (Dnr  
 131-07). 
  År 2001 lockade en tjänst som miljöråd 44 sökande från olika platser i landet. 
  
 Synpunkter 
  
 U 
  
 Det enda alternativ som är tänkbart när det gäller nuvarande dom- krets är att förlägga kansliorten till Göteborg. Vid överväganden av de två alternativen finns ett flertal omständigheter att beakta. 
 Miljödomstolen och dess föregångare vattendomstolen har verkat i Vänersborg sedan år 1919. Verksamheten är alltså väl etablerad på orten. Kontinuiteten har bidragit till att domstolen har kunnat utveckla en organisation och rekrytera personal som motsvarar även de högt ställda kraven på verksamheten. Domstolen har också en etablerad och effektiv beredningsorganisation. Det saknas enligt Vänersborgs tingsrätt stöd för att hävda att Göteborg har ett försteg när det gäller möjligheten att rekrytera kvalificerad personal. Efter år 1992 har endast en rådman rekryterats till miljö/vattendomstolen. Sedan domstolen blev miljödomstol har tekniska ledamöter rekryterats i tre fall. Den förste tjänstgjorde tidigare vid Koncessionsnämnden för miljöskydd och valde i samband med miljöbalksreformen placering i Vänersborg. De övriga två har rekryterats från Naturvårdsverket och Länsstyrelsen i Jönköpings län. Slutsatsen av dessa exempel är att rekryteringen till miljödomstol inte är regionalt präglad utan sker med hela riket som rekryteringsområde. 
 67 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 När det gäller rekryteringsfrågan är det viktigt att framhålla att personal av alla kategorier ska rekryteras, men med gemensamt intresse just för verksamheten vid en miljödomstol. Bland domstolens nuvarande personal har särskilt framhållits värdet av att bo och arbeta i en mindre ort med närhet till naturen. Påpekas bör att länsstyrelsen, som erbjuder motsvarande arbetsuppgifter inom det miljörättsliga området, har omfattande och därtill likartade organisationer, såväl i fråga om inriktning som storlek i Vänersborg och Göteborg. 
 Det finns goda förutsättningar för specialisering och kompe- tensutveckling inom domstolen. Att partsrepresentanter m.fl. har noterat och uppskattat detta kan utläsas ur en rapport som Domstolsverket upprättat efter en intresseundersökning. 
 Domstolen är centralt belägen inom domsområdet och en genomgång av samtliga mål som kom in under år 2007 visar att dessa är väl spridda över området, dock med koncentrationer till Karlstadsområdet,  
 Strömstad-Tanumområdet, 
 Lysekil-Uddevalla- 
  Stenungsundsområdet, Göta älvdalen med Göteborg, norra Halland samt Halmstadsområdet. Nytillkommande  
 PBL-mål 
  och fastighetsmål bedöms inte förändra den bilden på något avgörande sätt. En stor del av målen avgörs och kommer att avgöras efter skriftlig handläggning. Domstolens lokalisering har då ingen praktisk betydelse för parterna. I övriga mål hålls muntliga förhandlingar med syn på stället. Viktigast är då reseavstånden från kansliorten till de orter där syn ska hållas. För ca två tredjedelar av de till domstolen inkomna målen är reseavståndet kortare från Vänersborg än från Göteborg. 
 I lokaliseringsfrågan måste också beaktas att förändringarna inte får påverka handläggningstiderna för befintliga mål i miljö- domstolarna negativt. En ny organisation på annan ort för med sig självklara omställningsproblem av olika slag. En lyckad övergång förutsätter dessutom att befintlig personal verkligen följer med till den nya orten, vilket, efter vad som framkommit, inte alls är någon självklarhet när det gäller miljödomstolen i Vänersborg. Särskilt större mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet kräver stor erfarenhet av och gedigna kunskaper i rättsområdet om hand- läggningen ska kunna ske inom de tider som parterna har kunnat förvänta sig vid Vänersborgsdomstolen. Eftersom meningen är att miljödomstolen vid eventuellt ny lokalisering samtidigt även ska ta över de nya  
 PBL-målen 
  ökar problemen ytterligare, särskilt med hänsyn till den snäva tidsramen. En omlokalisering i omedelbart 
 68 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 samband med övertagandet av  
 PBL-målen 
  kommer med all säkerhet att medföra starkt förlängda handläggningstider. 
 Lokaliseringsfrågan har också en större domstolsstrukturell aspekt. Miljödomstolen utgör en stor del av den samlade Vänersborgs tingsrätt och bidrar till att tingsrätten blir admini- strativt och judiciellt självbärande. Uppenbarligen skulle den inte få någon sådan betydelse i Göteborg. Det torde inte heller i övrigt vara någon fördel för verksamheten vid Göteborgs tingsrätt att tingsrätten tillförs ytterligare funktioner. Det kan inte heller bortses från de direkta merkostnader avseende hyror m.m. som sannolikt skulle uppstå genom omlokalisering till den betydligt hetare lokalhyresmarknaden i Göteborg. 
 Vänersborg är alltjämt ett betydande administrativt centrum, med så gott som alla de institutioner som kännetecknar en residensstad. Betydande delar av länsstyrelsens natur- och miljövårdsenheter finns i staden. Vänersborg är säte för Västra Götalandsregionen. Högskola finns på orten och kommer i framtiden att finnas i Trollhättan. Det kan också sättas i fråga om Trollhättan/Vänersborg i framtiden ligger utanför vad vi vill kalla  
 Stor-Göteborg. 
  Redan i dag har orterna en betydande karaktär av satellitstäder åt Göteborg. Det finns redan goda allmänna kommunikationer för pendling. Dessa blir ännu bättre när väg E 45 byggts om till huvudsakligen motorvägsstandard och när järnvägen fått dubbelspår (pågående arbeten). 
 Från Vänersborgs tingsrätt har som framgår av ovan redovisade synpunkter vidare inkommit en rapport från en undersökning med uppgifter från externa intressenter inhämtade vid möten den 20 och 26 januari 2005. Rapporten ingår i MPU:s underlagsmaterial. 
 Växjö tingsrätt 
  
 Personalen 
  
 U 
  
 Miljödomstolen vid Växjö tingsrätt är indelad i fem rotlar, var och en med en rådman som chef. Vid miljödomstolen tjänstgör fem miljöråd som delar förstainstansmålen mellan sig med utgångs- punkt i respektive miljöråds specialområde (en miljörådstjänst delas med Vänersborgs tingsrätt). För beredning av mål finns fyra beredningsjurister. I miljödomstolen finns fyra domstolssekre- terare. Fastighetsmålen är fördelade på fyra rotlar. För fastighets- målen finns två fastighetsråd som också tjänstgör i andra 
 69 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 fastighetsdomstolar. Totalt har tingsrätten ca 60 anställda, varav 20 är ordinarie domare, miljöråden och fastighetsråden inräknade. 
 Antalet sökande till rådmanstjänster har sedan år 2000 varit: 7 (Dnr  
 40-00), 
  5 (Dnr  
 84-00), 
  8 (Dnr  
 06-01), 
  6 (Dnr  
 74-04), 
  3 (Dnr  
 22-05), 
  5 (Dnr  
 94-05) 
  och 4 (Dnr  
 72-07). 
  År 2002 lockade en tjänst som miljöråd 36 sökande från olika platser i landet. 
  
 Synpunkter 
  
 U 
  
 Historiskt sett blev Växjö vald som kansliort för domstolen på grund av sin centrala placering i domsområdet. Det går att komma vart som helst i domsområdet på  
 två–tre 
  timmar. Såväl tåg- som vägförbindelser är goda och det finns en flygplats med dagliga avgångar till bl.a. Stockholm. Vidare finns dagliga allmänna kommunikationer för resor till Malmöområdet. När det gäller miljöråden behövs de fem som finns i dag för att täcka respektive specialistområde. Tre av miljöråden är bosatta i Växjö och två i Göteborg. Ett miljöråd pensioneras år 2009. Det är inte möjligt att bibehålla en hög kompetensnivå om domsområdet delas upp i två delar. Därtill är den allmänna trenden när det gäller reformering av domstolsorganisationen att domstolsområdena blir större, inte mindre. 
 Miljödomstolen har under åren inte haft några rekryterings- problem. De domare som i dag arbetar vid domstolen har samtliga en mycket hög kompetens och har sökt sig till Växjö av olika anledningar. Flertalet domare är i dag bosatta i Växjö och det är inte troligt att de vill flytta från orten. Domstolen har inte heller haft några rekryteringsproblem när det gäller sekreterare och beredningspersonal. Vid de senaste rekryteringstillfällena avseende beredningspersonal har det funnits flera sökande med notarie- meritering. 
 Östersunds tingsrätt 
  
 Personalen 
  
 U 
  
 Avdelning 2 vid Östersunds tingsrätt består av tre rotlar och utgör miljödomstol. Där handläggs även fastighetsmålen och en liten del av tvistemålen samt vissa domstolsärenden. På avdelningen tjänstgör 1 chefsrådman, 2 rådmän, 4 domstolssekreterare, 3 miljö- råd och 1 beredningsjurist. Fastighetsrådet är placerat vid en annan 
 70 
 SOU 2008:31 Bakgrund 
 tingsrätt. Totalt finns det vid tingsrätten och länsrätten ca 42 anställda, varav 10 är ordinarie domare. 
 Antalet sökande till rådmanstjänster har sedan år 2000 varit: 3 (Dnr  
 104-00), 
  2 (Dnr  
 33-01) 
  och 2 (Dnr  
 32-07). 
  År 2001 lockade en tjänst som miljöråd sju sökande från olika platser i landet. 
  
 Synpunkter 
  
 U 
  
 Vid övervägandena om lämpligt antal domstolar och deras lokali- sering måste det beaktas vad som ska hända med fastighets- domstolarna. Om dessa läggs samman med miljödomstolarna vinner man i effektivitet. En sådan domstol i södra Norrland skulle få in ca 350 mål per år. Om man skulle besluta att flytta Dalarnas län från miljödomstolen i Nacka till Östersund skulle domstolen tillföras ytterligare minst 100 mål per år. 
 I den typ av mål som miljödomstolarna prövar och kommer att pröva (t.ex.  
 PBL-mål) 
  är det mycket vanligt att avgörandet sker först efter huvudförhandling och syn i närheten av berörd plats. Sedan Europakonventionen 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT  
 blev lag i Sverige är det nästintill omöjligt att avgöra ett mål på handlingarna om en part begär syn eller muntlig förhandling. Det innebär således att de mål domstolen prövar medför många resor. Det är för personalen vid miljödom- stolen krävande att företa dessa resor, inte sällan i mörker och dålig sikt trots att domsområdet bara omfattar södra Norrland. För det fall hela Norrland skulle tillhöra samma domsområde kommer resorna att bli än mer omfattande och det kan med fog antas att det får en negativ inverkan på handläggningstiderna. 
 Ett av miljöråden vid domstolen har när det gäller hans 15 senaste resor beräknat reslängden om stationeringsorten hade varit Umeå i stället för Östersund. Vid åtta av dessa resor hade res- längden ökat med mer än 30 mil och vid sex av resorna hade reslängden ökat med kring 50 mil till uppemot 75 mil. Skillnaderna i ressträckor framgår av tabellen nedan. 
  
 1 
  
 TP PT  
 Europeiska konventionen d. 4 nov. 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 
 71 
 Bakgrund SOU 2008:31 
  
 Från Östersund t o r 
  
 Från Umeå t o r 
  
 1. 
  
 Bollstabruk 
  
 385 km 
  
 440 km 
  
 2. 
  
 Gävle 
  
 856 km 
  
 956 km 
  
 3. 
  
 Ulriksfors Strömsund 
  
 283 km 
  
 580 km 
  
 4. Smedsby Strömsund 
  
 280 km 
  
 570 km 
  
 5. 
  
 Sikås Strömsund 
  
 175 km 
  
 650 km 
  
 6. 
  
 Delsbo 
  
 604 km 
  
 754 km 
  
 7. 
  
 Åre 
  
 193 km 
  
 963 km 
  
 8. 
  
 Howard Hotagen 
  
 173 km 
  
 663 km 
  
 9. 
  
 Tännäs Härjedalen 
  
 402 km 
  
 1152 km 
  
 10. 
  
 Bollnäs 
  
 588 km 
  
 900 km 
  
 11. 
  
 Sundsvall 
  
 399 km 
  
 528 km 
  
 12. 
  
 Sundsvall 
  
 370 km 
  
 528 km 
  
 13. 
  
 Risbäck Dorotea 
  
 481 km 
  
 571 km 
  
 14. Stugun Ragunda 
  
 88 km 
  
 632 km 
  
 15. 
  
 Ånge 
  
 213 km 
  
 713 km 
  
 Några andra domstolar 
 Vi lämnar här i korthet uppgifter om domstolar som kan tänkas som alternativ till dagens miljödomstolar. 
 Antalet anställda vid Göteborgs tingsrätt kommer år 2009, efter en beslutad sammanslagning med Mölndals tingsrätt att uppgå till ca 250, varav ca 50 ordinarie domare. Malmö tingsrätt har samman- lagt ca 140 anställda. Av dessa är 25 ordinarie domare. Vid Lunds tingsrätt, där det finns ca 65 anställda, är 11 personer ordinarie domare. Jönköpings tingsrätt har ca 38 anställda, däribland 10 ordi- Carey domare. Linköpings tingsrätt, slutligen, har ca 55 anställda, varav 10 ordinarie domare. 
  
 2.3 
  
 Handläggningsregler 
  
 2.3.1 
  
 Inledning 
  
 För handläggningen av ett mål eller ärende i en domstol gäller alltid en viss processlag. Det finns för närvarande, om man bortser från administrativa ärenden, tre sådana lagar, nämligen rättegångs- balken, förvaltningsprocesslagen och ärendelagen. För olika typer av mål och ärenden finns det i anslutning till materiell lagstiftning 
 72 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 ofta särbestämmelser som kompletterar, utesluter eller gör in- skränkningar i de bestämmelser som finns i den processlag som är tillämplig. 
 I det följande ska frågor om processordningen behandlas med sikte på ett ställningstagande till vilken eller vilka processlagar som i fortsättningen bör svara för den grundläggande regleringen av förfarandet i en miljödomstol i de fall där ett beslut av en förvaltningsmyndighet har överklagats dit samt för vissa andra måltyper, t.ex. mål om utdömande av vite. Kapitlet kommer att disponeras på så sätt att vi först i korthet redogör för framväxten av de olika processlagarna, varefter vi ser på likheter och skillnader mellan förvaltningsprocesslagen och ärendelagen. Slutligen redogör vi för processordningen i miljödomstolarna och fastighetsdom- stolarna. 
 Historik 
 Fram till år 1948 fanns det för mål och ärenden i domstolar endast en grundläggande processlag, nämligen rättegångsbalken i 1734 års lag. För särskilda måltyper och för särskilda domstolar fanns det dock i annan lagstiftning åtskilliga särbestämmelser. Införandet av vår nuvarande rättegångsbalk år 1948 medförde ett behov av differentiering. Förfarandet enligt den nya balken kom nämligen att präglas av ett relativt detaljerat regelsystem, starkt inriktat på att passa väl för tvistemål i klassisk mening och för brottmål. Målen skulle enligt balken normalt avgöras efter en huvudförhandling vid vilken principer om muntlighet, omedelbarhet och koncentration skulle råda. För att möjliggöra en tillämpning av dessa principer krävdes att varje tvistemål genomgick ett omfattande förberedelse- skede i domstolen. För brottmålens del fick regler om förunder- sökning hos polis och åklagare fylla samma funktion. 
 Den nya rättegångsbalkens regelsystem var inte möjligt att tillämpa för den frivilliga rättsvård som förekom vid domstolarna, t.ex. ärenden enligt föräldrabalken, ärvdabalken och lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt. För den skull infördes samtidigt med rättegångsbalken en särskild processlag för den frivilliga rätts- vården, lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden (1946 års ärendelag). Den lagen innehöll några få enkla handlägg- ningsregler genom vilka balkens grundprinciper ersattes av regler 
 73 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 om en i huvudsak endast skriftlig handläggning. I oreglerade frågor hänvisade lagen till balken. 
 Rättegångsbalken, som innehåller bortemot 800 paragrafer, är så uppbyggd att den ska tillämpas i samtliga instanser som har att pröva saken. I 21 § lagen (1946:804) om införande av nya rättegångsbalken finns visserligen en bestämmelse som gör balkens hovrättsbestämmelser tillämpliga när en förvaltningsmyndighets avgörande enligt särskilda bestämmelser får överklagas till hovrätt. Några bestämmelser som avser överklaganden från en förvaltnings- myndighet till en tingsrätt finns dock inte i anslutning till balken. 
 När det gäller förfarandet i allmänna förvaltningsdomstolar fanns det före år 1971 inga uttryckliga lagregler. I viss utsträckning torde dock regler i gamla och nya rättegångsbalken ha tillämpats analogt. Vid förvaltningsdomstolsreformen år 1971 fann man att tiden var mogen för en fullständigare, enhetligare och mer systema- tiserad reglering av förfarandet i dessa domstolar (se prop. 1971:30 del 2 s.  
 290–291). 
  Regleringen borde vara självständig i förhållande till rättegångsbalken och mindre utförlig än den balken represen- terade. Föredragande departementschefen pekade på den skillnad som ligger i att de allmänna domstolarna i motsats till förvalt- ningsdomstolarna har att handlägga dispositiva tvistemål. När det gäller sådana mål måste det enligt vad han angav finnas ett ganska stort antal regler av typen förbud mot ändring av talan, förbud mot åberopande av nya bevis och svarandens rätt till dom, vilka fyller uppgiften att skydda en part mot otillbörligt agerande från motparts sida. Han ansåg att behovet av sådana garantier var obetydligt i förvaltningsdomstolsförfarandet. Han påpekade att den enskilde regelmässigt har en offentlig motpart i ett sådant förfarande och att officialprövningsprincipen (dvs. principen om att det i första hand är domstolen som ansvarar för att utredningen blir så fullständig som erfordras) gäller i praktiskt taget alla mål hos förvaltningsdomstol. Vidare anförde han att förvaltningsmålens skiftande beskaffenhet motiverade att en förvaltningsdomstol gavs ganska stor handlingsfrihet att anpassa förfarandet till olika uppkommande situationer. Övervägandena resulterade i förvalt- ningsprocesslagen som upptar ett  
 50-tal 
  paragrafer. 
 74 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Skillnader mellan rättegångsbalken och förvaltnings- processlagen 
 Den processuellt sett viktigaste skillnaden mellan rättegångsbalken och förvaltningsprocesslagen är att den senare lagen har ett förfarande som i grunden är skriftligt med möjligheter till en kompletterande muntlig förhandling medan förfarandet enligt rättegångsbalken, som redan nämnts, bygger på att ett mål normalt ska avgöras efter en huvudförhandling som karakteriseras av principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration. Ett avgörande enligt förvaltningsprocesslagen grundas på vad hand- lingarna i målet innehåller och vad som i övrigt har förekommit i målet medan avgörandet efter en huvudförhandling enligt rättegångsbalken får grundas endast på det som har förekommit vid huvudförhandlingen. De nu angivna skillnaderna medför att förfarandet enligt förvaltningsprocesslagen inte som förfarandet enligt rättegångsbalken behöver vara stringent uppdelat i ett förberedande skede och ett avgörandeskede. 
 Införandet av 1996 års ärendelag 
 Domstolsutredningen föreslog i betänkandet  
 Domstolarna inför  
  
 2000-talet 
  
 (SOU 1991:106) en ny processlag som skulle ersätta såväl förvaltningsprocesslagen som 1946 års ärendelag. Lagen skulle alltså gälla såväl i allmän domstol som i förvaltningsdomstol. Lagförslaget var i väsentliga delar byggt på förvaltningsprocess- lagen. Ett av skälen till förslaget var att förvaltningsprocesslagen ansågs ofullkomlig i vissa hänseenden. Ett annat och nog viktigare skäl hade att göra med ett pågående arbete med att renodla verk- samheten vid de allmänna domstolarna. Den primära prövningen av många sådana ärenden, för vilka 1946 års ärendelag avsetts, var på väg att flyttas från tingsrätterna till förvaltningsmyndigheter och det behövdes en förfarandelag som i motsats till den lagen och till rättegångsbalken passade även för fall där myndighetens beslut överklagades till tingsrätten. Samtidigt behövdes för t.ex. utsök- ningsmål och vissa nya typer av ärenden, t.ex. skuldsanerings- ärenden, ärenden om företagsrekonstruktion och ärenden om besöksförbud, en avsevärt mer kvalificerad reglering av förfarandet än den som 1946 års ärendelag kunde erbjuda och detta utan att man för den skull hamnade i en muntlig process av rättegångs- 
 75 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 balkstyp. På grund av remisskritik kom Domstolsutredningens förslag inte att genomföras. I stället infördes för de allmänna dom- stolarna år 1996 en ny ärendelag som i de flesta viktiga hänseendena hade förvaltningsprocesslagen som förebild. 
  
 2.3.2 
  
 Likheter och skillnader mellan förvaltningsprocesslagen och ärendelagen 
  
 Förarbetena till ärendelagen (prop. 1995/96:115) behandlar inte det fallet som är aktuellt för vår utredning, nämligen att man går över från en tillämpning av förvaltningsprocesslagen till en tillämpning av ärendelagen. Vissa jämförelser kan ändå göras. Det finns mycket stora likheter men också en hel del skillnader mellan förvaltnings- processlagen och ärendelagen. Båda lagarna innehåller en relativt fullständig reglering av förfarandet från det att målet eller ärendet inletts vid domstolen till dess att det slutligt har avgjorts. I båda lagarna sker regleringen i viss utsträckning genom hänvisningar till rättegångsbalken. För båda lagarna gäller dessutom att balken kan vara analogt tillämplig i en fråga som inte fått en uttrycklig reglering. Om det i annan lagstiftning finns en avvikande pro- cessuell bestämmelse för viss måltyp gäller för båda lagarna alltid den bestämmelsen som lex specialis (2 § FPL, 2 § ÄL). 
 Mål – ärenden 
 Förvaltningsprocesslagen avser rättskipning i Regeringsrätten, kammarrätt och länsrätt (1 § FPL). Ärendelagen avser handlägg- ningen i tingsrätt, hovrätt och Högsta domstolen av sådana rättsvårdsärenden som ska tas upp av en tingsrätt och som inte ska handläggas enligt rättegångsbalken (1 § ÄL). En skillnad mellan de båda lagarna är att man i den förra lagen talar om mål, medan man i den senare använder beteckningen ärenden. Det är emellertid inget som hindrar att man i anslutning till materiell lagstiftning anger att något ska prövas i mål enligt ärendelagen. Ärendelagen innehåller genom hänvisningar till rättegångsbalken en reglering av frågor om domstolarna, deras sammansättning, omröstning, jäv och anteck- ningar vid ett sammanträde (3 § ÄL). Motsvarande bestämmelser för förvaltningsdomstolarna finns inte i förvaltningsprocesslagen utan i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar (se 
 76 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 dock även 41 § FPL om jäv). Den lagen gäller inte i en miljö- domstol. I miljöbalken finns i stället särskilda bestämmelser om miljödomstolarnas sammansättning. 
 Inledandet av förfarandet m.m. 
 När det gäller inledandet av förfarandet vid domstolen och verk- ningarna av eventuella brister är skillnaderna mellan förvaltnings- processlagen och ärendelagen relativt små sakligt sett  
 (3–7 
  §§ FPL,  
 4–10 
  §§ ÄL). Endast ärendelagen tillåter dock, genom att den inledande skrivelsen inte behöver vara egenhändigt undertecknad, att inledandet sker med hjälp av telefax eller  
 e-post. 
  Domstolen har i sådant fall möjlighet att kräva en bekräftelse genom en i original undertecknad handling (44 § ÄL). Endast ärendelagens bestämmel- ser tillåter att domstolen tar ut en i annan författning bestämd avgift. Om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut, är enligt båda lagarna förvaltningsmyndigheten motpart till den enskilde sedan handlingarna i ärendet överlämnats till domstolen (7 a § FPL, 11 § ÄL). Detta tillämpas på så sätt att när en enskild överklagar ett beslut av en MPD, länsstyrelsen är den enskildes motpart i miljödomstolen. I fastighetsbildningsmål har lantmäteri- myndigheten ingen partsställning i fastighetsdomstolen. Endast förvaltningsprocesslagen preciserar bestämmelsen till att gälla den myndighet som först beslutade i saken och utesluter vidare sådana fall där överklagandet sker direkt från myndigheten till en överrätt. 
 Utredningsskyldighet 
 I fråga om domstolens utredningsskyldighet finns det skillnader i sak mellan de båda lagarna (8 § FPL: 12 § ÄL). I förvaltningspro- cesslagen anges att domstolen vid behov ska anvisa hur utredningen bör kompletteras medan det i ärendelagen anges att domstolen genom frågor och påpekanden ska försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Enligt motiven till ärendelagen (se prop. 1995/96:115 s. 114) behövdes det för indispositiva ärenden inte någon särskild föreskrift om att domstolen vid behov skulle förklara hur utredningen borde kompletteras. En sådan skyldighet kunde nämligen enligt motiven sägas följa redan av att domstolen ska försöka avhjälpa otydligheter 
 77 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 och ofullständigheter i parternas framställningar. I domstols- ärenden som kan anses som dispositiva, t.ex. ärenden enligt lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt, har domstolen givetvis ingen rätt att beakta omständigheter eller föranstalta om utredning som sökande eller motpart inte har åberopat. Några dispositiva mål enligt förvaltningsprocesslagen torde däremot inte finnas. Detta följer också av att domstolen enligt 13 § förvaltningsprocesslagen, utan att beakta parternas ståndpunkter, har rätt att inhämta yttrande från den förvaltningsmyndighet som har fattat beslut i saken. 
 Förfaranderegler 
 Såväl enligt förvaltningsprocesslagen som enligt ärendelagen är förfarandet i princip skriftligt. Lagarna upptar dock delvis likartade regler om i vilka fall muntlighet kan eller ska komplettera hand- läggningen. Enligt 9 § förvaltningsprocesslagen får i handlägg- ningen ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga, när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. I kammarrätt och länsrätt ska muntlig förhand- ling hållas, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Enligt 13 § ärendelagen bör det i förfarandet ingå sammanträde när detta kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet. Domstolen kan enligt den sistnämnda paragrafen begränsa ett sammanträde till att utreda parternas ståndpunkter i ärendet, till att ta upp muntlig bevisning eller på det sätt som annars är lämpligt. Domstolen ska enligt 14 § ärendelagen hålla sammanträde, om det begärs av en enskild part. Undantag gäller dock, om ärendet inte ska prövas i sak, om av- görandet inte går parten emot eller om ett sammanträde på grund av någon annan särskild omständighet inte behövs. Möjligheten att i samband med en förhandling utesluta offentlighet på grund av att sekretessbelagda uppgifter ska läggas fram är större enligt förvaltningsprocesslagen än enligt ärendelagen (16 § FPL). När det gäller skriftväxling och kommunicering av till domstolen inkom- met material är reglerna sakligt sett i stor utsträckning desamma i de båda lagarna och  
 (10–12 
  samt  
 18–19 
  §§ FPL,  
 15–17 
  samt 22 §§ ÄL). Endast förvaltningsprocesslagen ger dock domstolen möjlig- het att avstå från kommunicering när en kommunicering är 
 78 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 uppenbart onödig eller när det kan befaras att en sådan skulle avsevärt försvåra genomförandet av beslut i målet (10 § FPL). Det sistnämnda tar sikte i första hand på mål om tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet. När det gäller kommunicering och rätt att få del av de uppgifter som läggs till grund för avgörandet finns vidare i förvaltningsprocesslagen men inte i ärendelagen bestäm- melser om att det följer begränsningar av 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). Endast förvaltningsprocesslagen innehåller en uttryck- lig bestämmelse om att domstolen, om det behövs, ska inhämta yttrande från en förvaltningsmyndighet som tidigare beslutat i saken (13 § FPL). 
 Bevisning 
 Såvitt gäller bevisning leder förvaltningsprocesslagens och ärende- lagens regler i flera avseenden till samma resultat i sakligt hänseende  
 (20–27 
  §§ FPL,  
 23–25 
  §§ ÄL). Rent systematiskt finns det dock avsevärda skillnader. Förvaltningsprocesslagen behandlar alla åberopade skriftliga handlingar, exempelvis även ett utlåtande av en partssakkunnig, som skriftliga bevis, medan ärendelagen i likhet med rättegångsbalken systematiserar sådana handlingar under flera skilda bevismedel. Endast enligt förvaltningsprocess- lagen utgår ersättning av allmänna medel till vittnen och sak- kunniga som påkallats av enskild part som inte har rättshjälp eller till den som utan att vara part tillhandahåller en skriftlig handling eller ett syneföremål (26 § FPL). 
 Syn 
 Särskilt viktig är skillnaden mellan de båda lagarna när det gäller möjligheterna att förena en muntlig förhandling med syn. Enligt ärendelagen betraktas syn som ett bevismedel som alla andra (23 och 25 §§ ÄL). Den särskilda regeln om avvisning av bevisning i 35 kap. 7 § rättegångsbalken är därför tillämplig på domstols- ärenden. Detta innebär att rätten får avslå ett yrkande om syn om rätten finner att sådan bevisning är utan betydelse i målet eller att den inte erfordras eller uppenbart skulle bli utan verkan. Rätten får också avslå ett yrkande om syn, om bevisningen med avsevärt ringare besvär eller kostnad kan föras på annat sätt. Någon mot- 
 79 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 svarande möjlighet till val mellan olika bevismedel föreligger inte enligt förvaltningsprocesslagen. Enligt 23 § förvaltningsprocess- lagen gäller i stället i fråga om syn bestämmelserna om muntlig förhandling i tillämpliga delar. Detta innebär enligt 9 § tredje stycket förvaltningsprocesslagen att syn i princip kan förekomma i alla mål där muntlig förhandling hålls. Denna ordning har i länsrätterna i praktiken tillämpats i de flesta mål enligt PBL där enskilda intressen stått mot varandra. Däremot torde i tingsrätterna syn i domstolsärenden förekomma ytterst sällan. Detta beror naturligtvis till stor del på ärendenas karaktär, men ofrånkomligen är möjligheterna för en tingsrätt att avslå ett yrkande om syn av väsentlig betydelse och torde ofta tillämpas i tvistemål. 
 Avgörande 
 I fråga om domstolens avgöranden har de båda lagarna i stort sett samma innebörd  
 (29–31 
  §§ FPL,  
 27–29 
  §§ ÄL). Enligt båda lagarna sker avgörandet genom beslut, men när det gäller förvaltnings- domstolarna finns i 30 § förordningen (1979:575) om protokoll- föring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna en bestäm- melse om att rättens avgörande av saken betecknas dom. Den bestämmelsen gäller dock inte i en miljödomstol. Enligt båda lagarna ska det av ett avgörande av saken framgå vilka skäl som bestämt utgången, men enligt 28 § ärendelagen gäller undantag från detta, om avgörandet inte går någon part emot eller en motivering av annat skäl inte behövs. Detta torde i första hand avse ärenden av särskilt enkel beskaffenhet där tingsrätten är första instans. Vidare gäller enligt samma paragraf att ett avgörande som innebär att ett överklagat beslut fastställs behöver motiveras endast om skälen avviker från skälen i det överklagade beslutet. Endast ärendelagen upptar dessutom bestämmelser om att beslut i vissa fall kan omprövas av den domstol som har fällt avgörandet, men de bestäm- melserna gäller inte när ärendet vid domstolen har inletts genom ett överklagande  
 (34–35 
  §§ ÄL). Man kan i detta sammanhang notera att det i miljödomstol finns vissa mål som anhängiggörs genom särskild ansökan av myndighet, t.ex. ansökan om ut- dömande av vite (20 kap. 3 § andra stycket MB). 
 80 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Inhibition och rättegångskostnader 
 Förvaltningsprocesslagen och ärendelagen innehåller i princip samma bestämmelser om domstolens möjligheter att besluta om inhibition av verkställigheten av ett överklagat avgörande (28 § FPL, 26 § ÄL). Ärendelagen upptar dessutom en bestämmelse som gör det möjligt för domstolen att, när det är av synnerlig vikt, för tiden intill dess att ärendet har avgjorts besluta om sådana åtgärder som säkerställer det som ärendet gäller (26 § ÄL). En viktig skillnad mellan förvaltningsprocesslagen och ärendelagen är att ett beslut att avslå en begäran om inhibition enligt förvaltnings- processlagen får överklagas särskilt, medan detta inte är möjligt med stöd av ärendelagen. Detta framgår inte direkt av lagtexten men kan utläsas av praxis, jfr. t.ex. RÅ 1999 ref. 73 och NJA 1958 s. 63. 
 Förvaltningsprocesslagen innehåller inga bestämmelser om ansvar för rättegångskostnader. Enligt ärendelagen får domstolen i ett ärende där enskilda är motparter till varandra ålägga ena parten eller dennes ställföreträdare, ombud eller biträde ett sådant ansvar enligt de regler som finns om sådant i rättegångsbalken (32 § ÄL). 
 Överklagande och särskilda rättsmedel 
 I stort sett överensstämmer de regler som finns i ärendelagen om överklagande av ett domstolsbeslut och om prövningstillstånd (36– 41 §§ ÄL) med de regler som finns i förvaltningsprocesslagen  
 (3–6 
  a och  
 33–37 
  §§ FPL). Enligt den förra lagen är dock utgångspunkten för beräkningen av fristen för överklagande av ett beslut liksom enligt rättegångsbalken i vissa situationer dagen för beslutet (38 § ÄL), medan den enligt förvaltningsprocesslagen för en enskild part alltid är den dag då klagande fick del av beslutet (6 a § FPL). När det gäller särskilda rättsmedel mot ett avgörande kan skillnaderna mellan förvaltningsprocesslagen och ärendelagen förefalla betydan- de. Förvaltningsprocesslagen har nämligen vid sidan av reglerna i 11 kap. 11 § regeringsformen endast mycket allmänt hållna regler om resning (37 b § FPL), medan ärendelagen hänvisar till rätte- gångsbalkens mer fullständiga regler om resning i tvistemål, dom- villoklagan och återställande av försutten tid med en tilläggsregel som ger en allmän möjlighet till resning vid synnerliga skäl (42 § ÄL). I praktiken torde dock skillnaderna sakligt sett vara ganska 
 81 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 små. De fall som i allmän domstol enligt ärendelagen och rätte- gångsbalken behandlas som domvillofall behandlas i förvaltnings- domstol som resningsfall. I sista instans är det alltid Högsta domstolen som beslutar i ett extraordinärt fall, när en domstol som är inordnad i den allmänna domstolsorganisationen är högsta instans för det mål eller ärende som det gäller (11 kap. 11 § regeringsformen). Detta gäller alltså oavsett vilken processlag som tillämpats i det grundläggande målet eller ärendet. 
 Ombud m.m. 
 I fråga om ställföreträdare för part samt i fråga om ombud och biträde gäller i huvudsak detsamma enligt förvaltningsprocesslagen och ärendelagen. I mål enligt förvaltningsprocesslagen anses dock en juridisk person kunna vara ombud, medan enligt ärendelagen ett ombud alltid måste vara en fysisk person. En skriftlig fullmakt måste i förvaltningsdomstol alltid ges in till domstolen (49 § FPL), medan enligt ärendelagen en sådan fullmakt inte behöver företes annat än om domstolen anser att det behövs (47 § ÄL). 
 Tolkning m.m. 
 Såvitt avser tolkning och översättning av handlingar gäller i princip detsamma enligt förvaltningsprocesslagen och ärendelagen  
 (50–52 
  §§ FPL, 48 § ÄL). I en förvaltningsdomstol sker emellertid över- sättningarna genom en tolk medan de i allmän domstol enligt såväl rättegångsbalken som ärendelagen sker genom en översättare. Den 1 november 2008 ändras ärendelagen i flera hänseenden i syfte att åstadkomma en modernare rättegång vid de allmänna domstolarna (se SFS 2005:707 och 2007:636). Det blir genom reformen möjligt för domstolen att vid tillämpning av ärendelagen, när det finns skäl för det, låta parter, vittnen och andra delta i ett domstolssamman- träde genom en ljud- och bildöverföring från en annan plats än rättssalen. Även syn kommer att kunna hållas genom en ljud- och bildöverföring. Enligt uppgift till utredningen kommer dock motsvarande bestämmelser införas även i förvaltningsprocesslagen (jfr prop. 2004/05:131 s. 122). Justitiedepartementet har remitterat en promemoria,  
 Videokonferens i allmän förvaltningsdomstol 
 , med förslag till nya regler som avses träda i kraft den 1 november 2008. 
 82 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 Enligt promemorian bör det vara möjligt att använda video- konferensteknik även för bevisupptagning genom syn, t.ex. vid besiktning av en fastighet. 
 Reformen av domstolsprocessen innebär också att det alltid kommer att krävas prövningstillstånd vid överklagande. Prövnings- tillstånd till hovrätterna kommer att kunna beviljas enligt regler som är mer preciserade och liberala än de regler som för närvarande gäller för prövningstillstånd. Ett prövningstillstånd kommer i vissa fall att kunna vara endast partiellt. Även överklaganden till Miljööverdomstolen omfattas av de nya bestämmelserna, se SFS 2005:687. De nya bestämmelserna om prövningstillstånd träder i kraft den 1 november 2008. 
  
 2.3.3 
  
 Den nuvarande processordningen i miljödomstolarna 
  
 Bestämmelser om vilka processlagar som ska tillämpas i miljö- domstolarna och vid överklagande till högre domstol finns i 20 kap. 3 § miljöbalken. Huvudregeln är att rättegångsbalkens tvistemåls- bestämmelser tillämpas, om inte annat följer av miljöbalken eller annan lag (20 kap. 3 § första stycket MB). Vid handläggning av ärenden tillämpas ärendelagen liksom i tingsrätterna i övrigt. I de mål som kommer till en miljödomstol genom överklagande och vid prövning av utdömande av vite efter särskild ansökan av myndighet tillämpas förvaltningsprocesslagen (20 kap. 3 § andra stycket MB). När en ideell förening med stöd av 16 kap. 13 § miljöbalken överklagar ett avgörande ska dock inte 7 a § förvaltningsprocess- lagen tillämpas. I förarbetena till miljöbalken angavs att förvalt- ningsprocesslagen är ett något enklare och friare förfarande som är anpassat till överprövning av ärenden som prövats av förvaltnings- myndighet. Förvaltningsprocesslagen ansågs dessutom till skillnad från rättegångsbalken vara särskilt anpassad för ärenden som prövats av förvaltningsmyndighet. För överprövningen av sådana ärenden ansågs rättegångsbalken passa mindre väl (prop. 1997/98:45 del 1 s. 466). Det kan i sammanhanget nämnas att miljöbalken utarbetades innan 1996 års ärendelag kommit till. 
 Det finns i  
 20–25 
  kap. miljöbalken ett stort antal processuella särbestämmelser för handläggningen i miljödomstol i första instans av mål enligt miljöbalken. Många av dessa bestämmelser behöver i fortsättningen i stället i första hand gälla för handläggningen i de förvaltningsmyndigheter som enligt våra direktiv ska företa den 
 83 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 primära prövningen av tillståndsfrågorna. Andra särbestämmelser behöver även i fortsättningen, ibland med viss justering, gälla för handläggningen i miljödomstolarna och detta oavsett vilken pro- cesslag som görs tillämplig för de mål och ärenden som miljödomstolarna ska pröva. Här ska endast anmärkas några särbestämmelser vilkas innehåll kan belysa frågan om vilken eller vilka processlagar som i fortsättningen bör tillämpas i miljö- domstolarna. 
 Enligt 22 kap. 16 § miljöbalken ska ett mål som i miljödom- stolen prövas enligt rättegångsbalken normalt avgöras efter en huvudförhandling. Om det är uppenbart onödigt med förhandling behöver någon sådan inte hållas. En huvudförhandling får hållas även om en part uteblir från den. Någon tredskodom får dock inte meddelas i sådant fall. Enligt 22 kap. 17 § miljöbalken får dom- stolen omedelbart kalla till huvudförhandling om den finner att målet kan utredas utan förberedelse. Enligt 22 kap. 19 § miljö- balken ska vissa yrkanden framställas skriftligen eller muntligen senast vid huvudförhandlingen. Domstolen får avvisa senare framställda yrkanden och synpunkter, om de inte har föranletts av iakttagelser vid en hållen syn eller av andra omständigheter som har förekommit efter huvudförhandlingen. Vid huvudförhandlingens början bör enligt 22 kap. 20 § miljöbalken ordföranden eller någon annan ledamot kort redogöra för ansökan och de yrkanden som har framställts i målet. För utredning av frågor av teknisk art får parterna åberopa ingivna skrifter. En redogörelse ska lämnas för skrifternas innehåll. Enligt 22 kap. 21 § miljöbalken ska miljödom- stolens dom grundas på vad som har förekommit vid syn och annan förhandling inför domstolen och på vad handlingarna innehåller. Enligt 22 kap. 22 § miljöbalken får en miljödomstol i mål om vattenverksamhet under vissa förutsättningar tillerkänna en part en högre ersättning än den som han eller hon själv har begärt. 
 Ett mål som enligt 20 kap. 3 § första stycket miljöbalken ska handläggas enligt rättegångsbalken kan enligt 21 kap. 3 § miljö- balken komma att i en och samma rättegång förenas med ett mål som enligt 20 kap. 3 § andra stycket miljöbalken ska handläggas enligt förvaltningsprocesslagen. I sådant fall ska hela rättegången ske enligt rättegångsbalken, om inte ett avgörande slutligen kan överklagas till regeringen. I 25 kap. miljöbalken finns bestämmelser som ersätter bestämmelserna i 18 kap. rättegångsbalken om rättegångskostnader. 
 84 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 2.3.4 
  
 Den nuvarande processordningen i fastighetsdomstolarna 
  
 Fastighetsdomstolarna tillskapades år 1969 och ersatte bl.a. ägo- delningsrätter som tillkommit på den gamla rättegångsbalkens tid. De tingsrätter som regeringen bestämmer ska enligt 1 § lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål vara fastighetsdomstolar. En fastighetsdomstol upptar mål och ärenden enligt vad som föreskrivs i lag eller annan författning. Ett sådant mål eller ärende benämns med samlingsbeteckningen fastighetsmål (se NJA II 1974 s. 674). Enligt 2 § samma lag gäller om domstolarna i fastighetsmål och rättegången i sådant mål i tillämpliga delar det som är föreskrivet om allmän domstol i den mån inte annat följer av lag eller annan författning. I huvudsak är det rättegångsbalken som därmed blir tillämplig. Exempel på att ärendelagen ska tillämpas i fastighetsdomstol ger 9 kap. 24 § jordabalken som handlar om utseende av synemän i samband med att ett arrendeställe avträds. 
 I motiven till lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål (se NJA II 1969 s. 473) anfördes att det med hänsyn till förekomman- de måls varierande beskaffenhet skulle komma att bli nödvändigt att i såväl lagen om fastighetsdomstolar som i olika speciallagar ta upp kompletterande bestämmelser om förfarandet. Det framhölls att detta särskilt skulle komma att bli fallet i fråga om fastighets- bildningsmålen. 
 I många fall inleds ett mål vid en fastighetsdomstol genom att en part väcker talan genom en stämningsansökan. Detta gäller t.ex. målen enligt expropriationslagen (1972:719). De särskilda bestäm- melserna i 5 kap. expropriationslagen om rättegången i expropria- tionsmål, vilka genom hänvisningar i många andra lagar som tillämpas av fastighetsdomstol har stor betydelse för fastighets- målen, aktualiseras därför i huvudsak i de mål där fastighetsdomstol dömer som första instans. Enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) sker den primära prövningen hos en lantmäteri- myndighet vars beslut enligt 15 kap. fastighetsbildningslagen i allmänhet kan överklagas till en fastighetsdomstol. Omfattande bestämmelser om förfarandet i sådant fall vid fastighetsdomstolen finns i 16 kap. samma lag. För processen i hovrätt och Högsta domstolen finns bestämmelser i 17 och 18 kap. samma lag. Bestämmelserna bygger på att rättegångsbalken ska tillämpas trots att målet vid den första domstolsinstansen inleds genom ett överklagande, vilket är naturligt med tanke på att de tillkom innan 
 85 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 det ännu fanns någon annan grundläggande processlag som var praktiskt tillämpbar. Bestämmelserna utgör särbestämmelser i förhållande till balkens bestämmelser och gäller enligt principen om lex specialis. Lagstiftningen synes ha utformats utifrån att fastighetsdomstolen vid ett överklagande dit närmast skulle vara att i processuellt hänseende likställa med en hovrätt och detta trots att fastighetsdomstolen utgörs av en tingsrätt (se t.ex. NJA II 1970 s. 465). 
 Bestämmelserna i 16 kap. fastighetsbildningslagen ger en relativt fullständig reglering av prövningen av ett överklagande. Flera av reglerna har stora likheter med de regler för hovrättsprocess i tvistemål som finns i 50 och 52 kap. rättegångsbalken. Av reglerna i 16 kap. fastighetsbildningslagen ska här nämnas 4 och 5 §§ som innebär att målet normalt ska avgöras efter en huvudförhandling till vilken sakägarna kallats. Enligt 16 kap. 8 § får domstolen dock avgöra målet utan någon huvudförhandling, om en sådan kan antas sakna betydelse för prövningen samt sakägare eller företrädare för allmänt intresse inte begärt en sådan förhandling. Vid överklagande av vissa slags beslut av lantmäterimyndigheten, främst vissa processuella sådana, eller om domstolen finner uppenbart att talan är ogrundad, får målet alltid avgöras på handlingarna. Reglerna ger därmed inte parterna helt och hållet samma rätt till muntlighet som reglerna i t.ex. ärendelagen och förvaltningsprocesslagen. 
 Enligt 16 kap. 10 § fastighetsbildningslagen sker domstolens avgörande av saken genom utslag och inte som enligt rättegångs- balken och vid tillämpningen av förvaltningsprocesslagen genom dom. Enligt 16 kap. 10 § gäller att utslaget ska grundas på vad som förekommit vid syn eller annan förhandling och vad handlingarna innehåller i övrigt. Därmed är den förhandling som ska hållas endast till sin beteckning en huvudförhandling i processrättslig mening. Sakligt sett har förhandlingen samma karaktär som en förhandling enligt ärendelagen. 
 I 16 kap. 14 och 14 a §§ fastighetsbildningslagen finns regler om ansvar för processkostnaderna. Huvudregeln är att fastighetsdom- stolen, efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna, får besluta att en sakägare som förlorar målet ska ersätta en annan sakägare dennes kostnader. Detta liknar den ordning som i tvistemål tillämpades enligt gamla rättegångsbalken. Det allmänna kan inte tillerkännas ersättning för sina kostnader, men en sakägare kan vid synnerliga skäl få ersättning av det allmänna för sina kostnader. Det är samma regler som förr gällde för brottmål. 
 86 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 2.4 
  
 Redogörelse för vårt första delbetänkande 
  
 Vårt första delbetänkande  
 En ny instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen  
 (SOU 2007:111) innehåller förslag till de organisa- tions- och författningsändringar som behövs för att de nuvarande miljödomstolarna ska kunna hantera överprövningen av beslut enligt PBL. Överprövningen enligt nu gällande ordning sker, beroende på vilken typ av beslut som avses, i regeringen eller i allmän förvaltningsdomstol. Målsättningen vid arbetet med betänkandet var att förslagen till ny instansordning skulle kunna genomföras utan att beredningen av våra förslag i detta och kommande betänkanden var slutförd. Samtidigt kunde redan då konstateras att vi även i förevarande betänkande, till följd av direktivens utformning, skulle komma att behandla vissa frågor som har med den nya instansordningen för  
  
 PBL-mål 
  
  att göra. Det gäller bl.a. frågor om miljödomstolarnas antal och domkretsar samt frågor om handläggningsregler för domstolarna. Förslagen och övervägandena i det första delbetänkandet har alltså betydelse för de förslag som ska lämnas i detta betänkande. Nedan följer en kortfattad redogörelse för de författningsförslag som lämnades i det första delbetänkandet och de överväganden i organisatoriska frågor som då gjordes. 
  
 2.4.1 
  
 Författningsförslag 
  
 I miljöbalken och PBL föreslås bestämmelser om att länsstyrelsens beslut enligt PBL, med undantag för sådana som gäller 12 kap. PBL, överklagas till miljödomstol. Utredningen föreslår också att talan om utdömande av vite och uttag av tilläggsavgift enligt PBL ska väckas av byggnadsnämnden hos miljödomstol. Det föreslås att länsstyrelsen ska kunna besluta om uppskov av prövningen av över- klaganden i sådana ärenden som också är föremål för kontroll- prövning enligt 12 kap. PBL. Vissa förtydliganden av rätten att överklaga beslut enligt PBL föreslås också. Vidare föreslås att paragraferna i 13 kap. PBL disponeras om så att paragraferna i kapitlet får en mer logisk ordningsföljd. 
 I fråga om miljöråden i miljödomstolarna och Miljööver- domstolen föreslår utredningen att deras kompetens ska omfatta de sakfrågor som domstolarna har att pröva. Vidare föreslås att en av de sakkunniga ledamöterna i miljödomstolarna ska kunna ha 
 87 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 erfarenhet av frågor som faller inom Boverkets verksamhets- område. Utredningen föreslår också att det införs bestämmelser som medger att en lagfaren domare i miljödomstol ensam i mål enligt PBL bl.a. får avgöra mål av enkel beskaffenhet. 
 Enligt 23 kap. 8 § miljöbalken får Miljööverdomstolens domar och beslut i mål som i första instans har prövats av en kommun eller en förvaltningsmyndighet inte överklagas. Detta medför att endast frågor om utdömande av vite och uttag av tilläggsavgift kommer att kunna föras vidare till Högsta domstolen, eftersom det föreslås att en kommuns talan i sådana frågor ska väckas vid miljödomstol i stället för vid länsrätt. Utredningen föreslår dock att Miljööverdomstolen får avgöra frågor av stor principiell betydelse med en förstärkt sammansättning. 
 Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2009. Det är först de överklaganden som görs från och med den dagen som kommer att prövas av miljödomstolarna. Det föreslås att äldre bestämmelser fortfarande ska gälla för mål och ärenden enligt PBL som har anhängiggjorts hos en domstol eller hos regeringen före ikraftträdandet. Någon överlämning till miljödomstolarna av pågående mål från förvaltningsdomstolarna eller ärenden från regeringen ska alltså inte ske. 
  
 2.4.2 
  
 Antalet  
  
 PBL-mål 
  och fördelningen av dessa mellan miljödomstolarna med anledning av den nya instansordningen för  
 PBL-mål 
  
 En överföring av  
 PBL-målen 
  till miljödomstolarna medför en ökning av antalet mål till miljödomstolarna. I ett kommande betänkande ska vi lämna förslag som innebär att ansökningsmålen försvinner från miljödomstolarna samtidigt som ett antal fastighetsmål tillförs organisationen till följd av att miljödom- stolarna och fastighetsdomstolarna enligt våra direktiv ska samordnas. Vid arbetet med det första delbetänkandet var det, på grund av uppdelningen av vårt uppdrag på flera betänkanden, av naturliga skäl därför svårt att med något mått av säkerhet uppskatta hur det slutligen skulle komma att se ut i miljödomstolarna. Vi försökte dock redan då uppskatta hur många  
 PBL-mål 
  som kunde förväntas komma in till miljödomstolarna med anledning av den nya instansordningen. Eftersom överflyttningen av  
 PBL-mål 
  enligt våra direktiv ska ske till de nuvarande miljödomstolarna, fanns det 
 88 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 vid arbetet med det första delbetänkandet inte utrymme för att föreslå några förändringar vad gäller bl.a. miljödomstolarnas antal och domkretsar. 
 För att få en bild av fördelningen av  
 PBL-mål 
  till miljö- domstolarna, ansåg vi att det låg närmast till hands att utgå från en fördelning av länsrätternas totala antal inkomna  
 PBL-mål 
  mellan de olika miljödomstolarna. Fördelningen av länsrätternas mål basera- des då på var länsrätterna (och i de flesta fall länsstyrelserna) har sina kansliorter i förhållande till miljödomstolarnas domkrets- indelning. Samma synsätt användes vid fördelningen av de plan- ärenden som enligt nu gällande regler överklagas till regeringen. Fördelningen av planärendena mellan miljödomstolarna skedde alltså med utgångspunkt i antalet ärenden som kommit in från respektive län varefter länsstyrelsernas kansliorter styrde till vilken miljödomstol ärendena fördelades. En sådan fördelning innebär att de flesta  
 PBL-mål 
  som kommer in till en miljödomstol, oavsett om det är fråga om mål som överklagas från länsstyrelsen eller mål där domstol är första instans, kommer att härröra från samma område som de miljömål som handläggs i samma miljödomstol. 
 Antalet inkomna  
 PBL-mål 
  varierar. När det gäller de  
 PBL-mål 
  som i dag handläggs av länsrätterna utgick beräkningarna från 1 821 mål per år. Utredningen utgick från att det till regeringen inkom 295 planärenden per år. Totalt är det alltså 2 116 mål per år som fördelats mellan de fem miljödomstolarna. 
 Detta gav följande resultat. 
  
 Nacka tingsrätt: 
  
 Länsrätterna i Dalarnas län, Gotlands län, Stockholms län, Södermanlands län, Uppsala län, Västmanlands län och Örebro län – 763 inkommande  
 PBL-mål 
  per år (36 procent av totalt antal inkomna mål). 
  
 Växjö tingsrätt: 
  
 Länsrätterna i Blekinge län, Jönköpings län, Kalmar län, Kronobergs län, Skåne län och Östergötlands län – 620 in- kommande  
 PBL-mål 
  per år (29,5 procent av totalt antal inkomna mål). 
  
 Vänersborgs tingsrätt: 
  
 Länsrätterna i Hallands län och Värmlands län samt länsrätterna i Göteborg, Mariestad och Vänersborg – 561 in- 
 89 
  
 Bakgrund 
  
 SOU 2008:31 
  
 kommande  
 PBL-mål 
  per år (26,5 procent av totalt antal inkomna mål). 
  
 Östersunds tingsrätt: 
  
 Länsrätterna i Gävleborgs län, Jämtlands län och Väster- norrlands län – 116 inkommande  
 PBL-mål 
  per år (5,5 procent av totalt antal inkomna mål). 
  
 Umeå tingsrätt: 
  
 Länsrätterna i Västerbottens län och Norrbottens län – 56 in- kommande  
 PBL-mål 
  per år (2,5 procent av totalt antal inkomna mål). 
 Kammarrätterna fick under åren  
 2004–2006 
  in i genomsnitt 776 PBL- mål per år. Vid en uppskattning av antalet inkommande mål till Miljööverdomstolen måste hänsyn också tas till de planärenden som i dag överklagas från länsstyrelsen till regeringen och som genom den nya instansordningen överklagas från länsstyrelsen till miljödomstol och därefter till Miljööverdomstolen. Denna ärende- mängd kunde enligt MPU antas uppgå till i vart fall 148 över- klaganden. Detta innebär att ungefär 920  
 PBL-mål 
  kan förväntas överklagas till Miljööverdomstolen varje år. 
 Sammanfattningsvis bedömde vi att antalet inkommande PBL- mål per år kan förväntas uppgå till ca 2 116 till miljödomstolarna och ca 920 till Miljööverdomstolen. 
  
 2.4.3 
  
 Dimensioneringen av personal med anledning av den nya instansordningen för  
  
 PBL-mål 
  
 Den utformning av övergångsbestämmelserna som föreslås innebär att de allmänna förvaltningsdomstolarna kommer att successivt slutföra sin handläggning av  
 PBL-målen 
  samtidigt som antalet inkommande mål till miljödomstolarna ökar. I sammanhanget måste också beaktas att vi i ett kommande betänkande ska lämna förslag till de organisations- och författningsändringar som behövs med anledning av att tillståndsprövningen av  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter ska inledas vid länsstyrelserna i stället för i miljödomstol. Vi ska i det betänkandet också utreda och föreslå organisations- och författningsändringar för en samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Genomförandet av överföringar av resurser är framför allt beroende av tidsåtgången 
 90 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
  
 för beredningen av förslagen i de olika betänkandena och vid vilken tidpunkt förslagen slutligen träder i kraft. Den slutliga bedöm- ningen av resursbehovet hos miljödomstolarna kommer alltså att utgå från delvis andra förutsättningar än vad som var för handen när vi lämnade vårt första delbetänkande. 
 Vi bedömde att miljödomstolarna och Miljööverdomstolen till följd av den nya instansordningen kommer att behöva tillföras i storleksordningen 38 årsarbetskrafter i form av juristdomare, miljöråd och föredragande samt 10 årsarbetskrafter domstols- sekreterare. När det gäller miljödomstolarna beräknade vi att det kommer att behövas ett personaltillskott om ytterligare 34 års- arbetskrafter, varav 6 ordinarie lagfarna domare, 4 miljöråd, 2 fiskaltjänster, 14 föredragande och 8 domstolssekreterare. Tingsrätterna i Nacka, Vänersborg och Växjö bör enligt våra överväganden tillföras vardera två ordinarie juristdomare. Vidare bör två miljöråd tillföras Växjö tingsrätt samt ett miljöråd tillföras vardera Vänersborgs och Nacka tingsrätt. För Miljööverdom- stolens del beräknade vi behovet till ytterligare 14 årsarbetskrafter, varav 6 juristdomare, 2 miljöråd, 4 föredragande och 2 domstols- sekreterare. 
 Vid bedömningen av resursbehovet i miljödomstolarna beaktade vi bl.a. att möjligheterna till specialisering och en effektivare hand- läggning ökar eftersom överprövningen av  
 PBL-målen 
  i första domstolsinstans koncentreras till fem domstolar i stället för att handläggas vid 23 länsrätter. Samtidigt beaktades också att en överföring till färre domstolar kan förutsättas medföra en ökad tidsåtgång för resor i samband med syneförrättningar samt att mål om rättsverkande planer, dvs. ärenden som tidigare prövats av regeringen, kan förväntas medföra något längre handläggningstider än övriga  
 PBL-mål. 
  Vidare utgick vi vid bedömningen från behovet vid en tidpunkt när  
 PBL-målen 
  har funnits en tid i miljödomstolar- na och personalen således har hunnit skaffa sig goda kunskaper om den nya måltypen. När det gäller Miljööverdomstolen tog vi vid bedömningen hänsyn till bl.a. att det i den domstolen, på grund av reglerna om domstolens sammansättning förmodligen kommer att krävas fler årsarbetskrafter än i kammarrätterna för överprövning av  
 PBL-målen. 
  Vi påpekade också att personalökningarna i de flesta fall kräver utbyggnad av domstolarnas lokaler. 
 91 
 3 Överväganden och förslag 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 En utgångspunkt för vårt uppdrag är att miljödomstolarna ska ha en funktionell geografisk spridning samtidigt som organisationen ska skapa förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en effektiv beredningsorganisation. Den framtida lokalise- ringen ska också säkerställa möjligheten att rekrytera kvalificerad personal. Vi ska även lämna förslag till en enhetlig indelning av miljödomstolarnas domkretsar. En statlig utrednings möjligheter att medverka till verkliga, varaktiga och värdefulla förändringar i alla dessa avseenden är naturligtvis begränsade. Miljödomstolarna tillämpar redan och kommer i framtiden sannolikt att i allt högre grad tillämpa lagstiftning som gäller markanvändningen. Detta ställer i domstolarnas verksamhet krav på rörlighet och flexibilitet så att domstolarna i rimlig omfattning kan genomföra rätte- gångarna där verksamheterna utövas. I detta sammanhang blir en effektiv användning av elektroniska och andra slag av tekniska hjälpmedel allt viktigare. I vilken utsträckning sådana faktorer i framtiden kommer att påverka domstolarnas verksamhet har vi ingen möjlighet att bedöma eller lägga till grund för våra ställnings- taganden. Domstolarna, liksom alla andra arbetsplatser, är för en önskvärd prestationsnivå beroende av en god arbetsmiljö och en väl fungerande ledningsfunktion. Vidare måste det finnas ett admini- strativt stöd som är lika gott för miljödomstolarna som för andra domstolar. Det är Domstolsverkets uppgift att ge sådant stöd. Statsmakternas prioriteringar vid medelstilldelning är av grundläggande betydelse. Vad som nu nämnts är exempel på omständigheter som är väsentliga för att miljödomstolarna ska vara välfungerande och som inte styrs av vårt arbete. 
 En ytterligare utgångspunkt för vårt uppdrag är att miljö- domstolarna liksom hittills ska tillhöra tingsrättsorganisationen. 
 93 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 Det är mot den bakgrunden man ska se vårt uppdrag att överväga handläggningsreglerna. Redan enligt nuvarande ordning är målen i miljödomstolarna i betydande utsträckning överklagade från för- valtningsmyndigheter. Om de ändringar genomförs som omfattas av vårt uppdrag kommer överklagade ärenden att bli den helt dominerande målkategorin i miljödomstolarna. Denna omständig- het tillsammans med de krav som i framför allt miljöbalken ställs på särskilda hänsynstaganden till miljön, medför att oavsett vilka handläggningsregler man väljer, måste det förutom den grund- läggande processrättsliga regleringen finnas ett antal bestämmelser som är anpassade särskilt för miljödomstolarnas verksamhet men som inte gäller för rättegångarna i övrigt i tingsrätterna. 
 Avsikten med detta betänkande, som är en följd av regeringens tilläggsdirektiv, är bl.a. att ett genomförande av den  
 PBL-reform 
  som behandlades i vårt första delbetänkande inte ska försenas. Vidare får inte handläggningen av pågående mål i miljödomstolarna försenas. Våra överväganden avseende miljödomstolarna måste givetvis vara präglade av långsiktighet men bör med hänsyn till det nyss anförda också beakta att tempot i miljödomstolarnas arbete inte mattas av. 
 I fråga om miljödomstolarnas organisation och handläggnings- regler finns i vår utredning vissa motstående åsikter. En åsikt är att miljödomstolarna organisatoriskt och funktionellt i första hand ska vara anpassade för sina uppgifter i miljöpolitiken. Enligt en annan, delvis motstående åsikt, är en anpassning av miljödomstolarnas organisation och handläggningsregler till tingsrättsorganisationen i övrigt det primära. Vårt uppdrag måste uppfattas så att miljö- domstolarna i fråga om organisation och arbetsformer dels ska passa in i domstolsorganisationen i övrigt, dels ska vara anpassade för de krav som miljöbalken och annan lagstiftning ställer på rätts- skipningen. Av våra direktiv och av utvecklingen i övrigt inom miljörättens område framgår också att lagstiftningen i Sverige i betydande omfattning måste beakta de åtaganden som följer av vårt medlemskap i EU. Detta har givetvis betydelse även vid över- väganden som gäller miljödomstolarnas verksamhet. 
 I kapitel 2 har vi lämnat en bakgrundsbeskrivning inför de över- väganden och ställningstaganden som presenteras i detta kapitel. Våra överväganden härleds för det första från bakgrundsmaterialet. Därtill kommer givetvis de diskussioner som har förekommit vid sammanträden med de sakkunniga och experter som har deltagit i utredningsarbetet. Tidspressen som direktiven lägger på vårt 
 94 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 arbete, tillsammans med den omfattande krets av experter som uppdraget motiverar, nödvändiggör för utredarens del att med stöd i kommittéförordningen (1998:1474) inte medge att experterna bifogar särskilda yttranden till betänkandet. Ambitionen är dock att övervägandena på ett rimligt sätt ska avspegla de ståndpunkter som förts fram vid de sammanträden som utredningen haft. I den mån bakgrundsbeskrivningen i avsnitt 2 ger uttryck för åsikter om organisation och handläggningsregler är det naturligt att åsikterna behandlas i våra överväganden. 
  
 3.2 
  
 Miljödomstolarnas domkretsar 
  
 Utredningens förslag: Vi föreslår att miljödomstolarnas dom- kretsar anpassas till indelningen av landet i vattendistrikt. 
 Miljödomstolarnas domkretsindelning är som vi angett i avsnitt 2.1.1 ett undantag från den gängse administrativa och judiciella indelningen. Av avsnitt 2.1.1 framgår att det också finns andra undantag från denna indelning. Miljödomstolarnas domkretsar omfattar särskilt definierade huvudavrinningsområden. Denna ord- ning har gällt under 90 år, sedan den första vattenlagens tillkomst. Grunderna för domkretsindelningen för de domstolar som hand- lagt vattenmål har inte vid något tillfälle ifrågasatts när vattenlag- stiftningen ändrats. Så sent som år 2004 låg de naturgeografiska förhållandena till grund för lagstiftningen om landets indelning i vattendistrikt (se prop. 2003/04:57). Vi har i avsnitt 2.1.1 redovisat bakgrunden till denna ordning. 
  
 3.2.1 
  
 Alternativa domkretsindelningar 
  
 Hänsynstagande till prövningsmyndigheter och vattenavrinningsområden 
 Enligt våra direktiv ska vi lämna förslag om att den tillstånds- prövning i första instans av ansökningar om tillstånd till miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet enligt 9 och 11 kap. miljöbalken som i dag sker vid miljödomstolarna ska ske vid särskilda pröv- ningsmyndigheter inom länsstyrelsernas organisation. En utgångs- punkt när det gäller antalet sådana prövningsmyndigheter kan 
 95 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 enligt våra direktiv vara det framtida antalet miljödomstolar. De överväganden som vi gör i detta betänkande angående miljö- domstolarnas domkretsar är därför grundläggande när det gäller kommande förslag angående omfattningen av distrikten för pröv- ningsmyndigheterna. Om en prövningsmyndighets geografiska ansvarsområde omfattar ett vattenavrinningsområde i dess helhet, är detta ett förhållande som uppenbart bidrar till en enhetlig bedömning för avrinningsområdet vid prövning av tillstånd till vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet. Av redogörelsen i avsnitt 2.1.3 framgår också att besluten om miljöfarliga verksam- heter och vattenverksamheter sedan länge finns registrerade enligt regler som i dag finns i Domstolsverkets föreskrifter om miljöbok. Miljöboken är upplagd efter vattenavrinningsområdena. Enligt våra tilläggsdirektiv ska vi bl.a. utreda olika frågor som gäller vatten- verksamhet. Det kan förutsättas att miljö- och vattenböckerna kommer att bli av betydelse när den delen av vårt utrednings- uppdrag genomförs. Konsekvenserna av att föreslå en distriktsin- delning för prövningsmyndigheterna som medför en splittring av det nuvarande systemet kan inte överblickas. I sammanhanget mås- te också beaktas att den framtida indelningen av landet i län eller regioner, i motsats till en indelning efter vattenavrinningsområden, är oviss. Sammantaget finns det därför skäl att utgå från att vi i ett kommande betänkande föreslår att distriktsindelningen för pröv- ningsmyndigheterna utgår från landets indelning i huvudavrinnings- områden. Vi ser inga svårigheter att med en sådan utgångspunkt föreslå en lämplig lokalisering av prövningsmyndigheterna. 
 I det betänkande som vi enligt våra tilläggsdirektiv ska lämna den 31 december 2008 ska vi i fråga om vattenverksamheter bl.a. ange vilka uppgifter i frågor av civilrättslig natur som bör tilldelas prövningsmyndigheterna respektive miljödomstolarna. Vattenlags- utredningen föreslog, som vi redovisat i avsnitt 2.1.1, att tillstånds- prövningen av vattenverksamheter skulle ankomma på administra- tiva myndigheter, nämligen Koncessionsnämnden för miljöskydd och – i fråga om mindre omfattande verksamheter – länsstyrelser- na. Alla civilrättsliga ersättningsanspråk skulle dock enligt vatten- lagsutredningens förslag prövas av särskilt angivna fastighetsdom- stolar. Även om man skulle göra en sådan uppdelning av uppgifter mellan domstolar och administrativa myndigheter fann vattenlags- utredningen det självklart att de särskilt utpekade fastighetsdom- stolarnas domkretsar skulle följa huvudavrinningsområdena (SOU 1977:27 s. 168). Endast i den situationen att tillståndsprövningen av 
 96 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 vattenverksamheter i alla avseenden ska ske vid den administrativa myndigheten kan det, om man tar hänsyn till de bedömningar som gjorts i tidigare lagstiftningsärenden, bli aktuellt att överväga en annan utgångspunkt för miljödomstolarnas domkretsindelning än vattenavrinningsområdena. Flera skäl talar dock för att civilrättsliga anspråk även i fortsättningen, åtminstone i viss omfattning, kom- mer att prövas av miljödomstolarna i första instans. Situationen är alltså i princip densamma nu som när frågan prövades av vatten- lagsutredningen. Trots att åtskilliga år gått har det inte inträffat någon omständighet som ger anledning till någon annan slutsats än den som drogs av vattenlagsutredningen. Huvudavrinningsområ- dena bör alltså även i fortsättningen ligga till grund för miljö- domstolarnas domkretsindelning. Detta innebär dock inte att domkretsarna måste omfatta samma områden som för närvarande. 
 Samordning med hovrätterna 
 Domstolsverkets uppfattning är att miljödomstolarnas och hov- rätternas domkretsar ska vara identiska. Detta skulle medföra en enhetlig indelning av de allmänna domstolarnas domkretsar. 
 Eftersom målen i miljödomstolarna överklagas till Miljööver- domstolen föreligger inte det samband mellan hovrätterna och miljödomstolarna som finns mellan hovrätterna och tingsrätterna i övrigt i fråga om instansordningen. Den betydelse som hovrätterna har för domarutbildningen i allmänhet är givetvis av vikt även för den som är domare i en miljödomstol. När det gäller den specialisering som efterfrågas i miljödomstolarna är dock utbild- ningen i Miljööverdomstolen mycket viktigare. Man får alltså förutse att kompetensutvecklingen inom det miljörättsliga området för domstolarnas personal kommer att ske vid Miljööverdomstolen och miljödomstolarna. En stor del av personalen kan förväntas söka sig till miljödomstolarna på grund av intresse för de rättsområden som dessa domstolar är verksamma inom. 
 Bestämmelsen i 2 kap. 1 § rättsgångsbalken som ger hovrätterna ställningen av tillsynsmyndigheter över tingsrätterna torde numera, på grund av Domstolsverkets ställning som central administrativ myndighet för domstolarna, sakna nämnvärd praktisk betydelse. Detta gäller särskilt för miljödomstolarna eftersom en av hov- rätternas kvarstående funktioner är att fastställa antalet nämnde- män i flertalet av tingsrätterna. Som bekant saknas nämndemän i 
 97 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 miljödomstolarna. Vi ska visserligen i ett kommande betänkande överväga frågan om nämndemän i de framtida miljödomstolarna. Redan på grundval av de preliminära överläggningar som utredningen haft i denna fråga kan dock förutskickas att ett nämndemannainstitut motsvarande det som finns vid tingsrätterna i övrigt inte kommer att föreslås för miljödomstolarnas vidkommande. Däremot har hovrätterna den viktiga uppgiften att tillhandahålla tingsfiskaler. Sådana domare under utbildning bör finnas även i miljödomstolarna. Fiskalsutbildningen nödvändiggör dock inte att hovrätterna och miljödomstolarna har en enhetlig geografisk indelning. 
 Om man väljer att samlokalisera miljödomstolarna med fastig- hetsdomstolarna men låter de båda domstolsslagen även i framtiden ha olika processregler och instansordningar framstår en sådan lösning som den som Domstolsverket förespråkar som följdriktig. I ett sådant fall kan man tänka sig att fastighetsdomstolarnas avgöranden även i framtiden kommer att överklagas till de olika hovrätterna och inte till Miljööverdomstolen. Som vi återkommer till i våra överväganden om handläggningsreglerna är det dock rimligare att utgå från att även fastighetsmålen i framtiden kommer att överklagas till Miljööverdomstolen. Skulle detta inte bli fallet är det i och för sig inget som hindrar att fastighetsdomstolens avgörande överklagas till en hovrätt vars gränser inte överens- stämmer med den framtida miljödomstolens domsområde. En sådan lösning skulle kunna bli en följd av ett genomförande av Domstolsverkets förslag (se avsnitt 2.2.1) om en sammanläggning av miljödomstolarna i Umeå och Östersund. 
 Hovrätternas domkretsar avviker som framgår av bilaga 5 i betydande omfattning från vattenavrinningsområdena. Detta gäller samtliga hovrätter. I södra Sverige finns tre hovrätter, Hovrätten för Västra Sverige, Hovrätten över Skåne och Blekinge och Göta hovrätt. Inom samma område finns det två miljödomstolar; i Vänersborg och i Växjö. En samordning med hovrätternas domkretsar i denna del av landet skulle därför innebära tillkomsten av ytterligare en miljödomstol. Med utgångspunkt i de allmänna kriterier för domstolsorganisationen som vi har redovisat i avsnitt 2.2.1 kan vi inte se att det finns skäl för ytterligare en miljödomstol i södra Sverige. Snarare skulle en sådan lösning vara till nackdel när det gäller kravet på specialisering, bl.a. eftersom det skulle medföra ett mindre antal tekniska ledamöter vid varje miljödomstol i södra Sverige. 
 98 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Domkretsarna för Hovrätten för Västra Sverige och för Göta Hovrätt överensstämmer inte med länsindelningen för Västra Götalands län, eftersom tidigare Skaraborgs län tillhör Göta hovrätt. En anpassning av miljödomstolarnas områden till hovrätts- områdena skulle därför för denna del av landet medföra samma situation som den som uppstår på grund av att vattenavrinnings- områdena inte överensstämmer med den administrativa indel- ningen. Således skulle ett bygglovsbeslut fattat av byggnads- nämnden eller motsvarande nämnd i Skövde kommun överklagas till Länsstyrelsen i Västra Götaland och därifrån till miljödomstolen i Jönköping om man skulle följa Domstolsverkets förslag. Vore det däremot fråga om en strandskyddsdispens avseende Skövde kommun men meddelad av Länsstyrelsen i Västra Götaland skulle överklagandet enligt huvudregeln i 20 kap. 9 § miljöbalken gå till miljödomstolen i Vänersborg eller Göteborg enligt Domstolsverkets förslag även om strandskyddsdispensen skulle avse samma fastighet som bygglovsbeslutet. Sett ur detta perspektiv skulle en anpassning av miljödomstolarnas domkretsar till hovrätternas domkretsar varken innebära någon skillnad eller någon förbättring jämfört med nuvarande anknytning till vattenavrinningsområdena. 
 Det är med hänsyn till det anförda inte lämpligt att miljö- domstolarnas domkretsar överensstämmer med hovrätternas. 
 Beaktande av koncentrationsutredningen 
 Vi ska enligt våra ursprungliga direktiv beakta koncentrations- utredningens slutsatser. En alternativ domkretsindelning är kon- centrationsutredningens förslag till indelning av landet i sju regioner. Vi har redogjort för detta förslag i avsnitt 2.1.8. Av bilaga 7 framgår hur förslaget till regionindelning ser ut och hur detta förhåller sig till indelningen i huvudavrinningsområden. Kon- centrationsutredningens förslag avviker väsentligt från indelningen i huvudavrinningsområden. 
 När det gäller den administrativa indelningen av landet i län och kommuner pågår en utveckling mot större regioner som har inletts med storlänen i Skåne och Västra Götaland. Koncentrations- utredningens förslag till fördelning av ansvaret för vissa frekventa ärenden mellan sju länsstyrelser är sannolikt ett led i denna utveckling. Det är dock oklart vad strävandena mot en ny regional indelning kommer att leda till. Vår utgångspunkt är att reglerna om 
 99 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 en ny instansordning för  
 PBL-målen 
  samt de förslag i fråga om miljödomstolarnas organisation som vi lägger fram i detta betänkande ska träda i kraft den 1 januari 2009. Med stor sannolikhet kommer frågan om en ny länsindelning inte att vara avgjord redan då. Ett förslag i fråga om miljödomstolarna, som bygger på den nuvarande länsindelningen, framstår inte heller som hållbart på lång sikt. 
 Med hänvisning till de angivna omständigheterna finns det inte anledning att utforma miljödomstolarnas domkretsar i enlighet med koncentrationsutredningens förslag. 
  
 3.2.2 
  
 Samordning med vattendistrikten 
  
 Vattendistrikten är indelade efter landets vattenavrinningsområden och överensstämmer till stora delar med miljödomstolarnas dom- kretsar. Detta framgår av bilaga 4 och bilaga 6. För en utomstående betraktare torde det knappast framstå som rimligt att det enligt en och samma lag finns två myndighetsorganisationer som är indelade enligt samma principiella utgångspunkter men där den slutliga distriktsindelningen inte sammanfaller. I  
 EG-sammanhang 
  kan det t.ex. bli aktuellt att redovisa hur ett åtgärdsprogram enligt ram- direktivet för vatten ska genomföras. Det torde då uppstå svårigheter att förklara varför vattenmyndigheterna och de myndig- heter som har att pröva och överpröva frågor om tillstånd och omprövning av tillstånd inom ramen för ett sådant åtgärdsprogram inte har samma geografiska ansvarsområde. Den naturliga utgångs- punkten borde därför vara att samordna myndighetsområdena för miljödomstolarna och vattenmyndigheterna. Som vi angett i avsnitt 2.1.7 var frågan föremål för bedömning i samband med imple- menteringen av ramdirektivet för vatten. Även om föredragande statsrådet med hänvisning till de naturgeografiska principerna tillbakavisade vissa av miljödomstolarnas förslag till samordnad distriktsindelning skulle enligt statsrådet framtida erfarenheter kunna leda till en ändrad distriktsindelning. För vår del har vi svårt att instämma i uppfattningen att en samordning av indelningen skulle strida mot grundläggande naturgeografiska principer. 
 De avvikelser som vi har beskrivit i avsnitt 2.1.7 är i själva verket inte mer omfattande än att en samordning av vattendistrikten med miljödomstolarnas domkretsar förefaller både möjlig och rimlig. 
 100 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Vi har i avsnitt 2.1.7 redovisat det samband som finns mellan vattenmyndigheternas verksamhet och prövningen enligt 9 och 11 kap. miljöbalken genom att tillstånd, godkännande eller dispens enligt 16 kap. 5 § miljöbalken inte får meddelas för en ny verk- samhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Vi har också påvisat att det finns förslag som går ut detta samband ska stärkas. 
 Förvaltningsplaner för ål som avses i rådets förordning 1100/2007, se avsnitt 2.1.7, bör omfatta de avrinningsområden som definieras i enlighet med bestämmelserna i ramdirektivet för vatten, dvs. de huvudavrinningsområden som vattendistrikten är indelade i. Jämför man  
 EG-författningen 
  med t.ex. 11 kap. 8 § och 24 kap. 5 § första stycket 1. miljöbalken framstår det klart att åtgärder enligt förordningen, som vid ikraftträdandet är gällande lag i Sverige, kan aktualisera ärenden vid de framtida prövningsmyndigheterna och hos miljödomstolarna. Det torde inte vara någon tvekan om att det är till fördel att i ett sådant sammanhang kunna göra bedömningar avseende ett avrinningsområde i dess helhet. 
 Utgår man från att miljödomstolarnas domkretsar sammanfaller med miljöprövningsmyndigheternas verksamhetsområden blir för- delarna med en samordning med vattenmyndigheterna uppenbara. Detta innebär dock inget ställningstagande till kansliorternas placering när det gäller prövningsmyndigheterna. Även om man inom ett visst område stannar för tre olika kansliorter – en för miljödomstolen, en för prövningsmyndigheten och en för vatten- vårdsmyndigheten – måste den geografiska enhetligheten i fråga om verksamhetsområdena anses vara en god utgångspunkt för framtida samordningssträvanden. 
 Indelningen av vattendistrikten har för bara några år sedan varit föremål för statsmakternas överväganden. Till grund för dessa överväganden låg en genomgång i SOU 2002:105 av de grund- läggande geografiska förhållandena. Resultatet har blivit att indel- ningen av vattendistrikten har lagfästs genom bestämmelser i 5 kap. 10 § miljöbalken. Detta har bl.a. en  
 EG-rättslig 
  bakgrund. Miljödomstolarnas domkretsar å andra sidan bestäms av regeringen på förordningsnivå. Domkretsarna har därmed samma statsrättsliga förankring som vattendomstolarnas domsområden hade. Detta är en ordning som har gällt sedan år 1918. Under denna tid har domkretsindelningen ändrats vid flera tillfällen. Som vi angett i avsnitt 2.1.1 var tanken med detta att man ville ha fria händer att allt efter nya erfarenheter ändra indelningen. Vidare har riksdagen 
 101 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 intagit ståndpunkten att det inte finns anledning att lagreglera domkretsindelningen eller på annat sätt överföra beslutanderätten till riksdagen (2005/06:JuU1, s. 77). Med hänsyn tagen till dessa omständigheter framstår det som naturligt att det blir domstolar- nas och inte vattendistriktens områden som ändras. Viktigast är att fastslå principen att domkretsarna och vattendistrikten ska sam- ordnas. Om dessutom prövningsmyndigheterna får samma distriktsindelning som miljödomstolarna och vattendistrikten, är förutsättningarna goda för den enhetlighet som enligt våra direktiv ska eftersträvas. 
 En geografisk samordning genom vilken miljödomstolarnas domkretsar anpassas till vattendistrikten innebär som vi närmre angett i avsnitt 2.1.7 i huvudsak följande. Dalälvens vatten- avrinningsområde samt några områden längs Norrlandskusten förs till miljödomstolen i Östersund från miljödomstolarna i Nacka respektive Umeå. Vidare flyttas, när det gäller miljödomstolarna, Gotlands län från Nacka tingsrätt till Växjö tingsrätt. Slutligen flyttas några avrinningsområden i nordvästra Skåne och i Halland från miljödomstolen i Växjö till miljödomstolen i Vänersborg. Detta skulle i sin tur innebära en viss utjämning av miljödom- stolarnas arbetsbelastning. 
 Vi har i vårt förra betänkande och i bilaga 9 till detta betänkande gjort en uppskattning av måltillströmningen till miljödomstolarna efter en ändrad instansordning för målen enligt PBL, en nedflyttning av tillståndsprövningen av  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter till länsstyrelsen och en samorganisation med fastighetsdomstolarna. Beräkningen får naturligtvis korrigeras om domkretsarna för miljödomstolarna anpassas till vattendistrikten. Vi har därför gjort en preliminär bedömning av konsekvenserna för måltillströmningen på grund av en sådan anpassning. Det bör anmärkas att beräkningen är osäker i flera hänseenden. Dels har vi inte kunnat ta hänsyn till de förändringar som bara berör delar av vissa län. Vidare har det inte varit möjligt att beräkna hur miljömålen slutligt kommer att fördelas. Dessutom påverkas bedömningen av våra kommande förslag om fördelningen av uppgifter i fråga om vattenverksamheter mellan miljödomstolarna och de framtida prövningsmyndigheterna. Dessa faktorer kan vi för närvarande alltså inte ta hänsyn till. Vår preliminära bedömning framgår av följande uppställning. 
 102 
 SOU 2008:31 Överväganden och förslag 
  
 Domstol 
  
 Nuvarande domkretsar 
  
 Domkretsar = vattendistrikt 
  
 Tillkommande  
 PBL-mål 
  
 Slutlig målökning 
  
 Tillkommande  
 PBL-mål 
  
 Slutlig målökning 
  
 Nacka 
  
 763 
  
 857 
  
 659 
  
 694 
  
 Växjö 
  
 620 
  
 827 
  
 651 
  
 872 
  
 Vänersborg 
  
 561 
  
 716 
  
 561 
  
 716 
  
 Östersund 
  
 116 
  
 128 
  
 189 
  
 246 
  
 Umeå 
  
 56 
  
 67 
  
 56 
  
 67 
  
 Som nyss nämnts är våra beräkningar osäkra på flera punkter. Miljödomstolarna i Växjö och Nacka får sannolikt inte en så stor måltillströmning som anges i tabellen. Miljödomstolarna i Väners- borg och Östersund kan däremot beräknas få en större mål- tillströmning. 
 I avsnitt 2.2.2 finns en sammanställning av miljödomstolarnas målutveckling. Enligt den sammanställningen har målbalansen i nuvarande miljödomstolen i Nacka tingsrätt ökat i betydande omfattning under åren  
 2000–2007. 
  I övriga miljödomstolar kan för samma period noteras en i stort sett oförändrad eller minskad målbalans. Om man anpassar miljödomstolarnas domkretsindel- ning till indelningen i vattendistrikt innebär det en avlastning vad gäller arbetsbördan för miljödomstolen i Nacka tingsrätt och ett ökat målunderlag för miljödomstolen i Östersund. En sådan utjämning av arbetsuppgifterna är till nytta för organisationen i dess helhet. 
 I avsnitt 2.1.2 har vi redogjort för miljöbalkens forumbestäm- melser. Av denna redogörelse framgår att bestämmelserna redan tar hänsyn till det förhållandet att miljödomstolarnas domkrets- indelning inte överensstämmer med den administrativa indelningen i län och kommuner. Beslut som överklagas från en myndighet till miljödomstol ska som framgår av vår redogörelse i avsnitt 2.1.2 prövas av den miljödomstol inom vars område myndigheten som först har prövat ärendet är belägen. I fråga om överklagande av beslut om bygglov m.m. enligt PBL innebär detta att beslutet ska överklagas från länsstyrelsen till den miljödomstol inom vars domkrets det beslutande kommunala organet är beläget. Detta medför som vi redogjort för att olika beslut från samma läns- styrelse kan komma att överklagas till två olika miljödomstolar om länet omfattas av två miljödomstolars domkretsar. Vi vill då fram- hålla att denna situation kan förutses bli tämligen sällsynt. Det har inte varit möjligt att utforma en bilaga till betänkandet som tydligt visar förhållandet mellan kommungränserna och vattendistrikten 
 103 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 respektive miljödomstolarnas domkretsar. Det finns dock möjlig- het att göra en sådan jämförelse på länsstyrelsernas hemsida på Internet 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT 
 . De allra flesta kommuner befinner sig redan inom en och samma miljödomstols domkrets. Vårt förslag till ändrad domkrets- indelning kommer inte att ändra på detta. Inte heller kommer avvikelserna mellan indelningen i län och kommuner och domkretsarna i nämnvärd omfattning att avvika från gällande ordning om man ser till hela landet, jfr bilaga 4 och 6. 
 Som vi har angett medger bestämmelserna i miljöbalken att ett mål utan större omgång flyttas från en miljödomstol till en annan. Detta kan i teorin bli aktuellt vid prövning av en strand- skyddsdispens och ett bygglov avseende samma fastighet. Det kan dock diskuteras om sådana överflyttningar av mål är lämpliga så länge som de materiella bestämmelserna i PBL och miljöbalken inte är samordnade. Som framgår av förarbetsuttalanden (se avsnitt 2.1.2) till 20 kap. 9 § miljöbalken var det inte heller den här typen av problem som avsågs när man valde att utforma bestämmelserna i 20 kap. 9 § med förebild i motsvarande bestämmelser i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Det problem man ville undvika var att alla frågor från en central myndighet överklagades till en miljödomstol i Stockholm. Såvitt vi har funnit har den nuvarande utformningen av 20 kap. 9 § miljöbalken inte medfört några större praktiska problem, t.ex. såsom att det förelegat osäkerhet om vilken som är rätt miljödomstol. Det finns inte någon anledning att anta att problemen skulle öka med den nya instansordningen för  
 PBL-målen. 
  Snarare torde det vara främjande för stabiliteten i systemet att kunskapen ökar om till vilken miljödomstol ett mål från en viss kommun hör genom att ärendefrekvensen på grund av den nya ordningen för  
 PBL-målen 
  ökar. Skulle man vilja ändra lagstiftningen är det snarare reglerna i 20 kap. 9 § miljöbalken än principerna för domkretsindelningen som bör ses över. En lösning att överväga vore då att ha samma regler som för fastighetsbildningsmålen. För dessa mål gäller enligt 15 kap. 1 § fastighetsbildningslagen att ett överklagande ska tas upp av den domstol inom vars område en fastighet är belägen. Om fastigheten eller fastigheterna som berörs ligger under flera fastighetsdomstolar, ska överklagande ske till den domstol under vilken huvuddelen ligger. En liknande regel finns i 20 kap. 8 § miljöbalken för mål som miljödomstol prövar som första instans. 
  
 1 
  
 TP PT  
 http://gis.lst.se/lstgis/admingranskartan/ 
 104 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Med hänsyn till de motiv som i förarbetena, se avsnitt 2.1.2, angetts för den nuvarande utformningen av 20 kap. 9 § första stycket miljöbalken är det dock inte lämpligt att i detta sammanhang gå in på några närmare överväganden i frågan om till vilken miljödomstol överklagande ska ske. Den frågan är det lämpligt att vi återkommer till i samband med att vi behandlar en ny instansordning för A- verksamheter och vattenverksamheter samt en samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Vi anser alltså att bestämmelserna i 20 kap. 9 § första stycket miljöbalken inte inne- bär något hinder mot att anpassa miljödomstolarnas domkretsar till vattendistrikten. 
 Sammanfattningsvis anser vi att en anpassning av miljödom- stolarnas domkretsar till indelningen i vattendistrikt är väl motiverad med hänsyn tagen till såväl önskemålen om samordning och förenkling vad gäller regler och myndigheter inom det miljö- rättsliga området som kraven på en mer bärkraftig och långsiktigt hållbar domstolsorganisation. 
  
 3.3 
  
 Miljödomstolarnas lokalisering 
  
 Utredningens bedömning: Vid en sammantagen bedömning framstår den nuvarande ordningen vad gäller miljödomstolarnas antal och lokalisering som lämplig. 
  
 3.3.1 
  
 Allmänna synpunkter 
  
 I dag finns det miljödomstolar vid tingsrätterna i Nacka, Umeå, Östersund, Växjö och Vänersborg. Enligt våra direktiv ska vi överväga antalet miljödomstolar och var dessa ska vara lokaliserade. Utgångspunkter enligt direktiven är att domstolarna ska ha en funktionell geografisk spridning samtidigt som organisationen ska skapa förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en effektiv beredningsorganisation. Den framtida lokaliseringen ska enligt direktiven också säkerställa möjligheten att rekrytera kvalificerad personal. 
 Vi har i avsnitt 2.2.1 redogjort närmare för de utgångspunkter som hittills har beaktats i arbetet med att lägga samman tingsrätter. Vi har också redovisat Domstolsverkets förslag till en ändrad lokalisering av miljödomstolarna. Enligt Domstolsverket bör 
 105 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 domstolarna lokaliseras till fem av hovrätternas kansliorter. Vidare har vi redogjort för de nuvarande miljödomstolarnas synpunkter i lokaliseringsfrågan. 
 De kriterier som sägs ha varit vägledande för de senaste årens omorganisationer av tingsrätterna förefaller med hänsyn till de promemorior som Justitiedepartementet och Domstolsverket till- ställt oss fortfarande vara aktuella och måste givetvis beaktas av oss. Riktlinjerna för domstolsorganisationen är dock allmänt hållna och är inte direkt avsedda som underlag för överväganden om lokaliseringen av miljödomstolarna. Den geografiska samordningen med rättsväsendets övriga myndigheter är inte lika relevant för miljödomstolarna som för tingsrätterna i allmänhet, främst därför att miljödomstolarna inte handlägger brottmål. Givetvis försvårar det våra överväganden att det saknas vägledande uttalanden i fråga om miljödomstolarnas storlek. Förändringarna av tingsrätternas organisation har bl.a. lett till att flera av de domstolar som har miljödomstolar, med behållen kansliort, lagts samman med andra tingsrätter. De tingsrätter som det är fråga om har alltså i samband med omorganisationerna ansetts uppfylla kraven på en bärkraftig organisation. Det finns inte heller någon anledning att anta att någon av dessa domstolar kommer att läggas ned inom överskådlig framtid. 
 Det är alltså oklart vilka storlekskrav som gäller för miljödom- stolarnas del. I tidigare sammanhang har Domstolsverket ansett att en domstol ska ha  
 8–10 
  ordinarie domare för att vara tillräckligt bärkraftig. Vi har i vårt första betänkande bl.a. föreslagit bestäm- melser som medger att en lagfaren domare i miljödomstol ensam i mål enligt PBL bl.a. får avgöra mål av enkel beskaffenhet. I alla andra mål deltar alltid ett miljöråd i miljödomstolarnas avgöranden. I fråga om miljödomstolarna bör därför med hänsyn till samman- sättningsreglerna även miljöråden räknas in vid överväganden om domstolarnas storlek och bärkraftighet. 
 Domstolsverket har föreslagit att miljödomstolarna i Umeå och Östersund läggs samman. Dessa domstolar kommer att uppfylla Domstolsverkets uppfattning avseende antal domare endast om man ser tingsrätten och i Östersunds fall även länsrätten som en enhet. Om de övriga miljödomstolarna bemannas i enlighet med de förslag som vi lagt fram i vårt betänkande om en ny instansordning för  
 PBL-målen 
  kommer dessa miljödomstolar även om man inte räknar in övriga domare vid de aktuella tingsrätterna att vara tillräckligt stora för att uppfylla Domstolsverkets uppfattning när 
 106 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 det gäller antalet domare. Utan miljödomstolarna blir ingen av dessa tingsrätter, utom möjligen miljödomstolen vid Växjö tings- rätt, tillräckligt stor för att tillgodose storlekskravet. 
 Enligt regeringen (se avsnitt 2.2.1) har rekryteringen till ordinarie domaranställningar och till domarbanan inte lockat lika många jurister som tidigare. Detta gäller särskilt domstolar utanför storstadsområdena. Inte minst på grund av ett stort antal pensions- avgångar kan man räkna med att domstolarnas bemanningsproblem kommer att förstärkas under de kommande åren. För domstolar som ligger utanför storstadsområdena kommer dessa svårigheter att finnas oavsett om de har miljödomstolar eller inte. Samtliga miljödomstolar är belägna i regionala centralorter och kan inte anses ha större rekryteringsproblem än andra tingsrätter med motsvarande lokalisering. Däremot kan det naturligtvis inom de olika domkretsarna finnas orter som är mer attraktiva än miljö- domstolarnas nuvarande kansliorter. 
 Några av miljödomstolarna har påpekat att rekryteringen till dessa domstolar sker med hela riket som bas och att det inte har förekommit några problem vid rekrytering av personal till domstolarna. Uppgifter som vi har inhämtat från Tjänsteförslags- nämnden för domstolsväsendet stöder denna uppfattning. 
 En omständighet, som bl.a. Statskontoret påpekat (se avsnitt 2.2.1), är att möjligheterna till specialisering kräver att en domstol har ett tillräckligt stort målunderlag. Vid ett första betraktande kan man möjligtvis få uppfattningen att miljödomstolarnas rättstillämp- ning äger rum inom ett tämligen smalt område. Redan nu är dock antalet författningar som miljödomstolarna har att tillämpa betydande. Dessutom medför miljödomstolarnas officialprövnings- skyldighet att dessa domstolar i betydligt större utsträckning än tingsrätterna i allmänhet självmant måste beakta vilka rättsregler som är tillämpliga i ett mål eller ärende. När miljödomstolarna tillförs  
 PBL-målen 
  tillkommer ett rättsområde med ett omfattande regelkomplex. Under sådana omständigheter är givetvis kravet på specialisering särskilt angeläget för miljödomstolarnas del. Man kan dock knappast förvänta sig att domarna specialiserar sig på en viss del av miljödomstolarnas rättsområde. Minst lika viktigt som de enskilda domstolarnas storlek är i det sammanhanget att de domare som rekryteras till miljödomstolarna är så välutbildade som möjligt i fråga om relevant lagstiftning. Miljööverdomstolen har här en central roll. Även vid de regionala miljödomstolarna bör dock utbildningen av de unga juristerna ges hög prioritet. När det gäller 
 107 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 notarieutbildningen bör det inte finnas författningsmässiga hinder för att hela utbildningen genomförs vid en miljödomstol. Vidare bör de fiskaler vid hovrätterna som uttrycker intresse för detta i största möjliga utsträckning erbjudas tjänstgöring vid miljö- domstolarna. 
 Enligt Domstolsverkets förslag bör miljödomstolarna lokali- seras till storstäderna. Med hänsyn till att utannonserade domar- tjänster regelmässigt lockar flest sökande till storstädernas tingsrätter är detta givetvis en rimlig ståndpunkt. En domare anställs dock inte direkt i miljödomstolen utan anställningen avser en tingsrätt i dess helhet. Vid de största tingsrätterna tillämpas enligt vad vi har erfarit ett system där rådmännen cirkulerar mellan olika uppgifter enligt ett visst schema. I ett sådant system kan en domare inte påräkna att få syssla enbart med sådana mål som handläggs vid miljödomstolen. Detta överensstämmer inte med de krav på specialisering som kan ställas för miljödomstolarnas vidkommande. En annan omständighet som bör beaktas när samlokalisering med storstadsdomstolarna övervägs är att de mål som miljödomstolarna har att pröva inte är underkastade särskilda regler om skyndsam handläggning som gäller för t.ex. brottmål med häktade eller ungdomar under 18 år. Särskilt storstadsdom- stolarna torde ofta ha att handlägga synnerligen resurskrävande brottmål. Om domarna vid miljödomstolarna tack vare det ovan beskrivna systemet med cirkulation mellan olika uppgifter vidmakthåller en kompetens för att döma i omfattande brottmål ligger det i öppen dager att konkurrensproblem kan uppstå för miljödomstolarnas del när det gäller resurstilldelningen i akuta situationer. Eftersom vi inte får lägga fram förslag som medför försening av handläggningen av miljömålen är detta en i högsta grad beaktansvärd faktor. Vi har också, såvitt gäller Stockholm, erfarit att miljödomstolen och fastighetsdomstolen hade en något ogynnsam position i berörda hänseenden innan omlokaliseringen till Nacka tingsrätt. Detta bekräftas i viss mån av samman- ställningen i avsnitt 2.2.2 av målutvecklingen i miljödomstolarna. 
 När det gäller det i avsnitt 2.2.1 redovisade kravet på tillgänglig- het bör man hålla i minnet att de mål som miljödomstolarna i dag prövar vanligtvis avgörs endera efter skriftlig handläggning eller efter muntlig förhandling i kombination med syn på den plats frågan i målet gäller. Detsamma gäller för de  
 PBL-mål 
  som, enligt förslagen i vårt första betänkande, kommer att prövas av miljö- domstolarna. Det är således i första hand domstolens personal och 
 108 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 inte parterna i processen som reser i samband med handläggningen av målen. 
 Antalet mål i miljödomstolarna har från år 2000 till år 2007 ökat med ca 2,5 procent. Måltillströmningen motiverar alltså inte en neddragning av antalet miljödomstolar. Den satsning på vindkrafts- utbyggnad som beskrivs i våra tilläggsdirektiv (se bilaga 2) kan förväntas medföra ökade krav på bl.a. väl rustade miljödomstolar. Redan nu gäller nämligen en väsentlig andel av de mål som handläggs av dessa domstolar överklagade vindkraftsärenden. En minskning av antalet miljödomstolar är i en sådan situation inte lämplig. 
 Vi har i avsnitt 3.2 föreslagit att miljödomstolarnas domkretsar samordnas med indelningen av landet i vattendistrikt. Det förslaget innebär att den nuvarande lokaliseringen av miljödomstolarna inte behöver ändras för att det ska finnas en miljödomstol i varje domkrets. Enligt våra direktiv ska vi dock överväga om den nuvarande lokaliseringen bör förändras. Dessa överväganden görs därför i fråga om de nuvarande miljödomstolarna mot bakgrund av vårt förslag om miljödomstolarnas domkretsindelning. 
  
 3.3.2 
  
 Miljödomstolarna 
  
 Miljödomstolen i Nacka 
 Det har inte framkommit någon anledning att ifrågasätta att det ska finnas en miljödomstol i Stockholmsområdet. Nacka tingsrätt blev miljödomstol för mindre än ett år sedan i samband med omfattande förändringar av tingsrättsorganisationen i Stockholms län. Om- organisationen föregicks av ett omfattande arbete som pågick under flera år. Även med beaktande av vårt förslag till en ändrad domkretsindelning anser vi att en miljödomstol vid Nacka tingsrätt uppfyller de krav som kan ställas i fråga om möjligheter till specialisering m.m. Utifrån dessa omständigheter och med hänsyn till de övriga utgångspunkter vi har att beakta saknas det skäl för att föreslå att någon annan tingsrätt än Nacka tingsrätt ska vara miljödomstol i Stockholmsområdet. 
 109 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 Miljödomstolen i Umeå 
 Det är svårt att finna något alternativ till Umeå som kansliort för den nordligaste miljödomstolen. Umeå har bl.a. goda förbindelser med övriga landet när det gäller t.ex. flyg och tåg. Domstolen får sålunda bedömas som lämpligt placerad i fråga om tillgänglighet. Det har under utredningens gång inte framkommit något som tyder på att domstolen har haft problem vid rekrytering av per- sonal, vilket kan ha sin förklaring i att Umeå befolkningsmässigt är Norrlands största stad. I staden finns ett universitet sedan mitten av  
 1960-talet. 
  Vid detta universitet kan man numera avlägga jur. kand. examen. I staden finns dessutom både hovrätt och länsrätt. Detta ger goda rekryteringsmöjligheter. Domstolsverket har före- slagit att det endast ska finnas en miljödomstol i Norrland och att denna bör vara placerad i Umeå. Vi instämmer i Domstolsverkets uppfattning såtillvida att det bör finnas en miljödomstol i Umeå. 
 Miljödomstolen i Östersund 
 Det har under utredningens gång inte framkommit något som tyder på att domstolen har haft problem vid rekrytering av per- sonal. Som angetts i avsnitt 2.2.2 fanns det sökande från hela landet när ett miljöråd skulle rekryteras. Miljödomstolen i Östersund har inkommit med beaktansvärda synpunkter i lokaliseringsfrågan. Den del av norrlandskusten som ingår i den nuvarande domkretsen kan förväntas bli attraktiv i samband med en kraftigt utökad vindkraftsutbyggnad eftersom vissa kustområden inte är utpekade i 4 kap. miljöbalken. Detta torde bidra till en ökad måltillströmning. Vidare bör som framgår av våra överväganden angående dom- kretsarna bl.a. stora delar av Dalarnas län tillföras miljödomstolen i Östersund. Enligt vår mening vore det på grund av avstånden orimligt att ha bara en miljödomstol i Norrland. En nedläggning av miljödomstolen i Östersund skulle också strida mot den viktigaste principen för den nya tingsrättsorganisationen, nämligen att den i hela landet ska upprätthålla och ge förutsättningar för en god kvalitet i dömandet (se avsnitt 2.2.1). Detta gäller i än högre grad om domkretsen för den södra av de båda miljödomstolarna i Norrland utvidgas i enlighet med vårt förslag angående miljö- domstolarnas domkretsar. Eftersom handläggningen av mål i miljödomstolarna ibland innefattar syn på platsen för t.ex. en 
 110 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 anläggning skulle personalen vid domstolen få väsentligt längre restider. Denna omständighet är ägnad att försvåra rekryteringen av kvalificerad personal. Särskilt de yngre domare som också är småbarnsföräldrar torde dra sig för att söka tjänster som är förenade med alltför omfattande tjänsteresor. Någon ort som är ett bättre alternativ än Östersund som kansliort för den ifrågavarande domkretsen är svår att finna. Ett problem med två miljödomstolar i Norrland är dock att målunderlaget i respektive domstol inte är tillräckligt stort för att domstolarna ska kunna ha tekniska ledamöter i den omfattning som behövs för att täcka samtliga sakområden som omfattas av miljödomstolarnas verksamhet. Vid en sammantagen bedömning anser vi likväl att det även i fortsättningen bör finnas en miljödomstol i Östersund. En förutsättning för detta är dock ett väl utvecklat samarbete med främst miljödomstolen i Umeå när det gäller de tekniska ledamöternas tjänstgöring. 
 Miljödomstolen i Växjö 
 Miljödomstolen i Växjö var den miljödomstol som under år 2007 tog emot flest mål och det var också den domstol som avgjorde flest mål. För den domkrets där Växjö för närvarande är kansliort finns det dock andra orter än Växjö att överväga när det gäller placeringen av domstolens kansli. En av dessa är Malmö, där tings- rätten med sina ca 140 anställda är Sveriges tredje största tingsrätt. En nackdel med Malmö tingsrätt är den risk som finns för att miljömålen i en så stor tingsrätt får stå tillbaka till förmån för sådana brottmål som är förtursmål. Vill man välja en tingsrätt i det skånska storstadsområdet ligger enligt vår mening i stället Lunds tingsrätt närmare till hands. Den tingsrätten torde vad gäller de krav som kan ställas från geografiska utgångspunkter ligga lika väl till som Malmö tingsrätt. Domstolsverket har även angett Jönköping som alternativ kansliort. Visserligen finns i den staden en hovrätt. Som vi tidigare har framhållit kan man dock inte anse att den domarutbildning som sker vid de andra hovrätterna är lika värdefull som tjänstgöring vid Miljööverdomstolen för att få den specialistkompetens som en domare i miljödomstol behöver. Om hovrätternas domkretsar inte läggs till grund för indelningen av miljödomstolarna saknas skäl för att inrätta en miljödomstol i Jönköping. Vad som talar för Växjö tingsrätt jämfört med en 
 111 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 domstol i Skånes storstadsområde är framför allt Växjös belägenhet i mitten av domkretsen. Detta förhållande blir än mer påtagligt om Gotlands län förs till den ifrågavarande domkretsen. Dessutom är miljödomstolen i Växjö väl fungerande och Växjö tingsrätt synes inte ha haft svårigheter att få kvalificerade sökande till utlysta domartjänster. Som angetts ovan i avsnitt 2.2.2 fanns det 36 sökande när ett miljöråd skulle rekryteras. Av uppgifter vi fått från Tjänste- förslagsnämnden för domstolsväsendet framgår att spridningen var stor när det gäller de sökandes arbetsorter vid ansökningstillfället. De flesta arbetade i Svealand eller Götaland. Att tillskapa en ny miljödomstol vid Lunds tingsrätt skulle sannolikt medföra en betydande försening av handläggningen av miljömålen. 
 Vi anser sammanfattningsvis att det även i fortsättningen bör finnas en miljödomstol vid Växjö tingsrätt. 
 Miljödomstolen i Vänersborg 
 För den domkrets där Vänersborg för närvarande är kansliort finns bara ett rimligt alternativ, nämligen Göteborg. 
 Vi har gjort ett första försök att uppskatta miljödomstolarnas måltillströmning i den situationen att förslagen i detta, vårt förra och kommande betänkande genomförs, se bilaga 9 och vad som anförs i avsnitt 3.2.2. I beräkningen ingår även fastighetsmålen. En sådan beräkning utvisar att miljödomstolen i Vänersborg skulle få in drygt 1 100 mål om året, vilket måste anses vara ett tillräckligt stort målunderlag för att tillgodose kraven på specialisering. 
 Det har under utredningens gång inte framkommit något som tyder på att domstolen har haft problem vid rekrytering av personal. Som angetts ovan i avsnitt 2.2.2 fanns det 44 sökande när ett miljöråd skulle rekryteras. Av uppgifter vi fått från Tjänste- förslagsnämnden för domstolsväsendet framgår att spridningen var stor när det gäller de sökandes arbetsorter vid ansökningstillfället. De flesta arbetade i Svealand eller Götaland. 
 Inom en snar framtid kommer Mölndals tingsrätt att läggas samman med Göteborgs tingsrätt. Efter sammanslagningen kom- mer domstolen att ha ca 240 anställda. Under år 2007 fick dessa domstolar tillsammans in drygt 13 700 mål. En jämförelse med antalet inkomna mål under åren dessförinnan visar en ökande måltillströmning. Risken är uppenbar för att miljömålen skulle få stå tillbaka för sådana brottmål som måste behandlas med förtur. 
 112 
 SOU 2008:31 Överväganden och förslag 
 Det mest verklighetsanknutna scenariot är att ingen av de jurist- domare som tjänstgör i Vänersborg skulle följa med till Göteborgs tingsrätt. Denna bedömning grundas bl.a. på att samtliga rådmän vid Vänersborgs tingsrätt skulle omfattas av reglerna om förflytt- ningsskyldighet. I en tänkt turordningskrets enligt arbetsrättsliga regler skulle förmodligen de rådmän vid tingsrätten som har minst erfarenhet av tjänstgöring vid miljödomstolen bli aktuella för förflyttning till en ny miljödomstol i Göteborg. Den förutsättning som vi har att arbeta med är att den nya ordningen ska gälla från och med den 1 januari 2009. Att det då skulle kunna finnas en miljödomstol i Göteborg, redo att hantera målen enligt PBL och övriga mål som för närvarande ankommer på miljödomstolarna utan att förseningar uppkommer för inneliggande miljömål är inte sannolikt. Detta gäller särskilt som Göteborgs tingsrätt även i övrigt står inför betydande förändringar, bl.a. vad gäller domstolens lokaler. 
 Sammanfattningsvis har vi inte funnit att det framkommit omständigheter som visar att miljödomstolen bör flyttas från Vänersborg till Göteborg. 
  
 3.3.3 
  
 Slutsatser 
  
 Efter att ha analyserat de nuvarande miljödomstolarnas placering utifrån de utgångspunkter vi enligt direktiven har att beakta har vi kommit fram till att nuvarande lokalisering till tingsrätterna i Nacka, Umeå, Östersund, Växjö och Vänersborg i allt väsentligt uppfyller dessa utgångspunkter. Således kan varje miljödomstol skapa tillfredsställande förutsättningar för specialisering och kom- petensutveckling. Det finns inte heller, förutom vad som ovan redovisats vad gäller domstolsväsendet i stort, några betydande rekryteringsproblem. Dock bör de tekniska ledamöternas kompe- tensområde beaktas när det gäller Norrlandsdomstolarna. Vi har under utredningens gång inte funnit några hållbara skäl för att flytta någon miljödomstol från befintlig kansliort. Förutom vad som nu anförts finns det ytterligare en aspekt att beakta. Denna har angetts vid övervägandena om Vänersborgs tingsrätt men har också en generell betydelse. Vid en förändring av kansliort kan det inte förutsättas att befintlig personal väljer att arbeta på den nya orten. En faktor som då har betydelse är tjänstgöringsplikten såsom den kommer till uttryck i 11 kap. 5 § regeringsformen samt turord- 
 113 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 ningsreglerna enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd. Reg- lerna kan få till följd att den erfarne miljödomaren väljer att stanna vid en tingsrätt som inte längre är miljödomstol, vilket kan få negativa konsekvenser för en effektiv miljöprövning och för handläggningen av inneliggande mål. 
 Enligt vår bedömning medför det inga hinder för en lämplig organisation och lokalisering av de framtida prövningsmyndig- heterna för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet att miljö- domstolarna behåller sina nuvarande kansliorter. Motsvarande gäller för en samorganisation av miljödomstolarna och fastighets- domstolarna. Slutresultatet av vårt utredningsarbete förväntas bli ett väsentligt ökat målunderlag till miljödomstolarna. Detta innebär goda förutsättningar för en stärkt beredningsorganisation samt för- djupade kunskaper hos domarna och andra medarbetare i dom- stolarna. Genom våra ställningstaganden i fråga om miljödom- stolarnas domkretsar och lokalisering uppnås en viss utjämning när det gäller miljödomstolarnas storlek. 
  
 3.4 
  
 Handläggningsreglerna 
  
 Utredningens bedömning: Handläggningsreglerna för de framtida miljödomstolarna bör vara i harmoni såväl med den ställning som miljödomstolarna har som en del av tingsrätts- organisationen som med målsättningen att miljödomstolarna ska vara en långsiktigt varaktig, effektiv och rättssäker organisation inom ramen för miljöbalken och annan lagstiftning som styr markanvändningen. Vårt fortsatta arbete med en ny instansordning för vissa miljömål och med en samordnad organisation för miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna kommer att kräva ytterligare överväganden om de handlägg- ningsregler som ska gälla för miljödomstolarna. Vid handlägg- ningen av överklagade beslut har det inte medfört några svårigheter att tillämpa förvaltningsprocesslagen, trots att denna lag inte är avsedd för de allmänna domstolarna. Ett slutligt ställningstagande med förslag till de handläggningsregler som bör gälla för de framtida miljödomstolarna bör enligt utred- ningens bedömning därför anstå tills vi utreder de övriga pro- cessuella frågor som ingår i uppdraget. 
 114 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 3.4.1 
  
 Inledning 
  
 I de mål i miljödomstolarna och Miljööverdomstolen där miljö- domstolarna är första instans gäller rättegångsbalken. Vid hand- läggningen av ärenden tillämpas, liksom i tingsrätterna i övrigt, ärendelagen. Förvaltningsprocesslagen är tillämplig då ett myndig- hetsbeslut har överklagats till miljödomstolen och vid prövning av utdömande av vite efter särskild ansökan av myndighet samt vid överklagande av sådana mål till Miljööverdomstolen. Med de förslag som vi enligt direktiven ska lägga fram tillförs miljödom- stolarna ytterligare stora målgrupper. Det gäller framför allt målen enligt PBL där kommuner och förvaltningsmyndigheter har att företa den primära prövningen och myndighetsbesluten ska kunna överklagas till en miljödomstol. Vi ska i ett kommande betänkande också lägga fram förslag om att tillståndsprövningen av A- verksamheter och vattenverksamheter ska flyttas från miljödom- stolarna till förvaltningsmyndigheter med möjligheter att överklaga dessa myndigheters beslut till en miljödomstol. Vidare ska miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna samorganiseras. Om våra förslag genomförs i sin helhet kommer det stora flertalet mål i miljödomstolarna att inledas genom ett överklagande. De stora förändringar som utredningen har att överväga när det gäller målsammansättningen i miljödomstolarna och sättet för inledande av ett mål påkallar således en genomgripande översyn av hand- läggningsreglerna. 
 Om det blir en fullständig integrering mellan miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna, kommer de nya domstolarna att få handlägga de mål som för närvarande ankommer på dem enligt miljöbalken, mål enligt PBL, vilket vi föreslagit i vårt första delbetänkande, samt de fastighetsmål enligt ett trettiotal lagar som för närvarande handläggs vid fastighetsdomstolarna. För handlägg- ningen av dessa mål kommer det att krävas en rad särskilda regler med undantag från de allmänna processlagarna. Processregler för tillämpningen av så många lagar bör inte ingå i miljöbalken. Som jämförelse kan nämnas att en särskild processlag ansågs erforderlig när fastighetsdomstolarna inrättades, trots att man då endast förutsåg att tre måltyper skulle handläggas av dessa domstolar, nämligen fastighetsbildningsmål, expropriationsmål och miljö- skademål (se NJA II 1969 s. 467). Målet för vårt fortsatta arbete bör därför vara att de särskilda bestämmelser som behövs för 
 115 
 Överväganden och förslag SOU 2008:31 
 domstolarnas handläggning av miljömålen,  
 PBL-målen 
  och fastighetsmålen införs i en ny lag. 
  
 3.4.2 
  
 Rättegångsbalken 
  
 För tingsrätterna gäller primärt rättegångsbalken som tillämplig processlag, medan ärendelagen fungerar som ett komplement. Visserligen är 1996 års ärendelag ett betydligt mer ändamålsenligt regelverk än dess föregångare från 1946 för hanteringen av de allt oftare förekommande ärenden där tingsrätterna fattar beslut i andra instans. Frekventa ärendetyper att nämna i detta sammanhang gäller skuldsanering, utsökning och åklagares beslut om besöks- förbud. Rättegångsbalken innehåller visserligen inga regler som är anpassade till att prövningen i en domstol i första instans inleds genom ett överklagande. Ändå är det naturligt att först överväga om rättegångsbalken kan vara den grundläggande processlagen för miljödomstolarna i överklagade ärenden såsom fallet är vid fastighetsdomstolarnas handläggning av överklagade fastighets- bildningsärenden. Vi ska också, som ovan nämnts, pröva frågor om en närmare samordning mellan miljödomstolarna och fastig- hetsdomstolarna. Denna fråga kommer att tas upp i det betänkande som enligt våra tilläggsdirektiv ska överlämnas den 31 december 2008. Därvid blir det aktuellt att överväga om samma grund- läggande processordning ska gälla för fastighetsmålen som för övriga mål som handläggs vid miljödomstolarna. För närvarande är rättegångsbalken den grundläggande processlagen för fastighets- målen. 
 Ett ställningstagande till frågan om rättegångsbalkens tillämp- ning i en miljödomstol kräver att man något går in på den allmänna frågan om varför i vissa fall balken bör tillämpas av en domstol. Svaret på den frågan har ingenting att göra med omfattningen av processmaterialet i ett mål eller ärende utan gäller i stället process- materialets beskaffenhet. En tillämpning av rättegångsbalken och dess huvudförhandlingsprincip är särskilt ändamålsenlig i disposi- tiva tvistemål och brottmål som innehåller bevisfrågor. Det handlar i sådana mål regelmässigt om bevisning rörande något som har hänt i förfluten tid. Sådan bevisning är ofta svår att bedöma, särskilt om den är av muntligt slag, t.ex. om det är fråga om iakttagelser av flera personer av ett visst händelseförlopp om vilket ofta uppgift står mot uppgift. Den koncentrerade huvudförhandling som normalt 
 116 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 ska hållas enligt rättegångsbalken ger garantier för att domstolen får förutsättningar för att väga samman förekommande bevis. Till detta kommer att i dispositiva tvistemål den allmänna civilrättens komplexitet medför att grunderna för ett anspråk eller ett bestridande ofta kan konstrueras på många alternativa sätt. Ett slutligt klarläggande av parternas ståndpunkter i sådana mål kräver nästan alltid en muntlig förhandling. Genom att domstolen i ett dispositivt tvistemål inte har rätt att döma på grunder som inte har åberopats vid huvudförhandlingen är en part skyddad mot att för målets utgång avgörande grunder ligger dolda i till domstolen ingivna skrivelser. Särskilt för brottmålens del kan tilläggas att huvudförhandlingsprincipen i vissa fall kan ge de bästa förutsätt- ningarna för en offentlig kontroll av dömandet. 
 Rättegångsbalken är visserligen lämplig som grundläggande processlag vid handläggningen av ersättningsanspråk när pröv- ningen sker fristående från handläggningen av en tillståndsfråga, eftersom det i sådana fall är fråga om rättegångar som ligger nära de dispositiva tvistemålen. När det gäller tillståndsfrågor särskilt har skälen för att tillämpa rättegångsbalken aldrig varit lika starka. Signifikativt är att det i miljöbalken har gjorts så många djupa ingrepp i rättegångsbalkens grundläggande principer att förfarandet knappast företer några egentliga skillnader i förhållande till en process enligt förvaltningsprocesslagen eller ärendelagen. Givetvis är ändå ett muntligt förfarande ofta till nytta även i mål där bevisupptagning av nyss angivet slag inte äger rum. Det gäller särskilt i stora och komplicerade mål där ett muntligt förfarande är ägnat att snabbt och enkelt undanröja risken för att en parts talan inte uppfattas på rätt sätt. 
 Rättegångsbalken, men inte övriga processlagar, innehåller en detaljerad reglering av processrättsliga frågor vilka i vissa fall aldrig blir aktuella i ett mål angående en tillståndsfråga i en miljödomstol eller i en fastighetsdomstol eller vilka kanske till och med behöver för åtminstone vissa situationer regleras på ett delvis annat sätt än enligt rättegångsbalken. Det gäller i första hand åtskilliga regler i  
 42–44 
  kap. rättegångsbalken om förberedelse, huvudförhandling och följderna av utevaro från ett sammanträde. Det gäller också åtskilliga processrättsliga institut, t.ex. rätten till taleändring (13 kap. 3 § RB), partssuccession (13 kap. 7 § RB), förening av mål, (14 kap.  
 1–6 
  §§ RB) intervention (14 kap.  
 9–11 
  §§ RB), säkerhets- åtgärder (15 kap. RB), processmaterialet (17 kap. 2 § RB), rättens 
 117 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 bundenhet vid yrkande (17 kap. 3 § RB), omedelbar verkställighet (17 kap. 14 § RB) och rättegångskostnader (18 kap. RB). 
 Övervägande skäl får mot den nu angivna bakgrunden anses tala emot att man för handläggningen i miljödomstolarna låter rätte- gångsbalken vara den grundläggande processlagen för sådana fall där ett myndighetsbeslut har överklagats till domstolen. 
 Miljödomstolen kommer dock även i fortsättningen att som första instans pröva bl.a. åtskilliga med tillståndsfrågorna samman- hängande frågor om enskildas rätt till ersättning av andra enskilda. Även åtskilliga fastighetsmål ska prövas av de framtida miljödom- stolarna som första instans. Den typen av ersättningsfrågor har i våra domstolar av hävd nästan undantagslöst behandlats enligt rättegångsbalkens regler och detta oavsett domstolstyp. Det finns ingen anledning att nu ändra på det förhållandet. Rättegångsbalken bör alltså fortfarande vara tillämplig i de mål där miljödomstolen är första instans. Det kan erbjuda åtskilliga effektivitetsvinster att sådana tillstånds- och ersättningsfrågor som har ett nära samband och som kan prövas samtidigt också kan handläggas i en och samma rättegång, något som förutsätter att samma grundläggande processordning gäller. Enligt de nuvarande reglerna i 21 kap. 3 § miljöbalken är det i denna situation förvaltningsprocesslagens regler som viker. Handläggningen sker alltså till alla delar enligt rättegångsbalken. Det kan sättas i fråga om denna lösning är följdriktig. Vi avser att komma tillbaka till denna fråga i vårt fortsatta arbete. 
  
 3.4.3 
  
 Förvaltningsprocesslagen och ärendelagen 
  
 Eftersom vi har bedömt att rättegångsbalken inte bör tillämpas vid handläggningen av mål där ett myndighetsbeslut har överklagats till miljödomstol, står valet för närvarande mellan förvaltningsprocess- lagen och ärendelagen. 
 Det bör enligt våra direktiv krävas relativt starka skäl för att låta en processordning som inte är avsedd för tingsrätterna gälla för vissa mål i miljödomstolarna. Bestämmelserna i ärendelagen ger i flera avseenden lika lämpliga lösningar som en tillämpning av förvaltningsprocesslagen. Ärendelagen är dessutom en processlag, som i motsats till förvaltningsprocesslagen systematiskt och terminologiskt är anpassad till vad som i allmänhet gäller inom den allmänna domstolsorganisationen. I de fall där en myndighets 
 118 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 avgörande överklagas till en miljödomstol bör således utgångs- punkten vara att de handläggningsregler som gäller för de allmänna domstolarna ska vara tillämpliga i den mån det inte i miljöbalken ges särbestämmelser. 
 Som skäl för att tillämpa förvaltningsprocesslagen i överklagade mål i miljödomstolarna angavs i förarbetena till miljöbalken att det var ett något enklare och friare förfarande som är anpassat till överprövning av ärenden som prövats av förvaltningsmyndighet. Förvaltningsprocesslagen sades dessutom till skillnad från rätte- gångsbalken vara särskilt anpassad för ärenden som prövats av förvaltningsmyndighet. För överprövningen av sådana ärenden sades rättegångsbalken passa mindre väl (prop. 1997/98:45, del 1 s. 466). Att tillämpa ärendelagen på till miljödomstol överklagade mål synes alltså inte ha varit aktuellt när miljöbalken kom till. Som vi tidigare nämnt gällde dock 1946 års ärendelag när miljöbalken utarbetades. Miljödomstolarna och Miljööverdomstolen är inord- nade i den allmänna domstolsorganisationen och kommer även i fortsättningen att vara det. Det ligger därför nära till hands att mål och ärenden i en domstol som är inordnad på det sättet handläggs enligt processlagar som är anpassade för de allmänna domstolarna. Den ärendelag som nu gäller är mer lämpad vid prövning av över- klagade beslut än 1946 års ärendelag. Även om man för miljö- domstolarnas del skulle välja ärendelagen som tillämplig processlag i stället för förvaltningsprocesslagen måste dock särskilda bestämmelser införas om miljödomstolarnas handläggning av mål och ärenden. 
 Valet av processordning kan också ha betydelse för att skapa förutsättningar för en god prejudikatbildning. Detta är viktigt för  
 PBL-målen, 
  eftersom behovet av vägledande avgöranden har visat sig vara särskilt stort på det området. I vårt första delbetänkande har vi inte föreslagit någon ändring av den föreskrift i 23 kap. 8 § miljöbalken enligt vilken talan inte får föras mot ett avgörande av Miljööverdomstolen i ett mål som har överklagats till en miljödomstol. Vi har i stället föreslagit att Miljööverdomstolen i principellt viktiga mål ska kunna ha en förstärkt sammansättning men återkommer till frågan i vårt kommande arbete. 
 Med hänsyn till de aktuella målens offentligrättsliga karaktär och då det inte har framkommit att det varit förenat med några praktiska svårigheter för miljödomstolarna att tillämpa förvalt- ningsprocesslagen är det angeläget att i allt väsentligt i praktiken behålla det förfarande som för närvarande förekommer i miljö- 
 119 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 domstolarna. Särskilt viktigt är det att en ny processordning inte ger domstolarna anledning att tveka om sin officialprövnings- skyldighet i förhållande till viktiga regler i miljöbalken angående miljöhänsyn. 
 Behovet av undantagsregler vid en övergång från förvaltnings- processlagen till ärendelagen 
 Enligt våra direktiv talar starka skäl för att miljödomstolarna ska tillämpa ärendelagen i överklagade mål. Vi har i avsnitt 2.3.2 lämnat en redogörelse för likheter och skillnader mellan ärendelagen och förvaltningsprocesslagen. Några av de skillnader som vi konstaterat har sådan betydelse för miljödomstolarnas verksamhet att en övergång från förvaltningsprocesslagen till ärendelagen under alla förhållanden måste förenas med undantagsregler i förhållande till vad som föreskrivs i ärendelagen. 
 Nedan följer en preliminär bedömning av vilka undantagsregler som skulle behövas. 
 Det bör vara tydligt att miljödomstolarna har en generell officialprövningsskyldighet. Därför skulle det behöva föreskrivas att rätten ska tillse att utredningen blir så omfattande som målets beskaffenhet kräver. Rätten skulle också behöva ges en uttrycklig befogenhet att anvisa hur utredningen bör kompletteras och avvisa onödig utredning samt att inhämta yttrande från förvaltnings- myndighet som tidigare beslutat i saken (jfr 8 och 13 §§ FPL). 
 Ärendelagens och förvaltningsprocesslagens regler om muntlig förhandling och syn uppvisar sådana skillnader att det även i denna del skulle behövas en särreglering. Det skulle således behövas en särskild regel om att muntlig förhandling eller syn ska hållas, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen eller synen ej är obehövlig och ej heller särskilda skäl talar mot det (jfr 9 § tredje stycket och 23 § FPL). 
 De regler om ersättning till vittnen och sakkunniga som finns i förvaltningsprocesslagen skulle också såsom undantagsregler från ärendelagen behöva överföras till miljöbalken. 
 Som 34 § ärendelagen är utformad skulle den ge möjlighet för miljödomstolen att i ett mål om utdömande av vite eller uttag av tilläggsavgift ompröva sitt beslut eftersom sådana mål enligt förslagen i vårt första betänkande ska handläggas enligt samma 
 120 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 regler som till miljödomstolen överklagade mål. Även i detta avseende vore en undantagsregel påkallad. 
 Som vi påvisat i avsnitt 2.3.2 är det också en skillnad mellan ärendelagen och förvaltningsprocesslagen i fråga om möjligheterna att överklaga beslut om inhibition. Detta är dock en fråga som måste övervägas ytterligare när det blir dags att ta ställning till hur processreglerna ska utformas vid en ändrad instansordning för mål enligt miljöbalken eftersom det finns ett samband med de regler som gäller om s.k. verkställighetsförordnande enligt 19 kap. 5 §, 22 kap. 28 § och 23 kap. 7 § miljöbalken. 
 Eftersom förfarandet i miljödomstolen i de fall det nu gäller inleds genom att någon för talan mot ett avgörande vore det lämpligt att kategorisera fallen som mål enligt ärendelagen. På samma sätt som vid tillämpning av förvaltningsprocesslagen bör ett avgörande av saken betecknas som dom, medan avgörandena i sådana ärenden som miljödomstolarna nu handlägger enligt ärendelagen bör betecknas beslut. 
  
 3.4.4 
  
 Slutsatser 
  
 De undantagsregler som vi ovan har redovisat att det finns ett behov av, kan vid en närmare granskning sannolikt visa sig otill- räckliga med hänsyn till de omfattande förändringar av miljödom- stolarnas uppgifter som vi enligt våra direktiv ska överväga i vårt fortsatta arbete. Den nya instansordningen för mål och ärenden enligt miljöbalken samt samordningen mellan miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna kräver i betydande utsträckning över- väganden och förslag om nya processuella regler. Naturligtvis är det bäst att utarbeta sådana förslag i ett sammanhang. Redan vårt hittillsvarande arbete med att jämföra handläggningsreglerna i förvaltningsprocesslagen med dem i ärendelagen i ljuset av behovet av sådana regler i miljödomstolarnas verksamhet har gett den erfarenheten att nya frågeställningar dyker upp efter hand. Risken är uppenbar för att vi innan vi har kommit in på frågor som rör den nya instansordningen för vissa ärenden enligt miljöbalken och samordningen mellan miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna förbiser väsentliga problemställningar. I ett sådant läge skulle vi inte kunna undgå kritik för bristande omsorg i vårt lagstiftnings- arbete. Givetvis innebär det dessutom ett visst dubbelarbete att utreda miljödomstolarnas handläggningsregler i två steg. Med 
 121 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 hänsyn till de snäva tidsramar som gäller för vårt uppdrag är dubbelarbete något som vi bör undvika. 
 Nya handläggningsregler får vad gäller en övergång till tillämpning av ärendelagen i huvudsak anses ha en principiell snarare än en sakligt motiverad bakgrund eftersom tillämpningen av förvaltningsprocesslagen inte har medfört några särskilda svårigheter i miljödomstolarnas arbete. De regler om handlägg- ningen som slutligt kommer att föreslås medför inte större sakliga förändringar i förhållande till gällande ordning än att de nya handläggningsreglerna kan tillämpas även i de mål som redan finns i miljödomstolarna när de nya reglerna träder i kraft. Det finns därför inga praktiska skäl som talar emot att förvaltnings- processlagen tillämpas på överklagade mål till dess att slutresultatet av vårt arbete med processuella frågor föreligger. 
 En fråga som har diskuterats och som vi nyss berörde i det föregående gäller dock de föreskrifter av främst administrativ natur som gäller för tingsrätterna och för länsrätterna. Här avses förord- ningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion och förordningen (1996:382) med länsrättsinstruktion. Det har ifrågasatts om tingsrättsinstruktionen är fullt ut tillämplig i miljödomstolarnas verksamhet eftersom dessa i viss utsträckning tillämpar förvalt- ningsprocesslagen. Tingsrättsinstruktionen innehåller vissa regler om delegation i den dömande verksamheten och i övrigt rent administrativa föreskrifter. I vart fall i de delar som gäller admini- strativa frågor gäller tingsrättsinstruktionen för tingsrätterna även i deras funktion som miljödomstolar och detta i princip oavsett om den miljödomstol det gäller ska ha att tillämpa rättegångsbalken eller förvaltningsprocesslagen. Detta beror på att tingsrätts- instruktionen i huvudsak inte är utfärdad med stöd av någon delegation i rättegångsbalken utan bygger på regeringens rest- kompetens enligt 8 kap. 13 § regeringsformen. Det konstitutionella stödet för att delegera dömande uppgifter till en tingsnotarie är inte helt transparent. Något hinder av statsrättsliga eller processrättsliga skäl mot att delegera dömande uppgifter kan dock inte anses föreligga eftersom en tingsnotarie som avlagt domared är att anse som en lagfaren domare enligt såväl rättegångsbalken som miljöbalken. Föreskrifterna om tingsnotariernas behörighet i 18 § tingsrättsinstruktionen skulle med ett sådant synsätt snarast vara att anse som begränsningsregler. Av de delegationsmöjligheter som ges i 18 § tingsrättsinstruktionen är egentligen bara två fall aktuella för miljödomstolarnas vidkommande. Det gäller dels det fall som vi 
 122 
  
 SOU 2008:31 
  
 Överväganden och förslag 
  
 nu har för övervägande, dvs. att göra ärendelagen tillämplig i miljödomstolarnas verksamhet. Enligt 18 § tingsrättsinstruktionen får en tingsnotarie förordnas att handlägga ärenden enligt ärendelagen om ärendena kan handläggas av en lagfaren domare och inte är tvistiga. Alla ärenden som är överklagade är emellertid definitionsmässigt tvistiga. I detta hänseende har det därför ingen betydelse om det är ärendelagen eller förvaltningsprocesslagen som tillämpas av miljödomstolarna. Vidare får enligt 18 § tingsrätts- instruktionen en tingsnotarie förordnas att handlägga tvistemål om värdet av det tvisten gäller inte överstiger ett halvt basbelopp. De mål i miljödomstolarna som kan komma i fråga för sådana förordnanden handläggs av miljödomstolen som första instans med rättegångsbalken som tillämplig processlag. Om övriga förut- sättningar föreligger finns det alltså inget hinder mot att förordna en tingsnotarie att handlägga ett sådant mål i en miljödomstol. Däremot är de delegationsregler i tingsrättsinstruktionen som inte avser personer som är att anse som lagfarna domare, t.ex. domstolssekreterare, beroende av lagstöd när det är fråga om uppgifter som är av betydelse för parterna eller som är väsentliga från rättssäkerhetssynpunkt. Ett sådant lagstöd finns vid tillämpning av rättegångsbalken och även ärendelagen i 1 kap. 3 e § första stycket första meningen rättegångsbalken. Här finns sannolikt en lucka i lagstiftningen genom att tingsrätten som miljödomstol i vissa fall ska tillämpa förvaltningsprocesslagen. Samtidigt är det klart att skälen för en tillämpning av de behörighetsbestämmelser som tingsrättsinstruktionen ger med stöd av rättegångsbalken är lika starka när miljödomstolar tillämpar förvaltningsprocesslagen. En fortsatt tillämpning av förvaltnings- processlagen kan därför för de fall som nu avses i viss mån anses bekymmersam rent formellt sett. Problemet kan sägas öka genom det stora antal mål som ska hanteras enligt förvaltningsprocess- lagen när miljödomstolarna också ska pröva överklaganden enligt PBL. Det redovisade problemet har dock funnits så länge som miljöbalken har varit i kraft. I praktiken torde miljödomstolarna utnyttja delegationsmöjligheterna i 16 § tingsrättsinstruktionen genom en analogisk regeltolkning, vilket framstår som helt rimligt. Något hinder mot att detta förhållande kvarstår ytterligare något år kan vi inte se. 
 Sakligt sett framstår det som mest lämpligt att vi i det betänkan- de där vi kommer att lämna förslag om en ny instansordning för A- verksamheter och vattenverksamheter samt om samordning av 
 123 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2008:31 
  
 fastighetsdomstolarna och miljödomstolarna återkommer med förslag om de regler som behövs för miljödomstolarnas prövning av överklagade mål. De stora förändringar som utredningen har att överväga när det gäller målsammansättningen i miljödomstolarna och sättet för inledande av ett mål påkallar således en genom- gripande översyn av handläggningsreglerna. Ett slutligt ställnings- tagande med förslag till de handläggningsregler som ska gälla för de framtida miljödomstolarna bör enligt vår bedömning därför anstå tills vi utreder de övriga processuella frågor som ingår i uppdraget. Flertalet av de sakkunniga och experter som deltar i utredningens arbete och som yttrat sig i frågan instämmer i denna uppfattning. 
 I våra tilläggsdirektiv ställs kravet att vi belyser frågan om vilken processordning som ska tillämpas av miljödomstolarna. Däremot kan direktiven inte uppfattas som ett åläggande för oss att redan nu föreslå en övergång till ärendelagen om våra överväganden leder till ett annat resultat. Vårt ställningstagande blir därför att inte lägga fram några förslag i detta betänkande till en ändrad processordning för miljödomstolarna i dit överklagade mål. 
 124 
  
 4 
  
 Kostnader och andra konsekvenser 
  
 Utredningens bedömning:  
 Förslaget om ändring av miljödom- stolarnas domkretsar bedöms sammantaget på sikt inte leda till några kostnadsökningar för det allmänna. I övrigt bedöms förslaget inte medföra några konsekvenser av betydelse. 
 Enligt direktiven ska vi i detta delbetänkande lämna överväganden och förslag som avser antalet miljödomstolar och deras lokali- sering, domkretsindelning för miljödomstolarna och handlägg- ningsregler för de mål och ärenden som miljödomstolarna ska pröva. Vi ska därvid redovisa de samhällsekonomiska och andra konsekvenser som förslagen medför. 
 Den ändring av miljödomstolarnas domkretsar som föreslås innebär inte en ökning av det totala antalet mål utan endast att vissa pågående ansökningsmål flyttas från en miljödomstol till en annan. Förslaget innebär bl.a. att delar av Skåne län samt delar av Hallands län flyttas från miljödomstolen i Växjö till miljödomstolen i Vänersborg och att den del av Dalarnas län som i dag tillhör doms- området för miljödomstolen i Nacka flyttas till miljödomstolen i Östersund. En mindre del av miljödomstolen i Umeå flyttas till miljödomstolen i Östersund. Vidare flyttas Gotlands län från miljödomstolen i Nacka till miljödomstolen i Växjö. Det finns en viss risk för ökade resekostnader i miljödomstolarnas verksamhet på grund av att Dalarnas län och Gotlands län flyttas från miljödomstolen i Nacka till miljödomstolen i Östersund respektive Växjö. Detta får vägas mot den fördel det långsiktigt innebär att prövningsorganisationen samordnas med indelningen av landet i vattendistrikt. Eftersom målen i huvudsak avgörs efter antingen skriftlig handläggning eller förhandling i samband med syn på platsen torde den ändrade domkretsindelningen inte innebära några 
 125 
  
 Kostnader och andra konsekvenser 
  
 SOU 2008:31 
  
 ökade kostnader eller andra olägenheter för allmänheten. Med hänsyn till att vissa miljödomstolar till följd av förslaget kommer att ta över pågående mål kan det inte uteslutas att handläggnings- tiderna i dessa domstolar i ett inledningsskede kan komma att bli något längre. På sikt bör handläggningstiderna dock totalt sett minska eftersom arbetsunderlaget i de olika miljödomstolarna blir något jämnare fördelat som en följd av förslaget till förändring av miljödomstolarnas domkretsar. För myndighetsorganisationen i dess helhet bedöms anpassningen till vattendistrikten medföra en besparing. 
 En konsekvens av förslaget att inte ändra miljödomstolarnas lokalisering är att samtliga tingsrätter där det finns miljödomstolar är tillräckligt stora för att kunna finnas kvar där de är nu. På flera orter medför detta också att det ges tillgång till sysselsättning som kräver en kvalificerad utbildning. 
 Förslaget innebär inte att resursbehovet hos miljödomstolarna totalt sett ökar. Vi har i vårt första delbetänkande bl.a. gjort en pre- liminär bedömning av resursbehovet hos respektive miljödomstol med anledning av den nya instansordningen för  
 PBL-mål. 
  Den sammantagna effekten av våra förslag i detta och vårt första del- betänkande blir att antalet inkommande mål till miljödomstolen i Östersund i princip kommer att fördubblas. Det kan därför finns anledning att överväga om vår preliminära bedömning av resurs- fördelningen behöver ändras. 
 TPF 
  
 1 
  
 FPT  
 Hur resurserna bör fördelas mellan miljödomstolarna och i vilken takt överföringen av resurser bör ske är enligt vår mening frågor som bör avgöras vid budgetförhand- lingarna mellan domstolarna och Domstolsverket. Sammantaget bedöms förslagen på längre sikt inte leda till några kostnads- ökningar för domstolsorganisationen i dess helhet. Övergångsvis kan dock vissa merkostnader, bl.a. på grund av våra förslag om en ny instansordning för  
 PBL-mål, 
  inte undvikas. 
 I detta delbetänkande lämnas inga förslag som påverkar den kommunala självstyrelsen. Förslaget om ändrad domkretsindelning bedöms mot bakgrund av vad som ovan anförts om dess inverkan på handläggningstiderna endast få marginella och övergående nega- tiva effekter för små och medelstora företag och andra parter i domstolsprocessen. Förslaget bedöms inte leda till några konse- kvenser för jämställdheten, brottsligheten, sysselsättningen och den offentliga servicen i olika delar av landet, de integrationspoli- 
  
 1 
  
 TP PT  
 SOU 2007:111 s. 105. 
 126 
  
 SOU 2008:31 
  
 Kostnader och andra konsekvenser 
  
 tiska målen eller medföra konsekvenser för den personliga inte- griteten. 
 127 
 5 Författningskommentar 
 Förslag till ändring i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar 
 Förslaget, som har behandlats i avsnitt 3.2, innebär att miljödom- stolarnas domkretsar samordnas med vattendistrikten. Beskriv- ningen av domkretsarna i författningstexten ansluter sig till de formuleringar som tidigare använts och hänför sig till läns- indelningen. Ett annat sätt att beskriva samma områden finns i 2 kap. 1 § förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. För att klargöra att områdena är geografiskt identiska ska förordningen om domkretsarna innehålla en karta som överensstämmer med den karta över hela landet som finns som bilaga 2 till förordningen om kvaliteten på vattenmiljön. 
 Enligt en särskild övergångsbestämmelse ska mål som ska tillhöra en ny domkrets vid ikraftträdandet lämnas över till den domstol där ärendet skulle ha inletts enligt den nya domkrets- indelningen. Om det är till nackdel för handläggningen ska över- lämnande inte ske. Bestämmelsen är i linje med sådana lämplighets- avvägningar som kan göras enligt 20 kap. 8 a § miljöbalken. 
 129 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Ny instansordning för vissa miljöbalks- och 
  
 Dir. 
  
 PBL-ärenden 
  samt ett samordnat dömande 
  
 2007:94 
  
 vid miljödomstolarna och fastighetsdom- 
  
 stolarna 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 20 juni 2007 
 Sammanfattning 
 En särskild utredare ska utreda och föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och plan- och bygglagen (1987:10, PBL). Utredaren ska vidare utreda och föreslå organisa- tions- och författningsändringar för en samordning av miljödom- stolarna och fastighetsdomstolarna. Syftet med utredningen är att förenkla, samordna och på så sätt effektivisera handläggningen och domstolsprövningen av fastighetsmål och mål och ärenden enligt miljöbalken och PBL. Utredningen syftar vidare till att höja kvali- teten i verksamheten och hitta en långsiktigt hållbar organisations- lösning för miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. 
 Utredaren kommer under hösten 2007 att få i uppdrag att utreda behovet av författningsändringar avseende vissa övriga frågor enligt miljöbalken och PBL. Dessa frågor presenteras över- siktligt i detta direktiv, men preciseras närmare i kommande tilläggsdirektiv. 
 Ett delbetänkande med förslag till organisations- och författ- ningsändringar i anledning av den nya instansordningen för ärenden och mål enligt PBL ska redovisas senast den 31 december 2007. Övriga instansordningsfrågor ska redovisas i ett delbetän- kande senast den 30 april 2008. Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 31 december 2008. 
 131 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
 Ärenden och mål enligt PBL 
 Enligt nu gällande regler överklagas kommuners beslut enligt plan- och bygglagen i ärenden som avser detaljplaner, fastighetsplaner och områdesbestämmelser, s.k. planärenden, till länsstyrelsen och därefter till regeringen. Till regeringen överklagas också vissa beslut enligt 12 kap. PBL och vissa beslut som rör försvaret. Kommuner- nas beslut i byggfrågor (bygglov, rivningslov, marklov och för- handsbesked samt ärenden om påföljder och ingripanden) som efter länsstyrelsens prövning inte överprövas av regeringen, över- klagas i dag till allmän förvaltningsdomstol. 
  
 PBL-kommittén 
  fick 2002 i uppdrag att se över bland annat instansordningsfrågan för samtliga  
 PBL-ärenden. 
  I slutbetänkandet Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77) har kommittén föreslagit att överprövningen av  
 plan-ärenden 
  enligt PBL, med undantag för ingripande med stöd av 12 kap. och vissa beslut som är av betydelse för försvaret, flyttas från regeringen till de nuvarande miljödomstolarna och att övriga ärenden enligt PBL, med undantag för de ärenden som kan bli föremål för s.k. laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), fort- sättningsvis överprövas i länsstyrelserna och – efter ett överklagan- de – vid de nuvarande miljödomstolarna. Detta förslag fick stort stöd av remissinstanserna. I propositionen Ny instansordning för  
 PBL-ärenden 
  (prop. 2006/07:98) föreslog regeringen den 22 mars 2007 att riksdagen skulle godkänna en inriktning för det fortsatta arbetet med en ny instansordning för  
 PBL-ärenden 
  i enlighet med vad  
 PBL-kommittén 
  har föreslagit. Riksdagen antog förslaget den 1 juni 2007 (bet. 2006/07:CU31, rskr. 2006/07:191). 
 Ärenden och mål om miljöfarliga verksamheter och vattenverk- samheter 
 Ärenden och mål om miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. miljöbalken prövas i dag av kommuner, länsstyrelser, miljödom- stolar, Miljööverdomstolen och Högsta domstolen. I mål som rör Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt ska domstol alltid med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för avgörande. 
 132 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 1 
  
 Vilken myndighet som är första respektive sista instans beror på hur den miljöfarliga verksamheten är klassad. De miljöfarliga verksamheterna klassas som  
 A-, 
  B- eller  
 C-verksamheter. 
  Första instans för miljöprövningen av en  
 A-verksamhet 
  är miljödom- stolen. Första instans för miljöprövningen av en  
 B-verksamhet 
  är en särskild miljöprövningsdelegation vid länsstyrelserna. Miljö- prövningsdelegationen består av en ordförande och en miljösak- kunnig. Ärendena bereds av anställda vid länsstyrelsen. Om verk- samheten är en  
 C-verksamhet 
  är kommunen första prövnings- instans. 
 Mål om vattenverksamheter enligt 11 kap. miljöbalken prövas av en miljödomstol som första instans. 
 Vilken instans som är sista instans är beroende av om ärendet inleds vid en förvaltningsmyndighet eller domstol. Om ärendet inleds vid en förvaltningsmyndighet är Miljööverdomstolen sista instans. I annat fall är Högsta domstolen sista instans. 
 Det finns i dag fem miljödomstolar och en miljööverdomstol. Miljödomstolarna är inordnade i den allmänna domstolsorga- nisationen. Svea hovrätt är Miljööverdomstol och tingsrätterna i Växjö, Vänersborg, Nacka, Östersund och Umeå är miljödom- stolar. Miljödomstolen i Umeå har verksamhet även i Luleå. 
 Miljöbalkskommittén fick 2003 i uppdrag att utreda frågan om tillståndsprövning enligt miljöbalken bör inledas direkt hos miljödomstol eller om domstolen ska pröva tillståndsfrågan först efter överklagande av en förvaltningsmyndighets beslut. I slut- betänkandet Miljöbalken; miljökvalitetsnormer, miljöorganisa- tionerna i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59) förordade kommittén att mål om vattenverksamheter och alla typer av miljöfarliga verksamheter ska tillståndsprövas vid en förvaltnings- myndighet som första instans. Samtidigt konstaterade kommittén att det finns behov av fortsatt utredning. En prövningsorganisation som innebär att mål om miljöfarliga  
 A-verksamheter 
  och vatten- verksamheter prövas av länsstyrelse som första instans har fått stöd av en majoritet av remissinstanserna. 
 I det tidigare delbetänkandet Alternativ för miljöbalkens prövningsorganisation (SOU 2004:38) förordade Miljöbalks- kommittén att antalet myndigheter som prövar mål om A- verksamheter och vattenverksamheter bör begränsas till ett litet antal, företrädesvis  
 1–5 
  stycken. 
 I samma delbetänkande belyste kommittén den tveksamhet som uttryckts i fråga om miljöprövningsdelegationernas självständighet 
 133 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2008:31 
  
 i förhållande till länsstyrelserna med anledning av att berednings- personalen vid miljöprövningsdelegationen också är handläggare vid länsstyrelserna. 
 Fastighetsdomstolarna 
 Fastighetsdomstolarna prövar bl.a. fastighetsbildnings- och expropriationsmål. Det finns i dag 25 fastighetsdomstolar. Enligt lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål ska det finnas en fastighetsdomstol i varje län. Regeringen har beslutat att tings- rätterna i residensstäderna samt Mariestads och Vänersborgs tingsrätter ska vara fastighetsdomstolar. I vissa mål och ärenden är även Eskilstuna och Sundsvalls tingsrätter fastighetsdomstolar. Fastighetsdomstolarnas avgöranden kan överklagas till någon av de sex hovrätterna och vidare till Högsta domstolen. 
 Domstolsverket fick i regleringsbrevet för 2005 i uppdrag att göra en översyn av fastighetsdomstolarnas verksamhet. Browning stolsverket föreslog att antalet fastighetsdomstolar skulle minskas från 25 till 7 och att dessa huvudsakligen skulle lokaliseras till de tingsrätter som är miljödomstolar (Domstolsverkets rapport 2006:2). En majoritet av de remissinstanser som Domstolsverket hade remitterat rapporten till var positiva till en ändrad orga- nisation. Flera domstolar pekade dock på att denna fråga borde samordnas med förändringar i organisationen för miljödom- stolarna. Även i flera av remissvaren till  
 PBL-kommitténs 
  slut- betänkande framfördes att fastighetsdomstolarna borde införlivas i den nya organisationen vid miljödomstolarna. 
 Utredningsbehovet 
 Ändrad instansordning för vissa PBL- och miljöbalksärenden 
 I enlighet med propositionen Ny instansordning för PBL- ärenden (prop. 2006/07:98, bet. 2006/07:CU31, rskr 2006/07:191) bör prövningsorganisationen för  
 PBL-ärenden 
  ändras på det sätt som  
 PBL-kommittén 
  har föreslagit.  
 PBL-kommittén 
  har lämnat ett antal författningsförslag för genomförande av de organisa- tionsförändringar som behövs för att åstadkomma en sådan ny instansordning. Ytterligare utredning med förslag på organisations- 
 134 
 SOU 2008:31 Bilaga 1 
 och författningsändringar är dock nödvändig för att kunna genomföra den nya instansordningen. 
 Miljöbalkskommittén förordade en ändrad instansordning för mål om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter och regeringen delar denna uppfattning. Regeringen gör bedömningen att en ändrad instansordning för mål om  
 A-verksamheter 
  och vatten- verksamheter som innebär att de prövas av en länsstyrelse som första instans renodlar miljödomstolarnas tvistlösande roll och effektiviserar handläggningen. Förslag på organisations- och författningsändringar för genomförandet av en sådan ny instans- ordning behöver dock tas fram. I sammanhanget bör det utredas hur man i en ändrad instansordning bäst tillgodoser behovet av att bygga upp och behålla en hög kompetens i prövningen. Möjlig- heten att t.ex. koncentrera dessa ärendegrupper till ett färre antal länsstyrelser bör övervägas. Här kan det framtida antalet miljö- domstolar vara vägledande. Det bör också analyseras närmare hur miljöprövningsdelegationernas och länsstyrelsernas olika roller ges bäst förutsättningar att åstadkomma en effektiv och rättssäker verksamhet. 
 Instansordningen för ärenden och mål som berör Försvars- makten, Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller Försva- rets radioanstalt omfattas inte av utredningsbehovet och ingår därför inte i uppdraget. 
 Miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna 
 Domstolsorganisationen ska vara ändamålsenligt utformad och bl.a. ge möjlighet till kompetensutveckling och specialisering. 
 Av Domstolsverkets rapport framgår att många av de lagfarna ledamöter som handlägger fastighetsmål inte i särskilt hög grad är specialiserade inom det aktuella rättsområdet. Specialiseringen i fastighetsdomstolarna består för närvarande, med några undantag, främst i att fastighetsråden är knutna till dessa domstolar. I rapporten görs bedömningen att en koncentration av fastighets- domstolarna till färre tingsrätter skulle leda till en höjd kompetens hos framför allt de lagfarna ledamöterna, att alla fastighets- domstolar skulle få ett målunderlag som kan sysselsätta minst ett fastighetsråd vid varje domstol och att förutsättningarna för att ha ett specialiserat beredningsstöd skulle förbättras. Flertalet remiss- instanser ställde sig bakom denna bedömning. Mot denna bakgrund 
 135 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2008:31 
  
 anser regeringen att det finns anledning att överväga antalet fastighetsdomstolar. 
 Fastighetsmålen har många likheter med miljömålen och likheterna med  
 PBL-målen 
  är än mer framträdande. Med anledning av de förändringar som nu genomförs av miljödomstolarnas organisation aktualiseras frågan om en samordning av organisa- tionen för fastighetsdomstolarna och miljödomstolarna. Vid en samordnad domstolsprövning i dessa mål skulle såväl resurser som den speciella kompetens dessa mål förutsätter kunna användas mer effektivt. En samordning skulle även öka förutsättningarna för en enhetlig praxis i besläktade frågor vilket skulle kunna bidra till en ökad kvalitet i dömandet. 
 I fastighetsdomstolarna sker handläggningen enligt rätte- gångsbalken eller lagen (1996:242) om domstolsärenden. Av 20 kap. miljöbalken framgår att vid prövning av mål vid en miljödomstol som har överklagats dit från en förvaltningsmyndig- het tillämpas förvaltningsprocesslagen om annat inte är särskilt föreskrivet. Förvaltningsprocesslagen är en processlag egentligen avsedd att användas i de allmänna förvaltningsdomstolarna. När instansordningen ändras för mål om vattenverksamheter och A- verksamheter kommer antalet mål i miljödomstol som prövas enligt förvaltningsprocesslagen att öka ytterligare. Med hänsyn bl.a. till frågan om prejudikatbildning kan det ifrågasättas om detta är en ändamålsenlig ordning. 
 Frågor i kommande tilläggsdirektiv 
 Utöver det nu redovisade utredningsbehovet anser regeringen att det är viktigt att det nuvarande regelverket utreds och att författningsändringar vid behov föreslås för bl.a. 
  
 utpekande av områden som är av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken, 
  
 samordning av bestämmelser om miljökonsekvensbedömningar 
  
 i 6 kap. miljöbalken och andra författningar, 
  
 anpassning av bestämmelser om vattenverksamheter enligt 11 kap. miljöbalken till övriga bestämmelser i balken, och 
  
 bestämmelser som påverkar förutsättningarna för produktion av förnybar energi. 
  
 136 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 1 
  
 Regeringen avser att återkomma med tilläggsdirektiv i dessa frågor under hösten 2007. 
 Uppdraget 
 Första delbetänkandet 
 Vissa organisatoriska frågor uppkommer med anledning av att överprövningen av ärenden enligt PBL i huvudsak ska ske i länsstyrelse och därefter, i händelse av överklagande, vid de nu- varande miljödomstolarna. Utredaren ska föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för den ändrade instans- ordningen för  
 PBL-ärendena. 
  Utredaren ska lämna förslag på hur resurs- och kompetensbehov som uppkommer vid länsstyrelserna och miljödomstolarna till följd av en ändrad prövningsordning bör tillgodoses. Utredaren ska bl.a. belysa olika lämpliga sätt att utforma beredningsorganisationen. 
 Andra delbetänkandet – organisatoriska frågor 
 Utredaren ska 
  
 föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för den ändrade instansordningen för mål om  
  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter, 
  
 analysera för- och nackdelarna med olika alternativ för prövning av civilrättsliga frågor om tvångsrätt och skadeersättning i mål om tillstånd till vattenverksamheter och lämna förslag till det alternativ som är mest ändamålsenligt, 
  
 föreslå hur miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska samordnas organisatoriskt, 
  
 föreslå antalet miljödomstolar och fastighetsdomstolar och var dessa domstolar ska vara lokaliserade, 
  
 överväga hur instansordningen för fastighetsmålen ska ut- formas, 
  
 föreslå hur domkretsindelning för miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska utformas, och 
  
 överväga införandet av nya namn på miljödomstolarna och Miljööverdomstolen. 
  
 137 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2008:31 
  
 Vissa organisatoriska frågor uppkommer med anledning av att tillståndsprövningen av mål om  
 A-verksamheter 
  och vatten- verksamheter ska inledas vid länsstyrelserna samt dels att miljö- domstolarna och fastighetsdomstolarna ska samordnas. 
 Utredaren ska föreslå de organisations- och författnings- ändringar som behövs för den ändrade instansordningen för ärenden om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter. I syfte att säkra tillräcklig kompetens och kontinuitet för tillståndsärendenas beredning, ska utredaren lämna förslag till möjliga lösningar, t.ex. att organisatoriskt ge ett färre antal länsstyrelser detta ansvar. Utredaren ska lämna förslag om lämpligt antal och vilka länsstyrelser som kan komma att pröva målen om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter. En utgångspunkt kan vara det framtida antalet miljödomstolar. 
 Utredaren bör överväga om en nedflyttning av prövningen av målen om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter till länsstyrelse som första instans innebär att det finns behov av att se över miljöprövningsdelegationernas och länsstyrelsernas olika roller i förhållande till varandra. Vid denna översyn bör konsekvenserna av eventuella förändrade förutsättningar för respektive verksamhet belysas. 
 Vid prövning av mål om vattenverksamheter krävs ibland beslut i frågor om markåtkomst och tillgodogörande av fallhöjden i ett vattendrag samt i frågor om ersättning för skada och intrång. En nedflyttning av prövningen av mål om vattenverksamheter till länsstyrelsen kan innebära att länsstyrelsen prövar alla frågor som kan uppkomma i ärenden eller att frågor om markåtkomst och tillgodogörande av fallhöjd samt ersättning skiljs från tillstånds- frågan och på samma sätt som i dag prövas av miljödomstolen. Utredaren ska överväga om dessa frågor skulle kunna hanteras inom ramen för ett förrättningsförfarande. 
 Utredaren ska vidare överväga hur fastighetsdomstolsorga- nisationen ska vara utformad i framtiden och på vilket sätt en samordning kan ske med miljödomstolsorganisationen. Målet är att skapa en gemensam, ändamålsenlig och bestående organisation för dessa rättsområden. Utredaren ska ta ställning till om detta bäst uppnås genom en samlokalisering av verksamheterna eller om det finns förutsättningar för en gemensam organisation. 
 När ärenden enligt PBL ska överklagas till miljödomstolarna samtidigt som miljödomstolarna ska samordnas med fastighets- domstolarna finns det anledning att överväga antalet miljödom- 
 138 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 1 
  
 stolar och fastighetsdomstolar. Det bör också övervägas om domstolarna är ändamålsenligt lokaliserade, bl.a. med beaktande av de nya mål- och ärendetyper som förs till miljödomstolarna. Ut- redaren ska därför föreslå antalet miljödomstolar och fastighets- domstolar och var dessa ska vara lokaliserade. En utgångspunkt ska vara att domstolarna ska ha en funktionell geografisk spridning samtidigt som organisationen ska skapa förutsättningar för specialisering kompetensutveckling och en effektiv berednings- organisation. Den framtida lokaliseringen ska också säkerställa möjligheten att rekrytera kvalificerad personal. 
 Mot bakgrund av att avsikten är att prövningen av fastighetsmål ska koncentreras till färre domstolar och att en samordning ska ske med miljödomstolarna, ska utredaren även överväga hur instans- ordningen för fastighetsmålen ska utformas. Oavsett vilken organisatorisk lösning i övrigt som förordas finns det anledning att överväga om instansordningen för miljö- och fastighetsmålen bör utformas på ett likartat sätt. 
 Vid en samordnad prövning av ärenden enligt miljöbalken och PBL samt när målen om vattenverksamheter ska prövas av läns- styrelserna som första instans bör även domkretsindelningen övervägas i syfte att få en enhetlig indelning. Utredaren ska därför lämna förslag till hur domkretsindelningen för miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska utformas. 
 Som regeringen konstaterade i propositionen Ny instans- ordning för  
 PBL-ärenden 
  (prop. 2006/07:98) förutsätter en samordnad instanskedja ett nytt namn på miljödomstolarna för att tydliggöra att domstolarna skall få uppgiften att överpröva både miljöbalks- och  
 PBL-ärenden. 
  En eventuell organisatorisk sam- ordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna förstärker ytterligare behovet av nya namn på domstolarna. 
 Utöver de nu nämnda organisatoriska frågorna står det utredaren fritt att belysa även andra samordningsmöjligheter som har nära samband med uppdraget. 
 Utredaren ska beakta att förändringarna inte får påverka handläggningstiderna för befintliga mål i miljödomstolarna nega- tivt. 
 139 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2008:31 
  
 Andra delbetänkandet – processuella frågor 
 Utredaren ska 
  
 överväga hur sammansättningsreglerna bör vara utformade i miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna och vid behov föreslå ändrade regler, 
  
 överväga och vid behov lämna författningsförslag rörande vilka handläggningsregler som ska gälla i de mål och ärenden som miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska pröva, och 
  
 föreslå hur prejudikatbildningen ska tillgodoses vid en ändrad prövningsordning. 
  
 Som framgår av föregående avsnitt är den organisatoriska samord- ningen av dömandet i miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ett sätt att uppnå en effektiv och långsiktigt hållbar organisation för dessa rättsområden. För att uppnå fördelarna av en samordnad organisation bör även de processuella reglerna för  
 PBL-, 
  miljö- och fastighetsmålen ses över. Utredaren ska vid behov lämna förslag till harmoniserade regler för rättens sammansättning vid handläggning och avgörande av mål och ärenden i miljödomstolarna och fastig- hetsdomstolarna, bl.a. bör nämndemännens medverkan i fastighets- och  
 PBL-mål 
  utredas. Reglerna ska vara enkla, ändamålsenliga och flexibla för att skapa förutsättningar för en rationell samordning i dömandet. 
 Som framgått prövas flertalet mål i miljödomstolarna enligt förvaltningsprocesslagen. Utredaren ska överväga om detta är en ändamålsenlig ordning eller om i stället lagen (1996:242) om domstolsärenden bör tillämpas för de mål som har inletts vid förvaltningsmyndighet. 
 I dag kan bygglovsärenden m.m. enligt PBL överklagas till Regeringsrätten och målen om vattenverksamheter och miljöfarliga  
 A-verksamheter 
  enligt miljöbalken kan överklagas till Högsta domstolen. När bygglovsärendena nu ska prövas i samma ordning som överklagade miljöbalksärenden samtidigt som målen om vattenverksamheter och  
 A-verksamheter 
  kommer att inledas i länsstyrelse blir Miljööverdomstolen sista instans i dessa fall. Utredaren ska därför överväga och lämna förslag till hur pre- judikatbildningen ska kunna tillgodoses. 
 Utöver de nu berörda frågorna står det utredaren fritt att ta upp och föreslå ändringar som har nära samband med uppdraget. 
 140 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 1 
  
 Kostnader och andra konsekvenser 
 I samband med bedömningen av frågan om hur resurs- och kompetensbehovet ska tillgodoses vid länsstyrelserna och dom- stolarna ska även frågan om finansiering beaktas. En utgångspunkt för utredarens arbete ska vara att finansiering bör ske genom omfördelning av resurser mellan berörda myndigheter. 
 Om utredarens förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas. 
 Utredaren ska genomgående beakta konsekvenserna för små och medelstora företag samt redovisa hur förslagen kan förenkla miljöprövningen för dessa företag, minska tiderna för att få nöd- vändiga tillstånd och minska företagens administrativa kostnader. I denna del ska samråd ske med Näringslivets Regelnämnd. 
 Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. Om förslagen innebär kostnadskonse- kvenser för staten, kommuner eller landsting, ska även förslag till finansiering lämnas. 
 Arbetsformer 
 När det gäller förslag till organisatoriska lösningar ska samråd ske med utredningen Översyn av den statliga förvaltningens uppgifter och organisation (dir. 2006:123). Utredaren ska också beakta de slutsatser som ska rapporteras till Finansdepartementet den 31 augusti 2007 i det särskilda uppdraget att analysera och lämna förslag på koncentration och samordning av länsstyrelsernas kärnverksamhet (Fi2007/604). 
 (Miljödepartementet) 
 141 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till Miljöprocessutredningen 
  
 Dir. 
  
 (M 2007:04) 
  
 2007:184 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 20 december 2007 
 Sammanfattning 
 Utredaren har tidigare fått i uppdrag att utreda och föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ny instansordning för vissa mål- och ärenden enligt miljöbalken och plan- och bygglagen (PBL) samt ett samordnat dömande vid miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Det uppdraget ändras och utökas med dessa direktiv. 
 Tidpunkterna för redovisning av vissa frågor i det tidigare uppdraget ändras. 
 Utredaren får i uppdrag att också utreda behovet av författningsändringar i fråga om 
  
 förnybar energi, 
  
 vattenverksamheter, 
  
 riksintressen enligt 3 kap. miljöbalken, 
  
 miljökonsekvensbeskrivningar, och 
  
 samordning och samråd i prövningsförfarandet. 
  
 Vid behov ska utredaren föreslå nödvändiga författningsändringar i miljöbalken, plan- och bygglagen (1987:10) och andra berörda författningar. 
 Utredaren får därutöver ta upp och föreslå de ändringar som har nära samband med uppdraget. 
 143 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bakgrund 
 Regeringen beslutade den 20 juni 2007 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att dels utreda och föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instans- ordning för vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och PBL, dels utreda och föreslå organisations- och författningsändringar för en samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna (dir. 2007:94). Utredningen har tagit namnet Miljöprocessutredningen (M 2007:04). 
 Enligt de tidigare beslutade direktiven ska utredaren i ett första delbetänkande föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för den ändrade instansordningen för  
 PBL-ärenden. 
  I ett andra delbetänkande ska utredaren föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för den ändrade instans- ordningen för mål om  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter (dvs. mål som enligt det nuvarande regelverket tillståndsprövas av miljödomstol som första instans). I det andra delbetänkandet ska utredaren också analysera fördelar och nackdelar med olika alternativ för prövning av civilrättsliga frågor om tvångsrätt och skadeersättning i mål om tillstånd till vattenverksamheter. Vidare ska utredaren i det andra delbetänkandet föreslå hur miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska samordnas organisatoriskt, föreslå antalet miljödomstolar och fastighets- domstolar och var dessa domstolar ska vara lokaliserade samt överväga och vid behov lämna författningsförslag rörande vilka handläggningsregler som ska gälla i de mål och ärenden som miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska pröva. 
 I de tidigare beslutade direktiven angavs att utredaren i tilläggsdirektiv skulle få i uppdrag att utreda fler frågor som hör samman med prövningar enligt miljöbalken. Det är frågor om riksintressen, miljökonsekvensbedömningar, vattenverksamheter och produktion av förnybar energi. Utredarens uppdrag i de frågorna framgår av dessa tilläggsdirektiv. 
 En del av de frågor som avses i dessa tilläggsdirektiv behöver behandlas i ett sammanhang med frågor som enligt de tidigare direktiven skulle redovisas i det andra delbetänkandet. Detta gäller t.ex. prövningen av vattenverksamheter och de instansordnings- och ersättningsfrågor som hör samman med vattenverksamheterna. Samtidigt behöver vissa av de processuella frågor som, enligt de tidigare beslutade direktiven, skulle redovisas i det andra 
 144 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 delbetänkandet behandlas i ett sammanhang med frågor som redovisas i det första delbetänkandet. Detta gäller den nya instansordningen för  
 PBL-ärenden 
  och t.ex. frågorna om miljödomstolarnas lokalisering och vilka handläggningsregler som ska gälla. De ändrade tidpunkterna för redovisningen framgår av dessa tilläggsdirektiv. 
 Allmänna utgångspunkter för tilläggsuppdraget 
 Det övergripande syftet med tilläggsuppdraget är att effektivisera miljöprövningen, dvs. att göra prövningen snabbare och enklare utan att åsidosätta rättssäkerhet och hälso- och miljöskyddskraven. I detta sammanhang är en utgångspunkt att handläggningstiderna ska hållas så korta som möjligt utan att försvåra möjligheten att nå miljömålen eller åsidosätta allmänhetens rätt till insyn och deltagande. En annan utgångspunkt är att bestämmelserna och kraven ska vara enkla, tydliga, samordnade och ändamålsenliga. Kraven för miljöprövningen ska inte vara mer omfattande än vad som krävs med hänsyn till skyddet för miljön och människors hälsa. Onödiga krav ska tas bort. 
 Ett annat syfte med tilläggsuppdraget är att säkerställa att alla tillståndspliktiga verksamheter har moderna tillstånd i överensstämmelse med de miljökrav som ställs i miljöbalken. 
 Ytterligare ett syfte är att regelverket ska ge förutsättningar för att beslutade mål inom de områden som berörs av tilläggsuppdraget nås. 
 I den mån konflikter mellan olika mål uppkommer ska dessa belysas, lösningar i regelverket presenteras liksom konsekvenserna av föreslagna lösningar redovisas. 
 Förnybar energi 
 Bakgrund 
  
 EU-bestämmelser 
  om förnybar elproduktion finns i Europa- parlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG av den 27 september 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el (direktivet om förnybar el). Riksdagen har i enlighet med direktivet beslutat att i Sverige ska användningen av förnybar el, jämfört med 2002 års nivå, öka med 
 145 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 10 terawattimmar till år 2010 (prop. 2001/02:143, bet. 2001/02:NU17, rskr. 2001/02:317) och 17 terawattimmar till år 2016 (prop. 2005/06:154, bet. 2005/06:NU17, rskr. 2005/06:361). I samband med beslutet 2002 bestämde riksdagen också ett planeringsmål för vindkraft som innebär att det ska finnas planmässiga förutsättningar för en vindkraftsproduktion mot- svarande 10 terawattimmar till 2015. Det huvudsakliga styrmedlet för att nå riksdagens utbyggnadsmål är det elcertifikatsystem som infördes 2003 (prop. 2002/03:40, bet. 2002/03:NU6, rskr. 2002/03:133). 
 I mars 2007 enades Europeiska rådet om ett bindande mål för förnybar energi på 20 procent av den totala energianvändningen 2020 (7224/07 CONCL 1). Ett förslag till ramdirektiv för förnybar energi, med bindande mål för andelen förnybar energi i de olika medlemsstaterna, har aviserats till början av 2008. 
 Vattenkraftverk prövas som vattenverksamheter enligt bestämmelser huvudsakligen i 11 kap. miljöbalken. Vindkrafts- anläggningar prövas enligt bestämmelser huvudsakligen i miljöbalken, PBL och ellagen (1997:857). 
 Utredningsbehov vindkraft 
 Med beaktande av att vindkraften är en förnybar energikälla med goda miljöegenskaper, att vindkraften har en stor outnyttjad potential, att den tekniska utvecklingen inom området går fort och att det krävs en omfattande utbyggnad av vindkraften för att nå uppsatta mål, bör man särskilt utreda möjligheterna att förenkla de delar av regelverket som påverkar förutsättningarna för etablering av vindkraft. 
 Även om Sverige bedöms ha en stor potential för vindkrafts- utbyggnad har planeringen för utbyggnad av vindkraft hittills haft varierande omfattning och kvalitet i landet. Likaså kan det konstateras att processen från ansökan till uppförande av vindkraft- verk i flera fall har tagit lång tid bl.a. beroende på att uppförande av vindkraftverk kräver separata prövningar enligt flera regelverk vid olika myndigheter och domstolar. 
  
 PBL-kommittén 
  har i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77) föreslagit ett antal ändringar i PBL för att underlätta en fortsatt utbyggnad av vindkraft. I propositionen Ett första steg för en enklare plan- och bygglag (prop. 2006/07:122) föreslog regeringen 
 146 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 att riksdagen skulle anta ett av förslagen, som innebär att kommunernas arbete med att planera för vindkraft underlättas. Riksdagen antog förslaget (bet. 2007/08:CU3, rskr. 2007/08:54). 
 Riksdagen har också godkänt regeringens förslag till inriktning för det fortsatta arbetet med en gemensam instansordning för PBL- och miljöbalksärenden (prop. 2006/07:98, bet. 2006/07:CU31, rskr. 2006/07:191). En sådan instansordning ger förutsättningar för samordning av hanteringen av vissa ärenden enligt PBL och miljöbalken. En ökad samordning av dessa ärenden bedöms i sin tur leda till kortare handläggningstider. 
  
 PBL-kommitténs 
  förslag att samordna prövningsförfarandet enligt PBL och miljöbalken – bl.a. för att ge förutsättningar för enskilda att få samordnade besked vid prövning av åtgärder som kräver lov enligt PBL och prövning enligt miljöbalken – skulle kunna underlätta processen för vindkraftsutbyggnad. Detta förslag, liksom kommitténs övriga samordningsförslag, behöver dock utredas närmare och samordnas med förslag till motsvarande bestämmelser i miljöbalken och annan lagstiftning som har betydelse för vindkraftsutbyggnad. 
 Myndigheter, organisationer och vindkraftsprojektörer har framfört synpunkter och föreslagit författningsändringar för att underlätta en utbyggnad av vindkraften i Sverige. 
 Även  
 EG-direktivet 
  om förnybar el ställer höga krav på utbyggnad av förnybar elproduktion för att gemenskapens mål om förnybar energi ska kunna nås. 
 Sammanfattningsvis finns det alltså ett behov av att se över de bestämmelser som påverkar förutsättningarna för etablering och utbyggnad av vindkraft. Handläggningen av vindkraftsärenden behöver förenklas och effektiviseras. Handläggningen behöver också samordnas inom och mellan de myndigheter som deltar i processen. I detta sammanhang bör man beakta erfarenheter från andra länder, t.ex. Tyskland och Danmark. 
 Uppdrag vindkraft 
 Utredaren ska 
  
 1. 
  
 redovisa processen från planering till uppförande av vindkraftsanläggningar utifrån relevanta krav i olika författningar, 
  
 2. 
  
 undersöka och redovisa i vilken utsträckning dubbelprövning förekommer, 
  
 147 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 3. 
  
 utreda om något krav eller något prövningsmoment skulle kunna tas bort eller samordnas med något annat, och i detta sammanhang särskilt 
  
 a) utreda behovet av krav på detaljplan för vindkraftverk i PBL alternativt möjligheten och lämpligheten att differentiera ett sådant krav beroende på vindkraftsanläggningens storlek och placering, 
 b) utreda behovet av att införa ett krav på maximal höjd för bygglovsfria vindkraftverk i 8 kap. 2 § PBL, 
 c) utreda möjligheten och lämpligheten att undanta vindkrafts- anläggningar från riksintresset obruten kust i 4 kap. 3 § miljö- balken, 
 d) utreda möjligheten att för tid innan ett tillstånd för en vindkraftsanläggning ges besluta om ensamrätt till vindkrafts- etablering för en viss verksamhetsutövare under en viss begränsad period och avseende ett visst vattenområde eller en viss statligt ägd mark, 
 e) utreda möjligheten och lämpligheten i att undanta vindkraftverk från bestämmelserna om tillstånds- och tillåtlighets- prövning i miljöbalken alternativt begränsa denna prövning, eller, om inte detta är lämpligt, särskilt 
 - utreda möjligheten att samordna samrådsförfarandena enligt PBL och miljöbalken, 
 - utreda behovet av en lokaliseringsprövning både enligt PBL och miljöbalken för uppförande av vindkraftsanläggningar alter- nativt undersöka samordningsmöjligheterna i denna del, 
 - utreda behovet och möjligheten att i fråga om regeringens tillåtlighetsprövning av vindkraftsanläggningar justera den avgränsning som görs i 17 kap. 4 a § 7 miljöbalken för att få överensstämmelse med övriga bestämmelser om vindkraft och i detta sammanhang närmare utreda om det är effekten, storleken, antalet eller något annat hos vindkraftverken som bör styra prövningsnivån, 
 - utreda behovet och lämpligheten av att byta ut den nuvarande tillståndplikten för mindre vindkraftverk i vattenområden mot anmälningsplikt enligt 9 kap. miljöbalken med hänsyn till den anmälningsplikt för mindre vattenverksamheter som har införts med stöd av 11 kap. miljöbalken, och 
  
 4. 
  
 utreda möjligheterna att inom och mellan myndigheter samordna och effektivisera handläggningen av ärenden och mål enligt olika författningar som påverkar förutsättningarna för utbyggnad av vindkraft. 
  
 148 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 Syftet med översynen ska vara att identifiera behov av regeländringar som underlättar för fortsatt utbyggnad av vindkraft i enlighet med uppsatta mål samtidigt som miljömålen ska nås, försvarsintresset ska skyddas och eventuella effekter för fisket, rennäringen och andra areella näringar ska belysas. Förslagen ska innebära att handläggningen samordnas och möjliggör en mer överskådlig och tidsmässigt både kortare och mer effektiv handläggning samtidigt som prövningen ska förbli omsorgsfull och rättssäker. 
 Utredningsbehov vattenkraft 
 Enligt bestämmelserna i 31 kap. 22 § miljöbalken är en tillstånds- havare skyldig att utan ersättning tåla viss del – högst en femtedel och lägst en tjugondel – av en förlust eller inskränkning i samband med en omprövning till förmån för bl.a. det allmänna fiske- intresset. Det kan röra sig om förlust av vatten eller fallhöjd. 
 En kartläggning av omprövade vattendomar i mindre vattendrag visar att elproduktionen ofta minskar med 5 procent varje gång en omprövning sker. Vattenkraft är en mycket värdefull tillgång för produktion av förnybar el och har dessutom viktiga egenskaper då en, till skillnad från annan elproduktion, många gånger är både lagrings- och reglerbar. Detta är mycket viktiga egenskaper, inte minst då en allt större mängd el i framtiden bedöms komma från vindkraft. Vattenkraften spelar en central roll för Sveriges elförsörjning och målet att öka användningen av förnybar el. Det är därför viktigt att främja en god produktionskapacitet i vatten- kraftverken. Vid översynen av de bestämmelser som gäller vid omprövning av tillstånd för vattenverksamheter är det nödvändigt att främja en så hög produktionskapacitet som möjligt, utan att undergräva arbetet med att nå miljömålen eller möjligheten att särskilt beakta det allmänna och enskilda fiskeintresset. Med ett generellt vattensystemperspektiv, som bl.a. behövs enligt EG:s ramdirektiv för vatten (Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område), ges förut- sättningar att på ett samlat sätt tillgodose elproduktionsintresset, miljömålsintresset och fiskeintresset. 
 149 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 Uppdrag vattenkraft 
 Utredaren ska 
  
 1. 
  
 utreda vilka bestämmelser i miljöbalken som påverkar produktionskapaciteten för vattenkraftverk, och 
  
 2. 
  
 i detta sammanhang utreda behovet och lämpligheten av att ändra dessa bestämmelser för att främja en hög produktions- kapacitet i vattenkraftverken. 
  
 Syftet med översynen är att identifiera behov av regeländringar för att främja en så hög produktionskapacitet som möjligt i vattenkraftverken. Om utredaren finner att identifierade behov av regeländringar kommer i konflikt med tilläggsuppdraget under rubriken Vattenverksamheter, ska utredaren belysa konflikten, föreslå hur regelverket kan utformas så att det underlättar en konfliktlösning och beskriva konsekvenserna av förslagen. Detsamma gäller i fråga om konflikter med andra uppsatta mål, intressen och regelverk för bl.a. miljön, fisket, rekreation och turism. 
 I uppdraget ingår inte att se över de bestämmelser i 4 kap. miljöbalken som skyddar vissa vattenområden. Vid översynen bör man beakta de förändringar av vattenproduktionen som långsiktigt bedöms kunna ske till följd av klimatförändringarna. 
 Vattenverksamheter 
 Bakgrund 
 Med vattenverksamhet avses bl.a. uppförande, ändring, lagning och utrivning av vattenkraftverk, dammar eller andra anläggningar i vattenområden. 
 Miljöprövningen av vattenverksamheter regleras huvudsakligen i 11 kap. miljöbalken och lagen (1998:812) med särskilda bestämmel- ser om vattenverksamhet.  
 EG-rätten 
  har också betydelse i sammanhanget. EG:s ramdirektiv för vatten innebär att inga försämringar av vattenkvaliteten får ske och att i princip allt ytvatten senast i december 2015 ska ha uppnått god ytvattenstatus eller god ekologisk potential. Direktivet genomförs huvudsakligen med ändringar i 5 kap. miljöbalken och med förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. En annan  
 EG-författning 
  av betydelse är rådets förordning (EG) nr 1100/2007 för att skydda det europeiska beståndet av ål. Enligt 
 150 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 förordningen ska nationella planer med de olika åtgärder som bedöms nödvändiga bl.a. för fiske och vandringsvägar tas fram och godkännas av kommissionen. 
 År 1999 antog riksdagen miljökvalitetsmålet Levande sjöar och vattendrag (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183). Målet innebär att sjöar och vattendrag ska vara ekologiskt hållbara, deras variationsrika livsmiljöer ska bevaras och potentiellt skyddsvärda miljöer ska restaureras. Om det behövs, ska hotade arter bevaras genom återskapande av tillräckliga naturliga miljöer. 
 Utredningsbehov 
 Några vattenverksamheter har tillstånd enligt 1983 års vattenlag, men det finns också ett stort antal verksamheter, främst vatten- kraftverk och dammar, som har tillkommit i enlighet med 1918 års vattenlag. Några vattenverksamheter är från tiden före 1918. Naturvårdsverket, länsstyrelser och kommuner har påtalat att det förekommer vattenverksamheter som regleras av en eller flera gamla vattendomar, vattenverksamheter som helt saknar tillstånd och vattenverksamheter för vilka drift- eller underhållsansvaret är oklart. De vattenverksamheter som det är fråga om är främst vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag. Myndig- heterna har framfört att det är svårt att utläsa vad som gäller i äldre domar och att många äldre vattendomar har få eller inga villkor som tar hänsyn till miljön. 
 Tillsynsmyndigheterna har fört fram uppfattningen att bestämmelserna i 11 kap. miljöbalken är svåra att tillämpa, otidsenliga och dåligt anpassade till övriga bestämmelser i miljöbalken och att detta är ett problem vid vägledning och tillämpning. Prövningen av vattenverksamheter enligt 11 kap. miljöbalken skiljer sig bl.a. från prövningen av miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. miljöbalken och prövningen i 5 kap. miljöbalken. 
 Klimat- och sårbarhetsutredningen har i sitt slutbetänkande Sverige inför klimatförändringarna – hot och möjligheter (SOU 2007:60) pekat på behovet av en översyn av bestämmelserna i 11 kap. miljöbalken mot bakgrund av förväntade klimatföränd- ringar och de krav sådana ställer på ändrade tillstånd för dammar och markavvattning. 
 151 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bostadsutskottet har i sitt betänkande 2005/06:BoU11 föreslagit en utredning av förutsättningarna för att ändra regel- verket så att regleringsföretagen kan åläggas att anlägga laxtrappor eller andra fiskvandringsvägar i alla reglerade vattendrag. I samband med det anförde utskottet att det är väsentligt att utnyttja de möjligheter som finns för att ställa krav på den som vill bedriva eller bedriver en vattenverksamhet att ordna och underhålla de anordningar som behövs för fiskets framkomst eller bestånd, att sträva efter möjligheter att effektivisera arbetet i denna del när det gäller tillståndsprövningar, omprövningar och tillsyn och, för det fall brister i regelverket konstateras, att snarast föreslå nya eller ändrade bestämmelser. Riksdagen tillkännagav detta som sin mening (rskr. 2005/06:237). 
 Kammarkollegiet och Fiskeriverket har i en rapport (Regeringskansliets dnr Jo2007/1393/JFS) dels redovisat hur den hittillsvarande verksamheten med omprövning av vattendomar har bedrivits, dels föreslagit författningsändringar och andra ändringar för att effektivisera förfarandet. Rapporten beskriver bl.a. problem med omprövningar och vandringsvägar för fisk. 
 Regeringen konstaterar att vattenverksamheter ska bedrivas enligt tillstånd som prövats enligt miljöbalkens hänsynsregler. Den omständigheten att det förekommer vattenverksamheter, främst dammar och markavvattningsföretag, som antingen helt saknar tillstånd och ibland även ägare eller vars verksamhet regleras av otidsenliga tillstånd försvårar tillsynen över verksamheterna. Svårigheter att utöva en effektiv tillsyn minskar i sin tur förutsätt- ningarna att nå miljöbalkens mål att främja en hållbar utveckling. 
 Det behöver klargöras hur vanligt det är att vattenverksamheter, främst dammar, vattenkraftverk och markavvattningsföretag, saknar tillstånd eller ägare eller regleras av gamla tillstånd. Det bör också klargöras i vilken utsträckning det behövs mer resurser, ökad kompetens, ändrat arbetssätt eller ändrade regler för att ompröva gamla tillstånd eller tillståndspröva oprövade verksamheter så att tillsynsmyndigheterna kan utöva en effektiv tillsyn. 
 Eftersom bestämmelserna om vattenverksamheter i 11 kap. miljöbalken överfördes i stort sett oförändrade från tidigare vattenlagen (1983:291) till miljöbalken 1999 kan bestämmelserna behöva moderniseras och anpassas till övriga bestämmelser i miljöbalken. En möjlig anpassning skulle kunna vara att bestäm- melser om tillståndsprövning av vattenverksamheter och miljöfarliga verksamheter enligt miljöbalken samlas i ett kapitel. I 
 152 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 detta sammanhang är det viktigt att bestämmelserna ses över mot bakgrund av förväntade klimatförändringar och behovet av omprövningar med hänsyn till översvämningsrisker och mark- avvattning. Både av klimat- och dammsäkerhetsskäl finns det exempelvis anledning att utreda om tillsynsmyndigheten i tillräcklig utsträckning kan förelägga om säkerhetshöjande åtgärder bl.a. i form av förstärkning och höjning av dammar utan att behöva begära omprövning av tillståndet. Av samma skäl bör man överväga om även verksamhetsutövaren ska kunna vidta säkerhetshöjande åtgärder utan omprövning av det aktuella tillståndet utöver de möjligheter som finns enligt 11 kap. 16 § miljöbalken. Vid översynen av bestämmelserna är det viktigt att beakta hur reglerna berörs av annan lagstiftning som t.ex. väglagen (1971:948). 
 Uppdrag 
 Utredaren ska 
  
 1. 
  
 översiktligt redovisa hur vanligt förekommande det är att vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag helt saknar tillstånd eller ägare, regleras av en eller flera vattendomar från tiden före miljöbalkens ikraftträdande eller saknar tydlig reglering av drift- och underhållsansvar, 
  
 2. 
  
 överväga om ett gemensamt kapitel för tillståndsprövning av miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter kan införas i miljöbalken, vid behov föreslå de ändringar som behövs för detta och i övrigt föreslå ändringar eller redovisa utredningsbehov som identifieras i översynen av reglerna om vattenverksamheter, 
  
 3. 
  
 utreda behovet av regeländringar så att de tillämpande myndigheterna, och i vissa fall även verksamhetsutövarna, får tillräckliga förutsättningar för att få icke tillståndsprövade och ibland herrelösa verksamheter tillståndsprövade och äldre vatten- domar omprövade samt för att kunna förelägga om eller vidta säkerhetshöjande åtgärder utan att tillståndet behöver omprövas, 
  
 4. 
  
 utreda om tillämpande myndigheter har kompetens och resurser för att utöva en effektiv tillsyn och vid behov initiera omprövningsprocesser, och 
  
 5. 
  
 utreda behovet av ändrade bestämmelser med beaktande av det som riksdagen har tillkännagett om fiskvandringsvägar. 
  
 Utredarens arbete ska i första hand vara inriktat på vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag. Utredaren 
 153 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 ska beakta de krav på en allmän vattenförvaltning som ram- direktivet för vatten ställer. Syftet är att de relevanta bestäm- melserna om vattenverksamheter och de tillstånd som gäller för verksamheterna ska moderniseras så att de på ett enkelt, tydligt, ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt lever upp till miljö- balkens hänsynsregler och  
 EG-rättens 
  krav. Vid översynen av bestämmelserna ska t.ex. det allmänna och enskilda fiskeintresset särskilt beaktas. 
 Områden av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken 
 Bakgrund 
 Bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden, bl.a. områden av riksintresse finns i 3 och 4 kap. miljöbalken. Reglerna innebär att områden som har ett särskilt nationellt intresse för ett visst värde eller en viss användning inte ska tas i anspråk för andra ändamål utan att frågan om en långsiktigt lämplig mark- och vattenanvändning har klarlagts. Syftet med bestämmelserna är att skydda mark- och vattenområden som rymmer resurser, värden eller företeelser som är särskilt betydelsefulla i ett nationellt perspektiv. Bestämmelserna utgör en grund vid bedömningar i samhällsplaneringen av skilda intressen och anspråk när det gäller mark- och vattenanvändningen samt vid prövning av mål och ärenden enligt miljöbalken och enligt de lagar som hänvisar till balkens bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden. 
 Bestämmelserna om riksintresseområden i 3 kap. skiljer sig från dem i 4 kap. som innehåller särskilda bestämmelser för hushållning med mark och vatten i vissa områden i landet. Områdena anges direkt i bestämmelserna på ett översiktligt sätt. Dessa oftast vidsträckta områden är i sin helhet av riksintresse med hänsyn till sina natur- och kulturvärden. Exploateringsföretag och andra ingrepp i miljön som påtagligt skadar områdenas natur- och kulturvärden får komma till stånd i områdena endast under vissa förutsättningar eller om det finns särskilda skäl. 
 De grundläggande bestämmelserna för hushållning med mark- och vattenområden finns i 3 kap. Områden av riksintresse för ett antal angivna ändamål ska enligt bestämmelserna skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra eller skada ändamålen. Om ett 
 154 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 område är av riksintresse för flera oförenliga ändamål, ska företräde ges åt det eller de ändamål som på lämpligaste sätt främjar en långsiktigt god hushållning med marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Om ett område behövs för en anläggning för totalförsvaret, ska försvarsintresset ges företräde. Frågan om ett område är av riksintresse enligt bestämmelserna i 3 kap. och avväg- ningen mellan olika riksintressen avgörs slutligt vid prövningen av det enskilda ärendet. 
 Identifiering och avgränsning av de områden som kan vara av riksintresse sker i en process där centrala myndigheter, länsstyrel- ser och kommuner medverkar. Bestämmelser om ansvarsfördel- ningen med närmare riktlinjer för samarbetet finns i förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. (hushållningsförordningen). 
 Bestämmelser om planer och planeringsunderlag för att belysa frågor om hushållning med mark och vatten finns i 6 kap.  
 19–22 
  §§ miljöbalken. 
 Utredningsbehov 
  
 PBL-kommittén 
  påtalade i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77) att under utredningen framfördes bl.a. den allmänna synpunkten att frågan om vad som är områden av riksintresse enligt miljöbalken inte har hanterats på det sätt som reglerna i PBL och miljöbalken förutsätter. Enligt kommittén är det en återkommande synpunkt att länsstyrelserna inte tillräckligt tar sitt ansvar att diskutera hur områdena ska avgränsas eller hur värden ska tillgodoses i planering och andra beslut. Det är enligt kommittén en vanlig men felaktig uppfattning att de centrala myndigheterna har till uppgift att fastställa områden av riksintresse. Kommittén ansåg dock att dess uppdrag inte omfattade att utreda rollfördelning och framtagande av underlag för områden av riksintresse eftersom det i hög grad handlar om en reglering i miljöbalken. 
 Även Miljöbalkskommittén uppmärksammade i sitt arbete vissa frågeställningar avseende 3 kap. miljöbalken som man bedömde låg utanför kommitténs uppdrag. Dessa frågeställningar, som kort redovisas i principbetänkandet Miljöbalken under utveckling (SOU 2002:50), gällde främst systemet att utse riksintresse- områden enligt 3 kap., men även vilka typer av områden som ska skyddas eller utgöra områden av riksintresse. 
 155 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 Också Boverket har påtalat behovet av en översyn av bestämmelserna om riksintresse. Några frågor som Boverket har lyft fram är att förändringar i synen på vilka intressen som är viktiga för samhällsutvecklingen inte fångas upp i den nuvarande lydelsen av 3 kap. miljöbalken, att det underlag som de centrala myndigheterna tar fram för bedömning av om områden är av riksintresse har varierande aktualitet och kvalitet, att översikts- planeringen inte fyller sin funktion i riksintresseprocessen, att det finns otydligheter i ansvarsfördelningen mellan länsstyrelsen och berörda centrala myndigheter samt att författningsstödet för översiktsplanens roll är otydligt. 
 Av Riksrevisionens rapport Uppsikt och tillsyn i samhälls- planeringen – intention och praktik (RiR 2005:12) framgår bl.a. att delar av PBL inte tillämpas som det är avsett och att länsstyrelserna därför har svårt att väga samman olika statliga intressen i enskilda planärenden. 
 I frågan om vilka slags områden som skulle kunna bli föremål för en riksintresseavvägning har jordbruksmark och områden med särskilda grund- och ytvattenförekomster lyfts fram. I den internationella debatten om vad som kan göras för att motverka negativa effekter av klimatförändringarna har det bl.a. anförts att jordbruksmark kan komma att få en ökad betydelse. Synpunkter har också framkommit som tyder på att riksintresset för vindkraft skulle behöva stärkas. 
 Regeringen konstaterar att många uppgifter tyder på att det nuvarande systemet med hur områden av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken anges och beaktas i planerings- och beslutsprocesser inte i alla avseenden fungerar på det sätt som varit avsett. Det finns bl.a. oklarheter i hur myndigheterna ska interagera för att väga olika riksintressen mot varandra. Därför behöver man analysera förekomsten och omfattningen av eventuella brister i fråga om kunskapsförsörjning, ansvarsfördelningen mellan olika statliga myndigheter, översiktsplaneringens roll i processen, tillämpningen av riksintressebestämmelserna vid olika rättsverkande beslut och översiktsplanens funktion som beslutsunderlag i detta samman- hang. 
 Vidare behöver man analysera om de ändamål som enligt 3 kap. miljöbalken kan ligga till grund för att anse att ett område är av riksintresse speglar gällande samhällsbehov utifrån ett nationellt perspektiv. Det är viktigt att bestämmelserna och deras tillämpning säkerställer att områden som kan vara av särskilt stort intresse för 
 156 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 ändamål av nationell betydelse identifieras och skyddas. Samtidigt är det viktigt att inte för många eller för omfattande områden anges eftersom det skulle kunna riskera att urholka begreppet riks- intresse. 
 I detta sammanhang bör man överväga om det finns andra resurser och värden än de som anges i 3 kap. miljöbalken som bör läggas till grund för att betrakta ett område som ett område av riksintresse. Vid övervägandena om att lägga nya resurser och värden till grund för riksintresseområden bör även utredas vilka kriterier som ska gälla vid identifieringen av sådana områden. 
 Uppdrag 
 Utredaren ska 
  
 1. 
  
 analysera det nuvarande systemet för att utse och hantera områden av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken och hushållnings- förordningen och förutsättningarna för att beakta områden av riksintresse vid planering och i beslutsprocesser samt vid behov föreslå ändringar, 
  
 2. 
  
 analysera om de ändamål som enligt 3 kap. miljöbalken kan ligga till grund för att ange att ett område är av riksintresse speglar gällande samhällsbehov och i detta sammanhang överväga om det finns andra resurser och värden som borde läggas till grund för att peka ut områden av riksintresse och i så fall kriterier för detta, och 
  
 3. 
  
 särskilt överväga om 3 kap. 10 § miljöbalken har en ändamålsenlig utformning. 
  
 Miljökonsekvensbedömningar m.m. 
 Bakgrund 
 Inom  
 EG-rätten 
  finns två direktiv med bestämmelser om bedömning av miljöpåverkan. Det är dels rådets direktiv 85/337/EG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt  
 (MKB-direktivet), 
  dels Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan  
 (SEA-direktivet). 
  
 MKB-direktivet 
  genomförs i huvudsak med bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken och förordningen (1998:905) om miljökonse- 
 157 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 kvensbeskrivningar  
 (MKB-förordningen). 
  Bestämmelserna bygger på en indelning av projekten i olika slag av verksamhetstyper som bedöms enligt olika bestämmelser inom såväl miljöbalken som andra författningar. 
 Utformningen av de svenska bestämmelserna har i huvudsak byggt på principen att en omfattande miljökonsekvensbeskrivning, motsvarande kraven i  
 MKB-direktivet, 
  ska krävas för alla tillståndspliktiga verksamheter oavsett om verksamheterna är angivna i  
 MKB-direktivet 
  eller inte. Vilka verksamheter som är tillståndspliktiga framgår av bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Nyligen har den bilagan ändrats på så sätt att vissa verksamheter som i dag kräver tillstånd i stället ska kunna anmälas. Dessutom har det i 11 kap. 9 a § miljöbalken och i förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet m.m. nyligen införts en möjlighet att anmäla vissa typer av vattenverksamheter. 
  
 SEA-direktivet 
  genomförs med bestämmelser framför allt i 6 kap. miljöbalken och PBL. Bestämmelserna i PBL avser miljöbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar av översiktsplaner och vissa detaljplaner. 
 Utredningsbehov 
 I uppdraget till Miljöbalkskommittén ingick bl.a. att föreslå olika möjligheter att effektivisera miljöprövningen med den nuvarande prövningsorganisationen, exempelvis genom att förenkla förfarandet med miljökonsekvensbeskrivningar (tilläggsdirektiv dir. 2003:61). Till följd av delbetänkandet En effektivare miljöprövning (SOU 2003:124) och regeringens proposition En effektivare miljöprövning (prop. 2004/05:129) har bestämmel- serna ändrats (bet. 2004/05:MJU15, rskr. 2004/05:312). Bestämmelserna blev bl.a. tydligare i frågan om när en miljökonsekvensbeskrivning krävs. I Miljöbalkskommitténs slutbetänkande Miljöbalken; miljökvalitetsnormer, miljöorganisa- tionerna i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59) konstaterade kommittén att ytterligare utredningsarbete behövs för att skapa ett samordnat system för miljökonsekvens- bedömningar för att effektivisera prövningen. Även remiss- instanserna var positiva till att förutsättningarna för ett samordnat system för miljökonsekvensbedömningar utreds vidare. 
 158 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 Myndigheter, intresseorganisationer och verksamhetsutövare har i samband med regeringens regelförenklingsarbete kommit med förslag om att begränsa det obligatoriska kravet på miljökonse- kvensbeskrivningar i  
 MKB-förordningen 
  till de verksamheter som anges i  
 MBK-direktivets 
  bilaga 1 och att länsstyrelsen för övriga verksamheter ska göra en bedömning från fall till fall. 
 Regeringen konstaterar att det finns ett behov av att dels generellt utreda förutsättningarna för krav på miljökonsekvens- beskrivningar i 6 kap. miljöbalken med tillhörande författningar, dels bättre samordna de olika bestämmelserna om miljö- konsekvensbedömningar för projekt, planer och program. De nya bestämmelserna om anmälningsplikt i stället för tillståndsplikt för vissa verksamheter gör också att bestämmelserna om krav på miljökonsekvensbeskrivningar för olika verksamheter behöver ses över. Man behöver också undersöka om det i de berörda författningarna går att förenkla den använda terminologin genom att förtydliga innebörden av och förhållandet mellan olika termer som exempelvis miljökonsekvensbedömning, miljökonsekvens- beskrivning, miljöbedömning och miljöprövning, bl.a. i förhållande till  
 EG-rättens 
  krav. Det bör också tydliggöras att konsekvenserna för hälsa ska ingå i miljökonsekvensbeskrivningarna. 
 Uppdrag 
 Utredaren ska undersöka möjligheterna att samordna och förenkla bestämmelserna om miljökonsekvensbedömningar och miljökonse- kvensbeskrivningar i miljöbalken, PBL och andra författningar, och i detta sammanhang 
  
 1. 
  
 föreslå bestämmelser som tydliggör för vilka verksamheter det ska krävas sådana miljökonsekvensbeskrivningar som avses i  
  
 MKB-direktivet, 
  
 2. 
  
 föreslå bestämmelser som tydliggör vilka krav på miljö- konsekvensbeskrivning som ska ställas på övriga tillståndspliktiga verksamheter, och 
  
 3. 
  
 undersöka möjligheterna att förenkla den aktuella termino- login genom att förtydliga innebörden av och förhållandet mellan olika använda termer. 
  
 Inriktningen på utredarens arbete ska vara att samordna bestämmelserna och kraven så långt det är möjligt. I en ny reglering måste det också tydligt framgå hur miljöbedömningar av planer och 
 159 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 program enligt miljöbalken och PBL förhåller sig till miljökonsekvensbeskrivningar av projekt. Det övergripande syftet ska vara att få ett tydligt, enkelt och effektivt regelverk där de krav på miljökonsekvensbeskrivning som anges i  
 MKB-direktivet 
  så långt som möjligt förbehålls sådana verksamheter som enligt direktivet ska omfattas av kraven. Av bestämmelserna bör på ett tydligt sätt framgå vad som i frågan om bedömningar och beskrivningar av konsekvenserna för miljön ska gälla för andra tillstånds- eller anmälningspliktiga verksamheter. 
 Övriga samordningsfrågor 
 På miljöområdet är utgångspunkten att regelverket ska vara utformat på ett sätt som medför att hälso- och miljöskyddskraven beaktas samtidigt som möjligheterna till demokratisk insyn och inflytande inte åsidosätts. Med hänsyn till angelägna samhälls- intressen och berörda enskilda intressen är det samtidigt viktigt att regelverket är enkelt och tydligt för att underlätta tillämpningen, effektivisera beslutsprocesserna och hålla handläggningstiderna så korta som möjligt. 
 Utöver de frågor som tidigare presenterats i dessa tilläggs- direktiv har det, i samband med regeringens regelförenklingsarbete, kommit fram att det behövs dels en ökad samordning av bestämmelser om samråd i miljöbalken med bestämmelser om samråd i andra författningar, dels en tidsmässig samordning av olika beslut vid prövningen av en tillståndspliktig verksamhet. Genom propositionen En effektivare miljöprövning har bl.a. bestämmelserna om samråd förenklats i 6 kap. miljöbalken. De nya bestämmelserna trädde i kraft under 2005. Enligt inkomna syn- punkter fungerar tillämpningen av dessa bestämmelser inte alltid som det är avsett, bl.a. har flera företag framfört att berörda myndigheter inte alltid respekterar verksamhetsutövarens behov av ett samråd tidigt i processen. 
  
 PBL-kommittén 
  har föreslagit att prövningsförfarandet enligt PBL samordnas med prövningsförfarandet enligt miljöbalken, bl.a. genom att lagstiftningen ska ge förutsättningar för enskilda att få samordnade besked vid prövning av åtgärder som kräver lov enligt PBL och prövning enligt miljöbalken. Som angetts i avsnittet om vindkraft behöver detta förslag utredas närmare och samordnas 
 160 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 med förslag till motsvarande bestämmelser i miljöbalken och annan berörd lagstiftning. 
 Uppdrag 
 Utredaren ska, utöver det som angetts i tidigare avsnitt, 
  
 1. 
  
 utreda möjligheterna att samordna och effektivisera handläggningen inom och mellan myndigheter av ärenden som innebär prövning av verksamheter både enligt miljöbalken och annan lagstiftning, 
  
 2. 
  
 utreda möjligheterna att samordna och förenkla bestämmelser om samråd i miljöbalken och annan lagstiftning som rör samma verksamhet, och 
  
 3. 
  
 utreda behovet av och möjligheten till tidsmässig samordning av beslut enligt miljöbalken och andra författningar när besluten rör samma verksamhet. 
  
 Vid översynen bör utredaren beakta erfarenheter från andra länder, t.ex. Danmark och Finland. 
 Arbetsformer 
 Utredaren ska föreslå de författningsändringar som behövs. Arbetet ska ske i enlighet med fastställda mål och strategier på 
 miljöområdet. 
 De olika rapporter och andra dokument som nämns i dessa direktiv ska beaktas. Utredaren ska samråda med Byggprocess- utredningen (M 2007:06), Boverket, Fiskeriverket, Naturvårds- verket, Socialstyrelsen, Statens energimyndighet och andra berörda myndigheter samt föra en dialog med relevanta intresseorganisa- tioner och andra samhällsaktörer. Utredaren ska beakta de förslag om att effektivisera miljöprövningen som hör samman med uppdraget och som lämnas till utredaren inom ramen för regeringens regelförenklingsarbete. 
 Utredaren ska, när det gäller redovisning av förslagens konse- kvenser för små företag, samråda med Näringslivets Regelnämnd. Utredaren ska särskilt beakta de administrativa kostnaderna för näringslivet och utforma sina förslag så att kostnaderna hålls så låga som möjligt. Vid beräkningar av företagens administrativa kostnader till följd av föreslagna ändringar ska utredaren samråda 
 161 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2008:31 
  
 med Verket för näringslivsutveckling (Nutek) och så långt som möjligt använda Nuteks databas Robertson. 
 Kostnader och andra konsekvenser 
 Utredaren ska redovisa de samhällsekonomiska och andra konsekvenser som förslagen medför. Det som sägs om kostnader och andra konsekvenser i de tidigare beslutade direktiven (dir. 2007:94) gäller även fortsättningsvis. 
 Tidpunkter för redovisning, m.m. 
 Uppdraget i dessa tilläggsdirektiv 
 Ett delbetänkande, utredningens tredje delbetänkande, med förslag i delfrågan om vindkraft ska redovisas senast den 30 september 2008. Tilläggsuppdraget i övrigt ska redovisas senast den 31 decem- ber 2008. 
 Uppdraget i de tidigare beslutade direktiven 
 Den nya instansordning för  
 PBL-ärenden 
  som avses med uppdraget förutsätter att man i den fortsatta beredningen hanterar de frågor som behandlas i första delbetänkandet i ett sammanhang med vissa av de organisatoriska och processuella frågor som behandlas i det andra delbetänkandet. Detta bl.a. för att undvika risken att först behöva flytta och bygga upp resurser inom den nuvarande domstolsorganisationen för att en kort tid därefter åter flytta och bygga upp resurser i en ny domstolsorganisation. 
 Det är också angeläget att den nya instansordningen för miljöbalks- och  
 PBL-ärenden 
  redan från början följer de processuella regler som är mest lämpade för domstolarnas hantering. Mål och ärenden i de allmänna domstolarna bör handläggas enligt processuella regler som är avsedda och anpassade för de allmänna domstolarna. En ordning där allmänna domstolar följer processuella regler som är anpassade för förvaltnings- domstolar bör fortsätta att gälla endast om det finns mycket starka skäl för det. Den frågan ska belysas i det andra delbetänkandet. 
 162 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 2 
  
 För en ändamålsenlig fortsatt beredning av reformen med en ny instansordning för  
 PBL-ärenden 
  och för att inte försena den reformen, bör redovisningen av det andra delbetänkandet avgränsas och tidigareläggas. Därför ska andra delbetänkandet redovisas den 31 mars 2008 och avgränsas till att innehålla de överväganden och förslag som avser antalet miljödomstolar och deras lokalisering, domkretsindelningen för miljödomstolarna, och handläggningsregler för de mål och ärenden som miljödomstolarna ska pröva. 
 Vid bedömningen av miljödomstolarnas lokalisering och domkretsindelning ska frågan om lokalisering av framtida prövningsmyndigheter för A- och vattenverksamheter beaktas. 
 De frågor i övrigt som enligt de tidigare beslutade direktiven skulle ha redovisats i det andra delbetänkandet ska i stället redovisas senast den 31 december 2008. 
 (Miljödepartementet) 
 163 
 Bilaga 3 
 Huvudavrinningsområden i Sverige 
 Källa: SMHI 
 165 
 Bilaga 4 
 Miljödomstolarnas domkretsar 
 Källa: SMHI 
 167 
 Bilaga 5 
 Hovrätternas domkretsar 
 Källa: SMHI 
 169 
 Bilaga 6 
 Vattendistrikten 
 Källa: SMHI 
 171 
 Bilaga 7 
 Koncentrationsutredningen 
 Källa: SMHI 
 173 
 Bilaga 8 
 Befolkning i Sverige per km – ruta 
 Källa:  
 SCB 
  
 175 
 Bilaga 9 
 Måltillströmning 
  
 Miljödomstol 
  
 Fastighetsdomstol 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 Nacka 
  
 431 
  
 102 
  
 20 
  
 763 
  
 1542 
  
 +857 
  
 Nacka TR 
  
 254 
  
 Uppsala TR 
  
 28 
  
 Eskilstuna TR 
  
 5 
  
 Nyköpings TR 
  
 26 
  
 Gotlands TR 
  
 14 
  
 Örebro TR 
  
 29 
  
 Västmanlands TR 
  
 29 
  
 Falu TR 
  
 45 
  
 (tot. 430) 
  
 Växjö 
  
 476 
  
 73 
  
 15 
  
 620 
  
 1317 
  
 +827 
  
 Linköpings TR 
  
 32 
  
 Jönköpings TR 
  
 18 
  
 Växjö TR 
  
 14 
  
 Kalmar TR 
  
 87 
  
 Blekinge TR 
  
 31 
  
 Malmö TR 
  
 97 
  
 (tot. 279) 
  
 Vänersborg 
  
 354 
  
 87 
  
 17 
  
 561 
  
 1115 
  
 +716 
  
 Halmstad TR 
  
 38 
  
 Göteborgs TR 
  
 148 
  
 Vänersborgs TR 
  
 45 
  
 Mariestads TR 
  
 13 
  
 Värmlands TR 
  
 26 
  
 (tot. 270) 
  
 Östersund 
  
 153 
  
 50 
  
 10 
  
 116 
  
 315 
  
 +128 
  
 Gävle TR 
  
 31 
  
 Sundsvalls TR 
  
 1 
  
 Ångermanlands TR 
  
 20 
  
 Östersunds TR 
  
 34 
  
 (tot. 86) 
  
 Umeå 
  
 164 
  
 67 
  
 13 
  
 56 
  
 269 
  
 +67 
  
 Umeå TR 
  
 38 
  
 Luleå TR 
  
 65 
  
 (tot.103) 
  
 177 
  
 Bilaga 9 
  
 SOU 2008:31 
  
 Tabellförklaring: 
  
 1. 
  
 Inkomna mål i genomsnitt hos miljödomstolarna 
  
 TPF 
  
 1 
  
 FPT  
 under åren  
 2004–2006. 
  Siffrorna utvisar det totala antalet inkomna mål, dvs. miljömål i första instans, överklagade mål och miljöärenden. 
  
 2. 
  
 Beräknat antal mål som flyttas från miljödomstolarna till miljö- prövningsdelegationerna (MPD). Detta avser mål rörande A- verksamheter och vattenverksamheter som enligt våra direktiv (2007:94) ska tillståndsprövas av MPD. 
  
 TPF 
  
 2 
  
 FPT 
  
 3. 
  
 Beräknat antal överklagade mål om  
  
 A-verksamheter 
  och vattenverksamheter från MPD till miljödomstolarna efter det att en nedflyttning (kolumn 2) skett. Antalet överklagade mål är beräknat på ett genomsnitt av inkomna mål i Miljööver- domstolen för åren  
 2004–2006 
  (76 mål) som sedan fördelats proportionellt på respektive miljödomstol. Nacka har tilldelats 27 procent (20 mål) av de överklagade målen, Växjö 20 procent (15 mål), Vänerborg 23 procent (17 mål), Östersund 13 procent (10 mål) och Umeå 17 procent (13 mål). 
  
 4. 
  
 Inkomna mål i genomsnitt hos fastighetsdomstolarna under åren  
  
 2004–2006. 
 TPF 
  
 3 
  
 FPT 
  
 5. 
  
 Beräknat genomsnitt för  
  
 PBL-mål 
  som förs till respektive miljödomstol. Underlaget för dessa uppgifter finns redovisade i den statistik som tagits fram till MPU:s första delbetänkande En ny instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen (SOU 2007:111). 
  
 6. 
  
 Det totalt beräknade antalet inkomna mål till respektive miljödomstol. Utgångspunkten för denna beräkning är att samtliga ansökningsmål avseende  
  
 A-verksamheter 
  och vatten- verksamheter (kolumn 2) flyttas från miljödomstolarna och att ungefär 20 procent av dessa mål överklagas från MPD (kolumn 3). Vidare tillkommer fastighetsmål från fastighetsdomstolar som är belägna inom den egna miljödomstolens domsområde 
  
 1 
  
 TP PT  
 Statistiken är inhämtad från Domstolsverket för respektive miljödomstol för åren 2004– 2006. 
  
 2 
  
 TP PT  
  
 I  
 denna grupp av mål återfinns även måltyperna  
 Ersättning för skador, intrång m.m. (nr. 3125) samt Oförutsedda skador – vattenverksamhet (nr. 3132) 
 . 
  
 3 
  
 TP PT  
 Statistiken är inhämtad från Domstolsverket för respektive fastighetsdomstol för åren  
 2004–2006. 
  
 178 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 9 
  
 (kolumn 4) samt de  
 PBL-mål 
  som förts till miljödomstolen (kolumn 5). 
  
 7. 
  
 Total ökning av antal mål till miljödomstolarna. Resultatet tas fram med utgångspunkt i det totalt beräknade antalet inkomna mål till respektive miljödomstol (kolumn 6), med avdrag för de miljömål domstolen har idag (kolumn 1) och med ett avdrag för den egna miljödomstolens fastighetsmål. (Exempel: Nacka  
  
 1542-431-254=857). 
  
 179 
 År 2000 
  
 Domstol 
  
 Mellannivå 
  
 Måltyp 
  
 Ingående 
  
 Inkomna 
  
 Avgjorda 
  
 Utgående 
  
 Målgrupp 
  
 balans 
  
 balans 
  
 Svea hovrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd för miljöfarlig verksamhet 
  
 20 
  
 24 
  
 25 
  
 19 
  
 Miljödomstol 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 2 
  
 6 
  
 2 
  
 6 
  
 första instans 
  
 3103 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 5 
  
 4 
  
 6 
  
 3 
  
 3104 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 31 
  
 36 
  
 36 
  
 31 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 4 
  
 4 
  
 3 
  
 5 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 5 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 7 
  
 3 
  
 3 
  
 7 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 10 
  
 13 
  
 10 
  
 13 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 3128 
  
 Godkännande enligt 11 kap. 16 § MB, vattenverksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3139 
  
 Övrig – vattenverksamhet 
  
 5 
  
 0 
  
 3 
  
 2 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 0 
  
 5 
  
 1 
  
 4 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 3 
  
 15 
  
 8 
  
 10 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 8 
  
 4 
  
 10 
  
 2 
  
 Överklagade till 
  
 3202 Överklagade tillståndsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 3 
  
 5 
  
 2 
  
 miljödomstol 
  
 3203 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 2 
  
 12 
  
 5 
  
 9 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 16 
  
 13 
  
 4 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagande tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 4 
  
 1 
  
 3 
  
 2 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 1 
  
 18 
  
 6 
  
 13 
  
 3252 
  
 Särskilda bestämmelser om skydd för djur- och växtart 
  
 1 
  
 26 
  
 15 
  
 12 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 4 
  
 27 
  
 21 
  
 10 
  
 3255 
  
 Täkter, jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biotekniska organismer (14 kap. MB) 
  
 0 
  
 3 
  
 3 
  
 0 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 6 
  
 16 
  
 13 
  
 9 
  
 3259 
  
 Överklagande tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 0 
  
 5 
  
 2 
  
 3 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 1 
  
 25 
  
 11 
  
 15 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 1 
  
 14 
  
 5 
  
 10 
  
 33 Miljödomstol - 
  
 Övriga miljömål 
  
 3371  
 Va-mål 
  
 11 
  
 30 
  
 19 
  
 22 
  
 Endast Miljööver- 
  
 3373 Extraordinära rättsmedel 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 domstolen 
  
 3399 Övrig - mål endast i Miljööverdomstolen 
  
 5 
  
 34 
  
 22 
  
 17 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 10 
  
 13 
  
 14 
  
 9 
  
 Summa 
  
 156 
  
 371 
  
 273 
  
 254 
  
 Nacka tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 44 
  
 18 
  
 7 
  
 55 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 2 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 5 
  
 1 
  
 8 
  
 3104 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 48 
  
 50 
  
 49 
  
 49 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 3 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 4 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, vattenverksamhet 
  
 2 
  
 1 
  
 3 
  
 0 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 4 
  
 2 
  
 2 
  
 4 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 10 
  
 6 
  
 4 
  
 12 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 2 
  
 14 
  
 9 
  
 7 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 0 
  
 4 
  
 4 
  
 0 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 9 
  
 20 
  
 11 
  
 18 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 9 
  
 31 
  
 21 
  
 19 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 60 
  
 2 
  
 29 
  
 33 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 6 
  
 7 
  
 7 
  
 6 
  
 3222 
  
 Markavvattning - överklagande 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 21 
  
 45 
  
 30 
  
 36 
  
 3252 
  
 Särskilda bestämmelser om skydd för djur- och växtart 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 7 
  
 31 
  
 13 
  
 25 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 2 
  
 11 
  
 6 
  
 7 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biokemiska organismer (14 kap. MB) 
  
 7 
  
 8 
  
 8 
  
 7 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 2 
  
 11 
  
 5 
  
 8 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 3 
  
 11 
  
 4 
  
 10 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 11 
  
 79 
  
 38 
  
 52 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 4 
  
 23 
  
 7 
  
 20 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 3999 
  
 Övrigt - mijödomstolsärenden 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 Summa 
  
 269 
  
 395 
  
 270 
  
 394 
  
 Växjö tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 65 
  
 14 
  
 14 
  
 65 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 10 
  
 1 
  
 2 
  
 9 
  
 3104 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 177 
  
 21 
  
 34 
  
 164 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 5 
  
 5 
  
 6 
  
 4 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 8 
  
 4 
  
 4 
  
 8 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 16 
  
 1 
  
 13 
  
 4 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 9 
  
 9 
  
 6 
  
 12 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 11 
  
 9 
  
 5 
  
 15 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 2 
  
 7 
  
 2 
  
 7 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 6 
  
 34 
  
 33 
  
 7 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 Överklagade 
  
 3209 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 84 
  
 74 
  
 122 
  
 36 
  
 3252 
  
 Särskilda bestämmelser om skydd för djur- och växtart 
  
 0 
  
 4 
  
 4 
  
 0 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 11 
  
 49 
  
 38 
  
 22 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 0 
  
 12 
  
 5 
  
 7 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biokemiska organismer (14 kap. MB) 
  
 2 
  
 4 
  
 6 
  
 0 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 2 
  
 3 
  
 3 
  
 2 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 3 
  
 12 
  
 6 
  
 9 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 3 
  
 73 
  
 55 
  
 21 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 9 
  
 82 
  
 55 
  
 36 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3999 Övrigt – mijödomstolsärenden 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Summa 
  
 429 
  
 423 
  
 421 
  
 431 
  
 Vänersborgs 
  
 tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 81 
  
 21 
  
 18 
  
 84 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 6 
  
 2 
  
 2 
  
 6 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 7 
  
 9 
  
 7 
  
 9 
  
 3104 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 111 
  
 40 
  
 45 
  
 106 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 12 
  
 3 
  
 0 
  
 15 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 4 
  
 1 
  
 1 
  
 4 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 8 
  
 1 
  
 5 
  
 4 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 4 
  
 8 
  
 4 
  
 8 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 3 
  
 3127 
  
 Markavvattning – överlämnande 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 3128 
  
 Godkännande enligt 11 kap. 16 § MB, vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, vattenverksamhet 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 3 
  
 3 
  
 1 
  
 5 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 1 
  
 23 
  
 16 
  
 8 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 16 
  
 27 
  
 20 
  
 23 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 5 
  
 13 
  
 13 
  
 5 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 2 
  
 4 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 20 
  
 33 
  
 31 
  
 22 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 9 
  
 12 
  
 13 
  
 8 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 9 
  
 8 
  
 7 
  
 10 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biokemiska organismer (14 kap. MB) 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 1 
  
 20 
  
 11 
  
 10 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 2 
  
 19 
  
 8 
  
 13 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 11 
  
 69 
  
 41 
  
 39 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 3 
  
 32 
  
 18 
  
 17 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 35 
  
 8 
  
 42 
  
 1 
  
 3999 
  
 Övrigt – mijödomstolsärenden 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 Summa 
  
 364 
  
 372 
  
 321 
  
 415 
  
 Östersunds 
  
 tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 15 
  
 4 
  
 3 
  
 16 
  
 Första instans 
  
 3103 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 3 
  
 3 
  
 4 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 46 
  
 10 
  
 25 
  
 31 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 1 
  
 3 
  
 3 
  
 1 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 12 
  
 11 
  
 10 
  
 13 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 1 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 1 
  
 4 
  
 0 
  
 5 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 1 
  
 6 
  
 5 
  
 2 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 6 
  
 6 
  
 1 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 0 
  
 13 
  
 9 
  
 4 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 2 
  
 5 
  
 6 
  
 1 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 1 
  
 6 
  
 5 
  
 2 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 5 
  
 18 
  
 20 
  
 3 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 1 
  
 21 
  
 14 
  
 8 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 0 
  
 3 
  
 3 
  
 0 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 8 
  
 52 
  
 28 
  
 32 
  
 Summa 
  
 108 
  
 178 
  
 154 
  
 132 
  
 Umeå tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 36 
  
 8 
  
 14 
  
 30 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 3 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 5 
  
 0 
  
 4 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 117 
  
 32 
  
 44 
  
 105 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 4 
  
 4 
  
 2 
  
 6 
  
 3128 
  
 Godkännande enligt 11 kap. 16 § MB, vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 6 
  
 5 
  
 4 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 2 
  
 3 
  
 2 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 1 
  
 5 
  
 3 
  
 3 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 3254 
  
 Förorenade områden (10 kap. MB) 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 1 
  
 6 
  
 5 
  
 2 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 2 
  
 8 
  
 8 
  
 2 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 2 
  
 5 
  
 5 
  
 2 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 2 
  
 10 
  
 5 
  
 7 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 44 
  
 10 
  
 44 
  
 10 
  
 3999 
  
 Övrigt – mijödomstolsärenden 
  
 0 
  
 6 
  
 6 
  
 0 
  
 Summa 
  
 236 
  
 115 
  
 161 
  
 190 
  
 År 2007 
  
 Domstol 
  
 Mellannivå 
  
 Måltyp 
  
 Ingående 
  
 Inkomna 
  
 Avgjorda 
  
 Utgående 
  
 Målgrupp 
  
 balans 
  
 balans 
  
 Svea hovrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd för miljöfarlig verksamhet 
  
 38 
  
 44 
  
 40 
  
 42 
  
 Miljödomstol 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 första instans 
  
 3103 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 4 
  
 2 
  
 3 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 22 
  
 37 
  
 41 
  
 18 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 3 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 1 
  
 3 
  
 2 
  
 2 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 3 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 2 
  
 4 
  
 4 
  
 2 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador - vattenverksamhet 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 4 
  
 3 
  
 4 
  
 3 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 4 
  
 5 
  
 8 
  
 1 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 7 
  
 21 
  
 23 
  
 5 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 18 
  
 50 
  
 50 
  
 18 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillståndsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 7 
  
 11 
  
 12 
  
 6 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 9 
  
 2 
  
 8 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagande tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 11 
  
 19 
  
 19 
  
 11 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 36 
  
 85 
  
 87 
  
 34 
  
 3252 
  
 Särskilda bestämmelser om skydd för djur- och växtart 
  
 3 
  
 2 
  
 4 
  
 1 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 35 
  
 82 
  
 89 
  
 28 
  
 3254 
  
 Förorenande områden (10 kap. MB) 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3255 
  
 Täkter, jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 6 
  
 10 
  
 13 
  
 3 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biotekniska organismer (14 kap. MB) 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 7 
  
 13 
  
 19 
  
 1 
  
 3259 
  
 Överklagande tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 16 
  
 45 
  
 38 
  
 23 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 6 
  
 8 
  
 12 
  
 2 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 3 
  
 33 Miljödomstol - 
  
 Övriga miljömål 
  
 3371  
 Va-mål 
  
 15 
  
 19 
  
 22 
  
 12 
  
 Endast Miljööver- 
  
 3373 
  
 Extraordinära rättsmedel 
  
 2 
  
 9 
  
 9 
  
 2 
  
 domstolen 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 1 
  
 10 
  
 5 
  
 6 
  
 3999 
  
 Övrigt - miljödomstolsärenden 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Summa 
  
 252 
  
 512 
  
 519 
  
 245 
  
 Nacka tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 86 
  
 20 
  
 30 
  
 76 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 3 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 10 
  
 6 
  
 7 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 72 
  
 33 
  
 42 
  
 63 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 3128 
  
 Godkännande enligt 11 kap. 16 § MB, vattenverksamhet 
  
 0 
  
 8 
  
 2 
  
 6 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, 
  
 vattenverksamhet 
  
 2 
  
 1 
  
 3 
  
 0 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador - vattenverksamhet 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 3139 
  
 Övrigt - vattenverksamhet 
  
 2 
  
 6 
  
 2 
  
 6 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 1 
  
 7 
  
 0 
  
 8 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 21 
  
 7 
  
 9 
  
 19 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 23 
  
 25 
  
 26 
  
 22 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och 
  
 Miljööverdomstolen 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 33 
  
 21 
  
 32 
  
 22 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 18 
  
 5 
  
 17 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 9 
  
 5 
  
 8 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 17 
  
 23 
  
 16 
  
 24 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 66 
  
 72 
  
 68 
  
 70 
  
 3252 
  
 Särskilda bestämmelser om skydd för djur- och växtart 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 62 
  
 71 
  
 64 
  
 69 
  
 3254 
  
 Förorenade områden (10 kap. MB) 
  
 8 
  
 3 
  
 4 
  
 7 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 13 
  
 6 
  
 13 
  
 6 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biokemiska organismer (14 kap. MB) 
  
 5 
  
 6 
  
 9 
  
 2 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 5 
  
 23 
  
 14 
  
 14 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 21 
  
 45 
  
 25 
  
 41 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 23 
  
 49 
  
 26 
  
 46 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 16 
  
 13 
  
 18 
  
 11 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 1 
  
 3 
  
 1 
  
 3 
  
 Summa 
  
 502 
  
 488 
  
 430 
  
 560 
  
 Växjö tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 56 
  
 20 
  
 23 
  
 53 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 1 
  
 3 
  
 3 
  
 1 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 2 
  
 13 
  
 7 
  
 8 
  
 3104 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, miljöfarlig 
  
 verksamhet 
  
 0 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 45 
  
 28 
  
 38 
  
 35 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 5 
  
 4 
  
 6 
  
 3 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 2 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 2 
  
 3 
  
 2 
  
 3 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 7 
  
 2 
  
 5 
  
 4 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, 
  
 vattenverksamhet 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 0 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 7 
  
 24 
  
 5 
  
 26 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 43 
  
 7 
  
 21 
  
 29 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 12 
  
 48 
  
 46 
  
 14 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och 
  
 Miljööverdomstolen 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 16 
  
 56 
  
 50 
  
 22 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 5 
  
 14 
  
 13 
  
 6 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 3 
  
 4 
  
 0 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 9 
  
 9 
  
 3 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 3 
  
 15 
  
 16 
  
 2 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 11 
  
 68 
  
 68 
  
 11 
  
 3252 
  
 Särskilda bestämmelser om skydd för djur- och växtart 
  
 4 
  
 3 
  
 7 
  
 0 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 22 
  
 69 
  
 61 
  
 30 
  
 3254 
  
 Förorenade områden (10 kap. MB) 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 3 
  
 9 
  
 9 
  
 3 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biokemiska organismer (14 kap. MB) 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 1 
  
 20 
  
 15 
  
 6 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 16 
  
 58 
  
 52 
  
 22 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 9 
  
 12 
  
 21 
  
 0 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 3 
  
 12 
  
 13 
  
 2 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3999 
  
 Övrigt - mijödomstolsärenden 
  
 0 
  
 3 
  
 3 
  
 0 
  
 Summa 
  
 288 
  
 520 
  
 514 
  
 294 
  
 Vänersborgs 
  
 tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 73 
  
 14 
  
 22 
  
 65 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 4 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 8 
  
 4 
  
 8 
  
 3104 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, miljöfarlig 
  
 verksamhet 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 100 
  
 54 
  
 59 
  
 95 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 5 
  
 1 
  
 3 
  
 3 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 3 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 3127 
  
 Markavvattning – överlämnande 
  
 6 
  
 2 
  
 2 
  
 6 
  
 3128 
  
 Godkännande enligt 11 kap. 16 § MB, vattenverksamhet 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, 
  
 0 
  
 vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 3131 
  
 Godkännande av överenskommelse enligt 7 kap. 18 § lag 
  
 1 
  
 (1998:812) 
  
 0 
  
 3 
  
 2 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 11 
  
 10 
  
 6 
  
 15 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 7 
  
 7 
  
 3 
  
 11 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 11 
  
 37 
  
 33 
  
 15 
  
 3159 
  
 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och 
  
 Miljööverdomstolen 
  
 2 
  
 0 
  
 0 
  
 2 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 24 
  
 32 
  
 32 
  
 24 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 4 
  
 15 
  
 13 
  
 6 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 7 
  
 11 
  
 12 
  
 6 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 28 
  
 100 
  
 88 
  
 40 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 12 
  
 35 
  
 37 
  
 10 
  
 3254 
  
 Förorenade områden (10 kap. MB) 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 1 
  
 6 
  
 6 
  
 1 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 2 
  
 4 
  
 4 
  
 2 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 9 
  
 37 
  
 35 
  
 11 
  
 3260 
  
 Tillträde m.m. (28 kap. MB) 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 1 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 2 
  
 6 
  
 8 
  
 0 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3999 Övrigt – mijödomstolsärenden 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Summa 
  
 322 
  
 403 
  
 394 
  
 331 
  
 Östersunds 
  
 tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 32 
  
 8 
  
 8 
  
 32 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 20 
  
 20 
  
 14 
  
 26 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 4 
  
 4 
  
 6 
  
 2 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 3127 
  
 Markavvattning – överlämnande 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3129 
  
 Förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket MB, 
  
 vattenverksamhet 
  
 2 
  
 1 
  
 2 
  
 1 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 3 
  
 3139 
  
 Övrigt – vattenverksamhet 
  
 1 
  
 3 
  
 2 
  
 2 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 2 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 2 
  
 9 
  
 11 
  
 0 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 11 
  
 10 
  
 4 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 0 
  
 3203 
  
 Föreläggande om att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 2 
  
 1 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 14 
  
 5 
  
 18 
  
 1 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 5 
  
 37 
  
 32 
  
 10 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 9 
  
 28 
  
 34 
  
 3 
  
 3254 
  
 Förorenade områden (10 kap. MB) 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 1 
  
 3257 
  
 Kemiska produkter och biokemiska organismer (14 kap. MB) 
  
 0 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 0 
  
 7 
  
 7 
  
 0 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 0 
  
 7 
  
 5 
  
 2 
  
 3260 
  
 Tillträde m.m. (28 kap. MB) 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 3 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 10 
  
 17 
  
 24 
  
 3 
  
 Summa 
  
 118 
  
 187 
  
 199 
  
 106 
  
 Umeå tingsrätt 
  
 31 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3101 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 47 
  
 5 
  
 10 
  
 42 
  
 Första instans 
  
 3102 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 3103 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till miljöfarlig verksamhet 
  
 5 
  
 4 
  
 4 
  
 5 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3121 Tillstånd till vattenverksamhet 
  
 51 
  
 32 
  
 26 
  
 57 
  
 3122 
  
 Omprövning, återkallelse eller förbud rörande medgivet tillstånd 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 3123 
  
 Ändring av villkor i medgivet tillstånd till vattenverksamhet 
  
 7 
  
 1 
  
 4 
  
 4 
  
 3124 
  
 Lagligförklaring av vattenanläggning 
  
 2 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 3125 
  
 Ersättning för skador, intrång och inlösen och andra stämningsmål 
  
 5 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 3126 
  
 Utrivning eller ändring av vattenanläggning m.m. 
  
 0 
  
 1 
  
 1 
  
 0 
  
 3128 
  
 Godkännande enligt 11 kap. 16 § MB, vattenverksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 3132 
  
 Oförutsedda skador – vattenverksamhet 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3151 Ersättning för skador, intrång och inlösen i övrigt (31 kap. MB) 
  
 3 
  
 4 
  
 1 
  
 6 
  
 3152 
  
 Miljöskademål (32 kap. MB) 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 3153 
  
 Utdömande av vite 
  
 3 
  
 6 
  
 7 
  
 2 
  
 3159 Övrigt - miljömål i de regionala miljödomstolarna och Miljööverdomstolen 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 32 Miljömål - 
  
 Miljöfarlig verksamhet 
  
 3201 Överklagade tillståndsbeslut rörande miljöfarlig verksamhet 
  
 10 
  
 19 
  
 17 
  
 12 
  
 Överklagade 
  
 3202 Överklagade tillsynsbeslut, miljöfarlig verksamhet 
  
 3 
  
 12 
  
 8 
  
 7 
  
 3209 
  
 Övrigt - miljöfarlig verksamhet 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 Vattenverksamhet 
  
 3221 Överklagade tillsynsbeslut rörande vattenverksamhet 
  
 2 
  
 7 
  
 7 
  
 2 
  
 3222 
  
 Markavvattning – överklagande 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 0 
  
 Övriga miljömål 
  
 3251 Skydd av områden (7 kap. MB) 
  
 8 
  
 26 
  
 24 
  
 10 
  
 3253 
  
 Hälsoskydd (9 kap. MB) 
  
 5 
  
 8 
  
 9 
  
 4 
  
 3254 
  
 Förorenade områden (10 kap. MB) 
  
 0 
  
 4 
  
 2 
  
 2 
  
 3255 
  
 Jordbruk och annan verksamhet (12 kap. MB) 
  
 2 
  
 8 
  
 7 
  
 3 
  
 3258 
  
 Avfall och producentansvar (15 kap. MB) 
  
 1 
  
 3 
  
 4 
  
 0 
  
 3259 
  
 Överklagade tillsynsbeslut i övrigt m.m. (26 kap. MB) 
  
 5 
  
 6 
  
 8 
  
 3 
  
 3261 
  
 Miljösanktionsavgifter (30 kap. MB) 
  
 5 
  
 9 
  
 14 
  
 0 
  
 3262 
  
 Avgiftsbeslut 
  
 1 
  
 3 
  
 3 
  
 1 
  
 39 Miljöärenden 
  
 Miljöärenden 
  
 3901 Bidrag ur bygdeavgiftsmedel 
  
 8 
  
 6 
  
 7 
  
 7 
  
 Summa 
  
 184 
  
 167 
  
 174 
  
 177 
  
 Bilaga 10 
 181 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2008:31 
  
 182 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 10 
  
 183 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2008:31 
  
 184 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 10 
  
 185 
  
 Bilaga 10 
  
 SOU 2008:31 
  
 186 
 Bilaga 11 
 187 
  
 Bilaga 11 
  
 SOU 2008:31 
  
 188 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 11 
  
 189 
  
 Bilaga 11 
  
 SOU 2008:31 
  
 190 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 11 
  
 191 
  
 Bilaga 11 
  
 SOU 2008:31 
  
 192 
  
 SOU 2008:31 
  
 Bilaga 11 
  
 193