Till Statsrådet och chefen för Jordbruksde- partementet 
 Den 23 januari 1997 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda de jordbrukspolitiska konsekven- serna av EU:s utvidgning för Sverige, unionen som helhet och för de länder som ansöker om medlemskap, de s.k. kandidatländerna. 
 Med stöd av beslutet förordnades överdirektör  
 P-G 
  Öjeheim som särskild utredare. Till utredaren har varit knuten en expertgrupp bestående av Departementsråden Gray Finansdeparte- mentet och Hoffman Jordbruksdepartementet samt kon- sulten Mullins. Till sekreterare förordnades agronom Scott. 
 Utredningen utgör en av sju utredningar som belyser  
 EU-utvidg- 
  ningens konsekvenser ur olika perspektiv. Utöver den förelig- gande jordbrukspolitiska utredningen omfattar denna serie utred- ningar om konsekvenserna för säkerhetspolitiken, samhälls- ekonomin, regional- och strukturpolitiken, miljön och personers fria rörlighet vad avser arbetskraft samt inrikes- och rättsligt samarbete 
 Sedan uppdraget har slutförts får utredaren härmed överlämna betänkandet Jordbrukets utveckling i Öst- och Centraleuropa 
 Jönköping i november 1997 
 0 '  
 –JEHEIM 
  
 "ENGT *OHNSSON 
  
 SOU 1997:150 
  
 3 
  
 )NNEH¥LLSF¶RTECKNING 
  
 )..%(,,3–24%#+.).' 
  
 3!--!.!44.).' 
  
 +APITEL 5PPDRAG OCH GENOMF¶RANDE 
  
 +APITEL )Lopez 
  
 +APITEL 0ROBLEMBESKRIVNING 
  
 +APITEL 4IDIGARE STUDIER AV EN %5 UTVIDGNING P¥ 
  
 JORDBRUKSOMR¥DET 
  
 +APITEL +OMMISSIONENS F¶RSLAG !GENDA SAMT 
  
 KOMMISSIONENS L¤NDERYTTRANDEN 
  
 +APITEL +OMI#!0 S BET¤NKANDE 
  
 +APITEL ,¤GET I  
 –STEUROPA 
  
 +APITEL *¤MF¶RELSE MELLAN %5 OCH  
 #–% 
  Adams 
  
 +APITEL 3CENARIER F¶R UTVECKLING AV #!0 
  
 +APITEL +ONSEKVENSANALYS 
  
 35--!29 
  
 #HAPTER !SSIGNMENT AND IMPLEMENTATION 
  
 #HAPTER #ONTENTS 
  
 #HAPTER $ESCRIPTION OF PROBLEMS 
  
 Reed %ARLIER STUDIES OF EXPANSION OF THE %5 
  
 IN THE AGRICULTURAL AREA 
  
 4 
  
 SOU 1997:150 
  
 Reed 4HE #OMMISSION S PROPOSAL !GENDA 
  
 AND THE #OMMISSION S OPINIONS ON THE CANDIDATE STATES 
  
 Reed 4HE +OMI#!0 REPORT 
  
 Reed 4HE SITUATION IN %ASTERN %UROPE 
  
 #HAPTER Johnson BETWEEN THE %5 AND THE #%% STATES 
  
 Reed 3CENARIOS FOR DEVELOPMENT OF THE #!0 
  
 #HAPTER !NALYSIS OF CONSEQUENCES 
  
 500$2!' /#(  
 '%./-–2!.$% 
  
 'EMENSAMT UPPDRAG 
  
 5PPDRAGET Moore OMR¥DE 
  
 )..%(,, 
  
 02/",%-"%3+2)6.).' 
  
 %5 S NUVARANDE JORDBRUKSPOLITIK 
  
 –STEUROPAUTVIDGNINGEN 
  
 52 AVTALET 
  
 %5 S *ORDBRUKSBUDGET 
  
 4)$)'!2% 345$)%2 !6 %. %5 546)$'.).' 0 
  
 */2$"25+3/-2$%4 
  
 +OMMISSIONENS UTREDNINGAR 
  
 !NDRA STUDIER 
  
 3AMMANFATTANDE SYNPUNKTER 
  
 SOU 1997:150 
  
 5 
  
 +/--)33)/.%.3 
 2%/2-–23,!' 
  
 !'%.$! 
  
 !GENDA 
  
 +OMMISSIONENS L¤NDERYTTRANDE 
  
 +Parsons 
  "%4.+!.$% 
  
 ,'%4 )  
 –34%52/0! 
  
 *ORDBRUKSSEKTORN 
  
 !LLM¤NT EKONOMISKT L¤GE 
  
 *-–2%,3% 
 -%,,!. 
  %5 /#(  
 #–% 
  
 ,.$%2.! 
  
 *ORDBRUKETS BETYDELSE I EKONOMIN 
  
 0RODUKTIONSF¶RUTS¤TTNINGAR Madden 
  
 0RODUKTIONSF¶RUTS¤TTNINGAR Stout 
  
 -ARKPOLITIK 
  
 3TRUKTUR 
  
 4EKNISK NIV¥ OCH KOMPETENS 
  
 0RISER 
  
 +VALITET 
  
 0RODUKTIONSKOSTNADER 
  
 ,¶NSAMHET 
  
 0RODUKTIVITET 
  
 6 
  
 SOU 1997:150 
  
 (ANDEL 
  
 *ORDBRUKSPOLITIK 
  
 3AMMANFATTANDE BED¶MNING 
  
 3#%.!2)%2  
 –2 
  546%#+,).' !6 #!0 
  
 )NLEDNING 
  
 !LTERNATIVA UTVECKLINGSV¤GAR F¶R #!0 
  
 +/.3%+6%.3!.!,93 
  
 !NALYS AV MARGINELLA F¶R¤NDRINGAR AV #!0 
  
 !NALYS AV FULLST¤NDIG LIBERALISERING AV #!0 
  
 !NALYS AV SUCCESSIV REFORMERING AV #!0 
  
 !63,54!.$% 39.05.+4%2 
  
 /2$,)34! 
  
 "),!'!  
 +/--)44$)2%+4)6 
  
 "),!'! "%3+2)6.).' !6 */2$"25+3 
  
 3%+4/2. )  
 #–% ,.$%2.! 
  
 "),!'! 6!256)3! !.!,93%2 
  
 SOU 1997:150 
  
 7 
  
 3AMMANFATTNING 
 I det följande görs en kapitelvis sammanfattning av utredningens innehåll. Indelningen följer huvudrubrikerna i utredningen. 
 +APITEL 5PPDRAG OCH SimonRegeringen tillsatte den 23 januari 1997 en särskild utredare med uppdrag att utreda konsekvenserna av en  
 EU-utvidgning 
  på jordbrukets område. I direktiven anges att effekterna av utvidg- ningen ska analyseras för Sverige, EU i sin helhet och för kandidatländerna. Olika scenarier för jordbrukspolitiken ska belysas liksom effekterna för jordbruksbudgeten. Rapporten bör i första hand presenteras i form av kvalitativa resonemang då kvantitativa beräkningar är svåra att göra. 
 Till utredningen har varit knuten en expertgrupp som löpande lämnat synpunkter på arbetet. Utredaren har i samarbete med Internationella Handelshögskolan i Jönköping låtit genomföra en studie av konkurrenskraften i det polska jordbruket. Arbetet har presenterats vid ett seminarium med deltagare från näringsliv, arbetstagarorganisationer, statliga och regionala myndigheter samt universitet. Utredaren har tillsammans med experterna kommissionen i Bryssel. 
 +APITEL )WilliamsUtredningen inleds med en problemidentifikation där de viktiga frågorna för EU:s jordbrukspolitik ringas in. Därefter görs en genomgång av de studier som kommissionen m.fl. har gjort vad gäller Östeuropautvidgningen. I efterföljande avsnitt ges en kortfattad beskrivning av situationen i kandidatländerna (CÖE- 
  
 8  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 länderna). Beskrivningen avslutas med en jämförelse mellan  
 CÖE-länderna 
  och EU. Denna jämförelse utgör grunden för den konsekvensanalys av de olika scenarierna som därefter följer. Utredningen avslutas med ett kapitel med slutsatser. 
 +APITEL 0ROBLEMBESKRIVNING 
 Östeuropautvidgningen är den hittills största utvidgningen som EU står inför. På många sätt skiljer den sig från tidigare utvidg- ningar. Detta tillsammans med några andra viktiga faktorer, WTO och budgetsituationen, talar för att EU:s gemensamma jordbruks- politik behöver omprövas. 
 Nuvarande jordbrukspolitik i EU riskerar att låsa in kandidatlän- dernas jordbruk p.g.a. utbudskvoter och strama budgetramar. Detta kan leda till att dessa länders potential inte kan utnyttjas. Det leder dock till att budgetkostnaderna för utvidgningen kan hållas förhållandevis låga. Ges kandidatländerna däremot möjlig- het att med hjälp av olika marknadsstöd utnyttja potentialen kommer budgeten att utsättas för en än hårdare belastning sam- tidigt som de begränsningar av subventionerad export som UR- avtalet innebär förhindrar försäljning till länder utanför EU. 
 +APITEL 4IDIGARE STUDIER AV EN %5 UTVIDGNING Fisher 
 Under de senaste åren har en rad olika studier gjorts av effekterna av att utvidga EU med ett antal länder i Central- och Östeuropa. 
 Kommissionen presenterade 1995 en studie för vart och ett av de 10 kandidatländerna. Studien omfattade bl.a. beskrivningar av marknadsläget, jordbruks- och strukturpolitiken. I dessa rapporter finns inte några värderingar eller förslag men det görs prognoser 
  
 SOU 1997:150 
  
 Sammanfattning  
 9 
  
 fram till år 2005. Det förväntas en viss konsumtionsökning p.g.a. att det allmänna ekonomiska läget förbättras. Produktionen väntas också öka men inte nå de nivåer som rådde i slutet på  
 1980-talet. 
  
 I kommissionens s.k. Strategy Paper från 1995 diskuterades olika alternativ för att reformera CAP inför en framtida utvidg- ning. Kommissionen förordade en fortsatt successiv reformering enligt det riktlinjer som tillämpades för 1992 års reform. Kom- missionen framförde också att behov finns av att utvidga handels- avtalen mellan  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  i syfte att underlätta en utvidgning liksom att genomföra utbildningsprogram i CÖE- länderna. 
 Våren 1997 presenterade kommissionen en prognos över mark- nadsläget under den närmaste  
 10-årsperioden. 
  Kommissionen hade i denna prognos tonat ner produktionsutvecklingen i CÖE- länderna. 
 USA:s jordbruksdepartement, USDA, har också genomfört studier över utvecklingen i Östeuropa. Studierna från USDA visar en mera positiv bild av utvecklingen i Östeuropa vad gäller produktionen. USDA anser också att kommissionens budgetbe- räkningar är i underkant. Som lösning på problemen framförs att EU bör reformera CAP före utvidgningen genom att anpassa prisnivån och ta bort direktstöden. 
 I Polen har nationella institut också gjort studier för att bedöma konsekvenserna av en utvidgning. Från polsk sida bedöms frukt och grönt ha god konkurrenskraft liksom på sikt även mejeriom- rådet. Spannmål är en underskottsprodukt i Polen och blir därför inte intressant att exportera. Möjligheterna till export på köttom- rådet bedöms också vara sämre. 
 De studier som utredaren har tagit del av ger inte någon samlad bild av konsekvenserna av en  
 EU-utvidgning. 
  Små förändringar av de parametrar som använts ger stort utslag på de beräknade 
  
 10  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 effekterna. Det är därför svårt att utifrån detta material dra några bestämda slutsatser, särskilt i kvantitativa former. 
 +APITEL +OMMISSIONENS F¶RSLAG !GENDA 
 SAMT KOMMISSIONENS L¤NDERYTTRANDEN 
 Under juli månad 1997 lämnade kommissionen dels ett förslag till reform av CAP, dels yttranden över kandidatländerna. 
 Kommissionen menar att 1992 års reform av CAP har varit framgångsrik men att ytterligare åtgärder måste vidtas för att lösa en tilltagande obalans på marknaden. För att lösa de problem som uppstår p.g.a. östutvidgningen och nya förhandlingar i WTO måste den gemensamma jordbrukspolitiken ses över. 
 Jämfört med nuvarande mål skjuts jordbrukets konkurrenskraft mera i förgrunden och det läggs till mål för miljö- och regional- politik. Länderna föreslås få större frihet att utforma inriktningen på de sistnämnda områdena. De enskilda länderna föreslås också få möjlighet att koppla miljökrav till marknadsregleringen samt införa tak för hur mycket bidrag som den enskilde jordbrukaren får ta emot. Förenklingar i regelverket förs också fram som en viktig åtgärd. 
 Reformförslaget är inte heltäckande utan begränsas till spannmål, mjölk och nötkött. Socker m.fl produkter omfattas inte av reformen. Kommissionen utlovar dock att ett reformförslag ska läggas fram för bl.a. tobak, olivolja och vin. 
 Kommissionen föreslår användning av samma medel som till- lämpades vid 1992 års reform, d.v.s. sänkta stödpriser och kompensation i form av direktbidrag. Kommissionen väljer sålunda att anpassa priserna framför att begränsa utbudet. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Sammanfattning  
 11 
  
 Kommissionen presenterade vid samma tillfälle även de s.k. länderyttrandena (aviserna). Jordbruket tycks inte haft någon avgörande betydelse för kommissionens förslag till val av de länder som först skall få påbörja förhandlingar. I den totala bedömningen för enskilda kandidatländer förs strukturproblemen 
 i Polen och ett allmänt svagt jordbruk i Tjeckien fram som problemområden. 
 Kommissionen lyfter fram prisskillnaderna mellan kandidatlän- derna och EU samt livsmedelsindustrin som de svåraste proble- mområdena för utvidgningen. De flesta länder behöver därför, enligt kommissionen, få långa övergångsperioder. Under över- gångsperioden ska åtgärder vidtas för att utjämna prisskillnaderna samt stärka konkurrenskraften i livsmedelsindustrin. Kommis- sionen avvisar bestämt möjligheten för kandidatländerna att få direktstöd (arealbidrag och djurbidrag) under övergångsperioden. Kommissionen antyder att kandidatländerna kan få motsvarande i form av strukturstöd under övergångsperioden. Efter övergång- speriodens slut har kommissionen inte gjort något uttalande om hur direktstöden ska hanteras. 
 +APITEL +OMI#!0 S BET¤NKANDE 
 Den parlamentariska kommittén, KomiCAP, om reformering av EU:s gemensamma jordbrukspolitik konstaterade i sitt betän- kande Mat  Miljö - Svensk strategi för EU:s jordbruk i framtiden att det krävs nya mål för EU:s jordbrukspolitik. Dessa formuleras i två huvudmål: 
 EU:s gemensamma jordbrukspolitik ska syfta till att möjliggöra 
  
 · 
  
 ett brett och varierat utbud av säkra livsmedel till skäliga priser 
  
 · 
  
 ett långsiktigt hållbart jordbruk 
  
 12  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 I betänkandet framhålls att utvidgningen österut är en mycket prioriterad fråga och att det snabbt behövs beslut om en föränd- ring av den gemensamma jordbrukspolitiken för att underlätta ett inträde. 
 +APITEL ,¤GET I  
 –STEUROPA 
  
 Jordbrukssektorn i  
 CÖE-länderna 
  har liksom samhället i stort varit föremål för dramatiska förändringar de senaste åren. Produk- tionen har fallit kraftigt, priserna har skjutit i höjden, konsum- tionen har minskat, överskott i handeln har förbytts till under- skott, jordbrukspolitiken har lagts om etc. En viss återhämtning har skett de senaste åren men i de flesta länderna har man ännu inte nått till det läge som rådde i början på  
 1990-talet. 
  Det krävs stora investeringar i anläggningar men också i kunnande och näringen måste få djupare insikt i hur en marknadsekonomi fungerar. En allmänt svag ekonomisk situation har gjort det svårt för länderna att på egen hand få fart på jordbruket. Under senare år har det dock gjorts en del utländska investeringar i näringen. Merparten av de utländska investeringarna har dock skett i typiska konsumentnära branscher som t.ex. bryggerier och bagerier. Intresset för att investera i basindustrier som slakterier och kvarnar har varit mindre. 
 +APITEL *¤MF¶RELSE MELLAN %5 OCH  
 #–% 
  McmillanPolen är det ojämförligt mest betydelsfulla jordbrukslandet bland kandidatländerna. Polen är också vid en jämförelse med nuvaran- de  
 EU-länder 
  en stor producent av livsmedel. Rumänien och Ungern är också betydande jordbruksländer. Övriga kandidat- länder har förhållandevis liten produktion. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Sammanfattning  
 13 
  
 Det finns goda yttre förutsättningar i vissa av  
 CÖE-länderna 
  för produktion av jordbruksprodukter.  
 CÖE-länderna 
  har kostnads- fördelar och strukturen är gynnsam i vissa av länderna. Det finns en lång tradition att exportera livsmedel och det finns väl upp- arbetade kanaler speciellt på marknaderna österut. Jordbruket är som regel mindre reglerat än i EU och verkar på en mera kon- kurrensutsatt marknad. 
 Produktionsapparaten i  
 CÖE-länderna 
  är sårbar. Det råder brist på kapital vilket leder till att nödvändiga investeringar speciellt i maskiner och fasta anläggningar inte har kommit till stånd. Detta gäller såväl för primärproduktionen som livsmedelsindustrin.  
 CÖE-länderna 
  har därför svårt att skapa ett kontinuerligt utbud med jämn och hög kvalitet. Kompetens saknas speciellt vad gäller företagsledning och marknadskunskap. Det finns även institutio- nella hinder i form av bl.a. oklara regler för äganderätt av mark vilket också hämmar konkurrenskraften. 
 På kort sikt torde  
 CÖE-länderna 
  ha störst möjligheter att kon- kurrera med EU inom vegetabiliesektorn. Möjligheterna synes vara störst för stapelvaror som t.ex. spannmål och oljeväxtfrö. Dessa produkter kan produceras med förhållandevis liten kapi- talinsats och varorna kan gå i handel utan omfattande förädling. Denna typ av varor är dessutom relativt anonyma gentemot den slutlige konsumenten. Områden inom EU med låg avkastning och högt kostnadsläge torde bli mest konkurrensutsatta från CÖE- länderna. Oljeväxtodlingen i Skandinavien är ett exempel där konkurrensen kan bli hård från  
 CÖE-länderna. 
  
 Det synes även finnas goda konkurrensmöjligheter för arbetsin- tensiva specialprodukter där mekanisering inte är något alternativ. Exempel på sådana varor är frukt, grönsaker och bär. Låga arbets- kostnader är det främsta konkurrensmedlet för  
 CÖE-länderna. 
  Det är främst de sydliga  
 EU-länderna 
  som blir utsatta för konkurrens på dessa varuområdena. P.g.a. kvalitetsproblem torde dessa pro- dukter i första hand komma att säljas som råvaror till livsme- delsindustrin. 
  
 14  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 Animalieprodukter och specialgrödor med hög mekaniseringsgrad är svårare för  
 CÖE-länderna 
  att konkurrera med på kort sikt. Det krävs omfattande investeringar, inte minst i livsmedelsindustri- ledet. Dessa produkter är mer exponerade mot den slutlige kon- sumenten vilket kräver att  
 CÖE-ländernas 
  image förbättras. 
 På animaliesidan är det främst de nordliga  
 EU-länderna 
  med omfattande animalieproduktion som blir konkurrensutsatta av  
 CÖE-ländernas 
  produktion. 
 +APITEL 3CENARIER F¶R UTVECKLING AV #!0 
 I direktiven för utredaren anges att tre olika scenarier för jord- brukspolitiken ska ingå i analysen: 
  
 · 
  
 Marginell förändring av CAP 
  
 · 
  
 Fullständig liberalisering av CAP 
  
 · 
  
 Successiv reformering av CAP 
  
 Kommissionens förslag till reform, Agenda 2000 innebär relativt begränsade förändringar av CAP. Utredaren finner det därför mest ändamålsenligt att lägga kommissionens förslag till grund för utvärderingen av scenariot med endast marginella förändring- ar av CAP. Inom detta scenario anser utredaren också att det för fullständighetens skull bör utvärderas ett alternativ där dagens produktionsanknutna stöd omvandlas till frikopplat stöd. 
 +APITEL +ONSEKVENSANALYS 
 Marginella förändringar av CAP 
 Utformas den gemensamma jordbrukspolitiken enligt de förslag som lämnats i Agenda 2000, anser utredaren, att den blir till 
  
 SOU 1997:150 
  
 Sammanfattning  
 15 
  
 större nytta för jordbruket i  
 EU-15 
  än för  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk. Utbudskontroll är exempelvis fortfarande en viktig del av marknadsregleringen. Denna typ av åtgärder kommer att hämma utnyttjandet av den potential som finns i  
 CÖE-länderna. 
  En jordbrukssektor i EU som under lång tid har kunnat bygga upp sin produktion och skyddats från konkurrens torde däremot ha ett bättre utgångsläge om denna politik bibehålls. 
 Direktstödens behandling är ett stort osäkerhetsmoment för CÖE- länderna. Hävdar EU de bakomliggande skäl som fanns då direktstöden infördes, d.v.s. priskompensation, är risken stor att  
 CÖE-länderna 
  helt går miste om dessa stöd. Även om CÖE- länderna blir berättigade till direktstöd finns det betydande svårigheter att på ett rättvist sätt göra beräkningar som avspeglar förhållandena i  
 CÖE-länderna. 
  Även om priserna i EU och CÖE- länderna så småningom blir utjämnade vid utvidgningen innebär helt uteblivna direktstöd en svår konkurrensnackdel trots att kostnaderna är lägre t.ex. för åkermark. 
 Utbudskvoter innebär också att  
 CÖE-ländernas 
  möjligheter till handel hålls tillbaka. Det kan t.o.m. finnas en risk för att EU försöker lösa en del av sina  
 WTO-problem 
  genom att utveckling- en av jordbrukssektorn i  
 CÖE-länderna 
  hålls tillbaka. Export av livsmedel från  
 CÖE-länderna, 
  till främst marknaderna österut, som i nuläget är lönsam utan exportbidrag skulle efter ett EU- inträde inte vara möjlig att upprätthålla. Kommissionens förslag i Agenda 2000 medför dock att det i normalläget är möjligt att exportera spannmål och nötkött utan bidrag. 
 Livsmedelsindustrins möjligheter i  
 CÖE-länderna 
  missgynnas också av en politik som håller tillbaka produktionspotentialen. Risken finns att råvaruförsörjningen försvåras och att industrin inte kan utvecklas. 
 Konsumenterna drabbas av högre livsmedelspriser vilket också är en negativ effekt. Prishöjningar på livsmedel är speciellt kännbara 
  
 16  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 i  
 CÖE-länderna 
  där redan en stor andel av inkomsten används för livsmedelsinköp. 
 Högre priser i  
 CÖE-länderna 
  innebär att jordbrukarna ges ekonomiska incitament att öka användningen av handelsgödsel och bekämpningsmedel vilket är negativt för miljön. 
 Utbudskvoter och andra regleringsingripande leder till att jordbruket får svårt att utvecklas i  
 CÖE-länderna. 
  Det kan därför krävas regionalstöd för att i förebyggande syfte underlätta övergång till annan verksamhet. 
 Budgetkostnaderna för marknadsstöden vid en utvidgningen blir relativt begränsade i detta alternativ p.g.a. att  
 CÖE-ländernas 
  produktion hålls tillbaka. Utredaren konstaterar därför att bud- geten inte är avgörande för möjligheterna att utvidga EU om CAP bibehålls. 
 I de kommande  
 WTO-förhandlingarna 
  kan bl.a. USA komma att ställa krav på EU att man ska göra stöden till jordbruket mera frikopplade från produktionen. Utredaren bedömer att frikopplade stöd ger  
 CÖE-länderna 
  större möjligheter att konkurrera på mark- naden jämfört med nuvarande inriktning på CAP. Förändringen innebär dock kraftigt ökade budgetkostnader och risk för svåra administrativa problem. 
 För Sveriges jordbruk innebär detta alternativ att konkurren- strycket från  
 CÖE-länderna 
  blir relativt måttligt. Utbudsbegräns- ningar och tveksamhet till hur direktstöden ska hanteras är faktorer som håller tillbaka utbudet från dessa länder. 
 Fullständig liberalisering 
 Detta alternativ ansluter till stor del till det betänkande som lämnades av  
 KomiCAP-utredningen. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Sammanfattning  
 17 
  
 Utredaren anser att detta alternativ ger jordbruket i  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  mera likvärdiga villkor när det gäller att konkurre- 
 ra på marknaden. Ländernas komperativa fördelar i form av bördiga marker, billiga produktionsfaktorer och skicklig före- tagsledning etc. kan tas tillvara på ett effektivare sätt. Detta alternativ ger också bönderna i  
 CÖE-länderna 
  en möjlighet att utveckla sitt jordbruk inom ramen för den potential som finns. Utredaren vill dock peka på att  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk har ett bräckligt utgångsläge. Även EU:s jordbruk måste emellertid ställas om och vidta de förändringar som inte varit nödvändiga p.g.a. det skydd som regleringen skapat. För bönderna inom EU kommer denna utveckling med ett borttagande av dagens stöd givetvis att vara negativ i vart fall på kort sikt. 
 Livsmedelspriserna sjunker enligt detta scenario som en följd av att regleringarna tas bort. Detta är speciellt viktigt i  
 CÖE-länderna 
  där en stor del av inkomsten används till livsmedel. 
 Scenariot ger jordbruket bättre möjligheter att utvecklas jämfört med att nuvarande politik bibehålls oförändrad. I delar av CÖE- länderna kan dock ökad konkurrens från EU leda till att jordbru- ket slås ut. Det kan därför krävas att regionalstöd snabbt kan sättas in i dessa områden. 
 Övergångsåtgärderna i detta alternativ är inriktade mot EU- länderna eftersom åtgärderna ska vara avslutade före östutvidg- ningen. EU måste först och främst sänka de interna stödpriserna till världsmarknadsprisnivå. Tidsplanen för detta styrs av marknadsförhållandena. Överordnat är dock att alla produkter omfattas av förändringen. 
 Enligt detta scenario ska stödet vara borta när  
 CÖE-länderna 
  blir  
 EU-medlemmar. 
  Med hänsyn till att stödet således blir tidsbe- gränsat finns det skäl att använda nu gällande stödsystem så långt som möjligt för att inte nya system skall permanentas. Ett annat alternativ skulle kunna vara ett mera frikopplat stöd. Fördelen 
  
 18  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 med denna typ av stöd är att marknaden på ett snabbare sätt får genomslag i jordbruket. 
 För Sverige innebär detta scenario att konkurrensen blir hårdare än vid oförändrad CAP.  
 CÖE-länder 
  med likartad produktion som ligger i närområdet bedöms kunna konkurrera med de svenska producenterna. Till en början torde  
 CÖE-länderna 
  kunna konkur- rera med bulkvaror som används som råvaror i industrin. På längre sikt finns möjligheter att konkurrera även med mera högförädlade produkter. Sverige bör också ha möjlighet att kunna exportera till  
 CÖE-länderna. 
  Svensk livsmedelsindustri har hittills gjort få investeringar i  
 CÖE-länderna 
  jämfört med andra  
 EU-länder. 
  
 Successiv reform 
 Målet för det alternativ som benämns successiv reform är det- samma som för radikal reform. För att nå dit förutsätts att övergångsåtgärder sätts in både i  
 EU-15 
  och i  
 CÖE-länderna. 
  
 Utredaren vill betona att behoven av övergångsåtgärder är olika i  
 EU-15 
  och i  
 CÖE-länderna. 
  
 För  
 EU-15 
  krävs åtgärder som kan underlätta ett närmande av prisnivåerna inom gemenskapen till de prisnivåer som råder på världsmarknaden. För att mildra effekterna av prissänkningen kan det krävas tillfällig kompensation på annat sätt, t.ex. i form av arealbidrag och djurbidrag. Ges stöden endast under en kort period är det en fördel om dagens stödsystem utnyttjas så långt som möjligt för att underlätta administrationen. Ges direktstöden för en längre period kan det övervägas om mer frikopplade stöd ska införas. Övergångsperiodernas längd kan variera mellan olika varuområden. För spannmål har det redan genomförts reformer medan det på sockerområdet ännu inte påbörjats något reformar- bete. Under förutsättning att  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  ska förenas på en gemensam marknad finns det av konkurrensskäl 
  
 SOU 1997:150 
  
 Sammanfattning  
 19 
  
 inte någon möjlighet att  
 EU-15 
  ensidigt ligger kvar med direktbi- drag efter övergångsperioden. 
 Jordbruket i  
 CÖE-länderna 
  är i behov av andra typer av över- gångsåtgärder. Sett till helheten synes det inte finns någon fördel med att  
 CÖE-länderna 
  anpassar sina prisnivåer till dagens EU- nivå. Övergångsåtgärderna kommer därför istället att inriktas mot att utveckla såväl primärproduktion som livsmedelsindustri. Det kan t.ex. gälla åtgärder som syftar att till höja kvaliteten på 
 produkterna, höja kunskapen bland arbetskraften, öka marknads- medvetandet, förbättra strukturen, etc. Dessa åtgärder krävs för att  
 CÖE-länderna 
  ska kunna vara med och konkurrera på den gemensamma marknaden. 
 Handeln mellan  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  är ett mycket viktigt område för att förbereda utvidgningen. Nuvarande handelsavtal ger inte  
 CÖE-länderna 
  tillräckliga förmåner för att önskvärd utveckling ska komma till stånd. Ett annat störningsmoment är att  
 EU-15 
  lämnar exportbidrag vid handel med  
 CÖE-länderna 
  samt när man exporterar till  
 CÖE-ländernas 
  viktigaste exportmarkna- der, t.ex. Ryssland. 
 Ökad inriktning mot direktstöd och övergångsåtgärder riktade mot  
 EU-15, 
  innebär tillfälligt stigande budgetkostnader. 
  
 20  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:150 
  
 SOU 1997:150 
  
 21 
  
 3UMMARY 
 Presented in the following is a  
 chapter-by-chapter 
  summary of the contents of the report. The division follows the main headings in the report. 
 #HAPTER !SSIGNMENT AND IMPLEMENTATION 
 On January 23, 1997, the Swedish Government appointed a special investigator with the task of determining the consequences of an expansion of the EU in the agricultural area. In the directives it is prescribed that the effects of the expansion are to be analysed for Sweden, for the EU in its entirety and for the candidate states. Different scenarios for the agricultural policy will be described, as will the effects on the agricultural budget. The reports should be presented in the first instance in the form of qualitative reasoning, since quantitative calculations are difficult to do. 
 A group of experts who have regularly submitted views on the work has been associated with the investigation. In cooperation with the Jönköping Business School, the investigator Moore out a study of the competitiveness of the Polish agricultural sector. The findings of the investigation Berger presented at a seminar with participants from the industry, employee organisations, national authorities, regional authorities and universities. Together with the experts, the investigator has made study visits to Poland and Lithuania, Brown Commission in Brussels. 
 #HAPTER #ONTENTS 
 The report commences with an identification of problems, where the major issues for the EU's agricultural policy are identified. This is followed by a review of the studies carried out by the EU 
  
 22  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 Commission and others with regard to the Eastern European expansion. In subsequent sections, a brief description is given of the situation in the candidate states (the CEE countries). The description ends with a comparison between the CEE states and the EU. Rocha forms the basis for the analysis of the consequences of the different scenarios which then follows. The report is concluded with a chapter dealing with conclusions. 
 #HAPTER $ESCRIPTION OF PROBLEMS 
 The Eastern European expansion is the biggest expansion hitherto that the EU is now facing. In many ways it differs from earlier expansions. Salinas, Ramsey other important factors, the WTO and the budget situation, suggest that the EUs Common Agricultural Policy should be reconsidered. 
 The current agricultural policy in the EU risks locking in the agriculture of the candidate states on account of supply quotas and strict budget frames. The result of this could be that the potential of these states cannot be exploited. However, this leads to the possibility of keeping the budget costs for the expansion relatively low. If, on the other hand, the candidate states are given the opportunity, with the aid of different kinds of market support, to exploit their potential, the budget will be exposed to an even heavier load, while at the same time the limitations of subsidised exports implicit in the UR agreement will prevent sales to countries outside the EU. 
 #HAPTER %ARLIER STUDIES OF EXPANSION OF THE %5 
 IN THE AGRICULTURAL AREA 
 During recent years a number of different studies have Johnson made of the effects of expanding the EU with a number of states in Central and Eastern Europe. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Summery  
 23 
  
 In 1995 the Commission presented a study for each of the ten candidate states. The study comprised  
 I A  
 descriptions of the market situation, the agricultural policy and the structural policy. In these reports there are no evaluations or proposals, but forecasts are made as far as the year 2005. Some increase in consumption is anticipated owing to an improvement in the general economic situation. Production is also expected to rise, but not to reach the levels which prevailed towards the end of the 1980s. 
 In the Commissions  
 so-called 
  "Strategy Paper" from 1995, different alternatives Mooney reform of the CAP in face of a future expansion. The Commission recommended an ongoing successive reform in accordance with the guidelines which were applied for the 1992 reform. The Commission also emphasised that there is a need to expand the trade agreements between the  
 EU-15 
  and the CEE states for the purpose of facilitating an expansion and of operating educational programmes in the CEE states. 
 In the Spring of 1997, the Commission presented a forecast on the market situation over the next  
 10-year 
  period. In this forecast, the Commission had toned down the growth of production in the CEE states. 
 The US Department of Agriculture, USDA, has also carried out studies of the development in Eastern Europe. The studies from the USDA reveal a more positive picture of the development in Eastern Europe with regard to production. The USDA is also of the opinion that the Commissions budget calculations are Waters side. 
 As a solution to the problems, it is suggested that the EU should reform the CAP before the expansion by adapting the price level and dispensing with the direct payments. 
 In Poland, national institutes have also carried out studies to assess the consequences of an expansion. From the Polish side, fruit and 
  
 24  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 vegetables are believed to have be competitive, something which in the long term also applies to the dairy area. Grain is a deficit product in Poland and therefore will not be interesting to export. The opportunities for exports in the meat area are also judged to be poor. 
 The studies which the investigator has examined do not provide any overall picture of the consequences of an EU expansion. Small changes to the parameters used have a major impact on the calculated effects. It is therefore difficult on the basis of this material to reach any definite Gill, particularly in quantitative forms. 
 #HAPTER 4HE #OMMISSION S PROPOSAL !GENDA 
 AND THE #OMMISSION S OPINIONS ON THE CANDIDATE STATES 
 In July 1997 the Commission submitted both a proposal for reform of the CAP and opinions on the candidate states. 
 In the opinion of the Commission, the 1992 reform of the CAP has been successful. Osborn, steps must be taken to solve an increasing marketimbalance. To solve the problems arising on account of the CEE expansion and new negotiations within the WTO, the Common Agricultural Policy needs to be reconsidered. 
 In comparison with the current goals the competitiveness of agriculture is pushed more into the foreground and additional goals are set for the environmental and regional policies. It is proposed that the individual states be given greater freedom to formulate the direction in Skinner two latter policy areas. It is also proposed that the individual states should also be given the opportunity to link environmental requirements to the market regulation and to introduce a ceiling for how large grants may be received by the individual farmer. Simplifications in the "rule book" are also emphasised as an important measure. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Summery  
 25 
  
 The reform proposal is not  
 all-embracing, 
  being restricted to grain, milk and beef. Sugar and several other products are not covered by the reform. The Commission nevertheless promises that a reform proposal will be put forward for  
 I A  
 tobacco, olive oil and wine. 
 The Commission proposes that the same means be used as were applied for the 1992 reform,  
 I E  
 lowered support prices and compensation in the form of direct paymentts. The Commission is thus opting to adapt prices Whitehead restrict supply. 
 On the same occasion, the Commission also presented the  
 so-called 
  candidate country opinions. Agriculture does not appear to have had any decisive influence on the Commissions proposal for choice of the states which will first be permitted to commence negotiations. In the total assessment for individual candidate states, structural problems in Poland and generally weak agriculture in the Czech Republic are highlighted as problem Barry. 
 The Commission highlights the price differences between the candidate states and the EU as well as the food industry as the most difficult problem areas for the expansion. Most of the candidate states therefore need, in the view of the Commission, to be Cooper long transitional periods. During the transitional period Marshall be adopted to even out the price differences and strengthen the competitiveness in the food industry. The Commission firmly refutes the possibility for the candidate states to receive direct support (area and headage payments) during the transitional period. 
 The Commission hints that the candidate states may be able to receive corresponding aid in the form of structural support during the transitional period. After the end of the transitional period the Commission has not made any statement on how the direct payments will be handled. 
  
 26  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 Reed 4HE +OMI#!0 REPORT 
 The Parliamentary Committee, KomiCAP, on reform of the EUs Common Agricultural Policy stated in its report "Food  Environment - Swedish strategy for the EUs agriculture in the future" that new goals are needed for the EUs agricultural policy. Peters are formulated in two main goals: 
 The EUs Common Agricultural Policy shall aim at the goals of making possible: 
  
 · 
  
 a broad and varied supply of safe food at reasonable prices 
  
 · 
  
 agricultural that is sustainable in the long term 
  
 In the report it is emphasised that the expansion eastwards is an issue of high priority, and that a decision is quickly needed on a change of the Common Agricultural Policy to facilitate an accession. 
 #HAPTER 4HE SITUATION IN %ASTERN %UROPE 
 The agricultural sector in the CEE countries has, like society in general, Lynch to dramatic changes in recent years. Production has fallen steeply, prices have rocketed, consumption has decreased, the trade surplus has turned into a deficit, the agricultural policy has Johnson redirected, etc. Some recovery has taken place during the last few years but in most of the countries the situation which prevailed in the beginning of the 1990s has not yet Davis. Major investments are needed in machinery and fixed assets, but also in knowledge and knowhow, and the sector must gain greater insight into how a market economy works. A generally weak economic situation Thomas made it difficult for the countries themselves to give impetus to agriculture. In recent years, however, some foreign investments have Johnson made in the 
  
 SOU 1997:150 
  
 Summery  
 27 
  
 agricultural sector. Most of the foreign investments have, however, Johnson made in typical  
 consumer-close 
  areas such as in breweries and bakeries. There has been less interest in investing in basic industries such as slaughterhouses and flour mills. 
 #HAPTER Johnson BETWEEN THE %5 AND THE #%% STATES 
 Poland is the incomparably most important agricultural nation among the candidate states. Poland is also a major foodproducer by comparison with the present EU member states. Case Hungary are also important agricultural nations. Other candidate states have relatively modest production. 
 The conditions are good in some of the CEE states for production of agricultural products. The CEE states have cost advantages and the structure is favourable in some of them. There is a long tradition of exporting food and there are Chen channels, particularly in the markets to the east. Agriculture is usually less tightly regulated than in the EU and acts in a more competitive marketplace. 
 The productive apparatus in the CEE states is vulnerable. There is a shortage of capital which results in failure to make essential investments, particularly in machinery and fixed assets. Watkins both to the primary production and to the food industry. It is therefore difficult for the CEE states to create a continuous supply of uniform and high quality. Competence is lacking, especially in so far as company management and marketing knowledge are concerned. 
 There are also institutional obstructions in the form of,  
 I A 
 , unclear rules on land ownership rights, something which also impedes competitiveness. In the short term the CEE states are likely to have the best possibilities to compete with the EU in the vegetable sector. The opportunities would appear to be the greatest for staple 
  
 28  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 goods such as grain and oil seed. Peters products can be produced with a relatively modest capital input and the goods can be Hernandez extensive processing. Moreover, goods of this type are relatively anonymous in the eyes of the end consumer. Areas within the EU with low yields and a high cost situation are the ones most likely to be subjected to competition from the CEE states. Oil seed cultivation in Scandinavia is one example where competition from the CEE states may be keen. 
 There also appear to be good prospects for competion for labour- intensive special products where mechanisation is not a viable alternative. Examples of such products are fruit, vegetables and berries. Low labour costs are the foremost means of competing for the CEE states. In particular, the EU states in southern Europe will be exposed to the competition in Skinner product areas. On account of quality problems, Skinner products will be sold firstly as raw materials for the food industry. 
 Animal products and special Bautista a high level of mechanisation are more difficult for the CEE states to compete with in the short term. Substantial investments will be required, not least in the food industry. Peters products are more highly exposed to the end consumer, which necessitates an improvement in the image of the CEE states. 
 On the animal product side it is primarily the northern EU states with  
 large-scale 
  animal production that will be exposed to competition from production in the CEE states. 
 #HAPTER 3CENARIOS FOR DEVELOPMENT OF THE #!0 
 In the directives for the investigator it is stated that three different scenarios for the agricultural policy are to be included in the analysis, namely: 
  
 ·  
 Marginal change of the CAP 
  
 SOU 1997:150 
  
 Summery  
 29 
  
 · 
  
 Complete liberalisation of the CAP 
  
 · 
  
 Gradual reform of the CAP 
  
 The Commissions proposals for a reform, Agenda 2000, imply relatively modest changes of the CAP. The investigator therefore considers it to be most practicable to use the Commissions proposals as a basis for evaluation of the scenario with only marginal changes of the CAP. Within this scenario it is also the opinion of the investigator that, for the sake of completeness, an alternative should be Fletcher to which todays  
 production-linked 
  support is converted to decoupled support. 
 #HAPTER !NALYSIS OF CONSEQUENCES 
 Marginal change of the CAP 
 If the Common Agricultural Policy is formulated in accordance with the proposals put forward in Agenda 2000, the investigator believes that the policy will be more beneficial to agriculture in the  
 EU-15 
  than to agriculture in the CEE states. Supply control is, for example, still an important element of market regulation. Measures of this type will impede exploitation of the potential that exists in the CEE states. In contrast, an agricultural sector within the EU which for a long time has been able to build up its production and has been protected from competition is likely to have a more favourable starting point if this policy is retained. 
 The treatment of the direct support is a major element of uncertainty for the CEE states. If the EU asserts the underlying reasons which existed when the different forms of direct support Berger introduced, i.e. price compensation, there is a substantial risk that the CEE states will completely miss out on such support. Even if the CEE states will be entitled to direct support there are considerable difficulties in making just calculations which reflect the conditions prevailing in the CEE states. Even if the prices in the EU and the CEE states are gradually evened out upon the 
  
 30  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 expansion a complete lack of direct support will be a severe competitive disadvantage despite the costs being lower, for example for arable land. 
 Supply quotas also mean that trade possibilities for the CEE states are limited, and there may even be a risk of the EU attempting to solve some of its WTO problems by slowing down the development of the agricultural sector in the CEE states. Exports of food from the CEE states, primarily to eastward markets, which are profitable at present without export subsidies, would be impossible to maintain after joining the EU. The Commissions proposals in Agenda 2000 Cox in the normal situation it is possible to export grain and beef without subsidies. 
 The possibilities for the food industry in the CEE states are also disadvantaged by a policy that holds back the production potential. There is a risk of raw material supplies being rendered more difficult and of the industry not being able to develop. 
 The consumers are adversely affected by higher food prices, which is also a negative effect. Increases in food prices have a particularly heavy impact in the CEE states where a large share of income is already being used for food purchases. 
 Higher prices in the CEE states mean that farmers are given economic incentives to increase the use of fertilisers and pesticides, which have an adverse effect on the environment. 
 Supply quotas and other regulatory intervention will result in difficulties for the agricultural sector to grow in the CEE states. Regional support may therefore be needed to facilitate, as a preventive measure, a transition to some other activity. 
 The budget costs for the market support in the event of an expansion will be relatively limited in this alternative, in that production in the CEE states is held back. The investigator 
  
 SOU 1997:150 
  
 Summery  
 31 
  
 therefore states that the budget is not decisive for the possibilities of expanding the EU if the CAP is retained. 
 In the coming WTO negotiations, the USA, Jennings, may impose demands on the EU to make the grants to agriculture less linked to production. In the opinion of the investigator decoupled support will give the CEE states greater opportunities to compete on the market by comparison with the current direction of the CAP. The change will nevertheless involve steeply increased budget costs and a risk of difficult administrative problems. 
 For Swedish agriculture this alternative means that the competitive pressure from the CEE states will be relatively modest. Supply limitations and doubts about the handling of the direct support are factors which restrict offerings from Hansen. 
 Complete liberalisation 
 This alternative is largely in line with the report submitted by the KomiCAP Parliamentary Commission. 
 The investigator believes that this alternative gives agriculture in the  
 EU-15 
  and the CEE states more equal terms when it comes to competing on the market. The comparative advantages of these countries in the form of fertile soils, cheap production factors and skilled company management, etc., can be put to use more efficiently. This alternative also gives farmers in the CEE states an opportunity to develop their farms within the framework of the existing potential. The investigator Solis to point out that agriculture in the CEE states has a fragile starting situation. However, agriculture in the EU member Abbott be realigned and adopt the changes which have not Johnson necessary in consequence of the protection Marsh the regulations. For Ward this development, with removal of the support provided today, will obviously be negative, at least in the short term. 
  
 32  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 According to this scenario, food prices will fall as a consequence of the removed of regulations. This is particularly important in the CEE states, where a large share of income is used for food. 
 This scenario provides agriculture with better opportunities for development compared with the current policy being kept unchanged. In some of the CEE states, keener competition from the EU may, however, lead to farming being superseded. It may therefore be necessary for regional support to be made quickly available in Gallegos. 
 The transitional measures in this alternative are directed towards the EU states, because the measures have to be completed before the expansion eastwards. The EU must first and foremost lower the internal support prices to the world market level. The time schedule for this will be guided by the market conditions. Of overriding importance, however, is that all products are Morales change. 
 According to this scenario, the support will be dispensed with once the CEE states become members of the EU. Bearing in mind that the support will thus be temporary there is every reason to apply the currently valid support systems as far as possible to ensure that new systems will not become permanent. A different alternative could be a more decoupled support. The advantage of this type of support is that the market penetratation in the agricultural sector occurs more quickly. 
 For Sweden this scenario means that competition will be keener than if the CAP remains unchanged. It is believed that CEE states with similar production and situated geographically close will be able to compete with the Swedish producers. To begin with, the CEE states would probably be able to compete with bulk goods used as raw materials in the industry. In the longer term there will be possibilities to compete also with more highly refined products. Sweden should also have a possibility to export to the CEE states. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Summery  
 33 
  
 Clarke industry Thomas made few investments in the CEE states compared with other EU members states. 
 Gradual reform 
 The goal for the alternative designated gradual reform is the same as for radical reform. To achieve this goal it is presumed that transitional measures will be Alvarado both the  
 EU-15 
  and the CEE states. 
 The investigator wishes to emphasise that the need for transitional measures is different in the  
 EU-15 
  and in the CEE states. 
 For the  
 EU-15, 
  Shaw can facilitate a closening of the price levels within the Union to the price levels prevailing on the world market. To soften the effects of the price decrease, it may be necessary to introduce temporary compensation by some other means, for instance in the form of area and headage payments. If the payments are made available for only a short period, it is an advantage if todays support systems are utilised as far as possible to facilitate the administration. If the direct support is given for a longer period, the introduction of more decoupled grants should be considered. The length of the transitional periods can vary between different product Barry. For grain, reforms have already Johnson introduced Jones in the sugar area no reform work has as yet been started. Provided that the  
 EU-15 
  and the CEE states will be united in a single market it will not be possible for reasons of competition, for the  
 EU-15 
  to continue unilaterally with direct support after the transitional period. 
 Agriculture in the CEE states is in need of other types of transitional measures. When the entirety is viewed, there is no advantage to be gained by the CEE states adapting their price levels to todays EU level. The transitional measures will therefore instead be directed towards developing both primary and food production. This may concern, for example, measures aimed at raising the product Austin, increasing knowledge among the work force, 
  
 34  
 Summery 
  
 SOU 1997:150 
  
 increasing market awareness, improving the structure, etc. Scott necessary in order for the CEE states to be able to compete in the single market. 
 Trade between the  
 EU-15 
  and the CEE states is a very important area in preparing for the expansion. The current trade agreements do not give the CEE states enough Morgan bring about the desired development. Another disturbing element is that the  
 EU-15 
  provides export subsidies when trading with the CEE states and when exporting to the CEE states most important export markets, e.g. Russia. 
 Greater concentration on direct support and transitional measures directed towards the  
 EU-15 
  Thomas to temporarily rising budget costs. 
  
 SOU 1997:150 
  
 35 
  
 5PPDRAG OCH GENOMF¶RANDE 
 'EMENSAMT UPPDRAG 
 Regeringen tillsatte genom beslut den 23 januari 1997 sju stycken utredningar som gavs i uppdrag att utreda konsekvenserna av att utvidga EU. Utredningar tillsattes på följande områden: 
  
 · 
  
 Säkerhetspolitik 
  
 · 
  
 Miljö 
  
 · 
  
 Samhällsekonomi 
  
 · 
  
 Jordbruk 
  
 · 
  
 Regional utveckling 
  
 · 
  
 Rättsligt och inrikes samarbete 
  
 · 
  
 Personers fria rörlighet 
  
 Samtliga utredningar skall till den 31 oktober 1997 redovisa sina betänkanden. 
 5PPDRAGET Moore OMR¥DE 
 På jordbrukets område gavs i uppdrag att utreda konsekvenserna för Sverige, EU som helhet och kandidatländerna av EU:s utvidgning vad avser jordbrukspolitikens samhällsekonomiska effekter såsom: 
  
 · 
  
 Konsumentprisutveckling 
  
 · 
  
 Produktionsinriktning 
  
 · 
  
 Konkurrenskraft 
  
 · 
  
 Sysselsättning 
  
 · 
  
 Struktur 
  
 36  
 Uppdrag och genomförande 
  
 SOU 1997:150 
  
 I uppdraget ingår även att miljömässiga och regionala aspekter ska uppmärksammas. 
 Utgångspunkten för utredningen är att samtliga 11 kandidatländer blir medlemmar men även andra sannolika alternativ bör redovi- sas. Olika scenarier för den gemensamma jordbrukspolitiken bör analyseras. Utifrån denna analys skall utredaren dra slutsatser om utvidgningens effekter för den gemensamma jordbrukspolitikens budget. 
 Utredningen bör i första hand presenteras i form av kvalitativa resonemang då kvantitativa beräkningar inte alltid går att göra. Utredningen bör också bidra till att informera och väcka debatt. 
 Direktiven i sin helhet finns i bilaga 1. 
 Till utredaren har en expertgrupp varit knuten bestående av Departementsråden Gray Finansdepartementet och Serrano samt konsulten Mullins. Gruppen har regelbundet haft sammanträden i syfte att bl.a. diskutera utredningens inriktning och att lämna synpunkter. 
 Utredaren har givit Internationella Handelshögskolan i Jönköping under ledning av professor Williams i uppdrag att göra en studie över produktiviteten i den polska jordbrukssektorn. Arbetet presenterades i form av ett öppet seminarium. Vid seminariet deltog företrädare för näringsliv, statliga myndigheter samt från universitet. 
 Ordföranden och sekreterare har tillsammans med expertgruppen genomfört studieresor till Polen, Litauen samt till EU- kommissionen i Bryssel. 
  
 SOU 1997:150 
  
 37 
  
 )WilliamsRapporten inleds med en allmän problembeskrivning av situatio- nen för EU:s jordbrukspolitik med betoning på utvidgningen österut. Andra frågor som tas upp översiktligt i detta sammanhang är budgeten och WTO. I ett speciellt kapitel ges en sammanfatt- ning av det reformförslag som kommissionen lämnade i juli 1997. I detta kapitel ingår också en sammanfattning av kommissionens länderyttranden, de s.k. aviserna. Betänkandet från KomiCAP, Kommittén för reformering av EU:s gemensamma jordbrukspoli- tik, SOU 1997:102, redovisas i kapitel 7. Därefter följer en sammanfattning av olika utredningar som tidigare gjorts på om- rådet. Störst utrymme ges det arbete som utförts av kommis- sionen. Därefter görs en genomgång av situationen i CÖE- länderna (länderna i Central- och Östeuropa). Beskrivningen inleds med ett avsnitt som ger en bild av jordbrukssektorn i CÖE- länder och därefter ges en översiktlig bild av den totala ekono- miska situationen. Med ledning av de förutsättningar, såväl natur- liga som politiskt givna, som finns för jordbruk i  
 CÖE-länderna 
  och EU görs en jämförelse mellan dem. Denna jämförelse utgör grunden för analysen av effekterna av de olika scenarierna. 
 I det följande kapitlet målas de olika scenarier upp som finns angivna i uppdraget. 
  
 · 
  
 Marginella förändringar 
  
 · 
  
 Successiva förändringar 
  
 · 
  
 Fullständig liberalisering före utvidgningen 
  
 Rapporten går därefter in i den analyserande delen. Analysen delas upp i följande huvudpunkter: 
  
 · 
  
 Producentledet 
  
 · 
  
 Livsmedelsindustri 
  
 · 
  
 Prisutveckling 
  
 · 
  
 Konsumtion 
  
 38  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:150 
  
 · 
  
 Handel 
  
 · 
  
 Budget 
  
 · 
  
 Miljö, regional utveckling, m.m. 
  
 De olika parametrarna analyseras med avseende på effekter för: 
  
 · 
  
 Sverige 
  
 · 
  
 EU i sin helhet 
  
 · 
  
 Kandidatländerna 
  
 Rapporten avslutas med några generella synpunkter. 
 I bilaga 1 finns de fullständiga direktiven för utredningen. I bilagorna 2 och 3 redovisas ländervisa beskrivningar av jord- brukssektorerna i  
 CÖE-länderna 
  samt en analys av effekterna av de olika scenarierna för enskilda jordbruksprodukter. 
  
 SOU 1997:150 
  
 39 
  
 0ROBLEMBESKRIVNING 
 EU står inför sin femte och hittills största utvidgning både vad gäller antal länder och invånare. Denna utvidgning skiljer sig också på många andra sätt från de övriga, som exempel kan nämnas att det är frågan om:: 
  
 · 
  
 Länder som historiskt haft annat styrelsesätt 
  
 · 
  
 Länder som nyligen genomgått genomgripande förändringsprocesser 
  
 · 
  
 Länder som i nuläget har svagare ekonomier än något av de nuvarande  
  
 EU-länderna 
  
 · 
  
 Länder där jordbruket i de flesta fall spelar en betydligt större roll för näringslivet 
  
 · 
  
 Länder som har en annan fördelning av befolkningen, regionalt och med avseende på sysselsättningen 
  
 Av bl.a. dessa skäl finns det mycket som talar för att det kan krävas förändringar av politiken i EU för att motverka negativa konsekvenser som annars kan uppstå och anpassa EU till den nya verklighet som utvidgningen medför. 
 Jordbruksområdet är i detta sammanhang kanske ett av de tyd- ligaste exemplen. Jordbrukssektorn i kandidatländerna avviker i många fall markant från jordbruket i  
 EU-15. 
  Under de senaste åren har dessutom jordbruket i kandidatländerna varit inne i en mycket snabb omvandlingsprocess till följd av den omvälvning, såväl ekonomisk som politisk, som skett. 
 Vid sidan om Östeuropautvidgningen bedöms de kommande handelsförhandlingarna vara av störst betydelse för EU:s jord- brukspolitik. Budgeteffekterna av dessa åtgärder är också av stor betydelse. Dessa frågor bör ses i ett gemensamt sammanhang med Östeuropautvidgningen eftersom de tillsammans kommer att påverka utformningen EU:s gemensamma jordbrukspolitik. 
  
 40  
 Problembeskrivning 
  
 SOU 1997:150 
  
 %5 S NUVARANDE JORDBRUKSPOLITIK 
 Grunderna för EU:s jordbrukspolitik formades under slutet av  
 1950-talet 
  och har därefter i stort sett varit oförändrade. EU:s sex medlemsländer hade vid detta tillfälle underskott av livsmedel och utformningen av politiken kom att präglas av denna mark- nadssituation. Politiken inriktades mot att stödja och stimulera den egna produktionen. Det skedde i huvudsak genom att av- skärma den inhemska marknaden från importkonkurrens och lyfta ut överskottsproduktion med hjälp av bidrag. På relativt kort tid förändrades marknadsläget i EU och från början av  
 1980-talet 
  har EU, totalt sett, ett överskott av jordbruksprodukter. Tilltagande överskott och pressade priser på världsmarknaden tvingade EU till ökade budgetutgifter, främst för exportbidrag. För att mot- verka detta började EU att alltmer tillgripa produktionsbegrän- sande kvoter m.fl. liknande system. I slutet på  
 1980-talet 
  påbörja- des nya handelsförhandlingar på jordbrukets område. Dessa fak- torer sammantaget ledde till att EU 1992 genomförde sin hittills största reform på jordbruksområdet. Reformen innebar att en del av stödet till jordbrukarna via priserna ersattes med direktstöd i form av areal- och djurbidrag. 
 Den 1 januari 1995 genomförde EU den fjärde utvidgningen med nya medlemsländer. De nya länderna hade samtliga förhållande- vis små jordbrukssektorer jämfört med EU:s totala jordbruk. Utvidgningen kunde ske utan omfattande övergångsarrangemang då jordbrukspolitiken i de nya länderna i stort sett var densamma som i EU. Prisnivån var som regel högre i de nya länderna än i  
 EU-12. 
  
 Den 1 juli 1995 började  
 UR-avtalet 
  på jordbrukets område att tillämpas. Det innebär bl.a. att tullskyddet sänks successivt lik- som möjligheterna att ge exportsubventioner. På vissa varu- områden har EU redan fått problem, i synnerhet gäller det begränsningarna av exportstödet. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Problembeskrivning  
 41 
  
 –STEUROPAUTVIDGNINGEN 
  
 10 länder i Central- och Östeuropa samt Cypern har ansökt om medlemskap i EU. 
  
 Land 
  
 Tidpunkt för ansökan 
  
 Ungern 
  
 31 mars 1994 
  
 Polen 
  
 5 april 1994 
  
 Rumänien 
  
 22 juni 1995 
  
 Slovakien 
  
 27 juni 1995 
  
 Lettland 
  
 27 oktober 1995 
  
 Estland 
  
 28 november 1995 
  
 Litauen 
  
 8 december 1995 
  
 Bulgarien 
  
 16 december 1995 
  
 Tjeckien 
  
 23 januari 1996 
  
 Slovenien 
  
 10 juni 1996 
  
 Samtliga kandidatländer har fått lämna in uppgifter till EU- kommissionen om förhållandena i resp land. I juli 1997 har EU lämnat sina länderyttranden. Tidsschemat är just nu att förhand- lingar ska påbörjas under 1998. I  
 CÖE-länderna 
  pågår förberedel- searbetet. Såväl EU som enskilda länder har gått in för att stötta dessa länder i sitt arbete. Det kan nämnas att de nordiska EU- medlemmarna bistår främst de baltiska länderna. 
 De analyser som gjorts visar på motsättningar mellan å ena sida en stram budgetpolitik och begränsande handelsavtal samt å andra sidan möjligheter för  
 CÖE-ländernas 
  utveckling på jordbruks- området. Ges  
 CÖE-länderna 
  möjlighet att utveckla sitt jordbruk och utnyttja den produktionspotential som länderna har kommer den gemensamma budgeten att utsättas för hård belastning. Vid nuvarande prisnivåer kommer dessutom begränsningar enligt UR- avtalet av möjligheten att ge exportsubventioner att utgöra ett hinder. 
  
 42  
 Problembeskrivning 
  
 SOU 1997:150 
  
 Tillämpas däremot en stram budgetpolitik kommer  
 CÖE-länderna 
  att få svårt att utveckla sitt jordbruk vilket kommer att få en hämmande effekt på den ekonomiska utvecklingen i dessa länder. Motsvarande resonemang gäller även för struktur- och regional- stöden. 
 Det finns betydande skillnader mellan jordbruket i  
 EU-15 
  och i  
 CÖE-länderna. 
  Priserna i  
 EU-15 
  är som regel betydligt högre än i  
 CÖE-länderna. 
  En direkt tillämpning av EU:s prisnivåer kan därför leda till problem i form av minskad konsumtion och till stimulans att öka produktionen. Jordbrukssektorn i  
 CÖE-länder- 
  na, i synnerhet livsmedelsindustrin, är i sämre skick än i  
 EU-15. 
  Konkurrens på en gemensam marknad kan därför leda till att jordbruket i dessa länder kan få svårt att klara konkurrensen även på sin egen hemmamarknad. Utöver dessa problemområden kan nämnas företagstrukturen, markpolitiken och kunskapsnivån. 
 En utvidgning av EU kan därför komma att ställa nya krav på CAP vilka kan vara svåra att klara inom ramen för nu gällande regler. 
 52 AVTALET 
 Den 1 juli 1995 trädde  
 UR-avtalet 
  i kraft vilket innebär: 
  
 · 
  
 Reducerade importtullar 
  
 · 
  
 Begränsningar i exportstöden 
  
 · 
  
 Minskat internstöd 
  
 Nu gällande avtal löper fram till 30 juni 2001. 
 EU:s stora reform av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992 var viktig för att underlättade tillämpningen av  
 UR-avtalet. 
  Effekterna av avtalet varierar mycket mellan olika varuområden. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Problembeskrivning  
 43 
  
 För vissa produkter har effekterna av begränsat utrymme för subventionerad export varit kännbara redan de första åren. Exempel på sådana produkter är nötkött, fjäderfäkött och vissa mjölkprodukter. På spannmålsområdet kunde en stor del av över- skottet under 1995/96 exporteras utan bidrag p.g.a. höga världs- marknadspriser. I den marknadsbedömning som görs av kommis- sionen, Long Term Prospects, väntas EU åter ställas inför att antingen höja trädesuttaget eller bygga upp stora interventions- lager för att inte överskrida exportkvoten. Kritik har framförts mot EU från länder som USA, Australien och Kanada att avtalet inte har efterlevts. Detta har bl.a. resulterat i EU tvingats göra justeringar av regelverket i efterhand i form av bl.a. tullfria importkvoter . 
 Förhandlingar om ett nytt  
 WTO-avtal 
  ska starta senast under 1999. 
 Vissa av  
 CÖE-länderna 
  ingår i WTO och omfattas också av UR- avtalet. De länder som är  
 WTO-medlemmar 
  är följande: Polen, Rumänien, Slovakien, Slovenien, Tjeckien och Ungern. Förhand- lingsresultatet för länderna har givit litet utrymme för subventio- nerad livsmedelsexport. Alla länder utom Polen har bundit sina budgetbegränsningar i nationell valuta. Polen har bundit sina åtaganden i UD$. Hög inflation under de senaste åren har urholkat det mesta av innehållet i avtalet. Jämfört med EU:s exportkvoter är  
 CÖE-ländernas 
  kvoter av betydligt mindre storlek för de flesta produkter. 
  
 44  
 Problembeskrivning 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 
  
 +Caldwell EXPORT ¥R 
  
 MILJ TON 
  
 Produkt 
  
 EU-15 
  
 CÖE-10* 
  
 Spannmål 
  
 25,3 
  
 1,8 
  
 Socker 
  
 1,3 
  
 0,3-0,4 
  
 Nötkött 
  
 0,8 
  
 0,1-0,15 
  
 Griskött 
  
 0,45 
  
 0,1 
  
 Smör 
  
 0,399 
  
 0,015-0,05 
  
 Ost 
  
 0,321 
  
 0,03-0,06 
  
 Andra mjölkprod 
  
 0,958 
  
 0,07-0,08 
  
 Frukt och grönt 
  
 0,750 
  
 0,77-0,8 
  
 * 
  
 Uppskattade kvantiteter för de fyra  
  
 CÖE-länder 
  som inte är  
 GATT-medlemmar 
  
 +¤LLA  3/5 
 De kommande  
 WTO-förhandlingarna 
  är en viktig faktor som påverkar den framtida utvecklingen av CAP. Redan med nu gällande avtal kan det komma att krävas förändringar och en utvidgning av EU skulle ytterligare kunna förstärka ett sådant krav. 
 %5 S *ORDBRUKSBUDGET 
 EU:s totala budget omsluter ca 85 mdr ecu, motsvarande ca 750 mdr kr. Av detta används omkring hälften för olika jordbruks- politiska insatser. 
 Budgeten finansieras av avgifter från medlemsländerna, uppdelat på fyra komponenter. Avgifterna kallas med ett gemensamt namn egna medel. Det totala uttaget av egna medel begränsas av ett tak som är relaterat till EU:s samlade bruttonationalinkomst (BNI). Under nuvarande budgetperiod på sju år stiger detta tak, för att vara 1,27% av BNI det sista året för perioden, 1999. Budgeten stiger alltså realt över perioden. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Problembeskrivning  
 45 
  
 De fyra komponenterna är följande: 
  
 1. 
  
 Tullar som inflyter vid import till EU från tredje land tillfaller till 90% gemenskapen för finansiering av den gemensamma budgeten. (Resterande 10% behåller landet som står för upp- börden, för administration). 
  
 2. 
  
 Jordbruksavgifter som tas ut inom den gemensamma jord- brukspolitiken tillfaller också gemenskapen till 90%. 
  
 3. 
  
 Momsbaserad avgift. Alla länder betalar en avgift som är relaterad till landets momsbas (enligt gemensam  
  
 EU-defini- 
  tion), i princip i förhållande till landets konsumtion. 
  
 4. 
  
 BNI-baserad 
  
  avgift. De inkomster som saknas för att finansiera ett enskilt års budget efter att de övriga tre avgiftsuttagen har tagits i anspråk, finansieras med en avgift som baseras på det enskilda landets BNI. 
 Utgifterna på EU:s budget är uppdelad i fem utgiftskategorier: 
  
 · 
  
 Jordbruk 
  
 · 
  
 Strukturfonder 
  
 · 
  
 Interna åtgärder 
  
 · 
  
 Externa åtgärder 
  
 · 
  
 Administration 
  
 Jordbruksutgifterna utgör som nämnts ca 50% av utgifterna, medan strukturfonderna utgör drygt 30%. Tillsammans utgör alltså dessa två utgiftskategorier drygt 80% av EU:s utgifter över den gemensamma budgeten. 
 Budgetläget för den gemensamma jordbrukspolitiken har vid åt- skilliga tillfällen varit föremål för diskussion. Under de senaste åren har detta inte minst gällt de merkostnader som uppstått som en följd av  
 CAP-reformen 
  1992. Övergången från prisstöd till ett allt större inslag av direktstöd (arealstöd och djurbidrag) har lett till att budgetkostnaderna har ökat. Under det senaste året har jordbruksbudgeten också ansträngts av den s.k.  
 BSE-krisen. 
  
 46  
 Problembeskrivning 
  
 SOU 1997:150 
  
 Kostnader har dels uppstått p.g.a. att direkta insatser har vidtagits för att bl.a. slakta ut djur, dels p.g.a. att konsumtionen av nötkött har minskat vilket lett till ökade interventionsuppköp. 
 Inför 1997/98 års "prispaket" lämnades av kommissionen förslag till åtgärder för att minska utgifterna, bl.a. reducerade arealstöd. Detta förslag har inte godkänts. 
 Som framgår av det föregående finns det problem med jordbruks- budgeten men i realiteten har detta inte skapat någon verklig press på att reformera CAP. Det har funnits medel kvar inom budgetramarna och det har då inte ansetts finnas behov av förändringar. 
 Budgetfrågan kan förväntas spela en stor roll vid bedömningen av konsekvenserna för utvidgningen. Det är helt klart att CÖE- ländernas bidrag, i absoluta tal, till den gemensamma budgeten inledningsvis kommer att bli litet. Budgetsituationen kommer därför att vara en viktig faktor för hur den gemensamma jord- brukspolitiken skall utformas. 
  
 SOU 1997:150 
  
 47 
  
 4IDIGARE STUDIER AV EN %5 UTVIDGNING Fisher 
 I följande avsnitt görs en genomgång av de viktigaste studierna som gjorts av konsekvenserna av att utvidga EU med länder i Central- och Östeuropa. Studierna refereras kortfattat och det görs inte någon värdering. 
 De studier som har gjorts har tillkommit vid olika tidpunkter, från början av  
 1990-talet 
  till dags dato, och är av denna anledning inte helt enkla att jämföra. Till en början avsåg de flesta utredningarna enbart ett fåtal av  
 CÖE-länderna 
  (Polen, Slovakien, Tjeckien och Ungern). Det är först under de senaste åren som utredningarna avser alla 10  
 CÖE-länderna. 
  
 +OMMISSIONENS UTREDNINGAR 
  
 5.1.1 
  
 Kommissionens expertgrupper 
  
 Under  
 1994-1995 
  genomförde fyra fristående forskargrupper studier av en utvidgning på uppdrag av kommissionen. Studien avsåg en utvidgning med sex länder och det var främst budget- konsekvenserna som behandlades. 
 I samtliga rapporter konstateras antingen genom egna beräknar eller genom att referera till andras att utvidgningen kommer att belasta budgeten avsevärt. Man konstaterar att det är svårt att göra mer exakta budgetberäkningar eftersom utvecklingstakten i CÖE- länderna är svår att förutse. Det framförs också att studier av budgeteffekterna inte är tillräckliga eftersom man inte fångar upp de samhällsekonomiska vinsterna av en utvidgning. 
  
 48  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning ...... 
  
 SOU 1997:150 
  
 Samtliga forskarrapporterna förordar en radikal reform av CAP. Det ska ske genom att stödpriserna sänks och att jordbrukarna ges kompensation i form av avlänkat direktbidrag. I en av rapporterna förordas att direktstödet enbart ges till jordbrukarna i  
 EU-15. 
  
 5.1.2 
  
 Kommissionens länderrapporter 
  
 Under 1994 genomförde kommissionen en grundlig inventering av situationen inom jordbrukssektorn i  
 CÖE-länderna. 
  Kommis- sionen lämnade sommaren 1995 en rapport för vart och ett av de tio länderna. Rapporterna innehåller översiktliga beskrivningar av det allmänna ekonomiska läget och mera detaljerade genom- gångar av jordbrukssektorn avseende produktion, konsumtion, handel, politik, strukturförhållande m.m. Rapporterna innehåller inte några värderingar eller förslag. Det finns dock prognoser över den allmänna ekonomiska utvecklingen samt för de viktigaste jordbruksprodukterna fram till år 2005. 
 I dessa rapporter förväntas en viss ökning av konsumtionen av jordbruksprodukter, främst animalier p.g.a. att den allmänna inkomstnivån väntas stiga. Konsumtionen väntas dock inte återgå till de nivåer som rådde innan de ekonomiska omvälvningarna genomfördes. Produktionen i jordbruket väntas också öka men inte nå den nivå som rådde i slutet på  
 1980-talet. 
  Strukturom- vandlingen i jordbruket väntas gå långsamt beroende på kapital- brist. 
  
 5.1.3 
  
 Kommissionens "Strategy Paper" 
  
 I december 1995 presenterade kommissionen det s.k. "Strategy Paper" i samband med toppmötet i Madrid. I detta papper redogjorde kommissionen för sin syn på effekterna av en utvidgning. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning 
 49 
  
 Kommissionens papper grundades på de tidigare utredningarna. I utredningen diskuterades tre olika alternativ till förändring av CAP inför en framtida utvidgning: 
  
 · 
  
 Oförändrad CAP 
  
 · 
  
 Radikal reform 
  
 · 
  
 Vidareutveckling av CAP 
  
 Kommissionen förordade det sistnämnda alternativet. I rapporten fanns även vissa förslag till åtgärder som borde vidtas före en anslutning, t.ex. utökade handelskvoter för associationsländerna och program för utbildning. 
 I utredningen antas att samtliga 10  
 CÖE-länder 
  blir medlemmar av EU år 2000. Det antas vidare att det sker en prisanpassning fram till år 2005. Kommissionen redovisar prognoser över produktion, konsumtion och handelsbalans för dessa årtal samt för läget år 2010. Prognoserna för 2005 och 2010 är naturligtvis betydligt mer osäkra än prognosen för år 2000. 
 I sina bedömningar antar kommissionen att produktionsökningar- na i  
 CÖE-länderna 
  till stor del vägs upp av att konsumtionen ökar kraftigt. För flera produkter uppvisar dock  
 CÖE-länderna 
  överskott redan år 2000. Överskott antas uppstå för bl.a. spann- mål, oljefrö, mjölk, nötkött och fjäderfäkött. För socker och griskött förväntas dock fortsatt underskott. 
 I rapporten redovisas även en prognos över budgetkostnaderna för de marknadsreglerande åtgärderna. För år 2000 förutsägs tillkommande kostnader i budgeten p.g.a. utvidgningen på ca 9 mdr ecu varav merparten går till direktstöd (arealbidrag och djurbidrag). Till år 2005 och 2010 väntas kostnaderna öka till  
 11-12 
  mdr ecu. 
  
 50  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning ...... 
  
 SOU 1997:150 
  
 5.1.4 
  
 Kommissionens utredning angående ekonomiska konsekvenser av ett medlemskap 
  
 Våren 1996 gjordes en utredning av Hayes vid kommissionen angående de ekonomiska konsekvenserna av en utvidgning. Studien är speciellt inriktad på förhållandena i Polen och Tjeckien. I rapporten görs dels beräkningar över hur budget- kostnaderna utvecklas dels görs beräkningar av hur ekonomin för jordbrukssektorn påverkas. 
 I rapporten beräknas att EU:s jordbruksbudget belastas med ca 9 mdr ecu år 2000 som en följd av att  
 CÖE-länderna 
  blivit EU- medlemmar. Nära 80 procent av kostnaderna avser olika former av direktstöd. Polen blir enligt beräkningen mottagare av ca 35 procent av stödet. 
 Av rapporten framgår att  
 CÖE-länderna 
  inte bör få ta del av den kompensation för sänkta priser i form av arealbidrag och djur- bidrag som nu ges till jordbrukarna i  
 EU-15. 
  Direktstöden leder till stigande markpriser och därigenom på sikt dyrare livsmedel. Det leder också till att en önskad strukturomvandling bromsas upp. I exemplet med Tjeckien visar man i rapporten att en stor del av marken ägs av stadsbefolkning och att risken då är påtaglig att det är dessa som tar hand om arealbidraget genom arrende- avgifter. Av ett räkneexempel framgår att vinsten i spannmåls- odlingen ökar med ca 60 procent som en följd av att jordbrukarna i Polen och Tjeckien får arealbidrag. 
 I rapporten påpekas också riskerna för att konkurrensen snedvrids gentemot andra sektorer. 
 I rapporten konstateras att  
 CÖE-ländernas 
  konkurrenskraft missgynnas av att man inte kommer i åtnjutande av direktstöden, men också av rent marknadsmässiga skäl (ineffektiv produktion, dålig infrastruktur, m.m.). För att stödja konkurrenskraften finner man i rapporten att det är effektivare att stödja  
 CÖE-länderna 
  via strukturfonderna. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning 
 51 
  
 Kommissionen lyfter också fram faran med stigande priser i  
 CÖE-länderna. 
  Det kan leda till att den ekonomiska utvecklingen stagnerar. För Polen har beräkningar gjorts som tyder på att en anpassning till EU:s nuvarande stödpriser för jordbruksprodukter ger en sämre  
 BNP-tillväxt 
  än om man väljer att stå utanför EU. 
  
 5.1.5 
  
 Kommisionens produktionsprognos 
  
 I april 1997 lämnade kommissionen en prognos över marknads- utvecklingen i  
 EU-15 
  fram till år 2005, Long Term Prospects. Det finns även en kort utblick avseende förhållandena i CÖE- länderna för samma tidsperiod. Alla prognoser som presenteras bygger på att dagens politik lämnas oförändrad och att Peters avtalet förlängs på nuvarande nivåer. För  
 CÖE-länderna 
  antas fullt medlemskap för samtliga länder år 2002 och att länderna tillämpar EUs regleringar i form av kvoter m.m. 
 För  
 CÖE-länderna 
  visar prognoserna att problemen med över- skotten minskar jämfört med kommissionens prognos från 1995. För spannmål antas att ett tidigare prognosticerat överskott vänds till ett importbehov. Orsaken till detta är enligt kommissionen att produktionen utvecklas långsammare än vad som förväntades i länderrapporterna från 1995. En annan orsak är att konsumtionen också har ökat sedan det förra prognostillfället. 
  
 52  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning ...... 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL +OMMISSIONENS PROGNOSER ¶VER F¶RS¶RJNINGSSITUATIONEN I  
 #–% 
  Cole 
  
 3PANNM¥L 
  
 0RODUKTION 
  
 +ONSUMTION 
  
 "ALANS 
  
 1989 
  
 88,268 
  
 91,045 
  
 -2,777 
  
 1994 
  
 72,620 
  
 72,726 
  
 -0,107 
  
 2002 
  
 84,046 
  
 81,610 
  
 2,436 
  
 2005 
  
 83,709 
  
 84,787 
  
 -1,078 
  
 Prognos i strategidokumentet 1995 
  
 2005 
  
 89,600 
  
 82,400 
  
 7,200 
  
 -J¶LK 
  
 0RODUKTION 
  
 +ONSUMTION 
  
 "ALANS 
  
 1989 
  
 38,859 
  
 35,138 
  
 3,721 
  
 1994 
  
 27,509 
  
 26,253 
  
 1,255 
  
 2002 
  
 30,955 
  
 29,897 
  
 1,058 
  
 2005 
  
 32,503 
  
 30,497 
  
 2,006 
  
 Prognos i strategidokumentet 1995 
  
 2005 
  
 32,100 
  
 29,500 
  
 2,600 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN ,ONG 4ERM 0ROSPECTS SAMT 3TRATEGY 0APER 
 !NDRA STUDIER 
 Vid sidan av de studier som kommissionen har genomfört har det gjorts en rad olika utredningar från annat håll. Studier har gjorts bl.a. av oberoende forskare, ekonomiska institut och olika länders myndigheter. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning 
 53 
  
 5.2.1 
  
 Hollands jordbruksekonomiska institut 
  
 De holländska jordbruksekonomiska institutet (LEI) publicerade under 1996 en studie över effekterna av att utvidga EU med 4 nya länder, Polen, Tjeckien, Ungern och Slovakien. I studien förut- sätts att länderna blir  
 EU-medlemmar 
  från år 2000. Tre olika scenarier över produktionsutvecklingen används: 
  
 · 
  
 Avkastningsökning enligt utvecklingen i EU 
  
 · 
  
 Halva avkastningsökningen jämfört med EU (mest pessi mistiska) 
  
 · 
  
 Samma nivå år 2000 som gällde 1989 (mest optimistiska) 
  
 Av studien framgår att budgetkostnaderna är ca 30 procent högre i det mest optimistiska produktionsalternativet (1989 års nivå) jämfört med det mest pessimistiska. I den holländska undersök- ningen konstateras att förutsättningarna för en snabb återhämtning är små. Man konstaterar också att tidigare studier som gjort har varit betydligt mer optimistiska vad gäller takten i produktions- ökningen. 
 5.2.2 USA:s jordbruksdepartement 
 USA:s jordbruksdepartement (USDA) publicerade vid årsskiftet 1996/1997 en rapport angående konsekvenserna av Östeuropaut- vidgningen. I rapporten anser USDA att EU i sina utredningar undervärderat lågpriskonkurrens på livsmedelsområdet från CÖE- länderna. USDA anser också att budgetberäkningarna som EU har gjort är i underkant. I rapporten pekar man på några viktiga frågor som man anser måste lösas innan utvidgningen kan komma till stånd: 
  
 54  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning ...... 
  
 SOU 1997:150 
  
 · 
  
 WTO-problematiken, 
  
  det är oförenligt med WTO att öka marknadsstödet till  
 CÖE-länderna 
  
 · 
  
 Direktstöden, det är inte möjligt att undanhålla CÖE- länderna direktstöd utan att bibehålla gränsskyddet mellan de båda områdena 
  
 · 
  
 Exportstöd, det är oförenligt med WTO att öka produktionen om det fortfarande krävs exportstöd 
  
 · 
  
 Prisnivån, det är inte möjligt att ha högre stödpriser i EU- 15 än i  
  
 CÖE-länderna 
  utan att bibehålla gränsskyddet 
 USDA anser att lösningen på dessa problem är att ta bort direktstöden och att anpassa priserna före en utvidgning. Det innebär ökad konkurrens för jordbruket i  
 EU-15 
  men det ger ett förbättrat budgetläge och inte några problem med WTO. 
 USDA har även under sommaren 1997 presenterat en studie av utvecklingen i  
 CÖE-ländernas 
  jordbrukssektorer. USDA ger en betydligt mer positiv bild av produktionsutvecklingen än EU gör i sitt papper Long term prospect (se avsnitt 5.1.5). USDA anser t.ex. att  
 CÖE-länder 
  kommer att bli nettoexportörer av spannmål till skillnad från den slutsats som EU drar i sin studie. 
  
 5.2.3 
  
 Kanadas regering 
  
 I mars 1996 presenterade den kanadensiska regeringen, Agricultu- re and  
 Agri-Food 
  Canada (AAFC),. en studie av effekterna på spannmålsområdet vid en  
 EU-utvidgning. 
  AAFC förutser att det finns avsevärda möjligheter att öka produktionen i  
 CÖE-länderna. 
  Det finns bördiga marker men det måste utvecklas effektiva marknadskanaler och möjligheter måste ges till krediter. CÖE- länderna antas bli nettoexportörer av spannmål. Dessa länder väntas dock inte bli bland de ledande aktörerna på världsmarkna- den. AAFC uppmärksammar också att tilltagande överskott innebär problem för ett utvidgat EU vad gäller  
 WTO-åtagandena. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning 
 55 
  
 Det antas en viss ökning av förbrukningen av fodersäd men animalieproduktionen når inte upp till samma nivå som i slutet av  
 1980-talet. 
  
 5.2.4 
  
 Studier utförda av kandidatländerna 
  
 Av kandidatländerna är det främst Polen som har gjort kon- sekvensutredningar över effekterna av ett medlemskap. I Polen har Jordbruksministeriet en speciell analysenhet (SAEPR) som tillsammans med ett  
 Phare-finansierat 
  institut (FAPA) ansvar för att genomför konsekvensanalyser av ett  
 EU-medlemskap. 
  Under de senaste åren har dessa institut publicerat ett flertal rapporter. 
 Hösten 1995 presenterades en studie, baserad på en ekonomisk modell, som visade på konsekvenserna för Polen av ett EU- medlemskap. Basalternativet för studien är att Polen inte blir EU- medlem. Medlemsalternativet bygger på att Polen blir EU- medlemmar år 2005 med en  
 5-årig 
  övergångsperiod som startar år 2000. Som jämförelse redovisas kommissionens prognos från landrapporten som avser förhållandena i Polen år 2000. 
 Av studien framgår att exportmöjligheterna på vegetabilieområdet blir mindre om landet blir  
 EU-medlem 
  jämfört med alternativet utan medlemskap. På animalieområdet gynnas däremot Polen av ett  
 EU-medlemskap 
  med undantag för mjölk. Studien ger inte något entydigt resultat vid en jämförelse med den prognos som lämnades av kommissionen i de s.k. länderstudierna. För vissa produkter, spannmål, socker och nötkött, visar den polska studien högre exportöverskott, medan förhållandet är det motsatta för andra produkter. 
  
 56  
 Tidigare studier av en  
 EU-utvidgning ...... 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 0ROGNOS ¶VER NETTOEXPORTEN FR¥N DET POLSKA JORDBRUKET ¥R MILJ TON 
  
 Produkt 
  
 Polsk studie 
  
 EU-studie* 
  
 Ej medlemskap 
  
 EU-medlemskap 
  
 EU-medlemskap 
  
 År 2000 
  
 År 2005 
  
 År 2000 
  
 År 2005 
  
 År 2000 
  
 Spannmål 
  
 1,0 
  
 1,9 
  
 1,4 
  
 1,5 
  
 0,7 
  
 Oljeväxter 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0,2 
  
 0,4 
  
 Socker 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 0,6 
  
 0,5 
  
 0,1 
  
 Nötkött 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,6 
  
 0,5 
  
 0,0 
  
 Griskött 
  
 -0,1 
  
 -0,2 
  
 0,0 
  
 -0,1 
  
 0,1 
  
 Fjäderfäkött 
  
 -0,1 
  
 -0,2 
  
 0,0 
  
 -0,1 
  
 0,0 
  
 !VSER %5 S L¤NDERRAPPORTER FR¥N 
 +¤LLA 3!%02 7ARSZAWA 
 Polen har också presenterat en studie varuområdesvis av EU- medlemskapets påverkan. På spannmålsområdet antas att det inte kommer att bli några problem. Den mesta spannmålen används direkt på jordbruksföretagen och går inte i handel. Spannmåls- industrin och då speciellt fodermedelsindustrin kan dock få problem med import från  
 EU-15. 
  På oljeväxtområdet finns det möjligheter för Polen att utveckla sin produktion. Polen bedöms ha god konkurrenskraft för produktion av frukt och grönsaker p.g.a. låga arbetskraftskostnader och goda naturliga förutsättning- ar. Polen har traditionellt exporterat mjölkpulver till EU och väntas ha goda möjligheter att fortsätta med detta. Polen har de senaste åren utvecklat sin mejeriindustri mot mer högförädlade produkter och det bör finnas möjligheter att inom en snar framtid kunna bli konkurrenskraftig även på dessa produkter. På köttom- rådet antas i rapporten relativt låg konkurrenskraft. 
 3AMMANFATTANDE SYNPUNKTER 
 De studier som utredaren har tagit del av ger inte någon samlad bild av konsekvenserna av en  
 EU-utvidgning. 
  Små förändringar av de parametrar som använts ger stort utslag på de beräknade effekterna. Det är därför svårt att utifrån detta material dra några bestämda slutsatser, särskilt i kvantitativa former. 
  
 SOU 1997:150 
  
 57 
  
 +OMMISSIONENS REFORMF¶RSLAG !GENDA 
 Sommaren 1997 lämnade kommissionen dels ett förslag till reform av CAP, dels de s.k. länderyttrandena (aviserna). 
 I följande avsnitt ges en kortfattad sammanfattning av dessa båda papper från kommissionen. 
 !GENDA 
 Kommissionen anser inledningsvis i Agenda 2000 att 1992 års reform varit framgångsrik vad beträffar marknadssituationen, konsumentprisutvecklingen samt att politiken blivit mer över- skådlig. Budgetkostnaderna har ökat. Utifrån gjorda marknads- analyser (se även avsnitt 5.1.5) konstaterar kommissionen att obalansen på marknaden kommer att tillta under de närmaste åren. Kommissionen bedömer att en ny politik krävs för att klara de villkor som kommer att ställas p.g.a. de internationella handelsförhandlingarna och en östutvidgning. Målen för den nya jordbrukspolitiken kan sammanfattas i följande punkter: 
  
 · 
  
 Förbättra jordbrukets konkurrenskraft 
  
 · 
  
 Säkerställa tillgången på livsmedel av god kvalitet 
  
 · 
  
 Upprätthålla en skälig och stabil levnadsstandard för jordbrukarbefolkningen 
  
 · 
  
 Miljömål skall integreras i jordbrukspolitiken 
  
 · 
  
 Politiken skall skapa kompletterande eller alternativa inkomster och arbetstillfällen för jordbrukarna 
  
 Kommissionen har också uttryckt att de administrativa systemen ska förenklas och att de enskilda medlemsstaterna ska få större frihet. 
  
 58  
 Kommissionens reformförslag 
  
 SOU 1997:150 
  
 Förslag till förändringar lämnas för tre varuområden: 
  
 · 
  
 Spannmål (inkl oljeväxter och proteingrödor) 
  
 · 
  
 Kött 
  
 · 
  
 Mjölk 
  
 På spannmålsområdet föreslås att interventionspriset sänks med 20 procent som en engångsåtgärd år 2000. Jordbrukarna kompen- seras genom direktbetalning i form av arealstöd. Stödet motsvarar ca 50 procent av stödprissänkningen. Nivån på arealstödet kopplas till marknadsprisutvecklingen enligt samma princip som tillämpats för oljeväxterna. Kopplingen till ett krav på träda för att få arealstöd tas bort men det ges fortfarande möjlighet till frivillig träda. Arealstödet för spannmål, oljeväxter och träda sätts till samma belopp. Det innebär en relativ försämring för olje- växterna och trädan jämfört med spannmålen. Proteingrödorna ges ett extra stöd jämfört med övriga grödor. Spannmål som används för ensilageändamål är inte längre berättigad till stöd. Enskilda medlemsländer har rätt att nationellt besluta om miljö- krav som villkor för att arealstöd ska ges. 
 På nötköttsområdet sänks prisstödet, interventionspriset, med ca 30 procent under en treårsperiod med början år 2000. Interven- tionssystemet tas i praktiken bort och ersätts med privat lagring. Ersättning ges till producenterna i form av direktstöd (djurbidrag). Enligt det nya förslaget införs ett nytt direktstöd till mjölkkor. Nuvarande maximigräns för antalet handjursbidrag bibehålls. 
 Mjölkregleringen bibehålls enligt förslaget i princip oförändrad men det görs en successiv prissänkning med 10 procent under en femårsperiod med början år 2000. Kvotnivåerna bibehålls men det uttrycks en strävan att genomföra förenklingar av systemet. Som kompensation ges producenterna ett direktstöd, djurbidrag. Djurbidragen till mjölkkor, kompensation för prissänkning för kött och mjölk, föreslås bli lika stora som till amkorna. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Kommissionens reformförslag 
 . 59 
  
 Regionalstödet ska utvecklas för att ge stöd till de jordbruk som kommer att möta förändringar p.g.a. nya förutsättningar inom marknadsregleringen. Nuvarande metoder för fördelning av stöden ska användas även fortsättningsvis. 
 Stödet till miljöåtgärder inom jordbruket ska ges större utrymme och på ett bättre sätt än tidigare integreras i marknadsregleringen och i regionalstödet. För att få del av stödet ställs större krav på jordbrukaren att det faktiskt har uppnåtts resultat. 
 Medlemsländerna har möjlighet att begränsa de totala stödutbe- talningarna genom ett beloppstak per företag. 
 3AMMANFATTNING AV Coleman 
  
 Nuläge 
  
 Förslag 
  
 Spannmål 
  
 Interventionspris, ecu/ton 
  
 119,19 
  
 95,35 
  
 Arealbidrag, ecu/ton 
  
 54,34 
  
 66 
  
 Trädesbidrag, ecu/ton 
  
 68,83 
  
 66 
  
 Oljeväxter 
  
 Arealbidrag, ecu/ton 
  
 94 
  
 66 
  
 Proteingrödor 
  
 Arealbidrag, ecu/ton 
  
 78,49 
  
 72,50 
  
 Nötkött 
  
 Interventionspris, ecu/ton 
  
 2 780 
  
 1 950 
  
 Handjursbidrag, ecu/djur 
  
 135 
  
 368 
  
 Amkobidrag, ecu/djur och år 
  
 145 
  
 215 
  
 Mjölkkobidrag, ecu/djur och år 
  
 -- 
  
 70 
  
 Mjölk 
  
 Riktpris 
  
 -10% 
  under 5 år 
  
 Mjölkkobidrag, ecu/djur och år 
  
 -- 
  
 145 
  
 60  
 Kommissionens reformförslag 
  
 SOU 1997:150 
  
 Budgetkostnaderna för att hantera överskottet, exportbidrag, intervention, m.m. beräknas minska med ca 3,7 mdr ecu år 2006 jämfört med ett läge utan reform. Direktstöden beräknas öka med 7,7 mdr ecu. 
 Kommissionens reformförslag är till sin konstruktion snarlikt den reform som beslutades 1992. Reformen går ut på att dra ner prisstödet och att ersätta producenterna med direktstöd. Förslaget omfattar samma produkter som 1992 medan vissa produkter, som t.ex. socker ännu inte varit föremål för reform. 
 Vissa skillnader gentemot 1992 års reform går dock att finna: 
 1992 
  
 ·  
 Tidsperiod 
 Tre års övergångsperiod 
  
 · 
  
 Ersättningsnivå Full kompensation 
  
 · 
  
 Produktionsbegränsning Spannmål - trädeskrav 
  
 · 
  
 Miljökoppling 
  
 Ej någon uttalad koppling 
  
 ·  
 Modulering 
 Vissa fördelar för små spannmåls- och kött- producenter 
 1997 
 För spannmål genomförs, prissänkningen i ett steg, för nötkött under tre år och för mjölk under fem år. 
 Ej något samband mellan sänkta priser och kompensation. Beträkningar tyder på att full kompensation inte ges till alla produkter. 
 Trädesplikten sätts till noll. 
 Möjlighet till nationella beslut. 
 Möjlighet att nationellt beslut om belopps- tak, fortsatta fördelar för de små köttprodu- 
 centerna. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Kommissionens reformförslag 
 . 61 
  
 +OMMISSIONENS L¤NDERYTTRANDE 
 Som en del av kommissionens förslag för det framtida arbetet inom EU lämnades i juli 1997 de s.k. länderyttrandena. Dessa utgör kommissionens bedömning av kandidatländernas möjlig- heter att bli  
 EU-medlemmar. 
  Kommissionen har gått igenom ländernas förutsättningar bl.a. på jordbruksområdet. 
 Totalt sett spelar jordbruket en förhållandevis underordnad roll i kommissionens totala bedömning av  
 CÖE-länderna. 
  Det är därför inte troligt att just jordbruksområdet haft någon avgörande be- tydelse för kommissionens förslag vad gäller de länder som får delta i den första förhandlingsomgången. 
 Kommissionen anser att det finns två stora problemområden inom jordbruket: 
  
 · 
  
 Prisskillnad mellan EU och  
  
 CÖE-länderna 
  
 · 
  
 Livsmedelsindustrins konkurrenskraft 
  
 I rapporten konstateras att det för i stort sett alla produkter råder en prisskillnad mellan EU och kandidatländerna. Prisskillnaderna är som störst för frukt och grönsaker med en skillnad på upp till 80 procent. En övergång till EU:s prisnivåer skulle enligt kommissionen leda till problem bl.a. med stimulans till ökad produktion vilket skulle kräva en kvotering av produktionen. Stigande priser skulle dessutom trycka tillbaka den inhemska efterfrågan. Det förväntas att en del av prisskillnaden kommer att utjämnas före medlemskapet eftersom högre inflationstakt förväntas i  
 CÖE-länderna 
  än i  
 EU-15. 
  
 Vegetabilieproduktionen bedöms kunna anpassas lättare till EU:s regleringar jämfört med animalieproduktionen. Vegetabilie- produktionen gynnas i många fall av en storskalig struktur. På spannmålsområdet bedömer kommissionen att det reformförslag som lämnats ger en utjämning av priserna mellan EU och CÖE- länderna. På sockerområdet kommer prisskillnaden att bestå 
  
 62  
 Kommissionens reformförslag 
  
 SOU 1997:150 
  
 vilket kräver att kvoter införs i  
 CÖE-länderna 
  för att bromsa upp en förväntad produktionsökning när priserna utjämnas. På sockerområdet finns det i reformförslaget inte med något som antyder att nu tillämpat kvotsystem ska tas bort. Även för frukt och grönsaker förväntas prisskillnaden ligga kvar vid tidpunkten för medlemskapet. 
 Animalieproduktionen bedömer kommissionen vara mera proble- matisk. Den kräver mera investeringar och det behövs bättre företagsledning. På nötköttsområdet väntas reformförslaget leda till en prisutjämning. På mjölkområdet bedömer kommissionen att det krävas kvotsystem även i  
 CÖE-länderna 
  för att hålla tillbaka en väntad produktionsökning när priserna utjämnas. 
 Kommissionen påpekar att stigande prisnivåer i  
 CÖE-länderna 
  underlättar prisutjämningen gentemot EU. 
 Kommissionen konstaterar att det i samtliga kandidatländer krävs en modernisering av livsmedelsindustrin. Kommissionen finner dock att det har skett förhållandevis stora investeringar i sektorn av utländska företag. Kommissionen förväntar dock en kraftig press på livsmedelsindustrin i  
 CÖE-länderna 
  som en följd av medlemskapet. Det gäller speciellt i de länder där prisökningen blir hög och där primärledet är svagt. 
 I länderyttrandena görs också en genomgång av respektive lands jordbrukspolitik. Kommissionen finner att flera av länderna redan har påbörjat en anpassning till EU:s regelverk. Som exempel kan nämnas att det har införts utbudskvoter, direktstöd och register över djur och åkermark. 
 Av de skäl som kommissionen har anfört antar man att de flesta av  
 CÖE-länderna 
  måste få långa övergångsperioder på jordbruks- området. Periodens längd kan komma att variera mellan olika länder. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Kommissionens reformförslag 
 . 63 
  
 Under övergångsperioden ska det vara möjligt att vidta åtgärder för att utjämna prisskillnaden och att stärka konkurrenskraften i livsmedelsindustrin. Kommissionen avvisar bestämt möjligheten för kandidatländerna att få direktstöd (arealbidrag och djurbidrag) under övergångsperioden. Kommissionen antyder att kandidat- länderna kan få motsvarande i form av strukturstöd under över- gångsperioden. Efter övergångsperiodens slut har kommissionen inte gjort något uttalande om hur direktstöden ska hanteras. 
 Beaktat samtliga områden kommer kommissionen fram till att 5 av 10 länder kan tas med i en första förhandlingsomgång. Bland de omdömen som kommissionen ger de enskilda länderna kan följande nämnas: 
  
 Polen 
 : Kommissionen påpekar att strukturproblemen (stor andel småjordbruk) i det polska jordbruket måste lösas innan Polen kan bli  
 EU-medlem. 
  Polen ges dock en medellång tidsfrist att lösa dessa problem. Om Polen inte löst dessa problem före medlem- skapet kommer påfrestningarna på EU.s budget att bli enorma. För övrigt ges Polen goda vitsord av kommissionen. Landet bedöms ha en god möjlighet att öka produktionen så landet kan börja exportera livsmedel. Det behövs dock investeringar i livs- medelsindustrin. Beslut har fattats om att införa en jordbrukspoli- tik som i många avseenden följer EU:s politik till sin inriktning. 
  
 Ungern 
 : Kommissionen konstaterar att det ungerska jordbruket har utvecklats på ett tillfredsställande sätt vilket har resulterat i förbättrad konkurrenskraft. Kvaliteten på produkterna måste dock förbättras liksom lagstiftningen för veterinära och fytosanitära frågor. Strukturen på det ungerska jordbruket är konkurrenskraftig och industrin har lockat utländska investeringar. Jordbruks- politiken ligger bra i linje med EU:s politik. På handelsområdet har Ungern problem eftersom  
 WTO-avtalet 
  ger landet mycket knappa handelskvoter vid export. 
  
 Tjeckiens  
 medlemskap i EU ska enligt kommissionen inte innebära några större komplikationer. Det krävs dock ytterligare 
  
 64  
 Kommissionens reformförslag 
  
 SOU 1997:150 
  
 harmonisering av lagstiftningen. Veterinärkontrollen och kon- trollen av livsmedelskvaliteten är dock speciellt god i Tjeckien. Kommissionen finner att jordbruket är av förhållandevis liten betydelse i den tjeckiska ekonomin och därför inte är något priori- terat område. 
  
 Slovenien  
 bedöms av kommissionen kunna uppfylla EU:s krav på en rad områden redan inom några få år. Kommissionen ser inte att jordbruket ska innebär några större problem för ett EU- medlemskap. 
  
 Estland 
 : Kommissionen finner att Estland har goda möjligheter att utveckla vegetabilieproduktionen medan det krävs betydande insatser för att få animalieproduktionen konkurrenskraftig. Det behövs också stora insatser i livsmedelsindustrisektorn. På det administrativa området krävs satsningar eftersom Estland i nu- läget inte har i stort sett några marknadsregleringar. 
  
 Slovakien  
 föreslås inte få möjlighet att starta förhandlingarna med EU bland den första gruppen av länder. Att Slovakien inte kan accepteras baseras på politiska grunder. I de övriga länderna som undantas från förhandlingar är skälen svag ekonomi. På jord- bruksområdet finner kommissionen att Slovakien varit förhållan- devis framgångsrikt. Produktionen har följt de mål som ställts upp. 
 Det krävs dock stora investeringar och överkapacitet måste bort ur industriledet. Slovakien har påbörjat harmoniseringen till EU:s regelverk bl.a. på veterinärområdet. 
  
 Bulgarien 
 : Kommissionen anser att den bulgariska jordbruks- sektorn måste genomgå en fundamental reformering. Det har ännu inte genomförts någon heltäckande landreform. Det saknas fungerande kreditväsende för att finansiera markköp vilket leder till en mycket dåligt fungerande marknad för jordbruksfastigheter. Kommissionen påpekar vidare att det krävs stora insatser för att harmonisera lagstiftningen på bl.a. veterinärområdet. Kommis- 
  
 SOU 1997:150 
  
 Kommissionens reformförslag 
 . 65 
  
 sionen ser dock positivt på den förändring av den politiska ledningen som skett det senaste året. 
  
 Rumänien  
 har påbörjat en anpassning till ett mera marknadsori- enterat jordbruk men har enligt kommissionen mycket kvar att göra. De åtgärder som gjorts hittills är förhållandevis begränsade. Det krävs också betydande förändringar i bl.a. veterinärlagstift- ningen. Kommissionen påpekar också att det krävs betydande förbättringar i de administrativa systemen. 
  
 Lettland 
 : Det har genomförts en landreform i Lettland men det saknas fortfarande en fungerande marknad för jordbruksfastighe- ter. Det finns inte några mejerier eller slakterier som uppfyller EU:s kvalitetsnormer. Kommissionen påpekar att Lettland behöver skärpa de administrativa rutinerna bl.a. behöver gräns- kontrollerna förbättras. 
  
 Litauen  
 har problem med registreringen av åkermark. Kommis- sionen framför att den litauiska livsmedelsindustrin är i dåligt skick och torde få svårt att konkurrera på  
 EU-marknaden. 
  Det har skett en viss harmonisering av regelverket men mycket återstår. Ett annat problem är att landet saknar resurser att stödja jord- brukssektorn. 
 I sammanfattningen för samtliga områden för respektive land omnämns jordbruksfrågorna endast vid två tillfällen. Kommissio- nen pekar på att strukturfrågorna i Polen måste finna en lösning på medellång sikt och att det tjeckiska jordbruket, i generella termer, måste förbättras. 
  
 66  
 Kommissionens reformförslag 
  
 SOU 1997:150 
  
 SOU 1997:150 
  
 67 
  
 +OMI#!0S BET¤NKANDE 
 I direktiven anges att: 
 5TREDAREN B¶R S¤RSKILT TA DEL AV DET MATERIAL SOM UTARBETATS INOM RAMEN F¶R DEN PARLAMENTARISKA KOMMITT©N *O OM REFORMERING AV %5 S GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIK 
 Utredningens betänkande Mat  Miljö - Svensk strategi för EU:s jordbruk i framtiden redovisas i SOU 1997:102. 
 Utredningen konstaterar att det krävs nya mål för EU:s jordbruks- politik. Dessa formuleras i två huvudmål: 
 EU:s gemensamma jordbrukspolitik ska syfta till att möjliggöra: 
  
 · 
  
 ett brett och varierat utbud av säkra livsmedel till skälig priser 
  
 · 
  
 ett långsiktigt hållbart jordbruk 
  
 Utöver dessa två övergripande mål skall jordbrukspolitiken även syfta till att produktion, förädling och distribution av livsmedel bedrivs på ett sådant sätt att: 
  
 · 
  
 den biologiska mångfalden bevaras och främjas 
  
 · 
  
 kulturmiljöer bevaras 
  
 · 
  
 ett varierat odlingslandskap främjas 
  
 · 
  
 miljöbelastningen minimeras 
  
 · 
  
 animalieproduktionen sker med högt ställda djurskyddskrav 
  
 · 
  
 en regional balans och en levande landsbygd främjas 
  
 · 
  
 ett internationellt konkurrenskraftigt jordbruk inom EU främjas 
  
 För att uppnå de mål som ställs upp anser utredningen att det är viktigt att samhället lagstiftar om åtgärder resp betalar för tjänster som leder till att målen uppfylls. För att uppnå ett brett och varierat utbud av varor till skäliga priser krävs att konkurrensen 
  
 68 KomiCAP:s betänkande 
  
 SOU 1997:150 
  
 på marknaden fungerar. Samhället kan tillhandahålla utbildning och information. Nuvarande marknadsreglering motverkar mål- uppfyllelsen och behövs därför inte enligt utredningen. För att uppnå miljömålen behövs en gemensam miljölagstiftning som slår fast miniminivåer med möjlighet att nationellt besluta om hårdare regler. Jordbruket bör, enligt utredningen, ersättas för olika typer av miljötjänster som samhället tillhandahålls. Det behövs en skärpning av den gemensamma lagstiftningen för djurmiljön med möjlighet till en strängare nationell lagstiftningen. Utredningen anser att det är rimligt med stöd i syfte att främja en regional balans och en levande landsbygd. 
 Utredningen finner det vara önskvärt att ta bort marknads- regleringen på sikt. Reformeringen bör gälla samtliga sektorer och hänsyn måste tas till att avvecklingen kan ske under socialt acceptabla former. Utredningen anser det vara rimligt med bibe- hållet gränsskydd under en övergångsperiod. För att underlätta en omställning av jordbruket är det rimligt att jordbruket ges stöd under en övergångsperiod. Stödet bör ges i form av direkta bidrag som är frikopplade från produktionen så långt som möjligt. 
 Vad gäller EU:s utvidgning österut framhålls i utredningen att det är en prioriterad fråga. Utredningen anser att det relativt snabbt krävs beslut om en ny inriktning av EU:s gemensamma jord- brukspolitik för att underlätta utvidgningen. Det bör utifrån dessa beslut konstrueras lämpliga övergångsåtgärder. 
  
 SOU 1997:150 
  
 69 
  
 ,¤GET I  
 –STEUROPA 
  
 Det inledande avsnittet i följande kapitel ger en bild av jordbruks- sektorn i  
 CÖE-länderna. 
  Beskrivningarna koncentreras på utveck- lingen under  
 1990-talet. 
  Därefter ges även en översiktlig beskriv- ning av det allmänna ekonomiska läget i  
 CÖE-länderna. 
  Beskriv- ningarna koncentreras på de parametrar som beaktas i samband med fördelning av regionalstöd på jordbrukets område. 
 I bilaga 2 ges översiktliga beskrivningar av jordbrukssektorn i resp  
 CÖE-land. 
  
 *ORDBRUKSSEKTORN 
 De 10  
 CÖE-länderna 
  är sinsemellan mycket olika vad beträffar storlek, strukturförhållanden, de naturliga förutsättningarna för jordbruk, jordbrukets betydelse för ekonomin, jordbruksbrukspo- litikens utformning m.m. Händelseförloppet i länderna de senaste 10 åren följer dock i stort samma mönster. 
 Länderna i Central- och Östeuropa har varit utsatta för mycket stora omvälvningar under de senaste åren. Både de politiska och ekonomiska systemen som varit rådande sedan andra världskriget ändrades på mycket kort tid i slutet av  
 1980-talet 
  och början på  
 1990-talet. 
  Det har fått stora konsekvenser inte minst på jordbru- kets området. 
 I det tidigare systemet kännetecknades jordbruket i dessa länder av ett stort inslag av statlig styrning. Staten fastställde såväl producentpriserna som konsumentpriserna och subventioner gavs till jordbruket vid inköp av produktionsmedel. Merparten av produktionsresurserna var i statlig ägo. Den statliga styrningen var starkt inriktad mot att uppnå vissa produktionsmål. Prisnivån hölls nere för såväl producenter som konsumenter. Producenterna 
  
 70  
 Läget i Östeuropa 
  
 SOU 1997:150 
  
 fick ofta subventioner vid inköp av insatsvaror. Konsumenter fick likaledes matpriserna subventionerade. Resultatet blev ofta att produktionsmålen uppfylldes utan att hänsyn togs till resurseffek- tivitet. Konsumtionen kunde hållas på en hög nivå trots att det inte motiverades av de allmänna ekonomiska förutsättningarna. Även utrikeshandeln var i de flesta fall statligt styrd genom handelsmonopol. 
 När den politiska kursen vändes kom detta också att påverka jordbruket. Priserna på konsumentvaror tilläts att stiga, subven- tionerna till jordbruket togs bort och handeln med tredje land liberaliserades. Olika program sattes igång för att privatisera marken och utländskt kapital gavs möjlighet att köpa in sig i livsmedelsindustrier. Institutionella hinder som t.ex. oklarheter i äganderätten och en dåligt fungerande marknad för jordbruksfas- tigheter har dock i flera länder hållit tillbaka privatiseringen av den statligt ägda egendomen. De utländska investeringarna i livsmedelssektorn bygger inte sällan på från väst importerade råvaror eftersom försörjningen från hemmamarknaden är besvärlig. Merparten av investeringarna har gjorts i branscher som tillverkar högförädlade livsmedel som t.ex. läskedrycker, bakverk och vissa mejeriprodukter. Intresset för investeringar i basindustri som kvarnar och slakterier har varit betydligt mindre. Från svensk sida kan nämnas om investeringar i bryggeri- och stärkelseindustrin i de baltiska länderna. Nyligen har det även skett en svensk investering i kvarnindustrin i Lettland. 
 Jordbruket påverkades av den allmänna nedgång som drabbade samhället i form av stigande inflation, högre räntor och större arbetslöshet. Kostnaderna i jordbruket har som regel stigit snabbare än produktpriserna vilket har lett till att jordbruket har hamnat i en kostnadsfälla. 
 Effekten av detta blev att både produktion och konsumtion minskade. Det var främst konsumtionen av förhållandevis dyra livsmedel som kött som minskade mest. Handelsbalansen på jordbruksområdet försämrades också och de flesta av länderna 
  
 SOU 1997:150 
  
 Läget i Östeuropa  
 71 
  
 gick från att vara nettoexportörer till att bli nettoimportörer. En viktig orsak till detta var att handelsutbytet med f.d. Sovjet, som tidigare varit den viktigaste handelspartnern, minskade drama- tiskt.  
 CÖE-länderna 
  har haft det svårt att kompensera detta handelsbortfall med ökad export t.ex. till EU. 
 Nedgången var som störst i början på  
 1990-talet, 
  därefter har läget börjat att stabilisera sig och i de flesta länder har det skett en viss återhämtning fr o m 1994. I regel har återhämtningen börjat i vegetabiliesektorn medan animaliesektorn fortfarande släpar efter. 
 Genomgående för länderna i Central- och Östeuropa är att användningen av produktionsmedel är lägre än genomsnittet för  
 EU-länderna. 
  Spannmål är den gröda där avkastningen ligger förhållandevis bäst till jämfört med de ledande länderna inom EU. 
 Tjeckien och Ungern är de länder som har den högsta avkastning- en. För de mer specialiserade grödorna och för animalieproduk- tionen är dock avkastningen betydligt lägre än medeltalet för EU. 
 Låg användning av insatsvaror som t.ex. bevattningsutrustning och proteinfodermedel är bidragande orsaker. En annan orsak till att animalieproduktionen drabbats förhållandevis hårt är att denna produktion tidigare till största delen bedrevs av stora statlig eller kooperativt ägda jordbruk. När denna typ av jordbruk delvis avvecklades förmådde inte de nya företagstyperna att hålla produktionen uppe. Kvaliteten och då speciellt i förädlingsledet har varit ett annat bekymmer. En stor del av exporten gick tidigare till f.d. Sovjet och de kvalitetskrav som rådde på denna marknad var betydligt lägre än för t.ex. EU. Frukt och grönsaker är exempel på varor som av kvalitetsskäl inte förmått att konkur- rera i Västeuropa. 
 Historiskt sett har livsmedelskonsumtionen per person varit hög i  
 CÖE-länderna. 
  Konsumtionen av många animalieprodukter har varit högre än i Västeuropa. Förändringen av politiken i början på  
 1990-talet 
  innebar att priserna på livsmedel steg kraftigt vilket resulterade i kraftigt minskad konsumtion. En allmän förbättring i 
  
 72  
 Läget i Östeuropa 
  
 SOU 1997:150 
  
 ekonomin har lett till att den inhemska konsumtionen har påbörjat en återhämtning. Det kan dock förväntas att konsumtionsinrikt- ningen kommer att förändras jämfört med tidigare. Det väntas t.ex. att konsumtionen av kyckling kommer att öka snabbt medan konsumtionen av andra köttslag inte kommer att ha samma utvecklingstakt. 
 Totalt sett finns det i nuläget inte något större överskott av jordbruksprodukter i  
 CÖE-länderna. 
  Produktionen av spannmål är t.o.m. något lägre än konsumtionen men det finns ett mindre överskott av socker. På animaliesidan råder det i stort sett balans. 
 Prisnivån är lägre än inom EU för samtliga jordbruksprodukter. Enligt de uppgifter som kommissionen ger i Agenda 2000 uppgår exempelvis priserna på spannmål i  
 CÖE-länderna 
  till ca 70 procent av priserna inom EU. Det förekommer i stort sett inte några direktstöd till jordbruket i form av arealbidrag eller djurbidrag. 
 Direkt efter att de ekonomiska reformerna genomfördes i CÖE- länderna avreglerades jordbrukssektorerna nästan helt. Beräk- ningar som OECD har gjort visar t.o.m. på negativa  
 PSE-tal. 
  Det beror på att det i princip saknas marknadsstöd och direktstöd samt att de inhemska priserna ligger under världsmarknadsprisnivå. Efter denna liberaliseringsfas har det skett en utveckling mot tilltagande regleringar. I vissa fall har länderna tagit upp delar av de regleringar som används i CAP. Som exempel kan nämnas att Ungern har infört ett kvotsystem på sockerområdet. Den instabila försörjningssituationen som fortfarande råder har inneburit att den förda politiken många gånger har blivit ryckig med tvära kast i tillämpningen. Tillämpningen av regleringsåtgärderna har också försvårats av att marknadskunskapen har varit svag. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Läget i Östeuropa  
 73 
  
 4ABELL 03% TAL I N¥GRA AV  
 #–% 
  West 
  
 Land 
  
 1986 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Tjeckien 
  
 69 
  
 28 
  
 25 
  
 20 
  
 14 
  
 10 
  
 Ungern 
  
 46 
  
 11 
  
 16 
  
 20 
  
 16 
  
 11 
  
 Polen 
  
 43 
  
 14 
  
 16 
  
 21 
  
 21 
  
 28 
  
 Estland 
  
 75 
  
 -76 
  
 -24 
  
 -4 
  
 -2 
  
 Lettland 
  
 69 
  
 23 
  
 27 
  
 21 
  
 3 
  
 Litauen 
  
 81 
  
 31 
  
 34 
  
 20 
  
 13 
  
 EU 
  
 48 
  
 47 
  
 49 
  
 49 
  
 49 
  
 43 
  
 +¤LLA /%#$ 
  
 !LLM¤NT EKONOMISKT L¤GE 
 Vid fördelning av regionalstöd tas speciellt hänsyn till ländernas BNP. Detta avsnitt begränsas därför till just denna ekonomiska parameter. Uppgifter som redovisas i tabeller m.m. baseras på  
 EU-kommissionens 
  uppgifter i Agenda 2000. I de fall senare uppgifter är kända kommenteras dessa. 
 Ekonomin i  
 CÖE-länderna 
  hamnade i en djup svacka i samband med de omvälvningar som ägde rum i början på  
 1990-talet. 
  Utvecklingen har nu vänt och ekonomierna är på väg upp. Av tabell 5 framgår att det inte är något av  
 CÖE-länderna 
  som har högre BNP/capita än de nuvarande  
 EU-länderna. 
  Av CÖE- länderna har Slovenien högst BNP/capita. Skillnaden mellan Slovenien och Portugal, som har lägst BNP/capita av länderna inom  
 EU-15, 
  är mindre än 10 procent. Det är större skillnad mellan det land som har högst BNP/capita och det land som har lägst BNP/capita bland  
 CÖE-länderna 
  än bland länderna inom  
 EU-15. 
  
 74  
 Läget i Östeuropa 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL "Larson I ECU I  
 #–% 
  Adams OCH I %5 
  
 CÖE-10 
  
 EU-15 
  
 Slovenien 
  
 7 240 
  
 Luxemburg 
  
 32 370 
  
 Tjeckien 
  
 3 490 
  
 Danmark 
  
 25 260 
  
 Ungern 
  
 3 340 
  
 Tyskland 
  
 22 600 
  
 Slovakien 
  
 2 470 
  
 Österrike 
  
 22 180 
  
 Polen 
  
 2 360 
  
 Belgien 
  
 20 310 
  
 Estland 
  
 1 850 
  
 Frankrike20 200 
  
 Lettland 
  
 1 370 
  
 Sverige 
  
 19 970 
  
 Rumänien 
  
 1 200 
  
 Holland 
  
 19 570 
  
 Bulgarien 
  
 1 180 
  
 Finland 
  
 18 720 
  
 Litauen 
  
 930 
  
 Storbritannien 
  
 14 410 
  
 Italien 
  
 14 250 
  
 Irland 
  
 13 740 
  
 Spanien 
  
 10 920 
  
 Grekland 
  
 8 360 
  
 Portugal 
  
 7 770 
  
 SNITT 
  
 2 220 
  
 SNITT 
  
 17 260 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 Kommissionen har även valt att redovisa även köpkraftskorrige- rad BNP/capita. Detta mått tar även hänsyn till konsumentens köpkraft. Låga priser på många varor och tjänster ger sålunda ett högre värde på detta  
 BNP-mått. 
  Av tabell 6 framgår att skillnaden mellan  
 Evansoch  
 EU-15 
  blir mindre om man väljer köpkrafts- korrigerad BNP. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Läget i Östeuropa  
 75 
  
 4ABELL +¶PKRAFTSKORRIGERAD "Larson I ECU I  
 #–% 
  Adams OCH I %5 
  
 CÖE-10 
  
 EU-15 
  
 Slovenien 
  
 10 110 
  
 Luxemburg 
  
 29 140 
  
 Tjeckien 
  
 9 410 
  
 Danmark 
  
 19 960 
  
 Slovakien 
  
 7 120 
  
 Belgien 
  
 19 340 
  
 Ungern 
  
 6 310 
  
 Österrike 
  
 19 320 
  
 Polen 
  
 5 320 
  
 Tyskland 
  
 19 070 
  
 Bulgarien 
  
 4 210 
  
 Frankrike18 520 
  
 Litauen 
  
 4130 
  
 Holland 
  
 18 390 
  
 Rumänien 
  
 4 060 
  
 Italien 
  
 17 770 
  
 Estland 
  
 3 920 
  
 Sverige 
  
 17 390 
  
 Lettland 
  
 3 160 
  
 Storbritannien 
  
 16 580 
  
 Finland 
  
 16 550 
  
 Irland 
  
 16 020 
  
 Spanien 
  
 13 230 
  
 Portugal 
  
 11 620 
  
 Grekland 
  
 11 320 
  
 SNITT 
  
 5 530 
  
 SNITT 
  
 17 260 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 Av tabell 7 framgår BNP i absoluta tal i  
 EU-15 
  och i CÖE- länderna. Totalt uppgår BNP i  
 CÖE-länderna 
  till ca 4 procent av den totala BNP i  
 EU-15. 
  Av  
 CÖE-länderna 
  har Polen klart störst BNP med knappt 40 procent av den totala BNP. Polens BNP är vid en jämförelse med nuvarande  
 EU-länder 
  ungefär i nivå med Finland och Grekland. Det innebär att Polen med störst BNP av kandidatländerna hamnar bland de  
 EU-länder 
  som har minst total BNP. Tjeckien har näst högst BNP av kandidatländerna och är i samma storleksordning som Irland, d.v.s. näst minst bland EU- länderna. Polen, Tjeckien och Ungern har tillsammans ca 70 procent av den totala BNP i  
 CÖE-länderna. 
  BNP i de tre baltiska länderna motsvarar ca 4 procent av BNP i  
 CÖE-länderna 
  vilket motsvarar BNP i Luxemburg. 
  
 76  
 Läget i Östeuropa 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 4OTAL ".0 I MDR ECU I  
 #–% 
  Adams OCH %5 
  
 CÖE-10 
  
 EU-15 
  
 Polen 
  
 90 
  
 Tjeckien 
  
 36 
  
 Ungern 
  
 33 
  
 Rumänien 
  
 27 
  
 Slovenien 
  
 14 
  
 Slovakien 
  
 13 
  
 Bulgarien 
  
 10 
  
 Litauen 
  
 4 
  
 Lettland 
  
 3 
  
 Estland 
  
 3 
  
 SUMMA 234 
  
 Tyskland 
  
 1 845 
  
 Frankrike1 174 
  
 Storbrit. 
  
 845 
  
 Italien 
  
 831 
  
 Spanien 
  
 428 
  
 Holland 
  
 302 
  
 Belgien 
  
 206 
  
 Österrike 
  
 178 
  
 Sverige 
  
 176 
  
 Danmark 
  
 132 
  
 Finland 
  
 96 
  
 Grekland 
  
 87 
  
 Portugal 
  
 77 
  
 Irland 
  
 49 
  
 Luxemburg 
  
 13 
  
 SUMMA 
  
 6 442 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 SOU 1997:150 
  
 77 
  
 *¤MF¶RELSE MELLAN %5 OCH  
 #–% 
  McmillanUtvidgningen av EU innebär att de nuvarande 15 länderna i EU och de 10  
 CÖE-länderna 
  kommer att agera på en gemensam marknad utan några gränshinder i form av tullar. För att kunna göra en analys av de olika scenarierna krävs att det görs en avstämning av vilka skillnader som det finns i utgångsläget mellan jordbrukssektorerna i  
 EU-15 
  och i  
 CÖE-länderna. 
  Detta avsnitt är sålunda att betrakta som en avstamp för att analysera effekterna innan jordbrukspolitiken läggs in som en faktor som påverkar jordbrukssektorn. 
 Vissa jämförelseparametrar är betingade av yttre förutsättning, t.ex. klimat och geografiskt läge, och kan därför inte påverkas. Andra parametrar som strukturförhållandena och politiska villkor är faktorer som kan förändras på kortare eller längre sikt. Pris- och kostnadsläge i resp område är också mycket viktiga att jämföra liksom lönsamheten i sektorn. 
 Dessa parametrar är några exempel på områden som är viktiga att undersöka. För vissa kan det saknas data, det gäller speciellt för  
 CÖE-länderna, 
  vilket försvårar studien. 
 *ORDBRUKETS BETYDELSE I EKONOMIN 
 Samtliga  
 CÖE-länder 
  är med några få undantag, Tjeckien och Slovenien, utpräglade jordbruksländer. Detta kan avläsas i jordbrukssektorns betydelse för total produktion och sysselsätt- ning. I  
 EU-15 
  är förhållandet det motsatta där är det endast ett fåtal länder där jordbruket fortfarande spelar denna roll, främst i Sydeuropa och på Irland. 
  
 78  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 Polen är det ojämförligt störst jordbrukslandet av  
 CÖE-länderna. 
  Landet har omkring en tredjedel av  
 CÖE-ländernas 
  totala åkerareal och nära 40 procent av antalet jordbrukare. Av de övriga  
 CÖE-länderna 
  har Rumänien och Ungern också betydande jordbrukssektorer. 
 Enligt uppgifter från  
 EU-kommissionen 
  uppgår jordbrukets produktionsvärde till ca 9 procent av den totala BNP i CÖE- länderna. Motsvarande andel i  
 EU-15 
  är drygt 2 procent. 22 procent av de sysselsatta återfinns i jordbruket i  
 CÖE-länderna 
  medan andelen i EU är ca 5 procent. 
 Av tabell 8 framgår att jordbrukets produktionsvärdet betyder förhållandevis mest i Rumänien och Bulgarien och minst i Tjeckien och Slovenien. I EU betyder jordbruket mest i Grekland och på Irland. I de stora industrinationerna i  
 EU-15 
  svarar jordbruket endast för  
 1-2 
  procent av det samlade produktionsvär- det. Trenden är dock även i  
 CÖE-länderna 
  att jordbruket får allt mindre betydelse. I de  
 CÖE-länder 
  som haft den gynnsammaste ekonomiska utvecklingen har jordbrukets andel av produktions- värdet halverats under  
 1990-talet. 
  I länder med svag utveckling har jordbrukets andel dock t.o.m. ökat. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 79 
  
 4ABELL *ORDBRUKETS Ward AV TOTALT Ward I  
 #–% 
  Adams OCH I %5 
  
 CÖE-land 
  
 Andel av prod. 
  
 EU-land 
  
 Andel av prod. 
  
 värde, % 
  
 värde, % 
  
 Rumänien 
  
 20,9 
  
 Grekland 
  
 14,7 
  
 Bulgarien 
  
 13,9 
  
 Irland 
  
 7,5 
  
 Lettland 
  
 9,9 
  
 Finland 
  
 5,2 
  
 Litauen 
  
 9,3 
  
 Portugal 
  
 5,1 
  
 Estland 
  
 8,1 
  
 Danmark 
  
 3,7 
  
 Polen 
  
 7,6 
  
 Spanien 
  
 3,7 
  
 Slovakien 
  
 6,3 
  
 Holland 
  
 3,6 
  
 Ungern 
  
 6,2 
  
 Italien 
  
 2,9 
  
 Tjeckien 
  
 5,2 
  
 Frankrike 2,5 
  
 Slovenien 
  
 5,0 
  
 Österrike 
  
 2,4 
  
 Sverige 
  
 2,1 
  
 Belgien 
  
 1,7 
  
 Storbrit. 
  
 1,6 
  
 Luxemburg 
  
 1,5 
  
 Tyskland 
  
 1,0 
  
 SNITT 
  
 8,6 
  
 SNITT 
  
 2,4 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 Rumänien, Polen, Litauen och Bulgarien har mer än 20 procent av arbetskraften sysselsatt i jordbruket. I EU är det endast Grekland som ligger på motsvarande andel. Tjeckien är det CÖE- land som har minst andel sysselsatta i jordbruket med ca 6 procent. De stora industriländerna i EU har  
 2-3 
  procent av arbetskraften i jordbrukssektorn. Det bör observeras att det även ingår sysselsatta i skogsbruk och fiske. I Sverige är ca 1,5 procent sysselsatta inom jordbruksnärningen. 
  
 80  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 3YSSELSATTA I JORDBRUKET I  
 #–% 
  Adams OCH I %5 
  
 CÖE-land 
  
 Andel av syssel- 
  
 EU-land 
  
 Andel av 
  
 sysselsatta, % 
  
 sysselsatta, % 
  
 Rumänien 
  
 34,4 
  
 Grekland 
  
 20,4 
  
 Polen 
  
 26,9 
  
 Irland 
  
 12,0 
  
 Litauen 
  
 23,8 
  
 Portugal 
  
 11,5 
  
 Bulgarien 
  
 23,2 
  
 Spanien 
  
 9,3 
  
 Lettland 
  
 18,5 
  
 Finland 
  
 7,8 
  
 Estland 
  
 13,1 
  
 Österrike 
  
 7,3 
  
 Slovakien 
  
 9,7 
  
 Frankrike 4,9 
  
 Ungern 
  
 8,0 
  
 Danmark 
  
 4,4 
  
 Slovenien 
  
 7,1 
  
 Luxemburg 
  
 3,9 
  
 Tjeckien 
  
 6,3 
  
 Holland 
  
 3,8 
  
 Sverige 
  
 3,3 
  
 Tyskland 
  
 3,2 
  
 Belgien 
  
 2,7 
  
 Storbritannien 
  
 2,1 
  
 SNITT 
  
 22,5 
  
 SNITT 
  
 5,3 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 De redovisade uppgifterna över produktionsvärde och sysselsätt- ning i jordbrukssektorn visar på stora skillnader i arbetsprodukti- viteten. I Polen är omkring 27 procent sysselsatta i jordbruket men sektorn svarar inte för mer än ca 8 procent av produktions- värdet. Tjeckien har däremot en betydligt bättre produktivitetet, ca 6 procent av de sysselsatta finns i jordbruket och dessa svarar för ca 5 procent av produktionsvärdet. Av  
 EU-länderna 
  har de sydliga medlemsländerna men även länder som Finland och Tyskland många sysselsatta inom jordbruket i förhållande till produktionsvärdet. Storbritannien har minst sysselsatta i förhål- lande till produktionen men även Sverige har en relativt gynnsam kvot. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 81 
  
 0RODUKTIONSF¶RUTS¤TTNINGAR Madden 
  
 Ungern  
 och  
 Rumänien  
 är de länder som har de bästa yttre förhållandena för en mångsidig växtodling. Det finns stora sammanhängande områden med bördiga marker och klimatet är förhållandevis bra. Det finns goda möjligheter till omfattande odlingar av spannmål, i synnerhet brödsäd, och oljeväxter. Det finns även förutsättningar för odling av arbetsintensiva special- produkter som frukt och grönsaker. 
  
 Polen  
 har en mycket stor åkerareal men jordarna har generellt sett en förhållandevis låg avkastningsförmåga. Polen har i allmänhet lättare jordar som lämpar sig bäst för odling av vissa spann- målsslag som råg, rågvete och annan fodersäd samt potatis. Det finns också möjligheter till odling av frukt och bär. 
  
 Bulgarien  
 har mera karaktären av ett bergsjordbruk vilket ger sämre förutsättningar att bli storproducent av stapelvaror som spannmål och oljeväxter. Landet har dock goda förutsättningar för odling av specialprodukter som tobak och vin. 
  
 Tjeckien  
 och  
 Slovakien  
 är inte några utpräglade jordbruksområ- den och saknar speciella fördelar för specialiserad växtodling. Produktionen av vegetabilier kan förväntas bli inriktad mot spannmål och oljeväxter främst för den egna marknaden. Special- produktion av maltkorn för att möta behoven från ländernas egna bryggeriindustrier kan förväntas. 
  
 Slovenien  
 har till största delen ett bergsjordbruk och produktio- nen är därför mycket begränsad med undantag för några special- produkter, t.ex. humle. 
 Förutsättningarna för växtodling i de baltiska länderna, med undantag för vissa delar av Litauen, är förhållandevis svaga p.g.a. det nordliga läget och mindre bördiga jordar. Jordbruket väntas därför inte komma att inriktas mot specialiserad växtodling. 
  
 82  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 Spannmåls- och oljeväxtodling för hemmamarknaden torde domi- nera växtodlingen men även viss odling av grönsaker, frukt, och bär kan bli aktuell i dessa länder. 
 Generellt sett är hektaravkastningen betydligt lägre i CÖE- länderna jämfört med  
 EU-15. 
  Det beror dock till stor del på låg användning av insatsvaror samt sämre brukningsmetoder. I slutet på  
 1980-talet, 
  före den ekonomiska omvälvningen, var avkast- ningen i t.ex. den ungerska veteodlingen ungefär i nivå med odlingen inom EU. Kan odlingen ske under samma förutsättning- ar som i EU finns det inget som talar mot att områden med liknande yttre betingelser åter skulle kunna nå upp till dessa avkastningsnivåer. 
 Spannmål och i viss mån oljeväxter torde vara de grödor där  
 CÖE-länderna 
  snabbast kan hävda sig gentemot EU. Det är grödor som kräver förhållandevis liten insats av produktionsme- del och kravet på specialkunnande hos odlaren är måttligt. Det är möjligt att omsätta varan i handel utan att den förädlas vilket gynnar  
 CÖE-länderna 
  som har svagare industri än EU. Möjlig- heterna till goda marginaler är dock sämre än för varor med högt värde. 
  
 CÖE-länderna 
  torde få svårare att konkurrera inom den mera specialiserade växtodlingen. Potatis- och sockerbetsodlingen kräver betydligt större kapitalinsats och mera kompetens hos brukarna. Odlingen av dessa grödor i EU har kunnat effektivise- ras genom användande av bl.a. specialmaskiner. 
 I fråga om produkter där det är svårt att genomföra rationalise- ringar av manuella arbetsmoment, i första hand frukt, bär, grönsaker, tobak och vin har  
 CÖE-länderna 
  goda förutsättningar för att kunna konkurrera med EU eftersom arbetskostnaderna är låga. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 83 
  
 0RODUKTIONSF¶RUTS¤TTNINGAR MendezPå animalieområdet har produktionen i  
 CÖE-länderna 
  i hög grad varit påverkad av de handelsrelationer som länderna hade med det forna Sovjet. En stor del av ländernas produktion exporterades till Sovjet och i gengäld kunde produktionsmedel importeras till låga priser. Detta gällde i synnerhet de baltiska länderna. 
 Strukturutvecklingen på animaliesidan har också varit av stor betydelse för produktionsutvecklingen. Animalieproduktionen var tidigare i större utsträckning än vegetabilierna koncentrerad till de stora kollektivt ägda jordbruken. När dessa privatiserades och i vissa fall splittrades upp på små enheter minskade produktionen kraftigt. Den allmänna bedömningen som görs av bl.a. kommis- sionen är att animaliesektorn f.n. är i sämre skick i  
 CÖE-länderna 
  än vegetabiliesektorn. 
 En viktig förutsättning för konkurrenskraftig animalieproduktion är god tillgång på fodermedel till låga priser. Denna förutsättning torde finnas i flera av  
 CÖE-länderna. 
  I Polen t.ex. finns det goda möjligheter att producera fodersäd på jordar som lämpar sig sämre för odling av brödsäd. 
 Tidigare var arbetskraften en viktig faktor i animalieproduktio- nen. En snabb rationalisering har dock minskat dess betydelse inom de flesta produktionsgrenar med undantag för mjölkpro- duktionen. Låga arbetslöner i  
 CÖE-länderna 
  är därför av mindre betydelse i konkurrensen med EU. Krav på hög kompetens bland arbetskraften kan istället vara till nackdel för  
 CÖE-länderna. 
  
 Ett större problem är att animalieproduktionen är betydligt kapitalintensivare än vegetabilieproduktionen. Kapitalförsörj- ningen är fortfarande ett av de största problemen för jordbruks- sektorn i  
 CÖE-länderna. 
  Livsmedelsindustrin spelar också en avgörande roll för hur animalieproduktionen ska kunna hävda sig. Brist på kapital, kompetens vad gäller t.ex. livsmedelskvalitet och 
  
 84  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 affärsmannamässighet är områden som hittills ansetts vara svaga punkter i  
 CÖE-ländernas 
  livsmedelsindustri. 
 Bland  
 CÖE-länderna 
  torde det i första hand vara Polen som har förutsättningar att kunna producera en betydande mängd ani- malieprodukter. Även Rumänien och Ungern kan emellertid komma att producera förhållandevis mycket animalier. De baltiska länderna hade under den sovjetiska tiden en omfattande animalieproduktion men det bedöms inte vara realistiskt att produktionen åter når upp till dessa nivåer. 
 Animalieproduktionen i  
 CÖE-länderna 
  bedöms på kort till medellång sikt vara mindre konkurrenskraftig gentemot  
 EU-15 
  än vegetabilieproduktionen. Prisfaktorn torde vara av mindre betydelse än t.ex. kvalitet och hygienisk standard för CÖE- ländernas förmåga att konkurrera med EU. 
 För EU kan det bli intressant att finna marknader i  
 CÖE-länderna 
  som efterfrågar animalieprodukter av mycket hög kvalitet. Konsumentgrupper i  
 CÖE-länderna 
  med hög köpkraft växer snabbt och det blir därför alltmera intressant för livsmedelsindust- rin i EU att förse dessa konsumenter med produkter som ännu inte kan produceras av den inhemska industrin. 
  
 -ARKPOLITIK 
  
 CÖE-ländernas 
  hade under den kommunistiska perioden en helt annan markpolitik än EU. Som en följd av att man i början på  
 1990-talet 
  ändrade styrelsesätt blev det av största vikt att även ändra markpolitiken. Dessa reformer har i vissa länder varit svåra att få igång eftersom den politiska viljan inte varit entydig. I andra länder har det fattats beslut om genomgripande program men i praktiken har de varit svåra att genomföra. Flera decenniers avsaknad av en fungerande marknad för mark har också bidragit till svårigheterna. En följdeffekt av dessa problem har blivit att 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 85 
  
 kreditgivarna inte ställt upp med kapital till markägare utan klara besked om äganderätten. 
 På detta område tar det med alla säkerhet förhållandevis lång tid innan regler och praxis stabiliserar så att  
 CÖE-länderna 
  uppnår samma läge som  
 EU-15. 
  
 3TRUKTUR 
 Företagsstruktur och ägandeform är helt annorlunda i CÖE- länderna än i  
 EU-15 
  trots att det har genomförts landreformer de senaste åren. Polen och Slovenien har ett stort antal småjordbruk medan övriga länder domineras av mycket stora jordbruk. Även i länderna som dominerats av storjordbruk har landreformerna lett till att det skapats ett stort antal småjordbruk. Familjejordbruk i den storleksklass som är vanlig i flertalet av  
 EU-länderna 
  förekommer ännu nästan inte alls. De  
 CÖE-länder 
  där storjord- bruken dominerar borde ha stordriftsfördelar gentemot  
 EU-15. 
  Det krävs dock att den inre organisationen i företagen fungerar liksom att ägandeformen kan lösas. Det kan innebära att de allra största jordbruken inte är de effektivaste och kommer att delas upp i mindre enheter. I länder med stor andel småjordbruk är en strukturrationalisering oundviklig för att konkurrenskraften ska kunna förbättras. I kommissionens avisvar för Polen påpekas just att strukturfrågan är den mest angelägna att lösa inför EU- medlemskapet. 
 Det är främst på vegetabilieområdet i de länder där det finns fungerande storjordbruk, bl.a. i Ungern, Tjeckien och Rumänien, som  
 CÖE-länderna 
  har en möjlighet att konkurrera med EU. På animalieområdet har uppdelningen i alltför små enheter lett till att effektiviteten har minskat kraftigt. 
  
 86  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 4EKNISK NIV¥ OCH KOMPETENS 
  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk baseras fortfarande på en teknik som införskaffades under det tidigare systemet. Utrustningen kommer ofta från det forna Sovjet. Svag lönsamhet i jordbruket under början på  
 1990-talet 
  har lett till att nyinvesteringar fått skjutas på framtiden. Det torde i speciellt stor utsträckning gälla långsiktiga projekt som markförbättrande åtgärder och bevattningsanlägg- ningar. Det finns ett uppdämt behov av nyinvesteringar i CÖE- länderna. Teknologin som nu börjar att tillämpas kommer vanligen från Västeuropa och USA. Den leder till förbättrad effektivitet men också till ett högre kostnadsläge. I utgångsläget har EU:s jordbruk ett försprång på tekniksidan men också en högre kostnadsnivå. 
 Lantarbetarna på tidigare statligt ägda storjordbruk var ofta specialister på relativt få arbetsuppgifter. Den enskilde arbetaren saknade dessutom ofta affärsansvar för sina uppgifter. Nya företagsformer i  
 CÖE-länderna 
  skapar nya krav på kompetens hos jordbrukarna. Det gäller inte minst förmågan att leda sitt företag och att göra det på ett affärsmässigt sätt. Generellt sett synes jordbrukarna i EU ha en bättre och mera allsidig kompetens än jordbrukarna i Östeuropa. Även detta problem pekas ut av kommissionen i aviserna. 
 0RISER 
 Prisnivån i  
 CÖE-länderna 
  är betydligt lägre än i EU. I kommis- sionens länderyttrande konstateras att priset är lägre för samtliga produkter. Prisskillnaden är störst för frukt och grönsaker och minst för de spannmålsbaserade animalierna. Slovenien har allmänt sett de högsta priserna bland  
 CÖE-länderna. 
  
 För de flesta produkter kan  
 CÖE-länderna 
  upprätthålla en export utan i princip några exportbidrag. EU kan däremot inte exportera 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 87 
  
 i stort sett några produkter utan att exportsubventioner skjuts till. På en avreglerad marknad synes därför  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk på kort sikt vara mera konkurrenskraftigt än EU:s. Jämför dock vad som sägs om kvalitetskraven i avsnitt 9.7. 
 +VALITET 
 Jordbruket och livsmedelsindustrin i  
 CÖE-länderna 
  har svårt att producera varor som uppfyller kvalitetskraven på bl.a. EU- marknaden. En viktig orsak är att det saknas teknisk utrustning och kunskap. Utrustningen som används är ofta omodern och härrör från det forna Sovjet. En annan orsak är att transporterna inte fungerar. Det är svårt att samla upp varor och distribuerar dem till tillräckligt snabbt.  
 CÖE-ländernas 
  traditionella export gick till det forna Sovjet och kvalitetskraven på dessa produkter var betydligt lägre än.  
 EU-marknadens. 
  Det krävs därför att exportörerna i  
 CÖE-länderna 
  kan få kunskap om de villkor som gäller för att exportera till nya marknader. 
  
 CÖE-länderna 
  har dock lägre användning av handelsgödsel och bekämpningsmedel än  
 EU-länderna 
  vilket kan ge en konkurrens- fördel eftersom dessa faktorer spelar en allt större roll. 
 0RODUKTIONSKOSTNADER 
 Kostnadsläget i  
 CÖE-länderna 
  är betydligt lägre än i EU trots att inflationstakten varit mycket hög de senaste åren. Det gäller i synnerhet kostnaden för arbetskraft, åkermark, bränsle och elkraft. I EU har produktionskostnaderna genererats av bl.a. höga stödprisnivåer. Rationaliseringar och effektiviseringar har inte genomförts eftersom det inte varit tillräckligt stark lönsam- hetspress. I det korta perspektivet torde  
 CÖE-länderna 
  ha störst kostnadsfördel vad gäller arbetskraftskostnaderna. Denna fördel 
  
 88  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 spelar störst roll för arbetsintensiva specialprodukter som frukt, grönsaker, tobak och vin. 
 ,¶NSAMHET 
 Det har gjorts få studier över lönsamhetsskillnaden mellan  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna. 
  Det är därför svårt att i absoluta tal slå fast vad som gäller. I generella termer går det dock att finna ett visst mönster som visar på skillnader. Följande uppställning visar vilka faktorer som är positiva och negativ för  
 EU-15 
  resp CÖE- länderna. + avser en fördel för det ena området gentemot det andra. Det är inte möjligt att summera tecknen för  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  eftersom de olika faktorerna har olika tyngd. 
 AKTORER SOM P¥VERKAR L¶NSAMHETEN I %5 RESP  
 #–% 
  Adams 
  
 EU 
  
 CÖE-länderna 
  
 Avkastning 
  
 + 
  
 - 
  
 Priser 
  
 + 
  
 - 
  
 Kvalitet 
  
 + 
  
 - 
  
 Kostnader 
  
 ν  
  
 -insatsvaror 
  
 - 
  
 + 
  
 ν  
  
 -arbete 
  
 - 
  
 + 
  
 ν  
  
 -kapital 
  
 + 
  
 - 
  
 Det finns få studier gjorde över lönsamhetsskillnaderna som baseras på verkligt material. OECD har dock låtit göra en studie av lönsamheten i olika  
 CÖE-länder 
  samt i Tyskland. Studien har genomförts av ett lantbruksuniversitet i  
 Villanueva. 
  I studien påtalas de problem som det innebär att göra sådana jämförelser bl.a. beroende på att saknas vedertagna metoder för 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 89 
  
 faktainsamling i  
 CÖE-länderna. 
  En annan faktor som är svår att fånga in är storleksskillnaden på företagen. Det är speciellt svårt att jämföra de enskilda  
 CÖE-länderna. 
  De slutsatser som kan dras utifrån studien bör därför begränsas till att gälla  
 CÖE-länder 
  i stort jämfört med EU. 
 En sammanfattning av studien redovisas i tabellerna 10 och 11. Studien visar att produktionskostnaderna är betydligt lägre i  
 CÖE-länderna 
  än i Tyskland, som i denna studie representerar EU. Faktorkostnaderna för flertalet av insatsmedlen är fortfarande lägre i  
 CÖE-länderna 
  jämfört med EU. Produktionen i CÖE- länderna är betydligt arbetsintensivare än i EU. Detta faktum är inte på något sätt överraskande eftersom timkostnaden är betydligt lägre i  
 CÖE-länderna. 
  Låg avkastning i kombination med låga produktpriser innebär dock att lönsamheten i CÖE- länderna inte når upp till nivån i EU. 
 Det ska också konstateras att lönsamheten i  
 EU-jordbruket 
  beror på möjligheterna att få olika slag av bidrag, antingen direktstöd och/eller via priset. 
  
 90  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL ,¶NSAMHETSKALKYL F¶R VETEODLINGEN I  
 #–% 
  Adams OCH I %5 
  
 Tyskland 
  
 Polen 
  
 Ungern 
  
 Litauen 
  
 Avkastning, t/ha 
  
 5,7 
  
 4,7 
  
 4,1 
  
 2,1 
  
 Pris, kr/kg 
  
 1,20 
  
 0,83 
  
 0,46 
  
 0,86 
  
 Produktintäkt, kr/ha 
  
 6 840 
  
 3 900 
  
 1 900 
  
 1 800 
  
 Arealbidrag 
  
 1 800 
  
 90 
  
 90 
  
 0 
  
 SUMMA INTÄKTER, kr/ha 
  
 8 640 
  
 3 990 
  
 1 990 
  
 1 800 
  
 Rörliga kostn. kr/ha 
  
 4 900 
  
 2 420 
  
 1 320 
  
 660 
  
 Arbetskost. kr/ha 
  
 620 
  
 130 
  
 215 
  
 50 
  
 Fasta kostnader, kr/ha 
  
 2 290 
  
 1 770 
  
 380 
  
 1 030 
  
 SUMMA KOSTNADER, kr/ha 
  
 7 810 
  
 4 320 
  
 1 915 
  
 1 740 
  
 Produktions- 
  
 kostnad, kr/kg 
  
 1,37 
  
 0,92 
  
 0,47 
  
 0,83 
  
 Täckningsbidrag 
  
 ν  
  
 -kr/ha 
  
 830 
  
 -330 
  
 75 
  
 60 
  
 ν  
  
 -kr/t 
  
 0,15 
  
 -0,07 
  
 0,02 
  
 0,03 
  
 1 DM = 4,30 SEK 
 +¤LLA /%#$ 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 91 
  
 4ABELL ,¶NSAMHETSKALKYL F¶R MJ¶LKPRODUKTIONEN I %5 OCH I  
 #–% 
  Adams 
  
 Tyskland 
  
 Polen 
  
 Ungern 
  
 Litauen 
  
 Avkastning, kg/ko 
  
 6 500 
  
 4 000 
  
 5 700 
  
 3 000 
  
 Pris, kr/kg mjölk 
  
 2,70 
  
 1,10 
  
 1,15 
  
 0,80 
  
 Kalv+köttintäk, kr/ko 
  
 2 360 
  
 910 
  
 740 
  
 660 
  
 Produktintäkt, kr/ko 
  
 19 910 
  
 5 310 
  
 7 290 
  
 3 060 
  
 Djurbidrag, kr/ko 
  
 0 
  
 90 
  
 0 
  
 230 
  
 SUMMA INTÄKTER, kr/ko 
  
 19 910 
  
 5 400 
  
 7 290 
  
 3 290 
  
 Rörliga kostnader, kr/ko 
  
 9 530 
  
 3 560 
  
 5 610 
  
 2 460 
  
 Arbetskostnader, kr/ko 
  
 6 280 
  
 700 
  
 1 700 
  
 880 
  
 Fasta kostnader, kr/ko 
  
 1 810 
  
 460 
  
 1 160 
  
 300 
  
 SUMMA KOSTNADER, kr/ko 
  
 17 620 
  
 4 720 
  
 8 470 
  
 3 640 
  
 Produktionskostnad, kr/kg mjölk 
  
 2,70 
  
 1,20 
  
 1,50 
  
 1,20 
  
 Täckningsbidrag 
  
 -kr/ko 
  
 2 290 
  
 680 
  
 -1 
  180 
  
 -350 
  
 -kr/kg 
  mjölk 
  
 0,35 
  
 0,17 
  
 -0,21 
  
 -0,12 
  
 1 DM = 4,30 SEK 
 +¤LLA /%#$ 
 0RODUKTIVITET 
 Ett sätt att jämföra  
 CÖE-länderna 
  med  
 EU-15 
  är genom att beräkna arbetsproduktiviteten. Kommissionen har gjort sådana studier avseende förhållandena 1993. I tabell 12 redovisas kommisionens undersökning. 
 Uttryckt i absoluta tal ligger  
 CÖE-länderna 
  på en avsevärt lägre nivå än länderna i  
 EU-15. 
  De bästa  
 CÖE-länderna 
  hade i denna undersökning ca 1/5 av produktiviteten i  
 EU-15. 
  Balkanländerna och de baltiska länderna hade den lägsta arbetsproduktiviteten av  
 CÖE-länderna. 
  
 92  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 Arbetsproduktiviteten i jordbruket är lägre än i andra sektorer i såväl  
 EU-15 
  som i  
 CÖE-länderna. 
  Jordbrukets arbetsproduktivitet är dock relativt sett bättre i flera av  
 CÖE-länderna 
  jämfört med  
 EU-15. 
  Polen har den lägsta arbetsproduktiviteten av samtliga länder som undersökts. Det polska jordbruket har även lägst produktivitet relativt andra sektorer. Förklaringen till detta är i första hand att Polen har ett betydligt mer småskaligt jordbruk. 
  
 4ABELL 
  
 !RBETSPRODUKTIVITETEN I  
 #–% 
  Adams 
  
 OCH %5 
  
 Land 
  
 ArbetsproduktivitetArbetsproduktivitet i 
  
 i jordbruket, ecu 
  
 jordbruket jämfört med 
  
 andra sektorer, % 
  
 Polen 
  
 1 263 
  
 20 
  
 Ungern 
  
 5 306 
  
 61 
  
 Tjeckien 
  
 3 251 
  
 58 
  
 Slovakien 
  
 2 835 
  
 67 
  
 Bulgarien 
  
 1 354 
  
 41 
  
 Lettland 
  
 1 018 
  
 53 
  
 EU-15 
  
 18 025 
  
 42 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 (ANDEL 
 För spannmål och oljeväxter konkurrerar exportländer som Ungern och Rumänien med exportländerna inom EU som t.ex. Frankrike, Storbritannien, Danmark och till viss del även Sverige. För specialprodukter som vin, frukt, bär och grönsaker konkurre- rar  
 CÖE-länderna 
  mera med de sydligare  
 EU-länderna. 
  
 Bland  
 CÖE-länderna 
  synes det främst vara Polen och i viss mån Ungern och Rumänien som kan konkurrera på animalieområdet. De baltiska länderna har av tradition varit stora exportörer av animalieprodukter men denna export var nästan helt styrd av 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 93 
  
 planeringen inom Sovjetunionen. På  
 EU-sidan 
  blir det främst de nordligare länderna som man kommer att konkurrera med. På medellång sikt kommer  
 CÖE-länderna 
  att ha sämre möjligheter att konkurrera på animalieområdet än med vegetabilierna. 
  
 CÖE-länderna 
  har av tradition exporterat merparten av sina livsmedel österut. På dessa marknaderna torde man ha en fördel gentemot EU eftersom man har goda kunskaper om dem. Kontaktkanaler finns upparbetade sedan länge.  
 CÖE-länderna 
  har även en transportfördel gentemot  
 EU-15. 
  
 CÖE-ländernas 
  möjlighet att exportera livsmedel före medlem- skapet i EU beror till stor på del hur EU agerar. Handeln mellan EU och  
 CÖE-länderna 
  har under de senaste åren blivit alltmer obalanserad till  
 CÖE-ländernas 
  nackdel. De handelsavtal som finns har fungerat dåligt. Villkoren för  
 CÖE-ländernas 
  export till EU har i praktiken kommit att få en utformning så att det ska passa importörerna i EU.  
 CÖE-ländernas 
  exportmöjligheter på tredjelandsmarknaden påverkas också av EU:s handlande. EU har oändligt mycket större möjligheter att ge exportbidrag vid handel med dessa länder. 
 *ORDBRUKSPOLITIK 
  
 CÖE-länderna 
  har på kort tid genomgått en dramatisk förändring av det politiska systemet och kanske speciellt vad gäller jord- 
 brukspolitiken. En generell trend i samband med den politiska omvälvningen i början på  
 1990-talet 
  var att  
 CÖE-länderna 
  avreglerade jordbrukssektorn. Ju längre tid som har förflutit sedan dess har det skett motreaktioner och regleringar har återinförts. Dessa har ofta haft samma utformning som de som finns i EU.  
 CÖE-länderna 
  saknar dock ekonomisk styrka att skjuta till medel för att regleringsåtgärderna ska få samma tyngd som inom EU. 
  
 94  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 Ett mått som kan ge en bild av regleringsingripandena är de PSE- tal som OECD beräknar. För EU totalt ligger  
 PSE-talen 
  mellan  
 40-50 
  under den senaste  
 10-årsperioden. 
 PSE-talen 
  i CÖE- länderna har stigit från en nivå nära noll i början på  
 1990-talet 
  till  
 10-20 
  det senaste året. 
 3AMMANFATTANDE BED¶MNING 
 Polen är det ojämförligt mest betydelsfulla jordbrukslandet bland kandidatländerna. Polen är också vid en jämförelse med nuvaran- de  
 EU-länder 
  en stor producent av livsmedel. Rumänien och Ungern är också betydande jordbruksländer. Övriga kandidatlän- der har förhållandevis liten produktion. 
 Det finns goda yttre förutsättningar i vissa av  
 CÖE-länderna 
  för produktion av jordbruksprodukter.  
 CÖE-länderna 
  har kostnads- fördelar och strukturen är gynnsam i vissa av länderna. Det finns en lång tradition att exportera livsmedel och det finns väl upparbetade kanaler speciellt på marknaderna österut. Jordbruket är som regel mindre reglerat än i EU och verkar på en mera konkurrensutsatt marknad. 
 Produktionsapparaten i  
 CÖE-länderna 
  är sårbar. Det råder brist på kapital vilket leder till att nödvändiga investeringar speciellt i maskiner och fasta anläggningar inte har kommit till stånd. Detta gäller såväl för primärproduktionen som livsmedelsindustrin.  
 CÖE-länderna 
  har därför svårt att skapa ett kontinuerligt utbud med jämn och hög kvalitet. Kompetens saknas speciellt vad gäller företagsledning och marknadskunskap. Det finns även institu- tionella hinder i form av bl.a. oklara regler för äganderätt av mark vilket också hämmar konkurrenskraften. 
 På kort sikt torde  
 CÖE-länderna 
  ha störst möjligheter att kon- kurrera med EU inom vegetabiliesektorn. Möjligheterna synes vara störst för stapelvaror som t.ex. spannmål och oljeväxtfrö. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jämförelse mellan.... 
 95 
  
 Dessa produkter kan produceras med förhållandevis liten kapital- insats och varorna kan gå i handel utan omfattande förädling. Denna typ av varor är dessutom relativt anonyma gentemot den slutlige konsumenten. Områden inom EU med låg avkastning och högt kostnadsläge torde bli mest konkurrensutsatta från CÖE- länderna. Oljeväxtodlingen i Skandinavien är ett exempel där konkurrensen kan bli hård från  
 CÖE-länderna. 
  
 Det synes även finnas goda konkurrensmöjligheter för arbetsin- tensiva specialprodukter där mekanisering inte är något alternativ. Exempel på sådana varor är frukt, grönsaker och bär. Låga arbets- kostnader är det främsta konkurrensmedlet för  
 CÖE-länderna. 
  Det är framför allt de sydliga  
 EU-länderna 
  som blir utsatta för konkurrens på dessa varuområdena. P.g.a. kvalitetsproblem torde dessa produkter i första hand komma att säljas som råvaror till livsmedelsindustrin. 
 Animalieprodukter och specialgrödor med hög mekaniseringsgrad är svårare för  
 CÖE-länderna 
  att konkurrera med på kort sikt. Det krävs omfattande investeringar, inte minst i livsmedelsindustrile- det. Dessa produkter är också mer exponerade mot den slutlige konsumenten vilket kräver att  
 CÖE-ländernas 
  image förbättras. 
 På animaliesidan är det främst de nordliga  
 EU-länderna 
  med omfattande animalieproduktion som blir konkurrensutsatta av  
 CÖE-ländernas 
  produktion. 
  
 96  
 Jämförelse mellan..... 
  
 SOU 1997:150 
  
 SOU 1997:150 
  
 97 
  
 3CENARIER F¶R UTVECKLING AV #!0 
 I uppdraget till utredaren anges att olika scenarier för CAP ska användas i analysen. 
 %TT AV May B¶R Stewart %5 S JORDBRUKSPOLITK F¶R¤NDRAS ENDAST MARGINELLT INF¶R UTVIDGNINGEN OCH ATT DEN TILL¤MPAS I DE NYA MEDLEMS L¤NDERNA REDAN FR¥N ANSLUTNINGENS F¶RSTA DAG $¤RVID B¶R ANALYSEN UPPM¤RK SAMMA M¶JLIGHETERNA ATT ¶VERG¥NGSREGLER KAN KOMMA ATT TILL¤MPAS 
 %TT ANNAT SCENARIO B¶R VARA ATT DEN GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIKEN SUCCESSIVT REFORMERAS S¥ ATT VID REFORMPERIODENS SLUT JORDBRUKSPRODUKTIONEN INOM DEN UTVIDGADE UNION SKER TILL DEN PRISNIV¥ SOM G¤LLER P¥ V¤RLDSMARKNADEN F¶R JORDBRUKSPRODUKTER 5TREDAREN B¶R D¤RVID PR¶VA OLIKA ¶VERG¥NGSPERIODER SOM KAN S¤KERST¤LLA ATT JORDBRUKET I OLIKA DELAR AV DEN UTVIDGADE UNION SKALL HA LIKV¤RDIGA KONKURRENSVILLKOR EFTER ¶VERG¥NGSPERIODENS SLUT $ET B¶R KLARL¤GGAS VILKA MEDEL SOM KAN BEH¶VA TILLF¶RAS DEN GEMENSAMMA JORDBRUKSP OLITKEN 
 ) ETT TREDJE SCENARIO B¶R UTREDAREN UTG¥ FR¥N ATT DEN GEMENSAMMA JORDBRUKS POLITKEN HAR LIBERALISERATS FULLST¤NDIGT INNAN UTVIDGNINGEN Hawkins $ET BETYDER ATT MARKNADSORDNINGARNA EXPORTST¶D OCH ANDRA INTERNA PRISST¶DS¥T G¤RDER HAR AVVECKLATS DVS ATT JORDBRUKARNA INOM %5 ¤R UNDERKASTADE NORMALA MARKNADSM¤SSIGA VILLKOR 'R¤NSSKYDDET F¶RUTS¤TTS ANPASSAS TILL UTVECKLINGEN I ANDRA J¤MF¶RBARA L¤NDER 
 )NLEDNING 
 Grunden för EU:s gemensamma jordbrukspolitik har i stort sett varit oförändrad sedan dess tillkomst i slutet av  
 1950-talet. 
  Jordbrukspolitiken tillkom i en tid då EU var ett underskotts- område och åtgärderna som sattes in syftade till att höja produk- tionen inom EU bl.a genom att skydda sektorn från importkon- kurrens. I början av  
 1980-talet 
  blev EU nettoexportör av livs- medel. Stigande produktion i kombination med fallande världs- marknadspriser samt internationella förhandlingar om en avregle- ring på jordbrukets område ledde fram till att det i början av  
 1990-talet 
  gjordes den hittills största reformen av CAP. 
  
 98  
 Scenarier för utveckling av CAP 
  
 SOU 1997:150 
  
 CAP förväntas under de närmaste åren bli utsatt för nya påfrest- ningar vilket kan komma att kräva nya anpassningar. Det bedöms främst vara en kombination av följande orsaker som kommer att påverka CAP. 
  
 · 
  
 Internationella handelsförhandlingar inom ramen för WTO 
  
 · 
  
 Östeuropautvidgningen 
  
 · 
  
 Budgetrestriktioner/begränsningar 
  
 Nya handelsförhandlingar kommer med all säkerhet att innebära att EU måste minska stödet till jordbruket. Det kan t.ex. ske genom att kvantiteterna som får subventioneras med exportstöd reduceras och att produktanknutna stöd reduceras eller blir otillåtna. 
 En utvidgning av EU mot Central- och Östeuropa kan leda till kraftigt ökade budgetpåfrestningar om EU väljer att bibehålla CAP oförändrad Dessutom blir  
 WTO-åtagandena 
  ännu svårare att uppfylla eftersom dessa länderna saknar eller har mycket små kvoter för subventionerad export. 
 1992 års reform innebar att kostnaderna för stödet till jordbruket gjordes synliga på ett helt annat sätt än tidigare. Detta kan i sin tur leda att stödet ifrågasätts mer än vad som hittills har skett. 
 !LTERNATIVA UTVECKLINGSV¤GAR F¶R #!0 
 I utredningens direktiv anges tre scenarier för EU:s framtida jordbrukspolitik: 
  
 · 
  
 Marginella förändringar 
  
 · 
  
 Fullständig liberalisering 
  
 · 
  
 Successiv reformering 
  
 SOU 1997:150 
  
 Scenarier för utveckling av CAP  
 99 
  
 10.2.1 
  
 Marginella förändringar av CAP 
  
 Utgångspunkten för detta alternativ är att EU bibehåller de mål som finns fastlagda i Romfördraget från 1957. Inkomstmålet innebär att EU tillämpar en prisnivå på jordbruksprodukter som i normalfallet ligger över världsmarknadspriserna. Detta uppnås genom att använda medel som tullskydd, exportsubventioner och intervention. 
 Både ett yttre och inre tryck verkar för att möjligheterna att använda dessa stödformer begränsas i framtiden. EU måste troligen att acceptera en större tullfri import och en minskning av den subventionerade exporten, samt minskat prisstöd. 
 Dessa yttre faktorer tillsammans med ökade krav på budgen i ett utvidgningsperspektiv samt avkastningsökningar i produktionen leder enligt detta scenario till att EU måste skärpa utbudsbegräns- ningarna. 
 Kommissionens förslag, Agenda 2000, innebär att stödet delvis omformuleras från marknadsstöd till direktstöd för vissa produk- ter. För andra produkter görs små eller inga förändringar alls. 
 Utbudskvoter är sålunda även fortsättningsvis ett mycket viktigt medel. Kommissionen diskuterar inte möjligheter till utfasning eller bortre gräns för direktstöden. 
 Utredaren finner det därför mest ändamålsenligt att använda kommissionens förslag som utgångspunkt för utvärderingen av scenariot med endast marginella förändringar av CAP 
 Av följande uppställning framgår de medel som kommissionen anvisar i Agenda 2000 för några av de viktigaste jordbrukspro- dukterna. 
  
 100  
 Scenarier för utveckling av CAP 
  
 SOU 1997:150 
  
 Lucas + 
  
 Kvotering 
  
 direktstöd 
  
 Spannmål 
  
 X 
  
 Socker* 
  
 X 
  
 Mjölk 
  
 X 
  
 X 
  
 Nötkött 
  
 X 
  
 * 
  
 För socker föreslår kommissionen inte några förändringar jämfört med nuläget. 
  
 Utredaren anser att ytterligare ett alternativ som ryms inom detta scenario bör utredas. Detta alternativ innebär att EU omvandlar dagens produktionsanknutna stöd, exportbidrag, arealstöd, djur- bidrag m.m., till s.k. frikopplade stöd. USA har i sin senaste reform på jordbrukets område gjort en sådan förändring. Det antas att dessa stöd inte trappas av. Även denna variant av förändringar av CAP där stödnivån behålls oförändrad tas alltså upp i analysen. 
  
 10.2.2 
  
 Fullständig liberalisering av CAP 
  
 Alternativet som i uppdraget benämns som fullständig liberalise- ring innebär en i grunden förändrad jordbrukspolitik som utgår från andra mål. I detta alternativ är målet för jordbrukspolitiken att produktionen styrs av konsumenternas efterfrågan utan mark- nadsreglerande åtgärder. Detta kan ta sig uttryck i form av att den interna marknadsregleringen (intervention, exportstöd m.m.) tas bort liksom direktstöden (arealbidrag och djurbidrag). Gräns- skyddet förutsätts anpassas till utvecklingen i andra jämförbara länder. 
 Utöver ett specifikt mål för jordbrukssektorn kan det finnas andra mål som gäller generellt för samhället men som har stor betydelse för jordbrukssektorn. Det gäller i synnerhet för miljö- och regionalpolitiken. Dessa mål kan antingen uttryckas tillsammans 
  
 SOU 1997:150 
  
 Scenarier för utveckling av CAP  
 101 
  
 med andra mål för jordbruket eller som generella mål för hela samhället. 
 I detta alternativ förutsätts att reformen har genomförts innan kandidatländerna blir fullvärdiga  
 EU-medlemmar. 
  Eventuella övergångsåtgärder gentemot jordbruket i  
 EU-15 
  antas också vara avslutade innan  
 CÖE-länderna 
  blir  
 EU-medlemmar. 
  
 10.2.3 
  
 Successiv reformering av CAP 
  
 Mellan dessa båda alternativ finns det ett alternativ som bygger på en successiv anpassning av priser m.m. till de nivåer som råder på världsmarknaden. De viktigaste aspekterna som berör detta alternativ är: 
  
 · 
  
 Förändringshastigheten 
  
 · 
  
 Ekonomisk kompensation för förändringen 
  
 Övergångsåtgärdernas utformning blir sålunda det centrala i detta alternativ. För  
 EU-länderna 
  är det övergångsåtgärder som syftar till att anpassa priserna till världsmarknadsprisnivå som är mest angelägna. I praktiken kan dessa åtgärder utformas som en förlängning på det reformarbete som påbörjades 1992 genom den s.k. MacSharryreformen. Övergångsåtgärder som gäller för CÖE- länderna är av en annan karaktär eftersom behoven är annorlunda. För  
 CÖE-länderna 
  är priserna redan i utgångsläget generellt sett på världsmarknadsprisnivå. Dessa länder behöver istället bl.a. utveckla sin industri och få fart på handeln. 
 Det är i detta alternativ också viktigt att behandla övergångsperi- odernas längd. 
  
 102  
 Scenarier för utveckling av CAP 
  
 SOU 1997:150 
  
 SOU 1997:150 
  
 103 
  
 +ONSEKVENSANALYS 
 I följande avsnitt, vilket är det centrala i rapporten, görs en analys av konsekvenserna för olika förändringar av CAP vid en utvidg- ning av EU. I uppdraget anges att analysen ska avse effekterna för: 
  
 · 
  
 Sverige 
  
 · 
  
 EU i sin helhet 
  
 · 
  
 Kandidatländerna 
  
 Konsekvenserna av utvidgningen ska prövas utifrån de scenarier som anges i avsnitt 10. Analyskapitlet är sålunda indelat utifrån dessa tre alternativ. 
 Analysen delas upp i huvudrubriker med några parametrar kopplade till varje: 
  
 0RODUCENTLEDET 
  
 ,IVSMEDELSINDUSTRIN 
  
 0RISUTVECKLINGEN 
  
 -produktionsmedels- 
  
 -nyinvesteringar 
  
 -råvaror 
  
 användning (arb/kap) 
  
 -kvalitet 
  
 -livsmedel 
  
 -produktsammansättning 
  
 -struktur 
  
 -produktionsmedel 
  
 -kvalitet 
  
 -konkurrenskraft 
  
 -företagsstruktur 
  
 -konkurrenskraft 
  
 +ONSUMTION 
  
 (ANDEL 
  
 "UDGET 
  
 -mängd 
  
 -omfattning 
  
 -sammansättning 
  
 -sammansättning 
  
 -marknader 
  
 -WTO 
  
 –VRIGT 
  
 -miljöeffekter 
  
 -regionaleffekter 
  
 -sysselsättningseffekter 
  
 104  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 Vad gäller analysen av i synnerhet miljö- och regionaleffekter begränsas denna till att gälla den direkta påverkan som jordbruks- sektorn har. 
 Varje scenario avslutas med en analys av konsekvenserna för Sverige. Denna analys är mycket osäker eftersom effekterna är svåra att bryta ner på enskilda länder. De redovisade effekter som kan uppstå gäller därför i många fall för hela eller större delar av EU. 
 Analyser som görs i detta avsnitt grundas på det faktaunderlag som redovisats i de föregående avsnitten. 
 !NALYS AV MARGINELLA F¶R¤NDRINGAR AV #!0 
 Alternativet som innebär marginella förändringar av CAP överensstämmer i stort med kommissionens reformförslag Agenda 2000, se avsnitt 6, med bakomliggande faktagrund som redovisas i rapporten Long Term Prospects, CAP 2000 (se avsnitt 5.1.5). 
 Utgångspunkten för detta alternativ är att EU bibehåller systemet med stödprisnivåer. Dessa priser kan i normalfallet antas ligga över världsmarknadsnivån. Det leder till att EU inte kan exportera större kvantiteter än vad som kan avsättas inom  
 WTO-kvoten. 
  För att möta denna situation återstår för EU att ytterligare skärpa utbudsbegränsningen och/eller lägga varorna på interventionsla- ger. 
 För vissa produkter, främst spannmål men eventuellt även nötkött, innebär dock förslagen i Agenda 2000 att EU:s interna priser kommer ner till världsmarknadsprisnivå. Det leder till att export kan äga rum utan bidrag. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 105 
  
 11.1.1 
  
 Producentledet 
  
 I detta alternativ kommer EU:s jordbruk att ha en krympande andel på världsmarknaden p.g.a. att möjligheterna till subventio- ner minskar och en hårdare konkurrens på hemmamarknaden genom att allt större kvantiteter kan importeras utan tullavgifter. För jordbruket och livsmedelsindustrin innebär dessa åtgärder krympande volymer att arbeta med. Genom att produktionen i primärledet kommer att styras allt mer av olika kvoter är risken överhängande att det inte blir den mest effektiva produktionen som kommer att bli kvar. Strukturförändringar kommer att förhindras och införande av effektivare produktionsmetoder för- dröjs jämfört med alternativet med en helt avreglerad sektor. Drabbas industrin av kraftigt minskade råvaruflöden är den mest troliga åtgärden att verksamheter läggs ner. 
 Kvotering innebär, enligt nu gällande regler, att  
 CÖE-ländernas 
  möjliga produktionsvolymer beräknas på basis av en historisk uppnådd produktion. Som framgår av tidigare avsnitt har utveck- lingen i samtliga länder varit likartad. Produktionen minskade kraftigt i början av  
 1990-talet 
  som en följd av de omvälvningar som då inträffade för lönsamhet och avsättning. I vissa fall mer än halverades produktionen. Produktionsminskningen berodde både på minskad areal/minskat antal djur och minskad avkastning. Dessa faktorer sammantaget leder till att  
 CÖE-länderna 
  riskerar få mycket små ingångsvärden för sina kvoter m.m. Under senare år har det skett en viss återhämtning men en rad faktorer har gjort att man som regel är långt från att utnyttja sin produktionspotential. 
 Problemen med att fastställa produktionskvoter belyses genom följande exempel. 
 Enligt kommissionens grundregel ska bidraget till spannmålsod- lingen beräknas utifrån genomsnittlig avkastning under en historisk period. Av tabellen framgår att utfallet för CÖE- länderna blir mycket skiftande beroende på vilken period som väljs. Genomgående är att man missgynnas av att välja en bas 
  
 106  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 som infaller under den period då de stora förändringarna i politik och ekonomi inträffade. 
 4ABELL 3PANNM¥LSAVKASTNING I N¥GRA AV  
 #–% 
  Lee HA 
  
 År 
  
 Ungern 
  
 Rumänien 
  
 Litauen 
  
 Genomsnitt 
  
 1989-1991 
  
 5,18 
  
 3,09 
  
 3,08* 
  
 1991-1995 
  
 4,09 
  
 2,69 
  
 2,20 
  
 1993-1995 
  
 3,76 
  
 2,71 
  
 1,99 
  
 * Avser  
 1990-1991 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN EGNA BER¤KNINGAR 
 På samma sätt missgynnas  
 CÖE-länderna 
  för andra produkter där produktionen styrs genom utbudskvoter. 
  
 4ABELL 
  
 -J¶LKPRODUKTIONEN 
  I N¥GRA AV 
  
 #–% 
  Cole 
  
 År 
  
 Polen 
  
 Tjeckien 
  
 Estland 
  
 Genomsnitt 
  
 1987-1990 
  
 15,845 
  
 1991-1995 
  
 12,691 
  
 3,552 
  
 0,860 
  
 1993-1995 
  
 11,953 
  
 3,260 
  
 0,763 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN EGNA BER¤KNINGAR 
 Utredaren vill framhålla att en politik som bygger på stark utbudskontroll håller tillbaka den utvecklingspotential som finns i det östeuropeiska jordbruket.  
 CÖE-länderna 
  torde därför drabbas förhållandevis hårdare än jordbruket i  
 EU-15 
  eftersom man där har en mer "färdigutvecklad" produktion. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 107 
  
 Det blir speciellt produktionsgrenarna med stark marknadsstyr- ning som kommer att drabbas av att det inte görs några föränd- ringar av CAP, främst mjölk och socker. Produkter med mindre inslag av marknadsregleringar har större möjligheter att utvecklas i  
 CÖE-länderna, 
  t.ex fjäderfäkött, griskött samt frukt och grönt. Kommissionens reformförslag inom ramen för Agenda 2000 avseende spannmål och nötkött underlättar också genom att priserna i EU sänks. Förslagen i Agenda 2000 innebär dock inte att kvoteringen på nötköttsområdet försvinner och den historiska basen för stödutbetalning finns kvar för spannmål, oljeväxter och proteingrödor. 
 En fråga som är mycket viktig att belysa är också hur direktstöden ska behandlas. Inom den nuvarande marknadsordningen ges direktstöd till spannmål m.fl. grödor och nötkött. Direktstöden har kommit till för att kompensera EU:s jordbrukare för stödpris- sänkningar som gjorts. Enligt reformförslaget från kommissionen ökar betydelsen av direktstöd ytterligare. På spannmålsområdet ökar nivån på direktstöden med ca 20 procent. Det införs även ett nytt direktstöd för mjölk. 
 I Agenda 2000 påpekar kommissionen att direktstöd åtminstone inte ska ges till  
 CÖE-länderna 
  under övergångsperioden. Kom- missionen har ännu inte tagit ställning till hur direktstöden ska behandlas efter övergångsperiodens slut. 
 Med nu rådande situation kommer  
 CÖE-länderna 
  normalt att få högre priser som en följd av  
 EU-medlemskapet. 
  Förslagen i Agenda 2000 innebär dock att EU:s priser för spannmål och eventuellt även för nötkött kommer att ligga ner mot världsmark- nadsprisnivå. Med detta som utgångspunkt skulle  
 CÖE-länderna 
  enligt kommissionens förslag inte vara berättigade till direktstöd. Det varnas för att ge  
 CÖE-ländernas 
  jordbrukare direktstöd eftersom det kan leda till oönskade effekter i samhället som t.ex. tilltagande sociala spänningar. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att kandidatländerna är i stort behov av stöd för att lösa många svåra strukturella problem i jordbrukssektorn. 
  
 108  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 Utesluts  
 CÖE-länderna 
  från direktstöd leder det till att dessa länder drabbas av en mycket besvärande konkurrensnackdel jämfört med nuvarande  
 EU-länder. 
  Även om prisnivån är den- samma i  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  i utgångsläget kommer möjligheten till att få direktstöd att vara av avgörande betydelse för konkurrenskraften. Till  
 CÖE-ländernas 
  fördel talar däremot att bl.a. markpriser och andra kostnader är lägre än i  
 EU-15. 
  Med kommissionens förslag i Agenda 2000 utgör direktbidragen när hälften av total intäkt för vissa produkter. 
  
 Produkt 
  
 Direktbidrag i förhållande till 
  
 total intäkt; % 
  
 Spannmål 
  
 40 
  
 Nötkött 
  
 30 
  
 Mjölk 
  
 10 
  
 I tabell 15 visas ett beräkningsexempel på arealbidragens betydelse. Bidragen har beräknats utifrån historiska arealer och avkastningsnivåer och hänsyn har sålunda inte tagits till den potential som kan finnas i  
 CÖE-länderna. 
  Nuvarande stödnivåer har använts i beräkningen. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 109 
  
 4ABELL 5TFALL AV %5 S AREALST¶D I  
 #–% 
  Caldwell P¥ GENOMSNITTLIG AVKASTNING 
  
 Land 
  
 Arealstöd, milj kr 
  
 Summa 
  
 Spannmål 
  
 Oljeväxter 
  
 Protein- 
  
 Träda 
  
 milj kr 
  
 grödor 
  
 Estland 
  
 200 
  
 0 
  
 0 
  
 50 
  
 250 
  
 Lettland 
  
 360 
  
 0 
  
 0 
  
 80 
  
 440 
  
 Litauen 
  
 1 060 
  
 10 
  
 0 
  
 240 
  
 1 310 
  
 Polen 
  
 8 760 
  
 760 
  
 690 
  
 1 960 
  
 12 170 
  
 Rumänien 
  
 7 250 
  
 1 480 
  
 130 
  
 1 620 
  
 10 480 
  
 Bulgarien 
  
 2 780 
  
 1 180 
  
 0 
  
 620 
  
 4 580 
  
 Ungern 
  
 4 670 
  
 1 490 
  
 170 
  
 1 040 
  
 7 370 
  
 Tjeckien 
  
 2 900 
  
 820 
  
 200 
  
 650 
  
 4 570 
  
 Slovakien 
  
 1 490 
  
 290 
  
 140 
  
 330 
  
 2 250 
  
 Slovenien 
  
 220 
  
 10 
  
 10 
  
 50 
  
 290 
  
 Totalt 
  
 29 690 
  
 6 040 
  
 1 340 
  
 6 640 
  
 43 710 
  
 Sverige 
  
 3 300 
  
 270 
  
 40 
  
 Se spm 
  
 3 610 
  
 +¤LLA %GNA BER¤KNINGAR 
 Utredaren vill också peka på att detta alternativ kan leda till att nödvändiga strukturrationaliseringar i  
 CÖE-länderna 
  kommer att hållas tillbaka eftersom producenterna väljer att dra nytta av kvoter och direktbidrag. Avkastningsökningar som uppnås måste dock leda till att produktionsresurser tas ur produktion. I detta läget kan det mycket väl vara de små jordbrukarna som blir kvar medan nödvändiga strukturrationaliseringar inte kommer till stånd. Denna effekt kan bli speciellt påtaglig i Polen. På motsva- rande sätt kan kvoter också bevara en oreformerad storskalig jordbruksstruktur. 
  
 110  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 11.1.2 
  
 Livsmedelsindustrin 
  
 WTO-avtalets 
  tillämpning innebär krympande kvantiteter som kan exporteras och ökat tillträde för importen vilket innebär att EU:s livsmedelsindustri måste dra ner på sin verksamhet. För varor där stark utbudsbegränsning tillämpas kännetecknas mark- naden av svag konkurrens då de vanligen bara finns någon eller ett fåtal producenter i varje land. Tilltagande utbudsbegränsningar torde medföra att möjligheten till företagsetableringar minskar ytterligare. 
 I nuläget är  
 CÖE-ländernas 
  största konkurrensfördel jämfört med  
 EU-15 
  att kostnaderna för i första hand råvaror och arbete är lägre. Medlemskapet innebär dock enligt detta alternativ att priserna utjämnas mellan EU och  
 CÖE-länderna 
  vilket leder till att denna fördel går förlorad. 
 Industrin i  
 CÖE-länderna 
  är som regel mindre effektiv än i  
 EU-15 
  beroende på bl.a. lågt utnyttjande av maskiner och arbetskraft. Industrin har också problem med låg kvalitetsnivå på både råvaror och färdigprodukter, svag infrastruktur och dåligt utvecklade distributionsnät. Detta gäller i synnerhet för basindustrier som kvarnar, slakterier och sockerbruk. I de mera konsumentoriente- rade industrierna har utländska företag gjort stora investeringar, exempel på sådan branscher är dryckesindustrin, bagerier och konfektindustrin. Utredaren vill påpeka att  
 EU-medlemskapet, 
  enligt detta alternativ, kan innebär att  
 CÖE-länderna 
  riskera att omvandlingen till en konkurrenskraftig livsmedelsindustri hämmas. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 111 
  
 4ABELL 
  
 0RODUKTIONSKAPACITET OCH UTNYTTJANDEGRAD I 
  
 POLSK LIVSMEDELSINDUSTRI TON 
  
 Industrigren 
  
 Kapacitet 
  
 Utnyttjande 
  
 Svinslakterier 
  
 2 200 
  
 946 
  
 Storboskapslakterier 
  
 900 
  
 145 
  
 Kvarn 
  
 4 300 
  
 2 800 
  
 Socker 
  
 2 000 
  
 1 600 
  
 Fodermedel 
  
 7 500 
  
 4 100 
  
 Potatisstärkelse 
  
 200 
  
 75 
  
 Mejeri 
  
 12 000 
  
 6 060 
  
 Bryggeri 
  
 220 
  
 165 
  
 Alkohol 
  
 450 
  
 245 
  
 Bageri 
  
 4 800 
  
 2 650 
  
 Margarin 
  
 380 
  
 360 
  
 Jucie 
  
 300 
  
 250 
  
 Grönsakskonserver 
  
 150 
  
 50 
  
 +¤LLA *ORDBRUKSSTATISTISK ¥RSBOK I 0OLEN 
  
 11.1.3 
  
 Prisutvecklingen 
  
 Bibehåller EU sin nuvarande prisnivå för jordbruksprodukter kommer det att innebära stigande priser i  
 CÖE-länderna 
  på de flesta produkter. Prisökningen kommer på kort sikt att vara till nytta för jordbrukssektorn men kommer totalt sett att missgynna samhället eftersom livsmedelskonsumenterna kommer att miss- gynnas. P.g.a. av den ojämna inkomstfördelning som ofta råder i dessa länder skulle kraftigt stigande livsmedelspriser ytterligare förvärra situationen för de svagaste grupperna. 
  
 CÖE-länderna 
  exportera i nuläget ofta jordbruksprodukter utan bidrag, en stor del av exporten går till priskänsliga marknader i f.d. Sovjet. Med stigande priser på den interna marknaden skulle  
 CÖE-ländernas 
  konkurrenskraft på dessa marknader minska och det skulle med säkerhet krävas exportbidrag för kunna upprätt- hålla handeln. Det finns små möjligheter att med nationella medel ge exportstöd och den bidragsberoende exporten är dessutom be- 
  
 112  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 gränsad genom  
 WTO-avtalet. 
  Utredaren ser således en fara i en utveckling där  
 CÖE-länderna 
  inom ramen för gällande CAP går mot stigande interna priser. 
  
 4ABELL 
  
 0RISJ¤MF¶RELSE  
 #–% 
  Adams 
  
 4YSKLAND 
  
 Land 
  
 Polen 
  
 Ungern 
  
 Litauen 
  
 Rumänien 
  
 Tyskland 
  
 Vete 
  
 kr/100kg 
  
 87,3 
  
 48,15 
  
 90 
  
 67,95 
  
 128,25 
  
 Majs 
  
 kr/100 kg 
  
 48,15 
  
 0 
  
 101,7 
  
 121,5 
  
 Potatis 
  
 kr/100 kg 
  
 31,5 
  
 117 
  
 130,95 
  
 128,7 
  
 Sockerbetor 
  
 kr/100 kg 
  
 19,8 
  
 18 
  
 27 
  
 13,95 
  
 43,2 
  
 Mjölk 
  
 kr/kg 
  
 1,17 
  
 1,215 
  
 0,855 
  
 2,79 
  
 Nötkött 
  
 kr/kg 
  
 6,75 
  
 5,85 
  
 4,95 
  
 17,55 
  
 Griskött 
  
 kr/kg 
  
 7,2 
  
 5,85 
  
 8,55 
  
 10,35 
  
 * 1 DM = 4,30 SEK 
 +¤LLA /%#$ 
 Höga priser på produkterna och olika former av direktstöd leder till att detta kapitaliseras in i markvärden, maskiner och produk- tionsmedel. Jordbruket förlorar sålunda direkt en del av stödet i form av stigande kostnader. I nuläget är kostnaden för bl.a. jordbruksmark betydligt lägre i  
 CÖE-länderna 
  än i  
 EU-15. 
  
 11.1.4 
  
 Konsumtion 
  
 Livsmedelskonsumtionen i  
 CÖE-länderna 
  minskade kraftigt i början av  
 1990-talet 
  bl.a. som en följd av stigande priser i samband med förändringen av politiken. Historiskt sett har livsmedelskonsumtionen i  
 CÖE-länderna 
  varit hög med stort intag av animaliska produkter och socker. De senaste åren har konsumtionen åter börjat att vända uppåt till följd av att det ekonomiska läget har förbättrats. Konsumtionsinriktningen har dock ändrats mot bl.a. mera fjäderfäkött och mindre nöt- och 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 113 
  
 griskött. En stor del av inkomsten används redan idag till livsmedelskonsumtion i  
 CÖE-länderna. 
  
 EU:s priser är som regel högre än i  
 CÖE-länderna 
  (se f.g. avsnitt). Ett  
 EU-medlemskap 
  innebär sålunda att livsmedelskonsumenter- na i  
 CÖE-länderna 
  med detta alternativet kommer att få möta stigande priser. Det innebär att en förhållandevis större del av den disponibla inkomsten får användas till livsmedel och tränger undan annan konsumtionen. Det torde i sin tur medföra negativa effekter totalt sett för samhällsekonomin. 
  
 11.1.5 
  
 Handel 
  
 De flesta av  
 CÖE-länderna 
  har av tradition varit nettoexportörer av jordbruksprodukter. Den viktigaste exportmarknaden har varit Sovjet. I nuläget är det bara några få av  
 CÖE-länderna 
  som fortfarande är nettoexportörer. 
 Alternativet med endast marginella förändringar av CAP innebär, som visats i avsnitt 11.1.1, att produktionen i  
 CÖE-länderna 
  kommer att bromsas av kvoter m.m. Det inhemska jordbruket kommer sålunda att få problem med att kunna expandera och därmed utveckla sin export av jordbruksprodukter. 
 De nuvarande  
 EU-länderna 
  som redan i nuläget har svårt att uppfylla  
 WTO-begränsningarna 
  för subventionerad export kan komma att tvingas att försöka avsätta sitt överskott på den inre marknaden när  
 CÖE-länderna 
  blir  
 EU-medlemmar. 
  Utredaren vill påpeka att det därför kan finnas en risk för att EU försöker lösa en 
 del av sina  
 WTO-problem 
  genom att utvecklingen av jordbruks- sektorn i  
 CÖE-länderna 
  hålls tillbaka. 
 I kommissionens Strategy Paper från 1995 pekades handeln ut som ett nyckelområde för att få fart på utvecklingen i CÖE- länderna. I Agenda 2000 har kommissionen nästan helt undvikit 
  
 114  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 att diskutera handelsaspekten som en möjlig väg att utveckla jordbruket i  
 CÖE-länderna. 
  
 11.1.6 
  
 Miljöaspekter 
  
 Jämfört med nuläget innebär marginella förändringar av CAP generellt sett stigande produktpriser i  
 CÖE-länderna. 
  Det ger jordbrukarna incitament att öka användningen av handelsgödsel och bekämpningsmedel. Det kan också stimulera till intensivare animalieproduktion vilket kan öka utsläppen av stallgödsel. Utrustningen för att lagra stallgödsel är generellt sett i sämre skick än i  
 EU-15. 
  Utredaren anser att detta kan leda till att risken för negativ miljöpåverkan från jordbruket ökar. 
 Vad gäller andra miljömål som biologisk mångfald, öppet landskap etc. anser utredaren det vara viktigt att framhålla att det inte är utformningen av jordbrukspolitiken som skall användas som ett medel att lösa dessa mål. För att uppfylla dessa mål bör istället speciella åtgärder sättas in. Däremot bör jordbrukspoliti- Rodriguez så långt som möjligt utformas på ett sådant sätt att den inte motverkar miljömålen. 
  
 11.1.7 
  
 Regionalpolitik 
  
 Som framgått av analysen i tidigare avsnitt bedöms detta alterna- tiv leda till begränsade möjligheter att utveckla jordbruket i CÖE- länderna. Utbudskvoter, direktbidrag och höga priser gynnar främst jordbrukssektorn i  
 EU-15. 
  Landsbygden i  
 CÖE-länderna 
  får därför svårt att utvecklas med jordbruket som pådrivande kraft. I detta alternativ synes det därför komma att behöva sättas in regionalstöd i förebyggande syfte för att underlätta övergång till annan verksamhet. P.g.a. att detta alternativ medför att sektorn är starkt reglerad torde dock förändringarna gå förhållandevis 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 115 
  
 långsamt. Det är viktigt att betona att regionalstöden inte får leda till att konkurrenskraftigt jordbruk slås ut. 
 För att de medel som avsätts inom utvecklingsfonden ska kunna användas på ett meningsfullt och effektivt sätt krävs det att finns expertis inom EU som gör de nödvändiga prioriteringarna. Styrningen från EU får dock inte vara så hård att initiativkraften i  
 CÖE-länderna 
  går förlorad. Det kräver betydligt större insatser från EU för att fördela strukturstöden än för att fördela stöden som löper inom garantifonden. 
 Stöd som omfattar även andra sektorer kan komma att verka balanserande gentemot de stöd som går till jordbruket, inte minst via garantifonden. Detta ger möjligheter att motverka en sned- vridning mellan olika sektorer. 
 Länder inom  
 EU-15 
  som får strukturstöd av liknande anledningar som kan berättiga  
 CÖE-länderna 
  till motsvarande stöd kommer att få vidkännas en konkurrenssituation. Det är främst länderna i Sydeuropa som kommer att beröras. I gengäld kommer dock Sydeuropa att påverkas i mindre utsträckning av konkurrens på marknaden för jordbruksprodukter. 
 Vid nuvarande regler för delfinansiering av regionalstöden kommer  
 CÖE-länderna 
  att ha mycket begränsade möjligheter att skjuta till egna medel. Utredaren vill påpeka att reglerna för finansieringen av strukturstöden måste förändras om dessa ska få någon effekt. 
 Erfarenheten från EU:s utvidgning med Spanien, Portugal och Grekland visar att produktionsanpassningarna tagit betydligt längre tid än väntat och att effekterna blivit mindre. Den främsta orsaken till detta är att EU:s regler för produktionsbegränsningar varit verkningsfulla. 
  
 116  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 11.1.8 
  
 Sysselsättning 
  
 Begränsade möjligheter att utveckla jordbruket i  
 CÖE-länderna 
  leder till att produktionspotentialen inte kommer kunna tas till vara. Av detta skäl kommer sysselsättningsmöjligheterna i sek- torn inte att utnyttjas. Fördröjningar i strukturutvecklingen p.g.a. utbudskvoter och andra regleringsingripanden kan dock verka i motsatt riktning. 
  
 11.1.9 
  
 Budget 
  
 Det har gjorts en lång rad beräkningar över budgetkostnaderna för en utvidgning vad gäller marknadsregleringarna (garantifonden). Det svårt att jämföra kostnadsutfallet eftersom beräkningarna ofta har gjorts med skiftande förutsättningar. Förutsätts oförändrad CAP hamnar kostnaderna på ca  
 10-15 
  Taylor per år. Merparten av kostnaderna kommer enligt dessa beräkningar att ligga på olika direktstöd, arealstöd och djurbidrag. Genom att olika typer av kvoteringar bibehålls innebär det att kostnaderna för interven- tionsåtgärder och exportbidrag hålls tillbaka. 
 Budgetkostnaderna för marknadsstöden blir i detta alternativ förhållandevis begränsade. Utredaren vill betona att budgeten inte är avgörande för möjligheterna att utvidga EU om man väljer att endast marginellt förändra CAP och inte låter  
 CÖE-länderna 
  få del av alla stöd. 
 4ABELL "ER¤KNINGAR AV BUDGETKOSTNADEN F¶R  
 –STEUROPAUTVIDGNINGEN 
  MDR ECU 
  
 Källa 
  
 CÖE-4 
  
 Rivera 
  
 Mendez  Alexander (1995) 
  
 9-14 
  
 EU (1995) 
  
 12 
  
 Slater  Silva 
  
 5-15 
  
 9-23 
  
 Mendez 
  
 13-15 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 117 
  
 Det är svårt att kvantifiera behoven av regionalstöd i CÖE- länderna. Antas att hela området blir berättigat till stöd och att samma stödintensitet tillämpas som inom nuvarande  
 EU-15 
  kan stödet uppskattas till ca 20 mdr ecu. Detta belopp har räknats fram som produkten av nuvarande stöd per person inom  
 EU-15 
  och befolkningsmängden i  
 CÖE-länderna. 
  
 I Agenda 2000 har kommissionen uttalat att regionalstöden ska begränsas till 4 procent av BNP. Med hänsyn till att  
 BNP-nivån 
  i  
 CÖE-länderna 
  är betydligt lägre anser kommissionen att dessa länder inte har förmåga att absorbera mera stöd. På basis av BNP för 1995 kan stödet då beräknas till ca 9,5 mdr ecu. 
  
 CÖE-ländernas 
  bidrag till den gemensamma  
 EU-kassan 
  beräknas till ca  
 2-3 
  mdr ecu på basis av total BNP för 1995 
  
 11.1.10 
  
 Övergångsåtgärder 
  
 En stor del av regelverket som är kopplat till CAP grundas på historiska uppgifter om avkastning, arealer, djurantal, m.m. CÖE- länderna har de senaste åren drabbats av kraftiga produktions- minskningar. Dessa länder kan därför komma att få mycket oförmånliga ingångsvärden. Utredaren anser att det som över- gångsåtgärd inom detta alternativ skulle vara möjligt att låta  
 CÖE-länderna 
  utnyttja sin produktionspotential innan kvoter, basarealer, m.m. låses fast. En sådan åtgärd skulle ge kandidat- länderna en möjlighet att utveckla sitt jordbruk innan olika former av utbudsbegränsningar griper in. För länderna inom EU innebär denna möjlighet att konkurrensen ökar. Det innebär också att budgetkostnaderna ökar. 
  
 118  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 11.1.11 
  
 Frikopplat stöd 
  
 Utredaren anser att för fullständighetens skull bör analyseras även ett alternativ med frikopplade stöd. En utveckling mot stödsystem som inte är lika hårt kopplade till produktionen kan inte uteslutas i framtiden. USA har genom sin reform på jordbruksområdet under 1996 tagit ett steg i denna riktning. I de kommande Peters förhandlingarna kan USA mycket väl ställa krav på att EU orienterar sig i samma riktning. 
 Det förutsätts att EU omvandlar nuvarande stöd, marknadsstöd och direktstöd, till ett frikopplat stöd. Frikopplade stöd innebär att jordbruket ges stöd utan krav på produktion. Det kan t.ex. ges som ett generellt arealbidrag eller som ett kontantbidrag till jordbrukaren. För produkterna förutsätts att marknadsmässiga villkor gäller. Liksom i basscenariot gäller att det inte sker någon avtrappning av stödet. 
 Det frikopplade stödet ger jordbrukaren tydligare signaler från marknaden vilken omfattning och inriktning produktionen ska ha. Jordbrukets konkurrenskraft ges sålunda större utrymme. Pro- blemen med de frikopplade stöden är bl.a. att det är svårt att finna en bas för utbetalningarna som långsiktigt fungerar. Bristfällig statistik gör detta problem speciellt svårt för  
 CÖE-länderna. 
  
 För  
 CÖE-länderna 
  innebär det frikopplade stödet större möjlig- heter att konkurrera på marknaden jämfört med den produktions- kopplade kvoteringen. Avgörande för  
 CÖE-länderna 
  blir vilken bas som tillämpas vid fastställandet av stödet. 
 I detta alternativ kommer prisnivån att falla jämfört med nuvaran- de läge i EU, vilket är speciellt positivt för  
 CÖE-länderna. 
  Budgetmässigt däremot kommer kostnaderna att öka kraftigt. Överslagsmässigt kan kostnadsökningen uppskattas till ca 20 mdr ecu jämfört med nuläget. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 119 
  
 Det torde också vara svårt att få acceptans i samhället i övrigt för att på detta sätt tillförsäkra bönderna en garanterad inkomst utan att det görs någon motprestation. 
  
 11.1.12 
  
 Konsekvenser för Sverige 
  
 En marginell förändring av CAP jämfört med nuläget innebär att  
 CÖE-länderna 
  ges små möjligheter att utveckla sin jordbruks- sektor. För Sverige liksom för övriga  
 EU-länder 
  innebär det att konkurrenstrycket från  
 CÖE-länderna 
  blir lågt. För vissa produk- ter är det sannolikt att  
 CÖE-länderna 
  inte ens når upp till full självförsörjning. Det kan ge Sverige möjligheter till att exportera livsmedel. Det kan dock medföra att efterfrågan på inte minst högförädlade livsmedel i  
 CÖE-länderna 
  blir mindre än om en liberalare politik hade tillämpats eftersom tillväxttakten i samhället kan dämpas. För Sverige är det främst de närliggande länderna, Polen och de baltiska länderna, som är de intressantaste exportmarknaderna. 
 För livsmedelskonsumenterna i Sverige innebär detta alternativ i stort sett oförändrad situation jämfört med nuläget. 
 !NALYS AV FULLST¤NDIG LIBERALISERING AV #!0 
 Detta alternativ ansluter till stor del till det betänkande som lämnades av  
 KomiCAP-utredningen 
  (se kapitel 7) 
 Utgångspunkten för detta alternativ är att EU anpassar stödprisni- vån till de priser som råder på världsmarknaden vilket innebär att de marknadsstödjande åtgärderna tas bort. Det innebär i praktiken att export kan ske utan bidrag och att det inte behövs något stöd för lagring samt att gränsskyddet anpassas till utvecklingen i 
  
 120  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 andra jämförbara länder. Under en övergångsperiod antas att jordbruket i EU ges kompensation för reducerade marknadsstöd. 
 Övergångsåtgärderna riktade mot  
 EU-15 
  antas vara avslutade innan  
 CÖE-länderna 
  blir  
 EU-medlemmar. 
  
 11.2.1 
  
 Producentledet 
  
 Jordbruket i  
 EU-15 
  kännetecknas inom de flesta produktionsgre- nar av höga avkastningsnivåer och av intensiv användning av produktionsmedel. Huvudorsaken till detta är att marknadsregle- ringen genom höga produktpriser gjort det lönsamt med denna inriktning på produktionen. Sett i ett internationellt perspektiv har EU bl.a. därför högre produktionskostnader än de flesta viktiga konkurrenter på marknaden, däribland  
 CÖE-länderna. 
  
 Vid en anpassning av de interna priserna till de priser som råder på världsmarknaden kommer EU:s jordbruk i en ny situation. För att möta denna måste åtgärder vidtas. Vissa produktionsgrenar måste eventuellt helt överges medan rationaliseringar och effekti- viseringar kan ge ökade möjligheter på andra områden. Olika typer av regleringsåtgärder, inte minst utbudsbegränsningar, har under lång tid avskärmat EU:s jordbruk från konkurrens på världsmarknaden vilket torde innebära att det finns ett stort uppdämt behov av åtgärder, men också en tröghet mot att vidta dessa. Även i livsmedelsindustrin har avsaknaden av internatio- nell påverkan gjort att rationaliseringar inte genomförts i den takt som krävts för att vara internationellt konkurrenskraftig. 
 Höga mark- och kvotvärden och stora investeringar i byggnader, maskiner m.m. som inte är avskrivna innebär att det finns en inneboende tröghet i att snabbt vidta förändringar. 
  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk har generellt sett ett betydligt mera konkurrensutsatt jordbruk. P.g.a. budgetläget har länderna små 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 121 
  
 möjligheter att ge bidrag till export och andra subventioner. Gränsskyddet är också som regel på en lägre nivå än vad som tillämpas i EU. Kostnadsläget i  
 CÖE-länderna 
  är allmänt sett betydligt lägre än i  
 EU-15. 
  Kostnaderna för arbetskraft och bränsle är exempel på kostnader för insatsmedel som är lägre än i  
 EU-15. 
 CÖE-länderna 
  är sålunda i nuläget kapabla att exportera jordbruksprodukter till världsmarknadsprisnivå utan i stort sett några subventioner. En fara för  
 CÖE-ländernas 
  jordbrukssektor som bör observeras är dock att det inte har återinvesterats i tillräckligt hög utsträckning under de senaste åren. Mycket av den tekniska utrustningen härrör sig från tiden före den ekonomiska omvälvningen och har köpts in till mycket låga priser. Svag lönsamhet i sektorn under senare år är en huvudorsak till den låga investeringsnivån. Det kan därför uppstå ett stort investeringsbe- hov under de närmaste åren. Det innebär att kostnadsnivån stiger även i  
 CÖE-länderna. 
  I en situation med ett avreglerat jordbruk har  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk ett betydligt bättre utgångsläge än i scenariot med bibehållna regleringar. Utredaren anser att CÖE- ländernas jordbruk till stora delar är anpassat till läget på världsmarknaden till skillnad från jordbruket i  
 EU-15. 
  
 11.2.2 
  
 Livsmedelsindustrin 
  
 Reformscenariot innebär att produktpriserna blir lägre än i scenariot med bibehållen reglering. Det innebär också att olika typer av utbudsregleringar tas bort. Dessa båda åtgärder är positiva för livsmedelsindustrins konkurrenskraft. Det torde speciellt gälla för industrin i  
 CÖE-länderna 
  som är i ett uppbygg- nadsskede och inte är lika stabil som industrin i  
 EU-15. 
  
 122  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 11.2.3 
  
 Prisutveckling 
  
 Detta scenario innebär att priserna på  
 EU-marknaden 
  styrs av världsmarknadens utveckling. Jämfört med nuläget torde det för de flesta varor innebära att priserna på  
 EU-marknaden 
  kommer att falla. Det kan också leda till en ryckigare prisutveckling. 
 Prisförändringen i  
 CÖE-länderna 
  blir betydligt mindre än i de nuvarande  
 EU-länderna. 
  För flertalet jordbruksprodukter ligger prisnivån i  
 CÖE-länderna 
  i stort sett på världsmarknadsprisnivå.  
 CÖE-länderna 
  torde därför initialt ha betydligt bättre förutsätt- ningar att anpassa sig till den nya situationen än producenterna i  
 EU-15. 
  Detta scenario kan leda till att prisvariationen blir större även i  
 EU-15 
  jämfört med regleringsalternativet. 
  
 11.2.4 
  
 Konsumtion 
  
 Borttagande av marknadsregleringen, enligt detta scenario, inne- bär att prisnivån på livsmedel sjunker. Konsumenterna ges på så sätt möjlighet att få tillgång till billigare livsmedel. Det gäller dock endast under förutsättning att prissänkningen verkligen kommer konsumenterna tillgodo och inte hamnar i de tidigare industri- och affärsleden. Utredaren vill speciellt betona betydel- sen av låga konsumentpriser för livsmedel i  
 CÖE-länderna 
  eftersom konsumenterna där spenderar en förhållandevis större andel av inkomsten på livsmedel än konsumenterna i  
 EU-15. 
  
 11.2.5 
  
 Handel 
  
 Avvecklingen av marknadsregleringen innebär att handeln mellan EU och tredje land kan ske utan olika former av stöd och avgifter. Det innebär också att de handelsbegränsningar som nu ligger inom  
 WTO-avtalet 
  kommer att sakna betydelse.  
 WTO-avtalets 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 123 
  
 begränsningar har speciellt stor betydelse för  
 CÖE-länderna 
  som missgynnas av nuvarande avtal. Omfattningen av EU:s handel med tredje land kommer därför att styras av konkurrenskraften på marknaden. Utredaren vill betona att  
 CÖE-länderna 
  har bättre möjligheter att kunna delta i en handel dels på tredje land, dels på  
 EU-marknaden 
  eftersom det inte finns några kvoter som begrän- sar produktionen. Redan i utgångsläget torde  
 CÖE-länderna 
  ha goda förutsättningar till handel eftersom man redan nu kan konkurrera utan exportbidrag. För att kunna konkurrera på nya exportmarknader krävs att varor med bättre kvalitet kan produce- ras vilket också leder till högre produktionskostnader. På kort sikt torde  
 CÖE-länderna 
  ha störst möjlighet att konkurrera på sina traditionella marknader. 
  
 11.2.6 
  
 Miljöaspekter, regionalpolitik, m.m. 
  
 Detta scenario innebär generellt sett lägre produktpriser. Det leder till att de ekonomiskt optimala insatserna av handelsgödsel och bekämpningsmedel minskar. En sådan utveckling är positiv för miljön. Billigt foder ger dock incitament att bedriva en intensiv animalieproduktion vilket kan ge upphov till negativa miljö- effekter. 
 Scenariot med fullständig liberalisering av jordbrukspolitiken ger jordbruket i  
 CÖE-länderna 
  större möjligheter att kunna konkurre- ra på marknaden. I vissa områden och regioner torde jordbruket i kandidatländerna ha goda möjligheter att utveckla ett konkurrens- kraftigt jordbruk. För andra områden kan detta alternativ innebära en snabb utslagning av jordbruket. I dessa områden kommer det att finnas behov av regionalstöd för att kunna utveckla annan verksamhet. Jämfört med effekterna av det förra scenariot torde det finnas behov att snabbt kunna sätta in åtgärder i områden som inte klarar att upprätthålla jordbruksproduktionen till marknads- mässiga villkor. 
  
 124  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 För  
 EU-15 
  innebär avregleringen att konkurrensen på marknaden blir hårdare. Det kan leda till att områden i  
 EU-15 
  som i nuläget klarar sig utan regionalstöd kan komma att behöva omfattas av dessa stöd. 
  
 11.2.7 
  
 Budget 
  
 I detta alternativ bortfaller kostnaderna för de marknadsreglerande åtgärderna eftersom slutmålet är fullständig liberalisering. Under en övergångsperiod förutsätt att det kommer att ges någon form av kompensation för uteblivet prisstöd riktat mot  
 EU-15. 
  En kvantifiering av kompensationsbetalningen är svår att göra efter- som det beror dels på övergångsperiodens längd, dels på hur snabbt stödet trappas av. Inledningsvis är det dock troligt att budgetkostnaderna ökar jämfört med nuläget En omläggning från prisstöd till direktstöd innebär att finansieringen flyttas från konsumenterna till skattebetalarna. 
 Budgetkostnaderna för regionalstödet är svåra att förutse eftersom de beror på marknadseffekterna. Utredaren anser att det finns möjligheter till lägre kostnader för  
 CÖE-länderna 
  jämfört med alternativet utan reformering. 
  
 11.2.8 
  
 Övergångsåtgärder 
  
 Övergångsåtgärderna i detta scenario riktar sig mot  
 EU-länderna. 
  Först och främst måste EU inrikta sig på att sänka stödpriserna ner mot världsmarknadsprisnivå. Genom denna åtgärd kan EU- ländernas produktion exporteras utan subventioner. Det innebär också att förekommande system med utbudsbegränsningar kan tas bort, t.ex. mjölkkvoter, obligatorisk träda m.m. För de produkter där marknaden tillåter bör  
 EU-priserna 
  så snabbt som möjligt anpassas till världsmarknadsnivå. På andra produkter där skill- 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 125 
  
 naden mellan EU:s priser och världsmarknadspriset är större kan det vara motiverat att trappa ner priserna under en längre period. Utredaren vill betona vikten av att alla reglerade produkter behandlas enligt samma princip. 
 EU:s marknadsregleringar har varit en etablerad faktor på marknaden under mycket lång tid. Produktionsapparaten i såväl primärproduktion som industriled har anpassats efter de villkor som statsmakterna ställt upp. En dramatisk förändring av de politiska grundförutsättningarna kan därför leda till en snabb och okontrollerad förändring. I syfte att motverka en sådan förändring är det därför rimligt att jordbrukssektorn ges möjligheter till anpassning under en övergångstid. 
 Kompensationen kan utformas på en rad olika sätt. En viktig utgångspunkt för kompensationen är att den ska ges under en övergångsperiod och sedan upphöra. Det synes därför vara viktigt att inte etablera nya stödformer som riskerar att växa in som permanenta inslag i jordbrukspolitiken. Stöden bör istället ges inom befintligt regelverk, t.ex. arealbidrag och djurbidrag. En av svagheterna med denna metod är att EU kan dra på sig kritik från WTO. Om EU klart och tydligt kan ange att stödet ska tas bort efter en viss övergångsperiod bedöms dock åtgärderna ha goda möjligheter att bli accepterade. 
 Som alternativ till denna metod kan jordbruket kompenseras med ett stöd som är mera frikopplat från produktionen (se avsnitt 11.1.9). Fördelen med detta stöd är marknadssignalerna når jordbruket snabbare. Det finns t.ex. ingen anledning att upprätt- hålla en olönsam produktion enbart av det skälet att man åtnjuter kompensationsbetalning. Nackdelen är att det kan vara svårt att i senare ta bort stödet vilket bl.a. försvårar ett fullt medlemskap för  
 CÖE-länderna 
  eftersom dessa inte får del av stödet. 
 Utredaren vill betona vikten av att övergångsåtgärderna enligt detta scenario blir avslutade till dess att  
 CÖE-länderna 
  blir EU- medlemmar. Om så inte är fallet måste antingen principen om den 
  
 126  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 gemensamma marknaden släppas eller så drabbas  
 CÖE-länderna 
  av en konkurrensnackdel. 
  
 11.2.9 
  
 Konsekvenser för Sverige 
  
 Scenariot med fullständig liberalisering innebär att jordbruket i Sverige får konkurrera med jordbruket i  
 CÖE-länderna 
  på mera marknadsmässiga villkor. Som har kunnat konstateras i det föregående finns det möjligheter i  
 CÖE-länderna 
  att ta upp konkurrensen på en del områden. För Sveriges del blir det främst de länder som har en likartad produktionssammansättning och som ligger i det geografiska närområdet som blir de svåraste konkurrenterna. 
 P.g.a. av att  
 CÖE-länderna 
  ännu inte har löst problem i främst livsmedelsindustrin torde det på kort sikt vara bulkvaror som man kan konkurrera med. Oljeväxtfrö som används som råvara i den svenska fettvaruindustrin kan vara ett exempel på en vara som exporteras till Sverige.  
 CÖE-länderna 
  kan också komma att exportera frukt och grönsaker samt beredningar av dessa produk- ter. I första hand torde dessa produkter användas som råvaror i livsmedelsindustrin. 
 På animalieområdet torde importkonkurrensen bli mindre på kort sikt. Problem med att uppfylla kvalitetskraven håller tillbaka handel med dessa produkter. På längre sikt torde dock CÖE- länderna ha möjlighet att konkurrera även med dessa produkter. 
 För Sveriges del finns det också möjlighet att konkurrera på  
 CÖE-ländernas 
  hemmamarknader. Sverige har dock hittills inte varit speciellt aktivt att investera i anläggningar i dessa länder vilket är till nackdel jämfört med många andra  
 EU-länder. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 127 
  
 För konsumenterna innebär detta alternativ möjligheter till lägre konsumentpriser. Det beror dels på att stödpriserna sänks, dels på att det finns möjlighet till ökad konkurrens på marknaden. 
 !NALYS AV SUCCESSIV REFORMERING AV #!0 
 I alternativet som benämns successiv reformering är slutmålet för EU:s jordbrukspolitik detsamma som i scenariot med fullständig liberalisering (se avsnitt 11.2). Enligt direktiven för utredaren ska olika övergångsperioder prövas för att skapa en situation där jordbruket i EU och  
 CÖE-länderna 
  har likvärdiga konkurrensvill- kor på den gemensamma marknaden. Detta avsnitt kommer att inriktas mot de övergångsåtgärder som krävs för  
 EU-15 
  resp  
 CÖE-länderna. 
  
 11.3.1 
  
 Producentled och livsmedelsindustri 
  
 Behovet av övergångsåtgärder för producent- och industriledet i  
 EU-15 
  och i  
 CÖE-länderna 
  är olika. 
 För  
 EU-15 
  gäller det att skapa förutsättningar för ett jordbruk som kan verka på en marknad utan stöd. Utredaren anser att det är nödvändigt att prisnivån i  
 EU-15 
  successivt sänks så att kontakt kan uppnås med världsmarknaden. För att mildra effekterna av prissänkningen kan det krävas att kompensation ges på annat sätt. På lång sikt är avsikten att även direktstöden trappas av och slutligen tas bort helt. Direktstöd som är avsedda att finnas endast under en begränsad period bör ges enligt de system som finns i nuläget. Ska stöden finnas under en längre period bör andra former övervägas. Vid utformningen av sådana stödsystem bör målsättningen vara att marknaden ska påverkas så lite som möjligt. Det kan t.ex. införas ett stöd som är frikopplat från produktionen vilket ger jordbruket en grundtrygghet för sin 
  
 128  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 verksamhet. Produktionsinriktning i form av grödval, djurhåll- ning, intensitet, tidpunkt för försäljning m.m. sker däremot helt på marknadsmässiga villkor. 
 Utredaren anser det vara svårt att ange någon bestämd tidpunkt för hur snabbt kompensationsbetalningarna kan fasas ut. För vissa produkter, i synnerhet spannmål, har omfattande reformer redan genomförts i.o.m. 1992 års reform och nya reformer planeras, Agenda 2000. För andra produkter som t.ex. socker har reformar- betet inte påbörjats ännu. För de produkter som är mest reglerade, socker och mjölk, torde det bli frågan om förhållandevis långa övergångsperioder innan allt stöd har tagits bort. Med hänsyn till tidtabellen för utvidgningen kan direktstöden inom EU blockera möjligheterna att skapa en gemensam marknad. 
 Med hänsyn till principen om likvärdiga konkurrensvillkor på en gemensam marknad ser utredaren det inte som möjligt att ge kompensationsstöd för prissänkningar till enbart jordbruket i EU- 15 och utesluta  
 CÖE-länderna. 
  För att ensidigt kunna ge stöd till 
  
 EU-15 
  är det nödvändigt att bibehålla gränshindren vid handel mellan områdena. I annat fall måste dessa övergångsåtgärder rik- tade mot jordbruket i EU vara avslutade innan  
 CÖE-länderna 
  blir fullvärdiga  
 EU-medlemmar 
  på jordbruksområdet. När Spanien och Portugal blev  
 EU-medlemmar 
  1986 tillämpades en rad olika övergångsarrangemang. Olika prisnivåer tillämpades fram t.o.m. 1993 vilket innebar att gränskontrollerna fanns kvar och ett system med utjämningsbelopp tillämpades. De anslutande länder- na fick också rätt att för vissa varor begränsa importen, bl.a. frukt och grönsaker, medan man fick rätt till förmånligare import av andra varor, bl.a. fodermedel. Spanien och Portugal fick dessutom rätt att fortsätta att ge nationellt stöd enligt de program som funnits före medlemskapet. 
 För att stödja utsatta regioner i  
 EU-15 
  som drabbas av att pris- stödet avvecklas bör det precis som i nuläget finnas möjlighet att gå in med regionalstöd. Regionalstödet behöver nödvändigtvis 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 129 
  
 inte ges för att stödja enbart jordbruket i området utan kan istället ges även för att utveckla annan verksamhet. 
 Jordbruket i  
 CÖE-länderna 
  är i behov av andra typer av över- gångsåtgärder. Sett till helheten i  
 CÖE-länderna 
  anser utredaren att det inte är någon vinst med att höja upp de interna priserna till den nivå som EU tillämpar. Stigande livsmedelspriser och risk för snedvridningar i samhällsekonomin är några skäl till varför priserna inte bör tillåtas att stiga mer än nödvändigt. Med hänsyn till de krav som enligt detta scenario kommer att ställas på EU inom en nära framtid skulle  
 CÖE-länderna 
  åter få anpassa sig när man har blivit  
 EU-medlemmar. 
  Mot denna bakgrund bör CÖE- länderna inte införa den politik som nu används i EU. 
  
 CÖE-länderna 
  är i större behov av hjälp till upprustning av både primärproduktion och livsmedelsindustri. Det kan gälla investe- ringsstöd för att införa ny teknik men inte minst stöd till att öka kunskapen i hur företag styrs och hur produkter marknadsförs. De stöd som ges bör syfta till att skapa ett jordbruk i  
 CÖE-länderna 
  som på lika villkor klarar att verka på den gemensamma markna- den då fullt medlemskap uppnås. Ges inte  
 CÖE-länderna 
  stöd är risken stor att jordbruket i dessa länder konkurreras ut av jordbruket i  
 EU-15. 
  
 Längden på övergångsåtgärderna som riktas mot  
 CÖE-länderna 
  beror dels på utgångsläget, dels på utvecklingshastigheten. Det finns nackdelar med långa övergångsperioder. Det är risk för att  
 CÖE-länderna 
  utvecklas olika under perioden och att arbetet inom  
 EU-15 
  blir försenat. 
 Utredaren är medveten om att en kort övergångsperiod avseende avvecklingen av EU:s marknadsstöd är mindre trolig. Det kan därför mycket väl uppstå en situation där  
 CÖE-ländernas 
  över- gångsperiod är avslutad men  
 EU-ländernas 
  marknadsstöd fort- farande ligger kvar. En möjlig åtgärd i detta läge skulle kunna vara att  
 CÖE-länderna 
  ges ett reducerat direktstöd baserat på den prisskillnad som eventuellt finns kvar mellan de båda marknader- 
  
 130  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 na. Det skulle emellertid bli mycket svårt att göra en sådan beräkning eftersom det med all säkerhet råder olika förhållanden i kandidatländerna som helhet och för enskilda varor. Det skulle också kräva regelbundet återkommande uppföljningar alltefter- som prisförhållandena förändras mellan kandidatländerna. 
  
 11.3.2 
  
 Prisutveckling 
  
 Inriktas övergångsåtgärderna i  
 EU-15 
  på att nå världsmarknads- pris och åtgärderna i  
 CÖE-länderna 
  på strukturutveckling kan prisnivån på jordbruksprodukter inom EU bli konkurrenskraftig på såväl hemmamarknaden som på världsmarknaden. Konsu- mentpriserna i  
 CÖE-länderna 
  skulle då inte heller behöva stiga som en konsekvens av  
 EU-medlemskapet. 
  
 11.3.3 
  
 Handel 
  
 Handel är ett nyckelområde för att i ett övergångsskede smälta samman de båda områdena. I kommissionens strategy paper (se avsnitt 4.1.3) från 1995 lades mycket stor tonvikt på denna fråga. Kommissionen betonade vikten av att handelskvoterna inom Europaavtalen skulle utökas. I Agenda 2000 har handelns be- tydelse nästan helt fallit bort. Det görs knappast någon återkopp- ling till handelsavtalen mellan EU och  
 CÖE-länderna. 
  
 Utredaren vill betona att generösare villkor för  
 CÖE-länderna 
  att exportera jordbruksprodukter ger både jordbruket och livsme- delsindustrin god draghjälp och ger möjlighet att på egen hand skapa ett konkurrenskraftigt jordbruk. Nuvarande avtal med de konstruktioner som finns för att styra handeln har inte varit tillräckligt väl utformade för  
 CÖE-ländernas 
  behov och bör därför omarbetas om de skall få någon effekt. Det kan exempelvis övervägas om kvantitetsbegränsningarna helt ska tas bort 
  
 SOU 1997:150 
  
 Konsekvensanalys  
 131 
  
 Villkoren bör också ändras på så sätt att de exporterande företa- gen ges större inflytande. 
 Skall  
 CÖE-länderna 
  få en möjlighet att utveckla sitt jordbruk bör EU i första hand slopa subventionerad export till dem och i andra hand slopa subventionerad export till deras traditionella export- marknader. Genom sin finansiella styrka har EU möjlighet att genom exportbidrag konkurrera ut  
 CÖE-ländernas 
  produktion. 
  
 11.3.4 
  
 Regionalpolitik, m.m. 
  
 EU-medlemskapet 
  innebär en omställning i  
 CÖE-länderna 
  på de flesta områdena i näringslivet. Det är därför viktigt att förändring- arna inte görs snabbare än att sysselsättningsfrågan kan lösas på ett socialt acceptabelt sätt. I dagens jordbrukssektorn finns det en stor arbetskraftsreserv som skulle slås ut vid en snabb omvand- ling. 
 Det kan av detta skäl vara nödvändigt att övergångsåtgärderna får ta en viss tid. 
  
 11.3.5 
  
 Budget 
  
 Övergångsåtgärderna som riktas mot  
 EU-länderna 
  innebär att prisstödet kompenseras med ökade direktbidrag. Kompenseras prissänkningen fullt ut med samma belopp i form av direktstöd innebär det nödvändigtvis att budgetbelastningen ökar eftersom finansiering flyttas från konsumenterna till skattebetalarna. Denna erfarenhet har gjorts av 1992 års reform. 
  
 132  
 Konsekvensanalys 
  
 SOU 1997:150 
  
 För  
 CÖE-länderna 
  blir det i första han frågan om att ge struktur- och regionalstöd under övergångsperioden. Nu gällande medfi- nansieringsregler kan då komma att ställa till problem och kan därför behöva mildras. 
  
 SOU 1997:150 
  
 133 
  
 !VSLUTANDE SYNPUNKTER 
 Flera av  
 CÖE-länderna 
  har goda naturliga förutsättningar att bedriva en konkurrenskraftig livsmedelsproduktion. Jordbruket är i de flesta av  
 CÖE-länderna 
  en av de allra viktigaste sektorerna inte minst ur sysselsättningssynpunkt. Jämfört med EU har jordbruket en betydligt viktigare position i den totala ekonomin. 
 Kostnaderna för EU:s jordbrukspolitik uppgår i dag till 50% av de totala kostnaderna på ca 750 mdr kr. Det är uppenbart att budgetkostnaderna för nuvarande jordbrukspolitik tillämpad lika i ett utvidgat EU skulle stiga dramatiskt. Det är därför naturligt att budgetkonsekvenserna har kommit att ägnas stor uppmärksamhet i diskussionerna om en utvidgning av EU. De synes också i hög grad ha präglat kommissionens förslag i Agenda 2000. Delvis som en följd av att de uppenbara budgetproblemen måste lösas har emellertid de samhällsekonomiska konsekvenserna av olika lösningar hamnat i skymundan liksom vad olika lösningar innebär för kandidatländerna och hela EU:s ekonomiska utveckling på sikt. 
 Sett i ett sådant större perspektiv anser utredaren inte att dagens jordbrukspolitik i EU är något realistiskt alternativ vid en utvidgning även om det rent tekniskt är möjligt att finna sådana lösningar. Bibehåller EU dagens jordbrukspolitik och anpassar regelverket så att budgetmålen kan uppfyllas ges  
 CÖE-länderna 
  små möjligheter att konkurrera med EU:s jordbruk. Det finns t.o.m. risk för att  
 CÖE-länderna 
  blir en mottagningsplats för EU:s överskott. Med hänsyn till den betydelse som jordbrukssektorn har i  
 CÖE-länderna, 
  inte minst när det gäller sysselsättningen, skulle detta kunna få mycket negativa effekter för framtiden. 
 Låter EU de nya medlemsländerna få dagens stödpriser och andra typer av stöd, bl.a. arealstöd och djurbidrag, är risken uppenbar för att det uppstår andra negativa effekter. Matpriserna skulle stiga vilket är känsligt i  
 CÖE-länderna 
  eftersom konsumenterna redan lägger en stor del av sina inkomster på livsmedel. 
  
 134  
 Avslutande synpunkter 
  
 SOU 1997:150 
  
 Stort tillflöde av medel till jordbruksektorn kan också leda till att resurser felaktigt dras dit och förhindrar utvecklingen i andra sektorer. Höga direktbidrag leder dessutom till kapitalisering i bl.a. marken vilket i sin tur på sikt leder till högre kostnader och således inte är till nytta för jordbruket. 
 En fullständig liberalisering av EU:s jordbrukspolitik innebär att prisnivån sänks till den nivå som gäller på världsmarknaden. Det innebär också att det direktstöd som ges som kompensation för prissänkningarna tas bort. Utredaren anser att detta alternativ ger  
 CÖE-länderna 
  större möjligheter att utveckla sin jordbrukssektor.  
 CÖE-ländernas 
  jordbruk lever redan idag på en i stort sett avreglerad marknad medan EU:s jordbrukare i detta scenario måste vidta betydligt större förändringar. Det innebär att jord- bruket i EU och i  
 CÖE-länderna 
  kommer att konkurrera under mera likvärdiga förhållanden. Samtidigt kommer detta alternativ givetvis att upplevas som negativt av lantbrukarna i  
 EU-15. 
  
 Utredaren anser emellertid att det är viktigt att jordbrukspolitiken inte hindrar  
 CÖE-ländernas 
 EU-medlemskap. 
  Övergångsåtgärder 
 på jordbruksområdet kan därför vara befogade. En allmän strävan bör vara att övergångsperioderna görs så korta som möjligt. Utredaren anser att EU, med hänsyn till sin ekonomiska och politiska ställning, måste ta ett stort ansvar för att underlätta medlemskapet. 
 De övergångsåtgärder som riktas mot EU måste enligt utredaren inriktas mot att ta bort prisstödet till jordbruket. I vart fall under en övergångsperiod kan det dock vara rimligt att kompensation ges i form av direktstöd. Blir denna period förhållandevis kort bör kompensationen ges inom de system som används f.n. Om övergångsperioden blir längre bör det övervägas att ge stödet mera frikopplat från produktionen. 
 Utredren vill dock påpeka att det även finns nackdelar med korta övergångsperioder för  
 CÖE-länderna. 
  En snabb strukturrationali- sering måste följas upp med möjligheter till sysselsättning i andra 
  
 SOU 1997:150 
  
 Avslutande synpunkter  
 135 
  
 sektorer. Det är inte minst av detta skäl troligt att behovet av övergångsperioder varierar mellan de olika länderna. Utredaren bedömer att länder som Tjeckien och Ungern behöver en kortare övergångsperiod än t.ex. Polen. 
 Eftersom det kommer att finnas såväl ett yttre som ett inre tryck på EU att ytterligare reformera CAP vill utredaren ifrågasätta det rimliga i att  
 CÖE-länderna 
  anpassar sin jordbrukspolitik efter dagens  
 EU-politik. 
  En utveckling av CAP med tilltagande regle- ring av marknaden torde endast leda till att  
 CÖE-länderna 
  inom kort åter måste liberalisera jordbrukspolitiken. Övergångs- åtgärderna bör istället inriktas på att  
 CÖE-ländernas 
  jordbruks- sektor kan bli konkurrenskraftig. Det är viktigt att åtgärder sätts in så att marknadstillträdet underlättas. Det gälla kvalitetsförbättran- de åtgärder, ökad kunskap, utökade och utvecklade handelsavtal. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Ordlista  
 137 
  
 /RDLISTA 
  
 Förklaring 
  
 Agenda 2000 
  
 Kommissionens förslag från juli 
  
 1997 till reformering av bl.a. den 
  
 gemensamma jordbrukspolitiken 
  
 Avisen 
  
 Kommissionens bedömning av 
  
 länder som vill bli  
 EU-medlemmar 
  
 CAP 
  
 Common Agriculture Policy = EU:s 
  
 gemensamma jordbrukspolitik 
  
 CÖE-länderna 
  
 Länderna i  
 Central-och 
  
 Östeuropa, Bulgarien, 
  
 Estland, Lettland, Litauen, 
  
 Polen Rumänien, Slovakien, 
  
 Slovenien, Tjeckien och 
  
 Ungern 
  
 EU-15 
  
 Nuvarande medlemsländer i 
  
 EU 
  
 GATT 
  
 General Agreement on Tariffs and 
  
 Trade 
  
 MacSharry-planen 
  
 Kommissionens reformförslag 1992 
  
 framlagt av den dåvarande 
  
 jordbrukskommissionären 
  
 Ray Morrow 
  
 138  
 Ordlista 
  
 SOU 1997:150 
  
 Modulering 
  
 Storleksbegränsning av stödut- 
  
 betalningar i förhållande till antal 
  
 hektar åker eller antal djur m.m. 
  
 PSE-tal 
  
 Producer Subsidy Equivalents. 
  
 Beräkning utförd av OECD som 
  
 syftar till att mäta stödet till 
  
 jordbrukarna. 
  
 WTO 
  
 World Trade Organisation. Den 
  
 organisation som har inrättats för att 
  
 övervaka och utgöra en institutionell 
  
 ram för ett stort antal överens- 
  
 kommelser och avtal för handeln 
  
 mellan de länder som är medlemmar 
  
 i organisationen. 
  
 UR-avtalet 
  
 Det avtal som blev resultatet av den 
  
 s.k.  
 Uruguay-rundan 
  som ledde till 
  
 ett antal överenskommelser rörande 
  
 handeln på bl.a. jordbrukets område. 
  
 SOU 1997:150 
  
 139 
  
 "ILAGA 
 +OMMITT©DIREKTIV 
 EU:s utvidgning - konsekvenser för jordbruket och den gemen- samma jordbrukspolitiken 
 Dir. 1997:14 
 Beslut vid regeringssammanträde den 23 januari 1997 
 3AMMANFATTNING AV UPPDRAGET 
 En särskild utredare tillkallas med uppdrag att utreda konsekven- serna för Sverige, unionen som helhet och kandidatländerna av EU:s utvidgning vad avser jordbrukspolitikens samhällsekono- miska effekter såsom jordbrukets produktionsinriktning, konkur- renskraft, sysselsättning och struktur. Även miljömässiga och regionala aspekter i anslutning därtill skall uppmärksammas. En viktig del av analysen är att belysa effekterna för konsumentpris- utvecklingen i Sverige, i övriga EU och i kandidatländerna. 
 Utredaren skall i första hand ta som utgångspunkt en utvidgning med de elva aktuella kandidatländerna, men även andra sannolika alternativ bör redovisas. Resultaten bör företrädesvis presenteras som kvalitativa resonemang, eftersom kvantitativa beräkningar inte alltid kan göras. 
 "AKGRUND 
 Europeiska unionen står inför sin femte utvidgning, Tysklands enande oräknat. Sverige ser utvidgningen som ett viktigt steg mot ett enat Europa. Flertalet av de elva stater som har ansökt om medlemskap skiljer sig radikalt från nuvarande medlemmar vad gäller ekonomisk utvecklingsnivå samt institutionell uppbyggnad och traditioner. Samtidigt fördjupas löpande EU:s politiska och 
  
 140  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:150 
  
 ekonomiska integration, vilket innebär att kandidatländerna har ett mer omfattande regelverk att anpassa sig till än vad som tidigare har varit fallet för nytillkommande länder. EU:s kom- mande utvidgning är samtidigt en av drivkrafterna bakom den reformprocess, som de f.d. centralplanerade ekonomierna genomgår. 
 Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn år 1993 fastslog förutsättningarna för ett medlemskap i EU, de s.k. köpenhamns- kriterierna. Dessa innebär bl.a. att länderna skall ha rättsstatens karakteristiska kännetecken, dvs. demokrati, respekt för lagar och mänskliga rättigheter samt skydd och respekt för minoriteters rättigheter, fungerande marknadsekonomier och förmåga att hantera konkurrensen och marknadskrafterna inom unionen. Medlemskap förutsätter att kandidatlandet har möjlighet att uppfylla medlemskapets förpliktelser inklusive anslutning till målen om en politisk, ekonomisk och monetär union. 
 Vid Europeiska rådets möten i Essen, Madrid, Florens och Dublin bekräftades riktlinjerna för nästa utvidgning. Europeiska rådet har vid flera tillfällen deklarerat att medlemskapsförhandlingar med Malta och Cypern skall påbörjas sex månader efter regeringskon- ferensens slut. Samtidigt uttryckte Europeiska rådet i Madrid att strävan är att den inledande fasen av förhandlingarna med kandidatländerna i Central- och Östeuropa skall sammanfalla med förhandlingsstarten för Malta och Cypern. Vad gäller Maltas medlemskapskandidatur har ansökan dragits tillbaka efter regeringsskiftet hösten 1996. 
 I Europeiska kommissionen pågår arbetet med att färdigställa så kallade länderyttranden (avier) för de elva kvarvarande kandidat- länderna. Därtill kommer utredningar om utvidgningens effekter på olika sakområden, inklusive institutionella konsekvenser. Slut- ligen pågår arbete med att utreda de finansiella konsekvenserna av utvidgningen. Sannolikt kommer utredningarna att läggas fram i ett sammanhang under hösten 1997. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 1 141 
  
 $EN GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIKEN 
 EU:s jordbrukspolitik består av ett komplicerat system av pris- stöd, produktionsbegränsningar och andra åtgärder för att stödja producenterna. Drygt hälften av medlemsländernas avgifter till unionen finansierar olika former av stöd till gemenskapens jord- bruk. Nästan hälften av unionens lagstiftning avser jordbruks- sektorn. I  
 EU-arbetet 
  väger följaktligen jordbrukspolitiken tungt. 
 Jordbrukets betydelse för ekonomi och sysselsättning inom unionen är däremot begränsat. Knappt sex procent av medlems- ländernas sysselsättning återfinns inom jordbruksproduktion. Sektorns bidrag till ländernas samlade BNP är endast 2,5 procent. Jordbrukets betydelse varierar emellertid mellan medlemsländer- na. I vissa medlemsländer är jordbrukets andel av sysselsättning- en väsentligt högre liksom dess bidrag till den nationella brutto- produktionen. I flertalet medlemsländer har jordbruket regionalt stor betydelse. 
 Att jordbruket tilldelas en central roll inför östutvidgningen beror främst på den gemensamma jordbrukspolitkens utformning. Jordbrukspolitikens samhällsekonomiska kostnader och negativa miljöeffekter samt komplexa och svåradministrerade regelverk gör jordbrukspolitiken till en ytterligt komplicerad faktor i utvidgningsstrategin. Det finns i de nuvarande medlemsländerna olika uppfattningar om hur denna fråga skall hanteras. En del anser att inga eller ett minimum av förändringar av den gemen- samma jordbrukspolitiken behöver genomföras, medan andra lutar åt uppfattningen att marknadsordningarna måste avvecklas helt. Kommissionen förespråkar en mellanlinje som innebär en fortsatt förändring av politiken enligt de principer som 1992 års reformbeslut bygger på. 
  
 142  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:150 
  
 *ORDBRUKET I #ENTRAL OCH  
 –STEUROPA 
  
 Bilden kompliceras av att jordbruket i de tio central- och östeuro- peiska länderna har stor betydelse för sysselsättningen och den totala produktionen. I dessa länder svarar jordbruket för närmare 27 procent av sysselsättningen och knappt åtta procent av BNP. Variationerna är dock stora mellan länderna. De flesta av kandidatländerna i Central- och Östeuropa genomgår för närva- rande en omvälvande strukturell förändring av jordbruket från storskaliga, i princip helt kollektivt ägda företag, till marknads- styrda, privat ägda jordbruk. Även sedan privatiseringen av jordbruket inletts finns merparten av produktionskapaciteten vad gäller åkerareal och djurbesättningar i stora jordbruksföretag baserade på anställd arbetskraft. 
 Effekterna av att EU:s jordbrukspolitik tillämpas i sin nuvarande utformning också i dessa länder bör utredas. Prisnivån på livsmedel är väsentligt högre i  
 EU-länderna 
  än i de central- och östeuropeiska länderna. För hushållen i dessa kandidatländer, som lägger en väsentlig del av inkomsterna på livsmedel, kan snabbt stigande livsmedelspriser bli mycket påfrestande. 
 Generellt gäller att jordbruket liksom livsmedelsindustrin och insatsvaruindustrin i de central- och östeuropeiska kandidatlän- derna präglas av en föråldrad och sliten kapitalstock samt av ineffektiva och omoderna distributionskanaler. Den veterinära och sanitära standarden når ofta inte upp till de krav som ställs inom unionen. Avkastningen i jordbruket är låg i förhållande till avkastningen i  
 EU-ländernas 
  jordbruk samtidigt som de under- måliga distributionskanalerna leder till att det som produceras har svårt att nå konsumenterna. 
 Däremot torde i flera av länderna i Central- och Östeuropa de naturliga förutsättningarna för produktion av olika jordbruksvaror vara jämförbara och i vissa fall bättre än förhållandena i med- lemsländerna. Det gäller inte minst miljömässiga fördelar som kan finnas inom vissa delar av produktionssystemen och odlings- 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 1 143 
  
 landskapen. Inför utvidgningen kommer de långsiktiga konkur- rensförhållandena inom jordbruksproduktionen mellan de nu- varande och de nya medlemsländerna att behöva övervägas. 
 Ur jordbrukspolitisk synvinkel innebär östutvidgningen således en integrering till en gemensam marknad av ett lågavkastande jordbruk, som i huvudsak är lite eller inte alls reglerat med det högeffektiva, men hårt reglerade, jordbruket i EU. Ett alternativ till en integrering skulle kunna vara att hålla de två jordbruken åtskilda från varandra med gränsskydd och bibehållna gräns- kontroller. Detta skulle emellertid strida mot idén om den inre marknaden och också ta bort ett viktigt motiv för de central- och östeuropeiska kandidatländernas medlemskap i EU. Vidare skulle detta bidra till att försvåra utnyttjandet av utvidgningens sam- hällsekonomiska vinster i såväl nuvarande EU som i de nya medlemsländerna. En sådan lösning kan därför komma ifråga endast övergångsvis. 
 Viktigt i sammanhanget är skillnaderna mellan EU:s och kandi- datländernas  
 WTO/Gatt-avtal. 
 EU-ländernas 
  möjligheter att avsätta överskottsproduktionen på världsmarknaden börjar redan nu hämmas av WTO:s regelverk. Kandidatländernas anslutning till  
 WTO-avtalet 
  begränsar dessa länders möjligheter att stödja jordbruket genom interna stöd, gränsskydd eller att med subven- tioner lyfta ut överskott på världsmarknaden. 
 5PPDRAGET 
 Mot den nu presenterade bakgrunden skall utredaren analysera konsekvenserna av EU:s utvidgning vad avser jordbruket och livsmedelsproduktion för Sverige men även unionen som helhet och kandidatländerna. Analysen skall avse jordbrukets produk- tionsinriktning, konkurrenskraft, sysselsättning och struktur. Även regionala konsekvenser bör uppmärksammas liksom miljöeffekter på odlingslandskapet och miljön i stort. En viktig del av analysen är att belysa utvidgningens effekter för konsu- 
  
 144  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:150 
  
 mentprisutvecklingen och varutillgången i Sverige och i övriga  
 EU-länder 
  samt i kandidatländerna. 
 Analysen skall utgå från ett scenario där samtliga elva aktuella kandidatländer upptas som fullvärdiga medlemmar i EU. Ut- redaren skall dock, om det med hänsyn till utvidgningsfrågans utveckling förefaller relevant, även analysera konsekvenserna av andra sannolika scenarier. 
 Bedömningen av produktionsutvecklingen skall grunda sig på ett resonemang bl.a. om olika regioners komparativa fördelar för jordbruksproduktion. Där så är möjligt bör analysen underbyggas med kvantitativa beräkningar och uppskattningar. Utredaren skall vidare uppmärksamma effekterna av  
 WTO-reglernas 
  tillämpning i den utvidgade unionen. 
 Analysen bör omfatta olika scenarier för den gemensamma jordbrukspolitiken. 
 Ett av dessa scenarier bör utgå från att EU:s jordbrukspolitik förändras endast marginellt inför utvidgningen och att den till- lämpas i de nya medlemsländerna redan från anslutningens första dag. Därvid bör analysen uppmärksamma möjligheterna att övergångsregler kan komma att tillämpas. 
 Ett annat scenario bör vara att den gemensamma jordbrukspoliti- Rodriguez successivt reformeras så att, vid reformperiodens slut, jordbruksproduktionen inom den utvidgade unionen sker till den prisnivå som gäller på världsmarknaden för jordbruksprodukter. 
 Utredaren bör därvid pröva olika övergångsperioder som kan säkerställa att jordbruket i olika delar av den utvidgade unionen skall ha likvärdiga konkurrensvillkor efter övergångsperiodens slut. Det bör även klarläggas vilka medel som kan behöva tillföras den gemensamma jordbrukspolitiken. 
 I ett tredje scenario bör utredaren utgå från att den gemensamma jordbrukspolitiken har liberaliserats fullständigt innan utvidg- 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 1 145 
  
 ningen äger rum. Det betyder att marknadsordningarna, export- stöd och andra interna prisstödsåtgärder har avvecklats, dvs. att jordbrukarna inom EU är underkastade normala marknadsmässsi- ga villkor. Gränsskyddet förutsätts anpassas till utvecklingen i andra jämförbara länder. 
 Utifrån denna analys skall utredaren söka dra slutsatser om utvidgningens effekter för den gemensamma jordbrukspolitikens budget samt för dess totala kostnad. Där så är möjligt bör kvantitativa beräkningar och uppskattningar göras. 
 Utöver att ge ytterligare underlag för regeringens fortsatta beredning och ställningstaganden, bör utredningen bidra till att informera och väcka debatt hos allmänheten samt inom näringsliv och organisationer, vilkas ställningstaganden kommer att utgöra en del av underlaget när svenska ståndpunkter skall fastställas. 
 'ENOMF¶RANDET AV UTREDNINGSUPPDRAGET 
 Utredaren skall vid genomförandet av sitt uppdrag beakta internationella och svenska studier och konsekvensutredningar på ovan nämnda områden. Europeiska kommissionens eget utred- ningsarbete skall även beaktas i studien. Utredaren bör särskilt ta del av det material som utarbetats inom ramen för den parlamen- tariska kommittén (Jo 1995:06) om reformering av EU:s gemen- samma jordbrukspolitik (KomiCAP). 
 Utredaren skall i sitt arbete beakta den pågående regeringskonfe- rensen som avses bli slutförd under utredningens gång. 
 Utredaren bör i sitt arbete samråda med en referensgrupp bl.a. bestående av de övriga särskilda utredare som utreder frågor om EU:s utvidgning samt företrädare för berörda departement. 
 Utredaren skall i sitt arbete även beakta regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om redovisning av regionalpolitiska konsekvenser av lagda förslag (dir. 1992:50) 
  
 146  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1997:150 
  
 och om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124). Eftersom utredningen inte skall utmynna i några förslag, behöver utredaren inte pröva offentliga åtaganden enligt direktiv 1994:23. 
 2EDOVISNING AV UPPDRAGET 
 Utredningsarbetet skall redovisas senast den 31 oktober 1997. 
 Flera svenska utredningar om utvidgningens konsekvenser genomförs under år 1997. Resultatet av de olika utredningarna avses också presenteras i en sammanfattande form. 
  
 SOU 1997:150 
  
 147 
  
 "ILAGA 
 "ESKRIVNING AV JORDBRUKSSEKTORN I  
 #–% 
  McmillanI bilaga 2 ges en översiktlig bild av hur jordbrukssektorn ser ut i vart och ett av  
 CÖE-länderna. 
  Beskrivningen omfattar bl.a.: 
  
 · 
  
 Jordbrukets roll i ekonomin 
  
 · 
  
 De viktigaste produktionsgrenarna 
  
 · 
  
 Utrikeshandel 
  
 · 
  
 Jordbrukspolitisk situation 
  
 · 
  
 Markpolitik och strukturläge 
  
 Varje avsnitt avslutas med en sammanfattning som syftar till att ge en värdering av landets jordbrukssektor. 
 Polen har givits störst utrymme i beskrivningarna eftersom det är det klart viktigaste jordbrukslandet bland  
 CÖE-länderna 
  och dess- utom angränsar landet geografiskt till Sverige. 
 Beskrivningarna grundas till största delen på kommissionens länderrapporter och kommissionens länderyttrande (avisvaren). Dessa uppgifter avser som regel förhållandena t.o.m. 1995. 
  
 148  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 ! 0OLEN 
 Polen är det största av  
 CÖE-länderna 
  med en befolkning på nära 40 miljoner. Jämfört med nuvarande  
 EU-länder 
  är det bara fem länder som har större befolkningsantal. Polen är även till ytan det största av  
 CÖE-länderna. 
  
 Ekonomiskt sett är också Polen klart störst av  
 CÖE-länderna. 
  Landets totala BNP är nästan tre gånger så stor som BNP i Tjeckien, som har näst störst BNP av  
 CÖE-länderna. 
  Polens BNP utgör nästan 40 procent av total BNP i  
 CÖE-länderna. 
  Polens totala BNP är den elfte största jämfört med länderna inom EU, vilket ungefär är i samma storleksordning som Finland. Räknat efter BNP/capita kommer Polen på femte plats bland CÖE- länderna. Sloveniens BNP/capita är tre gånger så hög som i Polen. 
 Ekonomin i Polen utvecklades i negativ riktning i samband med den ekonomiska omvälvningen i slutet av  
 1980-talet. 
  Vändningen kom förhållandevis tidigt i Polen jämfört med övriga  
 CÖE-länder. 
  
 BNP utvecklades i positiv riktning redan 1992. Den nedgång som ägde rum i början på  
 1990-talet 
  har nu kunnat hämtas in. BNP- tillväxten har de senaste åren varit bland de högsta av CÖE- länderna. 
 Jordbrukets produktionsvärde uppgår till ca 8 procent av total BNP vilket är något mindre än genomsnittet för  
 CÖE-länderna. 
  Räknat i absoluta tal är jordbrukets produktionsvärde högst i Polen jämfört med övriga  
 CÖE-länder, 
  skillnaden mot Rumänien 
 är dock liten. Sett över en lägre period har jordbrukets andel av BNP minskat, det är speciellt animalieproduktionen som har gått ner. 
 Andelen sysselsatta inom jordbrukssektorn är mycket hög i Polen jämfört med övriga  
 CÖE-länder, 
  endast Rumänien har högre 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 149 
  
 andel. Detta kan förklaras att det polska jordbruket till stor del består av småjordbruk. 
 Åkerarealen uppgår till ca 14 miljoner hektar, det motsvarar ca 1/3 av åkerarealen i  
 CÖE-länderna. 
  Av länderna i EU är det fem som har större åkerareal än Polen. 
 Av åkerarealen används ca 60 procent för odling av spannmål. Den totala spannmålsarealen har varit relativt stabil de senaste åren. En förhållandevis stor del av arealen används för odling av råg. Råg lämpar sig väl för jordarter och klimat i Polen. Hekta- ravkastningen har minskat under de senaste åren och är omkring hälften av nivåerna inom EU. Yttre förutsättningar som jordarter och klimat ger inte de bästa förutsättningar för högavkastande spannmålsodling i Polen. Den totala spannmålsskörden uppgår normalt till ca 25 milj ton. Vid dessa skördenivåer krävs en viss import. Under 1996/97 har Polen importerat  
 1-2 
  milj ton. Det är bara Frankrike och Tyskland av länderna i EU som har större spannmålsproduktion än Polen. 
 Polen har en mycket stor odling av potatis. En stor del av skörden används på den egna gården till såväl livsmedel som foder. Den polska potatisarealen är i stort sett lika stor som EU:s hela areal. Avkastning är dock betydligt lägre än i EU. Oljeväxtodlingen i Polen utgörs nästan uteslutande av raps. Odlingen uppgår till ca 0,5 milj ha vilket gör Polen till ett av stora producentländerna i Europa. Polen är normalt nettoexportörer av oljeväxtprodukter men stigande konsumtion de senaste åren har lett till minskat överskott. Under 1996/97 har Polen importerat oljeväxtfrö. Polen har även en omfattande odling av sockerbetor, av länderna inom EU är det bara Tyskland och Frankrike som har större arealer. Odlingen har varit stabil under  
 1990-talet. 
  De senaste åren har hektarskördarna nått  
 75-85 
  procent av skördenivåerna i EU. Polen har normalt exportöverskott av socker. Medelarealen per företag är låg jämfört med länderna i EU, ca 1,5 hektar jämfört ca 7 hektar. 
  
 150  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Grönsaks- och fruktodlingen är av förhållandevis stor omfattning i Polen. På fruktområdet är de viktigaste produkterna äpple, päron och körsbär. Polens äppelodling uppgår till ca 20 procent av EU:s 
 totala odling. Omkring 60 procent av frukt- och bärproduktionen levereras till processindustrin. Polen exporterar normalt  
 40-50 
  procent av produktion (totalt för färsk frukt och bearbetade produkter). Östeuropa är den dominerande marknaden för polsk export med över 80 procent av den totala kvantiteten. Grön- saksodlingen har minskat med ca 20 procent de senaste åren. Kål och lök är de viktigaste produkterna. Lök är den viktigaste exportprodukten. Polen har även en relativt stor tobaksodling, den polska odlingen uppgår till knappt 10 procent av total odling i EU. 
  
 4ABELL 
  
 6EGETABILIEPRODUKTIONEN I 0OLEN J¤MF¶RT MED %5 
  
 Gröda 
  
 Produktion, 
  
 Andel av produk- 
  
 Storleksordning. 
  
 milj ton 
  
 tionen i  
 EU-15, 
  % 
  
 jämfört med  
 EU-15 
  
 Spannmål 
  
 24,7 
  
 12 
  
 3 
  
 Raps 
  
 1,4 
  
 17 
  
 3 
  
 Potatis 
  
 27,4 
  
 54 
  
 1 
  
 Sockerbetor 
  
 2,3 
  
 14 
  
 3 
  
 Grönsaker 
  
 5,1 
  
 10 
  
 4 
  
 Frukt 
  
 2,5 
  
 8 
  
 * Avser 1996, uppgifterna för raps avser 1995 
 +¤LLA !GRA %UROPA OCH %5 KOMMISSIONEN 
 Animaliesektorn har påverkats förhållandevis mer av den ekonomiska omvälvningen än vegetabiliesektorn. Den totala produktionen minskade med drygt 20 procent mellan  
 1989-1993. 
  Nergången i Polen har sålunda varit mindre än i de flesta övriga  
 CÖE-länder. 
  Under de senaste åren har en viss återhämtning skett. 
 Mjölkproduktionen i Polen bedrivs till övervägande delen av jordbrukare som har mindre än 10 kor. Brist på kapital, kvalitets- problem m.m. har bidragit till att produktionen har minskat. Polen 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 151 
  
 har traditionellt varit ett underskottsområde på mjölk men under senare år har man fått ett överskott. Minskad konsumtion är den viktigaste orsaken till att exporten har ökat. 
 Den specialiserade nötköttsproduktionen är av mindre betydelse och merparten av köttet kommer från mjölkkorna. Polen har de senaste åren haft ett visst exportöverskott som till största delen avsats på den ryska marknaden. Omkring 10 procent har exporte- rats till EU och då huvudsakligen till Sverige. Grisköttsproduk- tionen är av större betydelse. Kvaliteten på grisköttet i Polen skiljer sig från EU:s p.g.a. att grisarna är tyngre vid slakt och uppföds med en mindre andel protein i fodret. Normalt har Polen ett visst importbehov. Produktionen av fjäderfäkött har ökat kraftigt de senaste åren. Ökad konsumtion har dock mer än väl motsvarat produktionsökningen. 
  
 4ABELL 
  
 !NIMALIEPRODUKTIONEN I 0OLEN 
  
 Clayton MED %5 
  
 Produkt 
  
 Produktion 
  
 Andel av produk- 
  
 Storleksord. 
  
 milj ton 
  
 tionen i  
 EU-15, 
  % 
  
 jämfört med  
 EU-15 
  
 Mjölk 
  
 11,5 
  
 10 
  
 3 
  
 Nötkött 
  
 0,4 
  
 5 
  
 8 
  
 Griskött 
  
 2,0 
  
 12 
  
 4 
  
 Fjäderfäkött 
  
 0,4 
  
 5 
  
 7 
  
 * Avser 1995 
 +¤LLA !GRA %UROPA OCH %5 KOMMISSIONEN 
 Livsmedelsindustrin i Polen spelar stor roll för den totala ekonomin i samhället. 1995 uppgick produktionen till ca 18 procent av det totala produktionsvärdet. Ca 13 procent av de sysselsatta i industrin finns i livsmedelssektorn. Jämfört med situationen 1990 har livsmedelsindustrins betydelse ökat. Det är stora skillnader mellan de olika grenarna i sektorn vad gäller ägande, struktur m.m. Den ekonomiska omvälvningen i Polen i slutet på  
 1980-talet 
  ledde dels till att nya privatägda livsmedels- 
  
 152  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 företag uppstod, dels att tidigare statligt ägda företag övergick i privat ägo. Enligt Institute of Agricultural Economics and Food Economy i Warszawa har den statliga ägarandelen i livsmedel- sektorn sjunkit från ca 75 procent i mitten av  
 1980-talet 
  till ca  
 10-15 
  procent i nuläget. Det statliga ägandet är fortfarande stort i kvarn- och alkoholindustrin. I bryggeri- och konfektindustrin har staten inte något ägande kvar. 
 De utländska investeringar som har gjorts har ofta skett i industri- er som tillverkar högförädlade livsmedel. Dessa produkter har därför inte direkt konkurrerat med produkter från de polskägda företagen. Produkterna från de polska företagen konkurrerar främst genom ett lågt pris. De utländska investeringarna i livsmedelsindustrin är omfattande. Omkring 35 procent av investeringarna i industrin sker i denna sektor. Bland enskilda företag är det bara ett bilföretag som har gjort större investeringar än livsmedelsföretagen. Utlandsinvesteringarna har koncentrerats till i huvudsak följande sektorer: 
  
 · 
  
 Tobak 
  
 · 
  
 Drycker, läskedrycker och öl 
  
 · 
  
 Sötsaker 
  
 Inom grenar av livsmedelsindustrin som tillverkar baslivsmedel har intresset bland utländska investerare varit betydligt mindre. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att livsmedelsindustrin är en av de industrigrenar som är mest framåt i hela den polska industrin. 
 Polen hade före den ekonomiska omvälvningen i slutet på 1980- talet en positiv handelsbalans på livsmedelsområdet men under de senaste åren har landet varit nettoimportör. I absoluta tal har både exporten och importen ökat. De viktigaste exportprodukterna är frukt, bär, mejeriprodukter och kött (även levande djur). Direkt efter att de politiska förändringarna ägde rum i slutet på 1980- talet ökade handeln med EU medan den minskade med f.d. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 153 
  
 Sovjet. Under de senaste åren har dock de forna Sovjetrepubli- kerna åter intagit platsen som ledande exportmarknad för polska livsmedel. Tillbakagången i det ryska jordbruket är en viktig anledning till att den polska exporten har ökat. Karaktären på den polska exporten har förändrats från råvaror till förädlade produk- ter. Ökningen är speciellt påtaglig i handeln med f.d. Sovjet. 
 4ABELL 0OLENS UTRIKESHANDEL MED LIVSMEDEL 
 MILJ 53 
  
 Import 
  
 Export 
  
 Padilla 
  
 EU 
  
 785 
  
 535 
  
 -250 
  
 EFTA 
  
 64 
  
 13 
  
 -51 
  
 Sovjet och andra öststater 
  
 223 
  
 597 
  
 374 
  
 Övrigt 
  
 781 
  
 100 
  
 681 
  
 SUMMA 
  
 1 853 
  
 1 245 
  
 608 
  
 +¤LLA !GRA %UROPE 
  
 Polen avreglerade jordbrukssektorn före övriga sektorer. Avregle- ringen innebar att det statliga inköpsmonopolet avskaffades, livsmedelssubventionerna försvann och priserna släpptes fria. Detta ledde till kraftigt stigande priser och dessutom till en osäker avsättnings- och försörjningssituation. För att lösa det polska jordbrukets marknadsproblem inrättades 1990 en speciell myn- dighet. Myndigheten ansvarar för interventionsåtgärder, prissta- bilisering och stöd till jordbrukarnas inkomster. Myndigheten ansvarar också för landets lagring av livsmedel. 
 Merparten av stödet till jordbruket via budgeten går till jordbru- kets socialförsäkringar, ca 70 procent. De sociala åtgärderna utgörs till största delen av pensioner. 
  
 154  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 0OLENS BUDGETKOSTNADER F¶R JORDBRUKSSEKTORN PROCENT 
  
 Sociala åtgärder 
  
 71 
  
 Stöd till utveckling av jordbruksföretag 
  
 6 
  
 Krediter till investeringar 
  
 4 
  
 Marknadsregleringar 
  
 4 
  
 Utbildning 
  
 4 
  
 Övrigt 
  
 11 
  
 +¤LLA !GRA %UROPE 
 De marknadsreglerande åtgärderna omfattar flertalet av de viktigaste jordbruksprodukterna som bl.a. spannmål, mejerivaror, griskött och nötkött. De regleringsinstrument som används är snarlika de medel som används inom EU. Stödpriserna i Polen är dock betydligt lägre än stödpriserna inom EU. 
 4ABELL *¤MF¶RELSE AV ST¶DPRISET I 0OLEN OCH %5 %5 
  
 Produkt 
  
 Polen 
  
 Vete 
  
 79 
  
 Griskött 
  
 79 
  
 Mjölk 
  
 50 
  
 Nötkött 
  
 46 
  
 * Avser förhållandena 1995 
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 155 
  
 4ABELL )NTERVENTIONS OCH MINIMIPRISER I 0OLEN KR KG 
  
 Produkt 
  
 Minimipris 
  
 Interventionspris 
  
 Vete 
  
 1,15 
  
 1,38 
  
 Råg 
  
 0,80 
  
 0,95 
  
 Mjölk 
  
 1,38 
  
 -- 
  
 Smör 
  
 -- 
  
 16,50 
  
 Skummjölkspulver 
  
 -- 
  
 13,50 
  
 1 zloty = 2,50 SEK 
 +¤LLA !GRA %UROPE 
 Marknadspriserna i Polen är som regel lägre än inom EU. Socker, mjölk och nötkött är exempel på produkter där priserna i Polen är på en betydligt lägre nivå än i EU. Priserna på vete, griskött och fjäderfäkött är däremot på ungefär samma nivå som i EU. OECD har i sina  
 PSE-beräkningar 
  kommit fram till tal som för 1996 är betydligt lägre än i EU. Polens  
 PSE-tal 
  är 28 jämfört med EU som har 43. 
 Polens struktur på jordbruksområdet skiljer sig från de flesta övriga  
 CÖE-länder. 
  P.g.a. ett starkt motstånd från landsbygds- befolkningen fullföljdes inte den kollektivisering som påbörjades under  
 1950-talet, 
  vilket även accepterades av kommunistregimen. 
 Det har genomförts privatiseringar av statligt ägd mark men dock i relativt begränsad omfattning, ca 10 procent av marken, då enskilda jordbrukare har haft svårt att finansiera förvärven. Det mesta av marken har därför arrenderats ut på lågtidskontrakt. 
 Av de privata jordbruksföretagen är det endast 3 procent som har större åkerareal än 20 hektar. Det är stora skillnader mellan olika delar av landet. I nordvästra Polen är mer än 20 procent av företagen större än 15 hektar medan motsvarande andel i sydöst inte är mer än ca 5 procent. Total för hela Polen är medelarealen inte större än knappt 7 hektar. Antalet nötkreatur uppgår i 
  
 156  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 medeltal till 4 stycken varav 2 stycken är mjölkkor, medelantalet för grisar är 8 stycken. 
 4ABELL 3TRUKTUREN I DET POLSKA JORDBRUKET 
  
 Ägandeform 
  
 Antal företag 
  
 Medelareal, ha 
  
 Andel av åkerarealen, % 
  
 1 000 st 
  
 Statliga 
  
 1,563 
  
 2 000 
  
 18 
  
 Kooperativ 
  
 1,720 
  
 400 
  
 4 
  
 Privata 
  
 2 030 
  
 6,7 
  
 78 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 Medelåldern på de polska jordbrukarna är betydligt lägre än för genomsnittet i EU. Ca 17 procent av jordbrukarna i Polen är yngre än 35 år medan motsvarande andel i EU endast är ca 9 procent. Det finns färre jordbrukare över 65 år i Polen (15 procent) än i EU (25 procent). 
 3AMMANFATTNING 
 Polen har som det största landet av  
 CÖE-länderna 
  en stor potential även på jordbruksområdet. Det utmärkande för det polska jordbruket är den avvikande strukturen i producentledet. För att Polen ska uppnå effektivitet i jordbruket måste det komma till stånd en omfattande strukturrationalisering vilket med stor säkerhet kommer att ta många år att genomföra. Polen har dock betydligt mindre av de problem som andra  
 CÖE-länder 
  har när det gäller att försöka fördela ut den statligt ägda marken. Upp- byggnaden av jordbruket med små enheter som kan växa kan göra det lättare att förbättra strukturen jämfört med att bryta ner stora jordbruk i mindre enheter. 
 Vegetabilieproduktionen missgynnas av svaga yttre förhållanden i form av dåliga jordar och mindre lämpligt klimat. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 157 
  
 Förutsättningarna är bättre för en konkurrenskraftig animaliepro- duktion samt för arbetsintensiva specialodlingar som frukt, bär och grönsaker. 
 Jordbruket och livsmedelsindustrin i Polen ges draghjälp av en stor hemmamarknad som ger en plattform för expansion på andra marknader. Landet är positivt till utländska investeringar och privatiseringsprocessen har kommit långt. 
 " 5NGERN 
 Ungern har ca 10 miljoner invånare. Landet har den tredje största BNP, räknat i absoluta tal, efter Polen och Tjeckien. Ungern har även den tredje högsta BNP per capita av  
 CÖE-länderna. 
  
 Ungern genomgick i början av  
 1990-talet 
  en ekonomisk kris i samband med de förändringar som då inträffade. BNP från jordbruket minskade mer än för övriga sektorer, nedgången har varit störst i animaliesektorn. 1994 kunde en viss förbättring åter skönjas i ekonomin. Tillväxten i Ungern har gått långsammare de senaste åren än i bl.a. Polen och Tjeckien. 
 Jordbrukets andel av BNP är ca 6 procent vilket är lägre än genomsnittet för  
 CÖE-länderna. 
  Andelen sysselsatta inom jordbruket uppgår till ca 8 procent vilket är bland de lägsta av samtliga  
 CÖE-länder. 
  
 Åkerarealen i Ungern uppgår till ca 4,7 miljoner hektar, det är den tredje största arealen bland  
 CÖE-länderna 
  efter Polen och Rumänien. 
 Spannmål är den viktigaste grödan med drygt 60 procent av den totala åkerarealen. Spannmålsarealen har varit förhållandevis stabil under hela  
 1990-talet. 
  Vete och majs är de viktigaste 
  
 158  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 spannmålsgrödorna. Hektaravkastningen i Ungern ligger runt 5 ton/ha vilket är lika med genomsnittet för EU. Olämpliga väderleksförhållanden under flera år i början av  
 1990-talet 
  har dock pressat tillbaka avkastningen. Ungern är normalt en betydande exportör av spannmål. Normalt exporterar man  
 1,5-2,5 
  miljoner ton, främst vete. Ungern har även en betydande produk- tion av solrosor, övriga oljeväxter odlas endast i begränsad utsträckning. Odlingen av solrosor har ökat under senare år. Hektaravkastningen i Ungern är i nivån med EU:s. Ungern har normalt ett betydande exportöverskott av vegetabiliska oljor. Sockerbetsodlingen är omfattande men brist på bevattningsmöj- ligheter gör odlingen relativt osäker. Tobaksodling förekommer men är av liten omfattning. 
 Fruktodlingen har minskat kraftigt under  
 1990-talet. 
  Äpple är den viktigaste produkten. Jämfört med  
 EU-länderna 
  har Ungern, trots minskningen, en relativt hög totalproduktion, ungefär i nivå med Holland. Omkring 10 procent av skörden exporteras, merparten går till Ryssland. Grönsaksproduktion har varit stabil under 1990- talet. Ungerns totala produktion ligger ungefär i nivå med Portugals. Av produktionen exporteras ca 10 procent. Det finns även en relativt stor vinodling i Ungern. Omkring 25 procent av produktionen exporteras, därav går ca 50 procent till Ryssland. 
 Animalieproduktionen i Ungern har minskat förhållandevis mer än vegetabilieproduktionen. Griskött har minskat mest av animalieprodukterna. 
 Ungern har av tradition varit ett överskottsområde på mjölk men under  
 1990-talet 
  har exporten minskat p.g.a. fallande produktion. De senaste åren har dock exporten åter ökat. Avkastningsnivån ligger runt 5 000 kg/ko, vilket är nästan i nivån med genomsnittet i EU. Nötköttsproduktionen är av förhållandevis liten betydelse. Under  
 1990-talet 
  har produktionen minskat och landet blev nettoimportörer, en återhämtning har dock skett så att handeln nu är i balans. Griskött är den viktigaste animalieprodukten i Ungern. Det är dock denna produkt som minskat mest under 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 159 
  
 1990-talet. 
  Landet har tidigare varit en betydande exportörer av fläskkött men de senaste åren har produktionen varit i balans. Ungerns export av griskött var tidigare bland högsta jämfört med länderna i EU. Import av avelsdjur från bl.a. Sverige ger landet en möjlighet att utveckla denna produktionsgren. Produktionen av fjäderfäkött är också betydande. Ungern är normalt en betydande exportör jämfört med länderna i EU. 
 Livsmedelsindustrin är den tredje största industrigrenen i Ungern. Mer än 20 procent av de industrianställda finns i denna produk- tionsgren. Svenska livsmedelsföretag har sedan länge varit etablerade i Ungern för produktion av råvaror till färdigmat som produceras i Sverige. 
 Ungern är nettoexportörer av livsmedelsprodukter. Exporten är värdemässigt normalt  
 2-3 
  gånger större än importen. EU tillsam- mans med Ryssland är de största exportmarknaderna. Ungern har en positiv handelsbalans mot EU. Kött, spannmål samt frukt och grönsaker är de viktigaste exportprodukterna. Av importen kommer merparten från EU. Ungern är medlem av Stark och omfattas sålunda av det avtal som begränsar stödet till jordbruket. Ungern har mycket små kvantiteter och belopp som är godkända för stöd enligt  
 UR-avtalet 
  på jordbrukets område. 
 Den ungerska jordbruksproduktionen har av tradition varit exportorienterad. Direkt efter den ekonomiska reformen i Ungern i slutet på  
 1980-talet 
  skedde en liberalisering även på jordbrukets område som medförde att stödet till jordbruket sjönk. Det fanns dock kvar kvantitativa begränsningar av importen samt möjlig- heter till exportstöd. Under de senaste åren har det återinförts regleringar som till vissa delar påminner om EU:s stödsystem. 
 Det finns marknadsregleringar för de viktigaste produkterna men stödprisnivåerna är låga (ibland under världsmarknadsprisnivå) och det finns även kvantitativa begränsningar. Under det senaste året har det införts kvotsystem för socker som har likheter med EU:s system. Det förekommer både gränsskydd och exportbidrag. 
  
 160  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Direkt efter reformen minskade exportbidragens betydelse men efter 1994 har stöden åter börjat stiga och utgör nu ca 50 procent av jordbruksbudgeten. Det förekommer också arealbaserade inkomststöd, beloppen per hektar är dock mycket låga jämfört med EU:s arealstöd. I syfte att underlätta uppbyggnad och modernisering ges både investeringsstöd och räntebidrag. Totalt utgör exportbidraget den tyngsta budgetposten men förhållandevis mycket stöd ges även till investeringsstöd och direktstöd. 
 I Ungern har det som en följd av de ekonomiska reformerna även påbörjats en landreform. Det har dels skett en omfördelning av mark, dels en förändring av ägandeformerna. Jordägare som tidigare fått sin mark konfiskerad har givits möjlighet till kom- pensation antingen genom att få marken tillbaka (nödvändigtvis inte samma arealer som man förlorat) eller i form av "hårdvaluta". Det har även genomförts program i syfte att privatisera statliga jordbruk och att förändra ägandet i de kooperativa företagen. F.n. diskuteras ett förslag som innebär att låta utländska intressen köpa åkermark. Syftet med denna åtgärd kan vara att samla ägandet. 
 4ABELL 3TRUKTUREN P¥ DET UNGERSKA JORDBRUKET 
  
 Ägandeform 
  
 Andel av åkerareal, procent 
  
 Statliga 
  
 18 
  
 Kooperativa 
  
 30 
  
 Privata samt övrigt 
  
 52 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 3AMMANFATTNING 
 Ungern är av tradition ett exportorienterat jordbrukarland. Jordbruket är av förhållandevis stor omfattning och landet pro- ducerar stora kvantiteter av flera betydande jordbruksvaror. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 161 
  
 Avkastningsnivåerna ligger för såväl vegetabilier som animalier ganska nära de nivåer som länderna inom EU uppnår trots att resurserna av insatsvaror är ganska begränsade. Landet har hög exportandel av många produkter inom skiftande områden, såväl bulkprodukter som arbetskrävande specialprodukter. Ungern kan på goda grunder antas ha en hög potential som producent av jordbruksprodukter i framtiden och då även på exportmarknaden. Landet har dock ännu inte en livsmedelsindustri som är konkur- renskraftig fullt ut. Investeringar har gjorts i mera konsumentori- enterade industrigrenar men det saknas fortfarande kapital i basindustrin. En annan nackdel för landet kan vara att det geografiska läget försvårar för export till vissa marknader. Jämfört med Polen saknar Ungern en stor hemmamarknad att bygga upp sin industri runt vilket ger en osäkrare situation. Ungern har i likhet med många  
 CÖE-länder 
  problem med att förändra ett storskaligt statligt jordbruk. 
 # 4JECKIEN 
 Den Tjeckiska republiken är en ny nation som tillkom efter en delning av Tjeckoslovakien den 1 januari 1993. Olika syn på den ekonomiska och politiska omdaningen som inleddes 1989 drev fram uppdelningen i två oberoende stater, Tjeckien och Slovaki- en. 
 Tjeckien är det tredje största landet i  
 CÖE-10 
  med drygt 10 miljoner invånare. BNP i Tjeckien föll tillbaka i slutet av 1980- talet men 1994 nåddes en vändpunkt och en förbättring kunde skönjas. Tjeckien har näst högst BNP/capita och även näst högst BNP räknat i absoluta tal av  
 CÖE-10 
  (det är bara Polen som har en större BNP). BNP per capita uppgår till ca 20 procent av genomsnittet för EU. Tillväxten i Tjeckien har varit bland de högsta av samtliga  
 CÖE-länder. 
  Tjeckien har även haft en jämförelsevis låg inflation. Under våren 1997 har den tjeckiska 
  
 162  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 ekonomin försämrats bl.a. beroende på ett tilltagande budgetun- derskott. 
 Åkerarealen i Tjeckien uppgår till ca 3,2 miljoner hektar vilket utgör ca 7,5 procent av den totala arealen i  
 CÖE-länderna. 
  Jordbruket har förhållandevis liten betydelse för den totala ekonomin jämfört med övriga  
 CÖE-länder. 
  Olika mått som t.ex. antal sysselsatta inom jordbruket, jordbrukets andel av BNP och jordbrukets andel av utrikeshandeln sammanfaller mera med EU än med övriga  
 CÖE-länder. 
  
 Jordbruksproduktionen minskade kraftigt som en följd av den ekonomiska reformen. Nedgången var störst i animalieproduktio- nen. 1995 uppgick produktionen till ca 85 procent av 1989 års nivå. 
 Inom vegetabilieproduktionen dominerar spannmålsodlingen men under de senaste åren har produktionen av oljeväxter ökat kraftigt. Andra viktiga grödor är sockerbetor och potatis. Normalt är landet självförsörjande med de flesta vegetabilieprodukter. Vissa år har landet även kunnat exportera vissa kvantiteter. 
 Animalieproduktionen har minskat kraftigt, för vissa produk- tionsgrenar uppgår minskningen till 50 procent. Under det senaste året har dock minskningen bromsats upp inom mjölksektorn. Tidigare har Tjeckien haft betydande exportöverskott för flera animalieprodukter men de senaste åren är det enbart mjölkpro- duktionen som uppvisat överskott. Omkring 1/3 av landets smörproduktion säljs på export. 
 Livsmedelsindustrin i Tjeckien är av förhållandevis liten betydel- se jämfört med de flesta av  
 CÖE-länderna. 
  Drygt 10 procent av industriproduktionen utgörs av livsmedelprodukter. Livsmedels- industrin är dock dubbelt så stor som den tjeckiska bilindustrin. 
 Totalt sett är Tjeckien nettoimportör av livsmedel. EU och Slovakien är det viktigaste marknaderna för både import och 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 163 
  
 export från Tjeckien. Mjölkprodukter och drycker (öl och sprit) är de viktigaste exportprodukterna. P.g.a. att produktionen har minskat kommer Tjeckien på kort sikt inte att påverkas av UR- avtalet på jordbrukets område. 
 Det har genomförts landreformer i Tjeckien under  
 1990-talet. 
  Syftet med reformerna har varit att minska det statliga ägandet och istället etablera privata och kooperativt ägda jordbruk. En strävan har varit att lämna tillbaka jorden till de ursprungliga ägarna. 
  
 4ABELL 
  
 GOSTRUKTUR I DET TJECKISKA 
  
 JORDBRUKET 
  
 Ägandeform 
  
 Antal företag 
  
 Genomsnitts- 
  
 Total areal, 
  
 areal, ha 
  
 ha 
  
 procent 
  
 Privata 
  
 24 183 
  
 34 
  
 826 000 
  
 23 
  
 Bolag 
  
 1 463 
  
 680 
  
 957 000 
  
 28 
  
 Kooperativ 
  
 1 151 
  
 1 447 
  
 1 666 000 
  
 48 
  
 Statliga 
  
 80 
  
 660 
  
 33 000 
  
 1 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 Privatiseringen av livsmedelsindustrin har inte hunnit lika långt som i jordbrukarledet. Målsättningen är att dela upp stora statliga företag i privata företag av mindre storlek samtidigt som över- kapaciteten kan tas bort. 
 Stödet till jordbruket i Tjeckien beräknas för 1997 uppgå till ca 8 mdr Ckr (ca 250 milj ecu). Drygt hälften ges i form av direkt- stöd och resterande del som prisstöd. Merparten av prisstödet ges till mjölkprodukter (omkring hälften) andra produkter som ges stöd är vete, kött och griskött. Stöd ges i form exportbidrag och interventionsuppköp. 1995/96 uppgick stödpriserna i Tjeckien till ca 65 procent av EU:s stödpriser för vete och till ca  
 40-50 
  procent för mjölk och kött. För de spannmålsbaserade animalierna är prisskillnaden betydligt mindre. Det diskuteras f.n. förändringar 
  
 164  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 av den tjeckiska jordbrukspolitiken som skulle träda i kraft fr.o.m. den 1 januari 1998. Förändringarna innebär att marknads- regleringarna skärps genom att det införs utbudsbegränsningar och starkare interventionsåtgärder. 
 Direktstöd ges till jordbrukare i bergstrakter och till stöd för införande av miljövänligare produktionsmetoder. Dessa stöd- former har tagit en allt större del av budgeten i anspråk. 
 3AMMANFATTNING 
 Tjeckien är det av  
 CÖE-länderna 
  som mest liknar Sverige. Länderna har ungefär samma invånarantal, storlek på jordbruket m.m. Jordbruket har relativt liten ekonomisk betydelse i båda länderna och strävan har varit att utveckla näringslivet på andra områden än jordbruk. Såväl Sverige som Tjeckien har verkat för att utveckla jordbrukspolitiken bort från prisstöd mot andra stödformer. Tjeckien bedöms inte få någon större betydelse för den totala produktionen i  
 CÖE-länderna. 
  
 $ 3LOVAKIEN 
 Slovakien bildades liksom Tjeckien den 1 januari 1993 genom en delning av Tjeckoslovakien. Slovakien är vid en jämförelse med Tjeckien det mindre landet i de flesta avseende. Befolkningen i Slovakien uppgår till ca 5 miljoner vilket är det sjätte största bland  
 CÖE-länderna. 
  Räknat efter total BNP är Slovakien också det sjätte största landet bland  
 CÖE-länderna. 
  Räknat efter BNP/capita är Slovakien på fjärde plats. Det är bara Slovenien, Tjeckien och Ungern som har högre BNP per capita. 
 Ekonomin i Slovakien föll tillbaka i samband med den ekono- miska omvälvningen i slutet på  
 1980-talet. 
  Från 1994 har dock ekonomin förbättrats vilket bl.a. har visat sig i en tillväxt av BNP. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 165 
  
 Tillväxten i Slovakien har varit något lägre än i Tjeckien, däremot är inflationsutvecklingen mera gynnsam i Slovakien. 
 Jordbrukssektorn spelar betydligt större roll i Slovakien än i Tjeckien. Detta avspeglas bl.a. av att andelen sysselsatta i jordbruket är högre liksom jordbrukets andel av BNP. Slovakien ligger dock under genomsnittet för samtliga  
 CÖE-länder. 
  
 Den totala åkerarealen i Slovakien uppgår till ca 1,5 miljoner hektar, vilket utgör ca 3,5 procent av den totala arealen i CÖE- länderna. Spannmålsodlingen dominerar vegetabilieproduktionen, under senare år har dock oljeväxtodlingen fått ökad betydelse. 
 Samtliga grödor har lägre avkastning än genomsnittet för EU, det gäller speciellt för potatisodlingen. Slovakien har normalt ett visst exportöverskott av spannmål, under senare år även för oljeväxter. Med socker blev man självförsörjande 1996. Grönsaks- och fruktproduktionen är av mindre betydelse. Det förekommer vinodling, ca 1/4 av produktionen exporteras, främst till Tjeckien. 
  
 166  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Animalieproduktionen har minskat kraftigt sedan 1990. Under det senaste året har minskningen bromsats upp i mjölk- och fjäder- fäproduktionen. Export förekommer av ost och nötkött, för övriga produkter, som t.ex. griskött och fjäderfäkött, förekommer import. 
 Livsmedelsindustrin i Slovakien svarar för ca 8 procent av produktionsvärdet i industrisektorn. Kemiindustrin har nästan dubbelt så stort produktionsvärde. 
 Slovakiens viktigaste handelspartern är Tjeckien. 43 procent av exporten och 36 procent av importen går till Tjeckien. Motsva- rande andel för EU är 16 resp. 31 procent. De viktigaste export- produkterna är normalt malt, spannmål och mjölkprodukter. 
 Slovakien är totalt sett nettoimportörer av livsmedel. 
 Före den ekonomiska omvälvningen i slutet av  
 1980-talet 
  var merparten av jordbruksmarken i statlig ägo. Landreformer har genomförts i syfte att privatisera jordbruket. De flesta av de privata jordbrukarna har tidigare arbetat på de kooperativa jordbruken. 
  
 4ABELL 
  
 GOSTRUKTUR I DET SLOVAKISKA 
  
 JORDBRUKET 
  
 Ägandeform 
  
 Antal företag 
  
 Genomsnitts- 
  
 Total areal, 
  
 areal, ha 
  
 ha 
  
 procent 
  
 Privata 
  
 7 581 
  
 15,0 
  
 115 331 
  
 5 
  
 Kooperativ 
  
 961 
  
 1 593 
  
 1 531 102 
  
 70 
  
 Statliga 
  
 211 
  
 2 016 
  
 425 307 
  
 19 
  
 Bolag m.m. 
  
 178 
  
 672 
  
 119 563 
  
 6 
  
 Summa 
  
 8 931 
  
 245 
  
 2 191 303 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 167 
  
 Över 90 procent av den slovakiska livsmedelsindustrin har privatiserats. 
 Den slovakiska staten beslutade att för 1997 öka stödet till jordbruket i syfte att förhindra ytterligare produktionsminskning- ar. Mellan 1996 och 1997 höjdes stödet med 22 procent. 
 Marknadsstöd ges i form av exportbidrag, interventionsuppköp och gränsskydd för några av de viktigaste produkterna. Stödpri- serna i Slovakien är betydligt lägre än i EU. För 1997 kan marknadsstödet beräknas till ca 300 milj ecu. 
 Mer än hälften av stödet till jordbruket ges i form av direktstöd till de sämre bygderna. 
 3AMMANFATTNING 
 Jordbruket är av betydligt större betydelse i Slovakien än i grannlandet Tjeckien. Sämre utgångsläge innebär dock att utveck- lingen inte går lika snabbt. P.g.a. landets förhållandevis ringa storlek kommer man inte att kunna producera några mer betydan- de mängder jordbruksprodukter som spelar någon roll för den totala  
 EU-marknaden. 
  I första hand kommer handeln att ske med Tjeckien. 
 % "ULGARIEN 
 Bulgarien har en befolkning på ca 8,5 miljoner invånare. 23 procent är sysselsatta i jordbruket, vilket är något högre än genomsnittet för  
 CÖE-10. 
  Åkerarealen uppgår till 4,0 miljoner hektar, det motsvarar ca 10 procent av den totala arealen i CÖE- 10. Jordbrukets produktionsvärde uppgår till ca 14 procent av total BNP vilket är högre än genomsnittet för  
 CÖE-10. 
  
 168  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bulgarien är troligen det enskilda land bland  
 CÖE-länderna 
  som drabbats hårdast av de ekonomiska förändringar som skedde i slutet av  
 1980-talet. 
  Den bekymmersamma ekonomiska situa- tionen i Bulgarien har kommit till uttryck i form av bl.a. hög inflation, valutaproblem, hög arbetslöshet och fallande BNP. Till skillnad från de flesta  
 CÖE-länder 
  synes det inte ha skett någon tydlig förändring i den bulgariska ekonomin. Under 1996 steg priserna med 110 % och för 1997 är inflationsprognosen ca 100 %. BNP per capita uppgår till ca 1 180 ecu, vilket är näst lägst av  
 CÖE-länderna, 
  det är bara Litauen som har lägre BNP/capita. 
 Den viktigaste orsaken till att krisen blivit djupare i Bulgarien torde vara det motstånd som funnits mot att genomföra genom- gripande reformer. Detta har i hög grad berott på den politiska instabilitet om har rått i landet. 
 Bulgarien har i delar av landet goda naturliga förutsättningar för att bedriva jordbruksproduktion. Klimatet kräver dock möjlighet till konstbevattning för en stabil produktionsnivå. Den ekonomis- ka omvälvningen har lett till att jordbruksproduktionen har minskat kraftigt. I likhet med övriga  
 CÖE-länder 
  har animalie- produktionen minskat mer än vegetabilierna. 
 På vegetabilieområdet är spannmål den dominerande grödan. P.g.a. låg användning av insatsmedel har avkastningen gått ner kraftigt under de senaste åren, arealen har däremot varit förhål- landevis stabil. Bulgarien är normalt självförsörjande på spann- målsområdet men produktionssäkerheten är låg. 1996 drabbades landet av ett kraftigt skördebortfall vilket har lett till ett stort importbehov. Bland oljeväxterna dominerar odlingen av solrosor. Odlingen gynnas av goda naturliga förutsättningar och arealen har fördubblats sedan slutet av  
 1980-talet. 
  Landet är normalt exportö- rer av vegetabiliska oljor. Sockerbetsodlingen har minskat kraftigt p.g.a. att den inhemska odlingen inte kan konkurrera med importerat råsocker. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 169 
  
 Tobak är en mycket viktig gröda i Bulgarien och landet är den ledande cigarettillverkaren i Östeuropa. Produktionen har dock minskat kraftigt de senaste åren och man har blivit tvingad till import av råtobak för att förse industrin med råvaror. Frukt var tidigare den näst viktigaste exportprodukten efter tobak. Exporten var inriktad mot Östeuropa men när dessa marknader försvann i början på  
 1990-talet 
  har Bulgarien haft svårt att finna nya marknader. Problem med konstbevattning och svag kvalitet har varit bidragande orsaker till att produktionen minskat. Grönsaks- produktionen har drabbats på samma sätt som fruktodlingen. Dessa arealer har till stor del ersatts med spannmålsproduktion. 
 Vinodlingen i Bulgarien motsvarar ungefär hälften av produktio- nen i Grekland. Produktionen har minskat kraftigt de senaste åren men bulgariskt vin har kunnat konkurrera med god framgång på nya marknader i Västeuropa sedan efterfrågan i östra Europa minskat kraftigt. Det krävs dock stora investeringar för att bedriva en uthållig produktion. 
 Animalieproduktionen har minskat med  
 20-40 
  procent sedan slutet av  
 1980-talet. 
  En bidragande orsak till den kraftiga minskningen har varit strukturförändringarna i jordbruket. 
 Animalieproduktionen var starkt koncentrerad till de stora statsägda jordbruken och det är bland dessa företag som föränd- ringarna har varit som mest genomgripande. Uppdelning på mindre enheter medförde att de nya jordbrukarna varken hade kunskap eller ekonomiska förutsättningar att fortsätta med en intensiv djurhållning. Försämrad lönsamhet har också varit en bidragande orsak till att produktionen har minskat. För vissa djurslag kan en viss ökning noteras mellan 1995 och 1996. Den svåra bristen på spannmål under 1996/97 har dock lett till nya utslaktningar. 
 Bulgarien har av tradition varit exportörer av kött men produk- tionsminskningen har lett att man numera inte är mer än självför- sörjande. Motsvarande situation råder för mjölkprodukter. Bulga- 
  
 170  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 rien beräknas inte ha resurser att exportera några större mängder kött- och mjölkprodukter inom de närmaste åren. 
 Livsmedelsindustrin är en viktig industrigren i Bulgarien. Ca 17 procent av produktionsvärdet i industrisektorn kommer från livsmedel. Det är bara den kemiska industrin (inkl. oljeindustrin) som är av större betydelse i Bulgarien. 
 Bulgarien har av tradition haft ett stort handelsöverskott på livsmedelsområdet. Exporten har huvudsakligen varit inriktad mot Östeuropa och då i synnerhet mot det forna Sovjet. Av CÖE- länder var Bulgarien det land som hade det intensivaste han- delsutbytet med f.d. Sovjet. Jämfört med slutet av  
 1980-talet 
  har handelsbalansen för livsmedel försämrats kraftigt men landet har fortfarande ett visst exportöverskott. De viktigaste exportproduk- terna från Bulgarien utgörs av vin, tobak, frukt och levande slaktboskap. 
 Det pågår en landreform i syfte att återställa den situation som rådde 1946. Reformen har gått långsamt beroende på flera orsaker. Den lagliga grunden för att få mark tillbaka har varit osäker. I vissa områden har många intressenter gjort anspråk på samma arealer. En annan fråga som varit besvärlig att lösa har varit ersättning till de tidigare ägarna för utförda investeringar. I nuläget har ca 50 procent av åkerarealen överförts till privata markägare. Det har antagits lagar som syftar till att påskynda privatiseringsprocessen. De flesta av privatjordbruken är mycket små och arealerna är ofta uppdelade på flera små fält (åkerlappar). 
 Arealmässigt har merparten av den jord som privatiserats gått till grupper av jordbrukare, ofta tidigare medlemmar av kooperativ. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 171 
  
 4ABELL 
  
 GANDEF¶RH¥LLANDENA I DET 
  
 Johnson 
  
 Ägandeform 
  
 Andel av åkerarealen, procent 
  
 Statliga 
  
 28 
  
 Kooperativa 
  
 33 
  
 Privata, övrigt 
  
 39 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 Den viktigaste förändringen i den bulgariska jordbrukspolitiken är landreformen. Det har även genomförts marknadsreglerande åtgärder i form av licenskrav vid export och import samt stöd till lagring av bl.a. spannmål. Det finns dock f.n. inte några system med garanterade minimipriser. De åtgärder som genomförts har ofta varit kortsiktigt inriktade och tillkommit som en följd av akuta behov. Tobak är den produkt som är mest reglerad. För tobak tillämpas ett system med centralt beslutade minimipriser. 
 Under 1996/97 har extra åtgärder satts in beroende på den svåra försörjningssituationen i form av bl.a. exportförbud för vissa produkter. 
 Det mesta av det statliga stödet till jordbruket har givits i form av räntestöd. En annan åtgärd har varit att ge stöd till återuppbygg- nad av kooperativa jordbruk och livsmedelsindustrier. Små belopp har givits till lagring av spannmål, stöd till tobaksodling och till förbättrad djurhälsa. 
 Priserna på jordbruksprodukter i Bulgarien är betydligt lägre än i EU. För flera varor är de bulgariska priserna mindre än 50 procent av  
 EU-priserna. 
  
 3AMMANFATTNING 
 Bulgarien tillhör de av  
 CÖE-länderna 
  med det sämsta ekono- miska utgångsläget, bl.a. beroende på det instabila läget i landet. 
  
 172  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 P.g.a. att landet har förhållandevis små arealer som är väl lämpade för jordbruk bedöms jordbruksproduktionen från Bulgarien inte komma att få någon större betydelse totalt sett. För vissa specialprodukter har dock Bulgarien möjligheter att spela en större roll, t.ex. tobak, vin, frukt och grönsaker. För dessa produkter är de naturliga förutsättningarna utmärkta och landet gynnas av låga arbetskostnader. Det krävs dock att investeringar kan komma till stånd så att produktionen kan säkerställas. 
  2UM¤NIEN 
 Rumänien är det näst största av  
 CÖE-länderna 
  räknat efter invånarantal. Vid en jämförelse baserad på BNP uttryckt i absoluta tal hamnar Rumänien på fjärde plats. Räknat efter BNP/capita kommer Rumänien på tredje sista plats, just före grannlandet Bulgarien. Under de senaste åren har  
 BNP-tillväxten 
  i Rumänien varit bland de högsta jämfört med övriga CÖE- länderna, inflationstakten är dock fortfarande hög. 
 Rumänien är det  
 CÖE-land 
  där jordbruket har störst betydelse. Jordbrukets produktionsvärde motsvarar drygt 20 procent av total BNP, genomsnittet för  
 CÖE-10 
  uppgår till ca 9 procent. Andelen sysselsatta inom jordbruket uppgår till ca 35 procent medan genomsnittet för  
 Evansär ca 22 procent. Under de senaste åren har sysselsättningen inom jordbrukssektorn t.o.m. ökat. Hushål- lens utgifter för livsmedel är högre i Rumänien än i övriga CÖE- länder. 
 Ekonomin i Rumänien föll tillbaka kraftigt under de första åren av  
 1990-talet 
  men under de senaste åren har det kunnat konsta- teras en förbättring. Produktionen i jordbrukssektorn har minskat mindre än i andra sektorer. Vegetabilieproduktionen betydelse har ökat jämfört med animalierna. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 173 
  
 Landets åkerareal uppgår till drygt 9 miljoner hektar. Den viktigaste grödan i rumänsk växtodling är spannmål men även oljeväxter, frukt och grönsaker är viktiga produkter. Landet har goda naturliga förutsättningar för en varierad växtodling men tillgång till konstbevattning krävs i vissa delar av landet. Rumäni- en har Europas nästa störst areal som är möjlig att bevattna. Brister i underhåll m.m. har dock gjort att bevattningsanläggning- arna till största delen är oanvändbara. 
 Spannmål är den viktigaste grödan inom vegetabiliesektorn. Den odlade arealen minskade direkt efter den ekonomiska omvälv- ningen i början av  
 1990-talet 
  men därefter har en återhämtning skett. Normalt har Rumänien balans på spannmålsområdet men torka under 1996 har lett till importbehov. 1997 har Rumänien åter blivit exportörer av spannmål. Solrosor är den viktigaste oljeväxtgrödan, men det förekommer även odling av sojabönor. Odlingen har ökat kraftigt under de senaste åren och landet har nu ett förhållandevis stort exportöverskott av vegetabiliska oljor. Sockerbetsodlingen har minskat kraftigt och omkring 50 procent av det inhemska behovet måste importeras. Grönsaksodlingen har minskat kraftigt de senaste åren. Tidigare exporterade Rumänien stora kvantiteter grönsaker till f.d. Sovjet. Bortfallet av denna marknad har inte kunnat tas tillbaka på annat håll. Fruktodlingen har varit konkurrenskraftigare och produktionen har kunnat hållas uppe. 
 Rumänien är av tradition en förhållandevis stor producent av vin, ungefär i nivå med Portugal och Tyskland. Produktionen föll tillbaka i början på  
 1990-talet 
  men nu har en återhämtning skett till samma nivåer som under  
 1980-talet. 
  Rumänien är nettoex- portörer av vin, bl.a. till Tyskland, USA och Storbritannien. 
 Animalieproduktionen har hittills inte återhämtat sig till skillnad från flera av vegetabilieprodukterna. Minskningen har fortsatt men takten har bromsats upp. När de stora statliga jordbruken avvecklades har två olika former av animalieproduktion uppstått, dels stora privata bolag med intensiv produktion, dels små 
  
 174  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 enskilda jordbruk med produktion för närmarknaden. Rumänien har av tradition exporterat såväl levande slaktdjur som förädlade animalieprodukter. En stor del av denna export skedde dock inte på marknadsmässiga villkor. I samband med den kraftiga produktionsminskningen i början på  
 1990-talet 
  fick Rumänien införa exportförbud för animalieprodukter för att klara försörj- ningen av hemmamarknaden. Försörjningen är nu mera balanse- rad och förbuden har kunnat tas bort. 
 Livsmdelsindustrin är Rumäniens viktigaste industrisektor med ca 15 procent av de totala produktionsvärdet. Mjölk, kött, socker och vegetabilisk olja är de enskilt viktigaste produkterna. Livsme- delsindustrin i Rumänien byggdes upp under den förra regimen efter politiska beslut snarare än efter var efterfrågan fanns. Det innebar att industrin var utspridd i många små enheter i olika regioner. Industrierna är arbetsintensiva och produktiviteten är låg. Investeringar i industriledet är därför nödvändiga. Privatise- ringarna har hittills gått långsamt. Det finns dock exempel på stora utländska investeringar som gjorts, bl.a. i konfektyrindust- rin. 
 Rumänien var under början av  
 1900-talet 
  en av världens största spannmålsexportörer. Efter andra världskriget blev Rumänien en viktig leverantör av livsmedel till f.d. Sovjet. Den ekonomiska omvälvningen i slutet av  
 1980-talet 
  reducerade livsmedlens betydelse ytterligare för den rumänska handeln. De senaste åren har landet varit nettoimportörer. EU är numera den viktigaste handelspartnern, en betydande andel av exporten går även till länderna i Mellanöstern. 
 1990 genomfördes en reform av den rumänska jordbrukspoliti- Rodriguez. Det huvudsakliga syftet med jordbrukspolitiken är fortfaran- de att hålla ner konsumentpriserna. Stödet till jordbruket ges numera nästan helt genom möjlighet till krediter på kort och lång sikt. Marknadsregleringarna är av mycket ringa omfattning. Det finns möjlighet att fastställa ett lägsta garanterat pris för ett flertal jordbruksprodukter men i praktiken har denna möjlighet endast 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 175 
  
 utnyttjats för mjölk, griskött, fjäderfäkött och vete de senaste åren. Detta pris baseras på världsmarknadspriset. 
 Det har också genomförts en landreform i syfte att privatisera jordbruket. P.g.a. gällande lagstiftning tillåts dock de enskilda jordbrukarna fortfarande endast att bruka små arealer. I maj 1997 höjdes maximigränsen för privat ägande av åkermark till 200 hektar. P.g.a. av oklara ägoförhållanden beräknas att 0,5 milj inte har brukats under 1996 
  
 4ABELL 
  
 GOSTRUKTUR I DET RUM¤NSKA 
  
 JORDBRUKET 
  
 Ägandeform 
  
 Antal företag 
  
 Areal, ha 
  
 Genomsnittsareal, 
  
 ha 
  
 Enskilda jordbrukare 
  
 3 480 400 
  
 8 353 000 
  
 2,4 
  
 Familjejordbruk 
  
 13 800 
  
 1 545 000 
  
 112,0 
  
 Privata bolag 
  
 4 000 
  
 1 784 000 
  
 446,0 
  
 Statliga 
  
 622 
  
 1 338 000 
  
 2 130,0 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 3AMMANFATTNING 
 Rumänien har genom sin storlek möjlighet att bli ett betydande jordbruksland. De naturliga förutsättningarna är goda för flera produkter, såväl bulkprodukter som specialprodukter, och landet har relativt nära till viktiga marknader. Svag ekonomisk stryka i nuläget gör dock att utvecklingen tar tid. På sikt bedöms utsikter vara goda för Rumänien att bli nettoexportörer av jordbruks- produkter. Spannmål och arbetsintensiva specialprodukter torde vara de produkt där Rumänien snabbast kan bli konkurrenskraf- tigt. 
  
 176  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 ' 3LOVENIEN 
 Slovenien är det näst minsta av  
 CÖE-länderna 
  räknat efter befolkningsmängd. Den totala befolkningen uppgår till knappt 2 miljoner. Räknat efter BNP, uttryckt i absoluta tal, kommer Slovenien på femte plats. Slovenien har den klart högsta BNP per capita bland  
 CÖE-länderna. 
  Jämfört med länderna i EU med lägst BNP (Grekland, Portugal och Spanien) är skillnaden inte så stor. 
 Den ekonomiska situationen i Slovenien har förbättrats de senaste åren vilket återspeglas i bl.a. stigande BNP och fallande infla- tionstakt. Utvecklingen i Slovenien har dock varit mindre gynnsam än i t.ex. Tjeckien och Polen. 
 Jordbrukssektorn i Slovenien spelar en liten roll i den totala ekonomin. Jordbrukets andel av den totala BNP uppgår till mindre än 5 procent vilket är minst av samtliga  
 CÖE-länder. 
  
 Exporten av livsmedel utgör ca 5 procent av den totala handeln vilket också är minst av samtliga  
 CÖE-länder. 
  Sett i ett vidgat perspektiv med hänsyn tagen till landsbygdens betydelse, turism, arbetskraftsbuffert, m.m. har dock jordbruket en större betydelse. 
 Jordbruksproduktionen i Slovenien har inte påverkats lika mycket av den ekonomiska omvälvningen som i de flesta andra CÖE- länder. I likhet med övriga  
 CÖE-länder 
  har det skett en förskjut- ning från animalier till vegetabilier. 
 Slovenien har den minsta åkerarealen av samtliga  
 CÖE-länder 
  med ca 0,24 milj ha. Omkring hälften av arealen utnyttjas för spannmålsodling. Slovenien är självförsörjande till ungefär 50 procent. Hektaravkastningen har i stort sett kunnat hållas oförändrad under  
 1990-talet. 
  Avkastningsnivån ligger just under genomsnittet för EU. Potatis har tidigare varit en förhållandevis viktig gröda, speciellt för foderändamål. Minskat importskydd för spannmål har dock lett till att potatisodlingen gått tillbaka. Sockerbetsodlingen är av liten omfattning och täcker ca 50 procent av landets behov. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 177 
  
 Humle är en viktig exportprodukt från Slovenien. Omkring 90 procent av produktionen exporteras. Av länderna inom EU är det bara Tyskland och Storbritannien som har större produktion av humle än Slovenien. Vinproduktionen i Slovenien har ökat de senaste åren. En viss del av produktionen exporteras. Grönsaks- och fruktproduktionen är arealmässigt små produkter. Det förekommer viss export av frukt, främst äpple. 
 Animalieproduktionen har minskat under  
 1990-talet, 
  dock med undantag för grisköttsproduktionen. Nöt- och fjäderfäkött har fått minskad betydelse beroende på att exportmarknaderna i det forna Jugoslavien har stängts. Slovenien har exportöverskott av mjölk och fjäderfäkött medan man importerar griskött och nötkött. Mjölkproduktionen bedrivs till största delen av små privata jordbruk medan fjäderfä- och grisköttsproduktionen är koncentre- rad till större företag. 
 Livsmedelsindustrin i Slovenien är förhållandevis väl strukturerad men kapacitetsutnyttjandet är lågt. 7 procent av det totala produktionsvärdet i industrisektorn kommer från livsmedel. 
 Jordbruksprodukterna har liten betydelse för Sloveniens totala handel. Totalt sett har Slovenien ett betydande handelsunderskott för jordbruksprodukter. Tidigare var exporten av nötkött och levande djur av stor betydelse. Numera är Slovenien nettoimpor- törer av dessa produkter. På senare år har export av kvalitetsvin fått ökad omfattning. Det forna Jugoslavien är fortfarande den viktigaste handelspartnern vad gäller export. 
 Slovenien har en ägostruktur som skiljer sig markant från de flesta andra  
 CÖE-länder. 
  Omkring 90 procent av arealen brukas av privata jordbrukare medan återstoden brukas av statsägda jordbruk. 
  
 178  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 
  
 GOSTRUKTUREN I SLOVENSKT JORDBRUK 
  
 Ägandeform 
  
 Antal 
  
 Areal, 
  
 Genomsnittsareal, 
  
 företag 
  
 hektar hektar 
  
 Privata 
  
 156 500 
  
 185 000 
  
 1.2 
  
 Statliga 
  
 236 
  
 62 000 
  
 262 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 Slovenien har fattat beslut om att överföra statligt ägda jordbruk till ett kooperativt ägande. Regler som maximerar hur stora privata jordbruk får vara ska tas bort. 
 Slovenien tillämpar ett system med administrativt beslutade priser som nära ansluter till EU:s system. Marknadspriserna i Slovenien är bland de högsta av  
 CÖE-länderna 
  och i vissa fall högre än i en del  
 EU-länder. 
  Jordbruket och livsmedelsindustrin ges även kreditstöd. En annan viktig stödåtgärd är direktbidrag för att utjämna produktionskostnaderna mellan olika regioner. Omkring 14 procent av budgeten 1996 gick till stöd åt områden med sämre produktionsförutsättningar. Dessa stöd har bl.a. gynnat vinod- lingen i Slovenien. 
 3AMMANFATTNING 
 Jordbruket spelar liten roll för ekonomin i Slovenien. Landets naturliga förutsättningar för jordbruksproduktion medför be- gränsade möjligheter till expansion. Landets ringa storlek innebär att produktionen, med undantag för någon specialprodukt, spelar liten roll totalt sett. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 179 
  
 ( %STLAND 
 Estland är det minsta av  
 CÖE-länderna 
  räknat efter befolknings- mängden, Slovenien har dock en mindre åkerareal. Estland har även minst BNP, uttryckt i absoluta tal, av  
 CÖE-länderna. 
  BNP per capita är dock högst i Estland jämfört med de övriga baltiska länderna. Ekonomin i Estland försämrades i början på  
 1990-talet 
  som en följd av den ekonomiska omvälvningen. Det har dock kunnat konstateras en förbättring i den estniska ekonomin men den har gått långsammare än vad som hade förväntats. Jordbru- kets andel av total BNP uppgår till ca 8 procent vilket är lika med medeltalet för samtliga  
 CÖE-länder. 
  Jämfört med övriga baltiska länder är jordbrukets betydelse för BNP något lägre i Estland än i Lettland och Litauen. Andelen sysselsatta inom jordbruket är förhållandevis låg med ca 13 procent, vilket är betydligt under genomsnittet för  
 CÖE-länderna. 
  
 Åkerarealen i Estland uppgår till knappt 1 milj ha. Omkring 0,3 milj ha beräknas ligga outnyttjad bl.a. beroende på oklara ägande- förhållande. 
 Vegetabilieproduktionen i Estland har traditionellt varit inrik- tad på att försörja animalieproduktionen med foderprodukter. Minskande animalieproduktion har dock lett till att foderproduk- tionen fått minskad betydelse och odlingen av vete och råg har ökat. Kvaliteten på den estniska brödsäden har dock varit svag vilket har lett till problem för kvarn- och bageriindustrin. Estland har importerat ca 30 procent av den inhemska förbrukningen men minskad animalieproduktion har lett till minskat behov. Hektaravkastningen är låg jämfört med EU men ligger högt jämfört med de andra f.d. Sovjetrepublikerna. Det mesta av spannmålen odlas av det storskaliga jordbruket. Potatisodlingen är till stor del inriktad mot fodersektorn. Frukt- och grönsakspro- duktion spelar liten roll totalt sett men är betydelsefull för självhushållningen. Produktionen gynnas av låga arbetskostnader men det saknas f.n. fungerande marknadskanaler. 
  
 180  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Under den sovjetiska tiden var det estniska jordbruket inriktat mot att exportera animalieprodukter till Leningrad- och Moskva- områdenena. Animalieproduktionen stöttades av Sovjet genom låga priser på foder och andra produktionsmedel. Den ekonomis- ka omvälvningen och ländernas frigörelse i början på  
 1990-talet 
  innebar att produktionen fick avsättas till världsmarknadspris och att de tidigare exportmarknaderna omgärdades med tullmurar. Detta resulterade i att produktionen minskade med mer än 50 procent. 
 Mjölk är den viktigaste produkten i det estniska jordbruket. Avkastningsnivån är fortfarande förhållandevis god jämfört med andra  
 CÖE-länder 
  trots att en minskning har skett med  
 10-15 
  procent. Estland exporterar både smör och mjölkpulver. Köttpro- duktionen har minskat kraftigt och landet når numera inte full självförsörjning. Den spannmålsbaserade animalieproduktionen har också minskat bl.a. beroende på att tillförsel av billiga fodermedel har upphört. 
 Handeln med jordbruksprodukter spelar en relativt stor roll för den estniska ekonomin. Landets geografiska läge innebär att det har en betydelse som transitland. Mjölkprodukter är de viktigaste exportvarorna, tidigare förekom en betydande export av kött. Det mesta av exporten går till Ryssland. Exporten minskade direkt efter självständigheten men har nu åter ökat. EU- och EFTA- länderna är de viktigaste importörerna. Socker och spannmål är de viktigaste importprodukterna. Totalt sett har Estland ett mycket stort handelsunderskott på jordbruksområdet. Inhemskt producerade varor kan f.n. inte konkurrera med billig ofta subventionerad import. 
 Livsmedelsindustrin i Estland är viktig i förhållande till landets övriga näringsliv. Omkring 15 procent av landets totala industri- produktion kommer från livsmedelssektorn. De viktigaste varuområdena är mejeri, kött, fisk och tobak. Dryckesindustrin och fiskindustrin har ökat sin produktion de senaste åren medan 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 181 
  
 t.ex. fodermedelsindustrin har förlorat ca 75 procent av sin produktion. 
 Privatiseringen har gått snabbast i mejerisektorn medan utveck- lingen gått långsammare i kvarn- och slakteribranscherna. I denna typ av basindustrier har ofta producentkooperativ gått in som nya ägare. I mer konsumentorienterad livsmedelsindustri har det förekommit att utländska företag gått in. Som exempel kan nämnas att ett finskt konfektyrföretag har köpt ett bageriföretag och att ett svenskt och ett finskt bryggeri tillsammans har köpt det största estniska bryggeriet. Den estniska livsmedelsindustrin har i nuläget svårt att klara EU:s kvalitetskrav. Det finns inte något slakteri som är godkänt för export till EU. 
 Estland har efter självständigheten valt att föra en mycket liberal handels- och jordbrukspolitik. Det innebär i praktiken att det inte finns något gränsskydd för jordbruksprodukter eller några direkta stöd till jordbruket. Det viktigaste instrumentet för att stödja jordbruket är genom att ge krediter för att bygga upp små och medelstora företag. Under den senaste tiden har det framförts kritik från främst producenthåll mot den liberala politiken. Under hösten 1997 ska det estniska parlamentet diskutera införandet av importtullar. Griskött är den vara som ligger närmast till för att omfattas av ett tullskydd. 
 Omkring 30 procent av arealen brukas av de tidigare kollektivt ägda jordbruken. Vissa av dessa har övergått till kooperativt ägande medan andra är på väg att delas upp i små privata jordbruk. Det finns omkring 20 000 privata jordbruk med en medelareal på ca 20 hektar. Totalt brukar dessa företag ca 25 procent av arealen. Det finns ett stort antal små husbehovsjord- bruk som inte är lagligt registrerade. Medelarealen på dessa jordbruk är ca 2 hektar. 
  
 182  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 4ABELL 
  
 GOSTRUKTUREN I DET ESTNISKA 
  
 JORDBRUKET 
  
 Ägandeform 
  
 Andel av åker- 
  
 arealen, procent 
  
 Privata 
  
 70 
  
 Kooperativa 
  
 29 
  
 Statliga 
  
 1 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 3AMMANFATTNING 
 Estland är det minsta av samtliga  
 CÖE-länder 
  och spelar därför liten roll totalt sett för  
 EU-marknaden. 
  Landets geografiska läge gör att de naturliga förutsättningarna för jordbruksproduktion är förhållandevis svaga. Den stora animalieproduktion som byggdes upp under den sovjetiska tiden hade sin grund i den tidens planekonomin. Det torde bli svårt för Estland att åter kunna nå upp de volymer som då producerades. Mjölk torde vara den viktigaste produkten för det estniska jordbruket i framtiden. 
 ) ,ETTLAND 
 Lettland är det tredje minsta av  
 CÖE-länderna 
  räknat efter befolkningsantalet. Räknat efter total BNP är Lettland näst minst (endast Estland har lägre BNP) och landet har den fjärde lägsta BNP/capita. Lettland drabbades av en tillbakagång i ekonomin i början av  
 1990-talet, 
  i samband med självständigheten. Läget har nu stabiliserats och en uppgång kan noteras under 1996. Jämfört med de övriga baltiska länderna har Lettland den högsta arbets- lösheten. 
 Knappt 10 procent av total BNP kommer från jordbruket vilket är ungefär lika med genomsnittet för  
 CÖE-länderna. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 183 
  
 Den totala åkerarealen i Lettland uppgår till ca 1,7 milj ha. Omkring 20 procent av arealen beräknas vara obrukad bl.a. beroende på oklara ägandeförhållande. 
 Det lettiska jordbruket var under den sovjetiska tiden inriktat på att producera animalier. Denna produktion var i första hand avsedd för den sovjetiska marknaden. P.g.a. att handeln med Ryssland har minskat har spannmålsodlingen gått ner kraftigt. Jämfört med 1990 har arealen minskat med ca 1/3. Det är speciellt odlingen av fodersäd som har minskat. Produktionen har också minskat beroende på att hektaravkastningen har sjunkit. Lettland är fortfarande nettoimportörer av spannmål. Potatisod- lingen är ganska omfattande i Lettland men hektarskördarna är låga jämfört med EU. Det förekommer även sockerbetsodling i Lettland. Den egna produktionen täcker ca 1/4 av den inhemska konsumtionen. Av tradition odlas spånadslin i Lettland, det är dock begränsade arealer som utnyttjas. Grönsaks- och frukt- odlingen bedrivs till största delen av små familjeföretag. Avsak- naden av fungerande marknadskanaler har begränsat möjligheter- na till handel med dessa produkter. Fruktodlingen gynnas av goda naturliga förutsättningar och låga kostnader. 
 Betydelsen av animalieproduktionen i det lettiska jordbruket har minskat under  
 1990-talet 
  som en följd av självständigheten från Sovjet. Mjölkproduktionen svarar nu för ca 20 procent av den totala jordbruksproduktionen. Produktionen har minskat med ca 50 procent de senaste åren beroende på såväl minskat koantal som minskad avkastning. Landet har fortfarande ett visst överskott, till största delen smör, som exporteras till Ryssland. Det har varit svårt för Lettland att exportera till Västeuropa beroende på svag kvalitet. Som följd av att mjölkproduktionen har minskat har även köttproduktionen gått ner. Lettland är fortfarande nettoexportörer av kött, det mesta säljs till Ryssland. Även för denna produkt har det varit svårt att etablera sig på nya marknader. Den spannmåls- baserade animalieproduktionen har de senaste åren missgynnats av stigande foderpriser. Lettland är numera nettoimportörer av griskött. 
  
 184  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Livsmedelsindustrisektorn i Lettland är inriktad mot  
 mejeri-, 
  slakteri- och kvarnindustri. Industrin i Lettland lider av överkapa- citet och låg produktivitet. Det har genomförts privatiseringar i samtliga industrigrenar. Utvecklingen har gått snabbast i  
 mejeri-, 
  slakteri- och bagerinäringarna. Under 1997 har ett svenskt företag köpt in sig i Lettlands största kvarn. Ett annat svenskt företag är sedan några år etablerade i potatisstärkelseindustrin. 44 procent av industriproduktionen i Lettland kommer från livsmedelssek- torn. Textilindustrin är näst viktigast med drygt 10 procent. 
 Utrikeshandel med jordbruksprodukter har traditionellt varit av stor betydelse för Lettland. Den nya situationen som uppstod i.o.m. självständigheten har inneburit kraftiga förändringar. 
 Exporten har minskat medan importen har ökat vilket har lett till att Lettland är nettoimportörer av livsmedel. Det mesta av exporten går fortfarande till Ryssland men även till vissa andra  
 CÖE-länder. 
  Importen kommer till största delen från EU. Mjölk- och köttprodukter är de viktigaste exportvarorna medan socker, frukt och drycker är de viktigaste importprodukterna. 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 185 
  
 Stödet till jordbruket utgörs främst av ett gränsskydd. Av beredskapsskäl köper staten in vissa kvantiteter spannmål vilket också ger ett visst prisstöd. Jordbruket ges olika former av direktstöd. Det kan ske genom subventioner till diselolja samt stöd till avel och förädling. Stöd ges även till odlingen av spånadslin. Jordbruket omfattas även olika program för att tillhandahålla krediter. 
 Privatiseringen av åkermark var besvärlig de första åren efter självständigheten beroende på komplicerad lagstiftning. Det senaste året har dock förändringarna i ägostrukturen påskyndats. 
  
 4ABELL 
  
 3TRUKTUREN I DET LETTISKA JORDBRUKET 
  
 Typ av företag 
  
 Andel av arealen, 
  
 Medelareal, 
  
 procent 
  
 ha 
  
 Statliga företag 
  
 2 
  
 315 
  
 Familjejordbruk 
  
 47 
  
 12 
  
 Kooperativt ägda 
  
 13 
  
 397 
  
 Husbehovsjordbruk 
  
 38 
  
 2 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
 3AMMANFATTNING 
 Lettland är i likhet med Estland ett mycket litet land och dess betydelse på den gemensamma marknaden är därför mycket begränsad. Jordbruket i Lettland var under den sovjetiska tiden helt inriktat på att producera animalieprodukter P.g.a. av relativt begränsade naturliga förutsättningar torde jordbruket i Lettland inte komma att bli av någon större betydelse totalt sett. P.g.a. det finansiella läget har Lettland på egen hand svårt att bygga upp ett expanderande jordbruk inom de närmaste åren. Mjölk torde bli den viktigaste produkten i framtiden. 
  
 186  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 * ,Smith är det folkrikaste och det till åkerarealen största av de baltiska länderna. Litauen har lägst BNP per capita av samtliga  
 CÖE-länder. 
  Det är bara Litauen som av  
 CÖE-länderna 
  har en BNP/capita som är lägre 1 000 ecu. 
 Den litauiska ekonomin föll tillbaka kraftigt efter självständighe- ten från Sovjet. Mellan 1991 och 1992 minskad BNP med 1/3. Tillbakagången i ekonomin beror främst på bortfallet av den sovjetiska marknaden samt på stigande energipriser. 1994 på- börjades en viss återhämtning som därefter har förstärkts. Litauen har f.n. den snabbaste tillväxten av de tre baltiska staterna 
 Drygt 9 procent av BNP härrör från jordbruksproduktionen vilket är något mer än genomsnittet för  
 CÖE-länderna. 
  Andelen syssel- satta i jordbruket uppgår till drygt 20 procent, det är något högre än genomsnittet för  
 CÖE-länderna. 
  Jordbruket spelar därigenom fortfarande en betydande roll för den lituaiska ekonomin. 
 Åkerarealen i Litauen uppgår till ca 2,3 miljoner hektar, det motsvarar ca 5 procent av den totala åkerarealen i  
 CÖE-länderna. 
  Vegetabilieproduktionens andel av den totala produktionen har ökat de senaste åren beroende på en minskande animalieproduk- tion. 
 Spannmålsodlingen upptar ca 50 procent av den odlade arealen i Litauen. Spannmålsodlingen har ökat något de senaste åren. Låg användning av insatsmedel har medfört att avkastningsnivån sjunkit från ca 3 t/ha till ca  
 2-2,5 
  t/ha. Minskat behov av fodersäd har lett till att Litauen numera är nettoexportörer av spannmål. Svag kvalitet kräver dock viss import av brödspannmål. Potati- sodlingen är omfattande men avkastningsnivån är låg jämfört EU. En stor del av skörden används för foderändamål. Oljeväxtod- lingen, raps, har minskat under de senaste åren. De naturliga förutsättningarna för oljeväxtodling är mindre gynnsamma vilket leder till låga hektaravkastningar och de sorter som odlas har svag 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 187 
  
 oljekvalitet. Det finns en strävan från Litauen att utveckla olje- växtodlingen. Sockerbetsodlingen i Litauen motsvarar normalt det inhemska behovet av socker. Effektiviteten i såväl odlarledet som i industrin är förhållandevis låg vilket återspeglas i ett högt tullskydd. Frukt- och grönsaksodlingen är av liten omfattning. Till största delen sker produktionen på små enheter som är inriktade mot egen användning eller försäljning på den lokala marknaden. Problem med kvaliteten begränsar på kort sikt möjligheten till expansion. De naturliga förutsättningarna, spe- ciellt för bärodling, är dock goda. Av tradition har Litauen odlat spånadslin som utnyttjas i den inhemska textilindustrin. 
 Animalieproduktionen är, i likhet med övriga baltiska länder, dominerande i det litauiska jordbruket. P.g.a. det nya läget gente- mot Ryssland har produktionen minskat kraftigt men Litauen är fortfarande nettoexportörer av animalieprodukter. Mjölkproduk- tionen är den viktigaste produktionsgrenen i Litauen. Produk- tionen har dock minskat med ca 50 procent jämfört med början på  
 1990-talet. 
  Orsaken till detta är dels att Rysslands betydelse som exportmarknad har minskat, dels att de stora kollektivjordbrukens besättningar har delats upp i små privatägda enheter. 50 procent av antalet mjölkkor finns i besättningar med mellan  
 1-4 
  mjölkkor. Litauen är fortfarande nettoexportörer av mjölkprodukter. Nötköttsproduktionen har minskat som en följd av att mjölk- produktionen gått ner. Tidigare exporterade Litauen omkring 1/3 av produktionen till Sovjet, numera är landet nettoimportör. 
  
 Mejeri-, 
  kött- och fiskeindustrin är de viktigaste grenarna inom den litauiska livsmedelsindustrin. Industrin kännetecknas av låg teknisk standard och låg produktivitet. Privatiseringsprogram för livsmedelsindustrin har genomförts. I ett första steg erbjöds producenterna förtur att ta över livsmedelsindustrierna men intresset har varit begränsat. I ett andra steg har även andra investerare bjudits in, däribland utländska. Konkurser har varit vanliga bland de nya företagen. Minskad råvaruproduktion innebär att även industriledet måste krympa. Livsmedel är den viktigaste industrigrenen med mer än 1/3 av det totala produk- 
  
 188  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 tionsvärdet i industrin. Oljeindustrin och textilindustrin når tillsammans upp till samma storlek. 
 Ryssland är den viktigaste handelspartnern för Litauen både vad gäller import och export.  
 EU-marknaden 
  har under senare år blivit allt viktigare och svarar numera för ca 25 procent av exporten och ca 30 procent av importen. Under 1996 var Litauen nettoimportörer av livsmedel. 
 Det viktigaste instrumentet i den litauiska jordbrukspolitiken är importtullarna. Efter den ekonomiska omvälvningen 1991 behöll Litauen den statliga priskontrollen. Efter en successiv nedtrapp- ningen genomfördes en fullständig avveckling först 1995. Det finns dock kvar administrerade priser för bl.a. spannmål och mjölk. På mjölkområdet betalar staten ut ett pristillägg under förutsättning att mejerierna betalar ett fastställt minimipris. På spannmålsområdet garanterar staten ett visst minsta pris för en viss kvot. Omkring hälften av budgeten används till prisstöd. Staten ger även stöd i form av krediter till jordbruket. Staten ger också stöd till bl.a. investeringar i nya maskiner och bidrag till infrastrukturen. 
 Litauen har i likhet med övriga baltiska länder genomfört en privatisering av åkermarken. Arbetet har inte gått fram lika snabbt som i de övriga länderna. Omkring 35 procent av arealen brukas fortfarande av stora kollektiva jordbruk. Medelarealen på de privata jordbruken är lägre än i de övriga baltiska staterna. 
 4ABELL GOSTRUKTUR I DET LITAUISKA JORDBRUKET 
  
 Ägoslag 
  
 Antal 
  
 Andel av 
  
 Medelareal, 
  
 arealen, % 
  
 hektar 
  
 Statliga 
  
 2 557 
  
 32,5 
  
 430,0 
  
 Privata jordbruk 
  
 134 600 
  
 34,0 
  
 8,5 
  
 Husbehovsjordbruk 
  
 396 000 
  
 25,0 
  
 2,1 
  
 Övrigt 
  
 693 600 
  
 8,5 
  
 0,5 
  
 +¤LLA %5 KOMMISSIONEN 
  
 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 2 189 
  
 3AMMANFATTNING 
 Litauen är det största av de baltiska länderna och det land av de tre som har de bästa naturliga förutsättningarna för jordbrukspro- duktion. Det finns möjlighet för Litauen att kunna expandera jordbruket, det gäller inte minst för specialodlingar. Det torde också innebära att vegetabilieproduktionen får större tyngd i framtiden jämfört med animalierna. En förhållandevis marknads- orienterad syn på jordbruket kan ge Litauen en möjlighet inför framtiden. Det krävs dock stora investeringar i industrin som har stora problem med överkapacitet och låg kvalitet på färdigvaror- na. 
  
 190 
  
 SOU 1997:150 
  
 "ILAGA 
 6ARUVISA ANALYSER 
 I bilaga 3 redovisas en konsekvensanalys av utvidgningen som görs varuområdesvis. De produkter som valts är de som har störst betydelse i  
 CÖE-länderna 
  och i EU. 
 Följande varor kommer att tas upp i detta avsnitt: 
  
 · 
  
 Spannmål 
  
 · 
  
 Oljeväxter 
  
 · 
  
 Socker 
  
 · 
  
 Frukt och grönt 
  
 · 
  
 Mjölk 
  
 · 
  
 Kött 
  
 Varje varuområde inleds med en allmän översikt som beskriver marknadsläget i  
 CÖE-länderna 
  och i EU. I detta avsnitt görs en även en bedömning av konkurrensmöjligheterna för CÖE- länderna, EU och Sverige. 
 Analysen som därpå följer görs enligt de scenarier för jordbruks- politiken som anges i direktiven för utredningen (se kapitel 10 i huvudrapporten). 
  
 · 
  
 Marginella förändringar 
  
 · 
  
 Fullständig liberalisering av CAP 
  
 · 
  
 Successiv reformering av CAP 
  
 191 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 ! 
  
 3PANNM¥L 
  
 Allmän översikt 
 Spannmål är den ledande vegetabilieprodukten i merparten av  
 CÖE-länderna. 
  I de flesta av länderna upptar spannmålen mer än hälften av den odlade arealen. I normalläget är det bara Ungern som är en mer betydande spannmålsexportör. Rumänien och Tjeckien har också vissa spannmålsöverskott. Avkastningsnivån är omkring  
 60-70 
  procent av EU:s avkastningsnivå. 
 Spannmålsproduktionen har minskat förhållandevis mindre jäm- fört med de flesta andra produkter under de senaste åren. Det är också i spannmålssektorn som produktionen har återhämtat sig snabbast. 
 Spannmål är en av de produkter som kräver minst insats av olika former av produktionsmedel. I första hand krävs gödselmedel och bekämpningsmedel för att kunna höja avkastningsnivån. Det krävs få specialmaskiner och varan kan säljas i relativt obearbetad form. Kvalitetsproblemen för spannmålsprodukterna bör vara jämförelsevis små. De förädlade spannmålsprodukterna som exponeras för konsumenten, mjöl, gryn, bröd m.fl. är som regel bara svagt förknippade med den ursprungliga spannmålsråvaran. 
 Ungern har av tradition sålt sitt spannmålsöverskott till Östeuropa och speciellt till forna Sovjet. Landets geografiska läge är gynnsamt för export till just dessa marknader. I framtiden är behovet på dessa marknader svårbedömt eftersom importbehovet där har minskat. Om animalieproduktionen kan återhämta sig finns dock fortsatta möjligheter till export till dessa marknader. Export från Ungern till andra marknader, t.ex. Nordafrika och Mellanöstern missgynnas eftersom det saknas möjligheter till direktleveranser med fartyg. Ungern kan därför få svårt att konkurrera med de stora spannmålsexportörerna inom EU. 
  
 192  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Rumänien har däremot bättre möjligheter till direktleveranser med fartyg till flera marknader. Rumänien bedöms dock inte få något exportöverskott under de närmaste åren. 
 Sverige importerar numera mycket små kvantiteter spannmål och spannmålsproduker från  
 CÖE-länderna. 
  Svenska kvarnar har gjort vissa kvalitetsundersökningar av bl.a. vete från Ungern för att utröna om varan är tillräckligt bra för den svenska marknaden. 
 Sverige exporterar vissa år förhållandevis stora kvantiteter spannmål till  
 CÖE-länderna, 
  främst Polen och de baltiska länderna. Handeln sker främst genom handelshus och det är förhållandevis få direktkontakter mellan den svenska handeln och köparsidan. 
 Jordbrukspolitiska scenarier 
 Marginella förändringar av CAP 
 Tillämpas EU:s nuvarande regleringssystem innebär det att CÖE- ländernas spannmålsproduktion kommer att vara föremål för regleringar som utbudskvotering (träda), direktstöd, exportbidrag och intervention. Hanteringen av direktstöden kommer att vara speciellt betydelsefullt på spannmålsområdet. De direktstöd som ges inom ramen för 1992 års  
 CAP-reform 
  syftar till att kompense- ra för gjorda prissänkningar. Vid en jämförelse mellan priserna i EU och  
 CÖE-länderna 
  finner man att priserna är lägre i CÖE- länderna. Med de motiv som gällde för 1992 års beslut skulle  
 CÖE-länderna 
  inte vara berättigade till något direktstöd. I Agenda 2000 sägs att  
 CÖE-länderna 
  åtminstone under övergångsperioden inte ska få något direktstöd. 
 Om  
 CÖE-länderna 
  blir berättigade till arealstöd kommer reglerna för beräkning av stödet att vara av stor betydelse för CÖE- länderna. Historiska arealer och avkastningsnivåer ska enligt nu 
  
 193 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 gällande regler användas vilket ställer till med problem för CÖE- länderna. Produktionen har minskat kraftigt under  
 1990-talet 
  vilket skulle ställa  
 CÖE-länderna 
  i en än sämre situation om dessa år läggs till grund för stödet. 
 Osäkerhet om hanteringen av direktstöden kan leda till att CÖE- länderna får svårt att utveckla sin spannmålsproduktion Risken är uppenbara att man kan drabbas av en konkurrensnackdel gente- mot  
 EU-länderna. 
  
 En prissänkning i enlighet med vad som föreslås i Agenda 2000 torde i första hand gynna  
 CÖE-länderna 
  eftersom man redan i nuläget i princip producerar på världsmarknadsprisnivå. EU måste däremot vidta åtgärder för att anpassa sin produktion. Även om prissänkningar genomförs torde införandet av EU:s politik innebära att prisnivån i  
 CÖE-länderna 
  skulle stiga vilket skulle missgynna livsmedelskonsumenterna. 
 Detta skulle leda till att länder med förhållandevis svaga förut- sättningar för spannmålsodling inom  
 EU-15 
  som ligger nära produktionsområden i  
 CÖE-länderna 
  gynnas av en oförändrad politik genom att man undgår importkonkurrens som annars skulle uppstå. Exempel på sådana områden kan vara norra Skan- dinavien och sydöstra delarna av EU. De exportorienterade län- derna inom  
 EU-15 
  ges även i fortsättningen möjlighet att förse  
 CÖE-länderna 
  med spannmål. Det gynnar i första hand Frankrike, Storbritannien Tyskland och Danmark men även Sverige. 
 Fullständig liberalisering av CAP 
  
 CÖE-ländernas 
  pris ligger f.n. i de flesta fall runt världsmark- nadsprisnivån. En anpassning av EU:s stödpriser till världsmark- nadsprisnivå skulle ge  
 CÖE-länderna 
  möjlighet att konkurrera på lika villkor med nuvarande  
 EU-länder. 
 CÖE-länderna 
  har fördel av att kostnaderna är lägre medan nuvarande  
 EU-länder 
  måste vidta åtgärder för att anpassa sig till en ny situation. Detta 
  
 194  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 alternativ innebär också att det inte finns några utbudsbegräns- ningar som håller tillbaka Östeuropa. 
 Successiv reformering av CAP 
 I alternativet med successiv reformering gäller att övergångs- åtgärder ska tillämpas så att marknaderna kan smältas samman. 
 För  
 EU-15 
  synes den viktigaste åtgärden vara en nedtrappning av interventionspriset så att kontakt kan uppnås med världsmarkna- den. Det innebär också att exportbidragen successivt kan avveck- las. Eftersom  
 CÖE-länderna 
  skall möta  
 EU-15 
  på den gemen- samma marknaden utan gränshinder synes det av konkurrensskäl inte finnas möjligheter för EU att bibehålla arealbidragen. Alternativet att arealbidraget på nuvarande nivåer skulle ges även till  
 CÖE-länderna 
  torde inte minst av budgetskäl vara svårt att tänka sig. 
 För  
 CÖE-länderna 
  bör övergångsåtgärderna inriktas mot att ut- veckla sektorn bl.a. genom förbättrade odlingsmetoder, förbätt- ringar i industrin och ökat marknadsmedvetande inte minst på exportsidan. 
 " /LJEV¤XTER 
 Allmän översikt 
 Oljeväxtodlingen har ökat i flera av  
 CÖE-länderna 
  under de senaste åren till skillnad från de flesta andra grödor. Ledande oljeväxtproducenter i området är Ungern (solrosor), Polen (raps), Rumänien (solrosor). Dessa länder har normalt exportöverskott av oljeväxtfrö och vegetabiliska oljor. Sverige har importerat en hel 
  
 195 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 del rapsfrö från Polen under de senaste åren. Importen har fungerat bra och kvaliteten på fröet har varit fullt acceptabel. 
 Oljeväxter är i likhet med spannmål en gröda som kräver för- hållandevis små investeringar. Odlingen kan dessutom ske med i stort sett samma maskiner som för spannmålen. De naturliga förutsättningarna för oljeväxter är dessutom förhållandevis goda i dessa länder. De baltiska länderna gavs under den sovjetiska tiden inte något utrymme att utveckla sin oljeväxtodling eftersom jordbruket helt inriktades mot animalieproduktion. I ett land som Litauen skulle det finnas förutsättningar att utveckla oljeväxt- odlingen. 
 Oljeväxterna kan antingen säljas som frö eller i form av förädlade produkter. Det är betydligt enklare att starta upp en exporthandel med frö jämfört med de bearbetade produkterna. Vid handel med frö är det viktigt med en fungerade transportapparat och att det finns lagringsutrymme. Motsvarande utrustning som används för spannmål kan även användas vid handel med oljeväxtfrö. 
 De förädlade produkterna kräver en betydligt större insats. Framställningen av vegetabilisk olja är kapitalintensiv och det krävs yrkeskunnig personal vid anläggningarna. Med de fabriker som nu finns i  
 CÖE-länderna 
  finns möjlighet att tillverka lågförädlade oljor, råa oljor. Mera högförädlade produkter har man problem med att få fram. Ett exempel på detta är att det inte går att tillverka margarin i Polen utan att vissa beståndsdelar importeras från t.ex.  
 EU-länderna. 
  
 Det har skett en del investeringar i branschen men då företrädes- vis i industrier som tillverkar konsumentprodukter. P.g.a. det stora kapitalbehovet i basindustrin har intresset varit mindre. Inom de närmaste  
 5-10 
  åren synes inte  
 CÖE-länderna 
  kunna komma igång med någon produktion av förädlade produkter som kan konkurrera på  
 EU-marknaden. 
  
 196  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jordbrukspolitiska scenarier 
 Marginella förändringar av CAP 
 Nuvarande reglering på oljeväxtområdet omfattar enbart råvaru- ledet. Stödet till oljeväxterna ges i form av ett arealstöd som baseras på historiska arealer och avkastningsnivåer. Stödet avser att utjämna prisskillnaden mellan en åsyftad prisnivå inom EU och priset på världsmarknaden. Hanteringen av direktstödet är sålunda av avgörande betydelse för  
 CÖE-ländernas 
  konkurrens- kraft. 
 Även om arealbidrag ges till  
 CÖE-länderna 
  är risken stor att dessa länder missgynnas eftersom de historiska avkastningsnivå- erna är låga. Hektaravkastningen föll tillbaka under början på  
 1990-talet 
  p.g.a. av de problem som fanns inom jordbruket. De senaste åren har odlingen av oljeväxter ökat i  
 CÖE-länderna. 
  Det 
 är blir därför viktigt att man får en basperiod som tar hänsyn till de förändringar som har skett. 
 Det finns sålunda en rad hinder i vägen för att oljeväxtodlingen i  
 CÖE-länderna 
  ska kunna utvecklas på ett positivt sätt om nu- varande reglering bibehålls. Producentländerna i  
 EU-15 
  synes ha mest att vinna på en sådan utveckling. Svaga produktionsområden i EU undgår importkonkurrens. P.g.a. att EU inte är självförsör- jande på oljeväxtområdet och att utbudskvoter begränsar möjlig- heterna till expansion torde EU inte kunna exportera oljeväxtpro- dukter i någon större omfattning till  
 CÖE-länderna. 
  
 Fullständig liberalisering av CAP 
 En fullständig liberalisering av CAP innebär att direktstöd och produktionskvoter tas bort. Det innebär att produktionen av oljeväxtfrö sker på marknadsmässiga villkor. Hektaravkastningen 
 i  
 CÖE-länderna 
  är lägre än i de flesta  
 EU-länder 
  vilket är en konkurrensnackdel. Avkastningen i rapsodlingen i Polen och i 
  
 197 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 Sverige samt solrosodlingen i Ungern och i de södra  
 EU-länderna 
  ligger dock ungefär på samma nivå. Kostnadsläget i CÖE- länderna är lägre än i  
 EU-länderna 
  vilket gynnar  
 CÖE-länderna. 
  Den huvudsakliga fördelen med en avreglering är att CÖE- länderna har en marknadsmässig möjlighet att utveckla sin odling och export. På kort sikt kan  
 CÖE-länderna 
  bli konkurrenskraftiga med frövara och på lägre sikt även med förädlade produkter. Rapsfrö från Polen skulle kunna vara en produkt som kan bli mycket intressant för bl.a. den svenska fettvaruindustrin att använda i konkurrens med den svenska råvaran. 
 Successiv reformering av CAP 
 För  
 EU-15 
  bör övergångsåtgärderna inriktas mot att successivt trappa ner arealstöden. Det innebär att behovet av arealkvotering bortfaller. För  
 CÖE-länderna 
  är det mest angelägna att utveckla näringsgrenen. Det viktigaste torde vara att utveckla industriledet. 
 # 3OCKER 
 Allmän översikt 
 Odlingen av sockerbetor har minskat kraftigt i  
 CÖE-länderna 
  under de första åren på  
 1990-talet. 
  De senaste åren har dock odlingen åter börjat att öka. Polen är det helt dominerande landet på sockerområdet med ca 50 procent av  
 CÖE-ländernas 
  totala produktion. Under de senaste åren har Polen producerat ett stort exportöverskott. Polen införde 1996 ett kvotsystem som i stort överensstämmer med EU:s reglering. För 1996 innebär det att en betydande kvantitet måste exporteras utan bidrag. Ungern har också förhållandevis stor odling och normalt har landet också ett exportöverskott. 
  
 198  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 CÖE-länderna 
  har lägre hektaravkastning i sockerbetsodlingen lägre sockerhalt i betorna. Även det tekniska utbytet av socker är lägre än i EU liksom dygnsavverkningen i fabrikerna. Socker- betsodlingen och efterföljande förädlingsled är betydligt mera kapitalintensivt än t.ex. spannmålsproduktionen. Det måste dess- utom till en förädling av råvaran innan handel kan komma till stånd. För sockerbetsodlingen krävs speciella maskiner, speciella insatsvaror i form av bl.a. bekämpningsmedel och gödselmedel samt hög kunskapsnivå bland jordbrukarna. I flera av länderna krävs även tillgång till konstbevattning för att odlingen ska vara någorlunda säker avkastningsmässigt. I  
 EU-länderna 
  har socker- betsodlingen varit föremål för en snabb rationalisering under senare år. Det avspeglas bl.a. i att arbetsinsatsen har minskat kraftigt. 
 Det har skett en rad utländska investeringar i sockerindustrin i  
 CÖE-länderna. 
  Som exempel kan nämnas att i Ungern har såväl brittiska som österrikiska företag gått in som delägare. Det finns fortfarande en stor överkapacitet i industriledet. I Polen finns det f.n. 74 sockerfabriker. Fabrikerna utnyttjas omkring  
 70-80 
  dagar per år. Vid normal hektaravkastning, ca 35 t/ha, innebär det att ca 3 000 ton betor avverkas per dag och fabrik. I Sverige är dygnsavverkningen ca 10 000 ton vid sockerbruken och det finns sockerbruk inom EU med avverkning på 15 000 ton. Mot denna bakgrund krävs det att ytterligare rationaliseringsåtgärder vidtas. Antalet sockerbruk skulle behöva halveras. 
 Den  
 dansk-svenska 
  sockerindustrin har hittills inte gått in i några industriinvesteringar i nu aktuella kandidatländer. Det finns dock ett helägt sockerlager i Estland. 
  
 199 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 Jordbrukspolitiska scenarier 
 Marginella förändringar av CAP 
 Sockerområdet är hårt detaljreglerat med utbudskontroll och begränsat tillträde för nya produkter.  
 CÖE-ländernas 
  möjligheter på sockerområdet med detta alternativ beror i hög grad på vilken basperiod som används som utgångspunkt för kvotberäkningarna. 
 I Polen har sockerproduktionen varierat med över 60 procent de senaste åren. Får  
 CÖE-länderna 
  de mest ogynnsamma åren som bas för kvoten kommer länderna att bli nettoimportörer av socker och möjligheterna för att utveckla sockersektorn blir små. 
 Bibehålls nuvarande reglering stängs sockerproduktionen i CÖE- länderna in på ett mycket effektivt sätt. Industrin i  
 CÖE-länderna 
  kan inte möta ökad konkurrens från  
 EU-15 
  med expansion och det finns därför risk att den slås ut. 
 För konsumenterna i  
 CÖE-länderna 
  innebär detta scenario kraftigt ökande priser. 
 Fullständig liberalisering av CAP 
 En avreglering av sockermarknaden innebär att kvotsystem och exportbidragssystem avskaffas. Som en följd av detta kommer priserna inom EU att falla innan balans uppnåtts på marknaden eller att det blir möjligt att exportera utan bidrag. 
 Genomförs en radikal reform utsätts de nuvarande  
 EU-ländernas 
  produktion för konkurrens på ett helt annat sätt än tidigare. Vissa delar av den odling som nu finns kommer med all säkerhet att försvinna eftersom den har vuxit fram med hjälp av de höga stödnivåer som finns inom den nuvarande regleringen. 
  
 200  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 CÖE-länderna 
  gynnas av en avreglering jämfört med att nuvaran- de system bibehålls. Stödet till sockerproduktionen är betydligt lägre i  
 CÖE-länderna 
  vilket ger dessa länder en möjlighet att konkurrera med EU. 
 Successiv reformering av CAP 
 EU har ännu inte påbörjat någon reform på sockerområdet. Det finns sålunda inte någon metod anvisad för en successiv ned- trappning av regleringarna. Det måste dock ske en prisanpassning vilket i sin tur möjliggör ett borttagande av kvotsystemen. Om samma princip ska tillämpas som för t.ex. spannmål ska kompen- sation ges för prissänkningen. Lönsamheten i sockerbetsodlingen får dock anses vara mycket god vilket skulle kunna tala för att kompensationen reducerades. 
 I  
 CÖE-länderna 
  är det viktigt att produktionen effektiviseras. På industriområdet är det speciellt viktigt att åtgärder kan sättas in för att bl.a. bygga bort överkapacitet. Det är viktigt att CÖE- länderna inte ges signaler att införa regleringar som medför att man tar över EU:s nuvarande regleringar innan man blir EU- medlemmar. 
 $ RUKT OCH GR¶NT 
 Allmän översikt 
 Produktionen av frukt och grönsaker i  
 CÖE-länderna 
  äger till stor del rum på de små familje- och husbehovsjordbruken. Det mesta av denna produktion avsätts därför på den lokala marknaden. Det är inte troligt att denna produktionsform kommer att bli konkur- renskraftig på en större marknad eftersom det saknas uppsamlan- de handel och distributionskanaler. Den export av frukt och grönsaker som faktiskt äger rum från  
 CÖE-länderna 
  går till 
  
 201 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 övervägande delen till Östeuropa. Det har varit svårt för CÖE- länderna att klara de kvalitetskrav som ställs i Västeuropa. 
 De mest betydande exportörerna av frukt bland  
 CÖE-lönderna 
  är Polen vad gäller äpple. 
 Störst möjlighet torde  
 CÖE-länderna 
  ha att på kort bli konkur- renskraftiga på produkter som används som industriråvaror. 
 Jordbrukspolitiska scenarier 
 Marginella förändringar av CAP 
 EU:s marknadsreglering för frukt och grönt är förhållandevis begränsade jämfört med flera andra varuområden. Stödet till sektorn är kanaliserat huvudsakligen genom producentorganisa- tioner. Det finns dock ett omfattande regelverk vad gäller kvalitet. 
  
 CÖE-ländernas 
  marknadsstruktur passar inte de regler för stöd som tillämpas inom EU. I vissa länder finns det kvar en produk- tion som bedrivs i stor skala. Det vanligaste är dock att produk- tionen sker på mycket små enheter som levererar till den lokala marknaden. De små företagen skulle inte omfattas av EU:s stöd- system eftersom direktförsäljningen till konsument inte är stöd- berättigad. 
 Den storskaliga produktionen skulle kunna genomföra åtgärder som kan göra att de blir berättigade till stöd. Det krävs dock att äganderätten ändras samt att stadgar, redovisningsmetoder m.m. anpassas till EU:s regler 
 Ett annat svårt problem för  
 CÖE-länderna 
  är att uppfylla EU:s kvalitetskrav. Reglementet inom EU är mycket detaljerat och det torde krävas förbättringar i samtliga led för att  
 CÖE-länderna 
  ska kunna uppfylla dessa krav. 
  
 202  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Det är mindre troligt att EU:s producenter börjar konkurrera på  
 CÖE-ländernas 
  hemmamarkander. Ett bibehållande av reglering- en försvårar däremot för  
 CÖE-länderna 
  att slå sig in på EU- marknaden. 
 Fullständig liberalisering av CAP 
 Prisskillnaden mellan  
 EU-15 
  och  
 CÖE-länderna 
  är störst för frukt och grönsaker. I Agenda 2000 konstateras prisskillnaden men det ges inte några förslag till lösning på problemet. Trots stora prisskillnader finns det dock mycket som talar för att olika priser kan bestå under en tid på de båda marknaderna även vid en fullständig liberalisering.  
 CÖE-ländernas 
  kvalitet är fortfarande otillräcklig för att möta  
 EU-marknadens 
  krav. Transportapparaten i  
 CÖE-länderna 
  är också en begränsande faktor som minskar  
 CÖE-ländernas 
  konkurrenskraft. 
 Successiv reformering av CAP 
  
 CÖE-länderna 
  måste förändra sin produktion så att det blir möjligt att uppfylla EU:s kvalitetskrav. Det krävs därför att stöd kan ges för att utveckla produktionsmetoderna. Det är minst lika viktigt att även förbättra hantering och distribution av varorna. Det är också viktigt att  
 CÖE-länderna 
  ges möjlighet att exportera sin produkter till  
 EU-marknaden. 
  För att öka lönsamheten i exporten är det eftersträvansvärt att en allt större del av exporten utgörs av konsumentprodukter. I nuläget är de flesta av CÖE- ländernas produkter destinerade till livsmedelsindustrin. 
  
 203 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 %  
 -J¶LK 
  
 Allmän översikt 
 Mjölk är den viktigaste animalieprodukten i flera av CÖE- länderna. Trots betydande produktionsminskningar har vissa länder fortfarande överskottsproduktion. Avkastningsnivåerna är som regel betydligt lägre än genomsnittet i EU men ett land som Ungern har förhållandevis hög avkastningsnivå. Mjölkproduktio- nen har polariserat mot två olika typer av företagsformer Den ena typen utgörs av mycket stora besättningar som fortfarande är i kollektiv ägo eller har övergått till producentkooperativ och bolag. Denna andra formen är mycket små besättningar som ägs av enskilda jordbrukare. Dessa kan antingen vara traditionella småjordbruk som även fanns under den kommunistiska tiden eller så är det nybildade jordbruk som är resultatet av privatiserings- programmen. Några familjejordbruk av den storlek som är rygg- raden i EU:s mjölkproduktion finns egentligen inte i CÖE- länderna. 
 Mjölkproduktionen är en kapitalintensiv produktionsgren som kräver mycket teknisk utrustning för kunna bedrivas rationellt. Hos producenterna är det viktigt att det finns utrustning för att kyla och lagra mjölken. Det är viktigt att det finns en fungerande transportapparat för såväl inleveranser till mejeri som för distri- bution av färdigvarorna. Industriledet, mejerierna, är speciellt viktigt i mjölksektorn. Utan en fungerande mejeriindustri omöj- liggörs handel med mjölkprodukter. På detta område har CÖE- länderna fortfarande stora problem. Det medför också att CÖE- länderna har svårt att uppfylla kraven för att få exportera mejeri- produkter bl.a. till EU. I vissa  
 CÖE-länder 
  finns det inte ett enda mejeri som är godkändt av EU. Investeringar har i vissa fall gjorts i mejerisektorn men ute hos producenterna återstår fortfarande mycket att göra. 
  
 204  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 Jordbrukspolitiska scenarier 
 Marginella förändringar av CAP 
 Marginella förändringar av CAP innebär att EU bibehåller en prisnivå som ligger betydligt över världsmarknadsprisnivå och att utbudet regleras med hjälp av kvoter. Direktstöd i form av kobidrag föreslås i Agenda 2000 som ett nytt inslag i regleringen. 
 Utbudskvotering innebär mycket begränsade möjligheter för  
 CÖE-länderna 
  att utveckla mjölksektorn. Detta gäller speciellt om åren under början av  
 1990-talet 
  ska läggas till grund för kvoterna. 
 Rent praktiskt kan det bli mycket svårt att fastställa kvoterna i vissa länder eftersom en stor del av mjölken levereras direkt till konsument. Begränsad råvarutillförsel påverkar även mejerierna negativt och de kan tvingas att stänga. 
 Det är främst EU som vinner på att regleringen behålls oföränd- rad. Genom hård utbudskvotering i  
 CÖE-länderna 
  kan EU fortsätta att exportera till dessa länder samtidigt som det inte uppkommer någon importkonkurrens från  
 CÖE-länderna. 
  
 Fullständig liberalisering av CAP 
 Fullständig liberalisering på mjölkområdet innebär att stödpriset sänks till världsmarknadsprisnivå vilket gör det möjligt att ta bort utbudskvoterna. För EU innebär det avsevärda förändringar. Det torde innebära hård press på att vidta rationaliseringar för att man ska kunna vara fortsatt konkurrenskraftiga på marknaden. 
 Förändringarna för  
 CÖE-länderna 
  blir betydligt mindre då man i utgångsläget har betydligt lägre stöd än EU. Detta alternativ ger  
 CÖE-länderna 
  betydligt större möjligheter att konkurrera med EU. 
  
 CÖE-ländernas 
  möjligheter att slå sig in på EU:s hemmamarknad är på kort sikt trots allt relativt begränsade eftersom man inte 
  
 205 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 uppfyller kvalitetsreglerna. Enkla produkter som torrmjölk bör vara lättare att komma ut med på marknaden än produkter som direkt exponeras mot den slutlige konsumenten. Exempel på en sådan vara är ost. 
 Polen och i viss mån de baltiska länderna torde bli de största konkurrenterna till EU på mjölkområdet. 
 Successiv reformering av CAP 
 EU:s övergångsåtgärder på mjölkområdet bör inriktas på att dra ner priserna så att man närmar sig världsmarknadsprisnivå. En svår fråga i sammanhanget är hur nuvarande kvotsystem ska 
 hanteras. Det finns stora värden kapitaliserade i kvoterna och det lär ställas krav på kompensation. För att EU ska vara trovärdiga måste ett principbeslut fattas om att kvoterna ska tas bort. Som kompensation kan EU under en övergångsperiod ge jordbrukarna direktstöd. När utvidgningen är klar kan dock inte direktstöden ligga kvar eftersom konkurrensen på den gemensamma markna- den snedvrids om inte de nya medlemsländerna får del av samma stöd. 
 För  
 CÖE-länderna 
  är det viktigt att åtgärder vidtas för att höja kvaliteten. Det behövs investeringar i såväl producent- som mejeriled. Det är också nödvändigt med strukturrationaliseringar i flera av  
 CÖE-länderna. 
  Privatiseringsprogramen har under de senaste åren försämrat strukturen i flera av länderna. 
  .¶TK¶TT OCH GRISK¶TT 
 Allmän översikt 
  
 CÖE-ländernas 
  nötköttsproduktion är i allmänhet kopplad till mjölkproduktionen. Den specialiserade nöttköttssektorn är så- lunda av mindre betydelse. Grisköttsproduktionen är traditionellt 
  
 206  
 "ILAGA 
  
 SOU 1997:150 
  
 av större betydelse i flera av  
 CÖE-länderna. 
  De flesta av CÖE- länderna har gått från att vara exportörer till att i nuläget vara importörer. Konsumtionen av i synnerhet nötkött har minskat kraftigt medan konsumtionen av griskött (även fjäderfäkött) har ökat. 
 Förädlingsindustrin är liksom på mejeriområdet ett stort problem för  
 CÖE-länderna. 
  Flera länder har inte några slakterier som är godkända för export till EU. Utan en fungerande livsmedelsin- dustri har köttproduktionen haft svårt att utvecklas.  
 CÖE-länderna 
  har också problem med att avelsmaterialet är sämre än i EU vilket också bidrar till produkter av sämre och oönskade kvaliteter. 
 Politiska scenarier 
 Marginella förändrningar av CAP 
 EU:s nuvarande politik för nötkött, inkl. förslagen i Agenda 2000, innebär att djurbidrag ges till merparten av produktionen (amkor, handjur och mjölkkor). Bidragen grundas på historisk produktion. För  
 CÖE-länderna 
  innebär det först och främst en uppenbar risk att man helt utestängs från dessa stöd. Även om stöd ges finns risk för att dessa baseras på en historisk produktion vilken är mycket låg. Nötköttsproduktionen halverades i vissa länder under början på  
 1990-talet. 
  
 För griskött och fjäderfäkött är regleringarna inte lika omfattande som fr bl.a. nötkött. Dessa produkter behandlas i praktiken som förädlad spannmål och EU tillämpar endast exportbidrag. Stöd till spannmålssektorn i  
 EU-15 
  i form av arealbidrag som inte ges till  
 CÖE-länderna 
  innebär en konkurrensnackdel även inom animali- eprodkutionen. 
 Oförändrade regleringar innebär även på köttområdet att EU i första hand gynnas. Ökad köpkraft i  
 CÖE-länderna 
  kan EU utnyttja genom att exportera dyra produkter. 
  
 207 SOU 1997:150 
  
 Bilaga 3 
  
 Fullständig liberalisering av CAP 
 För EU innebär fullständig liberalisering att prisstöd och djurbi- drag tas bort. Nötkött är en av de produkter där EU kommer att möta allra hårdast konkurrenstryck på världsmarknaden. För  
 CÖE-länderna 
  är skillnaden mot nuläget betydligt mindre efter- som graden av regleringar är låg. 
  
 CÖE-länderna 
  ges med detta alternativ en betydligt större möjlighet att konkurrera på marknadsmässiga villkor med EU- länderna. På kort sikt är bristande kvalitetsnivåer betydligt viktigare faktorer för  
 CÖE-ländernas 
  möjlighet att konkurrera med  
 EU-15. 
  Det krävs både att anläggningarna blir godkända för export och att konsumenterna efterfrågar produkter från CÖE- länderna. Vissa av  
 CÖE-länderna, 
  t.ex. Polen och Rumänien har tidigare exporterat bl.a. köttkonserver till Sverige. 
 Successiv reformering 
 Övergångsåtgärder som är riktade mot EU bör avse en successiv avtrappning av stödpriserna ner till de nivåer som är etablerade på världsmarknaden. Kompensation för prissänkningen kan över- gångsvis ges i form av djurbidrag. För att inte snedvrida konkur- rensen måste dessa bidrag dock vara avvecklade när CÖE- länderna blir  
 EU-medlemmar. 
  
 För  
 CÖE-länderna 
  bör övergångsåtgärderna inriktas mot att höja effektivitet och kvalitet i näringen. Det bör speciellt vidtas åtgärder för att rusta upp slakterinäringen så att  
 CÖE-ländernas 
  industri inte av detta skäl är utestängda från marknaden när man blir medlemmar fullt ut av den gemensamma marknaden. 
 208