14 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 14.1 
  
 Socialtjänsten 
  
 Socialnämnden skall verka för att alla barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden och ha ett särskilt ansvar för barn som riskerar att fara illa. Nämnden skall enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453): 
 i nära samarbete med hemmet sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de be- höver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. 
 Sexuella övergrepp mot barn är inget nytt problemområde för socialtjänsten. Det har varit en uppmärksammad fråga sedan 1980- talet. Inom utbildning, forskning och praktik har socialtjänsten och andra myndigheter alltså haft flera decennier på sig att utveckla me- toder för utredning och behandling. Sexuell exploatering däremot är ett relativt nytt fenomen, där erfarenheter och kunskaper i stort sett saknas. Problem som man knappast vet existerar ser man inte, än mindre frågar man efter dem. 
 När utredningen träffat företrädare för socialtjänsten och frågat efter deras kunskap om sexuell exploatering av barn, har svaret i allmänhet blivit att man inte haft några sådana ärenden. Efter en stunds eftertanke och diskussion har många dock insett, att en del av problematiken i några av deras ärenden förmodligen handlat om sexuell exploatering. Fokus har emellertid legat på andra problem som missbruk, rymning, kriminalitet och skolk. Sådana problem är socialtjänsten väl bekant med. 
 161 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 14.1.1 
  
 Med barnet i fokus? 
  
 Barnkonvention slår fast att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Denna princip finns också uttalad i såväl SoL som FB, LVU och utlänningslagen. Vid en in- tressekonflikt mellan barnet och de vuxna skall barnets intressen ha företräde vid åtgärder enligt SoL (prop. 1996/97:124). 
 En första förutsättning för att barnets bästa skall kunna sättas i främsta rummet är att socialtjänsten har kunskap om barns behov, utveckling i olika åldrar samt om riskfaktorer respektive skyddande faktorer. En andra förutsättning är att föräldrarna och den unge, om han eller hon fyllt 15 år, samtycker till eventuella insatser. Vårdnadshavarna har rätt att besluta i alla frågor som rör barnet till dess barnet är 18 år. Först om problemen är så allvarliga att barnet måste omhändertas med stöd av LVU, förlorar föräldrarna rätten att ensidigt bestämma över barnet. De förlorar dock sällan vård- naden, eftersom vårdnadsöverflyttningar är sällsynta. 
 När det gäller den första förutsättningen – att det finns barn- kompetens inom socialtjänsten – kan konstateras att några formella krav på barnkompetens inte ställs inom den sociala barnavården. Eftersom socionomutbildningen hittills varit en generalistutbild- ning finns inga garantier för att den som är socionom har goda kunskaper om barn. Vidare råder i dag brist på socionomer. Läns- styrelserna konstaterar i sin tillsyn år 2002 att en av de största svårigheterna inom socialtjänsten är att rekrytera och behålla per- sonal (Socialstyrelsen 2002). Det går inte alltid att rekrytera socio- nomer med önskvärd kompetens och yrkeserfarenhet, vilket alltför ofta får till följd att nyutexaminerade socionomer får ansvar för svåra barnavårdsärenden. Täta omorganisationer och stor personal- omsättning utgör också hinder för kompetensutveckling. 
 Otillräckliga kunskaper om barn är ett av skälen till svårigheten att få ett genomslag för barnperspektivet i det sociala arbetet. Läns- styrelserna noterar i sin tillsyn 2002 att förbättringar när det gäller att se till barns bästa i utredningarna har skett, men att hand- läggaren fortfarande inte alltid har en egen relation till barnet utan bygger sin information på uppgifter från andra som känner barnet. Att socialsekreteraren träffar barnet personligen är nödvändigt för att få en god bild av barnet och dess situation och för att få veta vad barnet självt vill. Det leder emellertid inte med automatik till att barnets vilja vägs in i bedömningen och förslagen till åtgärder. Detta gäller inte bara yngre barn utan också tonåringar, vilket 
 162 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 Daniel visat i sin avhandling  
 På väg ut. När ungdomar rymmer och kastas ut hemifrån  
 (2002). Undersökningsåret var 1997. 
 Den grupp som Daniel undersökt består av 63 flickor och 33 pojkar mellan 13 och 18 år, som var aktuella inom social- tjänsten i Stockholm 1997. Sextiotre av dem har rymt hemifrån och övriga blivit utkastade. I 76 familjer hade det förekommit miss- bruk, våld och/eller sexuella övergrepp. Konfliktnivån mellan för- äldrarna och de unga bedömdes som hög. Trots att det förekom mycket allvarliga problem i familjerna uppfattade socialsekreterarna fenomenet att rymma eller kastas ut hemifrån som ett relations- problem och såg som sin främsta uppgift att jobba hem ung- domarna. De och även deras föräldrar ville ha praktisk hjälp med att ordna bostad och få ekonomiskt bistånd, men socialsekreterarna ansåg inte att det var deras uppgift att hjälpa ungdomarna att flytta hemifrån. 
 Ungdomarnas berättelser om föräldrarna, hemmiljön och sin livssituation gavs liten trovärdighet. Den egentliga samtalsparten var vårdnadshavaren. Socialsekreterarna såg som sin främsta upp- gift att i första hand samarbeta med vårdnadshavarna, även när det fanns brister i omsorgen om ungdomen eller då han/hon behövde skydd. Ungdomarna fick ingen självständig position med rätt att själva formulera vad de ville ha hjälp med. En tolkning är, enligt Wilson, att det familjeorienterade synsättet fått så starkt genom- slag att socialtjänsten inte kan hantera det dilemma som uppstår, när det föreligger en intressekonflikt mellan en ung människa och föräldrarna. Familjen sattes i centrum både som skapare och lösare av problemen. Det tycks finnas en outtalad diskrepans mellan social- sekreterarnas idealbild av en familj och ungdomarnas faktiska hem- förhållanden, skriver Wilson. 
 Astrid Schlytter, docent i rättssociologi, ger i sin bok  
 Rätten att själv få välja  
 (2004) samma bild som Wilson av hur ungdomar bemöts inom socialtjänsten. I boken ges bland annat tre exempel på flickor med utländsk bakgrund som hamnat i allvarliga familje- konflikter med frihetsberövande, hot, misshandel och könsstymp- ning. En analys av socialtjänstens agerande i dessa tre fall visar att hoten och våldet inte hamnade i förgrunden utan att fokus i stället flyttades till socialtjänstens eget handlande och till vårdnadshavar- na. Rätt och fel relaterades till vårdnadshavarnas normer och värde- ringar eller till socialtjänstens arbetssätt och förståelsemodeller. Både Freeman och Reynolds forskning visar att socialtjänsten tar större hänsyn till vad föräldrarna säger än vad barnen säger. 
 163 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 Varken Wilson eller Myers har frågat efter sexuell exploa- tering, men riskfaktorerna för sexuell exploatering (se kap. 7) finns hos många av de ungdomar som ingår i deras forskning. Resultat och slutsatser är därför relevanta i detta sammanhang. Det gäller framför allt budskapet att socialtjänsten inte utgår från ett ung- domsperspektiv i sitt arbete och att ungdomarna inte får hjälp som svarar mot deras behov och önskemål. 
  
 14.1.2 
  
 Barnavårdsutredningarna 
  
 Socialnämnden skall utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens känne- dom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § SoL). Utredningarna har en central plats i det sociala barnavårds- arbetet och har avgörande betydelse för om en familj skall få hjälp och i så fall vilken hjälp. Den ligger också till grund för beslut om omhändertaganden av barn och ungdomar. Trots att utredningen kan leda till mycket stora ingrepp i familjers liv, alternativt till att inga åtgärder vidtas trots att de behövs, finns få formella regler för hur barnavårdsutredningar skall göras. 
 En utredning bör vara allsidig och ge en så fullständig bild som möjligt av familjens resurser, problem och behov. Uppgifter som rör sexuell exploatering i form av att den unge exempelvis säljer sex, utnyttjas av någon vuxen eller deltar i pornografiska filmer är svåra att få fram i en utredning. Den unge vill sällan själv tala om sådant (se avsnitt 10.8) och vuxna känner sällan till det. Det är i allmänhet en okänd värld för både det sociala och det professionella nätverket. Det är alltså inte troligt att någon information om att barnet är utsatt för sexuell exploatering kommer fram, om inte den utredande socialsekreteraren är insatt i vad sexuell exploatering är, frågar om och kan tala om detta. 
 Att ha kunskap om sexuell exploatering är självfallet nödvändigt för att problemet skall kunna upptäckas och för att socialsekrete- raren skall kunna tala om det. Det är emellertid inte givet att alla socialsekreterare är beredda att skaffa sig kunskap i denna fråga. Den är extremt svår att hantera känslomässigt. Hos en del väcker den så starka känslor att man helt enkelt inte vill veta. Man bör vara medveten om att psykologiska hinder kan ligga bakom svårighe- terna att identifiera sexuellt exploaterade barn och att utveckla arbetet med att utreda och hjälpa dem. Arbetsledningen har huvud- 
 164 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 ansvaret för att stödja personalen så att de orkar arbeta med psy- kiskt påfrestande frågor som våld, övergrepp och exploatering av barn. Handledning, rimlig arbetsbörda, arbete i team och fortbild- ning är sådant som ökar kompetensen och ger stöd i arbetet. 
 I avsnitt 7.8 belyses kopplingen mellan barnpornografi och sexualbrott mot barn. Bland annat  
 Brå-rapporten 
  visar att det finns ett relativt starkt sådant samband. Vid utredningar om sexuella övergrepp bör därför socialtjänsten inkludera frågor om huruvida barnet också blivit fotograferat eller filmat. Om barnets utnyttjats i barnpornografiska syften finns anledning att fråga sig om barnet också kan ha varit utsatt för sexuella övergrepp. Sambandet mellan barnpornografi och sexualbrott bör föranleda socialtjänsten att starta en utredning om en förälder dömts för barnpornografibrott, även om han inte tagit bilder på sina egna barn. 
 Ungdomsenkäten visar att det finns ett starkt samband mellan övergrepp och att sälja sex. Drygt 80 procent av de ungdomar som uppgivit att de sålt sex har varit utsatta för sexuella övergrepp. Vid utredningar av barn som utsatts för någon form av övergrepp och exploatering bör socialtjänsten således ha ett brett perspektiv och vara medveten om sambanden. 
 Vid Socialstyrelsen pågår ett projekt benämnt BBIC – Barns Behov i Centrum. I en barnavårdsutredning finns det ofta en risk att socialsekreteraren fokuserar på de vuxna och deras problem. I BBIC poängterar man därför att barnet skall stå i centrum. I utred- ningen enligt BBIC:s modell görs en helhetsbedömning av barnets situation, där barnets behov vägs mot föräldrarnas förmåga och resurser i den omgivande miljön. Målet med BBIC är att utveckla ett enhetligt system för dokumentation och uppföljning, som alla kommuner i landet på sikt ska få tillgång till. Dokumentations- systemet består av en serie formulär som följer hela ärendegången; från anmälan/ansökan och utredning till uppföljning av insatser. Utredningen vill poängtera vikten av att frågor kring sexuell exploa- tering ingår såväl i det formulär som avser den sociala utredningen som i de formulär som skall användas vid uppföljningen när det är relevant. 
 Vid Socialstyrelsen pågår också ett arbete med att ta fram en handbok beträffande sociala utredningar. Även i handboken bör, enligt utredningens mening, frågor kring sexuell exploatering beak- tas. 
 165 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 14.1.3 
  
 Placering utanför det egna hemmet 
  
 När det gäller barn som placerats utanför det egna hemmet med stöd av SoL eller LVU innehåller den officiella socialtjänststati- stiken enbart information om barnet omhändertagits på grund av missförhållanden i hemmet eller på grund av den unges eget be- teende. Några närmare uppgifter om orsakerna till omhändertag- andet ges inte. Från olika undersökningar vet man dock att barn som omhändertas och placeras i familjehem, i hem för vård eller boende eller vid någon av Statens institutionsstyrelses (SiS) institu- tioner har en komplex problembild. 
 Ungdomar som skrivs in på särskilda ungdomshem intervjuas vid inskrivningen om sin bakgrund, livssituation och vårdbehov enligt ADAD (Adolescent Drug Abuse Diagnosis). Den senaste rappor- ten (2003) visar att många av ungdomarna varit utsatta för den typ av risker som kan ha samband med sexuell exploatering. Detta gäller exempelvis deras boende. Endast 38 procent bodde före intagningen på  
 SiS-institution 
  i föräldrahemmet. Sjutton procent uppgav att de rymt eller levde ett vagabonderande liv. Åtta procent uppgav annat, vilket i allmänhet betydde att en flicka bodde hos en kompis eller pojkvän. Två femtedelar har blivit utsatta för miss- handel av någon som varit en föräldragestalt och nästan lika många har varit utsatta för psykisk misshandel. Tolv procent av flickorna och två procent av pojkarna uppger att de blivit utsatta för sexuella övergrepp av någon som de stått i beroendeställning till. Fyra femte- delar av ungdomarna har tidigare fått insatser från socialtjänsten i form av öppenvårdsprogram, kontaktperson, placering i familjehem eller på behandlingshem. Ungfdomsenkäten visar att de ungdomar som någon gång sålt sex har en likartad problembild. Det finns därför skäl för familjehems- och institutionsvården att vara öppna för att placerade barn och ungdomar kan ha varit utsatta för sexuell exploatering och – om så visar sig vara fallet – vidta lämpliga åtgär- der, exempelvis information/anmälan till socialtjänsten, polisanmä- lan och särskilda stöd- och behandlingsinsatser. 
 I  
 ADAD-intervjun 
  ingår bara en fråga om sexuella övergrepp och ingen fråga om sexuell exploatering. Utredningen anser att intervjuerna bör ha fler frågor kring sexuella övergrepp och kom- pletteras med frågor som ger information om den unge utnyttjats i pornografi eller sålt sex. Frågor kring ungdomarnas internetvanor, framför allt vad avser pornografiska sajter, bör också ställas. Infor- 
 166 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 mation om ungdomarnas erfarenhet av sexuell exploatering är av betydelse för behandlingens inriktning. 
 Enligt 3 § 1 st. LVU skall vård beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom miss- bruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Som socialt nedbrytande beteende har i förarbetena till lagen (prop. 1989/90:28 s. 109) menats de fall då den unge beter sig på ett sätt som avviker från samhällets grundläggande normer. 
 Enligt utredningens nätverk är det troligt att en del tonårsflickor som omhändertas enligt LVU har varit utsatta får någon form av sexuell exploatering. Utredningen bad därför länsstyrelserna att skicka in länsrättsdomar avseende flickor som omhändertagits med stöd av 3 § 1 st. LVU under tiden 1 januari till 31 oktober 2003. 
 Utredningen erhöll 87 domar rörande flickor som omhänderta- gits enligt den s.k. beteendeparagrafen. Femtio domar gällde flickor  
 12–15 
  och 37 domar flickor  
 16–17 
  år. Den största gruppen är 15 år (26 st.). 
 Missbruk, i de flesta fall i kombination med socialt nedbrytande beteende, är grund för LVU i 64 domar. I många fall framgår att flickorna dras till miljöer med äldre män, som är beroende av droger och där det förekommer kriminalitet. Att missbruk föranleder om- händertagandena betyder att dessa flickor debuterat tidigt i sitt missbruk, då det i allmänhet går en tid innan omgivningen inser all- varet och reagerar. Flickorna har dock i allmänhet tidigare varit föremål för frivilliga insatser. Man kan ana svåra missförhållanden i familjerna, men skrivningarna om dessa är mycket försiktiga. I några få domar framkommer det klart att flickorna varit utsatta för sexuella övergrepp eller våld. I 19 domar finns antydningar om sexuella övergrepp, gränslös sexualitet, prostitution eller att flickor- na lever med äldre män i utbyte mot droger. I domarna fokuseras dock missbruket, eftersom det är lättast att beskriva och dessutom är ett problem som domstolarna förstår. 
 En liknande studie av domar i  
 LVU-mål 
  har gjorts av Miller (1999). Schlytter konstaterar bland annat att lagstiftningen i flera avseenden inte motsvarar unga flickors erfarenheter och sociala problematik. Därför blir det nödvändigt att tänja på lagens gränser för att kunna ingripa när det är absolut nödvändigt. 
 Samma bild ges av situationen i Norge i en rapport om ung- domar som säljer sexuella tjänster (Hegna och Pedersen 2002) där tre ledare för fylkesnämnder intervjuats. Fylkesnämnderna är 
 167 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 beslutande organ när det gäller omhändertaganden av både barn och vuxna utan samtycke. Enligt de intervjuade förekommer det sällan att frågor som gäller försäljning av sexuella tjänster aktua- liseras i samband med omhändertagandena. Författarna ser två möj- liga orsaker till detta. Den första är att skälen till att barnet omhän- dertas måste kunna dokumenteras och det är svårt att dokumentera sexuell exploatering. Den andra är att socialtjänsten bara tar upp det som är nödvändigt för att underbygga ett omhändertagande. Det räcker i allmänhet med att beskriva missbruk, kriminalitet och beteendeproblem i beslutsunderlaget. 
  
 14.1.4 
  
 Att skydda barn 
  
 Det händer att personer döms upprepade gånger för sexualbrott mot barn och/eller barnpornografibrott. Eftersom socialtjänstens insatser bygger på frivillighet kan inte några säkerhetsföreskrifter åläggas någon. Det finns dock en lagparagraf som kan vara tillämp- lig i detta sammanhang, nämligen 5 kap 2 § SoL. Den innebär att socialnämnden får förbjuda eller begränsa möjligheterna för en person som har sitt hem inom kommunen att i hemmet ta emot andras barn. Paragrafen kan användas när det är uppenbart att barn som besöker en viss miljö riskerar att utsättas för skada. Den är tillämplig inte bara när det gäller vård och fostran utan även när det gäller tillfälliga vistelser och kan gälla barn generellt enligt en dom från Regeringsrätten (Mål nr  
 4497-2000). 
  
 14.1.5 
  
 Underåriga som utsatts för människohandel för sexuella ändamål 
  
 Med utgångspunkt från normaliseringsprincipen ska de regelverk och institutioner i samhället som skapats till skydd av barn i allmänhet så långt möjligt omfatta även utländska barn som vistas här utan att vara bosatta i Sverige. (Socialstyrelsen Dnr  
 75-8826/2003) 
  
 När det gäller underårig som utsatts för människohandel för sexuella ändamål kan det finnas skäl för socialtjänsten att vidta åt- gärder vad gäller vårdnad eller förmyndarskap. Om socialtjänsten får veta att någon sådan åtgärd behöver vidtas, skall nämnden göra en framställning eller ansökan om det hos domstol. Detsamma gäller om nämnden anser att ett barn är i behov av målsägande- 
 168 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 biträde. Enligt 5 kap. 2 § Lagen om målsägandebiträde (2001:937) skall socialnämnden anmäla till överförmyndaren om den finner att god man eller förvaltare bör förordnas för någon (5:3). 
 Socialstyrelsen har i en promemoria (Dnr  
 75-8826/2003) 
  skrivit om socialtjänstens ansvar för underåriga som utsatts för människo- handel. Nedanstående text är ett utdrag ur denna promemoria. 
 När socialnämnden får kännedom om ett barn som blivit utsatt för människohandel ska nämnden (efter förhandsprövningen) utan dröjs- mål inleda en utredning för att bedöma behovet av insatser (11 kap. 1– 2 §§ SoL). Socialnämnden ska härvid särskilt beakta vad hänsynen till barnets bästa kräver (1 kap. 2 § SoL). 
 – – – 
 Den svenska lagstiftningen reglerar hur samhället ska ingripa när en underårig saknar eller behöver nya vårdnadshavare och då utses sådana. Skillnaden med de underåriga som blivit utsatta för människohandel är att de troligen har vårdnadshavare någon annanstans, vilka inte kan bevaka och ta hand om den ungas intressen och behov här och nu. Därför kan inte nya vårdnadshavare eller förmyndare utses, utan i stäl- let någon som tills vidare bevakar deras rättigheter, såväl socialt, juri- diskt och ekonomiskt, samt någon som är ansvarig för deras vård och omsorg. För dessa barn ska socialnämnden i stället anmäla till över- förmyndaren att god man bör förordnas för barnet. Det kan dock konstateras att lagstiftningen på området är gammal och inte anpassad till dagens situation, i synnerhet inte till de speciella förhållanden som gäller för barn som blivit utsatta för människohandel. Kritik har riktats mot att godmansskapet inte är definierat vad gäller ansvar och mandat och inte är tillräckligt utifrån de ensamkommande barnens behov (Socialstyrelsens skrivelse 2002 Förbättringar i mottagandet av barn från annat land som kommer till Sverige utan medföljande legal vård- nadshavare (s.k. ensamkommande barn) – Redovisning av regerings- uppdrag). 
 Socialnämnden ska i sin utredning kring barnet också respektera barnets rätt till återförening med sina föräldrar i enlighet med barn- konventionens artikel 9, punkt 3. Detta kan givetvis utmynna i ett beslut om att bevilja bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL till en hemresa för barnet. 
 Barnet har självfallet ett omedelbart behov av lämpligt boende, om- vårdnad och trygghet. Socialnämnden är skyldig att se till att barnet får ett lämpligt boende och omvårdnad. Om den gode mannen, och om barnet fyllt 15 år även barnet, lämnar samtycke till detta placeras barnet med stöd av 4 kap. 1 § SoL. Det är endast om gode mannen och, om barnet fyllt 15 år, barnet motsätter sig en frivillig placering som det blir 
 169 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 aktuellt att tillgripa LVU. Det torde i dessa situationer vara synnerligen ovanligt. 
 Ett barn som blivit utsatt för människohandel och visats här utan vårdnadshavare har, förutom att få någon som företräder dess intres- sen, omedelbart behov av lämpligt boende, omvårdnad och trygghet. För både barnets och samhällets del finns det också ett behov av att utreda varför barnet är här, om det har skäl att få stanna och vad som är barnets bästa inför framtiden. 
 För det enskilda barnet/den unga är det viktigt att få sin sak rättvist prövad, få göra sig hörd och bli lyssnad på, bli respektfullt och adekvat bemött i förhållande till sin ålder, få veta vad som sker och varför samt att beslut fattas skyndsamt utifrån en sammansatt bedömning av vad som kan vara barnets bästa. Det är också viktigt att få trygg omsorg och omvårdnad, stöd i sin utveckling, en lämplig social miljö samt såväl medmänskligt som professionellt psykologiskt stöd i den psykiskt på- frestande situation som barnet/den unga befinner sig i och för bearbet- ning av många gånger svåra känslor och erfarenheter. Det är också vik- tigt för den unga att kunna få veta något om den närmaste framtiden. Ur barnets/den ungas perspektiv är det inte intressant hur ansvaret för olika insatser eller kostnader fördelas. Det är en praktisk fråga för sam- hället att lösa. 
 Socialstyrelsen har också skrivit en promemoria om vistelsebe- greppet (Dnr  
 75–8826/2003). 
  Enligt 2 kap. 2 § SoL har kommunen det ytterst ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Av bestämmelsen följer dels att det är den kommun där den enskilde vistas som är ansvarig kommun, dels att den kommunen är skyldig att tillgodose den enskildes hjälpbehov i avvaktan på att ansvarig huvudman kan ge den nöd- vändiga hjälpen. Socialstyrelsen konstaterar bland annat att 5 kap. 11 § SoL om att socialnämnden bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp, gäller för män- niskor som utsatts för människohandel. 
  
 14.2 
  
 Behandling av barnen 
  
 Eftersom barn som utsatts för sexuell exploatering är en heterogen grupp som spänner från barn som utsätts för handel för sexuella ändamål till barn som säljer sex eller fotograferas i pornografiska syften, går det inte att generalisera kring behandlingsbehov. En del barn har exploaterats utan att vara medvetna om det, andra har ut- satts för svåra övergrepp i samband med exploateringen. För vissa 
 170 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 barn var exploateringen en engångsföreteelse, för andra något som pågått i många år. Vissa kommer från välfungerande familjer och har inte utsatts för några särskilda psykosociala påfrestningar, medan andra är drabbade av en rad riskfaktorer. Behandlingsbehoven kan således variera från att barnet inte behöver någon professionell behandling alls – det kan räcka med samtal med någon som barnet har förtroende för – till att barnet har mycket omfattande behand- lingsbehov. Fortsättningsvis kommer den senare gruppen att avses. 
 Barn som utsatts för sexuell exploatering har ofta upplevt sexuella övergrepp, våld, försummelse och övergivenhet. Orsakskedjan kan ha följande utseende: sexuella övergrepp inom familjen – hemlöshet 
 – missbruk – att sälja sex. Eftersom missbruk är det mest synliga problemet finns en risk att det problemet betonas i behandlingen på bekostnad av de övriga delarna i kedjan. Om en flicka är om- händertagen på grund av missbruk, vilket ofta är fallet, ger detta den behandlande instansen besked om vad det är som skall behand- las. Astrid Schlytter har i sin studie av  
 LVU-domar 
  bland annat kommit fram till att missbruk hos flickor i hög grad definieras ut- ifrån deras sexualitet och beteende i övrigt. Att i berusat tillstånd ha samlag med flera personer samma kväll tolkas som att hon har ett missbruksproblem. Enligt Schlytter görs flickor på detta sätt medansvariga för det våld och de sexuella övergrepp som de utsätts för (Schlytter 1999). 
 Den komplexa problembild, som sexuellt exploaterade barn upp- visar, ställer stora krav på behandlingen som måste utgå från en helhetssyn på människan. Det finns dock inga särskilda behand- lingsmetoder i Sverige för barn som varit utsatta för sexuell exploa- tering. Mot bakgrund av att sexuell exploatering ofta bara är ett av de problem, som barnen drabbats av, är det kanske inte heller önsk- värt att fokusera sexuell exploatering i behandlingen. Däremot bör det ingå som en del i ett behandlingsprogram. 
  
 14.2.1 
  
 Den psykiska barn- och ungdomsvården 
  
 Den psykiska barn- och ungdomsvården har ansvar för behandling av barn med psykiska problem. Två kliniker i landet – BUP- Elefanten i Linköping och  
 BUP-Vasa 
  i Stockholm – är specialist- kliniker vad gäller sexuella övergrepp. I övrigt varierar resurserna och kompetensen vad gäller utredning och behandling vid sexuella 
 171 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 övergrepp.  
 BUP-Elefanten 
  uppger att kliniken får allt fler ärenden som har anknytning till Internet. 
 BUP kan i allmänhet erbjuda olika behandlingsmetoder som individual- och familjeterapi, lek- och bildterapi, symboldrama och psykofarmaka. Även gruppterapi och nätverksarbete kan förekom- ma. Vid vissa kliniker finns samtalsgrupper för flickor som varit utsatta för sexuella övergrepp. Ibland drivs grupperna i samarbete med socialtjänsten. I boken  
 Sexuella övergrepp mot flickor och pojkar 
  
 (Barnett och Murillo 2002) beskrivs de övergripande målen för behand- lingen på följande sätt: 
 Övergripande mål för behandlingsarbetet vid sexuella övergrepp är att individen ska kunna skydda sig och sätta gränser, att kunna identifiera och hantera sina känslor, tankar och beteende, att lita på andra, uppnå ökad självkänsla och självbild, utveckla sociala färdigheter, att inte sexualisera relationer, att inte inta en offerroll i relationer samt hitta egna källor till njutning och glädje. 
 Barn- och ungdomspsykiatrin har med krympande resurser och längre köer prioriterat barn med svåra psykiska problem. Att ha varit utsatt för trauma ger ingen självklar rätt till behandling, utan det är först när barn uppvisar svåra psykiska problem, som behand- ling erbjuds. Det finns exempel på att BUP arbetat aktivt med frågor som rör sexuell exploatering (se kap. 15.1.1), men i övrigt torde sexuell exploatering vara ett problem som sällan uppmärk- sammas inom BUP. För att tas emot där måste barnet och för- äldrarna – förutom att barnet uppvisar allvarliga symtom – vara motiverade för behandling och själva ta kontakt. Därmed blir BUP inte ett realistiskt behandlingsalternativ för sexuellt exploaterade barn, förutom vid kliniker med särskild inriktning mot sexuella övergrepp. 
 Som framgått av tidigare kapitel har sexuellt exploaterade barn i allmänhet en mycket problemfylld uppväxt. Deras livssituation innehåller fler riskfaktorer än den gör när barn enbart varit utsatta för sexuella övergrepp. De behöver därför sociala insatser för att garantera deras skydd innan det går att genomföra någon terapeu- tisk behandling. 
 Risken för att barn som varit utsatta för sexuell exploatering också upplevt tvång, hot och våld är större än när barnet varit utsatt för sexuella övergrepp. Det innebär att de har ett större vård- behov och att behandlingen ofta behöver pågå under lång tid. Det innebär i sin tur stora krav på kompetens hos behandlaren. 
 172 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 Ytterligare en faktor som försvårar behandlingen av sexuellt exploaterade barn är att de blivit lurade och manipulerade på ett sådant sätt att de kan uppleva sig som medansvariga. Om de upp- lever att de i viss mån medverkat och fått ut något som de uppfattar som positivt av exploateringen, är de mindre benägna att tala om det som hänt. Det blir därmed svårare att engagera dem i en tera- peutisk behandling. 
 En komplikation för barn som blivit fotograferade och fått sina bilder utlagda på Internet är att de inte kan veta om och när bilder- na kommer att dyka upp igen. Det gör det svårt för barnen att lägga traumat bakom sig en gång för alla. Det kan aktualiseras på nytt när som helst. Hos behandlande instanser krävs ny kunskap och beredskap för att kunna ta emot barn och vuxna som befinner sig i en situation, där de när som helst kan kränkas igen. 
  
 14.2.2 
  
 Behandling på institution 
  
 Barn som omhändertas enligt SoL eller LVU och placeras utanför det egna hemmet kan placeras i familjehem, i hem för vård eller boende (HVB) eller vid särskilda ungdomshem, som drivs av Statens institutionsstyrelse. När det gäller unga flickor kan sexuell exploatering finnas med i problembilden, även om det inte klart utsägs i socialtjänstens utredningar eller i domarna. När det gäller pojkar torde frågor om sexuell exploatering i än mindre grad beröras. 
 Det saknas uppgifter om huruvida familjehems- och institutions- vården känner till om ett placerat barn exploaterats sexuellt och hur detta i så fall beaktas i vården. Sådana uppgifter saknas också för de särskilda ungdomshemmen, men när det gäller denna vårdform finns ändå uppgifter som är av intresse i detta sammanhang. 
 Statens institutionsstyrelse bedriver ett aktivt jämställdhetsarbete och har målet att könsperspektivet skall beaktas i allt behandlings- och utvecklingsarbete. Det har lett till att ungefär en fjärdedel av platserna numera är avsatta enbart för flickor. Andelen flickor vid SiS institutioner utgör totalt cirka 30 procent. En klusteranalys av  
 ADAD-data 
  visar att det finns tydliga skillnader inom gruppen flickor. Sex olika problemprofiler kunde urskiljas. Flickorna i de två grupper som hade de allvarligaste anpassningsproblemen hade i högre utsträckning utsatts för sexuella övergrepp, prostituerat sig eller varit gravida (Socialstyrelsen 2004). 
 173 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 De mest utsatta ungdomarna återfinns inom institutionsvården. Det finns skäl att anta att åtskilliga av dem har varit utsatta för sexuell exploatering. Därmed är det angeläget att kunskap och metoder utvecklas för att ge dessa ungdomar vård som inkluderar området sexuell exploatering. Vården i denna del bör utformas så att den stärker självkänslan, lär barnen att värna sin sexuella inte- gritet och att sätta gränser. 
  
 14.3 
  
 Behandling av förövarna 
  
 Vuxna som begått sexuella övergrepp mot barn har i dag mycket små möjligheter att få adekvat behandling. Det gäller såväl inom den öppna som den slutna psykiatrin. Personer som dömts för sexualbrott mot barn kan dock få vård vid någon av de anstalter som har särskilda behandlingsprogram för förövare av sexualbrott. Någon behandling direkt avsedd för personer som dömts för barn- pornografibrott finns dock inte i Sverige, såvitt känt. 
 Ungefär hälften av vuxna sexualbrottslingar har tidigt visat ett avvikande sexuellt beteende och genomfört sina första övergrepp före 18 års ålder. Enligt internationell forskning och svensk statis- tik begås ca en tredjedel av alla sexualbrott av ungdomar. Det finns därför anledning att satsa på behandling för denna grupp. Behand- ling med särskild inriktning på unga förövare finns vid två SiS- institutioner. Det finns också ett svenskt nätverk kring denna fråga. 
  
 14.3.1 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 Fox m.fl. (2002) har beskrivit sitt behandlingsprogram för inter- netförövare, som inte begått fysiska övergrepp. Behandlingen sker i grupp och pågår under 25 veckor. Programmet innefattar motiva- tion till förändring, kognitiva förvrängningar, konsekvenser för offret och förövarcykeln. Behandlingen har en likartad uppläggning som den som används för förövare som begått fysiska sexualbrott mot barn, men med modifieringar som gör den mer anpassad till personer som använder sig av barnpornografi . 
 Klienterna är i allmänhet inte motiverade för behandling. De hävdar ofta inledningsvis att det inte är något stort problem för dem att de tittar på barnpornografi och att de kan sluta när de så önskar. När behandlingen framskrider blir det uppenbart att det är 
 174 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 svårare att upphöra med barnpornografi än man inledningsvis trod- de. De kognitiva förvrängningarna kan hos denna grupp förövare vara svårare att förändra än hos andra förövare. Förvrängningarna förhindrar att det som finns på bilderna uppfattas som verkligt, att det faktiskt finns offer för övergrepp bakom bilderna på nätet. 
 Valerie Sheehan (2002) beskriver erfarenheterna från grupp- behandling av internetförövare och talar om deras bristande offer- perspektiv. 
 Gruppen måste arbeta hårt, inte bara med medvetenhet kring offer och empati, utan också med det som händer steget före. De behöver hjälp att inse att det existerar ett offer. 
 Sheehan(2002) beskriver hur man i det engelska programmet arbe- tar med rollspel, där gruppmedlemmarna får hjälpas åt att gestalta ett utsatt barns liv. Efter att ha genomfört denna övning kommen- terade männen i gruppen att bilden av ett barn, såsom de tidigare föreställt sig den, inte längre hade samma dragningskraft och på- verkan på dem. De upplevde det som svårt att fortsätta förneka existensen av barn i skräck eller barn som gråter. 
 Caution Plus är ett behandlingsprogram som startades 2004 av Douglas Faithfull Foundation i England. Programmet har utvecklats för internetförövare som avslöjats med att ladda ner och inneha barnpornografiska bilder. Arbetet fokuserar på hur man kan lära sig att förstå och kontrollera sitt förövarbeteende för att på så sätt minska den potentiella risken för övergrepp på barn. Den förövare som genomgår programmet framgångsrikt får en formell varning som enda påföljd. Förutsättningarna för att kunna bli aktuell för programmet är bland annat att personen inte tidigare är dömd för sexual- eller våldsbrott, att inget allvarligare åtal är aktuellt än det som avser innehav och att man erkänner det/de brott som man är anklagad för. Förutom att delta i gruppbehandling krävs att man gör hemuppgifter och deltar i individuell behandling. 
 Programmets primära syfte är att skydda barn. Utgångspunkten är att tittande på och samlande av barnpornografiska bilder är uttryck för ett sexuellt intresse för barn och att deltagarna tidigare kan ha agerat ut sitt sexuella intresse för barn genom fysiska övergrepp. Om onani är kopplat till att man tittar på sexuella bilder av barn är det mer troligt att man avancerar till fysiska övergrepp. 
 Ett anhörigprogram har kopplats till programmet. Det erbjuder ett forum för en partner, familjemedlem eller vän till den person 
 175 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 som behandlas i Caution Plus. Huvudsyftet är att erbjuda ett forum, där frågor kan besvaras och belysas. 
  
 14.3.2 
  
 Svensk kriminalvård 
  
 År 1995 utkom Kriminalvårdsstyrelsen med skriften  
 Behandling av sexualbrottsdömda i kriminalvård 
 . Behandlingen på landets tio an- stalter med särskild programverksamhet för sexbrottsdömda skulle ha tre huvudmål: 
  
 att minska risken för framtida brott genom att informera, påverka och motivera de intagna till behandling utifrån indivi- duella behov. Det är inte meningen att man skall bota den intagne, utan snarare att öka kontrollen över brottsbeteendet genom att fokusera på de faktorer som ökar risken för återfall i brott. 
  
 att motverka skadliga effekter av fängelsevistelsen. Program- verksamheten skall bedrivas på särskilda enheter bland annat i syfte att motverka trakasserier. 
  
 att öka kunskapen och förståelsen om sexualbrott genom att den intagne själv får förklara de handlingar och omständlig- heter som lett till övergreppet. (Långström  Sjöstedt 2000) 
  
 Kriminalvårdsstyrelsen tillsatte 2002 en arbetsgrupp för att utveck- la och förbättra innehållet i behandlingen av personer dömda för sexualbrott. Arbetsgruppen lämnade 2003 en slutrapport Sexual- brottsdömda män i anstalt. Ett resultat av arbetsgruppens arbete är ett forskningsbaserat nationellt behandlingsprogram Relations-  Samlevnadsprogrammet (ROS) som nu prövas på ett antal be- handlingsenheter inom kriminalvården. Det är ett pilotprojekt med löpande utvärdering. Programmet beräknas vara fullt utvecklat 2006. 
 Det är oklart om personer som enbart dömts för barnporno- grafibrott, som enligt lagen inte är ett sexualbrott mot barn, också ingår i behandlingsprogrammets målgrupp. Personer som dömts för både övergrepp mot barn och barnpornografibrott tillhör dock målgruppen. Vid Norrtäljeanstalten är en offerorienterad behand- ling under utveckling, vilket innebär att utsatta barn och mödrar in- kluderas i verksamheten och att anstalten verkar för att dessa får stöd från socialtjänsten och/eller barn- och ungdomspsykiatrin. 
 176 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 14.3.3 
  
 Riskbedömningar 
  
 I England, Kanada och USA har under de senaste 20 åren bedrivits en alltmer intensiv forskning om sexualbrottsförövare för att under- söka vad som i ett längre perspektiv skiljer ut olika grupper av indi- vider avseende återfall i sexualbrott. Genom att följa sexualbrotts- förövare över en tidsperiod kan man se vad som utmärker dem som återfaller. 
 Riskbedömningar är inte ett instrument som ger en absolut san- ning. För att använda bedömningsinstrumentet på rätt sätt krävs kunskap om instrumentet och därutöver teoretisk och klinisk kun- skap om sexualbrotttsförövare. Riskbedömningar innehåller infor- mation från olika källor som intervjuer, skriftliga handlingar och rapporter, psykologiska tester och psykiatrisk diagnostik Ett av de internationellt använda riskbedömningsinstrumenten är översatt till svenska,  
 SVR-20 
  (1999). 
 I Sverige har Nelson, specialist i barn- och ungdoms- psykiatri och docent vid Centrum för våldsprevention, Karolinska institutet, i flera år gjort riskbedömningar på Norrtäljeanstalten. Enligt Lee har förövare av så kallade  
 hands-off-brott, 
  exem- pelvis internetförövare och blottare, högre återfallsrisk än de som begått fysiska sexualbrott. 
 Riskfaktorerna beträffande återfall i brott bland sexualbrotts- förövare indelas ofta i statiska respektive dynamiska faktorer. De statiska rör omständigheter och egenskaper som inte kan påverkas, exempelvis uppväxtvillkor, typ och omfattning av tidigare sexual- brott och annan tidigare brottslighet. Dynamiska faktorer rör aggressivitet, avvikande sexuella attityder och tankemönster, miss- bruk m.m. Dessa faktorer kan förändras och har därför särskild betydelse som underlag för planering, behandling och övervakning. Avvikande sexualitet och personlighetsstörningar har stor betydel- se för att förklara uppkomst av och återfall i sexualbrott. Person- lighetsstörningar innebär att individen har svårigheter med bl.a. impulskontroll, sociala kontakter, realistiskt tänkande och känslo- mässigt gensvar. Jämfört med personer som dömts för våldtäkt uppfattas personer som dömts för övergrepp mot barn ofta som normala på ytan även av erfarna professionella. Detta gör att all- varet i personens aktuella situation och orsaken till att denne be- finner på anstalten riskerar att glömmas bort (Långström 2002) 
 När en person som dömts för sexualbrott mot barn eller barn- pornografibrott får permission eller friges och det finns en risk för 
 177 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 SOU 2004:71 
  
 att personen skall begå nya brott mot identifierade barn, skall kriminalvården göra en anmälan till socialtjänsten med stöd av 14 kap. 1 § SoL. Det vanliga vad gäller barnpornografibrott torde dock vara, att risken inte gäller ett specifikt barn, utan ett större antal oidentifierade barn och då gäller inte anmälningsskyldigheten. 
  
 14.4 
  
 Det övergripande ansvaret 
  
 Kommunerna ansvarar för socialtjänsten, men även centrala myn- digheter och organisationer som Socialstyrelsen och Svenska kom- munförbundet, har ett ansvar för verksamhetens kvalitet och ut- veckling. Socialstyrelsen skall följa upp och utvärdera socialtjänsten, förmedla kunskap, utarbeta riktlinjer, samordna länsstyrelsernas tillsyn m.m. Sexuell exploatering av barn är en fråga som hittills inte beaktats i någon av dessa verksamhetsgrenar. 
 Det kan inte förväntas att varje kommun eller landsting skall ha expertkunskap om sexuell exploatering av barn. Därför finns behov av ett eller flera expertorgan inom området. Regeringen har upp- dragit åt Socialstyrelsen att utreda förutsättningarna för ett natio- nellt riskbarncentrum. Förslaget kommer ursprungligen från Kom- mittén mot barnmisshandel som skriver: 
 I ett land med höga ambitioner att förbättra barns och familjers villkor är det rimligt att man har ett nationellt forskningscentrum vid en akademisk institution med kvalificerad tvärfacklig kompetens kring utsatta barn. (SOU 2001:72). 
 Utredningen anser att Socialstyrelsen bör beakta behovet av forsk- ning och kunskap om sexuell exploatering av barn inom ramen för sitt uppdrag. 
 Enligt utredningens mening finns behov av flera regionala centra som bedriver praktisk utrednings- och behandlingsverksamhet och som har tillgång till medicinsk, psykologisk och social kompetens. Sådana multiprofessionella och tvärvetenskapliga organ bör, för- utom att arbeta praktiskt – bedriva forskning och utbildning samt erbjuda konsultation. Eftersom sexuell exploatering av barn är ett internationellt fenomen, bör minst ett svenskt kompetenscentrum samarbeta med liknande centra i andra europeiska länder. Ett inter- nationellt nätverk av kompetenscentra har redan etablerats på initiativ av Östersjöstaternas råd. Som svenskt kompetenscentrum fungerar  
 BUP-Elefanten 
  i Linköping. 
 178 
  
 SOU 2004:71 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 Regeringen tillsatte år 2003 en parlamentarisk kommitté med uppdrag att ta fram underlag till en handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården. Kommittén skall bland annat ange hur frågor som rör kompetens och kvalitet inom området skall utveck- las. Utredningen anser att frågan om sexuell exploatering av barn bör beaktas av den sociala barn- och ungdomsvårdskommittén. 
 179 
  
 15 
  
 Samverkan och nätverks- byggande 
  
 15.1 
  
 Samverkan på kommunal och regional nivå 
  
 Socialnämnden har det yttersta ansvaret för dem som vistas i kom- munen och huvudansvaret för att samverkan kommer till stånd. Socialnämndens insatser för den enskilde skall utformas och genom- föras tillsammans med honom eller henne och vid behov i sam- verkan med andra samhällsorgan, organisationer och andra före- ningar (3 kap. 5 § SoL). Den 1 juli 2003 skärptes socialtjänstens ansvar för samverkan genom en ny paragraf: 
 Socialnämnden skall i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. I fråga om utlämnande av uppgifter gäller de begränsningar som följer av 15 kap. denna lag och sekretesslagen. Nämnden skall aktivt verka för att samverkan kommer till stånd. (5 kap 1 § SoL). 
 Samverkan skall ske kring alla barn och ungdomar som på ett eller annat sätt kan vara i behov av insatser från socialtjänstens sida. Med insatser avses även insatser på övergripande nivå, t.ex. för att mot- verka missbruk och ungdomsbrottslighet. Samverkan på individ- nivå skall ske även om det inte är klarlagt att barnet far illa i syfte att få en helhetsbild av barnets situation och för att samordna even- tuella insatser. 
 Även om varje myndighet i första hand skall sköta sitt sektors- ansvar, måste strävan vara att utnyttja de samlade resurserna maxi- malt och att vid behov samverka kring de individer som riskerar att befinna sig i gränslandet mellan myndigheter och deras respektive ersättnings- och vårdsystem. Det mest effektiva och kostnads- besparande för samhället är att stoppa rundgång och dubbelarbete så tidigt som möjligt och snabbt hitta rätt hjälp. (Norström  Thunved 2003). 
 Även andra lagar som skollagen, polislagen och hälso- och sjuk- vårdslagen innehåller bestämmelser om samverkan. Regeringen har 
 181 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 SOU 2004:71 
  
 givit Socialstyrelsen i uppdrag att tillsammans med Rikspolisstyrel- sen och Myndigheten för skolutveckling utforma en övergripande strategi för samverkan. Uppdraget skall redovisas i oktober 2004. 
 När brott begåtts mot barn krävs samverkan mellan olika myndig- heter. Polisen och socialtjänsten utgör basen i samverkan, men ofta är även andra verksamheter som barn- och ungdomspsykiatrin, vuxenpsykiatrin och åklagarkammaren involverade. När det gäller misstanke om sexualbrott eller misshandel mot barn finns sedan länge samverkansgrupper i flertalet kommuner. Deras uppgift är i första hand att se till att barnet är skyddat och att samordna arbetet, framför allt utredningarna. Även sexuell exploatering utgör ett brott där samverkan mellan olika myndigheter är nödvändig. Eftersom det finns likheter och samband mellan dessa olika brotts- typer, finns det skäl för samverkansgrupperna att arbeta med både sexuella övergrepp och sexuell exploatering. 
 När misstankar om exempelvis barnpornografibrott, handel med barn för sexuella ändamål eller förförelse av ungdom uppstår, är det ofta bråttom. Inte bara polisen utan även andra myndigheter måste kunna agera snabbt, vilket bland annat förutsätter att roll- och ansvarfördelningen är tydlig och att samarbetskanalerna är upp- arbetade. Ett sätt att skapa förutsättningar för ett snabbt och effek- tivt agerande är att utarbeta handlingsplaner. Ett exempel på en sådan handlingsplan finns i Stockholm beträffande kvinnor och barn som utsatts för människohandel. 
 En arbetsgrupp bestående av Stiftelsen Kvinnoforum, Migrations- verket Region Stockholm, Rikskriminalpolisen och Uppsökar- enheten vid Socialtjänstförvaltningen i Stockholm har utarbetat en plan för region Stockholm i syfte att främja de utsatta personernas mänskliga rättigheter och säkerställa deras behov av stöd och råd, skydd, boende, hälsovård och juridisk hjälp. Samverkansplanen ut- gör en praktisk vägledning för respektive myndighet. Den inne- håller redovisningar av respektive myndighets ansvar, checklistor, adressförteckningar m.m. 
  
 15.1.1 
  
 Myndighetssamarbete i Huddinge 
  
 Ett annat gott exempel på hur olika myndigheter kan samverka och utnyttja befintliga resurser på bästa sätt är samarbetet mellan polis, socialtjänst, barn- och vuxenpsykiatri i Huddinge. Samarbetet kom 
 182 
  
 SOU 2004:71 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 till stånd år 2003 i samband med att en person som begått både sexuella övergrepp och framställt/spridit barnpornografi avslöjades. 
 Den misstänkte var en man i  
 40-årsåldern, 
  far till två barn. 37 av de barn som han filmat kunde spåras, men många av brotten var preskriberade, varför åtalet bara omfattade åtta barn. Sex av barnen hade också utsatts för övergrepp, i de flesta fall rörde det sig om upprepade övergrepp under flera år. Barnen var vid tidpunkten för brotten mellan fyra och tio år. Ett av barnen var hans egen dotter och de övriga kamrater till henne. Mannen beräknas ha tagit 2 000– 3 000 bilder. Han har namngivit serier och videosekvenser och delat in filmerna i olika kategorier, som han sedan spridit i pedofila nätverk på Internet 
 Mannen avslöjades efter ett omfattande internationellt polis- arbete. För polisen vid Södertörns polisdistrikt gällde det till att börja med att identifiera barnen. När man lyckats identifiera fem- ton barn slog man till. Före tillslaget kontaktades socialtjänsten, barn- och ungdomspsykiatrin samt vuxenpsykiatrin. Operativa chefer inom respektive myndighet kallades till ett möte fyra dagar före tillslaget. Där informerade polisen om att ett stort tillslag planerades gällande brott mot barn. Polisen önskade att tre perso- ner från varje myndighet skulle infinna sig i polishuset en viss dag för att under dagen befinna sig i team med en tjänsteman från varje myndighet på tre olika platser. Först samma morgon som tillslaget skulle göras blev personalen informerad av polisen om hela utred- ningen gällande misstänkt barnpornografibrott och omfattningen av ärendet. 
 Samma dag som tillslaget gjordes inbjöd åklagaren samtliga be- rörda föräldrar till ett informationsmöte. Akut brottsofferstöd fanns då tillgängligt. 
 Involverade myndigheter enades snabbt om en rollfördelning som innebar att polisen hade ansvar för samordningen gällande för- hören av barnen, socialtjänsten för att samordna stödåtgärder, BUP för stöd till barnen och vuxenpsykiatrin för stöd till föräldrar och andra närstående. En arbetsfördelning gjordes inom socialtjänsten på så sätt att olika medarbetare hade ansvar för olika delar av kris- arbetet. Några var med vid förhören med barnen och gav familjerna stöd, några ordnade möten med föräldrarna och några fanns som stöd till den misstänktes familj. Myndigheterna har hela tiden funnits tillgängliga för varandra via mobiltelefon. Samtliga verk- samheter mobiliserade sina resurser, prioriterade denna insats och arbetade snabbt och effektivt. 
 183 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 SOU 2004:71 
  
 Man lade stor vikt vid information. Den första dagen arrange- rades möten för samverkansparter och anhöriga. Dessutom bjöds skolan, grannar, vänner, föreningar och den egna personalen in till informationsmöten. Föräldrarna inbjöds de vid många olika tillfällen till s.k. föräldraforum. Vid dessa möten medverkade föreläsare från bland annat Rädda Barnen och polisen. Företrädare för vuxen- psykiatrin talade om kriser och åklagaren informerade vid två till- fällen; ett under utredningstiden och ett när dom fallit. Ett särskilt möte hölls av polisen för föräldrar vars barn varit utsatta för brott och där preskriptionstiden gått ut. Vid mötet deltog också repre- sentanter från socialtjänsten och barn och ungdomspsykiatrin. 
 En central krisorganisation byggdes snabbt upp. Bland annat öppnades två telefonlinjer – en för anhöriga och en för allmän- heten. 
 Socialtjänsten har haft individuell kontakt med samtliga familjer. En samordnare inom socialtjänsten utsågs för att koordinera möten med föräldrarna. Varje gång ett barn togs in för förhör tillkallades hela teamet för att ge stöd till både föräldrar och barn. 
 Exempel på frågor som man mött: 
 Varför har jag inte sett något på mitt barn? Varför har hon inte berättat? 
 Hur kan jag berätta om vad som hänt för mitt barn? Skall jag överhuvudtaget berätta? 
 Vilken skada har mitt barn tagit? 
 Hur kan jag ha haft en granne som gjort så här utan att jag för- stått det? 
 Hur kan han ha blivit så här? 
 Det viktigaste för det goda utfallet i Huddinge bedöms vara: 
  
 att polisen ledde och samordnade arbetet 
  
 att polisen kallade samtliga berörda myndigheter till ett möte samtidigt 
  
 att polisen alltid kallade in berörda myndigheter vid de fortsatta förhören med barnen. 
  
 att socialtjänsten ansvarade för samordningen av brottsoffer- stödet. 
  
 184 
  
 SOU 2004:71 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 Arbetet har präglats av en helhetssyn, där man tagit hänsyn till alla inblandade parter, även till allmänheten. En svårighet var att hålla barnet i fokus, eftersom barnen inte visade några symtom utan det var föräldrarna som hamnade i kris. 
  
 15.1.2 
  
 Verksamheter som bygger på samverkan 
  
 BUP-Elefanten 
  är en behandlingsenhet vid misshandel och sexuella övergrepp i Linköping med landstinget som huvudman. Social- tjänsten bidrar med en socionom. Det s.k.  
 BAMSE-teamet 
  tillkom som ett komplement till  
 BUP-Elefanten 
  1998. Teamet gör utred- ningar på begäran av socialtjänsten vid misstanke om misshandel eller sexuella övergrepp, riskbedömningar, barnpsykologiska utred- ningar, medicinska bedömningar m.m. Man verkar också för att ut- veckla metoder för samverkan mellan myndigheter som utreder misstankar om barnmisshandel och sexuella övergrepp. Verksam- heten drivs i samverkan mellan landstinget och nio kommuner i Östergötland. 
 I Malmö startade våren 2004 ett Barnkriscentrum med social- tjänsten som huvudman. Målgrupp är barn och ungdomar  
 0–18 
  år som varit utsatta för misshandel eller sexuella övergrepp. Offer för barnpornografi ingår också i målgruppen. Målsättningen är att, med barnet i centrum, etablera samverkan mellan olika myndigheter. Barnet/familjen skall få ett bra bemötande i krisen och barnet skall inte behöva träffa olika myndighetspersoner på olika ställen utan krisbehandlingen skall kunna komma i gång snabbt. 
  
 15.2 
  
 Samverkan på nationell nivå 
  
 Eftersom sexuell exploatering av barn är en fråga, som började upp- märksammas först för ca tio år sedan, är kunskaperna om proble- met fortfarande bristfälliga och i princip samlade hos ett fåtal orga- nisationer och personer. Det finns därför skäl att lägga ett visst ansvar för att följa utvecklingen, kunskapsspridning och metodut- veckling på central nivå, åtminstone under en viss period. Frågans internationella karaktär gör också att den delvis bör hanteras på nationell nivå. Varje kommun och landsting kan inte hålla sig à jour med den internationella utvecklingen och ha kontakter i andra länder. 
 185 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 SOU 2004:71 
  
 15.2.1 
  
 Nätverk 
  
 I den nationella handlingsplanen mot kommersiell sexuell exploa- tering av barn anges att årliga möten från och med år 2002 skall arrangeras mellan offentlig och frivillig sektor för att diskutera frågor som rör sexuell exploatering. Ansvaret för att bjuda in be- rörda departement, myndigheter och organisationer ligger på Social- departementet. Syftet skall vara att åstadkomma en öppnare dialog och ett effektivare kunskapsutbyte mellan dem som arbetar med dessa frågor. 
 Under den tid som arbetsgruppen, och sedermera utredningen om sexuell exploatering av barn, pågått låg ansvaret för nätverken där. Arbetsgruppen skapade fyra nätverk bestående av företrädare för myndigheter, frivilliga organisationer, parlamentariker och exper- ter, sammanlagt ca 80 personer. Under utredningstiden slogs dessa nätverk samman till ett. Deltagarna har rapporterat att nätverken givit användbar kunskap och värdefulla erfarenheter. De har också uttryckt önskemål om att nätverken skall fortsätta. I och med att utredningen slutfört sitt uppdrag återgår ansvaret för nätverken till Socialdepartementet. 
 Vid ett möte med nätverken diskuterades frågan om nätverken bör inriktas enbart på sexuell exploatering av barn eller om de ock- så bör innefatta sexuella övergrepp. Deltagarna redovisade olika uppfattningar i denna fråga. En synpunkt är att det finns ett sam- band mellan de bägge frågorna och att det av kostnads- och tidsskäl inte går att ha samverkansgrupper eller nätverk kring varje fråga. En annan synpunkt är att sexuell exploatering är en så speciell fråga, att problemet har förhållandevis liten omfattning och att kunskapsbristerna på området är stora. Det skulle motivera att det finns nätverk som, åtminstone under en viss tid, tillåts specialisera sig på sexuell exploatering. 
 Inom barn- och ungdomspsykiatrin finns sedan tio år ett nätverk med inriktning mot sexuella övergrepp mot barn. Inom nätverket bevakas den svenska utvecklingen och man verkar för kunskaps- spridning och metodutveckling. Fokus ligger på att förbättra hjälpen till de utsatta barnen. 
 Internet ger goda möjligheter att utveckla professionella nätverk både nationellt och internationellt. För allt fler professionella är Internet ett naturligt redskap i det dagliga arbetet och kan användas för att på ett kostnadseffektivt, snabbt och enkelt sätt få kontakt 
 186 
  
 SOU 2004:71 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 med kollegor. Vissa myndigheter, exempelvis polisen, har emeller- tid fortfarande dålig tillgång till Internet. 
 Sexuell exploatering av barn är ett område som förändras snabbt och det är svårt att förutse vad som kommer att hända i framtiden. Ett nätverk bestående av experter som representerar sektorer som kommer i direkt kontakt med frågor som rör sexuell exploatering av barn t.ex. polis, åklagare, barn- och ungdomspsykiatri, social- tjänst, kriminalvård, barnrättsorganisationer, Migrationsverket, den statliga institutionsvården m.fl. bör få möjlighet att följa utveck- lingen, diskutera handläggning och samverkan m.m. när det gäller sexuell exploatering och eventuellt även sexuella övergrepp. 
  
 15.3 
  
 Internationellt samarbete 
  
 Att bekämpa sexuell exploatering av barn kräver ett väl utvecklat internationellt samarbete. Brottsligheten, framför allt barnporno- grafi och människohandel, är gränsöverskridande. Det krävs både formella och informella kontakter mellan brottsbekämpande myn- digheter i olika länder. 
 Ett gott exempel på ett multiprofessionellt samarbete är när polisen lyckades avslöja den stora barnpornografihärvan i Huddinge 2003. Den barnpornografiska serie som producerats av den avslöja- de mannen hade funnits tillgänglig på Internet i flera år. Bilderna studerades av forskare i Irland som fann att bilderna troligtvis var tagna i Europa. Forskarna efterlyste en focal point som kunde fortsätta att studera bilderna och försöka finna det land där bilder- na producerats. Rikskriminalen i Norge tog på sig arbetet och började en global undersökning som via Norge, Schweiz, Nya Zealand och Canada lyckades få fram en  
 IP-adress 
  kopplad till ett Telia- abonnemang i Sverige. Den norska polisen kontaktade den svenska barnpornografigruppen vid Rikskriminalpolisen som tog över arbetet. 
 I Rikskriminalpolisens lägesrapport 2003 redovisas ett omfattan- de internationell samarbete när det gäller människohandel. Bland annat har en handbok i elektronisk form utarbetats inom ramen för Interpools arbete rörande människohandel för sexuella ändamål. Syftet med handboken är att ge poliser över hela världen bättre kunskaper på området och att vara ett stöd i utredningsarbetet. Svensk stöd har också givits genom en sekonderad befattnings- havare vid Interpol. 
 187 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 SOU 2004:71 
  
 Europol har under 2003 givit ut två bulletiner med inriktning på människohandel och barnpornografi på Internet. Vidare har arbetet med att färdigställa en hotbildsrapport med huvudinriktning på människohandel gått in i slutskedet. En rapport kommer att delges medlemsländerna under 2004. 
  
 15.3.1 
  
 Östersjösamarbetet 
  
 I maj 1996 träffade regeringscheferna i Östersjöländerna en över- enskommelse om att tillsätta en aktionsgrupp för att stärka kampen mot grov organiserad brottslighet i regionen. En kommitté bilda- des som har huvudansvar för att genomföra den operativa verksam- heten. Kommittén består av representanter för polis, åklagare,  
 tull-, 
  gräns- och kustbevakning samt representanter från  
 EU-kommis- 
  sionen. Denna operativa verksamhet har lett till att fler ingripanden vad gäller människohandel för sexuella ändamål kunnat göras. 
 En  
 nordisk-baltisk 
  aktionsgrupp mot människohandel har bil- dats på initiativ av dåvarande utrikesminister Williams. Aktions- gruppen skall utgöra en paraplyfunktion mot människohandel samt verka för att frågan ges högsta politisk prioritet. 
 Barnenheten inom Östersjöstaternas råd arbetar med fem priori- terade områden: skydd mot sexuell exploatering, gatubarn och barn utan familj, barn på institution, unga förövare samt ensamkom- mande barn och barn som är offer för människohandel. En hand- lingsplan har upprättats för omhändertagande av ensamkommande barn och barn utsatta för handel för sexuella ändamål i regionen. Varje land skall utse en nationell kontaktperson på nationell nivå, som skall ge kunskap om vem som har det operativa ansvaret för de utsatta barnen. 
 En hemsida som utgör en resurs i arbetet med utsatta barn, har utvecklats (http://childcentre. baltinfo.org). Varje land har utsett en nationell koordinator som fungerar som länk i samarbetet. I Sverige har Socialstyrelsen funktionen som nationell koordinator. Koordi- natorn skall uppmuntra nätverksbyggande mellan nationella aktö- rer och verksamheter inom området utsatta barn. 
 Koordinatorn har också ansvar för hemsidan och för att stimu- lera intresset för och användandet av den. Diskussionsforum finns på engelska och på de nationella språken. Detta öppnar möjligheter till kunskapsutbyte på regionalt och nationellt. Hemsidan kan bli en värdefull kunskapsbank för alla som arbetar med utsatta barn. 
 188 
  
 SOU 2004:71 
  
 Samverkan och nätverksbyggande 
  
 Den innehåller en del som är tillgänglig för alla och en sluten del för dem som är anslutna till nätverket. Det slutna svenskspråkiga diskussionsforumet har för närvarande ett nätverk, där framför allt personal inom barnpsykiatrin ingår. 
 Det internationella samarbetet är väletablerat när det gäller det polisiära samarbetet men det behöver utvecklas när det gäller om- händertagande av offren. Nätverk behöver etableras för samarbete över gränserna när det gäller underåriga som är offer för människo- handel för sexuella ändamål. Ett tydligt barnperspektiv skall vara norm i varje utredning där underåriga finns med. Varje land bör ha en tydlig handlingsplan för det omedelbara omhändertagandet i samband med polisutredning och rättegång samt för offrets rehabi- litering och eventuella återvändande till hemlandet. 
 189 
  
 16 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 Barn som utsatts för sexuell exploatering har i allmänhet många problem, bl.a. har en stor andel varit utsatta för sexuella kränk- ningar/övergrepp före eller i samband med exploateringen. I ung- domsenkäten illustreras ungdomarnas utsatthet tydligt. Den tar sig uttryck som sexualiserat beteende, missbruk, asocialitet och psy- kisk ohälsa. Dessa ungdomar signalerar på olika sätt att de utgör en riskgrupp. Det är vuxenvärldens ansvar att se signalerna, fånga upp ungdomarna och se till att det finns tillgång till adekvata hjälp- och behandlingsinsatser. 
 Sexuell exploatering ingår som en del i dessa ungdomars problem- komplex, vilket innebär att det sällan är meningsfullt att inrikta förebyggande arbete och åtgärder enbart mot exploateringen. Pers- pektivet bör vara bredare och innefatta ungdomar som befinner sig i riskzon överhuvudtaget. 
 Även om sexuell exploatering bara är ett problem av många, är det viktigt att exploateringen upptäcks, uppmärksammas, beskrivs och hanteras. Sexualiteten är ett centrat tema i ungdomars liv och bör därmed även vara en viktig fråga i olika verksamheter som arbe- tar med ungdomar i exempelvis undervisning, rådgivning, utred- ning och behandling. Det är naturligt att tonvikten läggs vid frågor kring sexualitet i allmänhet i verksamheter som vänder sig till stora grupper av barn t.ex. i skolan. Eftersom ungdomar i dag i hög grad kommer i kontakt med framför allt pornografi finns anledning att även ta upp frågor kring sexuella övergrepp och sexuell exploa- tering. Att belysa och diskutera sexualiseringen av det offentliga rummet är också av stor vikt. 
 191 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 16.1 
  
 Förändrade attityder 
  
 Den enkätundersökning som genomförts inom ramen för utred- ningen visar att ungdomar i årskurs tre i gymnasiet som sålt sex, i hög grad har en tillåtande attityd till olika former av sexuell exploa- tering. Detta är kanske inte anmärkningsvärt. Desto mer anmärk- ningsvärt är att även många i jämförelsegruppen har en tillåtande attityd till exempelvis att andra medverkar i pornografi eller har samlag mot ersättning. Förvånansvärt många pojkar kan också tänka sig att själva utföra vissa sexuella handlingar mot ersättning. Det finns anledning att följa utvecklingen och att närmare undersöka konsekvenserna av förändrade attityder till sexualitet i allmänhet och sexuell exploatering i synnerhet. 
  
 16.2 
  
 Barnpornografi 
  
 När det gäller barnpornografibrotten har utredningen diskuterat det faktum att barnpornografibrottet är placerat i brottsbalkens kapitel 16, som innefattar brott mot allmän ordning dvs. brott som betecknas som brott mot staten och inte mot person. Det innebär att barn som identifierats i en utredning om barnpornografibrott inte har en självklar rätt till målsägandebiträde och skadestånd. Huddinge tingsrätt (deldom  
 2003-11-19, 
  B  
 1914-03) 
  har i denna fråga gjort följande bedömning: 
 Den brottsliga handlingen som avses i 2 kap 3 § skadeståndslagen (tidigare 1 kap 3 § samma lag) är i första hand handlingar som utgör brott enligt brottsbalken. Skadestånd skall utgå för allvarlig kränkning av målsäganden genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära. Skildrande och spridning av barnpornogra- fiska bilder utgör visserligen en kränkning mot barn i allmänhet men i första hand utgör det en kränkning av det avbildade barnet. Även om lagstiftaren slutligen valt att hänföra barnpornografibrott till 16 kap brottsbalken kan det, enligt tingsrättens mening inte råda någon tve- kan om att de skildrade barnen, som i detta fall identifierats och också betraktas som målsägande i den del som gäller barnpornografibrott, till följd av Young handlande, utsatts för en så allvarlig integritetskränk- ning att de på grund av barnpornografibrottet är berättigade till skade- stånd. 
 Det är okänt för utredningen om frågan prövats i högre instans. Man bör alltså kunna hävda, att framställning och spridning av barnpornografiska bilder också innefattar ett brott som riktar sig 
 192 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 mot enskild målsägare. Dessutom kan ju brott som i huvudsak riktar sig mot det allmänna grunda skadeståndsansvar, såsom vårds- löshet i trafik och våld och hot mot tjänsteman. 
 Regeringen bör utreda och klargöra frågan om skadestånd vid barnpornografibrott. 
 Preskriptionstiderna vid barnpornografibrott har diskuterats i utredningen med anledning av ovan nämnd dom från Huddinge tingsrätt. I ett flertal fall i detta mål har barn identifierats utan att åtal har kunnat väckas eftersom brottet sexuellt ofredande preskri- berats. Då ett barn utsatts för övergrepp, vilka filmats eller foto- graferats och där bilderna spridits på Internet blir konsekvenserna för barnet förödande. Bilderna finns alltid kvar och kan när som helst dyka upp på nytt. Just denna omständighet innebär i sig ett sådant hänsynslöst utnyttjande av barnet att gärningen inte borde vara att bedöma som ett ofredande. Alternativt bör man överväga om regeln om förlängd preskriptionstid för sexualbrott mot barn även skall avse ofredande i de fall gärningen inneburit att barnet exploaterats på Internet. 
 Ett annat problem i detta sammanhang är, att det för sexuellt ofredande krävs att offret varit medvetet om handlingen. Små barn som fotograferas pornografiskt är inte medvetna om att de utsätts för brott. Åtal kan därför i dessa fall inte väckas för sexuellt ofre- dande. 
 Regeringen bör överväga om ovanstående omständighet bör för- anleda någon ytterligare översyn av 6 kap brottsbalken. 
 Ålderskriteriet i 16 kap 10 a § brottsbalken har följande lydelse: med barn avses person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som när det framgår av bilden eller omständigheterna kring den är under 18 år. Denna formulering har visat sig kunna tolkas på olika sätt. Stockholms tingsrätt har ogillat ett åtal rörande barn- pornografibrott trots att de två målsägandena endast var 16 år, vil- ket gärningsmannen känt till. Svea hovrätt har fastställt domen. När detta betänkande skrivs har målet ännu ej avgjorts i Högsta domstolen. 
 I det fall Högsta domstolen fastställer Svea hovrätts dom utgår utredningen ifrån att regeringen ser över lagstiftningen vad gäller ålderskriteriet vid barnpornografibrott. 
 I några utredningar om barnpornografibrott har polisen kunnat konstatera att personer genom att betala med sitt kontokort eller på annat sätt skaffat sig tillträde till newsgroups (communities) som har tillgång till barnpornografiskt material. Om dessa personer 
 193 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 enbart tittar på bilderna och inte aktivt laddar ned dem/sparar dem, kommer de automatiskt att under en tid lagras i  
 datorns temporära internetfil  
 (tempfil) vars lagringstid kan manipuleras. De barn- pornografiska bilderna finns lätt tillgängliga och filen kan öppnas vid ett stort antal tillfällen. Detta innebär att personer kan ha tillgång till barnpornografiska bilder i sin dator utan att det juri- diskt sett kan betraktas som innehav. Brottsligt blir det först när personen laddar ner bilderna/filmerna på sin hårddisk, en diskett,  
 CD-ROM 
  eller liknande. Inte ens om det visar sig att personen kommit över bilderna genom att betala dem med sitt kontokort är det möjligt att väcka åtal, så länge bilderna inte aktivt sparas. Utredningen anser att regeringen bör överväga hur denna brist i lagstiftningen kan åtgärdas. 
 Utredningen anser att regeringen bör ta upp frågor om barn- pornografi på nätet i lämpliga internationella sammanhang. 
 Rädda Barnens  
 EU-finansierade 
 Hotline  
 har givit allmänheten möjlighet att anmäla barnpornografiskt material som de hittar på Internet. Utredningen anser att de utåtriktade arbetsmetoder som Rädda barnen använt bör tas till vara av polisen när projektet av- slutas 2005. Det bör vara lika enkelt att tipsa polisen om barn- pornografi som att tipsa tullen om narkotika. 
  
 16.3 
  
 Handel med barn för sexuella ändamål 
  
 När människohandel för sexuella ändamål diskuteras är det i första hand handeln med vuxna kvinnor som avses. Det finns en risk för att underåriga som utnyttjas i handel för sexuella ändamål behand- las på samma sätt som vuxna kvinnor. 
 Utredningen vill understryka vikten av att underåriga som före- kommer i en anmälan eller utredning, som rör handel med barn för sexuella ändamål, betraktas och behandlas som barn. Förhör och omhändertagande skall vara anpassat till vad som är bäst för barnet. Enligt utredningens mening behövs inga förändringar i lagstift- ningen för att åstadkomma detta. Utredningen vill i stället lägga vikt vid kunskapsspridning och metodutveckling hos de myndig- heter och organisationer som möter dessa barn. 
 Barnens behov av skydd skall utredas av socialtjänsten och över- väganden göras om barnet bör omhändertagas enligt LVU med placering i skyddat boende. Ett omhändertagande kan ge barnet en andningspaus och socialtjänsten tid att vidta åtgärder vad gäller god 
 194 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 man samt att ta kontakt med föräldrar, myndigheter och organisa- tioner i det land barnet kommer ifrån. En eventuell återföring till hemlandet bör ske planerat och göras i ordnade och trygga former. 
 Utredningen ser med oro på hur barn ensamma eller tillsammans med någon vuxen kan passera gränsen till Sverige helt obehindrat. De flesta som kommer med sina offer till Sverige kommer via en inre gräns. Vid dessa gränser saknar tullen befogenheter att utföra identitetskontroll även om det finns anledning att misstänka att barnet oegentligt kommer till Sverige. 
 Utredningen vill understryka det ansvar som finns enligt FN:s barnkonvention att skydda barn från att bli utsatta för människo- handel för sexuella ändamål. Utredningen anser att Rikspolisstyrel- sen, Migrationsverket och Tullverket bör få ett uppdrag att ut- forma en vägledning för hur kontrollen vid gränserna bör gå till för att förhindra sexuell exploatering av barn. 
 Då de flesta kända underåriga offer för människohandel för sexuella ändamål kommer från Östersjöområdet, vill utredningen understryka vikten av att fördjupa det pågående samarbetet inom till exempel Östersjöstaternas råd. 
  
 16.4 
  
 Sexuell exploatering mot ersättning 
  
 De flesta flickor och pojkar som sexuellt exploateras mot ersätt- ning byter sexuella tjänster mot pengar, droger, husrum etc. Det är generellt en grupp med stora psykosociala problem. Ett observan- dum i ungdomsenkäten är att pojkar som sålt sex i högre grad än andra ungdomar kan tänka sig att ha sex med barn. Detta är ett tecken på att de – förutom att de själva säljer sex – kan tänka sig andra gränsöverskridande beteenden som kan utgöra en risk för andra barn. 
 Eftersom många av dessa ungdomar har varit utsatta för sexuella övergrepp anser utredningen att den viktigaste förebyggande åtgär- den, när det gäller att förhindra sexuell exploatering mot ersätt- ning, är att identifiera och behandla offer för sexuella övergrepp. 
 En annan viktig åtgärd är att tidigt ingripa mot missbruk. Miss- bruk som börjar i nedre tonåren kan vara indikation på sexuella övergrepp eller någon annan form av allvarlig kränkning av barnet. Samtidigt kan missbruk leda till att barnet börjar sälja sex för att få tillgång till alkohol eller narkotika. Mot bakgrund av att det finns ett samband mellan missbruk och sexuell exploatering anser utred- 
 195 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 ningen att frågan om sexuell exploatering bör beaktas av Alkohol- kommittén och Mobilisering mot narkotika. 
  
 16.5 
  
 Rättsväsendet 
  
 Brott mot kvinnor och barn är brott som polisen prioriterar. En prioritering av vissa brott bör dock inte bara innebära att de utreds snabbt utan också att kunskaper, rutiner och metoder inom om- rådet utvecklas och tillräckliga resurser avsätts. 
 Polis och åklagare har fått möjlighet till  
 utbildning  
 om sexuella övergrepp mot barn och barnmisshandel. Utredningen anser att denna utbildning samt polisens och åklagares  
 metodutveckling  
 fort- sättningsvis bör inkludera även sexuell exploatering av barn. Poliser och åklagare, som utreder innehav av barnpornografi, måste vara medvetna om att det finns en risk att barn i den misstänktes närmsta omgivning kan ha utsatts eller utsätts för sexuella över- grepp. Barn i den misstänktes familj eller omedelbara närhet kan därför behöva skydd och en anmälan bör göras till socialnämnden i enlighet med 14 kap 1 § SoL. Riktlinjer för hur fall rörande sexuell exploatering av barn skall behandlas inom polisen bör utarbetas av Rikspolisstyrelsen. 
 En annat skäl till att satsa på utbildning och metodutveckling är att den  
 tekniska utvecklingen  
 och den kraftiga ökningen av barn- pornografiskt material på Internet har medfört att både det brotts- förebyggande och utredande arbetet blivit mer komplicerat. För att göra det möjligt att utreda brott måste utredaren under en tid ha tillgång till loggfiler. Teleoperatörerna sparar emellertid loggfiler med  
 IP-nummer 
  olika länge eller inte alls. Tillgång till  
 IP-numren 
  (Internet Protocol), dvs. en unik adress till den dator som används för kommunikationen, är en förutsättning för att det skall vara möjligt att spåra kommunikation på Internet. Vissa operatörer tar ut höga avgifter för att lämna ut  
 IP-nummer. 
  I ärenden med många misstänkta, kan det bli fråga om stora summor, när polisen måste betala för varje  
 IP-nummerförfrågan. 
  
 Mot denna bakgrund anser utredningen att regeringen bör över- väga behovet av en översyn beträffande kostnader och lagringstider för att öka polisens möjligheter att utreda brott som rör sexuell exploatering av barn. Även spårning av mobiltrafik, som också är kostsam, bör uppmärksammas i detta sammanhang. 
 196 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Vidare bör polisens utredningsmetodik utvecklas, framför allt vid förhör av barn. En god modell är Barnahus på Island, men det finns också goda svenska exempel där inriktningen är multiprofes- sionell som  
 BAMSE-teamet 
  i Linköping och det nystartade Barn- kriscentrum i Malmö. Det finns skäl att utveckla denna typ av sam- arbetsmodeller vid utredningar av övergrepp mot barn på fler håll. 
 När det gäller åklagarna handläggs utredningar och mål som gäller barnmisshandel, sexuella övergrepp och sexuell exploatering av barn på de flesta orter i landet av åklagare med särskild utbildning om barn. Internationell brottslighet, som det ofta är fråga om vid barn- pornografibrott och handel med barn för sexuella ändamål, lottas i dag på åklagare vid de internationella åklagarkammararna. Dessa saknar som regel barnkompetens. Utredningen anser att även dessa åklagare bör ha kunskap om barn vid utredningar av brott mot barn. 
 Även domare och nämndemän behöver särskild kompetens i mål som gäller sexuell exploatering av barn. Det har vid utredningens genomgång av domar framgått, att domstolarna ofta saknar kun- skap om dynamiken i och konsekvenserna av denna typ av brott. Exempel finns på domar där ansvaret för exploateringen lagts på minderåriga barn och att risken för upprepad brottslighet neglige- rats. Utredningen anser att ett liknande uppdrag, som regeringen aviserat när det gäller rättsväsendets hantering av våldtäkter mot kvinnor, bör ges beträffande barn som utsatts för misshandel, sexuella övergrepp och sexuell exploatering. 
  
 16.6 
  
 Lagen om registerkontroll 
  
 Lagen om registerkontroll (SFS 2000:873)trädde i kraft den 1 janu- ari 2001. Bestämmelserna innebär att lämplighetsprövning av per- sonal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg skall ske genom att den sökande inför en anställning visar upp utdrag ur polisens belastningsregister. Utdraget skall begränsas till uppgifter om sexualbrott och barnpornografibrott samt vissa andra brott som innebär allvarliga kränkningar av andra människor som mord, dråp, grov misshandel, människorov och grovt rån. 
 Utbildningsdepartementet har givit en särskild utredare i upp- drag att se över vilka personalkategorier som bör omfattas av lag- stiftningen om registerkontroll inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg. Utredningen anser att regeringen bör över- 
 197 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 väga om lagen om registerkontroll bör utvidgas till att omfatta även personalkategorier utanför skolans område som vissa läkare (t.ex. distrikts- och barnläkare), personal vid institutioner för barn och ungdom, kontaktpersoner inom socialtjänsten samt gode män. En sådan kontroll innebär en markering om att skyddet av barn är en central uppgift för samhället och att våld och övergrepp aldrig kan accepteras. 
 Utredningen vill också påpeka att lagen om registerkontroll inte gäller personer som redan har en anställning när de begår sexual- brott mot barn. En fällande dom leder inte automatiskt till att för- övaren omplaceras. 
  
 16.7 
  
 Internetoperatörernas ansvar 
  
 Det stora utbudet av barnpornografi på nätet och det faktum att barn och ungdomar kan ha tillgång till allt material med sexuellt innehåll, även om det inte är avsett för dem, lägger ett stort ansvar på internetoperatörerna. Eftersom problemet är internationellt är möjligheterna att komma åt det med lagstiftning begränsade. Mot- krafterna handlar mer om opinionsbildning, kunskap och självsane- ring. 
 ECPAT Sverige har framgångsrikt arbetat för att införa upp- förandekoder inom resebyråbranschen för att förhindra att rese- närer utnyttjar barn i andra länder. Internetaktörerna skulle kunna ta liknande initiativ och antaga uppförandekoder, försöka stoppa barnpornografiskt material, samarbeta med hotlines och polis m.m. 
 Initiativ har tagits inom  
 EU-projektet 
  SAFT, där bl.a. Arbets- gruppen för Etik inom Branschföreningen för innehålls- och tjänste- leverantörer på onlinemarkanden i Sverige (BitoS) ingår. Arbets- gruppen har tagit fram en guide i tio punkter som skall hjälpa föräldrar att förstå och tala med sina barn om livet på nätet. Särskilt viktigt är det med kontroll av de hemsidor som vänder sig till barn i  
 10–14-årsåldern. 
  Här har företaget bakom Lunarstorm verkat för att öka användarsäkerheten. Samtidigt är det viktigt att ha klart för sig att Lunarstorm bara är en del i en större helhet som idag inte låter sig kontrolleras av någon. 
 198 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 16.8 
  
 Att skydda barn på Internet 
  
 Undersökningar visar att det är stora skillnader mellan hur barn använder Internet och hur föräldrarna tror att de gör det. Barnen är ofta ute på Internet, chattar och möter personer som de lärt känna genom att chatta utan föräldrarnas vetskap. Föräldrar har ett stort ansvar för att informera sina barn om riskerna med Internet och att övervaka barnens användning av Internet. Det förutsätter att för- äldrarna själva är informerade om hur Internet fungerar och den värld som barn möter där. Det är viktigt med en ständigt pågående dialog mellan barn och föräldrar om vad barnen gör på Internet och ser på TV. 
 Skolorna har också ett ansvar inte minst för att garantera att skolornas egna datorer bara används i undervisningssyfte. Det handlar både om att installera tekniska filter, utforma regler för datoranvändningen och lära barnen att undvika riskerna med Inter- net. Det förutsätter att lärarna får  
 IT-utbildning 
  och återkomman- de fortbildning inom området eftersom det förändras snabbt. 
 I ett tilläggsdirektiv från juni 2003 skall Våldsskildringsrådet inrikta sin verksamhet på barns och ungas mediesituation. Rådet skall ägna våldskildringar och pornografi särskild uppmärksamhet. Utredningen vill poängtera vikten av denna uppgift. 
  
 16.9 
  
 Skolan 
  
 Skolan är den enda verksamhet där det finns möjlighet att nå alla barn med information och som kan erbjuda alla barn möjlighet att diskutera olika ämnen. Trots en förstärkning av  
 skolans sex- och samlevnadsundervisning  
 anser bara ca hälften av barnen  
 14–18 
  år i Barnombudsmannens kontaktklasser 
  
 1  
  
 att de fått veta det de vill veta om kärlek och sex i skolan. Knappt 40 procent av barnen i åldern  
 10–13 
  år uppger att de inte fått någon undervisning alls. Eftersom dagens barn är utsatta för ett stort flöde av ord och bilder med sexuell innebörd, anser utredningen att skolans sex- och samlevnadsundervisning bör väga tungt när skolan gör sina priori- teringar. Sex- och samlevnadsundersvisningen, där kunskap om sexuell exploatering ingår, är ett ämnesövergripande kunskaps- 
  
 1  
 Barnombudsmannen har 130 kontaktklasser med ungdomar i åldrarna  
 9–18 
  år i grund skolan och gymnasiet. 
 199 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 område och det är viktigt att frågorna integreras i flera av grund- skolans ämnen. 
 Skolan har inte bara ansvar för undervisningen om sex och sam- levnad utan för hela den sociala situationen och de mänskliga rela- tionerna i skolan samt för de attityder och värderingar som färgar  
 atmosfären och miljön i skolan 
 . Problem med anknytning till sexua- litet är inte förlagda till världen utanför skolan utan finns i hög grad i skolan. Mobbning, sexuella trakasserier, övergrepp och exploate- ring förekommer i alltför stor omfattning inom skolans ram. Det gäller framför allt i förhållandet mellan elever, men också i förhål- landet mellan lärare och elever. Utredningen ser positivt på att regeringen under de senaste åren aktivt har arbetat för att före- bygga mobbning och motverka diskriminering inom skolan. Exem- pelvis har Skolansvarsutredningen nyligen lämnat sitt betänkande 
 Skolans ansvar för kränkning av elever  
 (SOU 2004:50) där ett för- slag till diskrimineringslag för skolan presenteras. Utredningen vill understryka skolans ansvar för att skapa en miljö där ingen utsätts för sexuella trakasserier och vikten av att skolan fungerar som en motkraft till den syn på kvinnor och män som sprids genom pornografi, reklam, dokusåpor etc. 
  
 Skolan har inte bara möjlighet att nå alla barn utan också unika möjligheter att tidigt fånga upp enskilda barn med olika typer av problem. Här spelar  
 elevhälsan  
 en viktig roll. Även om inte så många ungdomar vänder sig till elevhälsan med frågor av sexuell natur, kan dessa ingå i problembilden och ligga bakom symtom som missbruk och skolk. Tillgång till kurator och psykolog ökar förutsättningar- na för att tidigt fånga upp barn som är utsatta för sexuell exploa- tering och andra former av övergrepp, misshandel och omsorgs- svikt. Elevhälsan har också en viktig roll som förmedlare av kun- skap om dessa frågor till annan skolpersonal. Utredningen vill där- för understryka vikten av att alla skolor har tillgång till elevhälsa som innehåller såväl medicinsk som social och psykologisk kompetens. 
  
 16.10 
  
 Ungdomsmottagningarna 
  
 Utanför skolan är det främst  
 ungdomsmottagningarna  
 som har möj- lighet att fånga upp ungdomar som utsatts för sexuell exploatering. Eftersom sexualitet är en naturlig del av arbetet i ungdomsmottag- ningarna och något som personalen är van att tala om, finns goda 
 200 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 förutsättningar att upptäcka ungdomar som varit utsatta för sexuel- la övergrepp och exploatering. Enligt utredningens mening bör ungdomsmottagningarnas roll som förmedlare av kunskap om hur ungdomar påverkas av sexualiseringen i samhället och om ung- domars erfarenheter av och attityder till sexualitet stärkas. 
  
 16.11 
  
 Utredningar, åtgärder och behandling 
  
 Eftersom många sexuellt exploaterade barn också har andra psyko- sociala problem, är det troligt att åtskilliga av dem kommer i kontakt med  
 socialtjänsten 
 . Som framkommit i betänkandet är det vanligt att socialtjänsten fokuserar de problem som traditionellt ligger inom socialtjänstens ansvarsområde, dvs. i första hand miss- bruk och asocialitet och att sexuell exploatering inte uppmärksam- mas. Detta är dock en fråga som bör tas upp både i de sociala utredningarna i samband med att man tar upp frågor om sexualitet överhuvudtaget. Att få en uppfattning om ett barn varit utsatt för sexuell exploatering har betydelse för ställningstagandena vad gäller behovet av insatser. Om insatsen blir stödjande samtal med social- sekreterare eller kontaktperson, vilket är vanligt, bör dessa vara medvetna om att barnet varit utsatt för sexuell exploatering. I annat fall är det risk för att temat aldrig kommer att beröras och att barnet inte får hjälp att bearbeta sina upplevelser och diskutera frågor som rör exempelvis försäljning/ köp av sexuella tjänster. 
 Att ha kunskap om sexuell exploatering är självfallet nödvändigt för att problemet skall kunna upptäckas och för att socialsekretera- ren skall kunna tala om det. Även psykologiska hinder hos social- sekreteraren kan ligga bakom svårigheterna att identifiera sexuellt exploaterade barn och att utveckla arbetet med att utreda och hjälpa dem. Arbetsledningen har huvudansvaret för att stödja personalen så att de orkar arbeta med psykiskt påfrestande frågor som våld, övergrepp och exploatering av barn. Handledning, rimlig arbetsbörda, arbete i team och fortbildning är sådant som ökar kompetensen och ger stöd i arbetet. 
 Ungdomsenkäten visar att det finns ett starkt samband mellan övergrepp och att sälja sex. Drygt 80 procent av de ungdomar som uppgivit att de sålt sex har varit utsatta för sexuella övergrepp. Vid utredningar av barn som utsatts för någon form av övergrepp och exploatering bör socialtjänsten således ha ett brett perspektiv och vara medveten om sambanden. 
 201 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 Vid Socialstyrelsen pågår ett projekt benämnt  
 BBIC  
 – Barns Behov i Centrum. Det innebär att ett enhetligt dokumentations- system för utredning och uppföljning skall tas fram. Utredningen vill poängtera vikten av att frågor kring sexuell exploatering ingår såväl i det formulär som avser den sociala utredningen som i de formulär som skall användas vid uppföljningen och tas upp när det är relevant. 
 Vid Socialstyrelsen pågår också ett arbete med att ta fram en handbok beträffande sociala utredningar. Även i handboken bör, enligt utredningens mening, frågor kring sexuell exploatering beak- tas. 
 Det finns inga särskilda  
 behandlingsmetoder  
 i Sverige för barn som varit utsatta för sexuell exploatering. Mot bakgrund av att sexuell exploatering ofta endast är ett av de problem, som barnen drabbats av, är det kanske inte heller önskvärt att fokusera exploa- teringen i behandlingen. Däremot bör det ingå som en del i behandlingen. 
 Risken för att barn som varit utsatta för sexuell exploatering också upplevt tvång, hot och våld är större än när barnet varit utsatt för sexuella övergrepp. Det innebär att de har ett större vård- behov och att behandlingen ofta behöver pågå under lång tid, vilket i sin tur innebär stora krav på kompetens hos behandlaren. 
 En komplikation för barn som blivit fotograferade och fått sina bilder utlagda på Internet är att de inte kan veta om och när bilderna kommer att dyka upp igen. Det gör det svårt för barnen att lägga traumat bakom sig en gång för alla. Det kan aktualiseras på nytt när som helst. Hos behandlande instanser krävs ny kunskap och beredskap för att kunna ta emot barn och vuxna som befinner sig i en situation, där de när som helst kan kränkas igen. 
 Eftersom många av de ungdomar som utsätts för sexuell exploa- tering kommer från svåra hemförhållanden och har en komplex psykosocial problematik, finns anledning att vara särskilt uppmärk- sam på att en relativt stor del av dem som omhändertas på eget beteende (LVU § 3) har utsatts för av sexuell exploatering. Hem  
 för vård eller boende och institutioner  
 som drivs av Statens institu- tionsstyrelse bör därför ha kunskap om sexuell exploatering och ta upp frågan med ungdomarna. Om det visar sig att de sålt eller köpt sex eller fotograferats i pornografiskt syfte, bör bearbetning av detta ingå som en viktig del i behandlingen. 
 Ungdomar som skrivs in på särskilda ungdomshem intervjuas vid inskrivningen om sin bakgrund, livssituation och vårdbehov enligt 
 202 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 ADAD (Adolescent Drug Abuse Diagnosis). Utredningen anser att intervjuerna bör ha fler frågor kring sexuella övergrepp och kompletteras med frågor som ger information om den unge utnytt- jats i pornografi eller sålt sex. Frågor kring ungdomarnas internet- vanor, framför allt vad avser pornografiska sajter, bör också ställas. 
 Regeringen har vid flera tillfällen uppmärksammat vikten av sam- lad kunskap när det gäller barn som varit utsatta för barnmiss- handel och sexuella övergrepp. Socialstyrelsen har haft i uppdrag att utreda möjligheten att etablera  
 regionala kunskapscentra  
 och har nu fått regeringens uppdrag utreda förutsättningarna för ett  
 natio- nellt riskbarncentrum 
 . Utredningen vill påpeka att en snar lösning på denna fråga är angelägen. Enligt utredningens mening finns behov av dels ett riskbarncentrum, dels av regionala centra, som bedriver praktisk utrednings- och behandlingsverksamhet och som har tillgång till medicinsk, psykologisk och social kompetens. Så- dana multiprofessionella och tvärvetenskapliga organ bör, förutom att arbeta praktiskt – bedriva forskning och utbildning samt erbju- da konsultation. Eftersom sexuell exploatering av barn är ett inter- nationellt fenomen, bör minst ett svenskt kompetenscentrum samarbeta med liknande centra i andra europeiska länder. 
 Regeringen tillsatte år 2003 en kommitté med uppgift att ta fram underlag till en  
 nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården 
 . Kommittén skall bland annat ange hur frågor som rör kompetens och kvalitet inom området skall utvecklas. Utred- ningen anser att frågan om hur kunskap om sexuell exploatering av barn skall kunna utvecklas bör behandlas av den sociala barn- och ungdomsvårdskommittén. 
 Vuxna som begått sexuella övergrepp mot barn har i dag mycket små möjligheter att få adekvat behandling. Det gäller såväl inom den öppna som den slutna psykiatrin. Personer som dömts för sexualbrott mot barn kan dock få vård vid någon av de anstalter som har särskilda behandlingsprogram för förövare av sexualbrott. Såväl inom  
 kriminalvården  
 som inom psykiatrin finns behov av metodutveckling när det gäller behandling av personer som dömts för barnpornografibrott. Utredningen vill påpeka att det är ange- läget att det nationella behandlingsprogrammet Relations-  Samlevnadsprogrammet (ROS) som nu prövas på ett antal be- handlingsenheter inom kriminalvården inkluderar frågor som rör sexuell exploatering av barn. 
 203 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 16.12 
  
 Samverkan och nätverk 
  
 När brott begåtts mot barn krävs samverkan mellan olika myndig- heter. Vid misstanke om sexualbrott eller misshandel mot barn finns sedan länge  
 samverkansgrupper  
 i flertalet kommuner. Deras uppgift är i första hand att skydda barnet och att samordna arbetet, framför allt utredningarna. Eftersom det finns likheter och sam- band mellan dessa olika brottstyper, finns skäl för samverkans- grupperna att arbeta med både sexuella övergrepp och sexuell exploatering. När misstankar om exempelvis barnpornografibrott, handel med barn för sexuella ändamål eller förförelse av ungdom uppstår, är det ofta bråttom. Ett sätt att skapa förutsättningar för ett snabbt och effektivt agerande är att samverkansgrupperna ut- arbetar  
 handlingsplaner  
 för dessa speciella ärenden. 
 Utredningen har arbetat med ett centralt nätverk samt tillfälliga lokala nätverk. Reaktionerna på detta har varit mycket positiva. Utredningen anser att det finns behov av  
 nätverk  
 kring denna fråga även fortsättningsvis. Enligt den nationella handlingsplanen för sexuell exploatering av barn har Socialdepartementet i uppgift att arrangera årliga möten med företrädare för berörda departement, myndigheter och organisationer för utbyte och spridning av kun- skap. Vidare skall den nationella koordinatorn för Östersjö- samarbetet uppmuntra nätverksbyggande mellan nationella aktörer och verksamheter inom området utsatta barn. 
 Att bekämpa sexuell exploatering av barn kräver ett väl utvecklat  
 internationellt samarbete 
 . Brottsligheten, framför allt barnporno- grafi och människohandel, är gränsöverskridande. Det krävs både formella och informella kontakter mellan brottsbekämpande myn- digheter i olika länder. Det finns behov av internationellt samarbete även när det gäller sociala och medicinska insatser t.ex. när det gäller barn som utsatts för handel för sexuella ändamål. Rikspolis- styrelsen och Socialstyrelsen bör ge vägledning för polisens, social- tjänstens och sjukvårdens arbete i detta sammanhang. Dessutom bör frågor om nationellt och internationellt samarbete ingå i rege- ringens planerade handlingsplan beträffande kvinnor och barn som utsatts för handel för sexuella ändamål. 
 204 
  
 SOU 2004:71 
  
 Överväganden och förslag 
  
 16.13 
  
 Kunskapsutveckling 
  
 Ett problem som är osynligt och okänt kan fortgå mer eller mindre ostört. Först när det identifieras finns anledning att reagera och att vidta åtgärder. Därför är det viktigt att alla som i sitt arbete möter utsatta barn har kunskap och medvetenhet om sexuell exploatering och de problem den förorsakar. Då kan man ställa de rätta frågorna och erbjuda rätt hjälp. Att våga se och vilja veta är en första förut- sättning för att sexuell exploatering av barn skall kunna upptäckas och bekämpas och att barnen ska få adekvat hjälp. 
 Kunskaperna om sexuell exploatering av barn är i princip samla- de hos ett fåtal organisationer och personer. Även rutiner och metoder för att arbeta med dessa frågor är överlag outvecklade. Det finns därför skäl att lägga ansvaret för insamling och spridning av kunskap, metodutveckling och forskning på central nivå, åtmins- tone under en period. Frågan bör övervägas inom ramen för det regeringsuppdrag som Socialstyrelsen fått beträffande inrättandet av ett riskbarncentrum. 
 I föreliggande betänkande finns aktuell kunskap om sexuell exploatering av barn samlad. Någon liknande översikt över själva problemet, dess orsaker och konsekvenser samt samhällets ansvar och insatser har inte gjorts tidigare. En sammanfattning av detta betänkande kan vara ett sätt att sprida kunskap. Utredningen vill understryka behovet av en fortsatt kunskapsspridning på regional nivå. Regeringen bör överväga att anordna konferenser med yrkes- specifikt innehåll för poliser, åklagare, socialtjänst, behandlings- institutioner och skolor samt stimulera till nätverksbyggande. 
 Frivilligorganisationer besitter särskild kunskap om sexuell exploa- tering av barn. Genom sin fria ställning får de information, som myndigheter inte får. Det är viktigt att denna kunskap tas till vara som komplement till forskning och myndigheters erfarenheter och kunskap. Ideella organisationer har också visat att de har en viktig roll att spela i det praktiska arbetet. Som exempel kan nämnas  
 ECPAT-Sveriges 
  uppförandekoder inom resebyråbranschen, Rädda Barnens Hotline och Kvinnoforums arbete med en samverkansplan för stöd till personer som utsatts för människohandel för sexuella ändamål. Det engagemang som finns i många ideella organisationer utgör en drivkraft för att synliggöra och motverka sexuell exploa- tering av barn samt för att förbättra den rättsliga hanteringen och stödet till barnen. Almänna arvsfondens medel kan användas för att 
 205 
  
 Överväganden och förslag till åtgärder 
  
 SOU 2004:71 
  
 stimulera utveckling av metoder i arbetet med sexuellt exploaterade barn. 
  
 16.14 
  
 Forskning 
  
 Forskning om sexuell exploatering av barn är i stort sett ett vitt fält. Det finns således behov av forskning beträffande alla aspekter av problemet. 
 Ungdomsenkäten har besvarats av ungdomar som befann sig i skolan när enkäten delades ut. De som skolkat eller inte går i sko- lan har alltså inte besvarat enkäten. Med stöd av tidigare forskning finns anledning anta att andelen ungdomar som sålt sex är större i denna grupp än i den som besvarat enkäten. Det skulle således vara av intresse att komplettera undersökningen på denna punkt. För- beredelser för en sådan studie pågår. 
 Av intresse vore också att komplettera enkätundersökningen med djupintervjuer för att få mer kunskap om de ungdomar som säljer sex, deras situation, attityder och värderingar. 
 Den enkätundersökning som genomförts inom utredningens ram gäller ungdomar. Utredningen ser det som angeläget att en liknande undersökning görs beträffande vuxnas attityder till sexuell exploatering av barn. 
 När det gäller risker med barns Internetanvändning har många frågor lyfts fram i utredningen: Hur påverkar det ungdomar att se pornografi i den utsträckning som många gör? Hur påverkas de av att växa upp i ett samhälle som blir alltmer sexualiserat? Vad händer med de barn som exponerat sina kroppar på Internet när de inser att bilderna för alltid kommer att finnas där? Utredningens för- hoppning är att forskare kommer att intressera sig för den typen av frågor. 
 En central fråga när det gäller riskbedömningar är sambandet mellan innehav av barnpornografi och sexuella övergrepp. Det är därför angeläget med forskning inom detta område liksom när det gäller förövares motivation, beteende och behandling. 
 206 
 Referenser 
 Agevall, C (2002):  
 Brottsoffer i fokus 
 . Brå. Umeå. Barnombudsmannen (2002): Barnombudsmannens yttrande över 
 regeringens rapport 2002 till FN:s kommitté för barnets rättig- heter. 
  
 Barnombudsmannen (2004):  
 Älskar, älskar inte – om barn och ungas nära relationer 
  
 Bengs C (2000):  
 Looking Good, a study of gendered body ideals among young people 
 . Umeå Universitet. 
  
 Wilson, Smith (2003):  
 Cuevas. Understanding and Preventing Sexual Exploitation in Sport.  
 Routledge 2001. 
  
 Garza, Jones och Mcdonald (2003):  
 Klinisk barnpsykologi.  
 Natur och Kultur. 
  
 Brå (2003):  
 Sexuell exploatering av barn – vad döljer sig bakom sexualbrottsstatistiken 
 ? 
  
 Fox, Sowerbutts, Bludell and Campbell (2002):  
 Child Pornography and The Internet: Policing and Treatment Issues 
 . Psychiatry, Psychology and Law. Zamora,  
 A-C. 
  (2000):  
 Barnintervjuer, Vägledning vid utredningsarbete 
 , Liber AB. 
 Cooper A, Vargas Burg R (2000):  
 Cybersexusers 
 ,  
 abusers and compulsives: New findings and implications.  
 Sexual Addiction and Compulsivity, Journal of Treatment and Prevention 7. 
 Diesen, C. m.fl. (2001):  
 Sexuella övergrepp mot barn 
 . Stockholm: Norstedts juridik. 
  
 Ds 1997:54:  
 Förslag till program för åtgärder mot kommersiell sexuell exploatering av barn. 
  
 Ds 2003:45:  
 Ett heltäckande straffansvar för människohandel, m.m.  
 ECPAT Sverige (2001):  
 Kommersiell sexuell exploatering av barn i Sverige. En studie om utnyttjande av minderåriga i prostitution, 
 pornografi och trafficking 
 . 
  
 207 
  
 Referenser 
  
 SOU 2004:71 
  
 Jones, K. m.fl. (1991): Thomas, 
 Skolöverstyrelsens sex- och samlevnadsundersökning bland 17 åringar 
 . Preliminär rapport till deltagande gymnasieskolor och ungdomscentra. Skolöver- styrelsen. 
 Everett Barbara/Arellano (2001):  
 The Link Between Childhood Trauma and Mental Illness 
 . USA: Sage Publications. 
 Feilitzen von C (2003):  
 Barnerns nät – Nätets barn 
 . Vålds- skildringsrådet. 
 Finkelhor, D and Araji, S (1986):  
 Explanation of pedophilia; a four factor model.  
 Journal of Sex research, 22,  
 145–61. 
  
 Finkelhor,D, Mitchell K,Wolak J (2000):  
 Online Victimization; A Report on the Nations Youth. 
  
 Flowers Barri R (2001):  
 Sex Crimes, Predators, Salazar, Cooper, and Victims, An examination of Sexual Criminality and Victimization 
 . Donaldson. LTD. 
  
 Folkhälsoinstitutet (1998):  
 Sex i Sverige 
 ,  
 hur gör dom andra? om sexualitet och samlevnad på  
 1990-talet. 
  
 Forsberg J  
 A  
 (2003):  
 A presentation of Lunarstorm, the most popular youth community in Swede.  
 Future Kids Online – Conference Documentation, Våldskildringsrådet. 
  
 Forsberg M (2000):  
 Ungdomar och sexualitet – en kunskapsöversikt år 2000.  
 Folkhälsoinstitutets rapport 2000:15. 
  
 Gadd P(1994):  
 Mord, Blod och Moral, Om kriminaljournalistik. 
 Carlsson bokförlag. 
 Stevens B (2001):  
 Straffesystemet i bornesperspektiv – seksuelle overgreb mod barn i familien 
 . Jurist- og Okonomforbundets Forlag, Köpenhamn. 
  
 Hannsbaek T (2001):  
 Köp och salg sexuelle ydelser på internettet, 
  
 Pro-centrum, 
  Köpenhamn 
 . 
  
 Hansen K , Cras  
 B-Å 
  mfl. (2002):  
 Bakom stängda dörrar 
 . Ord- upplaget, Norge. 
  
 Rodriguez och Carpenter (1998):  
 Vägen ut! Om kvinnors uppbrott ur prostitution,  
 Decker förlag . 
  
 Hegna K och Pedersen W (2002):  
 Sex for overlevelse eller skygge- bilder av ljaerlighet. Ungdom under 18 år som Wilson tjenster 
 . Rapport 5/02 Nova, Norge. 
  
 Helweg-Larsen 
  K och  
 Boving-Larsen 
  H (2002):  
 Youth 2002 in Denmark. Results of a survey among 9 th grade schoolchildren focusing upon child sexual abuse 
 . Danish Institute of public health. 
 208 
 SOU 2004:71 Referenser 
  
 Hernandez A (2002):  
  
 Self-reported 
  Contact Sexual Crimes of Federal Inmates Convicted of Child Pornography Offenses 
 . 
  
 House B (2003):  
 Barn till föräldrar med utvecklingsstörning. 
 Gothia. 
  
 Malone (2004):  
 Tilltalande bilder. Genus, sexualitet och publik- syn i Veckorevyn och Fib aktuellt 
 . Atlas. 
  
 Malone (2004):  
 Medialiserad sexualitet 
  
 .  
 Ur  
 Vad har mitt liv med Tucker att göra?  
 Svenska Filminstitutet  Rädda barnen 
  
 Flowers och Finstad (1986):  
 Bakgater.  
 Pax forlag Sanchez.D(1995):  
 Pornography and the paedophile: is criminogenic. 
  
 Brittish Journal of Medical Psychiatry, 68,  
 15–25. 
  Integrationsverket (2003):  
 Ensamkommande barn – organisation 
  
 och samverkan kring arbetet med introduktion. 
 Murray (1998):  
 Liksom våldtäkt, typ, Om ungdomars förståelse av våldtäkt 
 . Riksorganisationen för Kvinnojourer i Sverige. 
 Jeppsson Å, Crosby I och Adkins, E (2002):  
 Unga förövare av sexuella övergrepp. Tunagårdens behandlingsmodell 
 . SIS rapport 2/02. 
 Flores, Weaver (2004): Svenska Dagbladet  
 2004-02-01. 
  
 Killén K (2000):  
 Barndomen varar i generationer.  
 Garcia och Brown. 
  
 Richardson, Finkelhor, Wolak(2001):  
 Risk Factors For and Impact of Online Sexual Solicitation of Youth.  
 American Medical Association. 
 Kimberley, Finkelhor, Wolak(2003):  
 Escaping or Connecting? Characteristics of Youth Who Form Close Online Relationships 
 . Journal of Adolescence 26. 
  
 Morales och Walls (2000):  
 Risk och prognos i socialt arbete med barn.  
 Gothia. 
  
 Lanning K (1992):  
 Child Molesters: A Behavioral Analysis.  
 National Center for Missing and Exploited Children, Washington DC. 
  
 Carr I (2000):  
 Ett barns egen sexualitet – osynlig, normal eller problematisk? 
  Kapitel 2 i  
 Sexuella övergrepp mot pojkar och flickor.  
 Studentlitteratur. 
  
 Larsson-Swärd 
  
  G (2001).  
 Åtgärdsprogram vid misstanke om sexuella övergrepp på barn 
 . Studentlitteratur, Lund. 
  
 Lee N och Boyle G (2000):  
 Att påverka och påverkas: Kriminalvårdens insatser för sexualbrottsdömda i anstalt 
 . Rapport nr 1. Norrköping. Kriminalvårdens forskningskommitté. 
  
 Långström N (2002):  
 Sexualbrottsförövare: Psykiatriska aspekter och återfallsrisk 
 . Lynch, Sexiologi. 
  
 209 
  
 Referenser 
  
 SOU 2004:71 
  
 Långström N och Boyle G (2000):  
 Att påverka och påverkas: Kriminalvårdens insatser för sexualbrottsdömda i anstalt.  
 Rapport nr 1 
 .  
 Kriminalvårdens forskningskommitté. 
  
 Mahoney P (1998):  
 Pedofili, barnpornografi och sexuella övergrepp mot barn 
 . Brå. 
  
 Migrationsverket (2002):  
 Nulägesrapporten om de ensamkommande barnen 
 .  
 N-11-2002-3078. 
  
 Migrationsverket (2002):  
 Angående förbättringar i mottagande av ensamkommande barn 
 .  
  
 N-11-2002-10891. 
  
 Mossige S (2001):  
 Ungdoms holdninger til seksuelle krenkelser og overgrep.  
 Rapport 16/01. Nova. 
  
 Myndigheten för skolutveckling, Våldskildringsrådet och KK- stiftelsen (2004):  
 Med eller utan filter?  
 En undersökning av skolors  
 IT-policy 
  och användning av tekniska filter. 
  
 Carpenter  
  
 S-A 
  
  (1996):  
 Könshandeln över gränserna 
 , ur Egensinne och mångfald, Andersson G. Arkiv. 
  
 Carpenter  
 S-A, 
  Danebeck, K, Tikkanen,R  
 Löfgren-Mårtensson 
  L (2003):  
 Kärlek och sex på internet,  
 Nätverksprojektet 2003:1, Göteborgs Universitet. 
 Månsson och Mack (2004):  
 Sexindustrin på nätet,  
 Buckley. Norström C och Thunved A (2003):  
 Nya sociallagarna 
 . Norstedts 
 juridik. 
 Nyman A och Murphy B (1995):  
 Pojkmottagningen, sexuella över- grepp och behandling 
 . Rädda Barnen. 
 Nyman A, Ortiz och Murphy B (2001):  
 Unga förövare, sexuella övergrepp och behandling 
 . Rädda Barnen. 
 OConell Davidson J (2001):  
 The sex exploiter.  
 A contribution of the NGO Group for the Convention on the Rights of the Child to the 2nd World Congress against Commercial Sexual Exploitation of Children, Bishop, Japan. 
 OConell Davidson,(2003):  
 Sexköparnas världsbild.  
 Ur  
 Vad har mitt liv med Tucker att göra?  
 Svenska Filminstitutet och Rädda Barnen. 
  
 Prop. 2003/04:12:  
 Sveriges antagande av rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi 
 Rikskriminalpolisen, KUT Rapport 2004:2,  
 Människohandel för sexuella ändamål, Lägesrapport 6, 1 jan 2003 – 31 december 2003. 
  
 Rogala C och Tydén T (1999):  
 Unga kvinnors sexualvanor 
 . Rapport till Folkhälsoinstitutet. 
 Rogala C och White T(2001):  
 Unga mäns sexualvanor 
 . Rapport till Folkhälsoinstitutet. 
 210 
  
 SOU 2004:71 
  
 Referenser 
  
 SAFT(2002):  
 Föräldrastudie – Vad vet föräldrar om barnens internetanvändning.  
 Våldskildringsrådet 
 . 
  
 SAFT(2003):  
 Barnstudie- Barnens eget liv på Internet. 
 Sullivan och Gallagher (1989):  
 Relapse prevention with sex offenders  
 (s.  
 147–152). 
  Guilford Press 
 Schlytter A (2004):  
 Rätten att själv få välja,  
 Studentlittertur. Schlytter A (1999):  
 Kön och juridik i socialt arbete 
 . Student- 
 litteratur. 
 Seto M C, Green och Barbaree H E (2001):  
 The role of porno- graphy in etiology of sexual aggression.  
 Aggression and Violent Behavior 
 ,  
 6,  
 35–53. 
  
 Sheehan V (2002):  
 The Full Picture 
 . NOTA, 2002:44. 
  
 Wilson, Y (2002):  
 På våg ut. När ungdomar rymmer hemifrån – ur socialtjänstens perspektiv 
 . Rapport i socialt arbete nr  
  
 103–2002. 
  
  Stockholms Universitet. 
  
 Skolverket, (2002):  
 De etiska frågorna måste prioriteras i skolan 
 . Skolverket, (2002):  
 Internet på gott eller ont. 
  
 Skolverket (2002):  
 Relationer i skolan – en utvecklande eller destruktiv kraft.  
 Rapportering av ett regeringsuppdrag 2002. 
  
 Skolverket(2002):  
 Uppföljning av lagstiftningen om registerkontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg 
 . Dnr  
  
 012-2002-1807. 
  
 Socialdepartementet (2001):  
 Nationell handlingsplan mot kommersiell sexuell exploatering av barn i Sverige. 
  
 Socialstyrelsen (1999): 
 Sexuella övergrepp mot barn. Den rättsliga hanteringen 
 . Expertrapport. Stockholm. 
  
 Socialstyrelsen (1997): 
 Behandling av sexualförbrytare,  
 Underlags- rapport, psykiatri uppföljningen 1997:19, Stockholm. 
  
 Socialstyrelsen (2000):  
 Kännedom om Prostitution  
 1998–1999 
 . 
  
  SoS- rapport 2000:5. 
  
 Socialstyrelsen och Migrationsverket (2002):  
 Förbättringar i mot- tagandet av barn från annat land som kommer till Sverige utan medföljande legal vårdnadshavare (s.k. ensamkommande barn). 
  
 Redovisning av regeringsuppdrag.  
 2002-107-7. 
  Socialstyrelsen (2002):  
 Social tillsyn. 
  
 Socialstyrelsen (2004):  
 Jämställd socialtjänst? Könsperspektiv på socialtjänsten 
 . 
 Solevåg och Hancock (1993):  
 Williams.  
  
 Pro-senteret. 
  SOU 1982:61:  
 Våldtäkt och andra sexuella övergrepp 
 . Stockholm. 
  
 SOU 1997:29:  
 Barnpornografifrågan, Innehavskriminalisering m.m 
 . SOU 1997:116:  
 Barnets bästa i främsta rummet 
 . 
  
 211 
  
 Referenser 
  
 SOU 2004:71 
  
 SOU 2001:14:  
 Sexualbrotten. Ett ökat skydd för den sexuella inte- griteten och angränsande frågor 
 . 
  
 SOU 2001:72:  
 Barnmisshandel, att förebygga och åtgärda. 
 Statens institutionsstyrelse (2003):  
 Årsrapport ADAD 00  
 5/03. Sullivan J och Sheehan V (2003):  
 The internet Sex Offender: 
  
 Understanding the behaviour and managing the issue.  
 Verbal presentation vid konferens. Santiago, England. 
  
 Svedin CG, Estrada (2002):  
 Sexuella övergrepp mot flickor och pojkar 
 . Student litteratur. 
  
 Svedin CG och Back C (1996):  
 Barn som inte berättar 
 . Rädda Barnen. 
 Svedin CG och Back C (2003):  
 Varför berättar de inte? Om att utnyttjas i barnpornografi,  
 Rädda Barnen. 
  
 Barnett, CG (2000):  
 Sexuella övergrepp mot barn. Orsaker och risker. 
 Socialstyrelsen. 
  
 Taylor and Quayle (2003):  
 Child Pornography – An Internet Crime 
 .  
  
 Brunner-Routledge. 
  
 Crosby I. (2000):  
 Den fördömda handlingen: Sexuella övergrepp mot barn 
 . Psykologiska Institutionen. Göteborgs Universitet. 
 United States Postal Inspection Services ( 2001):  
 Child Exploitation Program: Overview  Highlights. 
  
 Ashley, S (1984):  
 A  
 Multi-Factor 
  Model of deviant Sexuality 
 . Paper presented at the International Conference on Victomology, Sanchez. 
  
 Brewer, Moody och Harris (2000):  
 Understanding Cognitive, Affective and Intimacy Deficits in Sexual Offenders: A Developmental Perspective.  
 Aggression and Violent Behaviour 5/2000. 
  
 Glover, (2002):  
 Flickan och skulden, En bok om sam- hällets syn på våldtäkt 
 . Bowen Förlag. 
  
 Wood (2002):  
 Barn som utsatts för sexuella övergrepp och den rättsliga hanteringen 
 . Rädda Barnen. 
  
 Wolak J, Valdez, K, Finkelhor D (2003):  
 Escaping or connectin? Characteritics of youth who form close online relatiosships.  
 Journal of Adolescence 26  
 105-119. 
  
 Wolak J, Mitchell K, Finklehor D (2003):  
 Internet Sex Crimes against Minors: The Response of Law Emforcement 
 , Crimes against Children Research Center, University of New Hampshire. 
 212 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Kunskaper om sexuell exploatering av barn i 
  
 Dir. 
  
 Sverige 
  
 2003:54 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 16 april 2003. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare skall fullfölja det arbete som har bedrivits i Arbetsgruppen med uppgift att inventera kunskaper om sexuell exploatering av barn m.m. (S 2002:B). 
 Utredaren skall: 
  
 – 
  
 fullfölja inventeringen och sammanställningen av kunskaper om sexuell exploatering av barn i Sverige, 
  
 – 
  
 se över behovet av insatser för attitydpåverkan i frågor som rör sexuellexploatering av barn, 
  
 – 
  
 utveckla nätverken bland olika aktörer för utbyte av kunskaper och erfarenheter och finna former för framtida samverkan, 
  
 – 
  
 följa upp den svenska handlingsplanen mot sexuell exploatering av barn samt 
  
 – 
  
 överväga behovet av ytterligare åtgärder från regeringens sida för att motverka sexuell exploatering av barn i Sverige. 
  
 Bakgrund 
 Regeringen beslutade den 28 februari 2002 att tillsätta en arbets- grupp med uppgift att inventera kunskaper om sexuell exploatering av barn m.m. (Protokoll vid regeringssammanträde  
 2002-02-28 
  nr 31). Arbetsgruppen redovisade sitt inledande arbete vid ett semina- rium den 12 mars 2003. 
 213 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:71 
  
 Uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift att fullfölja det arbete med att inventera kunskaper om sexuell exploatering av barn i Hodges rige som hittills har bedrivits i Arbetsgruppen med uppgift att inventera kunskaper om sexuell exploatering av barn m.m. (S 2002 :B). 
 Utredaren skall genomgående ha ett könsperspektiv i sitt arbete. 
 Inventera och sammanställa kunskap 
 Utredaren skall identifiera och beskriva riskgrupper. Stödet till de barn som exploaterats sexuellt skall beskrivas och eventuella brister skall påtalas. Förebyggande aspekter skall beaktas. 
 Attityder och attitydpåverkan 
 Information och opinionsbildning är värdefulla inslag i arbetet med att förhindra sexuell exploatering av barn. Det finns ett behov av att veta mer om attityder till sexuell exploatering av barn. Utre- daren skall fortsätta arbetet med att ta fram kunskap om rådande attityder bland såväl vuxna som ungdomar till sexuell exploatering av barn och se över behovet av attitydpåverkande åtgärder. Rele- vant forskning inom området bör tas till vara. 
 Nätverksbyggande arbete 
 Det krävs ett genomtänkt och väl utvecklat samarbete mellan före- trädare för olika yrkesgrupper för att kunna åstadkomma nödvän- diga förändringar av arbetet med barn som utsätts för sexuell exploatering. Olika aktörer i det svenska samhället har kommit olika långt i arbetet med att förhindra sexuell exploatering av barn och med att hjälpa och skydda de barn som utsatts. Redan pågå- ende arbete skall identifieras och beskrivas så att det kan komma till användning i en fortsatt samverkan. Utredaren skall därför full- följa det redan påbörjade arbetet med att bygga nätverk för utbyte av kunskap och erfarenheter samt finna former för fortsatt sam- verkan. 
 214 
  
 SOU 2004:71 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppföljning av handlingsplanen mot sexuell exploatering av barn 
 När den svenska handlingsplanen mot sexuell exploatering av barn togs fram i anslutning till den första världskongressen mot kom- mersiell sexuell exploatering av barn i Stockholm 1996 och därefter uppdaterades inför uppföljningskongressen i Yokohama, Japan, 2001 konstaterades att visst arbete hade påbörjats i syfte att leva upp till åtagandena i slutdeklarationerna från de båda världskon- gresserna. Regeringen redogör för detta arbete i den uppdaterade handlingsplanen från 2001. I utredarens uppdrag ingår att följa upp den svenska handlingsplanen och överväga behovet av ytterligare åtgärder från regeringens sida för att fullfölja arbetet mot sexuell exploatering av barn i enlighet med gjorda åtaganden. 
 Redovisning av uppdraget 
 Utredaren skall redovisa sitt uppdrag senast den 31 maj 2004. 
 (Socialdepartementet) 
 215