Förord 
 Med den här skriften vill Demokratiutredningen lyfta fram de många allvarliga lokala försök som pågår runtom i landet på temat demokrati. Visserligen varnar författaren själv för att överdriva deras omfattning och uppslutning. Man han tecknar ändå en bild av en lokal folkstyrelse på ivrig jakt efter bitvis okonventionella arbetsformer med mer legitimitet och frihet. 
 I en kritisk nyfikenhet reser han också frågor om vilka demokrati- uppfattningar de här verksamheterna ger uttryck för. Hur hanterar de makt, ansvar och representativitet? Och, inte minst, hur ska de relate- ras till den partibaserade representativa demokratin? 
 Det är frågor som pockar på debatt. Demokratiutredningens ledamöter har inte tagit ställning till 
 författarens synpunkter. 
 Ballard3 
 . 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 I n l e d n i n g  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 7 
  
 1 . 1 
  
 Syfte och uppläggning ...................................... 
  
 9 
  
 2 
  
 S y n s ä t t p å d e m o k r a t i n  
 .................................... 
  
 11 
  
 2 . 1 
  
 Demokrati på svenska ...................................... 
  
 13 
  
 2 . 2 
  
 Kollektivism och individualism ........................... 
  
 16 
  
 2 . 3 En blandning av synsätt ................................... 
  
 18 
  
 3 
  
 S t a d s d e l s n ä m n d e r / k o m m u n d e l s n ä m n d e r  
 ......... 
  
 22 
  
 3 . 1 Spridning av och syften med reformen ................ 
  
 22 
  
 3 . 2 
  
 Utvärderingar .................................................. 
  
 23 
  
 3 . 3 För och emot direkta val till KDN/SDN ................ 
  
 25 
  
 4 
  
 F ö r n y e l s e a v f u l l m ä k t i g e  
 ................................ 
  
 26 
  
 4 . 1 
  
 Fullmäktiges arbetsformer ................................ 
  
 27 
  
 4 . 2 
  
 Radikala förändringar? ..................................... 
  
 29 
  
 4 . 3 
  
 Kommunal parlamentarism? .............................. 
  
 31 
  
 5 
  
 K o m m u n a l a f o l k o m r ö s t n i n g a r o c h f o l k i n i t i a t i v  
 . 33 
  
 5 . 1 Vem vill ha kommunala folkomröstningar? .......... 
  
 33 
  
 5 . 2 För och emot folkomröstningar – en princip - 
  
 diskussion ...................................................... 
  
 34 
  
 6 
  
 M e d b o r g a r p a n e l e r  
 .......................................... 
  
 36 
  
 6 . 1 
  
 Allmänt om medborgarpaneler ........................... 
  
 36 
  
 6 . 2 Konkret exempel: Upplands Väsby ..................... 
  
 38 
  
 7 
  
 V a l f r i h e t s d e m o k r a t i  
 ........................................ 
  
 40 
  
 7 . 1 
  
 Valfrihet i Nacka .............................................. 
  
 41 
  
 7 . 2 
  
 Ett svagt genomslag? ....................................... 
  
 42 
  
 8 
  
 K o l l e k t i v t b r u k a r i n f l y t a n d e  
 ............................. 
  
 44 
  
 8 . 1 Olika former av kollektivt brukarinflytande .......... 
  
 45 
  
 8 . 2 Problem och utmaningar för brukarinflytandet ..... 
  
 47 
  
 8 . 3 
  
 Några erfarenheter .......................................... 
  
 51 
  
 8 . 4 Sammanfattande intryck och diskussion ............. 
  
 53 
  
 5 
  
 I 
 NNEHÅLL 
  
 9 
  
 O r g a n i s e r i n g i l o k a l s a m h ä l l e t  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 5 5 
  
 9 
  
 . 1 
  
 Partiopolitisk verksamhet i Svågadalen .............. 
  
 56 
  
 9 
  
 . 2 
  
 Demokratiexperiment i Gävle ............................ 
  
 64 
  
 9 
  
 . 3 
  
 "Fördjupat medborgarinflytande" i Åre ................ 
  
 70 
  
 9 
  
 . 4 
  
 Sammanfattande intryck och diskussion ............. 
  
 73 
  
 1 0 
  
 D e n l i l l a o c h d e n s t o r a d e m o k r a t i n  
 .................. 
  
 77 
  
 10 . 1 
  
 Politikens explosion ......................................... 
  
 77 
  
 10 . 2 
  
 Demokratins explosion? .................................... 
  
 79 
  
 10 . 3 
  
 Den fungerande demokratin och det sociala 
  
 kapitalet ......................................................... 
  
 81 
  
 10 . 4 
  
 Lokalsamhället, legitimiteten och friheten ........... 
  
 84 
  
 10 . 5 
  
 Politiska identiteter .......................................... 
  
 87 
  
 1 1 
  
 V i t a l i s e r i n g , a u t o n o m i s e r i n g e l l e r 
  
 k o l o n i s e r i n g – e n a v s l u t a n d e d i s k u s s i o n  
 ......... 
  
 91 
  
 R e f e r e n s e r  
 ............................................................. 
  
 95 
  
 6 
 Lokala 
 demokratiexperiment 
 – exempel och analyser 
 Dorsey 
 1 Inledning 
 Det finns en del till synes paradoxala utvecklingstendenser i sam- hället. En av dessa rör frågan om demokratin för närvarande ut- vecklas eller avvecklas. Å ena sidan framstår det tydligt att det under senare tid skett en avdemokratisering i flera avseenden. Ekonomiska värden har successivt trängt undan demokrativärdena (Lundquist 1998), debatter om demokrati tenderar att förändra sitt fokus från folkstyrelsefrågor till frågor om politisk handlingskraft (Jakobsson 1997) och politiskt beslutsfattande tenderar att ske i mer eller mindre slutna rum (Ball 1998). Inte minst inom den offentliga verksamheten påtalas ofta brist på demokrati. 1970- talets diskussioner om företagsdemokrati verkar vara minst sagt avlägsna, i stället är det rädslan bland personalen att framföra kritik mot sin arbetsgivare som varit påtaglig under  
 1990-talet 
  (SOU 1996:169). Sysselsättningskriser, budgetbantningar, standardsänk- ningar, ökad ojämlikhet, skandaler i kommunalpolitiken m.m. är faktorer som bidragit till ett minskat förtroende bland medborgar- na för de etablerade demokratiska institutionerna. Det med svenska mått mätt låga valdeltagandet vid 1998 års val är en tydlig indikator på detta misstroende. 
 Samtidigt är debatten om demokratins utveckling påtaglig. Under  
 1990-talet 
  har det tillkommit en rik flora av demokratiut- redningar, demokratiinstitut och demokratiprojekt och det pågår 
 7 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 en rad olika försök och experiment i syfte att öka deltagande och delaktighet på lokal nivå. Varje kommun med självaktning har numera någon form av demokratiprogram. Senare års lagstiftning inom flera områden präglas av idén om ökat inflytande och ansvar för brukare och medborgare, t.ex. nya kommunallagen och för- sökslagstiftning med lokala brukarstyrelser inom skolans område. 
 Denna till synes paradoxala utveckling kan tolkas på lite olika sätt. En tolkning är att avdemokratisering och lokal demokratiut- veckling pågår parallellt utan att dessa två processer står i mot- sättning till varandra. Medborgarna tillåts och uppmuntras att medverka i och ta ansvar för den lilla demokratin medan poli- tiska och andra eliter sköter den stora demokratin 
 1 
 . Om denna tolkning är riktig kan utvecklingen leda till ökade legitimitets- problem och direkt uppmana till ett populistiskt  
 vi-och-dom- 
  perspektiv där folket ställs mot eliten. Ett sådant perspektiv är inte verklighetsfrämmande. Åtskilliga undersökningar och erfaren- heter pekar på ökade skillnader i samhället. Maktlösheten finns väl dokumenterad (se t.ex. Brown m.fl. 1998). 
 Det ökade intresset för demokratiexperiment kan ses som en reaktion på de redovisade avdemokratiseringstendenserna. Med- verkan i och utveckling av deliberativa former på lokal nivå kan komma att successivt tvinga fram en deliberalisering av den stora demokratin och den stora politiken. De nutida demokratiexperi- menten i ett flertal kommuner kan då ses som en reaktion på den avdemokratisering som sker på annat håll: låt eliten åka till 
  
 1  
 Den stora respektive den lilla demokratin är i detta sammanhang inga elaborerade begrepp utan en samlingsbeteckning på å ena sidan i första hand den kommunala representativa demokratin och den kom- munala förvaltningen, men också andra representativa politiska organ på högre nivå (regionalt, nationellt), och olika former av demokratiska organiseringar vid sidan av och under kommunens representativa organ å den andra. Det har både en funktionell och territoriell betydelse. I funk- tionell mening utgör den lilla demokratin sådant som t.ex. är kopplat till en institution såsom en skola. I territoriell mening handlar det om demo- krati och politik i lokalsamhället. Därmed kan sägas att distinktionen endast delvis sammanfaller med den som förekom i Maktutredningen (Petersson 1991, s. 22). 
 8 
  
 S 
 TIG  
 MedinaBryssel så bygger vi demokrati här hemma. Det är ett klassiskt argument att demokrati skapas underifrån. Inom demokrati- forskningen framhålls ofta medborgarnas ökande förmåga och vilja att kritiskt granska politikens utformning och dess effekter på såväl lokal som nationell nivå. Kraven på medverkan och delaktig- het sägs öka. Gårdagens samhälle kunde beskrivas i termer av elit och (mer eller mindre passiv) massa, men dagens samhälle består till större del än tidigare av välutbildade kritiska medborgare som inte underdånigt följer makteliternas angivna färdriktning. Det skapar begränsningar för ledarnas handlingsutrymme men också en grund för förändringar i förhållandet mellan den stora och den lilla demokratin. Inom den kommunala politiken finns det tecken som tyder på att demokratipolitik växer fram vid sidan av och tvärs över andra mer välbekanta politikområden såsom skolpolitik, socialpolitik och trafikpolitik (Olsson och Montin 1996). 
 Ytterligare en tolkning – som inte står i strid med övriga – är att försämrad offentlig och privat service har medverkat till att människor på lokal nivå organiserar sig för att mobilisera olika typer av resurser. Det är kanske inte i första hand demokrati i sig som utgör den viktigaste målsättningen för denna organisering. Att organisera sig i demokratiska arbetsformer, såsom ideella föreningar är dock en självklarhet för de flesta. Ett ökat socialt kapital och ökat inflytande för enskilda och grupper av med- borgare kan då ses som en bieffekt av den lokala mobiliseringen (jfr Smith och Cherry 1999, kommande). 
  
 1.1 
  
 Syfte och uppläggning 
  
 I denna skrift redovisas ett antal olika förändringar på kommunal och lokal nivå som kan kallas demokratiexperiment, dvs. försök att förnya och förändra demokratin. Det handlar om förnyelse av fullmäktige, stadsdelsnämnder, brukarinflytande, valfrihet, lokala utvecklingsgrupper m.m. Men det är inte självklart att dessa för- ändringar leder till förnyad eller förbättrad demokrati eller över huvudtaget har med demokrati att skaffa. Vissa kritiker menar att brukarinflytande, valfrihet m.m. egentligen inte handlar om demo- 
 9 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 krati utan om konsumentinflytande och att vissa förnyelseprojekt snarare är ett hot mot den partibaserade representativa demokrati som är ett kännetecken för den svenska folkstyrelsen. Bland de kritiska iakttagarna av det framväxande brukarinflytandet återfinns Barry. Han efterfrågar en demokratidebatt som tar fasta på hur den representativa demokratin skall göras så funk- tionsduglig som möjligt i stället för den fokusering på direkt- och närdemokratiska frågor som varit framträdande under senare år (Westerståhl 1997). Det är således angeläget att systematiskt för- söka analysera olika experiment utifrån ett demokratiperspektiv. Innebär försöken ett hot mot partiernas roll, mot den represen- tativa demokratin, mot nödvändiga helhetsperspektiv? Innebär de en ökad klyfta mellan den lilla och den stora demokratin? Eller är det så att den representativa demokratins funktionssätt kan under- lättas och vitaliseras av dessa demokratiexperiment? 
 Med demokratiexperiment avses såväl förändringar i de representativa organen, såsom inrättande av stadsdelsnämnder/ kommundelsnämnder och förnyelse av kommunfullmäktige som olika varianter av brukar- och medborgarinflytande vid sidan av de representativa organen. Någon fullständig redovisning av vad som händer i landets kommuner i dessa avseenden handlar det inte om, snarare ett urval av demokratiexperiment. Syftet är inte heller att göra någon sådan fullständig redovisning utan att fokusera några generella problem som rör den lilla demokratin och relationen till den stora demokratin, som i detta fall huvudsakligen avser den kommunala representativa demokratin. 
 Denna skrift är huvudsakligen en kritiskt granskande kun- skapsöversikt. Den berättar om olika försök och experiment som rör lokal demokrati och med hjälp av olika begrepp och teorier inom demokratiforskningen diskuteras och analyseras händelse- utvecklingen. Därutöver görs också ett försök att ge ett konstruk- tivt bidrag på så sätt att jag utifrån normativ demokratiteori anger vad som kan vara möjliga och önskvärda åtgärder och förändringar. De källor som används är av olika slag. I vissa fall handlar det 
 om kommunala dokument som anger amibitioner och liknande men också redovisar erfarenheter. I andra fall intervjuundersök- ningar och andra kartläggningar som i princip inte kan betraktas 
 10 
  
 S 
 TIG  
 Medinasom forskning, men som ger goda empiriska beskrivningar. Huvuddelen av det empiriska materialet utgörs dock av forsk- ningsrapporter och rapportering från pågående forskning. När olika typer av material används är det viktigt att förhålla sig kritisk och i varje enskilt fall göra bedömningar om dess trovärdighet. I vissa fall görs i den fortlöpande texten vissa reservationer och metodologiska påpekanden vad gäller resultat m.m. från olika undersökningar. 
 Rapporten har följande disposition. Först redovisas olika syn- sätt på demokratin; demokrati på svenska samt kollektiva och individorienterade utmaningar till denna (kapitel 2). Därefter presenteras ett urval av olika demokratiexperiment i olika delar av landet (kapitel  
 3-9). 
  I kapitel 10 diskuteras olika spänningar mellan den lilla och den stora demokratin samt hur de två nivåerna på olika sätt kan länkas samman. I det avslutande kapitlet anges några teman för fortsatt diskussion och fortsatt forskning kring den lokala demokratiutvecklingen. 
 2 Synsätt på demokratin 
 Demokrati betyder folkstyre, men tolkningarna av vad det mer precist betyder är många. När olika författare definierar demo- kratibegreppet handlar det ofta om att försöka precisera de mång- tydiga orden folk och styrelse. Det är vanligt att i ett första steg skilja mellan direkt och indirekt (representativ) demokrati. Denna distinktion är emellertid inte alltid så klargörande. Få (om någon) torde hävda att direkt demokrati bör vara det enda legitima sättet att hantera gemensamma angelägenheter. Å andra sidan är an- hängarna av representativ demokrati knappast motståndare mot alla former av direkt inflytande. Således är det snarare blandningen som är intressant än att ställa dem mot varandra. 
 En annan distinktion gäller en liberal och en kommunitär syn på demokratin. I det första fallet är de demokratiska institutio- nernas huvuduppgift att aggregera och balansera olika individuella intressen i samhället och i det andra fallet handlar det om normativ integrering, dvs. att åstadkomma gemensamma normer och 
 11 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 värderingar för det gemensamma bästa (Olsen och Lloyd 1989). Närbesläktade varianter är konkurrensdemokrati respektive del- tagardemokrati (Ball 1970; Lundquist 1976; Hermansson 1992). Idén om konkurrensdemokrati innebär i korthet att politiska eliter konkurrerar med varandra om väljarnas gunst. Förväntningarna på ett högt deltagande bland medborgarna i de politiska organisa- tionerna är lågt ställda. De demokratiska institutionerna ses som ett medel snarare än ett mål i sig. Medborgarnas uppfattningar framkommer i samband med valet, men kan också samlas upp mellan valen, t.ex. genom opinionsmätningar och brukarenkäter. Eliten tolkar informationen och omvandlar denna till beslut som bedöms som riktiga. Den deltagardemokratiska idén innebär att medborgarnas deltagande är ett mål i sig; det skapar förståelse och demokratisk fostran. Men det kan också ses som ett medel för mer legitima beslut. Besluten blir bättre och individerna utvecklas till demokratiska medborgare. Kunskap om medborgarnas problem och behov byggs i en kommunikativ process där det sker ett gemensamt lärande bland politiker och medborgare. Vi har nu sex varianter som kan blandas på olika sätt. 
 Att hålla isär ett flertal demokratimodeller kan ha ett stort teo- retiskt värde för att analysera nyanserna i demokratidebatt och hur den faktiska demokratin fungerar. I vissa fall laboreras med två modeller (Lundquist 1976), tre modeller (Premfors, Garcia och Reynolds 1994; Rasch 1998) eller åtta modeller (Held 1996). Det bör betonas att de är just modeller till vilka verkligheten endast delvis knyter an. Exempelvis kan två eller flera modeller användas för att bedöma i vilken riktning olika förändringar går. I det följande skall jag reducera den ofta komplexa demokratiteoretiska debatten till tre varianter: demokrati på svenska samt två utmaningar till denna; ett kollektivistiskt och ett individualistiskt synsätt. Sammantaget, menar jag, täcker denna uppdelning i allt väsentligt de grund- läggande skiljelinjerna i den nutida svenska demokratidebatten. 
 12 
  
 S 
 TIG  
 White 
  
 2.1 
  
 Demokrati på svenska 
  
 I demokrati på svenska är synen på medborgarnas deltagande i huvudsak realistisk, dvs. alla kan inte och kanske inte heller bör delta. Partier och organisationer bör i olika sammanhang företräda medborgarna som helhet eller som särskilda grupper. Fri åsikts- bildning och folkviljans förverkligande är grundläggande värden. För att åstadkomma förverkligande av folkviljan krävs demokratiska teknikvärden. Ett sådant grundläggande teknik- värde är åsiktsrepresentativitet vilket grovt sett innebär att det bör finnas en överensstämmelse mellan de valda politikernas och väljarnas åsikter om innehållet i politiken. Partierna utser sina val- bara representanter som förutsätts följa partiets program. Väljarna kan därmed på förhand få en uppfattning om vilken politik de valda representanterna kommer att driva (Garcia och Garcia 1980; Westerståhl 1970). 
 De förtroendevalda har en dubbel roll: Företrädaren som lyss- nar och för fram medborgarnas önskemål, och beslutsfattaren som prioriterar mellan olika önskemål. Det är beslutsfattandet i termer av avvägningar och prioriteringar som utgör kärnan i den represen- tativa demokratiska processen och skiljer den från andra aggrege- ringsordningar såsom marknaden. På det sättet skall det vara klart för medborgarna vem som ansvarar för vad – det politiska ansvaret bör vara tydligt (Westerståhl 1997). Detta är grundläggande kännetecken för den svenska folkstyrelsens idé. Om vi överför det till den kommunala nivån kan idén om den lokala folkstyrelsen beskrivas på följande sätt. 
 Den lokala folkstyrelsemodellen kan beskrivas som två flöden. Det första –  
 politik-in 
  – utgörs av formulering, aggregering, sammanvägning och utvärdering av idéer som skall vara styrande för den kommunala verksamhetens inriktning och omfattning. Medborgarnas inflytande när politik utformas förväntas ske i representativa former. De viktigaste aktörerna i detta flöde är partierna, enligt idealmodellen (se t.ex. prop. 1976/77:187). De skall föra in medborgarnas problem och behov (olika särintressen) i en demokratisk process som utmynnar i gemensamma målsätt- ningar kring det s.k. allmänintresset. Folkrörelser eller andra 
 13 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 organisationer och grupperingar organiserar olika intressen, men i denna modell är det partierna som har störst legitimitet genom sin folkliga förankring. 
 Kommunfullmäktige är den viktigaste politiska institutionen: Det viktigaste organet i den representativa lokala demokratin är fullmäktigeförsamlingen (prop. 1990/91:117, s. 17). Där fattas beslut i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunerna .... Detta innefattar bland annat mål och riktlinjer för verksamheten samt budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor (KomL 3 kap. 9 §). Här fälls avgöranden där det politiska momentet, allmänt sett, är dominerande (Cox och Weeks 1991, s. 28). I fullmäktige förs vitala politiska diskus- sioner kring övergripande värdefördelningsfrågor. Där skall partiernas direktvalda företrädare markera sina egna och partiernas ståndpunkter. Där sker den demokratiska transformeringen från särintressen till allmänintresse. Avvägningar och prioriteringar leder till en slutprodukt (politiska beslut) som skall bedömas av väljarna i allmänna val. 
 Det andra flödet –  
 politik-ut 
  – består av verkställande organ, såsom styrelsen, nämnder, förvaltningar och ansvarsenheter. I kommunrättslig mening är styrelsen och nämnderna ansvariga för att de övergripande beslut som tagits i fullmäktige verkställs. Kommunstyrelsen har en särställning genom sitt ansvar för kommunens ekonomi. Nämnderna ansvarar för all verksamhet oavsett om den bedrivs i egen regi eller är utlagd på entreprenad. De tar ansvar för att verksamheten bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt (KomL 6 kap. 7 §). Den politiska styrningen är tänkt att fungera enligt en modell som bygger på ett målrationellt handlande i förvaltningar och enheter. 
 Som kommuninvånare uppträder vi i olika roller enligt denna modell. I egenskap av medborgare och som politiska människor deltar vi vid val, i partiorganisationerna samt kontaktar de för- troendevalda för att påverka den kommunala politiken som helhet. I egenskap av brukare, klienter eller kunder utnyttjar vi det kom- munala välfärdssystemet och utövar eventuellt inflytande på den kommunala serviceproduktionen. Brukarintresset måste enligt denna modell underordnas den representativa demokratin; 
 14 
  
 S 
 TIG  
 Medinarågången gentemot folkstyrelsen måste hållas klar, enligt detta synsätt (Westerståhl 1997). 
 Sammantaget kan idén om den lokala folkstyrelsen beskrivas som en legitimerings- och styrningskedja med länkarna partier/folkrörelser – fullmäktige – nämnder – förvaltning. Den bygger på ett antal antaganden om hur demokratin bör vara utformad och hur organisationer bör och kan styras. 
  
 För det första  
 betonas den representativa demokratin där partierna och de förtroendevalda spelar den avgörande rollen. Det betyder att andra former av politiskt inflytande som t.ex. korporativism, folkomröstningar och brukarinflytande är av underordnad betydelse. 
  
 För det andra  
 finns det en grundläggande idémässig skiljelinje mellan politik och  
 icke-politik 
  (förvaltning, produktion, pro- fessionellt arbete, brukarinflytande etc). Det har förts intensiva diskussioner om gränsen mellan det politiker skall syssla med och det som tjänstemän/personal skall syssla med. Den moderna dominerande normen är att politikerna fastställer styrande mål och riktlinjer och förvaltningen genomför  
 (politik-förvaltningsdua- 
  lism). 
  
 För det tredje  
 bygger styrfilosofin på att kommunernas organisa- tioner i huvudsak handlar professionellt och målrationellt. Organi- sationsförändringar och förändringar av styrsystem förväntas leda till en effektivare verksamhet (i ekonomiskt och kvalitetsmässigt hänseende). Med olika instrument såsom verksamhetsredovis- ningar, revisionsrapporter, utvärderingsrapporter, bokslut och annan systematiskt bearbetad information kan man bedöma måluppfyllelsen. 
 Mot denna form av demokrati kan vi ställa ett antal sentida demo- kratiidéer. De är olika varianter av en mer öppen demokrati. Det skapas nya former vars långsiktiga effekter på den svenska demo- kratin vi ännu bara kan skönja. Generellt kännetecknas dessa nya inslag bland annat av att formerna anpassas allt mer efter det poli- tiska innehållet, de direktdemokratiska inslagen ökar på bekostnad 
 15 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 av partiorienterade former, att underifrånperspektiv allt oftare lyfts fram, att  
 politik-förvaltningsdualismen 
  övergår till föreställ- ningar om en  
 politik-förvaltningsholism 
  och att lekmannaförvalt- ning såsom brukarinflytande utmanar den professionaliserade förvaltningen (Olsson och Montin (red) 1998; Olsson 1998). Förändringen av den svenska demokratin omfattar såväl kollek- tivistiska som individualistiska varianter. 
  
 2.2 
  
 Kollektivism och individualism 
  
 I den moderna demokratilitteraturen har olika typer av kollektivt orienterad demokrati fått en renässans, t.ex. strong democracy (Barber 1984; Premfors, Suarez och Reynolds 1994), deliberative democracy (Eriksen  Weigård 1997), kommunikativ rationa- litet (Banks 1988), kommunikativ demokrati (Räftegård 1998), medborgaranda (Putnam 1993) och discursive democracy (Dryzek 1990; för en översikt se Hallberg 1997). I litteratur kring kommunitarism och republikanism finns åter- kommande teman som kan hänföras till förhoppningar om med- borgarnas vilja och förmåga att vara politiska människor och inte bara konsumenter eller brukare (Bang 1996: Robinson 1994) 
 2 
  
 Något förenklat anser man att medborgaren bör vara aktiv i skapandet av den gemensamma framtiden genom att medverka i politisk debatt och politiskt beslutsfattande. Det är ett uttryck för god medborgaranda. Politiskt deltagande i lokalsamhället är ett viktigt medel för medborgerlig skolning i demokrati och en källa till personlig tillfredsställelse. Medborgarna är politiska människor 
  
 2  
 Den diskursiva eller deliberativa demokratin – som ibland kallas för en tredje modell (Brown m.fl. 1998; Rasch 1998) – ligger tämligen nära det som ofta kallas för deltagardemokrati eller republikansk demokrati. 
 Även om vissa författare markerar skillnaderna mellan den diskursiva demokratin och andra mer klassiska deltagardemokratiska modeller före- faller det fullt rimligt att kunna sammanföra dem och se den diskursiva demokratin som en vidareutveckling av snarare än ett alternativ till del- tagardemokratin (jfr Räftegård 1998, s. 63). Den gemensamma mot- ståndaren är konkurrens- eller elitdemokratin. 
 16 
  
 S 
 TIG  
 White 
 med både rättigheter och skyldigheter. Skyldigheten innebär bland annat att medverka i samtal om gemensamma angelägenheter. Den största dygden för medborgarna är att sätta allmänintresset fram- för egenintresset. Kommunerna bör genomsyras av en levande politisk debatt där varje medborgare efter förmåga ger ett (aldrig så litet) bidrag till att utveckla demokratin. Diskussioner leder till beslut, men är också identitetsskapande. Viljan att lyssna och argu- mentera bör vara stor, och det är inte på förhand definierat vilka ståndpunkter som är de rätta. I princip är alla ståndpunkter och värderingar mer eller mindre rimliga. De utgör utgångspunkter för en dialog mellan parter som ömsesidigt respekterar varandra. 
 Mot idén om att utveckla det politiska medborgarskapet står den individualistiska linjen. Den har sin idémässiga förankring i så kallade konkurrensdemokratiska modeller (Schumpeter 1987; Dahl 1989). Under den så kallade systemskiftesdebatten fram- trädde en ganska tydlig vision om vad som kan betecknas som demokrati utan politik. Medborgarna skall inte behöva gå om- vägen via det politiska systemet för att åstadkomma förändringar. Idealet kan framställas på följande sätt: Det som kommunen producerar i form av service och omsorg skall i största möjliga utsträckning produceras under konkurrens. Grundläggande värden är företagsekonomisk effektivitet och att tillgodose efterfrågan snarare än behov. 
 Den politiska sfären bör begränsas och hållas skarpt avgränsad från produktionen, men det är viktigt att de (få) politiker som finns kvar tar ett avgörande politiskt ansvar. Inför valet skall partierna/politikerna framställa sina program på ett tydligt sätt så att det uppstår reell konkurrens mellan alternativen. Något poli- tiskt intresse bland medborgarna förutom att utnyttja sin rätt att rösta är inte att förvänta. Den privata sfären står över den gemen- samma. Medborgaren är framför allt en kund med rätt att välja mellan olika skolor, daghem, läkare etc. Valfriheten utgör en av- görande del av demokratin. Representativ demokrati innebär att politikerna avgör vilka skolor m.m. som skall finnas, men valfrihet innebär en direkt demokrati, enligt detta synsätt. 
 Skillnaden mellan den individualistiskt inriktade och den kollektivt inriktade demokratisynen bottnar i skilda ontologiska 
 17 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 antaganden, dvs. antaganden om hur verkligheten ser ut och funge- rar. Individualisterna menar att individen har större behov av att själv bestämma än att ingå i en gemenskap. Individer och grupper har dessutom givna intressen som kan samlas upp av de valda politikerna. Kollektivisterna menar att individerna har ett större behov av att lösa samhälleliga problem kollektivt än individuellt. Preferenser och intressen är föränderliga och människor blir mindre egoistiska om de deltar i gemensamma politiska dialoger och samhandlingar. 
  
 2.3 
  
 En blandning av synsätt 
  
 I praktiken kan båda synsätten förekomma samtidigt i olika bland- former. I den pluralism som blivit alltmer framträdande i det moderna välfärdssamhället framstår inte de konkreta lösningarna som individualism eller kollektivism utan en blandning av båda (Sørensen 1998). 
 Utvecklingen i många kommuner och lokalsamhällen under de senaste 10 åren ger stöd för att både det kollektivistiska och indivi- dualistiska synsättet varit drivande. Effektivitetsvärdena har varit viktigast när de moderna kommunerna skapades. I första hand har det handlat om att bygga resursstarka välfärdsinstitutioner som effektivt kan bedriva lokalt anpassad nationell välfärdspolitik. Sedan  
 1960-talet 
  har de kommunideologiska skillnaderna mellan partierna inte varit speciellt stora. Inget parti har sedan debatten inför kommunsammanslagningarna hävdat att kommunerna bör vara självständiga enheter med eget politiskt ansvar (Strandberg 1998). 
 Även det sentida kommunala reformarbetet har huvudsakligen varit inriktat mot medborgaren som konsument av offentlig service snarare än som politisk medborgare. Värden som delaktig- hetskänsla, ansvarstagande, ansvarsutkrävande, deltagande och intresseartikulering har betytt mindre än tillgänglighet, kvalitet och valfrihet. Den politiska debatten om systemskifte har ute- slutande handlat om utformningen av förvaltning och service- 
 18 
  
 S 
 TIG  
 Medinaproduktion, inte om kommunen som politisk enhet i relation till staten och medborgarna (Strandberg 1996; Montin 1997). 
 Tillsammans med andra faktorer har kommunal reformpolitik bland annat medfört att medborgarna i allmänhet ser sig själva mer som konsumenter än som politiska människor. Folk är i allmänhet nöjda med servicen men missnöjda med politikerna. Det är svårt att finna någon som är missnöjd med servicen, men samtidigt nöjd med politikerna. Den legitimitet som de förtroendevalda åtnjuter baseras inte på egna meriter utan på förvaltningens och service- produktionens förmåga att tillgodose behov och önskemål (Montin 1995; Möller 1996). I förlängningen av detta synes den individualistiska demokratisynen vara den mest realistiska, eller som SNS Demokratiråd utrycker det: (r)ollen som medborgare har knutits till rollen som brukare och konsument av den offent- liga sektorns service (Brown m.fl. 1998, s. 16). 
 Samtidigt vill många medborgare skapa en kollektiv demo- kratisk organisering snarare än individuella lösningar. Det finns en lång tradition av folkrörelsearbete som sentida medborgar- organiseringar försöker återupprätta. Exempelvis betraktas lokala utvecklingsgrupper och byapolitiska rörelser ibland som en ny folkrörelse (Wiggins 1998). 
 De etablerade demokratiska institutionernas förmåga att defi- niera behov och problem, prioritera och mobilisera resurser ifråga- sätts dock allt mer. Under de senaste 20 åren har partier och folk- rörelser fått allt svårare att behålla sin legitimitet bland medborgar- na 
 3 
 . De traditionella politiska partierna är inte längre de vitala demokratiska rörelser som de var under 1950- och delar av 1960- talet. Partisystemet och andra demokratiska institutioner har uppkommit och är fortfarande knutna till ett annat samhälle än det nuvarande. De demokratiska normerna, procedurerna och 
  
 3  
 Viktigt att notera i detta sammanhang är att partiernas guldålder egentligen var ganska kort och omfattade ungefär  
 1950-talet. 
  Medlems- utvecklingen nådde sin topp i början av  
 1960-talet 
  för att därefter succes- sivt sjunka (Howell och Thomas 1997). Därmed kan sägas att partierna under större delen av sin hittillsvarande levnad haft olika typer av legitimitets- problem. Det förtar dock inte bilden av partiernas nuvarande problem. 
 19 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 organisationerna skapades då industrialismen utvecklades. Parti- systemet kom att återspegla de sociala strukturer som utvecklades. Organisering, mobilisering och demokratisk fostran var viktiga värden. 
 Dagens samhälle är annorlunda. Det präglas av en tydligare individualism och experimenterande med nya former för politik och demokrati. Alternativa demokratiska former utvecklas, såsom brukardemokrati och nygamla byalagsrörelser. I vissa fall handlar det om lokal medborgarorganisering som med eller utan kommun- ledningens benägna bistånd utvecklar egen problemlösningsför- måga. I andra fall finns det kommunalpolitiska strategier utveckla- de i riktning mot nya former av medborgar- och brukarinflytande. Genomgående förefaller stora delar av denna demokratiorganise- ring bygga på en platsorienterad snarare än partiorienterad demokratiideologi (Wiggins 1998). Det betyder att problem och utmaningar i det gemensamma territoriet bildar en starkare referenspunkt för idéer om samhällsutveckling och demokratiska arbetsformer än partipolitiska ideologier. En sådan utveckling talar för att den kollektivt orienterade demokratisynen i högsta grad också är relevant. 
 Kommunernas arbete med Agenda 21 är också en form av kollektivt orienterade demokratiexperiment, även om det inte är demokrati i sig som är målsättningen utan ett mer hållbart  
 sam-- 
  hälle i miljömässiga, ekonomiska och sociala avseenden. I Sverige har Agenda 21 definierats som en kommunal angelägenhet. Det förväntas att kommunala politiker och tjänstemän organiserar såväl enskilda medborgare som organisationer och företag i arbetet med att finna långsiktiga åtgärder för ett mer hållbart samhälle (Brown m.fl. 1997). En relativt bred organisering förekommer också i några kommuner, även om det kan vara svårt att bibehålla engagemanget bland lokalsamhällets aktörer (Bro m.fl. 1998). 
 De individorienterade och kollektivt orienterade demokrati- uppfattningarna och de experiment som dessa representerar sammanfaller i stort med det som sociologen Moran betecknar som postmodernisering. På basis av värderingsmät- ningar i ett urval bland 43 nationer (som sammanlagt omfattar 70 procent av världens befolkning) vid olika tidpunkter (framför allt 
 20 
  
 S 
 TIG  
 White 
 1981 och 1990) drar Dougherty slutsatsen att det pågår en successiv förskjutning av värderingar i de högindustrialiserade samhällena (Ingelhart 1997). Framför allt gäller det de nordiska länderna som genomgått en utveckling av god ekonomisk tillväxt och en expan- derande välfärdsstat under efterkrigstiden. 
 Denna modernisering har lett till värderingsförskjutningar i riktning mot individualism och nedvärdering av politiska och andra auktoriteter, men också uppvärdering av andra kollektiva former än de traditionella. Tendenserna är att livskvalitet och del- tagande i gemensamma angelägenheter vid sidan av de gamla demokratiska institutionerna prioriteras framför ekonomisk till- växt och tilltro till de traditionella institutionerna. Vidare spelar inte gränsen mellan privat och offentligt lika stor roll som tidigare i medborgarnas värderingar av vilken sektor som står för det goda. Ingelhart drar slutsatsen att det politiska systemet måste anpassa sig till dessa värderingsförskjutningar annars kommer det att er- sättas med andra system. Det pågår intressanta och viktiga värde- ringsförändringar i samhället. På olika sätt utmanas det moderna projektets demokratiska institutioner. En grundläggande fråga för framtiden blir hur dessa institutioner och organisationer anpassar sig till dessa förändringar. 
 Denna översiktliga genomgång visar att det är relevant att diskutera förändringar i den kommunala demokratin i såväl indi- vidualistisk som kollektiv riktning. Det finns utvecklingsdrag som kanske stärker den färdiga demokratin (Olsson 1998), dvs. de etablerade demokratiska institutionernas legitimitet, men det finns också utvecklingsdrag som pekar på behov av nya demokratiska institutioner. 
 Efter denna diskussion om olika synsätt på demokratin skall ett antal konkreta demokratiexperiment presenteras och kommen- teras. Vi börjar en reform som i början av  
 1980-talet 
  framstod som djärv, nämligen inomkommunal decentralisering. 
 21 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
  
 3 
  
 Stadsdelsnämnder/ 
  
 kommundelsnämnder 
  
 3.1 
  
 Spridning av och syften med reformen 
  
 Under större delen av  
 1970-talet 
  diskuterades olika demokrati- befrämjande åtgärder. Bakgrunden var framför allt de genomförda kommunsammanslagningarna. De hade medfört ett betydligt färre antal förtroendevalda och ett ökat politiskt inflytande för tjänste- männen i kommunerna. Dessutom uppmärksammades partiernas problem med att rekrytera nya och aktiva medlemmar, framför allt bland ungdomar och kvinnor. Ett resultat av demokratiserings- diskussionerna blev den så kallade lokalorganslagen som trädde i kraft 1980. Den gav möjlighet att inrätta sektorsövergripande lokala beslutande nämnder (kommundelsnämnder). Eftersom reformen under senare tid framför allt blivit en storstadsreform har beteckningen stadsdelsnämnder blivit vanligare. 
 Argumenten för att inrätta kommundelsnämnder/stadsdels- nämnder (KDN/SDN) handlade om demokrati, effektivitet, lokal anpassning och förtroende (Montin 1989). För det första skulle KDN/SDN leda till att antalet förtroendevalda ökade och därmed också antalet kontaktytor mellan politiker och medborgare. Det fanns också starka förväntningar på att partiernas lokalorganisa- tioner skulle vitaliseras. För det andra skulle en sektorsöver- gripande nämnd och förvaltning skapa effektivitetsvinster genom samordning av resurser. De politiska beslutsfattarnas närhet till förvaltning och verksamhet skulle också medföra effektivare styr- ning. För det tredje skulle KDN/SDN leda till bättre anpassning av servicen till lokala behov. För det fjärde skulle den politiska decentraliseringen skapa ett mer förtroendefullt förhållande mellan politiker och medborgare. Sambanden mellan övergripande och lokala politiska beslut skulle bli klarare om människor i kommun- delarna kunde samlas till bred samverkan och sammanhållning. Vid mitten av  
 1980-talet 
  hade drygt 20 kommuner infört kommundels- nämnder för hela eller enbart delar av kommunen. 
 Efter 1985 var det få kommuner som inrättade KDN/SDN. Intresset för KDN/SDN svalnade. År 1985 hade 65 kommuner efter utredning valt att avstå från att införa sådana nämnder. Under 
 22 
  
 S 
 TIG  
 White 
 vintern 1986 uppgav 47 kommuner att de utredde förutsätt- ningarna för införande. Ett år senare uppgav 40 av dessa att de inte längre var intresserade av lokala organ av flera skäl, t.ex. att kom- munens struktur inte passade för en sådan territoriell uppdelning, politisk oenighet, att det fanns en rädsla för ökade kostnader, motstånd från tjänstemän eller att man saknade systematiska er- farenheter från andra kommuner med KDN/SDN. Sammanlagt åtta kommuner avvecklade sina kommundelsnämnder (Botkyrka, Järfälla, Linköping, Nyköping, Uddevalla, Upplands Väsby, Vadstena och Växjö). Skälen var bland andra risk för ökad byrå- krati och försvårad beslutsprocess, svagt intresse bland kommun- invånarna, de stämde inte med kommunens geografiska struktur, risk för minskad kompetens, hot mot likställighetsprincipen och att de inte gav tillräckliga effektivitetsvinster. 
 Vi kan emellertid inte entydigt hävda att intresset för KDN/ SDN försvann. Det har inte tillkommit något stort antal kommu- ner med lokala organ, men landets tre största kommuner har startat fullskalemodeller. Göteborg inrättade 21 stadsdelsnämnder 1989, Stockholm 24 nämnder 1997 och Malmö 10 nämnder 1996. I de båda senare städerna hade det bedrivits försöksverksamhet under några år tidigare (Howell och Johansson 1998). Stadsdels- nämndernas vara eller icke vara förefaller mest politiserat i Malmö, där moderaterna i valrörelsen 1998 drev linjen att de borde av- vecklas (Kommunaktuellt nr 26, 1998). Även folkpartiet och skånepartiet är motståndare till reformen (Petersson 1998). 
  
 3.2 
  
 Utvärderingar 
  
 I en omfattande utvärdering av stadsdelsnämnderna i Göteborg (Fletcher, Rubenowitz och Garcia (red) 1995; Jönsson, Jackson, Rubenowitz och Garcia 1997) framkommer såväl positiva som mer kritiska resultat i relation till de uppställda mål- sättningarna. Bland de kritiska resultaten kan framhållas att med- borgarnas kontakter med politikerna i någon ringa mån ökat mellan åren 1989 och 1993. Kontakterna med politikerna hade ökat från en till två procent mellan de två mättidpunkterna, men 
 23 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 skillnaden kunde inte statistiskt säkerställas. En procent kunde hänföras till kontakter med stadsdelspolitiker och en procent med andra politiker (Rubenowitz 1995). Forskarna framhåller också att  ... stadsdelsnämnderna är föga populära bland göteborgarna, som inte heller är särskilt informerade om eller intresserade av deras verksamhet (Westerståhl 1995, s. 324). Göteborgarnas attityder till den kommunala servicen förändrades i positiv riktning under de fyra åren. Kostnadseffektiviteten hade ökat. Cheferna i de lokala förvaltningarna hade fått ett bättre grepp om ekonomin än tidigare. Slutligen hade politikernas inflytande över verksamheter- na ökat, bland annat genom deras lokala kännedom. De förtro- endevalda i stadsdelsnämnderna hade enligt utvärderingen blivit mer allmänpolitiker än sektorspolitiker. 
 De sedan 1996 verksamma stadsdelspolitikerna i Malmö har ännu inte funnit sig i den nya rollen. Inställningen till rollen som stadsdelspolitiker är inte lika positiv och de är inte lika aktiva i förhållande till tjänstemännen som sina kollegor i Göteborg. In- ställningen till olika aspekter på det vardagspolitiska arbetet i Malmö tycks vara starkt styrt av partitillhörigheten (Petersson 1998). 
 Som demokratireform i termer av medborgardeltagande och utvecklade relationer mellan medborgare och förtroendevalda förefaller inte  
 kommundels- /stadsdelsreformerna 
  varit speciellt framgångsrika (Montin 1989; Westerståhl 1995; Petersson 1998). Ett notabelt undantag är utvärderingen av de tre första stadsdels- nämnderna i Stockholm (Premfors, Garcia och Reynolds 1994). Dialogen mellan medborgare, politiker och tjänstemän/personal i det kollektiva samspelet på lokal nivå hade förändrats till det bättre. Den lokala kännedomen bland politikerna bidrog till att samtalen om besvärliga prioriteringar m.m. blev mer innehållsrika och knöt mer an till de boendes problemverklighet än tidigare då det var centrala nämnder som ansvarade för verksamheten. 
 Resultaten från denna utvärdering baseras huvudsakligen på andra metoder än de som vanligen används i dylika utvärderings- sammanhang. I stället för surveyundersökningar, dvs. enkäter till medborgare, politiker m.fl., arbetade forskarna med djupa fall- studier där den kvalitativa bearbetningen av informationen var 
 24 
  
 S 
 TIG  
 Medinaviktigare än den kvantitativa. Eftersom surveytekniken varit den uteslutande dominerande i andra utvärderingar av KDN/SDN och endast den mer kvalitativt fallstudieorienterade studien kunnat på- visa att SDN faktiskt spelar roll för det kollektiva samspelet mellan medborgare och politiker på lokal nivå kan resultaten bero på metodvalet. 
 En annan viktig aspekt är emellertid valet av demokratisyn. I fallet utvärdering av stadsdelsnämnderna i Stockholm laboreras med tre olika synsätt på demokratin: tunn, snabb och stark demokrati. Den senare varianten betonar bland annat vad som händer i olika processer och dialoger där lokala aktörer möts, oavsett deras formella institutionella tillhörighet. Därmed blir t.ex. inte frågan om åtskillnaden mellan politik och förvaltning något i sig eftersträvansvärt. Snarare handlar det om att betrakta hela stadsdelen som en politisk gemenskap där olika aktörer hante- rar gemensamma problem. Innehållet i samtalet mellan med- borgare och förtroendevalda är det viktigaste. Samtalen kanske inte är så många, men de ökar förtroendet mellan medborgare och politiker på lokal nivå. Politiker med lokal kännedom om med- borgarnas behov har lättare att föra dialog än politiker utan denna kännedom. Om dessa möten ökar förståelsen för varandras synsätt m.m. och bidrar till att gemensamma problem löses har demokra- tin förbättrats (Premfors, Suarez och Reynolds 1994). 
 Flertalet utvärderingar av KDN/SDN visar att ur effektivitets- synpunkt och politisk styrningssynpunkt har reformen i flera avseenden varit mer framgångsrik än ur medborgardeltagarsyn- punkt. Med andra metoder och ett mer teoretiskt laborerat per- spektiv når man något annorlunda slutsatser. Vad som är resultat bestäms till stor del av vilket synsätt man har på demokrati och vilka metoder som används. 
  
 3.3 
  
 För och emot direkta val till KDN/SDN 
  
 Frågan om direkta val till KDN/SDN är lika gammal som re- formen som sådan. Vid återkommande tillfällen har enskilda partier, framför allt centerpartiet motionerat om att ge 
 25 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 kommunerna denna möjlighet. Det har också diskuterats i ett flertal statliga kommittéutredningar, men det var först Demokrati- utvecklingskommittén som 1996 tog ställning för direktval till KDN/SDN. Under senare år har också Stockholms stad sökt dispens från gällande regler för att införa direktval i tre stads- delsnämnder. Regeringen avslog såväl Demokratiutvecklings- kommitténs förslag som Stockholms dispensansökan (Howell och Johansson 1998). I samtliga tre storstäder är flertalet partier för direktval, men socialdemokraterna och moderaterna spjärnar emot (Kommunaktuellt nr 28, 1998). 
 Ett deltagande- och autonomiperspektiv står mot ett styrnings- perspektiv. Om högt deltagande och utkrävande av politiskt ansvar inför kommundelsbefolkningen var viktigast vore direktval en självklarhet. För närvarande är det dock styrningsprincipen och det övergripande politiska ansvaret som är viktigast. Sverige, till- sammans med övriga nordiska länder, utgör härvidlag ett undantag i förhållande till Europa i övrigt där direkta val till  
 sub-kommunala 
  enheter är vanliga (Howell och Johansson 1998). En bakomliggande faktor i sammanhanget kan vara kommunernas ställning som lokala välfärdsinstitutioner med en relativt stark statsintegration. Styrningsperspektivet överordnas deltagande- och autonomi- perspektivet. I annat fall skulle partierna i fullmäktige själva få avgöra om direktval eller ej och inte regeringen. Så länge kommu- nerna inte själva tillåts avgöra denna institutionella fråga kan man säga att KDN/SDN inte är någon utmaning mot demokrati på svenska. Trycket tycks för närvarande dock hårdna något. Framför allt är det de tre storstäderna som driver  
 SDN-reformen 
  framåt och att direktval på försök införs i Köpenhamn och i Oslo. 
 4 Förnyelse av fullmäktige 
 Under senare år har intresset för kommunfullmäktiges arbets- former ökat. Bakgrunden till det växande intresset kan sökas i en rad förändrade förhållanden för de förtroendevalda (se t.ex. Montin 1993a; Montin, Robinson och Pettersson 1996; SOU 1993:90). Det handlar om resursminskning, minskat förtroende 
 26 
  
 S 
 TIG  
 Medinabland medborgarna och den kommunala förvaltningens professio- nalisering. Fullmäktige karakteriseras ofta som transportsträcka för beslut som i praktiken redan är fattade, ett forum där parti- positionerna är låsta och där debatterna ytterst sällan går utanför dagordningen. Andra problem som lyfts fram är att relativt många kommunalpolitiker hoppar av under mandatperioden och att sammanträden ställs in på grund av brist på ärenden. 
 Fullmäktiges problem är inget nytt. Redan vid mitten av 1960- talet konstaterar en initierad iakttagare att [f]ullmäktige som korporation har med någon överdrift sjunkit till en registrerings- instans, medan de verkliga avgörandena träffas i kommunens styrelse (Wergenius 1966). Stor enighet tycks emellertid råda om att fullmäktige behöver vitaliseras på olika sätt. I vissa fall hävdas att fullmäktige bör återta den politiska makten. På det sättet kan både fullmäktigeledamöternas och medborgarnas tilltro till kom- munens viktigaste politiska organ öka. 
  
 4.1 
  
 Fullmäktiges arbetsformer 
  
 Under senare år har det initierats en rad vitaliseringsförsök i kom- munfullmäktige. En del kan härledas till debatten som föregick den senaste revideringen av kommunallagen. Bland olika åtgärder finns t.ex. utlokalisering av sammanträden, offentliga frågestunder samt bildande av speciella utskott (Montin, Robinson och Pettersson 1996). 
 Utlokaliserade sammanträden till annan ort än huvudorten förekom i hälften av kommunerna åren  
 1992-95. 
  Det finns ett samband med befolkningsstorlek, tätortsgrad och om kommunen inte domineras av en enda, stor huvudort. Kommuntyperna med hög tätortsgrad visade ett mindre intresse än andra av att utlokali- sera sina sammanträden. En förklaring till det kan vara att leda- möterna huvudsakligen är bosatta i huvudorten – periferin har inte längre några talesmän som kan tvinga ut fullmäktige. I mindre kommuner är centralorten inte lika dominerande och i fullmäktige finns fortfarande representanter från de gamla småkommunerna 
 27 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 före kommunsammanläggningarna. De ser till att fullmäktige då och då flyttas ut. 
 Offentliga frågestunder och utskott är relativt nya förnyelse- åtgärder som tillkommit under  
 1990-talet. 
  Mer än två tredjedelar av landets kommuner har haft någon form av offentlig frågestund. Styrningen av såväl inriktningen (tema, nämndanknytning, fria frågor) som formerna (i förväg inlämnade, fria frågor till valfri ledamot) har varierat med en övervikt mot mer styrda former. Många kommuner har övergivit idén. Allmänt finns också en viss besvikelse över bristande intresse för de offentliga frågestunderna. Inriktning och former torde dock spela roll för intresset. 
 Experiment med speciella utskott förekom i 29 kommuner  
 1992-95, 
  jämnt spridda över alla kommunkategorier och befolk- ningsstorlekar. Deras inriktning, konkretion och ambitionsnivå varierade. Både fasta och tillfälliga utskott förekom. Här följer några exempel på inriktningar: utvärdering av målstyrning/ kommunal verksamhet, Agenda  
 21-arbete, 
  framtidsfrågor, demo- kratifrågor, byautveckling, fullmäktiges arbetsformer, turism och jämställdhet. En av de kommuner som blivit känd för sin utskotts- verksamhet är Linköping. Bland de kommuner som relativt tidigt förändrade sin politiska organisation är Surahammar där det i början av  
 1990-talet 
  bildades en ny politisk arena kallad kommun- bemäktige. Vad gäller andra förändringar i fullmäktiges arbets- former kan två kommuner nämnas. Sundsvall har en presidie- konferens där fullmäktigearbetet planeras och inriktningen är att aktivera fullmäktige. Ett annat exempel är Östersund där det 1995 skapades ett projekt för lokal demokrati. 
 Några omfattande förändringar av fullmäktigeinstitutionen kunde inte noteras vid mitten av  
 1990-talet. 
  Det var i få kommuner det hade skett några förändringar (Montin, Robinson och Pettersson 1996). Några genomgripande förändringar av landets fullmäktige- institutioner förefaller inte ha skett under senare år heller. Full- mäktige trevar ännu vid  
 1990-talets 
  slut fortfarande efter sin roll. Även om frågan om vitalisering av fullmäktige väckt stort intresse runt om i kommunerna har inte möjligheterna utnyttjats i så stor utsträckning. Fullmäktige ses ofta som en tämligen förutsebar och trygg institution med ett väl inarbetat sätt att arbeta. 
 28 
  
 S 
 TIG  
 White 
  
 4.2 
  
 Radikala förändringar? 
  
 Det finns emellertid en del intressanta undantag som pekar i rikt- ning mot en omvärdering av fullmäktige och av de förtroende- valdas roller i allmänhet, åtminstone i vissa kommuner. Inrikt- ningen går ut på att stärka såväl fullmäktiges som kommun- styrelsens roll, dvs. en centralisering. Det sker en successiv minskning av antalet uppdrag i kommunerna. Nämnder läggs ned eller slås samman. En stor minskning av antalet uppdrag skedde under mandatperioden  
 1992-94, 
  men även senare. Under våren 1997 planerade ett flertal kommuner att minska antalet för- troendevalda, bland annat genom att minska antalet nämnder. Enligt en kartläggning av Svenska Kommunförbundet var det under hösten 1997 148 av 208 kommuner som planerade att genomföra eller redan påbörjat genomförande av olika typer av förändringar av den kommunala organisationen inför 1999, däri- bland sammanslagning av nämnders ansvarsområden och förvalt- ningar (Svenska Kommunförbundet 1997). I början av 1998 skulle var tionde kommun krympa fullmäktige. Förändringen innebär att sammanlagt 200 platser försvinner efter valet 1998 (Kommun- aktuellt nr 6, 1998). 
 En variant är att slopa vissa nämnder och centralisera ansvaret till kommunstyrelsen. Det motiveras med att kommunstyrelsen bör ha ett starkare helhetsgrepp om den kommunala verksamheten och ekonomin, utan att behöva förhandla med verksamhetsför- kämpar i facknämnderna. I vissa mindre kommuner slopas flertalet facknämnder, t.ex. Upplands Väsby, Surahammar, Stenungsund, Svedala och Nordanstig. I vissa fall markeras att fullmäktiges makt bör stärkas. I Svedala har man diskuterat att avskaffa kommun- styrelsen för att se till att makten läggs i fullmäktige, enligt dansk förebild (Kommunaktuellt nr 20, 1997). I augusti 1997 antog fullmäktige ett program för att stärka medborgardeltagandet och den representativa demokratins institutioner. Det är en kom- bination av ökat deltagande (folkstyrelse) och politisk hand- lingskraft. Fullmäktige skall organiseras i utskott och projekt- grupper. Till utskotten inbjuds medborgare och projektgrupperna kan bestå av såväl fullmäktigeledamöter som andra. Sammantaget 
 29 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 är tanken att fullmäktiges arbetsformer skall bli ett mer renodlat debatt- och beslutsforum. Nämnder och styrelser försvinner och ersätts av en driftsnämnd med ansvar för all verksamhet. Därtill kommer två myndighetsnämnder. 
 Ett annat exempel är Härryda kommun som planerar att slopa sina verksamhetsnämnder och återföra fler uppgifter till full- mäktige (Kommunaktuellt nr 35, 1997). Även i Kungälv försöker man stärka fullmäktiges roll. Fullmäktige skall bli ett forum som involveras tidigt i debatten kring lokala frågor (Kommunaktuellt nr 8, 1998). I den nya kommunen Nykvarn, som bryts ut från Södertälje, söker man också andra vägar än de traditionella. Full- mäktige skall ges en tung roll och inga facknämnder skall inrättas (Kommunaktuellt nr 9, 1998). Ytterligare ett exempel är Stenung- sund som återfört tunga beslut till fullmäktige och inrättat nio beredningar. 
 Det föreligger vissa utvärderingar av dessa relativt radikala för- ändringar av den kommunala politiska organisationen. I flera fall är emellertid förändringarna nyligen genomförda vilket gör att det inte är rimligt att utvärdera effekterna. Surahammar tillhör de kommuner som tidigast avvecklade facknämnderna för att bland annat stärka relationen mellan väljare och valda. I det syftet infördes bemäktigegrupper där de utsedda medlemmarna själva väljer vilka sakområden de vill arbeta med. Arbetet i bemäktige- grupperna sker informellt och man fattar inga beslut utan utgör ett beredande organ till fullmäktige. Därmed behövs inga formella dagordningar. Tillkomsten av bemäktigegrupperna har inneburit en stor och viktig förändring. De politiska diskussionerna är inte bundna till regler och bestämda arbetsformer. Å andra sidan före- faller det traditionella sättet att arbeta fortfarande avgörande. Kommunbemäktiges ledamöter är fortfarande starkt bundna till att förankra sina idéer i den politiska apparaten och framför allt i fullmäktige. Den politiska hierarkin är i det närmaste orubbad (Perman 1997). 
 Försöket i Stenungsund utvärderades efter ett halvt års verk- samhet. Intervjuade politiker upplevde en del positiva konsekven- ser. Diskussionerna i de nytillkomna fullmäktigeberedningarna var friare än i den gamla organisationen. Det hade blivit lättare att 
 30 
  
 S 
 TIG  
 Medinakomma överens över partigränserna och partiernas aktivitet hade ökat. Å andra sidan hade det inte blivit lättare för medborgarna att hitta rätt person i kommunen och medborgarnas intresse för kom- munala frågor hade inte ökat (Dixon, Howell, Watson och Jackson 1998). 
 Sammantaget kan sägas att det under hela  
 1990-talet 
  förts intensiva diskussioner om fullmäktiges roll. Generellt sett har det dock inte skett några större förändringar i fullmäktiges arbets- former. I de mindre kommunerna händer det mest. I den för- sämrade ekonomin kombinerat med minskad tilltro bland med- borgarna till den kommunala politiken riktas ljuset mot den kommunala apparatens omfång, inte minst den demokratiska överbyggnaden. 
  
 4.3 
  
 Kommunal parlamentarism? 
  
 Det finns flera tänkbara utvecklingsvägar. En inriktning som då och då diskuteras är olika former av kommunal parlamentarism (för en mer utförlig diskussion se Bäck 1998). Det finns delade meningar om vad det står för – utöver tanken att exekutiven (kommunstyrelsen) är beroende av parlamentets (fullmäktiges) aktiva eller passiva stöd. En tydligare beteckning kan vara majori- tetsstyre som innebär att majoriteten tillsätter ledamöterna i kommunstyrelsen (och övriga nämnder) (Johansson 1993). Idén är inte ny utan har diskuterats i utredningar och riksdagen med jämna mellanrum sedan mitten av  
 1960-talet 
  (Gidlund 1989; Bäck 1998). Det är vanligt med inslag av majoritetsmarkeringar där ord- förande- och vice ordförandeposterna tillhör majoriteten, men någon mer renodlad variant har inte genomförts. Ett renodlat majoritetsstyre skulle innebära att kommunstyrelsen utses på samma sätt som riksdagen utser regeringen. Majoritetsval ersätter således det proportionella valet i fullmäktige. Fördelarna skulle vara att det politiska ansvaret klargörs, den politiska styrningen blir effektivare och att de politiska alternativen blir tydligare, som i sin tur kan leda till tätare maktväxlingar. Bland nackdelarna finns 
 31 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 risken att oppositionen får svårt att göra sig gällande. Inte minst gäller det de mindre partierna (Gidlund 1989; Johansson 1993). 
 I det uppvaknande intresset för kommunal parlamentarism finns ett argument som tidigare inte anförts, nämligen att ge partierna olika politiska roller. Bakgrund är att det egentligen är partisystemet som håller samman den decentraliserade och pro- fessionaliserade kommunala multiorganisationen. Utan partisyste- mets tvärsektoriella sammanhållande funktion skulle kommunerna falla samman i flera beståndsdelar. I en kommunal parlamentarism skulle kommunstyrelsen få ansvara för ledning och verkställighet medan fullmäktige gör alternativen tydliga (Bäck 1998). 
 I den svenska kommunala demokratins ideal betonas både med- borgarstyre och politisk handlingskraft. Införande av majoritets- styre skulle kunna ses som ett val till förmån för det senare. Sett ur ett konkurrensdemokratiskt perspektiv kan majoritetsstyre moti- vera partierna och enskilda politiker att bli tydligare i sin fram- toning inför valet. Sett ur ett deltagardemokratiskt perspektiv formas politik på olika nivåer och i olika forum. Inte minst i den professionaliserade förvaltningen och av organiserade brukar- grupper och i lokalsamhällets olika politiska organisering. I kom- muner med t.ex. ett utbyggt system med kommundels- eller stads- delsnämnder borde införande av majoritetsstyre egentligen ligga nära till hands (Gidlund 1989). Sammantaget skulle således två synsätt på demokratin på detta sätt kunna kombineras; konkur- rensdemokrati på övergripande politisk nivå och deltagardemokrati på lägre nivåer (jfr Howell, Dillon och Suarez 1998). 
 Partiernas försvagning låter sig inte utan vidare brytas med traditionella medel, t.ex. i form av att vitalisera fullmäktige. Ett alternativ är att försöka demokratisera förvaltningen, dvs. införa olika former av brukar- och medborgarinflytande över kommu- nens konkreta verksamheter. En sådan centralisering och kon- centrering av politisk formell makt som ett majoritetsstyre skulle innebära kan kombineras med andra mer deltagarorienterade strategier såsom brukaransvar och medborgarpaneler. Härifrån är inte steget långt att – också med dansk förebild – införa en borg- mästarinstitution kombinerad med fullt utbyggt brukaransvar för 
 32 
  
 S 
 TIG  
 Medinaskola, barnomsorg och äldreomsorg eller en blandning av brukar- styrelser och privata anordnare av omsorg och utbildning. 
  
 5 
  
 Kommunala folkomröstningar och folkinitiativ 
  
 5.1 
  
 Vem vill ha kommunala folkomröstningar? 
  
 Frågan om kommunala folkomröstningar genom folkinitiativ är inte något nytt. Det har diskuterats i kommunala demokratiutred- ningar under årens lopp sedan  
 1950-talet. 
  Ända fram till början av  
 1990-talet 
  har dock invändningarna varit så starka att några regler för lokala folkomröstningar inte förts in i kommunallagen. Viss förändring skedde i samband med 1977 års kommunallag som innebar att kommunerna kunde inhämta medborgarnas synpunkter genom omröstning, opinionsundersökning eller liknande förfaran- de. Några lagstadgade regler för lokala folkomröstningar antogs inte, varken i 1977 års eller 1991 års kommunallag (Campbell och Stanton 1997). I början av  
 1990-talet 
  utreddes frågan igen och Lokaldemokratikommittén föreslog en utbyggnad av rådgivande kommunala folkomröstningar, vilket antogs av riksdagen 1994. Sedan mitten av 1994 kan fullmäktige, om minst 5 procent av med- borgarna begär det (folkinitiativ), utlysa rådgivande lokal folkom- röstning i en konkret fråga (KomL 5 kap. 23 §). 
 Kommunalpolitikerna är dock inte särskilt intresserade av att hålla folkomröstningar (Kommunaktuellt nr 26, 1996 och nr 17, 1998). Fram till hösten 1998 hade drygt 40 fullmäktigeförsam- lingar ställts inför initiativ till folkomröstning men majoriteten sa nej. Endast i ett fall har en lokal folkomröstning tillkommit genom den möjlighet till folkinitiativ som kommunallagen ger och det gällde en fråga om bostäder eller grönområde i ett område i Udde- valla. Initiativet till folkomröstningen kom i form av 6 000 namn- underskrifter och en fullmäktigemotion från kristdemokraterna (Kommunaktuellt nr 24, 1998). 
 Drygt 1 100 fullmäktigeledamöter i 18 kommuner fick 1995 en fråga om vad som kunde förbättra den kommunala demokratin. Ungefär var tredje ansåg att en väg kunde vara kommunala folk- 
 33 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 omröstningar. Partiskillnaderna var framträdande. Socialdemokra- terna var betydligt mer kritiska till folkomröstningar än övriga partier. Någon utpräglad  
 höger-vänsterfråga 
  förefaller det dock inte att vara. Det var betydligt fler bland vänsterpartisterna än bland t.ex. folkpartisterna som var positiva. Flest folkomröst- ningsanhängare hade kristdemokraterna och miljöpartiet (Montin, Robinson och Pettersson 1996). 
 Den kritiska hållningen till folkinitiativ bland landets kom- muner medförde att Demokratiutvecklingskommittén föreslog att om det föreligger ett folkinitiativ borde det räcka med att en tredjedel av fullmäktiges ledamöter röstar för en folkomröstning för att den skall komma till stånd (SOU 1996:162). Förslaget föll inte i god jord. Regeringen ville inte utvidga rätten att ta folkinitia- tiv i kommunerna. Förslaget ledde inte fram till någon proposition. En annan reaktion på det njugga intresset för lokala folk- omröstningar är att det har bildats ett nätverk som kallas Strickland verket För Folkomröstningar som har medlemmar i ett  
 40-tal 
  kommuner och en egen hemsida på Internet. 
 I november 1998 började det emellertid framträda en reviderad hållning i den socialdemokratiska regeringen till olika former av medborgarinitiativ. Efter finsk förebild skall ett lagförslag utarbe- tas som innebär att medborgarna skall kunna motionera i full- mäktige och ställa frågor utan att behöva gå via partierna (Kom- munaktuellt nr 36, 1998). 
  
 5.2 
  
 För och emot folkomröstningar – en principdiskussion 
  
 Det råder således fortfarande stor tveksamhet till att genom folk- initiativ bygga ut det kommunala folkomröstningsinstitutet. Bland argumenten mot har följande framhållits: det representativa syste- met urholkas, det blir svårt att utkräva politiskt ansvar, problem rycks ur ett större sammanhang, det kan ge konserverande effek- ter, det är svårt att formulera lämpliga omröstningsfrågor, det finns en risk för trötthet och lågt deltagande, omröstningarna skulle inte väcka tillräckligt stort intressen utan medföra lågt val- deltagande, förtroendet för de styrande skulle minska, det skulle 
 34 
  
 S 
 TIG  
 Medinaskapa konflikter, kompromisser skulle försvåras och partierna skulle försvagas. Argumenten för flitigare användning av det kommunala folkomröstningsinstitutet är bland annat följande: folkviljan uttrycks direkt, direktdemokratiska inslag är alltid motiverade i en demokrati, det skapar lyhördhet hos de styrande, det skapar större intressen för de kommunala frågorna i valrörel- sen, demokratin vitaliseras och medborgarnas kunskaper och engagemang ökar, det ger de politiska besluten större legitimitet, det är en säkerhetsventil som låser upp fastlåsta lägen och med- borgarna har möjlighet att ta ställning till enskilda frågor obero- ende av partitillhörighet (SOU 1975:41; 1997:56). 
 Det finns två grundläggande synsätt på folkomröstningars roll i den kommunala politiken och demokratin. Det första är att till- fälliga opinioner hotar den representativa demokratin. Om de tillåts komma fram i form av en folkomröstning skapas instabilitet i det politiska systemet. Medborgarna anses inte vara tillräckligt kunniga och ansvarsmedvetna för att se de helheter som ansvariga politiker och partierna kan se. Att kräva folkomröstning är det- samma som att mobilisera särintressen och om man tillåter en folkomröstning får dessa särintressen ett alltför stort genomslag. 
 De valda politikerna skall väga olika särintressen mot varandra för att åstadkomma ett allmänintresse. Den politiska ledningen samtalar helst med redan organiserade särintressen, som man vet var man har. Man har heller inte tid med icke prioriterade frågor som en grupp av medborgare helt plötsligt vill få högst upp på dag- ordningen. Politisk handlingskraft kräver stabilitet och kontinui- tet. De förtroendevalda och partierna bör visa medborgarna vad de vill göra under mandatperioden och ansvar utkrävs i samband med nästa val. Folkomröstningar blir ett störande inslag i en tid då den politiska handlingskraften är viktig. 
 Med det andra synsättet är krav på folkomröstningar egentligen ett rop på dialog med politikerna. De som skriver under namn- insamlingen vill göra politikerna och partierna uppmärksammade på att en sakfråga bör diskuteras och att de ordinarie demokratiska kanalerna och processerna inte är tillräckliga. Opinioner förändras i samtal. Medborgarna är både kunniga och ansvarsmedvetna. Det är till och med en medborgerlig skyldighet att delta i politiska 
 35 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 samtal kring gemensamma angelägenheter. Krav på folkomröstning kan vara en startpunkt för sådana samtal. I dessa samtal vägs olika åsikter, värderingar och intressen mot varandra. Kanske är det inte någon som har den bästa lösningen. När väl folkomröstningen är genomförd har den politiska ledningen inte bara ett resultat i form av ett antal procent ja eller nej, utan också ett bättre och bredare beslutsunderlag i sakfrågan. Dessutom kanske nya forum för dialog mellan politiker och medborgare har etablerats. Handlingskraften kanske blir lidande på kort sikt men vinsten kan vara ökat förtroende bland medborgarna för partierna och de förtroendevalda. Därmed står inte lokala folkomröstningar genom folkinitiativ i motsättning till den representativa demokratin utan kan i stället förstärka den. 
 6 Medborgarpaneler 
  
 6.1 
  
 Allmänt om medborgarpaneler 
  
 Under  
 1970-talet 
  då medborgardeltagande i hög grad var en fråga om medborgarnas inflytande i samhällsplaneringen laborerades, bland annat i Västtyskland, med olika former av medborgar- paneler. I presentation av och argument för medborgarpaneler i planeringen framstår det som en fas i en problematiserad men dock tämligen rationalistisk planeringsideologi: Det handlar om att kombinera tekniskt expertkunnande och rationellt beslutsfattande med medborgarnas värderingar och intressen (Renn et al 1993). I grunden ligger en klassisk föreställning om möjligheten att hålla isär neutral expertkunskap, intressen och värderingar (instrumen- tell och strategisk rationalitet från värderationalitet, för att tala med Johnston), men låta dem mötas och integreras i en dialog. 
 Tre typer av kunskap bör vara representerade: kunskap som baseras på sunt förnuft och erfarenhet, teknisk expertkunskap samt kunskap som utgår från sociala intressen. Deltagarna möts inte förutsättningslöst utan deras uppgift blir att bearbeta redan formulerade förslag. Formell beslutsanalys skall anpassas till en multiaktörssituation med komplexa mönster av värderingar och intressen. Medborgarpaneler är i detta sammanhang ett steg i en 
 36 
  
 S 
 TIG  
 Medinabeslutsprocess, inte en mer förutsättningslös dialog om lokala pro- blem och utmaningar. Givet denna begränsning kan det vara av värde att förmedla några tankar om hur medborgarpanelerna kan fungera. 
 En panel kan bestå av  
 20-25 
  direkt eller indirekt berörda medborgare som utses slumpmässigt. De skall vara värderings- konsulter åt beslutsfattarna och andra med påtagliga intressen (stakeholders). Företrädare för organiserade intressen, experter och politiker är med men inte som deltagare utan som observa- törer. Panelens uppgift blir att utifrån personliga värderingar och intressen värdera redan givna handlingsalternativ och förslag. Den arbetar kontinuerligt under flera dagar och får under denna tid möjlighet att med hjälp av videofilmer, hearings, föredrag, studiebesök, inläsning av material m.m. göra sig kloka på olika alternativ och synsätt. Deltagarna får ersättning för förlorad arbetsinkomst. Resultatet av medborgarpanelens arbete blir ett fylligt underlag för den fortsatta beslutsprocessen (Renn et al 1993). 
 Medborgarpaneler har tidigare också använts i Danmark. I kommunen Sundeved inbjöds 18 slumpvis valda invånare till en medborgarpanel 1997 (Kommunaktuellt nr 21, 1997). Panelen fick inte någon beslutsmakt utan syftet var att skapa ett rådgivande organ i kommunen. Sundeved är den första danska kommunen som använder denna metod för att söka fånga medborgarnas pre- ferenser. Systemet med medborgarpaneler är följaktligen tämligen nytt och ovanligt i Skandinavien men har praktiserats under lång tid i USA och Centraleuropa, både med uppgift att ta ställning till specifika förslag och som ett mer förutsättningslöst forum för framtidsdiskussioner (McLaverty 1998). 
 I Sverige växer intresset för medborgarpaneler, men kanske inte i första hand i samband med fysisk planering. I ett fall har det genomförts en mer förutsättningslös variant av medborgarpanel, nämligen i Upplands Väsby vilket kort skall redovisas. 
 37 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
  
 6.2 
  
 Konkret exempel: Upplands Väsby 
  
 I en förortskommun till Stockholm (Upplands Väsby) genom- fördes under hösten 1997 två medborgarpaneler 
 4 
 . Syftet var att skapa ett möte mellan kommunens medborgare och politikerna. Mötet skulle innehålla diskussioner om vad kommunen bör göra, om inflytandet och dess former, om information och kommu- nikation, om sakfrågor och verksamhetsfrågor samt något som kan ses som övriga frågor. Syftet var alltså  
 inte  
 att ge panelen ett man- dat att fatta beslut eller att diskutera i förhand specificerade sak- frågor. 
 Inbjudan skickades ut till 1000 slumpmässigt utvalda kommun- invånare till två tillfällen under hösten 1997. Till det första tillfället anmälde sig 46 personer, av dessa kom 29 stycken. Av de som kom var andelen över 51 år 55 procent. Övervikten av de som uteblev var i åldrarna  
 15-30 
  år. Vid det andra tillfället var 74 personer an- mälda och av dessa kom 52. Återigen med en övervikt för dem som var över 51 år. Totalt blev alltså utfallet 81 deltagande av 1000 inbjudna (8 procents närvaro eller om man så vill: 92 procents bortfall). 
 Efteråt gjorde kommunen en sammanställning av de diskussio- ner som förekom vid panelerna. Man beskriver initiativet som banbrytande och som för svenska förhållanden en unik händelse. Nedan skall redogöras för några av de tankar och attityder som kom fram vid panelerna. 
 Flera av panelens deltagare uttryckte ett politiskt engagemang och en vilja att delta och utöva inflytande, dock ville man göra detta utanför partierna. Partierna ansågs snarare som ett hinder än en kanal för kommunikation och inflytande. Vidare ville man sätta konkreta frågor i fokus och inte partipolitik. Möjligheten att aktivt arbeta politiskt utan att vara knuten till ett parti efterfrågades också. 
 Attityderna till direktdemokrati var positiva. Bland annat före- slogs att medborgaren skulle ges motionsrätt i fullmäktige och få 
  
 4  
 Redovisningen baseras på dokument och personlig närvaro vid medborgar- panelernas sammankomster 
 . 
  
 38 
  
 S 
 TIG  
 Medinaskriva förslag direkt till kommunstyrelsen. Även medborgar- panelen ansågs i sig som ett bra komplement där viktiga frågor kunde tas upp. Vidare nämndes intressegrupper eller referens- grupper kring varje nämnd där medborgare utan anknytning till parti kunde diskutera aktuella frågor och idéer. Det riktades stark kritik mot att presenteras inför färdiga paket. Deltagandet skall ske i god tid före beslut. 
 Man saknade vidare tillfälliga grupper där medborgarna kan bolla idéer med politikerna kring aktuella frågor och problem. Ett förslag var verksamhetsinriktade medborgarpaneler. Över huvud- taget handlade diskussionen till stor del om svårigheten att etablera kontakt med politikerna, att på olika sätt kunna göra sin röst hörd på ett sådant sätt att det spelar någon roll. 
 När det gäller information och kommunikation så riktades kritik mot det sätt på vilket kommunen sprider informationen till medborgarna. Kunde, till exempel det låga antalet deltagare i panelen bero på bristfällig information? Slutligen fanns en oro för att initiativet till medborgarpaneler (som uppfattades som gott) skulle rinna ut i sanden. 
 I det missivbrev från kommunen som följde utskicket till del- tagarna i medborgarpanelerna efteråt föreslogs följande: att med- borgarpaneler eller liknande hålls vartannat år, att möten anordnas i kommundelarna där olika sakfrågor diskuteras, att allmän för- slagsrätt införs för medborgarna, att en kunskapsprocess om kom- munens olika dimensioner startas genom studiecirklar och lik- nande samt att fler brukarstyrelser inrättas i kommunen. 
 Medborgarpaneler är ett intressant fenomen. Det dyker upp i samband med att partierna har uppenbara svårigheter att rekrytera nya medlemmar och att mobilisera medborgarna. Denna form av möten mellan väljare och valda strider egentligen ganska rejält mot idén om den lokala folkstyrelsen. De som inbjuds förutsätts inte vara rekryterade av och utsedda av någon etablerad demokratisk institution eller någon organisation. Tveksamheter inför denna typ av försök är förståeliga eftersom den bryter mot gängse sätt att samla synpunkter och värderingar i politiska processer och att även de som inte röstat vid valet bjuds in. Men om inte de etablerade demokratiska institutionerna och organisationerna lyckas att få 
 39 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 medborgare att aktivt medverka i lokalpolitiska diskussioner kan medborgarpaneler ses som ett konstruktivt komplement. 
 7 Valfrihetsdemokrati 
 I de hittills redovisade demokratiexperimenten har de kollektivt inriktade synsätten på demokrati varit de mest framträdande, även om individorienterade inslag också varit påtagliga. Nu skall mer renodlat individualistiskt orienterade demokratiexperiment exemplifieras. I grunden kan alla demokratiexperiment ses som kollektiva angelägenheter, men i vissa kommuner har inriktning mot medborgaren som kund i demokratiarbetet haft en mer fram- trädande plats. Valfrihet för kundborgaren och konkurrens mellan olika producenter är en förlängning av det konsument- perspektiv som är knutet till servicedemokratin. Trots det har det i debatten – åtminstone i början av  
 1990-talet 
  – förekommit en ideologiskt präglad argumentering mellan socialdemokrater (som företräder servicedemokratin) och moderater/folkpartister (som företräder valfrihet och konkurrens). Mot slutet av  
 1990-talet 
  verkar det dock som att man funnit den gemensamma grunden. I valrörelsen 1998 har denna problematik över huvudtaget inte upp- märksammats och det tycks endast vara vänsterpartiet som i prin- cip är mot konkurrensutsättning av kommunal verksamhet (Kom- munaktuellt nr 26, 1998). 
 Demokratirådets medborgarundersökningar från 1987 och 1997 visar att valfrihetsrevolutionen fått genomslag (Brown m.fl. 1998). Både småbarnsföräldrar, skolbarnsföräldrar och patienter i vården anser att de har relativt goda möjligheter att byta daghem, skola respektive vårdinrättning eller läkare. Både bland småbarns- föräldrar och skolbarnsföräldrar bedöms det vara lättare att på- verka genom att byta daghem eller skola än genom att försöka förändra inom ramen för den rådande situationen. Påverkan genom hot om att eller faktiskt byta institution (exit) förefaller således vara mer effektivt än att medverka i kollektivt brukarinflytande över institutionerna (voice). 
 40 
  
 S 
 TIG  
 MedinaDärmed kan sägas att den individ- eller kundorienterade demo- kratiutvecklingen haft en påtaglig inverkan. För att närmare stifta bekantskap med demokratiarbete i denna riktning kan vi vända oss till en kommun som under  
 1990-talet 
  kännetecknas av en sådan in- riktning, nämligen Nacka kommun. 
  
 7.1 
  
 Valfrihet i Nacka 
  
 I Nacka kommun betonas vikten av medborgarnas inflytande och valfrihet. Kommunen var en av de första i landet som införde målstyrning och har successivt kompletterat denna med extern kundvalsstyrning, intern kundvalsstyrning och politisk styr- ning 
 5 
 . I detta sammanhang är det kundvalsstyrningen som primärt är av intresse eftersom det kan ses som ett alternativ till det mer kollektivt orienterade brukarinflytandet som förekommer i andra kommuner. Det har införts ett system med servicecheckar inom flera områden: barnomsorgscheck (1994), skolcheck (1994), hem- tjänstcheck (1992) och checksystem för ledsagning och avlastning (1997). Genom detta system skall inte hushållen behöva gå om- vägen över det politiska systemet för att få till stånd verksamhets- förändringar. Servicechecksystemet betyder att kommunen läm- nar över köpkraft till dem som behöver vård omsorg eller utbild- ning. Valfrihet och konkurrens är vägledande för hela den kommu- nala verksamheten. Alla gemensamma tjänster som inte är myndig- hetsutövning skall anbudsupphandlas där kommunala och privata leverantörer konkurrerar på samma villkor. 
 Barnomsorgschecken omfattar den gällande taxan för olika barnomsorgsformer och tar hänsyn till barnens ålder och önskad vistelsetid. Adams omfattar således inte hela barnomsorgskost- naden utan i genomsnitt cirka 30 procent av kostnaden. Kommu- nen täcker resterande cirka 70 procent av kostnaderna. Räkning på checktaxan skickas till föräldrarna en gång per månad. Härvidlag är egentligen inte skillnaden så stor jämfört med andra kommuner, 
  
 5  
 Beskrivningen är huvudsakligen hämtad ur Nacka kommuns information som finns på följande hemsida: http://www.nacka.se. 
 41 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 eftersom man oftast betalar barnomsorgsavgiften en gång i måna- den. Skillnaden är framför allt att checken varken är bunden till någon speciell anordnare inom kommunen eller till kommun- gränsen. Anordnare godkänns av barnomsorgsnämnden och pre- senteras årligen i en katalog. När det gäller skolan är pengen ett symboliskt betalningsmedel eftersom grundskolan är avgiftsfri. 
 Principen är dock den samma som för barnomsorgen. De kom- munala och fristående skolorna presenteras varje år i en katalog där föräldrarna kan välja skola. En ofta debatterad fråga i samband med skolcheckar har varit elever med behov av särskilt stöd. Detta har lösts genom en likvärdighetsgaranti som ligger utanför skol- pengen. Storleken på denna extra resurs fastställs i förhandling mellan rektor och kommunledning. Systemet med hemtjänsts- check innebär att vårdtagaren kan välja mellan kommunal och privat hemtjänst och vårdgivarna konkurrerar på samma villkor. De privata vårdgivarna auktoriseras av kommunstyrelsen, men upphandlas inte som entreprenörer. Detta system skiljer sig således från andra förekommande fall där kommunen handlar upp privata vårdgivare som erbjuder sina tjänster till vårdtagarna. I det senare fallet blir valmöjligheten för hemtjänstkunden betydligt mer begränsad. Ledsagning och avlastning är en tjänst enligt Lagen om stöd och service (LSS) och Socialtjänstlagen (SOL). Det handlar framför allt om yngre funktionshindrade och insatser som riktas till föräldrar med handikappade barn. Checkens värde motsvarar kostnaden för insatserna som bedöms efter utredning av handläggare vid socialtjänstens äldre- och handikappenhet. 
  
 7.2 
  
 Ett svagt genomslag? 
  
 Mot bakgrund av Demokratirådets resultat att valfrihets- revolutionen fått tämligen starkt genomslag i den meningen att många medborgare tycker att det blivit lättare att påverka genom att välja någon annan anordnare än genom att påverka inom den befintliga ramen skulle man kunna förvänta sig att medborgarna i Nacka hyser stor tillfredsställelse för kundvalssytemet. Kommu- nens egna utvärderingar ger emellertid inte någon entydig bild i 
 42 
  
 S 
 TIG  
 Medinadenna riktning. I juni 1998 gjorde Demoskop AB på uppdrag av Nacka kommun en attitydundersökning bland invånarna 
 6 
 . Nästan hälften av dem (44 procent) kände inte till om valfriheten hade ökat under de senaste åren. Endast 26 procent menade att det helt eller delvis stämde väl med egna erfarenheter. Drygt en tredjedel (38 procent) instämde (helt eller delvis) i påståendet att jag har som medborgare möjlighet att påverka den kommunala verksam- heten. Den lilla skillnaden mellan svarsfördelningen på dessa båda frågor antyder att det kanske inte i första hand är genom kundvals- modellen som medborgarna påverkar den kommunala verksam- heten. Det var fler som menade att de kunde påverka än som ansåg att valfriheten ökat. Andra sätt att utöva påverkan förefaller vara viktigare. Kundvalsmodellen hade inte fått något starkt genomslag. 
 Tillfredsställelsen över den kommunala verksamheten tycks dock vara tämligen hög. Cirka tre fjärdedelar ansåg helt eller delvis att den kommunala servicen motsvarar mina behov och att den kommunala servicen är god. Vidare var det 60 respektive 64 pro- cent som instämde helt eller delvis i påståendet att de var nöjda med kvaliteten i barnomsorgen respektive skolbarnomsorgen. 
 Nöjda med servicen men missnöjda med möjligheterna till inflytande och ganska ovetande om kundvalsmodellens förekomst kan vara en sammanfattande slutsats. I kommunstyrelsekontorets kommentar till enkätsvaren sägs också att de som ansåg att valfri- heten har ökat var uppseendeväckande få och att nackaborna inte var nöjda med sina möjligheter att påverka kommunens verksam- het. 
 En sådan surveyundersökning som refererats ovan bör tolkas med försiktighet. Inte minst det faktum att svarsfrekvensen inte redovisas eller att bortfallet inte diskuteras manar till eftertanke. Det enda man med säkerhet kan säga är att valfrihetsrevolutionen inte nått alla. 
 Det är emellertid inte bara individinriktade demokratiexperi- ment som bedrivs, utan även kollektivt inriktade. Nacka kommun 
  
 6  
 Ett representativt urval omfattande totalt 751 invånare i åldrarna  
 15-89 
  år intervjuades. Någon bortfallsanalys redovisas inte i materialet (Watson  Modig 1998). 
 43 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 medverkar tillsammans med två andra kommuner och ett landsting i ett försöksprojekt kallat demokratibokslut 
 7 
 . Projektet skall arbeta med olika demokratiindikatorer som omfattar såväl indivi- dualistiska som kollektivistiska synsätt. Därmed kan sägas att Nacka – tillsammans med flera andra kommuner med framträ- dande valfrihetsinriktning, t.ex. Sollentuna, Täby och Danderyd – kombinerar individualistisk och kollektivistisk förnyelse av den kommunala demokratin. I nästa kapitel skall vi titta lite närmare på ett mer utpräglat kollektivt demokratiexperiment, nämligen kollektivt brukarinflytande och brukaransvar. 
 8 Kollektivt brukarinflytande 
 Brukare är personer som nära och personligt berörs av en kom- munal verksamhet och som i regel utnyttjar den kontinuerligt under en relativt lång tid (prop. 1986/87:91, s. 13). Begreppet brukare är egentligen inget  
 1980-talsbegrepp. 
  Det lånades in från danskans bruger av den kommunaldemokratiska kommittén i slutet av  
 1970-talet. 
  
 Att involvera brukarna i serviceproduktionen kan ske med olika motiv. För det första sker produktionen av social service och ut- bildning ofta samtidigt med konsumtionen och i samverkan mellan producent och konsument. Produktiviteten och kvaliteten är därmed beroende av relationen mellan dessa två. Behovet av samarbete och ett förtroendefullt förhållande mellan personal och klienter, brukare etc. som individer eller i organiserad form är därmed stort. 
 För det andra kan kostnaderna bli mindre än om endast kom- munalt anställda utför tjänsterna. Om föräldrar kan medverka på olika sätt i driften av ett daghem eller en skola kan detta minska kostnaderna. En tredje drivkraft kan vara sökande efter legitimitet. Om förtroendet för de kommunala serviceinstitutionerna är 
  
 7  
 Projektet påbörjades hösten 1998 och omfattar Gävle kommun, Nacka kommun, Örebro kommun, Landstinget i Värmland, Tema demokrati (Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet) samt Novemus, Högskolan i Örebro. 
 44 
  
 S 
 TIG  
 Medinabristfälligt kan involvering av brukarna i ledningen för verksam- heten vara ett sätt att öka förtroendet för den kommunala verk- samheten. För det fjärde finns det ett demokratiargument som går ut på att det hos brukarna finns en önskan om att utöva inflytande på verksamheten. Även utan en sådan framställd önskan kan det ur demokratisynpunkt vara viktigt att involvera brukarna i ett kollek- tivt ansvar för verksamhet och resurser. Demokratisk skolning är ett värde som framhålls i debatten (Möller 1996). Det som under vissa perioder lanserats som brukarmedverkan och brukarin- flytande, framför allt sedan mitten av  
 1980-talet, 
  kan således ses som ett sätt att öka den kommunala förvaltningens legitimitet, öka inflytandet och minska kostnaderna. 
  
 8.1 
  
 Olika former av kollektivt brukarinflytande 
  
 Det finns ett stort antal sätt att organisera brukarinflytande. Man kan låta innehållet styra formen, dvs. skapa en organisering kring inflytande över specifika frågor m.m. Men man kan också gå till kommunallagen och skollagen för att hitta färdiga institutionella lösningar. I kommunallagen ges möjlighet till så kallad villkorad delegation: 
 Om en nämnd [] uppdrar åt en anställd att besluta på nämndens vägnar, får nämnden uppställa villkor som innebär att de som utnyttjar nämndens tjänster skall ges tillfälle att lägga fram förslag eller att yttra sig, innan beslutet fattas. (KomL 6 kap. 38§) 
 En nämnd kan ge verksamhetsansvariga tjänstemän i uppdrag att rådgöra med t.ex. ett brukarråd innan beslut fattas. Enligt kom- munallagen kan en nämnd ställa detta som villkor. Det är också möjligt att föreskriva att en anställd får fatta beslut endast om företrädare för dem som utnyttjar nämndens tjänster har tillstyrkt beslutet (KomL 6 kap. 38§). Det senare innebär att brukarrådet får vetorätt. 
 Villkorad delegation kan betraktas som en konsensusprincip, dvs. om inte brukarstyrelsen och ansvarig tjänsteman är överens övergår ärendet till ansvarig nämnd. Villkorad delegation används 
 45 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 mer eller mindre inom kommunala institutioner i ca femtio kommuner. En ny försökslagstiftning har gett ett utvalt antal kommuner rätten att inrätta skolstyrelser där brukarna (för- äldrarna) är i majoritet (SFS 1996:205). Vid mitten av 1998 finns det drygt 120 grundskolor som har infört denna typ av föräldra- styrelser. Försöksverksamheten är ganska ny och på Skolverket förväntas antalet stiga. 
 Det finns en annan form av brukardemokrati, s.k. självförvalt- ningsorgan, som innebär mer långtgående delegering än vad villkorad delegation ger: 
 Om inte något annat följer av lag eller annan författning, får full- mäktige besluta att en nämnd får uppdra åt ett självförvaltnings- organ under nämnden att helt eller delvis sköta driften av en viss anläggning eller en viss institution. (KomL 7 kap. 18§) 
 Ett självförvaltningsorgan skall bestå av representanter för brukar- na av anläggningen eller institutionen samt av personalen som är anställd där. Den första kategorin skall vara i majoritet. Det bör påpekas att denna typ av brukaransvar endast omfattar en specifik anläggning eller institution och inte all verksamhet inom ett geo- grafiskt område. Uppskattningsvis förekommer självförvaltnings- organ i cirka trettio kommuner. 
 8.1.1 Områdesstyrelser 
 På vissa håll skapas vidgade former av brukarstyrning i betydelsen att ansvarsområdet vidgas från skola till ett geografiskt område. En sådan variant kallas ofta för områdesstyrelser. Det finns ännu inte så många sådana. I Örebro har ett förvaltningsråd för en grundskola övergått till att bli en områdesstyrelse med villkorad delegation. Styrelsen består av fem brukarrepresentanter och två tjänstemän. Kommundelsnämnden tilldelar områdesstyrelsen medel som denna i sin tur fördelar på olika verksamheter, framför allt skola och barnomsorg. Därutöver har styrelsen förslagsrätt i  
 trafik-, 
  plan- och miljöfrågor. Representanterna nomineras av en valberedning som utgår från befintliga föreningar och samman- 
 46 
  
 S 
 TIG  
 Medinaslutningar i området (Hudson, Fernandez och Abbott 1998). Fullmäk- tige utser ledamöterna. 
 I Eskilstuna planeras liknande former som en slags ersättning för de tidigare kommundelsnämnderna. Fyra geografiska områden är aktuella. I dessa fyra områden finns redan olika organiseringar. I ett fall finns en lokal samverkansgrupp där bland annat hyresgäster, hyresvärdar, politiska partier och kyrkan finns representerade. På andra håll finns föreningsråd som kan utvecklas till om- rådesstyrelser (Eskilstuna kommun 1998). 
 I Åre kommun tar man ett steg till. Där har inrättats en om- rådesstyrelse där hälften av ledamöterna tillsätts av fullmäktige och hälften genom direktval. Försöket i Åre beskrivs lite mer detaljerat i avsnitt 9.3. 
 I vissa fall är områdesstyrelser en slags  
 kvasi-kommundels- 
  nämnd där tjänstemän beslutar på en delegation som är villkorad på så sätt att brukarrepresentanterna har vetorätt. I andra fall kan områdesstyrelserna bli något av ett  
 kvasi-fullmäktige 
  för lokalsam- hället genom att vissa ledamöter tillsätts genom direktval. Hur som helst blir en områdesstyrelse mer politisk till sin karaktär än en brukarstyrelse eftersom de gemensamma angelägenheterna omfattar mer än en institution. Ledamöterna i styrelsen represen- terar inte bara föräldrar utan de boende i vidare mening. Därmed kan sägas att det är en styrelse för lokalsamhället snarare än en brukarstyrelse. 
  
 8.2 
  
 Problem och utmaningar för brukarinflytandet 
  
 Det finns åtminstone tre problemställningar som ofta förekommer i debatten om brukarinflytande. Den första handlar om huruvida det egentligen handlar om inflytande eller ej och om inflytande också kan och bör omfatta ansvar. Den andra rör brukarrepresen- tanternas representativitet och förankring i lokalsamhället och den tredje rör relationen mellan brukarmakt och den representativa demokratin. 
 Brukarinflytande handlar om kollektivt inflytande. Olika fakto- rer avgör brukarnas faktiska inflytande över en kommunal verk- 
 47 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 samhet. Grovt sett kan man tala om brukarnas egna resurser och egenskaper hos den institution eller verksamhet som brukarna skall utöva inflytande över (Hoff 1993, s.  
 75-80). 
  Egenskaper hos brukarna kan vara utbildning, socialt nätverk och de rätta kon- takterna. De institutionella egenskaperna kan vara inställning bland personal och ledning, kultur, formella och informella normer. 
 I detta sammanhang bör vi skilja mellan medverkan och in- flytande. Forskning kring demokratisering av t.ex. planerings- processer och boendeinflytande visar att deltagande inte automa- tiskt medför inflytande. I de fall det uppkommer tydliga konflikter mellan partierna räcker det inte med än så övertygande argument från brukarnas sida. I praktiken är det andra maktresurser än de goda argumenten som gäller. Även i de fall där inga tydliga kon- flikter kan observeras är det nödvändigt för deltagare med svaga maktresurser att mobilisera sig och utöva påtryckningar för att få sina intressen tillgodosedda (Miller 1988; Gaventa 1987). Att med- verka som brukarrepresentant inom t.ex. en skola är således inte det samma som att utöva inflytande över verksamhetens mål och innehåll. 
 Ett annat väsentligt problem gäller vad inflytandet skall om- fatta. Det kan råda delade meningar bland brukare, personal och politiker om vad föräldrarna och eleverna bör ha inflytande över. 
 Gäller det övergripande planering och utvärdering av verksamheten eller gäller det också verksamhetens mer konkreta innehåll? Åtminstone för några år sedan var detta föga problematiserat (Montin 1993b, s. 137f, Gill 1993, s. 153). Det är inte självklart att brukarinflytande och brukaransvar omedelbart bör institutiona- liseras i en viss form, t.ex. lokala skolstyrelser eller villkorad dele- gation. En annan utgångspunkt kan vara att definiera vilka aktivite- ter eller funktioner som i första hand bör ingå i inflytandet. Det kan vara att ange mål och profil för skolan samt utvärdering av verksamheten. När väl dessa funktioner är definierade, dvs. givits ett innehåll, är det dags att fundera över hur inflytandet/ansvaret skall organiseras. 
 Brukarinflytande kan på olika sätt förstärka särintressen på be- kostnad av allmänintresset. Det gäller både medborgare emellan 
 48 
  
 S 
 TIG  
 Medinaoch i relationen till den representativa demokratin. En stark lokal skolstyrelse i allians med lärare och skolledning kan utgöra en politisk kraft som ger skolan mer resurser än den annars skulle få. Men det kan också vara så att det är de redan resursstarka som deltar i brukarinflytandet och därmed stärker sitt politiska in- flytande (Hinnfors och Fisher 1995). Den sociala snedrekryte- ringen till brukarråd och liknande anförs ibland som argument mot införande av brukarinflytande i såväl skolan som andra institutio- ner. 
 Kollektiv brukarmakt kan alltså stärka det partikulära perspek- tivet på bekostnad av det universella; mobilisering av särintressen hotar allmänintressset. I denna mening kan man hävda att brukar- makt är ett uttryck för individualiseringen i samhället, på liknande sätt som valfrihetsreformer är det. Individers och mindre gruppers makt kan leda till en institutionell egoism där var och en är sig själv närmast. 
 Brukarinflytande är på den lilla demokratins nivå och en viktig fråga rör relationen mellan den lilla och den stora demokratin. Blir det en fördjupad arbetsdelning mellan den stora och den lilla demokratin eller bidrar brukarinflytande inom skolan till att be- främja helheten? Institutionaliserat brukarinflytande kan främja det politiska medborgarskapet. Att som brukare få inträde i den lilla politikens maktboningar skapar ett makt- och ansvarsgörande (en översättning av det vanligt förekommande begreppet empowerment). Det ger en konkretisering av politiken som annars i många ögon är en abstrakt företeelse. När det handlar om de egna barnens eller det egna bostadsområdets villkor blir poli- tiken konkret och synbar. Reellt inflytande kan vara en träning i demokrati. Även om brukarinflytandet huvudsakligen handlar om att utöva inflytande över en begränsad verksamhet – brukaren är partsborgare snarare än medborgare – kan det som en bieffekt stärka det sociala kapitalet och därmed demokratin. Eller som Watkins uttrycker det (se också Lamb 1998): 
 De överväganden som exempelvis styrelsen för ett daghem har att göra inför olika beslut är precis samma skolning i demokrati som en gång ägde rum inom ramen för de gamla folkrörelserna. (Möller 1996, s. 392) 
 49 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 En sådan koppling mellan det sociala kapitalet inom en avgränsad grupp av brukare/föräldrar och den kommunala representativa demokratin är emellertid inte självklar. 
 Ett annat synsätt är att de som deltar som brukare gör det för sina och kanske andra barns skull och är mer eller mindre ointres- serade av vad som försiggår i den stora demokratin annat än när det direkt drabbar den egna institutionen. Det är det näraliggande som engagerar, det som kan påverkas i vardagen. Relationen till partier, politiker och andra i den stora demokratin och politiken ses med misstänksamhet. Helheten är inte något som man som aktiv brukare engagerar sig i och partierna har inte mycket att hämta här i rekryteringshänseende. 
 En annan väsentlig synpunkt gäller avsaknaden av legitima spelregler för hur representanter i brukarstyrelser skall tillsättas. När det gäller kommunala nämnder är reglerna väl förankrade. Partierna nominerar och fullmäktige beslutar om sammansätt- ningen. När det gäller lokala skolstyrelser eller liknande finns det olika varianter, t.ex. att välja representanter vid ett stormöte eller bland föräldrar i ett klassmöte. En risk är att tillsättningen av representanterna av många betraktas som odemokratiskt, efter- som det inte finns några allmänt omfattande regler om hur det skall gå till. I vissa fall tillsätts en valberedning som utgår från befintliga föreningar i området. Då uppstår ytterligare en repre- sentativitetslänk, nämligen hur väl förankrad och representativ ledningen för dessa föreningar är. I värsta fall kan det uppstå för- troendeklyftor eller likgilitighet mellan representanterna och andra föräldrar/boende. Därmed har inte gapet mellan kommunala insti- tutioner och medborgarna försvunnit, utan snarare förflyttats en nivå. 
 Det är viktigt att diskutera vilka regler som skall gälla, vilka som är mest demokratiska. Hur skall olika åsikter hanteras; är konsensusprincipen mer demokratisk än majoritetsprincipen? Hur skall ledamöterna utses, genom att föreningar utser representanter eller genom direktval? Vad som anses mest demokratiskt varierar. I ett längre perspektiv kanske representativitetsproblemen minskar. Även om den modell som tillämpas av många uppfattas som odemokratisk i början kan kritiken minska efter hand när t.ex. 
 50 
  
 S 
 TIG  
 White 
 brukarstyrelsen åstadkommer resultat som uppfattas som goda av övriga föräldrar. 
  
 8.3 
  
 Några erfarenheter 
  
 Om vi skall se oss om i världen för att leta efter förebilder och kritiska empiriska analyser av brukarstyrelser inom t.ex. skolans område förefaller Danmark vara det lämpligaste resmålet. Här in- fördes obligatoriska skolebestyrelser i grundskolan och gym- nasiet 1989 respektive 1990. Brukarstyrelserna vid de danska skolorna har således inte så lång historia även om det finns exem- pel på skolebestyrelser som införts tidigare. Den kunskap om de danska brukarstyrelserna som finns baseras således till största delen på erfarenheter efter kort tid (Cummings och Williams 1998, s. 25). 
 I en nationellt omfattande studie av brukarinflytande i Dan- mark framgår bland annat att brukarna i allmänhet är aktiva och att de upplever generellt sett att deras politiska påverkansmöjligheter är större än bland medborgarna i allmänhet (Hoff 1993). Vid en jämförelse med Sverige framgår att fler av brukarna i Danmark tar initiativ till att påverka olika förhållanden än brukarna i Sverige. Det tyder på att formellt organiserat brukarinflytande har betydel- se både för brukarnas inflytande över verksamheten och för poli- tisk aktivitet i allmänhet (Hoff 1993). Det är således inte så att brukarinflytande nödvändigtvis utgör ett hot mot den representa- tiva demokratin (se också Thomas 1996). 
 Fallstudier av brukarinflytande i Danmark tyder vidare på att formellt brukarinflytande inte har lett till tätare eller mer inne- hållsrika kontakter mellan brukare och politiker. Brukarstyrelserna och de politiska organen lever sina egna liv ganska oberoende av varandra. Bland problem som uppmärksammats är att politikerna har svårt att släppa på sin makt. På de ställen där brukarna fått ett avgörande inflytande har det varit ett resultat av konflikter och påtryckningar snarare än av samarbete och förhandlingar (Sehested 1995). Senare tids studier ger emellertid vid handen att relationen mellan brukarstyrelser och kommunens politiska ledning utvecklas 
 51 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 på ett positivt sätt. Exempelvis förekommer dialogbudgetering som i korthet innebär att kommunledningen budgetförhandlar med skolebestyrelserna där framför allt föräldrarepresentanterna uppfattas som de mest legitima företrädarna för skolan (Cummings och Williams 1998). 
 Vissa studier av brukarinflytande i danska skolor pekar på att de professionellas ställning i verksamheterna utgör en avgörande fak- tor för föräldrarnas inflytande och att de ofta utgör ett hinder för föräldrainflytande (Sørensen 1995; Sehested och Fields 1996). Återigen har senare studier visat att föräldrar ofta inte uppfattar något hinder och att de professionella (lärarna och skolledningen) successivt blivit allt mer lyhörda för föräldrarnas synpunkter. Allt eftersom samtal mellan professionella och lekmän pågår skapas förtroendefulla förhållanden (Cummings och Bidsted 1998). 
 Det finns få studier av brukarrepresentanternas representativi- tet. Vissa studier har genomförts i Danmark som ger vid handen att representanterna i danska brukarstyrelser är generellt inte socialt representativa för hela befolkningen. Snedfördelningen förefaller emellertid inte vara så dramatisk. Personer med hög ut- bildning är överrepresenterade med mellan tre och tolv procent (Hoff 1993). I en översikt från Indenrigsministeriet framgår att representanterna i brukarstyrelserna ofta har högre utbildningsnivå än genomsnittet bland brukarna och påpekar att minoritetsintres- sen kan komma i kläm i bestyrelserna. Ministeriet påpekar emeller- tid också att även om brukarstyrelsernas sammansättning inte helt överensstämmer med sammansättningen bland brukarna i allmän- het behöver det inte innebära några större problem. Kommunala nämnder och andra politiska organ i kommunerna är inte heller fullständigt representativa för den sociala sammansättningen bland medborgarna. Men det ställer krav på att representanterna tar hän- syn till olika icke representerade intressen. I en undersökning av brukarstyrelser inom barnomsorgen (daghem) framkom att två tredjedelar av föräldrarna var tillfredsställda med sina represen- tanter och bestyrelsens arbete. Den sista tredjedelen ville inte ta ställning. Få var otillfredsställda med bestyrelsen (Indenrigsminis- teriet 1998). 
 52 
  
 S 
 TIG  
 MedinaI Sverige införs brukarinflytande i grundskolan i ett flertal kommuner. Fallstudier pekar på att intresset bland föräldrar att medverka i organiserat brukarinflytande är ganska stort. Men många är tveksamma till att också ta ansvar för skolans ekonomi och utveckling. Bland lärare råder det delade meningar om för- äldra- och elevinflytande i denna form. Några menar att det hotar deras professionella arbete. Andra är positiva och ser föräldrarna mer som en resurs än som ett hot. Ett framträdande resultat från vissa fallstudier är att det kontinuerliga samtalet har en förändran- de kraft. Initialt motstånd och spänningar mellan brukare och personal kan bytas ut mot mer positiv hållning allt eftersom dialogen mellan föräldrar och personal fortsätter (Persson 1996, Montin red 1998). 
 En intern utvärdering i Örebro från 1996 om självförvaltning och lokala styrelser inom grundskolan visade att det principiellt sett verkade vara ganska god överensstämmelse mellan lärare och föräldrar om vad föräldrarna i första hand borde ha inflytande över. Det var beslut om skolans mål och profil samt utvärdering av skolans verksamhet. I övrigt gick dock meningarna delvis isär. Lärarna var i mindre omfattning än föräldrarna benägna att låta föräldrarna utöva inflytande över pengarnas användning i skolan. 
  
 8.4 
  
 Sammanfattande intryck och diskussion 
  
 Den kommunala verksamheten har professionaliserats under årens lopp. Inte minst inom skolans område. Att driva fram brukar- styrelser med föräldramajoritet (i grundskolan) eller elevmajoritet (i gymnasiet) utmanar denna professionalitet på olika sätt. Det är således inte så egendomligt om lärare och skolledning med viss tveksamhet tar sig an denna typ av demokratiexperiment. Att ta emot brukarinflytande med öppna armar är ingen självklarhet om man samtidigt är missnöjd med den politiska styrningen. Brukarin- flytandet kan uppfattas som en ytterligare belastning. 
 Erfarenheterna från Danmark pekar på att det kollektiva brukarinflytandet kan utvecklas till något som stärker skolan och dess verksamhet. Att dra paralleller med Sverige är dock inte helt 
 53 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 självklart. Därtill är skillnaden mellan de båda ländernas institutio- nella historia för stora. I Danmark har aldrig brukarinflytande upp- fattats som något stort hot mot den representativa demokratin. 
 Det finns enligt vissa iakttagare en tradition av större flexibilitet i relation till det civila samhället i Danmark än i Sverige (Arvidsson, Mccullough och Powell 1994). Danmark har upplevt en mer konsekvent och kontinuerlig satsning på kollektivt inflytande för brukare av barnomsorg, äldreomsorg och inom grundskolan (Lindbom 1995). Även där finns spänningar mellan lärare och brukare i synen på vad inflytandet bör omfatta samt att kontinuer- liga samtal i brukarorganen kan minska dessa spänningar. Dialog kan föda och göda förtroendefulla relationer. På den institutionella (den lilla demokratins) nivå kan således medborgarandan utvecklas, men hur utveckla relationen mellan denna nivå och helheten? 
 För att ett system med kollektivt brukarinflytande och brukar- makt inte skall leda till fragmentering och institutionaliserat egen- intresse behövs länkar mellan den funktionella och den territoriella demokratin (Sørensen 1998). Ett sådant behov kan härledas ur demokratiteorin. Olika nivåer måste bindas samman för att hitta en balans mellan det partikulära och det universella (Dahl 1982). En sådan slutsats innebär att den representativa demokratins institutioner (partier, fullmäktige, nämnder) kanske behöver för- nya sin organisation för att skapa sådana länkar, t.ex. i form av kontaktpolitiker eller områdesbaserade fullmäktigeutskott. Det betyder att en kommun med kommundelsnämnder har bättre för- utsättningar att skapa band mellan den lilla och den stora demokra- tin än andra kommuner. Att införa brukarstyrelser eller områdes- styrelser i stället för kommundelsnämnder eller som ersättning för ett minskat antal förtroendevalda förefaller inte logiskt ur detta perspektiv. I ett system med brukardemokrati behövs fler snarare än färre förtroendevalda som representerar den territoriella demo- kratins helhetssyn. 
 Vi skall återkomma till frågan om relationen mellan den stora och den lilla demokratin i det avslutande kapitlet. Det behövs mer underlag för den diskussionen och vi vänder oss därför till andra varianter av demokratiexperiment. 
 54 
  
 S 
 TIG  
 White 
 9 Organisering i lokalsamhället 
 Det finns ett växande intresse för olika former av lokal mobilise- ring, framför allt i glesbygd och andra icke urbaniserade områden. De har olika namn såsom byagrupper, lokala utvecklingsgrupper, utvecklingsgrupper, samhällsföreningar och byalag (Wiggins 1998). Vissa har tillkommit som en lokal reaktion på olika missförhållan- den och andra har tillkommit mer eller mindre på initiativ från ovan. Vid slutet av  
 1980-talet 
  bedrevs en kampanj kallad Lands- bygd  
 -90 
  som var en landsbygdskampanj som Europarådet tog initiativ till. Kampanjen drevs av dåvarande Glesbygdsdelegationen under ledning av den socialdemokratiske industriministern. Även Hembygdsrörelsen hade startat en kampanj kallad För en levande bygd och kultur som organiserades av Folkrörelsekommittén med en centerpartistisk profil vid rodret. De båda kampanjerna kom att samarbeta under parollen Låt hela Sverige leva och den avslutades med en landsbygdsriksdag 1989 med 650 ledamöter från hela landet (Herlitz 1998). 
 Ett resultat av landsbygdsriksdagen var att en rikstäckande organisation bildades: Folkrörelserådet Hela Sverige skall leva. En uppgift för denna organisation blev att stödja olika former av lokala utvecklingsgrupper. Ungefär vid samma tidpunkt bildades ett projekt som kom att kallas  
 90-talets 
  byapolitik och fick stöd från den nybildade Glesbygdsmyndigheten, det likaså nybildade Folkrörelserådet, Svenska Kommunförbundet samt berörda läns- styrelser. Till detta projekt knöt sig drygt 15 kommuner och syftet var att stärka den lokala nivåns inflytande över den egna bygden och utveckla en kommunal planeringsstrategi som bygger på den lokala utvecklingskraften (Olsson och Forsberg 1997). 
 Den svenska lokalismen har vuxit till en rörelse som av vissa betraktas som början till en folkrörelse likvärdig den som startade vid slutet av  
 1800-talet. 
  I detta sammanhang spelar Folkrörelse- rådet Hela Sverige skall leva rollen av både ideolog (formulera argument för grundläggande värden såsom lokalt deltagande och inflytande), missionär (stimulera olika aktörer att arbeta utifrån dessa värden) och konsult (ge råd och stöd) (Olsson och Forsberg 1997). De kommuner som ingår i projektet  
 90-talets 
  byapolitik 
 55 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 har på olika sätt också gett stöd till och i vissa fall medverkat till att organisera lokala grupper. 
 Antalet lokala utvecklingsgrupper och liknande som registrerats vid Folkrörelserådet har vuxit stadigt sedan mitten av  
 1980-talet. 
  Vid mitten av  
 1990-talet 
  fanns närmare 3 500 och det framgår att de ovan redovisade kampanjerna spelade stor roll för tillkomsten av olika grupper (Herlitz 1998). De flesta (85 procent) av grupperna är ideella föreningar. Övriga former är ekonomiska föreningar, aktiebolag eller mer tillfälliga organiseringar såsom projekt, arbetsgrupper eller studiecirklar. Eftersom grupperna uteslutande är ideella eller ekonomiska föreningar är de demokra- tiska organisationer med formella demokratiska krav på besluts- former m.m. Grupperna är i allmänhet mycket aktiva och registret över olika aktiviteter är brett; från bygdespel till ansvar för om- fattande verksamheter. Kulturgeografen Davis har på grund- val av studier av 1 600 lokala utvecklingsgrupper gjort bedöm- ningen att om alla vore lika aktiva som dessa och bidrog lika mycket till samhället skulle det bland annat innebära att 70 000 är aktiva i grupperna, att det läggs ner 4,4 miljoner ideella arbets- timmar per år till ett värde av 660 miljoner kronor (Wiggins 1998, s. 67). 
 Det finns fall där kommunen i det närmaste låtit grupperna sköta sig själva och andra fall där grupperna mer eller mindre inte- grerats med den kommunala apparaten. Ett exempel på det senare är den s.k. partioplitiska nämnden i Svågadalen. 
  
 9.1 
  
 Partiopolitisk verksamhet i Svågadalen 
  
 Svågadalen ligger i nordvästra hörnet av Hudiksvalls kommun och ingår i Delsbo kommundel 
 8 
 . I kommunen finns fyra kommundels- nämnder, varav en ligger i Delsbo. Svågadalen är ett glesbygdsom- råde som har fått vidkännas kraftiga befolkningsminskningar de senaste  
 30-40 
  åren, i hög grad beroende på rationaliseringar inom 
  
 8  
 Hela avsnittet om Svågadalen är huvudsakligen en förkortad version av Robinson och Forsberg 1997 
 . 
  
 56 
  
 S 
 TIG  
 Medinaskogsbruket. Utflyttningen har varit stor, vilket inneburit att be- folkningens medelålder har stigit. Av Svågadalens ca 700 invånare är omkring 50 procent över 60 år. Av de förvärvsarbetande är cirka 30 procent sysselsatta inom agrara näringar. Flertalet förvärvsarbe- tande pendlar dock till arbeten utanför Svågadalen. Dessutom medför den höga genomsnittsåldern och det vikande befolknings- underlaget att samhällsservicen undermineras. 
 Svågadalsborna har under en längre tid levt med grundläggande försörjningsproblem som på sikt utgör ett hot mot bygdens över- levnad. Redan på  
 1970-talet 
  började man i studiecirkelform disku- tera frågor kring bygdens överlevnad. På  
 1980-talet 
  framstod det allt klarare att samhällsservicen sviktade i Svågadalen. Kommun- styrelsen tillsatte en utredning, Samhällsservice i Svågadalen. Utredningsgruppen bestod av kommunala politiker och chefs- tjänstemän. Utredningen var klar våren 1987. Den handlade huvudsakligen om underlaget för skolan i den norra delen av dal- gången, i byarna Brännås och Ängebo. Utredningen förordade en nedläggning av Brännås skola och en satsning i Ängebo. Dessutom föreslogs en koncentration av all samhällsservice (kommun- och landstingsservice) till Ängebo i en gemensam anläggning. Tanken var att en sådan anläggning hade möjlighet att bryta sektors- tänkandet och därmed bidra till samordningsvinster. Kommun- styrelsen beslutade att överlämna utredningen till dellenbygdens nyinrättade kommundelsnämnd för handläggning. En lednings- grupp för projektet tillsattes med kommundelschefen som pro- jektledare. Svågadalsprojektet hade därmed kommit igång. 
 I samband med ett möte inom ramen för Hela Sverige ska  
 leva-kampanjen 
  i Malung 1987 presenterade kommunens repre- sentanter planerna på att satsa i Svågadalen. Detta ledde till att Svågadalen blev utsedd till en av landets tre framtidsbyar (eller byområden) inom ramen för ett pilotprojekt som drevs av Downs bygdsdelegationen. Projektets grundtanke var att byinvånarna skulle ta utvecklingen i egna händer, snarare än att bli föremål för glesbygdspolitik. Byinvånarna skulle definiera vilka åtgärder som behövdes för att göra den egna byn till en attraktiv plats att bo i. Pilotprojektet innebar att ett antal byar med olika förutsättningar skulle stimuleras till egna aktiviteter med hjälp av ett ekonomiskt 
 57 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 startbidrag, 100 000 kronor/framtidsby. En förutsättning för att delta i projektet var att den egna kommunen var villig att satsa tid och pengar i projektet. Efter formell ansökan från Hudiksvalls kommun utsågs Svågadalen till en framtidsby. Svågadalsprojektet blev alltså synliggjort nationellt på ett tidigt stadium därför att några kommunrepresentanter råkade vara på rätt ställe vid rätt tidpunkt (Carlsson 1993). 
 Svågadalsprojektets övergripande mål beskrevs med orden livs- kvalitet, småskalighet och närdemokrati. Mer konkret formulera- des målen på följande sätt: 
 [] sörja för en väl fungerande samhällsservice med kontinuitet i verksamheten, genom samverkan över yrkesgränser och mellan fackliga organisationer skapa hela och fasta tjänster, där så behövs genom utbildning, och på så vis trygga kontinuiteten, genom ett intensivt utvecklingsarbete öka möjligheterna till ett bibehållet och stabilt befolkningsunderlag, genom långtgående närdemokrati utveckla kommundelsreformen. 
 Ett omfattande utvecklingsarbete sattes igång med ett stort antal organisationer inblandade, både från Hudiksvalls kommun och från nationell nivå. Vid ett stormöte med svågadalsborna på hösten 1988 presenterades planerna och en referensgrupp för befolk- ningen valdes. Arbetsgrupper bildades och konkret projektarbete formulerades. 
 Våren 1989 byggdes  
 Svågagården  
 som är en anläggning på ca 3 000 kvm. Den inrymmer skola och barnomsorgslokaler, hem- tjänst och distriktssköterska. Dessutom finns äldreanpassade lägenheter. Vidare finns i centrala delen Folkets Hus stora sal, matsal med tillhörande storkök, samt en aktivitetshall. Här finns 
 också kyrksal, föreningskök, och ett litet bibliotek. Slutligen finns en tvättstuga och verkstäder för trä och textil. En verksamhetsan- svarig för varje område sköter den dagliga verksamheten. All administration och ekonomi sköts av en särskild platschef, som dessutom är föreståndare för Folkets Hus och arbetsledare för Folkets  
 Hus-anställda. 
  
 Vidare fanns en särskild ledningsgrupp och ett självförvalt- ningsråd. Verksamhetsansvariga utgjorde tillsammans med fackliga 
 58 
  
 S 
 TIG  
 Medinarepresentanter husets ledningsgrupp. Självförvaltningsrådet bestod av nio personer, som representerade olika organisationer samt personalrepresentanter. Rådet svarade för verksamheten inom skola, barnomsorg, äldrevård, kultur och fritid inom området. För detta tilldelades medel ur kommundelens budget. 
 Kommunens egen utvärdering av Svågadalsprojektet och andra undersökningar har lyft fram några centrala slutsatser av Svågadals- projektet, som är särskilt intressanta utifrån ett  
 politiskt-demokra- 
  tiskt perspektiv. 
 För det första kan svågadalsborna beskrivas som en outnyttjad resurs. I en medborgarundersökning 1992 tillfrågades medborgarna om sin beredskap att göra något för Svågadalens utveckling. Av de tillfrågade var det 21 procent som redan var engagerade. Därutöver var det 15 procent som sa att de var beredda att ställa upp. Hela 64 procent av svågadalsborna ansåg sig inte kunna göra något (24 procent) eller var inte beredda att ställa upp (40 procent) (Olson och Olson 1992). Detta kan tolkas på olika sätt. Utvärderarnas tolkning är: Det visar på dåligt självförtroende. Orsaken till det svala engagemanget kan vara den uppifrånstyr- ning som varit utmärkande för projektet. Byborna har inte känt sig delaktiga i processen (Olson och Olson 1992, s. 29). I sin doktorsavhandling talar också Williams om byutveckling uppifrån (Carlsson 1993, s. 125). Denna karaktär hos Svågadals- projektet är kartlagd och analyserad på ett övertygande sätt. Där- emot kan man diskutera om svågadalsbornas begränsade intresse var ett uttryck för dåligt självförtroende eller om det snarare skall tolkas som ett kritiskt och rationellt ointresse som i själva verket bottnar i ett bra självförtroende och visst egensinne. 
 En annan viktig erfarenhet var tendensen till att några personer tog på sig för mycket arbete. Utvärderarna framhåller: Sådana personer verkar på gott och ont som oersättliga, vilket också ger en negativ effekt på andra människor som får en känsla av otill- räcklighet. Det är viktigt att denna problematik uppmärksammas och diskuteras (Olson och Olson 1992, s. 29). 
 En tredje slutsats var att erfarenheterna av Svågadalens intresse- förening och självförvaltningsråd var positiva. Självförvaltnings- rådet, med handhavande av budget för området, bedömdes vara av 
 59 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 särskilt stort värde för att byborna skulle känna att utvecklings- arbetet angår dem. Vidare framhöll utvärderarna att: En speciell problematik med självförvaltningsrådet är hur representationen ska se ut och hur det ska bli en reell koppling mellan självförvalt- ningsrådets representanter och dem de representerar. I Svågadalen vill man inte bygga denna representation på de etablerade politiska partierna, utan i stället en representation utifrån föreningar på orten (Olson och Olson 1992, s. 30). Det innebär att demo- kratiinitiativet (till det som så småningom blev den opolitiska nämnden) kom nerifrån, från engagerade svågadalsbor. Vid inter- vju med en representant för Svågadalens intresseförening under- ströks att man i självförvaltningsrådet upplevde det orättvist att vissa föreningar var representerade i rådet men inte andra. Å andra sidan kan man hävda att det ändå var uppifrånstyrt, i den meningen att det var en liten aktiv del av svågadalsborna – den lokala eliten – som var drivande. 
 9.1.1 En opolitisk nämnd 
 Svågadalens självförvaltningsråd inkom med en skrivelse till Hudiksvalls kommun den 30 november 1994, i vilken rådet före- slog att kommunstyrelsen inrättar en opolitisk nämnd i Svågadalen. I skrivelsen fanns bilagt förslag till reglemente och vidare föreslogs att nomineringen till nämnden skulle ske via allmänna val inom skolans upptagningsområde. 
 Efter en politisk process kunde enighet nås bland partierna i Hudiksvalls kommun om inrättandet av en opolitisk nämnd under en försöksperiod. Representanter för Folkrörelserådet spelade en viktig roll i denna process genom att samtala och försöka påverka partierna. Vid Hudiksvalls kommuns fullmäktigesammanträde den 29 januari 1996 beslutades: 
 att inrätta en opolitisk nämnd för de frågor som i dag handläggs av Svågadalens självförvaltningsråd, 
 att nämnden får verka under en försöksperiod fr.o.m. 1 juli 1996 – 31 december 1998 och att försöket utvärderas senast januari 1998, samt 
 60 
  
 S 
 TIG  
 White 
 att uppdra åt kommunkansliet att upprätta förslag till reglemente för den opolitiska nämnden samt avge förslag om hur valet skall genomföras. 
 Vid sammanträdet framförde kristdemokraten Harding önskemålet att nämnden bör benämnas partiopolitisk nämnd i stället för opolitisk. Detta ändringsförslag avslogs av kommunfull- mäktige. Denna terminologiska skillnad är intressant att notera. Frågan är vad olika aktörer lägger in i ordet opolitisk och parti- opolitisk. Ska Svågadalens demokratiska nämnd ägna sig åt politik utan partier eller är det fråga om kollektiv värdefördelning som i någon mening är tänkt att vara  
 icke-politisk? 
  Ordet opolitisk och partiopolitisk syftar i första hand på att de politiska partierna inte ska nominera kandidater i valet till nämnden. I stället sker nomi- nering av enskilda individer i bygden och om de nominerade är intresserade att ställa upp kandiderar de i valet till nämnden. 
 En alternativ tolkning är att begreppet opolitisk faktiskt avser något som inte har med politik att göra och som delvis kan fångas av andra termer såsom självförvaltning och lokal utveckling. Ett sådant synsätt kan ligga både i partiernas och byalagens intressen. För partierna kan det vara lämpligt att politik blir synonymt med partipolitik och bland byalagens människor finns det knappast något intresse att förknippas med politik eftersom det kan sam- manblandas med partipolitik. Bygderörelsens politikskapande har en konsensuskaraktär och skiljer sig därför i grunden från parti- politiken. Man kan således tolka valet av termen opolitisk nämnd som uttryck för en arbetsfördelning mellan olika former av lokalt politikskapande. 
 Den opolitiska nämnden blev direkt folkvald. Val till nämnden hölls söndagen den 5 maj 1996. 70 procent av de 493 röstberätti- gade invånarna deltog. Nämnden består av sju ordinarie ledamöter och sju ersättare. Av de ordinarie ledamöterna som blev valda var fem män och två kvinnor. Nämnden skulle prövas under en för- söksperiod på 2,5 år (1/7 1996 – 31/12 1998). Under våren 1998 beslutades att försöksverksamheten skall fortsätta även under mandatperioden  
 1998-2002. 
  
 61 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 9.1.2 Medborgarna och den opolitiska nämnden 
 Under 1996 genomfördes en surveyundersökning bland samtliga röstberättigade svågadalsbor 
 9 
 . Frågorna som ställdes kretsade kring följande: Hur ser svågadalsborna på den opolitiska nämnden? Vad har man för inställning till den och vilka effekter/konsekvenser förväntar man sig? Är svågadalsborna beredda att kandidera till den opolitiska nämnden? Finns det en rekryteringsreserv? Vad kännetecknar de människor som är beredda att kandidera? 
 Bland svågadalsborna fanns en tämligen spridd uppfattning att redan inflytelserika svågadalsbor skulle få ännu större inflytande i och med inrättandet av den opolitiska nämnden. Hälften instämde i ett påstående med denna innebörd. Å andra sidan var det en lika stor andel som instämde i att svågadalsborna får bättre möjligheter att påverka den offentliga servicen samt att vanliga svågadalsbor får större inflytande. Dessa resultat kan tolkas som att svågadalsborna förväntade sig få bättre möjligheter att påverka servicen samtidigt som den lokala eliten bedömdes stärka sin ställning. 
 När det gäller svågadalsbornas allmänna inställning till den opolitiska nämnden kunde konstateras att ungefär hälften var posi- tiva. Att det rådde vissa tveksamheter bland den andra hälften kan tolkas som en avvaktande inställning bland svågadalsborna. I samt- liga ålderskategorier utom de över 65 år finns en majoritet som är positiva till nämnden. Avvikelsen för den äldsta ålderskategorin hänger ihop med att nästan hälften av denna grupp inte hade någon uppfattning. Pensionärerna var inte negativare än övriga, utan snarare osäkrare. Inställningen till den opolitiska nämnden var varken köns- eller åldersrelaterad. 
 De passiva byalagsmänniskorna var mer skeptiska till den opoli- tiska nämnden än de som var aktiva. En tänkbar förklaring är att den opolitiska nämnden möjligen bidrar till formalisering och pro- fessionalisering av det lokala utvecklingsarbetet, vilket kan upp- 
  
 9  
 Undersökningen var således en totalundersökning. Svarsfrekvensen blev 78 procent (239 personer). Den genomfördes i samarbete mellan Hudiks- valls kommun och Novemus – Högskolan i Örebro. För en mer detaljerad redovisning av resultaten se Robinson och Forsberg 1997. 
 62 
  
 S 
 TIG  
 Medinalevas som elitiseringstendenser i synnerhet av dem som finns i de inflytelserikas närhet: de passiva i byalagen. 
 Bland föreningsaktiva uppvisade en tredjedel en negativ inställ- ning. Den opolitiska nämnden är alltså inte okontroversiell inom partipolitiken trots att försöket sker i partipolitiskt samförstånd. Det finns risk för spänningar inom de politiska partierna. En be- gränsad partipolitisk lojalitet tycks medföra en något positivare inställning till nämnden. Det framgår också när vi analyserar med hjälp av ett mått över röstsplittring i politiska val. Av de svågadals- bor som splittrade sina röster på två eller flera partier vid valen 1994 och 1995 var andelen positiva till nämnden klart högre jäm- fört med de medborgare som röstade på samma parti i alla val som de deltog i (66 mot 51 procent). 
 9.1.3 Vilka vill vara med i nämnden? 
 Är svågadalsborna beredda att ställa upp som ledamöter i nämn- den? Finns det en rekryteringsreserv? Endast sex procent (21 per- soner) sade sig vara beredda att kandidera. 86 procent (301 perso- ner) ville inte ställa upp och uppgift saknades från 8 procent av de svarande. Under 1996, när enkäten besvarades, verkade det således inte finnas någon rekryteringsreserv att tala om. 
 Vad är det för typ av människor som var beredda att ställa upp i nämnden? Av de 21 som var villiga att kandidera fanns 15 män och sex kvinnor, dvs. 71 mot 29 procent! Det motsvarar åtta procent av den manliga populationen på 170 personer och tre procent av den kvinnliga uppgående till 181 individer. Dessa data är intressanta att jämföra med resultat från intervjuer med byalag och lokala grupper. I dessa sammanhang, när det är fråga om konkret utveck- lingsarbete, är kvinnor i stort sett lika mycket engagerade som män. Är den opolitiska nämnden som organisationsform mer in- tressant och lämplig för män? Innebär den direktvalda nämndens formaliserade konkurrens mellan kandidaterna att män lockas att delta och kvinnor snarare tenderar att dra sig ur? Annan forskning om kvinnor och politik ger vid handen att kvinnor i allmänhet 
 63 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 anser att den kommunala politikens former utgör ett hinder för engagemang (Hedlund 1996). 
 En karakteristik över de som var beredda att kandidera till den opolitiska nämnden kan ges med följande nyckelord: utbildade, heltidsarbetande, män i högre grad än kvinnor, engagerade i byalag och hembygdsföreningar men inte i politiska föreningar samt med stort samhällsintresse och deltagande i politiska val. Vidare upp- visade de kandidatbenägna personerna relativt svaga partipreferen- ser. 
 9.1.4 Avslutande reflektion 
 Mot bakgrund av de studier som gjorts talar mycket för att det är en delvis ny eller nygammal typ av politik som växer fram i Svåga- dalen. I stället för partier är det individer som är de viktigaste aktörerna. De som är beredda att bli politiker i den nya opolitiska nämnden är samhällsengagerade i flera avseenden, men det är ett engagemang som sker i stort sett utanför partierna. De kandide- ringsbenägna har politiska preferenser med relativt svag intensitet. Kanske är det en ny typ av mer konsensusinriktad och medborgar- nära politik som utvecklas – en ny folkrörelse som utmanar parti- erna? Samtidigt kan sägas att utmaningen ännu inte fått någon om- fattande folklig förankring i Svågadalen. Valdeltagande sjönk från 70 procent vid det första valet (maj 1996) till 62 procent vid det andra valet (november 1998). Det var färre som deltog vid valet av den opolitiska nämnden än vid det ordinarie riksdags- och kom- munvalet (Kommunaktuellt nr 36, 1998). 
  
 9.2 
  
 Demokratiexperiment i Gävle 
  
 I Gävle kommuns  
  
 Bya-stadsdelspolitiska 
  strategi för utveckling av den lokala demokratin  
 finns en problemformulering som under- stryker att offentlig verksamhet i alltför hög grad har formats av 
  
 64 
  
 S 
 TIG  
 Medinaprofessionella förvaltningar och experter 
 10 
 . Vidare framhålls att i takt med förändringen av samhället har både beslutsfattande och ansvar i många fall flyttats upp till högre nivåer eller koncentrerats till allt färre människor. För att hantera problemet måste, menar man, människors egen vilja att ta ansvar för sin vardag tillvaratas bättre än hittills. Det krävs därför att allt fler människor får möj- lighet att bestämma över sin egen vardagssituation, som med- borgare, i sitt boende, på sin arbetsplats, som konsument och på sin fritid. Här tänker man sig att i samverkan med förenings- och näringsliv stimulera fram intressanta och engagerade former för in- flytande. Bredden i det folkliga engagemanget betonas. Det måste vara många människor som skall stå för processer för att öka med- borgarinflytandet, inte enstaka eldsjälar. 
 På planeringsstadiet insåg  
 POG-kommittén 
  att man inte skulle ha för bråttom. Om kommunen skulle gå fram på traditionellt kommunalt vis riskerade man att toppstyra förändringsarbetet, vilket sannolikt skulle hämma det man ville uppnå: ökat lokalt engagemang och en större självkänsla ute i kommundelarna. Slut- satsen blev att dessa ambitioner endast kan uppnås om initiativet kommer underifrån. Detta talade emot tanken på att genomföra en generell förändring med omedelbar verkan, liksom att starta för- söksverksamhet i hela kommunen. Kommittén beslutade därför att föreslå en mer begränsad försöksverksamhet i endast två kommun- delar, nämligen Hamrånge (landsbygd) och Sätra (stadsdel). Denna uppläggning kunde kasta ljus över den lokala demokrati- utvecklingens skilda förutsättningar i stads- och landsbygdsmiljö. Att blicken riktades mot just dessa två kommundelar hängde ihop med tidigare initiativ från lokala aktörer, dels i form av lokal mobilisering i Hamrånge med krav riktade mot kommunen, dels initiativ från HSB och Hyresgäströrelsen för boendeutveckling i Sätra. De två kommundelarna framstod som ganska naturliga försöksområden.  
 POG-kommitténs 
  förslag erhöll ett enhälligt partipolitiskt stöd. I mars 1995 antog Gävle kommunfullmäktige 
  
 10  
 Hela detta avsnitt om demokratiutvecklingsprojektet i Gävle är hämtat ur Olsson 1998. 
 65 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 kommitténs förslag till direktiv och därmed kunde projektet starta. 
 Styrgrupp för demokratiprojektet är kommunstyrelsen. Projek- tet saknar dock en traditionell projektledare. En tjänsteman har en samordnande roll för projektet, men har inget verkställande ansvar. Ansvaret för projektets förverkligande i försöksområdena skall, enligt beslut i kommunfullmäktige, skötas av lokala led- ningsgrupper. Angående gruppernas sammansättning ges inga bestämda direktiv. 
  
 Hamrånges utvecklingsgrupp  
 bildades i mars 1995. Utvecklings- gruppen bildades på initiativ från Gävle kommun. Kommunen – representerad av bl.a. dåvarande kommunalrådet och några tjänste- män – bjöd in allmänheten till information om demokratiutveck- lingsprojektet vid ett flertal tillfällen och vid ett av dessa utsåg närvarande ortsbor en valberedning. Denna fick i uppdrag att ge förslag på ledamöter till en utvecklingsgrupp för Hamrånge- bygden. Till informationsmötena kom inte särskilt många från allmänheten. Det sista mötet, när ledamöter till utvecklings- gruppen skulle väljas, kom dock ca  
 40-50 
  personer. 
 Kommunledningens direktiv och utgångspunkter vid till- sättandet av den lokala utvecklingsgruppen var att den skulle vara opolitisk och bestå av sju ledamöter. Vidare framhöll kommunled- ningen att det är önskvärt att ledamöterna kommer från olika delar i området så att gruppen får en bred orts- och personkännedom. Detta var inte minst viktigt med tanke på tidigare konkurrens och spänningar mellan olika orter och föreningar i Hamrångebygden. Med utgångspunkt från dessa kriterier fick valberedningen i upp- gift att skaffa fram namn på kandidater som var villiga att ta på sig uppdraget som ledamot i utvecklingsgruppen. Vid mötet med all- mänheten presenterade valberedningen sju kandidater. Under mötets gång kom förslag från allmänheten om ytterligare två kandidater till dessa poster. I stället för att välja bort två kandidater valde ortsborna att utöka antalet ledamöter till nio stycken. Ledamöterna är bosatta i olika byar och är aktiva medlemmar i olika föreningar i bygden. 
 Gruppen utgör ingen traditionell styrelse, utan har en samman- kallande som tar emot all post samt en kassör. Gruppen träffas 
 66 
  
 S 
 TIG  
 Medinaminst en gång i månaden, ibland två. Mötena är offentliga och för- läggs till olika orter för att underlätta för ortsborna att komma. Valet av sammanträdesort bestäms i hög grad av vilka frågor som skall behandlas. Har en fråga direkt koppling till en ort är det naturligt att mötet också hålls där. Ingen dagordning sätts upp till mötena, utan aktuella frågor tas upp och diskuteras helt enkelt. Varje möte protokollförs. 
 En särskild utmaning för demokratiprojektets organisering i  
 Sätra  
 var avsaknaden av lokal mobilisering i kommundelen. Någon form av lokal samarbetspartner ansågs nödvändig för att kunna starta upp projektet. Den lösning som föreföll lämplig var att in- leda ett samarbete med idrottsföreningen IK Sätra, som är en etablerad och välkänd förening i stadsdelen. Kommunen och IK Sätra kom överens om att idrottsföreningen skulle fungera som valberedning inför ett allmänt möte för sätraborna. Avtalet innebar att klubben uppdrogs att samråda med föreningar och enskilda. Under några månader på heltid fick en ledamot i idrottsföre- ningens styrelse åka runt i stadsdelen och försöka intressera för- eningar och enskilda för demokratiprojektet. Vid de olika mötena gav han människor möjligheten att utse representanter som skulle ingå i den grupp på ca 25 personer som skulle bildas senare. Han hade också med sig en förslagslåda i vilken invånarna kunde lägga olika förslag rörande stadsdelens utveckling. 
 Under våren 1995, i samband med den årligen återkommande festen Lucas, presenterades projektet närmare i form av en offentlig utställning. Under oktober månad 1995 genomfördes ett offentligt möte till vilka alla invånare i stadsdelen var inbjudna. Vid detta möte valdes den projektgrupp på 25 personer som har an- svaret att demokratiprojektet förverkligas i Sätra. Gruppen fick namnet Öppet Forum Sätra och består av en blandad person- sammansättning: invandrare, nyinflyttade, länge bosatta samt boende från alla områden av stadsdelen. 
 Det finns klara likheter mellan Hamrånge- och Sätragruppens måldokument. I båda fallen är det fråga om en lång rad strategier och aktiviteter som har med lokal utveckling att göra snarare än demokratiutveckling. Ökat deltagande är dock en demokratiaspekt som fokuseras och som mer direkt kan relateras till demokrati- 
 67 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 utveckling. Frånvaron av principer eller spelregler för deltagandet gör att det kan betraktas som allmän utveckling av medborgar- engagemanget snarare än som demokratiutveckling. Önskemål från grupperna om att man i kommundelen skall få beslutanderätt över kommunala medel kommer rimligen att trycka upp frågan om spelregler på demokratiprojektets dagordning. 
 9.2.1 Några preliminära resultat 
 Vilka problem och utmaningar har varit aktuella för de lokala grupperna under projektets första två år? 
 För det första har det varit en svår utmaning för både Hamrånge- och Sätragruppen att mobilisera ortsbor på bredden. I båda kommundelarna är det  
 10-15 
  personer som arbetar aktivt, men man vill engagera fler. Mobiliseringsproblematiken skiljer sig delvis åt mellan de två kommundelarna. I Sätra torde själva mobili- seringen vara svårare. Det är befolkningsmässigt ett relativt stort område med bristfälliga folkrörelsetraditioner. I Hamrångebygden finns mycket engagemang, men det är inte alldeles enkelt att definiera och kanalisera det inom ramen för ett sammanhållet Hamrångeprojekt. I detta område har mobiliseringssvårigheterna inslag av en samordnings- och samarbetsproblematik. Hamrånges utvecklingsgrupp ser dock positiva tecken, inte minst tack vare gruppens opolitiska karaktär. Det är fördelaktigt eftersom inte någon ledamot behöver ta hänsyn till eller känna sig bunden av partiprogram och uppfattningar hos partikollegor. Nu anses leda- möterna kunna koncentrera sig på att arbeta för bygdens bästa. Flera ledamöter är eller har varit partipolitiskt aktiva. Detta märks dock inte när de arbetar i gruppen, då har de Hamrångebygdens bästa framför ögonen, framhåller gruppens ordförande. Parti- politik diskuteras aldrig i utvecklingsgruppen. 
 För det andra har gruppernas relationer till olika förvaltningar delvis olika karaktär. I många fall har de mycket positiva erfaren- heter, medan de i andra har mötts av mer negativa besked. Ett bra exempel här är sätragruppens goda samarbete med Tekniska kontoret gällande trafikfrågor m.m. å ena sidan, och de mindre 
 68 
  
 S 
 TIG  
 Medinalyckosamma kontakterna med Fritidsnämnden gällande bland annat en ny isbana, å den andra. Det finns sannolikt flera olika för- klaringar till att relationen mellan de lokala grupperna och förvalt- ningarna varierar. Om de lokala grupperna exempelvis agerar som förkämpar och kommer med kostsamma förslag torde de få svårt i relation till aktuell förvaltning. I demokratiprojektets syfte ingår ju faktiskt också att bidra till en effektivare kommunal organisation, vilket kan innebära att en nyinvestering inte anses platsa som ett realistiskt alternativ. Andra förklaringar till variationerna kan ha att göra med kulturskillnader, tidsbrist hos förvaltningar och rena intressemotsättningar mellan tjänstemän och lokala före- 
 trädare. 
 9.2.2 En framtidsdiskussion 
 Hur kommer framtiden att gestalta sig för demokratiexperimenten i Gävle? Projektet kan karakteriseras som sprunget ur en kollek- tivistisk demokratisyn och utgör avsteg från demokrati på svenska. Projektet stimulerar olika former av deltagande som på olika sätt utmanar partisystemet och den kommunala förvaltningen. Ett scenario är att projektet banar väg för en otydlig maktfördelning mellan den lilla och den stora politiken, dvs. en fragmentering av politiken. Initiativ, debatter och beslut kan spridas till olika delar i och utanför den kommunala organisationen. Det blir svårt att veta vem som egentligen ansvarar för vad. Många kan vara engagerade, men det är nya lokala eliter som har avgörande inflytande. Enskilda enheter och förvaltningar kan uppvisa god handlingskraft, men till men för en helhetssyn. 
 Ett annat scenario är att fler kommunala beslut förankras direkt hos medborgarna. Om medborgarna hyser stort förtroende för besluten och dess genomförande blir frågor kring maktens regle- ring inte så allvarlig. En bred mobilisering och konsensusoriente- rade beslut minskar behovet av att tydliggöra det politiska an- svaret. Dagordningsmakten tas över av medborgarna och deras föreningar. Bredden i engagemanget och samspelet med de poli- tiska partierna reducerar risken för ensidigt inflytande för vissa 
 69 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 intressen. Handlingskraften finns utspridd där behov och problem gör sig gällande. Nya lokala eliter växer fram, men de granskas och kontrolleras ständigt av andra engagerade medborgare. 
 Sammantaget kan sägas att en avgörande fråga för utvecklingen är – precis som i den klassiska liberala demokratiteorin – att disku- tera och utveckla former för avvägningen mellan reglering och handlingsfrihet. Demokratisk kontroll och insyn kräver tydlighet som i sin tur förutsätter att makten är reglerad. Å andra sidan kan en långtgående reglering innebära att medborgarnas mobilisering och inflytande begränsas. 
  
 9.3 
  
 Fördjupat medborgarinflytande i Åre 
  
 Fördjupat medborgarinflytande var från början ett politiskt socialdemokratiskt initiativ i Åre kommun 
 11 
 . Flera orsaker anges till projektets tillblivelse. Dels ville man öka människors engage- mang för samhällsfrågor dels möjligheter att hitta andra former för kommunal verksamhet samt skapa ett engagemang och en dialog mellan medborgarna och politiker för sådana frågor. Man ville från politikerhåll ta vara på de strömningar som fanns ute i bygden bland byautvecklingsgrupperna. Det finns också ett inte fullt lika tydligt uttalat syfte med demokratiprojektet. Ett syfte som handlar om att effektivisera och bekämpa budgetunderskottet i kommu- nen. Projektet kan genom ökat medborgardeltagande och ökad sysselsättning i förlängningen spara in pengar till kommunen. I projektets syftesbeskrivning och av dess riktlinjer kan man se en stark betoning på handling och effektivitet. Man försöker efter- sträva konkreta resultat i form av ökad sysselsättning och bevara/ utöka den kommunala servicen. Man utvecklar enligt projekt- beskrivningen ett fjärde alternativ till nedskärningar, skattehöj- ningar eller avgiftshöjningar. 
  
 11  
 Avsnittet om Åre kommun är en förkortad version av en opublicerad studie som gjorts av Parker vid Novemus 
 . 
  
 70 
  
 S 
 TIG  
 MedinaMålsättningen är enligt projektbeskrivningen indelad i sex delmål: 
  
 à 
  
 att fördjupa demokratin genom aktivt medborgarinflytande, 
  
 à 
  
 öka delaktigheten och förståelsen för den kommunala ekono- min hos medborgarna, 
  
 à 
  
 öka engagemanget hos befolkningen för den offentliga sektorn, 
  
 à 
  
 bibehålla den kommunala servicen, 
  
 à 
  
 att totalt under treårsperioden skapa minst 10 nya arbets- tillfällen/deltagande per ort, dock ej kommunala, samt 
  
 à 
  
 att genom projektet effektivisera den kommunala verk- samheten. 
  
 Projektet finansieras, av Åre kommun, Länsstyrelsen i Jämtland samt  
 EU-medel. 
  Det inleddes 1997 och beräknas fortsätta i tre år till år 2000. 
 9.3.1 Organisation 
 Det övergripande ansvaret och kontrollfunktionen har en kommu- nal ledningsgrupp som består av ett arbetsutskott i kommunstyrel- sen. Som motor och ansvarig för implementering i projektet fungerar en central projektledare som är anställd av Åre kommun och har sin bas på kommunkontoret i Järpen. Ute på orterna finns sedan en lokal projektresurs, alltså en lokal projektledare som skall samordna aktiviteterna på orten och administrera det lokala nät- verket. Den lokala projektledaren finansieras av respektive lokala ekonomiska förening. Utöver dessa funktioner kommer olika specialinsatser som exempelvis ekonomihantering, juridisk assistans, IT osv. att upphandlas och utföras enligt beställningar av den lokala ekonomiska föreningen. Varje lokal ekonomisk förening är organiserad efter de regler som finns för hur sådana skall se ut och har således en styrelse och skrivna stadgar. Föreningarna i sig är sedan indelade i olika ämnesrelaterade arbetsgrupper. 
 På varje ort har det inrättats bykontor som del i projektet vilka är tänkta att fungera som en informations- och samordningscentral för respektive by. Där är det också tänkt att man skall få stöd och 
 71 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 hjälp i arbetet att hitta finansiering för sina projekt. Enligt projekt- informationen skall bykontoren fungera som en naturlig länk mellan bybor, kommun och andra myndigheter och förvaltningar. 
 Parallellt med demokratiutvecklingsprojektet finns ett annat projekt som heter Åre 2002. Det är en visionär programförklaring för att stärka företagandet i Åre kommun och därmed försäkra sig om kommunens överlevnad. Det är ett samarbete mellan kom- munen, arbetsförmedlingen näringslivet och byautvecklings- grupperna. 
 9.3.2 Områdesstyrelse och geografiskt utskott 
 I maj 1998 beslutade fullmäktige att på försök under två år inrätta ett geografiskt utskott till fullmäktige och en områdesstyrelse i syfte att stärka medborgarnas inflytande och ansvar samt att bryta sektoriseringen. Områdesstyrelsen är tämligen unik i sitt slag genom att den till hälften tillsätts av fullmäktige och till hälften genom direktval (sammanlagt 10 ledamöter samt ersättare). Det är en blandning av vanlig nämnd och en partiopolitisk nämnd. Styrel- sen får samma ställning som andra nämnder med ansvar för för- skola, grundskola samt äldreomsorg i det geografiska området. Områdesstyrelsen ersätter inte byutvecklingsgrupperna utan de fortsätter sitt arbete. I nomineringsprocessen till de fem direkt- valda platserna nominerades 54 personer och av dessa tackade 30 ja till att stå med på valsedeln. Valet genomfördes i mitten av novem- ber och fullmäktiges ledamöter i områdesstyreslen utses i början av december 1998. Valdeltagandet blev lågt. Endast 47 procent av de röstberättigade deltog i valet (Kommunaktuellt nr 36, 1998). 
 9.3.3 Reflexioner 
 Projektet Fördjupat medborgarinflytande har varit ett politiskt initiativ med demokratiska ambitioner men också med betoning på effektivitet och handling. Kommunens försämrade ekonomi är en av orsakerna till projektet men också en medborgarsyn som sträcker sig bort från den kundorienterade privata medborgaren till 
 72 
  
 S 
 TIG  
 Medinaen aktivt deltagande politisk medborgare. Kanske kan projektet ses som ett försök att återskapa den gamla lokala folkstyrelse- modellen, dvs. ett uttryck för en backlash mot centralisering och kommunsammanslagningar. Det talas om att invånarna ska känna stolthet över sin bygd och att det är den känslan som engage- manget vilar på. Det finns hos vissa en vision om att resten av Sverige skall få höra talas om Hallenbygdenkänslan. På det sättet kan en spridningseffekt uppnås. Det är i första hand den territori- ella identiteten som åberopas som legitimitetsgrund i stället för den funktionella, administrativa och partipolitiska. 
 Representativitetsproblematiken är närvarande. Når man alla man vill nå, eller är det ett engagemang för det begränsade antalet redan aktiva? Erfarenheterna så långt visar att det är en mindre skara invånare som engagerar sig och att dessa företrädesvis är kvinnor. I projektledningen tror man dock på ett större engage- mang när invånarna börjar se resultat av projektet, när de förstår att de kan ha ett reellt inflytande över delar av den kommunala verksamheten. 
 Det finns således en politisk vilja att återskapa strukturer för kollektivt engagemang och gemenskap som på sikt kan få effekter på rollfördelningen mellan politiker, tjänstemän samt medborgare. Det finns också en politisk vilja att experimentera med olika meto- der för att öka medborgarnas inflytande och delaktighet i den lokala politiken. Tillkomsten av en områdesstyrelse samt ett geografiskt utskott är ett sätt att kombinera demokrati på svenska och andra kollektivt orienterade former. 
  
 9.4 
  
 Sammanfattande intryck och diskussion 
  
 Det finns ett antal genomgående tema kring fenomenet lokala ut- vecklingsgrupper. Det handlar framför allt om hur många med- borgare som kan engageras och hur detta engagemang kan bibe- hållas samt om relationen mellan grupperna och kommunen. 
 Ett genomgående problem som framträder i samtliga demo- kratiförsök är svårigheten att engagera tillräckligt många med- borgare för att det skall kännas tillfredsställande för initiativ- 
 73 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 tagarna. Ofta framställs deltagande som ett mål i sig och därmed uppstår besvikelse om inte medborgarna infinner sig. Det är ett klassiskt problem och har bland annat lett till att förespråkare för en konkurrensdemokrati där lokala eliter tävlar mot varandra om medborgarnas gunst ständigt fått nya stöd för sina argument. Tittar vi lite närmare på vad som faktiskt sker i de lokala demo- kratiförsöken samt vrider och vänder lite på de teoretiska argu- menten för olika former av demokrati kan den klassiska distink- tionen mellan deltagardemokrati och konkurrerande elitdemokrati delvis ifrågasättas. 
 För det första finns de i några fall inslag av för mycket snarare än för lite deltagande i den meningen att det finns ett relativt stort antal organisationer där medborgarna representeras på olika sätt. 
 Detta fenomen – för mycket organisering – skall givetvis inte tas som argument för att det borde vara färre engagerade, men det pekar ändå på problem som synes vara viktiga att uppmärksamma. I t.ex. fallet Gävle (Hamrånge) uppstod en del samordnings- och samarbetsproblem mellan olika aktiva intressen och på andra håll kan observeras tendenser till en utspädd process där ansvarsför- hållandena är oklara och ingen tycker att hon/han har påverkat något väsentligt (Montin, red 1998). Det kan uppstå ett antal parallella organ som inte samarbetar med varandra om inte spelreglerna är givna. 
 För det andra är inte det deltagardemokratiska målet givet för alla. Snarare är det så att den lokala organisering som sker inte all- tid ges rubriken deltagardemokratiförsök utan beskrivs mer i ter- mer av lokal utveckling och mobilisering. Det tycks finnas vissa tendenser till att kommunledningar i allmänhet framställer i stort sett alla organisationsförändringar i syfte att skapa deltagardemo- krati. Vi känner igen det från diskussioner om kommundels- nämnder, målstyrning etc. Förändringar som i första hand syftar till att effektivisera, förbättra kvaliteten eller skapa ökad till- gänglighet för den kommunala servicen framställs ofta som reformer i syfte att öka medborgarnas direkta deltagande i olika beslutsprocesser. Det förefaller vara ett nordiskt fenomen att integrera effektivitet och demokrati på detta sätt (Klausen och Ståhlberg 1998). 
 74 
  
 S 
 TIG  
 MedinaPå liknande sätt kan man se lokal organisering som dels ett sätt att mobilisera resurser och kompetens för att lösa gemensamma problem, dels som ett sätt att engagera medborgarna som ett mål i sig. Den initiativtagande kommunledningen framställer projektet som en deltagardemokratisering medan deltagarna själva på lokal nivå framställer det i första hand som ett lokalt utvecklingsprojekt. De ser inte organiseringen som ett deltagardemokratiskt projekt utan mer som ett medel att mobilisera lokala resurser och lösa konkreta problem. Därmed inte sagt att det skulle finnas någon motsättning mellan lokal mobilisering och demokrati, utan olika förväntningar på hur många som skall deltaga i olika sammanhang och i övrigt hur stora förväntningar som skall ställas på den interna demokratin. 
 Denna diskussion om förhållandet mellan demokrati och lokal mobilisering och problemlösning knyter an till en tredje problema- tisering nämligen att högt deltagande inte är en given förutsättning för att många skall bli engagerade. Även om ett relativt fåtal deltar i olika arrangemang såsom öppna stormöten eller föreningsträffar kan det som avhandlas spridas till andra och därmed framkommer en indirekt effekt. Förutsättningen är dock att det som avhandlas är relevant för medborgarnas problemverklighet och att det finns en kommunikation mellan passiva och aktiva. Det kan ju vara så att de till synes passiva, dvs. de som inte deltar i olika mötes- sammanhang, är nog så aktiva i olika – kanske tillfälliga – opinions- bildande, mobiliserande eller resultatorienterade processer. Ofta framställs förekomsten av eldsjälar som avgörande för ett pro- jekts fortlevnad och framgång. Men det finns andra som med små men betydelsefulla insatser bidrar till olika positiva resultat. Eld- själar och ledare är betydelsefulla för ett projekt, men undervegeta- tionen av små vardagliga insatser är nog så viktig. 
 Relationen mellan lokala grupper och kommunen kan vara ut- formad på olika sätt och ge olika effekter. En framträdande kom- munal påverkan och involvering kan leda till att de lokala grupper- na förlorar sin själ och blir koloniserade av kommunala och statliga regelverk eller inordnade i det kommunala systemet (Berglund 1998). De kan också komma i kläm mellan kommunens ekono- miska väktare och medborgarnas krav och önskemål om en god 
 75 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 service (Olsson och Forsberg 1997). Den autonomi och integritet som från början utgjorde drivkraften i människors engagemang försvinner i och med integreringen i den stora demokratin. En motsatt variant är att de lokala grupperna ges en långtgående själv- förvaltning och på sikt tar över allt mer av ansvaret över den kommunala servicen (Olsson och Forsberg 1997). 
 Det finns exempel på att ett rådgivande politiskt organ om- vandlats till en fristående ekonomisk förening. Ett sådant system kan leda till en fragmentering och oklara makt- och ansvarsför- hållanden. Frånvaron av styrning eller involvering från kommunens sida kan också leda till att de lokala grupperna inte får något reellt inflytande eller att det inte blir något substantiellt resultat av deras strävanden. De kanske blir lokala kulturella inslag utan reell politisk betydelse. I vissa fall bildar grupper, byalag m.m. nätverk. Det är ett mellanting mellan de autonoma grupperna och den kommunala integreringen. En sådan variant skulle kunna organi- seras så att olika bygderåd eller liknande fick mandat i de kommu- nala organen, t.ex. genom kvotering. På det sättet skulle parti- representationen kompletteras med en lokalsamhällesrepresenta- tion (Olsson och Forsberg 1997). 
 * 
 De redovisade demokratiexperimenten uppvisar olika slags nyheter i förhållande till det jag kallat för demokrati på svenska. I flera fall handlar det om att försöka förnya de befintliga institutionerna, så- som fullmäktige och nämnder. I andra fall handlar det om att finna komplement till den representativa demokratin, framför allt i form av kollektivt brukarinflytande, valfrihet och mobilisering i lokal- samhället. Ett genomgående drag är olika former av decentralise- ring och utlokalisering av politiken. Därmed inte sagt att landets kommuner fortsätter en väg mot generellt ökad decentralisering. Det finns åtskilliga drag av centralisering och koncentration vad gäller ekonomisk och politisk styrning i många kommuner. Det växer fram en kombination av centralisering och decentralisering. Den ekonomiska styrningen av den kommunala organisationens olika grenar hårdnar samtidigt som politiska avgöranden sprids till nya kollektiva sammanslutningar. 
 76 
  
 S 
 TIG  
 MedinaIndividualistiska och nya former av kollektivistiska synsätt på demokratin utmanar på olika sätt den etablerade kommunala demokratin. Utmaningen kan beskrivas som ökande spänningar mellan den lilla och den stora demokratin. I det följande skall senare års demokratiexperiment belysas med hjälp av teorier som handlar om denna relation. 
 10 Den lilla och den stora demokratin 
 Under senare år har det ofta påtalats att politiken har fått minskat handlingsutrymme (se t.ex. direktiven till Demokratiutredningen, 1997:101). Med det skall förstås de statliga politiska organens handlingsutrymme. Den globaliserade ekonomin innebär att en- skilda nationers ekonomier blivit alltmer beroende av vad som händer i världsekonomin. Regeringens möjligheter att bedriva en självständig nationell ekonomisk politik är i stor utsträckning beroende av den globala ekonomins olika aktörer. De nationella politiska och demokratiska institutionerna tenderar att pressas samman av internationalisering och decentralisering (Brown m.fl. 1997). Det innebär inte nödvändigtvis att den statliga poli- tikens betydelse minskar i stor och avgörande omfattning, men dess tyngd minskar i takt med att politiska avgöranden i allt större utsträckning fälls på flera nivåer och ibland i olika slags inter- organisatoriska och interregionala arrangemang (ibland kallat partnerskap). 
 10.1 Politikens explosion 
 De politiska möjligheterna att forma samhällen på lokal, nationell och internationell nivå behöver dock inte bli mindre på grund av denna utveckling. Däremot är kanske de nuvarande politiska for- merna inte anpassade till en ny och vidare politisk och demokra- tisk uppgift. Politiken har exploderat och spridits på olika håll. En del har övergått till EU och andra transnationella och trans- regionala organ, medan en del har spridits till olika nivåer och miljöer inom landet. Politiska avgöranden i termer av att utveckla 
 77 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 regler för hantering av gemensamma problem och fördelning av gemensamma resurser fälls inom, mellan och utanför den represen- tativa demokratins olika organ. Exempel på sådan utveckling finner vi i olika internationella och nationella sammanhang. Under de senaste tio årens lopp har det tillkommit en rik flora av termer som betecknar denna politikens explosion, t.ex. partnerskap, nätverk och governance i stället för government, funktionell demokrati i stället för representativ demokrati (Elander 1997; Kooiman 1993; Whitaker, Mcmahon och Koppenjan 1997; Olsson och Griffin 1997; Rhodes 1997). 
 Gränsen mellan stat och civilsamhälle luckras upp, inte minst på lokal nivå. Lokala utvecklingsgrupper, byalag och företagar- föreningar är mer än sociala gemenskaper. För det första är de i hög grad involverade i politiken både genom att forma och genomföra lokal politik. För det andra är de politiska enheter genom att de inte befolkas av människor som har gemensamma värderingar och intressen. Snarare är det människor med olika värderingar och intressen som samhandlar kring ett gemensamt problem (jfr Glass och Fields 1997). Politikens explosion betyder både att politiska avgöranden sprids och att gränsen mellan det politiska (kommunen) och det sociala (civilsamhället) luckras upp. Politiken finns också i det sociala. 
 Det som utgör objekt för studier i denna rapport, brukarin- flytande, lokala utvecklingsgrupper, valfrihet, medborgarpaneler med flera demokratiexperiment är också ett uttryck för politikens explosion. Allt fler avgöranden av kollektiv karaktär, dvs. vem som skall erhålla vad, när och hur flyttas ut från de representativa demokratiska organen till andra kollektiva miljöer. Det i detta sammanhang mest intressanta är inte att avgöranden delegeras till tjänstemän i den kommunala organisationen, vilket varit en ständigt pågående process sedan kommunsammanslagningarna, utan till olika brukar- och medborgargrupper. 
 78 
  
 S 
 TIG  
 Medina10.2 Demokratins explosion? 
 Frågan om vad detta hot innefattar och om det egentligen är något hot behöver emellertid belysas ytterligare. När det handlar om att politiken exploderar och sprids ut till olika brukar- och med- borgargrupper hamnar vi i en av demokratiteorins kärnfrågor, nämligen vad som utgör ett demos – en medborgarsamman- slutning med rättigheter och skyldigheter – och hur detta demos skall avgränsas från andra medborgarsammanslutningar. Det finns inga givna kriterier för vad som utgör en sammanslutning av med- borgare med vissa rättigheter och skyldigheter. Uppfattningar om vad som utgör folket i en demokrati varierar mellan olika demo- kratimodeller (Held 1996). Oftast förekommer en territoriell avgränsning mellan olika medborgarsammanslutningar, framför allt nationalstaten. Exempelvis kan vi se avgränsningar i termer av vilka som har rätt att rösta vid olika val (Rosas 1995). 
 Ser vi till utvecklingen i Sverige under senare år har antalet folk i denna mening ökat. Sedan några år tillbaka utgör vi till- sammans med övriga  
 EU-medborgare 
  ett folk som väljer leda- möter till  
 EU-parlamentet, 
  ett flertal kommuner har delats upp i mindre kommuner och det har tillkommit en territoriellt avgränsad medborgarsammanslutning som väljer till en s.k. partiopolitisk nämnd i Svågadalen. Om vi bortser från rätten att rösta finns det en rad andra territoriella indelningsgrunder. Det gemensamma är att det finns angivna rättigheter och skyldigheter för medborgarna (Meehan 1997). Därmed kan en kommundel eller ett lokalsamhälle utgöra en medborgarsammanslutning, dvs. ett demos. 
 Förändringar i vad som avses med folket spänner således över ett stort spektrum. Att sådana förändringar sker visar att en territoriell avgränsning är en social konstruktion som tillkommer genom politiska processer och varierar mellan olika politiska, historiska och kulturella sammanhang (Meehan 1997; Sørensen 1998). Brown m.fl. sammanfattar det på följande sätt: 
 Sammanslutningar av medborgare kan bildas på såväl territoriell som  
 icke-territoriell 
  grund. Demokratin kräver inte en stat, egent- ligen inte ens ett geografiskt avgränsat område. Det räcker med att det finns en någorlunda permanent grupp av medborgare som 
 79 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 förenas av ett knippe rättigheter och skyldigheter. (Brown m.fl. 1997, s. 24) 
 Med utgångspunkt från att vilka som utgör ett demos i hög grad är ett resultat av politiska processer samt historiska och kulturella sammanhang kan man tänka sig även funktionella indelnings- grunder såväl som territoriella. Härmed landar vi i dagens aktuella debatt om brukarstyrelser och områdesstyrelser av olika slag som är en blandning av funktionell och territoriell indelning (Sørensen 1998). Vi får därmed en uppsjö av olika demokratier, dvs. där medborgarsammanslutningar formar ett styrelseskick över gemen- samma angelägenheter. På samma sätt som politiken exploderar kan vi säga att demokratin exploderar. Det uppstår ett antal parti- Briggs överlappande demokratier inom ramen för en större demokra- tisk enhet. I princip är det inget nytt, alla demokratier är partiella eftersom de inkluderar en viss grupp medborgare och exkluderar andra. Det nya är att antalet partiella demokratier ökar och på olika sätt utmanar den mindre partiella demokratin som t.ex. en kom- mun utgör. 
 Ur perspektivet demokrati på svenska, med förhoppningarna om en väl fungerande representativ demokrati med hög legitimitet för de etablerade demokratiska institutionerna, förefaller politikens och demokratins explosion utgöra minst sagt ett problem. Hur skall denna pluralism samordnas? Hur skall de olika brukar- och medborgarsammanslutningarna fogas samman under en demokratisk hatt där en politisk helhetssyn är vägledande för resursfördelningen? 
 Det är ett synsätt ovanifrån. Ser vi det från enskilda med- borgare eller medborgarsammanslutningars perspektiv kan be- dömningen vara en annan. De partiella demokratierna (den lilla demokratin), såsom brukarstyrelser och lokala utvecklingsgrupper kan verka främjande för medborgarnas demokratiska skolning och engagemang för gemensamma spörsmål. I den lilla demokratin blir politiken mer konkret än i den stora demokratin (Sørensen 1998). Det handlar om konkreta frågor kring barnens eller lokalsam- hällets utveckling. Många föredrar denna form av politiskt engage- mang före ett kommunalpolitiskt engagemang. Det kan leda till ett 
 80 
  
 S 
 TIG  
 Medinamakt- och ansvarsskapande på ett sätt som också ger synbara resultat av ansträngningarna. Olika former av brukar- och med- borgarorganisering kan därför ses som allmänt främjande den lokala demokratin. 
 Detta var två tolkningar från två utsiktspunkter som pekar ytterligare på behovet av att diskutera relationen mellan den lilla och den stora demokratin. Vilka spelregler behöver utvecklas för att politikens och demokratins explosion inte leder till en avdemo- kratiserande fragmentering i samhället? Hur skapas legitima och förtroendefulla relationer mellan den lilla och stora demokratin? För att få svar på det kan vi vända oss till en teori som fått starkt genomslag under senare tid, nämligen om det sociala kapitalets roll. 
 10.3 Den fungerande demokratin och det sociala kapitalet 
 En omtalad studie av regionala skillnader i Italien med avseende på hur demokratin och den offentliga politiken fungerar har gett starka argument för att det behövs en utvecklad medborgaranda i lokalsamhället (Putnam 1996). Resultaten från den italienska studien, tillsammans med en rad efterföljande och samtida betrak- telser av det civila samhället och dess betydelse för demokratin, anses av forskare vara ett uttryck för sökande efter ett nytt paradigm för att hantera samtida samhällsproblem världen över (Miller och Torres 1997). En fungerande demokrati i termer av relativt högt politiskt deltagande och förtroende för de demokra- tiska institutionerna och ett effektivt politiskt system förutsätter att det sedan lång tid utvecklats ömsesidighet och förtroende i de sociala relationerna, att det finns en gemensam grundläggande tro på att solidaritet och samarbete är den bästa lösningen samt att människor föredrar att bilda sociala nätverk och organisationer för att lösa gemensamma problem. Kort sagt: En fungerande demo- krati kräver ett socialt kapital som består av förtroende, gemen- samma normer och sociala nätverk (Putnam 1996). 
 Det handlar i grunden om att lösa sociala dilemman som upp- står när människor inte samarbetar trots att de egentligen skulle 
 81 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 vinna mest på att samarbeta. När man inte litar på att alla andra vill samarbeta så följer man sitt eget kortsiktiga intresse vilket kan leda till att alla förlorar. Ett effektivt samarbete, dvs. då alla sam- arbetar för gemensamma ändamål kan bara uppstå då man litar på att alla andra väljer att samarbeta. Utan denna tillit och tilltro till andras benägenhet att samarbeta uppkommer ett socialt dilemma (Ostrom 1998; Eaton 1998). 
 Det sociala kapitalet är något som successivt växer fram och består av flera ömsesidigt självförstärkande faktorer. Om männi- skor ser vinster med att samarbeta så ökar samarbetet och där- med det sociala kapitalet. Medborgaranda uppstår således i miljöer med vissa förutsättningar. Dessa förutsättningar har oftast ut- vecklats under en lång tid – i den italienska studien talar Hartman om hundratals år. 
 Det tar längre tid att utveckla ett stort socialt kapital och där- med en fungerande demokrati än att rasera den. Sverige karakteri- seras ofta som en folkrörelsedemokrati, där ett vittförgrenande föreningsliv och vitala partier utgör demokratins grund. Vidare kännetecknas den generella välfärdspolitiken av normer som skapar ömsesidigt förtroende och solidaritet (Eaton 1994). Enligt teorin om det sociala kapitalets betydelse är förutsätt- ningarna för deltagardemokrati således större i Sverige än på många andra håll i världen. De svenska folkrörelserna kan sägas vara en av de viktigaste grunderna för det sociala kapitalet i Sverige. I en läsebok om folkrörelserna från 1946 kan vi läsa något som påminner starkt om Putnams beskrivning av med- borgarandan i norra Italien: 
 Naturligtvis tog det lång tid att komma överens om hur man skulle samarbeta för att få det bättre. Det ligger många misslyckanden bakom våra dagars folkrörelser. Men med tiden lärde man sig att arbeta på lång sikt och hålla ihop. Skall man kunna hålla ihop, måste man också lära sig att visa hänsyn för varandra, ibland ge efter en smula på sin egen mening för att andra också skall få sin rätt och för att det skall bli ett förtroendefullt samarbete. Detta är just vad medborgarna i ett samhälle måste lära sig, om samhället skall bli sådant, att åtminstone de allra flesta trivs där. Medlemmar- na i våra folkrörelser lärde sig sålunda egentligen också en hel del 
 82 
  
 S 
 TIG  
 Medinaav konsten att vara goda och lojala medborgare samtidigt som de lärde sig att bli goda medlemmar i sina föreningar. (Elldin 1946, s. 12) 
 Folkrörelsedemokratin är inte särskilt vital i det (post)moderna svenska samhället. De traditionella folkrörelserna har förlorat mycket av sin kraft. Inte minst partierna har tappat förankring bland medborgarna. Vidare har idén om kollektiva solidariska lösningar starkt utmanats av mer individorienterade lösningar. Slutligen kan framhållas den kommunala servicedemokratins in- riktning mot medborgaren som konsument snarare än politisk medborgare. Därmed skulle man kunna säga att det sociala kapita- let har minskat och behöver återuppbyggas för att på det sättet stärka demokratin. I många kommunala demokratiprogram och liknande finns någon referens till Hartman eller någon liknande studie som talar om socialt kapital och medborgaranda. Det före- faller något självförnekande men kanske fullständigt logiskt att nutida svenska demokratireformatörer i stor utsträckning i stället vänder sig till den internationella debatten än till vår egen folk- rörelsehistoria. 
 10.3.1 Är socialt kapital i sig demokratiskt? 
 Det allmänna intrycket av Putnams studie är att socialt kapital i sig är främjande för demokratin. Någon sådan betydelse har egent- ligen inte begreppet. Ursprungligen kommer begreppet från eko- nomisk teori och är en kategori vid sidan av fysiskt, finansiellt och mänskligt kapital (Coleman 1990, s. 300). Skillnaden mellan det sociala och det mänskliga kapitalet är framför allt att det förra är något som individer besitter medan det senare är något som indi- vider gemensamt utvecklar. Socialt kapital är ett neutralt begrepp i den meningen att det handlar om vad som åstadkommer social handling. Det skapas när relationer mellan människor förändras på sådant sätt att det underlättar handling. En grupp vars medlemmar manifesterar förtroende för varandra har större förmåga till hand- ling än en grupp som saknar detta gemensamma förtroende (Johnson 1990, s. 304). 
 83 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 Ett omfattande nätverk av social handling i form av föreningar och organisationer behöver inte medföra att demokratin utvecklas i termer av demokratisk medborgaranda eller leda till att de poli- tiska och demokratiska institutionerna på ett bättre sätt förankras bland medborgarna. Ett starkt socialt kapital kan också leda till polarisering mellan olika grupper och till fragmentering i samhället (Miller och Torres 1997). Det avgörande för i vilken riktning det sociala kapitalet används är hur de politiska institutionerna funge- rar, hur etablerade normer och regler kring gemensam problem- lösning fungerar i relation till civilsamhällets olika organiseringar. 
 Om inte de etablerade politiska institutionerna har förmåga att på ett legitimt sätt möta olika medborgarorganiseringar finns en risk att det sociala kapitalet leder till en odemokratisk utveckling snarare än en demokratisk (Berman 1997). Således kan inte demo- kratiska institutioner såsom partier och representativa organ er- sättas av ett vittförgrenat nätverk av föreningar, lokala utvecklings- grupper, brukarstyrelser etc. och leda till en ökad demokratisk medborgaranda. Det sociala kapital som utvecklas i dessa organise- ringar måste länkas till de politiska institutionerna för att undvika en fragmentering. 
 10.4 Lokalsamhället, legitimiteten och friheten 
 Det som håller samman relationen mellan valda och väljare, mellan politiska institutioner och medborgarna i en demokrati kallas legitimitet. De politiska institutionerna behöver medborgarnas förtroende eller acceptans för att kunna bedriva en accepterad värdefördelning. Att starta eller stödja demokratiexperiment är ett sätt att bibehålla och stärka denna legitimitet. Legitimitetsproble- matiken har blivit allt mer uppmärksammad under de senaste  
 10-15 
  åren. Startpunkten var kommunsammanslagningarna. Åtskilliga organiseringar i lokalsamhället sammanfaller med de gamla kom- mungränserna. Under 1980- och  
 1990-talen 
  har olika faktorer bi- dragit till att medborgarna i lokalsamhället funnit det både ange- läget och stimulerande att skapa olika organiseringar (lokala ut- vecklingsgrupper m.m.). Även äldre organisationer såsom byalag 
 84 
  
 S 
 TIG  
 Medinaoch idrottsföreningar har i flera fall fått en renässans. Denna organisering kan ses som en reaktion på kommunsammanslag- ningar och andra faktorer i samhällsutvecklingen, och det är ofta så det förklaras. Det finns emellertid en annan aspekt som är viktig att lyfta fram, nämligen kommunens behov av att stödja lokalsam- hällets organisering att bibehålla och stärka legitimiteten genom att utveckla ett demokratiskt interorganisatoriskt samspel. 
 Det demokratiska interorganisatoriska samspelet kan beskrivas i termer av relation mellan kommunen och lokalsamhället (Smith  Aarsæter 1998), som är en variant av det som tidigare kallats för den stora och den lilla demokratin. Kommunen är i detta sammanhang en geografiskt avgränsad multiorganisation av politik och verksamhet som syftar till att tillgodose gemensamma och individuella behov och lösa gemensamma problem, det som vi tidigare kallat en servicedemokratisk institution. Lokalsamhällen är också geografiskt avgränsade enheter som mer eller mindre sammanfaller med kommunen. Ett lokalsamhälle kan ses som bestående av individer och olika slags organiseringar. Det utgör inte någon enhet som vilar på gemensamma värdegrunder eller liknande, utan är en mer eller mindre sammanhållen politisk enhet som innehåller olika politiska och kulturella inslag. Det finns de som hävdar att viss grad av homogenitet i lokalsamhället är en för- utsättning för utvecklande av vital demokrati och hög delaktighet. Det krävs vissa grundläggande gemensamma värderingar för att åstadkomma kollektiv samhandling (se t.ex. Avineri och  
 De-Shalit 
  1992). 
 Det moderna samhället är emellertid till stora delar multi- kulturellt och en modern demokrati innefattar att alla bör ha lika möjligheter att delta i den lokala dialogen. Att hävda att det skall finnas grundläggande gemensamma värderingar kan i praktiken innebära majoritetens förtryck av minoriteter (Miller 1995). En modern demokrati bygger på kulturell pluralism där medborgarna förväntas lyssna på varandra och visa generositet inför skilda värderingar och världsuppfattningar (Howard 1998). Man kan säga att det som skiljer en politisk från en social sam- fällighet är att i det förra fallet delar människor samma problem och utmaningar men inte nödvändigtvis samma intressen och 
 85 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 värderingar. I det senare fallet är det gemensamma värderingar och intressen som står i fokus. Det är det senare som oftast förknippas med kommunitarism. 
 Ett lokalsamhälle består ofta av olika föreningar och organisa- tioner, t.ex. idrottsföreningar, kulturella föreningar, politiska för- eningar och ekonomiska föreningar. Dessa föreningar och organi- sationer är ofta sammankopplade genom överlappande medlem- skap och aktiviteter. Denna överlappning gör att vissa personer har en mycket god överblick över sitt lokalsamhälle och utgör ett slags nyckelpersoner i lokalsamhällets sociala kapital. De kallas ibland för eldsjälar, men det kan också röra sig om människor som arbetar mindre synligt men ändå effektivt för det som i allmänhet betraktas som lokalsamhällets bästa. 
 Inom modern forskning av sambanden mellan lokalsamhälle (civilsamhälle) och politiska institutioner har framkommit att ett vitalt civilsamhälle med medborgare som känner tillit och sam- hörighet med varandra också känner större tilltro till de politiska institutionerna (kommuner, landsting etc.) än de medborgare som inte är lika integrerade i lokalsamhälle (Nielsen 1998). Därmed kan sägas att det finns ett grundläggande behov för den kommunala multiorganisationen med dess politiska och professionella organi- sationer och verksamheter att genom stödjande av lokalt för- eningsliv bibehålla och stärka sin legitimitet i lokalsamhället, som i praktiken innebär flera lokalsamhällen. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att funktionell och territoriell brukar- och medborgarorganisering är både ett uttryck för att det redan finns ett socialt kapital, men också att detta kapital kan ut- vecklas i en riktning som är positiv för de små kollektiven. Det är emellertid inte självklart att denna utveckling harmonierar med den stora demokratin. I själva verket kan det utmynna i växande konflikter mellan det partikulära och det universella. En avgörande fråga förefaller vara om och på vilket sätt den lilla och den stora demokratin kan och bör länkas samman. Det handlar inte om att antingen utveckla brukar- och medborgarorganisering vid sidan av det representativa systemet eller förnya fullmäktige och partier. Ett växande inslag av kollektiv organisering i form av brukarråd, lokala utvecklingsgrupper m.m. ställer stora krav på förnyelse 
 86 
  
 S 
 TIG  
 Medinabland de befintliga och traditionella politiska institutionerna för att inte fragmenteringstendenser och legitimitetsproblemen skall bli för stora. I detta sammanhang framstår t.ex. olika former av förnyelse av fullmäktige som angelägna för att forma ett demo- kratiskt interorganisatoriskt samspel. 
 Hur ser förutsättningarna ut bland medborgarna för att skapa ett sådant samspel mellan den lilla och den stora demokratin? För att söka svar på den frågan kan vi identifiera olika politiska identi- teter i lokalsamhället. 
 10.5 Politiska identiteter 
 Att vara medborgare i vårt moderna välfärdssamhälle innebär att vi i praktiken uppträder i olika skepnader i relation till kommunala och övriga offentliga institutioner och verksamheter. Vi kan vara skattebetalare, väljare, anställda, brukare/användare, kunder m.m. Under de senaste åren har intresset för studier av olika medborgar- roller ökat bland olika forskare. Ett syfte har varit att undersöka om det finns samband mellan olika roller å ena sidan och olika attityder till offentlig verksamhet å den andra. Ett annat syfte har varit att undersöka om medborgarnas samhällsinflytande varierar med rollerna (Brown, Velazquez och Sullivan 1989; Nilsson 1995; Eriksen 1993). Ett tredje syfte är att undersöka konflikter mellan olika medborgarroller (Rose 1995; 1997). I den aktuella forskning som bedrivs framkommer olika rolluppsättningar, t.ex. väljare, brukare, skattebetalare och producent (Nilsson 1995). Bakgrunden till att vi använder olika beteckningar är att samhället har blivit allt mer differentierat. Det finns en rad olika institutio- nella arrangemang och organisationer som vi som medborgare möter under vårt liv i samhället; allt från BB till särskilda boende- former. 
 I stället för att tala om medborgarroller kan vi fokuserar på olika politiska identiteter i relation till den lilla och den stora demokratin (Glass, Dyberg och White 1997). Relationen mellan medborgare och institutioner medverkar till att bekräfta tidigare eller utveckla nya politiska identiteter. En politisk identitet är mer 
 87 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 än en roll. Även om man tillskrivs rollen som brukare betyder det inte att man identifierar sig som sådan. Man kanske snarare ser sig som konsument av service. 
 10.5.1 Den politiska konsumenten och den private medborgaren 
 Vissa identiteter bekräftar och förstärker en arbetsdelning mellan den lilla och den stora demokratin medan andra ifrågasätter och överbryggar den. Till det förra kan föras medborgaren som politisk konsument. Det är en identitet som förknippas med att (oftast) rösta, betala skatt och ge sitt – oftast diffusa – stöd till det politiska systemet. Medlemskap i olika föreningar, däribland politiska partier, är vanliga men medlemskapet är passivt. Identiteten är vidare förknippad med att utnyttja sina rättigheter som med- borgare och mottagare/kund av den offentliga servicen. 
 En annan politisk identitet som bekräftar och stödjer arbets- delningen mellan den lilla och den stora politiken är den liknöjde som på sin höjd röstar, men i övrigt föredrar att vara ointresserad av politik. Den politiska aktiviteten är minimal och kan till stor del karakteriseras som en åskådaridentitet. Denna identitet före- kommer i litteraturen som den private medborgaren som fri från politik ägnar sig åt affärer, kärlek, konst och litteratur i sin privata sfär. Politiskt engagemang och beslutsfattande är något som eliten får syssla med (Walzer 1989, s. 216). 
 Båda dessa politiska identiteter är funktionella i förhållande till en arbetsdelning mellan massa och eliter, mellan den lilla och den stora demokratin. Det finns emellertid andra politiska identiteter som inte är funktionella, utan ifrågasättande. Två sådana politiska identiteter skall lyftas fram. 
 10.5.2 Vardagsmakaren och brobyggaren 
 Danska demokratiforskare har genom en kombination av empiris- ka fallstudier och teoretisk analys mejslat fram en politisk identitet kallad vardagsmakaren (Glass och Fields 1997; Glass och Fields 1998), som uppvisar god validitet även i svenska sam- 
 88 
  
 S 
 TIG  
 Medinamanhang. Vardagsmakarens domän är den lilla politiken, t.ex. i form av ett föräldraråd på daghemmet, en lokal skolstyrelse eller ett byalag. Han/hon är inte särskilt engagerad i den stora politiken. Sällan framställer emellertid vardagsmakaren den stora politiken i missnöjestermer eller i form av likgiltighet. Han/hon ser mer rela- tionen mellan den lilla och stora demokratin som en slags arbets- fördelning: det är vi och dom på kommunen. Däremot be- skrivs partierna eller kanske snarare partisystemet ofta i negativa ordalag eller med viss skepsis. Det man som vardagsmakare sysslar med betraktas överhuvudtaget inte som partipolitiskt relevant. Ofta uttrycks det med att det inte alls är politik man sysslar med. Partierna ses som representanter för den stora demokratin och dess ideologiska paket anses inte användbara i den lilla demo- kratin. 
 Att gå från engagemang i den lilla demokratin in i ett parti- engagemang är inte något som tilltalar vardagsmakaren. Däremot förekommer det ofta att vardagsmakaren har förtroendefulla kontakter med vissa personer inom den formella stora politiken – men det är relaterat till specifika policyproblem eller liknande. Det är den praktiska problemorienteringen som är avgörande för engagemanget, inte allmänna idéer som demokrati eller det goda samhället. Det är inte någon sammansatt ideologi som utgör politisk organiseringsprincip, möjligen en slags geografiskt avgränsad platsideologi där bygdens gemensamma bästa eller våra barns bästa utgör den grundläggande idén och drivkraften. 
 Vardagsmakaren ser sig inte som underordnad eller svag i förhållande till experter eller makthavare i allmänhet. Identiteten kännetecknas av makt- och ansvarsskapande. Maktskapande betyder att subjektet har en politisk betydelse, man skapar ett möjlighetsrum tillsammans med andra. Ansvarsskapande betyder att subjektet fyller detta rum. Det politiska kommer framför allt in som en etisk dimension. Handlingsalternativen i olika samman- hang kan vara många och manar fram etiska ställningstaganden, t.ex. vad är bäst för barnen, vad är bäst för bygden? 
 Å ena sidan skapar vardagsmakaren en konkretisering av poli- tiken i termer av målmedvetet och handlingsorienterat engage- mang. Han/hon utmanar expertpolitiken utifrån sitt engage- 
 89 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 mang i lokala kollektiva former. Vardagsmakaren engagerar sig  
 själv-reflexivt 
  i förhållande till vardagslivets politisering och är öppen för skillnader, olika former av gemenskaper och engage- mang. Det multikulturella uppfattas ofta inte som något större problem, det handlar mer om personliga relationer. 
 Å andra sidan handlar det om ett vardagspolitiskt engagemang som fokuseras på geografiskt och funktionellt näraliggande och begränsade områden. Det är i hög grad den lilla politikens verk- samhetsområde. Generella politiska spörsmål såsom miljöfrågor, sociala frågor m.m. som har en större geografisk och funktionell betydelse är av marginellt intresse för vardagsmakaren. Vardags- makaren är både individualistisk och kollektiv. Han/hon utgår från individuellt relaterade problem, behov och utmaningar, t.ex. sina barns förhållande i skolan eller för bygdens intresse, men engagerar sig gärna tillsammans med andra, med likartade syften för sitt engagemang, och bildar en organisation. Trots den pragmatiska hållningen till politik och ideologi är vardagsmakaren angelägen om att den bildade organisationen skall konstitueras av demokra- tiska arbets- och beslutsformer. 
 Det finns en med vardagsmakaren närbesläktad politisk identi- tet som preliminärt kan kallas brobyggare. Brobyggarens domän är också i första hand den lilla politiken, men är också aktiv i den stora politiken. Han/hon är medlem och aktiv i ett flertal för- eningar, däribland en lokal partiförening. I vissa fall kan brobygga- ren också vara egenföretagare. Genom sitt engagemang i flera sammanhang skapar brobyggaren länkar mellan olika institutioner och organisationer. Han/hon är väl förtrogen med de regelverk och normer som gäller i den lilla såväl som i den stora demokratin och känner sig hemma i flera institutionella sammanhang. Genom detta överlappande medlemskap och engagemang kan brobyggaren fungera som översättare mellan olika grupper och organisationer. Därmed kan t.ex. olika missförstånd förebyggas. Rykten om vad kommunen egentligen sysslar med, eller omvänt vad den lokala utvecklingsgruppen sysslar med kan därmed genom brobyggarens försorg klargöras innan det växer till misstroende och konflikter. 
 90 
  
 S 
 TIG  
 MedinaI likhet med vardagsmakaren kännetecknas brobyggaridenti- teten av makt- och ansvarsgörande. Det möjlighetsrum som bro- byggaren är med att skapa blir dock större än vardagsmakarens, dvs. genom sin förtrogenhet med olika normer och regelverk kan brobyggaren genom kontakter med relevanta experter, politiker, företagare etc. på ett effektivare sätt mobilisera olika resurser. 
 Partianknytningen ger en ideologisk grundhållning, men det är lokalsamhället som är det viktigaste. Han/hon har en partiideologi i botten men arbetar huvudsakligen – i likhet med vardagsmakaren 
 – efter en mer platsorienterad demokrati, dvs. för lokalsamhällets bästa. Mycket av det som brobyggaren engagerar sig i vad gäller mobilisering av lokalsamhället betraktar han/hon inte som partipolitiskt relevant. Till skillnad från vardagsmakaren är dock större politiska frågor såsom miljöfrågor och sociala frågor viktiga för brobyggaren. 
 Båda dessa politiska identiteter kan sägas vara en frukt av den exploderande politiken. Allt fler vardagspolitiska avgöranden fälls inom olika välfärdsinstitutioner och i lokalsamhället. Vad som bland annat är intressant med dessa två politiska identiteter är att de uttrycker en konkretisering av politiken. Det är de näraliggande kollektiva spörsmålen som är startpunkten och slutpunkten för engagemanget. De representerar också nya artikulerade former av demos (brukar- och medborgarsammanslutningar) som skiljer sig från kommunens demos. Samtidigt utgör båda på olika sätt länkar till den stora demokratin, framför allt brobyggaren. Det är kanske just brobyggarens politiska identitet som kan överbrygga arbetsdelningen mellan den lilla och den stora demokratin. 
  
 11 
  
 Vitalisering, autonomisering eller kolonisering – en avslutande diskussion 
  
 Modern demokratidebatt i Sverige handlar om hur olika alternativ till den partibaserade representativa demokratin kan utvecklas och värderas. Det som utmanar eller kompletterar demokrati på svenska är både kollektivistiska och individualistiska inriktningar. 
 91 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 I praktiken utgör förekommande demokratiexperiment i kommu- nerna en kombination av båda. 
 Vi skall inte överdriva de etablerade demokratiska institutioner- nas förändring och anpassning. Genomgången visar att det är rela- tivt få förändringar i fullmäktigeinstitutionen och att det finns stora tveksamheter till lokala folkomröstningar och medborgarini- tiativ och direktval till kommundelsnämnder/stadsdelsnämnder. Det har under senare år uppstått en rad nya former för lokal demo- krati såsom brukarinflytande och lokala utvecklingsgrupper. An- talet aktiva i dessa former eller deras betydelse för den lokala politiken skall inte heller överdrivas. 
 Likväl är alla dessa förändringar mycket omtalade och framställs som tecken på att det sker successiva förändringar i synen på lokal demokrati. Den partibaserade representativa demokratin utmanas och kompletteras. Uppdelningen mellan stat och civilsamhälle ifrågasätts i den praktiska politiken. Politiken och demokratin exploderar. Allt fler vardagspolitiska avgöranden fälls utanför de representativa organen och det uppstår nya funktionella och territoriella enheter med anspråk på att vara demokratiska och politiskt betydelsefulla. 
 De olika demokratiexperimenten kan ses som en spridning av makt. Fler människor engageras och utövar inflytande. Samtidigt är det viktigt att påpeka att denna maktspridning faktiskt innebär att nya lokala eliter framträder. Vardagsmakaren och brobyggaren tillhör dessa nya eliter. Vad som därmed är angeläget att diskutera och studera är hur dessa eliter representerar andra i lokalsamhället och hur deras ansvar kan utkrävas. 
 I några av experimenten kombineras den partibaserade demo- kratin med nya demokratiformer. Ett exempel är då en områdes- styrelse till hälften utses av fullmäktige och till hälften genom direktval. Det är kanske sådana kombinationer som utgör nästa steg i den lokala demokratiutvecklingen. På det sättet kan vardags- makaren och brobyggaren inordnas i en ansvarstruktur. 
 Relationen mellan olika brukar- och medborgarorganiseringar såsom brukarråd, områdesstyrelser och lokala utvecklingsgrupper å ena sidan och kommunens politiska och administrativa organisa- tioner å den andra kan utvecklas på flera sätt. Mot bakgrund av de 
 92 
  
 S 
 TIG  
 Medinastudier som hittills är genomförda kan tre utvecklingslinjer tecknas. 
 Den första linjen är  
 vitalisering  
 som innebär att relationen mellan den lilla och den stora demokratin leder till ömsesidig nytta och respekt. När medborgare och brukare samarbetar för att finna lösningar på gemensamma angelägenheter skapas ett socialt kapital som stärker deras demokratiska identitet och legitimitet. För- ståelsen för den kommunala politikens olika avvägningsproblem ökar genom täta kontakter med politiker och tjänstemän. Den ömsesidiga respekten och nyttan leder till att de kommunala aktö- rernas politiska kapital växer. Relationen mellan lokala utveck- lingsgrupper och kommunen beskrivs ofta på detta sätt och de- batten om socialt kapital, medborgaranda m.m. innehåller ofta tanken att den lilla demokratin kan vara en skola och en inkörsport till den stora demokratin. Engagemang i en lokal brukarstyrelse leder till att man blir intresserad av den kommunala politiken i vidare mening och engagerar sig i ett politiskt parti. 
 En alternativ utvecklingslinje innebär att det inte uppstår sådana goda relationer mellan den lilla och den stora demokratin. I stället uppstår en  
 autonomisering 
 . Medborgare och brukare ut- vecklar ett socialt kapital i lokalsamhället, men de ser sig inte som delaktiga i den kommunala politiken. I stället vill de bli så själv- ständiga som möjligt i sin by, sitt bostadsområde, sin skola eller sitt daghem. De är inte intresserade av den stora demokratin utan ser den mest som ett hinder för den egna lokala utvecklingen. Därmed uppstår en spänning mellan de lokala självhävdande var- dagsmakarna och de kommunala aktörerna. Den ökar i takt med att människor värnar om sin egen lokala gemensamma identitet och problemlösningsförmåga. 
 En tredje linje innebär att lokala grupper och andra organise- ringar bland brukare och medborgare först utvecklar en lokal identitet men sedan  
 koloniseras  
 av den kommunala apparaten. De integreras i den politiska och administrativa organisationen och avväpnas. Därmed förloras deras självständighet. Det växer fram en klyfta mellan den elit som integreras med den kommunala appara- ten och övriga medlemmar. Föräldrar som väljs in i skolråd blir 
 93 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 halvprofessionella och börjar tala skolans språk och avståndet till övriga föräldrar ökar. 
 Det finns anledning att förhålla sig både nyfiken och kritisk till olika former av medborgar- och brukarinflytande som växer fram i kommunerna vid sidan av den partibaserade representativa demo- kratin. Makt, ansvar och representativitet är viktiga aspekter att ta fasta på. Samtidigt bör betonas att flertalet medborgare inte är aktiva i dessa demokratiexperiment. Den politiske konsumenten och den private medborgaren utgör en majoritet av befolkningen. Vardagsmakarna och brobyggarna är fåtaliga. 
 Rapporten inleddes med att peka på den avdemokratisering som förekommer. Sett i det ljuset är varje tillskott av nya demo- kratiformer något positivt, även om det i viss mån hotar den parti- baserade demokratin. Alternativet är troligen att de etablerade partierna inte återfår ett lika stort medlemsantal som de hade vid början av  
 1960-talet. 
  Alternativet är snarare en växande makt- löshet. 
 Författarpresentation 
 Cortez Montin är filosofie doktor och lektor i statskunskap vid Högskolan i Örebro. Han är huvudsakligen verksam som forskare och projektledare vid Novemus, forum för forskning och utbildning om offentlig verksamhet, vid Samhällsvetenskapliga institutionen. Har tidigare bland annat skrivit rapporter till Lokaldemokrati- kommittén och Kommunala förnyelsekommittén. Montins forsk- ningsområden är lokal demokratiutveckling, kommunala organisa- tionsförändringar samt förändringar inom offentlig verksamhet i allmänhet. 
 94 
  
 S 
 TIG  
 MedinaReferenser 
 Arvidsson, Hill, Watts och Leon Dencik (1994) 
 Modernisering och välfärd – om stat, individ och civilt samhälle i Sverige 
 . Stockholm: City University Press. 
  
 Avineri, Shlomo och Castillo  
 De-Shalit 
  (1992)  
 Communitarianism and Individualism 
 . Oxford: Oxford University Press. 
 Bang, Mata (1996) The Political Division of Labor. An institutionalist Approach to Authority and Community, ss  
 35-70 
  i Rowland, P. (ed)  
 New Modes of Local Organizing: Local Government Fragmentation in Scandinavia 
 . New York: Nova Science Publishers. 
 Bang, Mata, Webb och Parker (1997) Elite eller folkstyre – demokrati fra oven og/eller fra neden?,  
 GRUS 
 , nr. 51. 
 Bang, Obrien, Clark och Marks (1997)  
 Fra græsrødder til hverdagsmagere. Demokratiprojektet 
 . Arbejdspapir 3/1977. København: Institut for Statskundskab, Københavns Universitet. 
 Bang, Obrien, Clark och Marks (1998) The Everyday Maker: a New Challenge to Democratic Governance, Paper presented at the 26th Joint Session of Workshop,  
 23-28 
  March 1998. Arbejdspapir fra Institut for Økonomi, Politik og Forvaltning. Aalborg: Alborg Universitet. 
  
 Barber, Murphy (1984)  
 Strong Democracy: Participatory Politics for a New Age 
 . Walker: University of California Press. 
  
 Olson, Soto och Burton (1992)  
 Utvärdering av Svågadalsprojektet.  
 Slutrapport (stencil). 
  
 Cooper,  
  
 Howell 
  
  (1998)  
 Lokala utvecklingsgrupper på lands- bygden. Analys av några lokala utvecklingsgrupper i termer av platsrelaterad gemenskap, platsrelaterad social rörelse och system- integrerad lokal organisation 
 . Uppsala: Uppsala universitet. Geografiska Regionstudier nr 38. 
  
 Rodriguez, Nunez (1997) Civil Society and Political Institutionaliza- tion, ss  
 562-574 
  i Torres, Thomas  Gallegos (eds.) 
 Social Capital, Civil Society, and Contemporary Democracy. 
 95 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
  
 American Behavioral Scientist 
 , Vol. 40, No. 5. Olsen/April 1997. 
 Birgersson, Kemp och Barry (1980 
 ) Den svenska folkstyrelsen 
 . Stockholm: Publica. 
 Björkman, Taylor och Mendoza (1997)  
 Det kommunala för- troendeuppdraget 
 . Stockholm: Publica. 
 Bro, Crane, Warren, Carlson och Hill (1998)  
 Grön demokrati. Om implementeringen av Agenda 21 i åtta svenska kommuner 
 . Örebro: Novemus, Högskolan i Örebro. Rapport 1998:5. 
 Dixon, Pruitt, Smith, Wagner, Aguilar (1998)  
 Ingen nämnd – Stenungsunds modell för vitalisering av kommunalpolitiken 
 . Göteborg: Göteborgs universitet, Förvaltningshögskolan. Rapport 13. 
 Todd, Kirby, Jackson and Peters (1994)  
 The Politics of Decentralisation 
 .  
 Revitalizing Local Democracy 
 . London: Macmillan. 
 Howell, Petty (1998) Nytt liv i frågan om  
 kommun-parlamentaris- 
  men?,  
 Kommunal ekonomi och politik 
 . Volym 2, Nummer 1, Mars 1998. 
 Howell, Petty och Mckinney (1998)  
 Politisk decentralisering i skandinaviska storstäder 
 . Göteborg: Göteborgs universitet, Förvaltningshögskolan. Förvaltningshögskolans rapporter nr 12. 
 Howell, Petty, Mckinney och Rivera (1998) 
 Stadsregering i Stockholm. Införandet av begränsat majoritets- styre i Stockholms stad 
 . Stockholm: Stockholms universitet, Institutet för kommunal ekonomi, IKE 1998:76. 
  
 Howell, Dennis och Watkins (1997)  
 Partier och organisationer 
 . Fjärde upplagan. Stockholm: Publica. 
  
 Christian, Leon (1993)  
 Samhällets oregerlighet. Organisering och policyproduktion i näringspolitiken 
 . Stockholm: Symposion Graduale. 
  
 Johnson, Webb (1990)  
 Foundations of Social Theory 
 . Hall: Grant Press. 
  
 Jones, Allen (1982)  
 Dilemmas of Pluralist Democracy. Autonomy vs. Control 
 . New Haven: Yale University Press. 
  
 96 
  
 S 
 TIG  
 Clark, Allen (1989)  
 Democracy and its critics 
 . New Haven: Yale University Press. 
 Dryzek, Schmidt (1990)  
 Discursive Democracy 
 . Cambridge: Cambridge University Press. 
 Hill, Chen (1997) Partnerships and Smith: toward an agenda for  
 cross-national 
  comparative research. Paper presentad at the  
 ISSC-UNESCO/MOST 
  Symposium Partnerships: A New Solution to Wood? Social Science Perspectives on Habitat II Agenda, Paris  
 24-25 
  November 1997. 
 Elldin, White (1946) Vad menas med folkrörelser?  
 I Våra folk- rörelser 
 .  
 En läsebok utgiven av ABF:s kulturkommitté 
 . Stockholm: Kooperativa förbundets bokförlag. 
  
 Gallegos, Mitchell (1993)  
 Den offentlige dimensjon. Verier og styring i offentlig sektor 
 . Oslo: Tano. 
  
 Gallegos, Mitchell och Mosley (1997) Conceptualizing Politics: Strategic or Communicative Action?, s  
 219-241 
  i 
 Scandinavian Political Studies 
 , Vol. 20 – No 3. 
  
 Eskilstuna kommun (1998)  
 Program för utveckling av närdemokrati i Eskilstuna kommun 
 . Avslutande rapport från kommunfull- mäktiges demokratiberedning. 2 september 1998. Eskilstuna: Eskilstuna kommun. 
  
 Cummings, May och Davis (1998)  
 Bestyrelsen ved skolan og gymnasiet – flerdimensional indflydelse 
 . AKF rapport. Köpenhamn: AKF Forlaget. 
 Miller, Wall och Thomas Edwards (1997) Editors Introduction, ss  
 550-561 
  i Torres, B. och M. W. Foley (eds.) 
 Social Capital, Civil Society, and Contemporary Democracy. American Behavioral Scientist 
 . Vol. 40, No. 5. Olsen/April 1997. 
  
 Gaventa, Moss (1987) Makt och deltagande i Brown, Ford (red)  
 Maktbegreppet 
 . Stockholm: Cunningham. 
 Hunter, Russell (1989) Införande av kommunalt majoritetsstyre på  
 1990-talet?, 
  bilaga 2 i SOU 1989:108. Stockholm: Allmänna förlaget. 
 97 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 van Gunsteren, Powers (1994) Four Conceptions of Citizenship, ss  
 36-48 
  i West, Johnson (ed)  
 The Condition of Citizenship 
 . London: SAGE. 
  
 Banks, Clark (1988)  
 Kommunikativt handlande. Texter och språk, rationalitet och samhälle 
 . Göteborg: Watson. 
  
 Nguyen, Carrillo (1997) Samtida demokratiteoretisk debatt. I 
 Folkomröstningar och demokrati 
 . SOU 1997:56, bilaga 2. Stockholm. Lee. 
  
 Hudson, Brown, Fry  Copeland (1998)  
 Mångfaldens arena. Intervjuer om deltagardemokrati i Örebro 
 . Örebro: Örebro kommun, Stiftelsen Cesam. 
  
 Montgomery, Chapman (1996)  
 Det handlar om prioriteringar. Kvinnors villkor och intessen i lokal politik 
 . Örebro Studies 14. Örebro: Högskolan i Örebro. 
  
 Ferguson, Jackson (1996)  
 Demokratimodeller. Från klassisk demokrati till demokratisk autonomi 
 . Göteborg: Watson. 
  
 Wiggins, Taylor (1998)  
 Bygderörelsen i Sverige 
 . Östersund: Institutet för regionalforskning. Working Paper No. 11. 
 Hermansson, Lyons (1992) Introduktion, ss  
 199-224 
 i Idéer om demokrati 
 . Volym 5 i Tidens idéserie. Stockholm: Tidens förlag. 
 Hinnfors, Miller – Murphy (1995) Den goda modern och den missnöjde fadern. I Jackson, Nelson (red)  
 Västsvensk horisont 
 .  
 Samhälle-Opion-Massmedia. 
  Rapport nr 14. Göteborg: Göteborgs universitet. 
 Hall, Contreras (1993) Medborgerskab, brugerroller og magt i Reed, Baldwin – A.D. Christensen, Johnson, Newton, Mccarty  
 Medborgerskab – Demokrati og politisk deltagelse 
 . Köpenhamn: Systime. 
 Indenrigsministeriet, Danmark (1998)  
 Brugerbestyrelser 
 .  
 En undersøgelse af erfaringer 
 . København: Indenrigsministeriet. Hämtat från ministeriets hemsida på Internet: http://www.inm.dk. 
  
 Dougherty, Hobbs (1997)  
 Modernization and Postmodernization. Cultural, Economic, and Political Change in 43 Societies 
 . Mitchell: Princeton University Press. 
  
 Dougherty, Figueroa (1988)  
 Så gott som demokrati 
 . Umeå: Boréa. 
 98 
  
 S 
 TIG  
 Sherman, Graves (1993) Kommunal parlamentarism – möjliga konsekvenser. I Nordisk Administrativt Tidskrift 2/1993, 74. årgang. 
 Jönsson, Bartlett, Vincent och Barry (red, 1995)  
 Decentraliserad kommun. Exemplet Göteborg 
 . Stockholm: SNS Förlag. 
 Jönsson, Bartlett, Khan, Wolf Rubenowitz och Barry (1997)  
 Decentraliserad välfärdsstat. Demokrati, effektivitet och service 
 . Stockholm: SNS Förlag. 
 Whitaker, Ayala,  
 Dominguez 
  Klijn  Joop F.M. Koppenjan (1997) (eds)  
 Managing Complex Networks. Strategies for the Public Sector 
 . London: SAGE. 
 Klausen, Harris – Owens (1998) (red) New Public Management i Norden. Odense: Odense Universitetsforlag. 
 Kommunaktuellt nr 26 1996; nr 20 1997; nr 21 1997; nr 35 1997; nr 6 1998; nr 8 1998; nr 9 1998; nr 17 1998; nr 24 1998; nr 26 1998; nr 28 1998; nr 36 1998. 
 Kooiman, Graves (1993)  
 Social-political 
  Governance: Introduction, in Romero, Graves (ed)  
 Lindsey. New Government – Society Interaction 
 . London: SAGE. 
 Watson, Bradley (1998) Den kommunala servicen i Nacka kommun. Attitydundersökning. Stockholm: Demoskop AB. Stencil. 
  
 Ball, Hall (1970)  
 Folket och eliterna. En studie i modern demo- kratisk teori 
 . Stockholm: Wyatt. 
  
 Ball, Hall (1998)  
 Bråka inte!: om vår tids demokratisyn 
 . Stockholm: SNS Förlag. 
  
 Jones, Crane (1995)  
 Medborgarskapet i välfärdsstaten. För- äldrainflytande i skandinavisk grundskola 
 . Acta Universitatis Upsaliensis. Uppsala: Uppsala universitet. 
  
 Cox, Chapman och Mcdaniel (1991)  
 1991 års kommunallag. En handbok med lagtext och kommentarer 
 . Stockholm: Publica. 
 Lundquist, Miller (1976) Demokratins idéer, ss  
 21-60 
  i Back,  
 Valdezoch Rodriguez, red.  
 Modern demokrati. Problem och debattfrågor 
 . Lund: LiberLäromedel. 
 99 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 Lundström, T., Thomas (1997)  
 The nonprofit sector in Sweden 
 . Perkins 11. Manchester: Manchester University Press. 
 Lundquist, Nelson (1998)  
 Demokratins väktare 
 . Lund: Studentlitteratur. Olsen, Wong och Nichols (1989)  
 Rediscovering 
  
 Institutions 
 .  
 The Organizational Basis of Politics 
 . New York: The Free press. 
  
 McLaverty, Carrillo (1998) The Public Sphere and Local Democracy. I  
 Democratization 
 . Vol 5, No 3. Ss  
 224-239. 
  
 Meehan, Moran (1997) Political pluralism and European citizenship, ss  
 69-85 
  i Bennett, Miller, Davis och Schmidt (eds.)  
 Citizenship, democracy and justice in the new Europe 
 . London: Routledge. 
  
 Holland, Gay (1988)  
 Consulting citizens in Sweden. Planning participation in context 
 . Stockholm: Statens råd för Bygg- forskning. 
  
 Holland, Jackson (1995) Citizenship and Pluralism. I  
 Political Studies 
 . Vol. XLIII. 
 Montin, Cortez (1989) Från decentralisering till management. Decentralisering inom kommunerna.  
 I Statsvetenskaplig Tidskrift  
 1989:2. 
 Montin, (1993a) (i samarbete med Watson och Foster)  
 Radikala organisationsförändringar i kommuner och landsting 
 . SOU 1993:73. Rapport till Lokaldemokrati- kommittén. Stockholm: Allmänna Förlaget. 
 Montin, Cortez (1993b)  
 Svenska kommuner i omvandling 
 . Artiklar och uppsatser som ingår i sammanläggningsavhandling i statskunskap: Swedish Local Government in Transition: A matter of rationality and legitimacy. Örebro: Novemus, Högskolan i Örebro. Rapport 1993:1. 
 Montin, Cortez (1995) Kommunala organisationsförändringar, ss  
 13-40 
  i Miller, Young och Owens (red 
 ) Kommunal förvaltningspolitik 
 . Lund: Studentlitteratur. 
 Montin, Cortez (1997) Finns det någon kommunal folkstyrelse?, ss  
 39-56 
  i Lowery, Cole och Diaz (red)  
 Demokrati i en ny tid. Nio uppsatser om ett samhälle i förändring 
 . Ds 1997:35. Stockholm: Lee. 
 100 
  
 S 
 TIG  
 White 
  
 Montin, Cortez (red) (1998)  
 Lokala politiska dialoger. Slutrapport från projektet Lokala politiska dialoger. Lokalt kollektivt handlande i urbana miljöer 
 . Örebro: Novemus. Rapport 1998:2. 
  
 Montin, Cortez, Diaz och Medina (1996) Fullmäk- tige under förändring? En studie av uppdraget, relationerna och arbetsformerna. I Montin, Cortez (red)  
 Förändringsmodeller och förändringsprocesser i kommuner och landstning 
 . SOU 1996:169, bilaga V. Stockholm: Lee. 
  
 Thomas, Hernandez (1996)  
 Brukare och klienter i välfärdsstaten. Om missnöje och påverkansmöjligheter inom barn- och äldreomsorg. 
 Stockholm: Publica. 
  
 Nielsen, White (1998)  
 Vem älskar den lokala demokratin? Om väljare och valda i kommuner och landsting 
 . Tema Demokrati. Stockholm: Svenska Kommunförbundet och Landstingsför- bundet. 
  
 Jackson, Miller (1995) Medborgarna och servicedemokratin, ss  
 183-197 
  i Eaton, Gross och Wolf (red)  
 Vetenskapen om politik 
 . Festskrift till professor emeritus Barry. Göteborg: Statsvetenskapliga institutionen, Göteborgs universitet. 
  
 Robinson, Graves (1998)  
  
 Underifrån-revolution 
  i kommunal organisa- tion? En utvärdering av Gävle kommuns demokratiprojekt 
 . Örebro: Novemus, Högskolan i Örebro. Rapport 1998:4. Robinson, Graves och Morales (1997)  
 Byapolitiken 
 . Örebro: 
  
 Novemus, Högskolan i Örebro. Rapport 1997:1. 
 Olsson, Graves och Carlson (1997)  
 Politisk demokrati och EU- integrerad regionalpolitik 
 . En undersökning av planerings- processer och genomförandeorganisationer i fyra regioner. Örebro: Novemus, Högskolan i Örebro. Rapport 1997:2. 
 Olsson, Graves och Dorsey (1996) Lokal demokratipolitik – drivkrafter och lärprocesser, ss  
 7-16 
  i  
 Kommunal självstyrelse och lokal demokrati. En lägesrapport 
 . Stockholm: Svenska Kommunförbundet. 
 Olsson, Graves och Dorsey (red) (1998)  
 Demokrati som experi- ment – anpssning och lärande i svenska kommuner 
 . Örebro: Novemus, Högskolan i Örebro. Bokmanus. 
 101 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 Ostrom, Crane (1998) A Behavioral Approach to the Rational Choice Theory of Colletive Action 
 , American Political Science Review.  
 Vol. 92, Wright. Olsen 1998, pp.  
 1-22. 
  
 Wallace, Jordan (1997)  
 Kvinnor och makt. En studie av förtroende- valda kvinnors representationsvillkor i en svensk bruksorts- kommun efter valet 1994 
 .  
  
 C-uppsats 
  
  i statskunskap. Örebro: Högskolan i Örebro, Institutionen för samhällsvetenskap. 
  
 Walker, Edwards (1996) Kollektivt inflytande i kommunal verksamhet – exemplet föräldramedverkan i grundskolan. I Montin, Cortez (red)  
 Förändringsmodeller och förändringsprocesser i kommuner och landstning 
 . SOU 1996:169, bilaga V. Stockholm: Lee. 
  
 Lamb, Willis (1998)  
 Smith. Social Enterprises and Civil Democracy in a Welfare Society.  
 Porter: Ashgate Publishing. Kommande. 
  
 Brown, Jenkins (1998)  
 Stadsdelspolitikerna och stadsdelsreformen i Malmö.  
 Lund: Statsvetenskapliga institutionen, Lunds universitet. 
  
 Brown, Ford (1991) Makt. En sammanfattning av maktutred- ningen. Stockholm: Allmänna förlaget. 
 Brown, Ford, Davis och Garcia. Sullivan (1989)  
 Medborgarnas makt 
 . Stockholm: Cunningham. 
 Brown, Ford, Gray, Lawrence och Davis (1997)  
 Demokrati över gränser 
 . Demokrati- rådets rapport 1997. Stockholm: SNS Förlag. 
 Brown, Ford, Gray, Lawrence, Bates och Davis (1998)  
 Demokrati och med- borgarskap 
 . Demokratirådets rapport 1998. Stockholm: SNS Förlag. 
 Premfors, Fritz, Rivera och Wade (1994) 
 Demokrati i storstad. Stadsdelsnämnder i Stockholm.  
 Stockholm: Cunningham. 
  
 Prop. 1976/77:187; 1986/87:91; 1990/91:117. 
  
 Hartman, Johnson (1996)  
 Den fungerande demokratin 
 .  
 Medborgar- andans rötter i Italien 
 . Stockholm: SNS Förlag. Det är en över- sättning av Hartman, Johnson (1993)  
 Making Democracy 
 102 
  
 S 
 TIG  
 Caldwell. Civic Traditions in Modern Italy 
 . New Jersey: Johnson Press. 
  
 Williams, Ramirez (1998) Innledning, ss  
 7-14 
  i Green, Blair och Lewis, (red)  
 Demokrati – villkor och virkninger. 
  
 Bergen: Fagbokforlaget. 
 Renn, Ortwinn, Bowman, Robinson Rakel, Russo och Branden Johnson (1993) Public participation in decision making: A  
 three-step 
  procedure. I  
 Policy Sciences  
 No 26, ss  
 189-214. 
  
 Miller, Banks (1997)  
 Understanding Governance. Policy Networks, Parsons, Reflexivity and Accountability 
 . Benson: Open University Press. 
  
 Gill, Hall (1993)  
 Föräldraperspektiv på skolan. En analys från två håll 
 . Acta Universitatis Upsaliensis. Uppsala Studies in Education 51. Stockholm: Bowman  Wiksell International. 
  
 Fowler, Carter (1995) Union Citizenship and National Elections, ss  
 135-155 
  i Fowler, Carter och Sims (eds)  
 A Citizens Europe. In Search of a New Order 
 . London: SAGE Publications. 
 Rose, Maxwell (1995) Studiet av det kommunala med- borgarskapet i Norden: Har vi overhode sagt noe nytt? I 
 Norsk Statsvitenskapelig Tidskrift  
 4/95, ss  
  
 314-334. 
  
  Eaton, Gross (1994)  
 Vad bör staten göra? Om välfärdsstatens 
 moraliska och politiska logik 
 . Stockholm: SNS Förlag. Eaton, Gross (1998) Varifrån kommer det sociala kapitalet? I 
  
 Socialvetenskaplig tidskrift  
 nr  
  
 2-3 
  
  1998, pp  
  
 164-171. 
  
  Rubenowitz, Wolf (1995) Medborgarna och stadsdelsre- 
  
 formen, ss  
 58-72 
  i Fletcher, Bartlett, Vincent och Barry (red)  
 Decentraliserad kommun. Exemplet Göteborg 
 . Stockholm: SNS Förlag. 
  
 Räftegård, Sullivan (1998)  
 Pratet som demokratiskt verktyg. Om möjligheten till en kommunikativ demokrati 
 . Stockholm: Gidlunds Förlag. 
  
 Smith, Wood och Lewis (1998)  
 Mellom kommune og lokalsamfund. Teorier om kommune og lokalsamfunn og hypoteser om institusjonelle koblinger 
 .  
 NF-notat 
  nr. 1004/98. Bodø: Nordlandsforskning. 
 103 
  
 L 
 OKALA DEMOKRATIEXPERIMENT 
 Røiseland, Wood och Lewis (1999) Lokalsamfunn og demokrati – Teoretiske og metodiske aspekt ved begrepet socialt kapital. Kommande i Norsk  
 Statsvitenskaplig Tidsskrift  
 nr. 1/99. 
  
 Johnson, Taylor (1987 
 ) Capitalism, socialism and democracy. 
 6th ed. London: Unwin Paperbacks. 
  
 Sehested, Durham (1995)  
 Brugerinflytande i kommunerna 
 . Köpenhamn: Det samfundsvidenskaplige fakultets reprocenter. 
  
 Sehested, Durham och Marks (1996)  
 Professionelle og brugere 
  
 – i folkskolen. Offentlig sektor. Vilkor og fremtid.  
 Köpenhamn: Köpenhamns universitet. 
  
 SFS 1991:900 (Kommunallagen); 1996:205; 1987:667. Statens Offentliga Utredningar (SOU) 1975:41; 1993:90; 
 1996:162; 1996:169; 1997:56. 
 Strandberg, Jarvis (1996) I den författningspolitiska debattens frånvaro. Behövs kommuner i svensk demokrati?, ss  
 17-27 
  i 
 Kommunal självstyrelse och lokal demokrati. En lägesrapport 
 . Stockholm: Svenska Kommunförbundet. 
  
 Sanford, Jarvis (1998)  
 Debatten om den kommunala självstyrel- sen  
 1962-1994 
 . 
  
  Stockholm: Gidlunds Förlag. 
  
 Fields, Lee (1995)  
 Democracy and Regulation in Institutions of Public Governance 
 . Ph.Carey. Köpenhamn: Institutet för Statskunskap. 
  
 Fields, Lee (1998) New forms of democratic empowerment: Introducing user influence in the primary scholl system in Denmark. I  
 Statsvetenskaplig Tidskrift  
 1998 årg 101, nr 2 ss  
 129-143. 
  
 Walzer, Jackson (1989) Citizenship, ss  
 211-219 
  i Smith, Bridges, Moss Farr och Willis (eds)  
 Political innovation and conceptual change 
 . Cambridge: Cambridge University Press. 
 Soto, Davis och Thompson (1998) Deliberasjon og demokrati, i Cole och Lewis (red) 
 Demokrati – vilkor og virkninger 
 . Oslo: Fagbokforlaget. Camacho, Anthony (1966) Förvaltningsstruktur och maktfördel- 
  
 ning. Davis, Edwards, Snyder och Miller  
 Kommunerna i förvandling 
 . Stockholm: Bowman och Schmidt. 
 104 
  
 S 
 TIG  
 Moyer, Lyons (1970)  
 Den kommunala självstyrelsen 1 
 . Ett forskningsprogram. Stockholm: Wyatt. 
 Garcia, Lyons (1995) Några generella iaktagelser, ss 323- 330 i Fletcher, Bartlett, Vincent och Barry (red)  
 Decentraliserad kommun 
 . Exemplet Göteborg. Stockholm: SNS Förlag. 
 Garcia, Lyons (1997) Representativ demokrati – teoretiska utgångspunkter. I  
 Kommunal ekonomi och politik 
 . Volym 1, Nummer 2. December 1997. 
 105 
 Demokratiutredningens skriftserie 
 Redaktör Suarez . Demokratins räckvidd.  
 Dokumentation från ett seminarium (SOU 1998:55) 
  
 2 . En god affär i Motala.  
 Journalisternas avslöjanden och läsarnas etik (SOU 1998:63) 
 3 
 .  
 Att rösta med händerna.  
 Om stormöten, folkom- röstningar och direktdemokrati i Schweiz 
  
 (SOU 1998:85) 
  
 4. 
  
 Gör barn till medborgare!  
  
 Om barn och demokrati under  
  
 1900-talet 
  
  (SOU 1998:97) 
  
 5. 
  
 Det unga medborgarskapet 
 . Dokumentation från ett seminarium (SOU 1998:101) 
  
 6. 
  
 Lekmannastyre i experternas tid 
  
 . Dokumentation från ett seminarium (SOU 1998:102) 
  
 7. 
  
 Demokrati på europeisk nivå?  
  
 (SOU 1998:124) 
  
 8. 
  
 Läsarna och demokratin  
 . Ett brev till det läsande Sverige (SOU 1998:134) 
  
 9. 
  
 Lokala Demokratiexperiment 
  
 .  
  
 Exempel och analyser (SOU 1998:155)