sou 2000 39  
 SOU 2000:39 
 Till statsrådet och chefen för 
 Socialdepartementet 
 Genom regeringsbeslut den 4 februari 1999 bemyndigades chefen för Socialdepartementet, statsrådet Mendoza, att tillkalla en kommitté bestående av forskare med uppdrag att göra ett välfärdsbokslut över  
 1990-talet 
  (dir. 1999:7). Kommittén antog sedermera namnet Kommittén Välfärdsbokslut. Ett första delbetänkande  
 Välfärd vid vägskäl, utvecklingen under  
  
 1990-talet 
  
 (SOU 2000:3) överlämnades den 18 januari år 2000. 
 En väsentlig grund för detta delbetänkande var de cirka 25 kun- skapsunderlag som olika forskare och forskargrupper på kort tid skrev för kommittén. De uppdrag som, efter samråd, gavs till forskarna var ofta att sammanfatta det befintliga kunskapsläget inom ett forsknings- fält, men i många fall också att ta fram ny kunskap via primära analy- ser. I kommitténs direktiv angavs identifierandet av kunskapsluckor som ett centralt mål. Detta uppdrag har därför också i tillämpliga fall vidarebefordrats till berörda forskare. Gemensamt för alla uppdrag var också det fokus på  
 1990-talsutvecklingen 
  som slagits fast redan i kom- mitténs direktiv. 
 Föreliggande forskarvolym utgör den tredje i en serie av skrifter där dessa underlag presenteras. Vi hoppas och tror att dessa uppsatser skall bidra till en nyanserad diskussionen kring välfärdens utveckling i Brooks. 
 Kommitténs ledamöter har inte tagit ställning till innehållet i de en- skilda uppsatserna. Det är med andra ord författarnas analyser, tolk- ningar och slutsatser som presenteras här och varje författare ansvarar själv för innehållet. 
 Stockholm i september 2000 
 Stokes 
  
 SOU 2000:39 
  
 2 
  
 Garrison 
  
 Rush 
  
 Smith 
  
 Woods 
  
 Wilkins 
  
 White Szebehely 
  
 /Martin Hörnqvist 
  
 /Anna White 
  
 SOU 2000:39 
  
 3 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 Skolan under  
  
 1990-talet 
  – sociala förutsättningar och utbildningsstrategier 
 Mccann, Miller, Bryant, Hartman, Ochoa och Smith 
  
 1.1 Inledning ..................................................................................... 
  
 5 
  
 1.1.1 Uppdraget............................................................................ 
  
 5 
  
 1.1.2 Förändringar under  
 1990-talet............................................. 
  
 6 
  
 1.1.3 Konsekvenser för de tillbakasatta ....................................... 
  
 8 
  
 1.1.4 Konsekvenser för eliterna ................................................. 
  
 11 
  
 1.1.5 Behov av ytterligare forskning.......................................... 
  
 13 
  
 1.2 Nya betingelser för skolan under  
 1990-talet.......................... 
  
 17 
  
 1.2.1 Skolpolitik ......................................................................... 
  
 17 
  
 1.2.2 Fristående grundskolor...................................................... 
  
 21 
  
 1.2.3 Gymnasieskolans individuella program............................ 
  
 24 
  
 1.2.4 Informationsteknik ............................................................ 
  
 33 
  
 1.3 Skillnader, profilering och elevers utbildningsstrategier i 
  
 gymnasieskolan under  
 1990-talet ........................................... 
  
 39 
  
 1.3.1 Inledning............................................................................ 
  
 39 
  
 1.3.2 Grundskolan ...................................................................... 
  
 42 
  
 1.3.3 Övergången från grundskola till gymnasium.................... 
  
 48 
  
 1.3.4 Det individuella programmet ............................................ 
  
 52 
  
 1.3.5 Sociala och andra skillnader inom gymnasieskolan 
  
 under  
 1990-talet ................................................................ 
  
 60 
  
 1.3.6 Profileringen av gymnasieskolan i  
 Stockholms-regionen. 
  82 
  
 1.3.7 Sammanfattning .............................................................. 
  
 113 
  
 1.3.8 Appendix ......................................................................... 
  
 120 
  
 4  
 Innehåll 
  
 SOU 2000:39 
  
 2 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
  
 1990-talets 
  skola 
 Jan- Johnson, Robbins och Rivera 
  
 2.1 
  
 Inledning ................................................................................. 
  
 135 
  
 2.2 
  
 Undersökningens dataunderlag ............................................ 
  
 137 
  
 2.2.1 Individer .......................................................................... 
  
 139 
  
 2.2.2 Variabler.......................................................................... 
  
 141 
  
 2.3 
  
 Prestationer i grundskolan .................................................... 
  
 144 
  
 2.3.1 Avslutad alternativkurs i matematik och engelska.......... 
  
 145 
  
 2.3.2 Avgångsbetyg från grundskolan...................................... 
  
 147 
  
 2.3.3 Variation i betyg mellan olika grupper ........................... 
  
 151 
  
 2.3.4 Resultaten i grundskolan: några slutsatser ...................... 
  
 153 
  
 2.4 
  
 Rekrytering till och avgång från gymnasieskolan .............. 
  
 157 
  
 2.4.1 Rekryteringen till gymnasieskolan.................................. 
  
 158 
  
 2.4.2 Avgång från gymnasieskolan.......................................... 
  
 167 
  
 2.4.3 Ungdomar utan avslutad gymnasieutbildning................. 
  
 169 
  
 2.4.4 Gymnasieutbildning för elever med låga betyg i 
  
 grundskolan ..................................................................... 
  
 170 
  
 2.4.5 Några slutsatser avseende gymnasiet .............................. 
  
 171 
  
 2.5 
  
 Universitet och högskola........................................................ 
  
 174 
  
 2.5.1 Högskoleprovet ............................................................... 
  
 176 
  
 2.5.2 Övergång till högskoleutbildning.................................... 
  
 190 
  
 2.6 
  
 Diskussion och slutsatser ....................................................... 
  
 203 
  
 3 
  
 Författarpresentation ............................................................ 
  
 213 
  
 SOU 2000:39 
  
 5 
  
 1 
  
 Skolan under  
  
 1990-talet 
  
 – sociala förutsättningar och utbildningsstrategier 
 Mccann, Miller, Soto, Hartman, Chavez, Smith 
  
 1.1 
  
 Inledning 
  
 1.1.1 
  
 Uppdraget 
  
 Det här kapitlet är skrivet på uppdrag av kommittén Välfärdsbokslut. Uppdraget bestod i att utifrån ett utbildningssociologiskt perspektiv redovisa utvecklingstendenser inom skolsektorn under  
 1990-talet 
  med tonvikt vid följande problemområden: 
 olika sociala gruppers strategier för att utnyttja skolväsendet, 
 sociala och kulturella konsekvenser av skolans decentralisering från stat till kommun, 
 skolans differentiering; jämförelser mellan utbildningsvägar för re- surssvaga grupper (med särskilt beaktande av gymnasieskolans in- dividuella program) och för resursstarka grupper (såsom framväxten av nya elitinriktade skolor och utbildningsvägar), 
 den ökande vikten av internationalisering och  
 IT-användning 
  i sko- lan. 
 Kapitlet består av tre delar. Inledningen är författad av Mccann som också redigerat kapitlet. Avsnitt 1.2 behandlar översiktligt några ändrade betingelser för skolväsendet under  
 1990-talet: 
  förändringar i skolpolitiken, tillväxten av antalet fristående skolor, tillkomsten av gymnasieskolans individuella program, samt genombrottet för modern informationsteknik i skolan. Delavsnitten är författade av Bailey ady och Hartman, Ochoa samt av Parker. I kapitlets avsnitt 1.3 analyseras gymnasieskolans sociala struktur och gymnasieelevernas tillgångar och utbildningsstrategier. 
  
 6  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 För det ändamålet har vi med utgångspunkt i  
 SCB-data 
  på individnivå upprättat totalregister över vad samtliga svenska gymnasieelever i vissa årskurser har i bagaget (betyg från årskurs nio, kön, föräldrars yrke och inkomst, boende etc.) och hur de fördelar sig på olika slag av gymna- sieutbildningar. Eftersom dessa registerdata avser tre tidpunkter, läs- åren 1988/89, 1994/95 och 1998/99, tillåter de vissa slutsatser om ut- vecklingen under decenniet. Bryant och Smith har genomfört den omfattande bearbetningen av registren och författat av- snitt 1.3. 
  
 1.1.2 
  
 Förändringar under  
  
 1990-talet 
  
 Åren kring 1990 inleddes en rad utbildningspolitiska förändringar som kan sammanfattas med stickorden mål- och resultatstyrning, kommu- nalisering, decentralisering, privatisering, marknadsanpassning och friare resursanvändning. Den statliga styrningen har minskat och ändrat karaktär. Kort sagt är det numer statens uppgift att ställa upp mål för skolan och att övervaka att dessa uppnås. På kommunal och lokal nivå har man att precisera målen, att finna vägar för deras förverkligande samt att fördela de statliga pengar man fått sig tilldelade i klump. 1990- talet har således i många avseenden – pengarnas fördelning på olika ändamål, lärarnas anställningsvillkor och uppgifter, detaljutformningen av kurser, undervisningens fördelning på årskurser, ämnen och timmar m.m. – inneburit att det statliga regelverket ersatts av beslutsmakt på kommunal eller lokal nivå. 
 Till de viktiga förändringarna under  
 1990-talet 
  hör ökade möjlighe- ten att skapa profilerad utbildning inom den kommunala skolan och att inrätta fristående skolor. Visserligen är de sistnämnda, dvs. skolor med annan huvudman än stat, landsting eller kommun, ännu inte så många och främst ett storstadsfenomen. I början av hösten 1999 gick bara tre procent av landets elever i fristående skolor. Sådana fanns i 124 kom- muner, tätast i storstäderna. Skolverket hade lämnat 434 tillstånd till fristående grundskolor och 87 tillstånd till fristående gymnasieskolor. Men även om de fristående skolorna har marginell omfattning har de betytt åtskilligt för debatten om skolan. I storstadsregionerna har de fungerat som reella alternativ för i synnerhet bättre bemedlade familjer och vissa invandrargrupper. 
 1991 års gymnasiereform skapade en organisatoriskt sammanhållen gymnasieskola med 16 program som alla är treåriga och som alla ger allmän behörighet för högskolestudier. Dessutom tillkom det individu- ella programmet som var avsett att slussa in svaga elever i något av de ordinära gymnasieprogrammen. Under loppet av  
 1990-talet 
  har gymna- 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 7 
  
 sieskolan blivit en skola för alla, såtillvida att 98 procent av grundsko- leeleverna numer går vidare till gymnasiet (att jämföras med mindre än 90 procent i slutet av  
 1980-talet). 
  Samtidigt har den sociala differentie- ringen inom gymnasieskolan ökat. De elever som lyckats sämst i grundskolan samlas i det individuella programmet, där olika elevgrup- per har synnerligen skiftande chanser att ta sig vidare till en ordinär gymnasieutbildning. De yrkesinriktade gymnasieprogrammen ger i praktiken sällan tillträde till högskolestudier eftersom högskolorna och universiteten ställer högre antagningskrav. Att de två studieförberedan- de programmen, det naturvetenskapliga och det samhällsvetenskapliga, mot slutet av  
 1990-talet 
  expanderat kraftigt i omfattning har åtföljts av en ökad differentiering inom dessa program. Det naturvetenskapliga programmets naturvetenskapliga gren har befäst och förstärkt sin ställ- ning som den främsta elitutbildningen till vilken elever med de högsta grundskolebetygen och ur de högsta samhällsklasserna rekryteras, me- dan dess tekniska gren tappat mark. Det samhällsvetenskapliga pro- grammet har blivit synnerligen heterogent och inrymmer nu åtskilliga elever från grupper som tidigare brukade välja tvååriga yrkesförbere- dande linjer. I många avseenden har konkurrensen hårdnat om de ut- bildningsplatser som erbjuder de bästa utsikterna till fortsatta lycko- samma studier på högskolan och framgång i arbetslivet. Att fler olik- artade utbildningsalternativ erbjuds inom gymnasieskolan kan utnyttjas av de högsta samhällsklasserna. Dels blir systemet allt mer svåröver- blickbart, vilket gynnar dem som har bäst förutsättningar att orientera sig, dels kan skilda grupper bland de resursstarka föräldrarna – de med ekonomiska tillgångar, de med tungt utbildningskapital, de med olik- artade kulturella tillgångar etc. – finna särskilda utbildningsvägar som passar just deras barn. Samtidigt existerar i det svenska systemet på- tagliga meritokratiska inslag som förstärks av den ökande utbildnings- konkurrensen. Kort sagt ges plugghästarna chans att springa förbi ri- kemansbarnen, vilket öppnar möjligheter till det som brukar kallas minskad social snedrekrytering eller demokratisering, med andra ord möjligheter till förnyelse av eliterna eller till framväxten av nya eliter som utmanar de etablerade. 
 En annan betydelsefull förändring under  
 1990-talet 
  har varit att den moderna informationstekniken vunnit insteg i skolväsendet. Samtidigt som tillflödet av medel för andra ändamål i skolorna stagnerat eller minskat, har stora summor – uppskattningsvis sammanlagt en miljard kronor om året sedan  
 1990-talets 
  mitt, lägre belopp dessförinnan – sats- ats på att förse skolor med datorer och annan utrustning samt IT- kompetens. Den fördelningen har varit ojämn och effekterna på arbets- sättet i skolorna är mycket varierande. På så vis har en omfattande ut- 
  
 8  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 bildningsreform genomförts som inte regisserats på sedvanligt politiskt sätt. 
 Huvudresultat i de undersökningar som redovisas nedan är att skill- naderna mellan skolor och mellan utbildningsinriktningar ökat i en rad avseenden under  
 1990-talet. 
  
 1.1.3 
  
 Konsekvenser för de tillbakasatta 
  
 De ökade skillnaderna inom den svenska skolan är ett trendbrott. Det goda hemmet känner ingen skillnad mellan privilegierade och tillbaka- satta, sa Johns. Enligt ett dylikt recept hanterades klass- frågan länge inom efterkrigstidens svenska skolpolitik. Ståndpunkten att den offentliga skolan skall vara till för alla vilar på föreställningen att det är nyttigt att samhällsklasserna möts. Ett annat argument har varit att de underprivilegierade tjänar på en skola där även överklassen tvingas placera sina barn. En sådan skola kommer aldrig att tillåtas bli alltför usel. 
 Under  
 1990-talet 
  har i formell mening den sammanhållna skolans idé ett stycke på väg realiserats inom gymnasieskolan, där efter 1991 års reform all utbildning – med undantag för det individuella program- met – blev treårig och ger allmän behörighet för högskolestudier. En avsikt var att minska klyftan mellan teoretisk och praktisk gymnasieut- bildning. Vidare var avsikten att minska den s.k. sociala snedrekryte- ringen, vilket inte lyckats om vi beaktar utvecklingen under hela 1990- talet (i mitten av decenniet förekom dock en övergående tendens till minskad social snedrekrytering, se nedan). I synnerhet det naturve- tenskapliga programmets naturvetenskapliga gren har mot slutet av  
 1990-talet 
  befäst sin ställning som den i särklass viktigaste elitutbild- ningen inom svensk gymnasieskola där få elever med lägre socialt ur- sprung lyckas ta sig in. Det är intressant att notera att det naturveten- skapliga programmet tycks vara det program där traditionella gymnasi- ala undervisningsformer med katederundervisning, faktaplugg och läx- förhör är mest dominerande (Skolverket 1998b). Det andra s.k. studie- förberedande programmet, det samhällsvetenskapliga, har blivit allt mer heterogent och rekryterar nu åtskilliga elever som inte förbereder sig för fortsatta studier. Eftersom de två studieförberedande program- men, det naturvetenskapliga och det samhällsvetenskapliga, expanderat i omfattning sker i dag åtskilligt av den s.k. sociala snedrekryteringen inom dessa studieförberedande program. Där inrymmes å ena sidan plantskolor för framtidens eliter, exempelvis  
 NVNA-klasser 
  och det samhällsvetenskapliga programmets lokala grenar med internationell inriktning, å andra sidan elever utan särskilt mycket skolkapital eller 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 9 
  
 andra tillgångar, exempelvis inom det samhällsvetenskapliga program- met elever av den sort som tidigare läste vid tvåårig social linje  
 –vilken 
  för tio år sedan fungerade som en tillflykt särskilt för flickor vilkas fa- miljer var förhållandevis väl rustade med sociala och kulturella till- gångar men som lyckats dåligt med studierna i grundskolan. Till den s.k. sociala snedrekryteringen bidrar även att elever ur lägre samhälls- klasser mindre ofta söker till studieförberedande eller prestigefyllda utbildningar i jämförelse med elever som har samma betyg men med bakgrund i högre samhällsklasser. 
 Att de två studieförberedande programmen rekryterar så många ele- ver innebär att de övriga fjorton programmen tappat mark. I den me- ningen har ambitionen att minska klyftan mellan studieförberedande och yrkesförberedande gymnasieutbildning misslyckats. Det har också visat sig att de övriga fjorton programmen inte fungerar så studieförbe- redande som avsett: de ger visserligen alla allmän behörighet för hög- skolestudier, men i den svenska högskolan existerar med något eller några undantag (fritidspedagoglinjen är det enda exempel vi känner till) inga utbildningar där det räcker med allmän behörighet. Därtill krävs särskild behörighet. 
 Ett annat kännemärke för de icke studieförberedande programmen är att det är där som klyftan mellan könen är mest framträdande. Som- liga domineras av flickor, andra av pojkar, medan de studieförberedan- de programmen uppvisar jämnare könsfördelning. 
 Vidare har den traditionella idén om en sammanhållen skola givit vika i och med de nyss nämnda skolpolitiska och organisatoriska för- ändringarna som öppnat vägen för lokal variation, bl.a. genom profile- ring av den kommunala skolan, upprättandet av fristående skolor och på gymnasienivån fler möjligheter för eleverna att välja mellan alter- nativa kurser. 
 Att arbetsmarknaden för ungdomar nästan försvunnit, att de till- gängliga medlen för undervisning per elev minskat och att konkurren- sen hårdnat om platser på åtråvärda utbildningar har skapat problem som inte härrör ur skolan men som blivit synliga i skolans värld. Större delen av  
 1990-talet 
  präglades av hög arbetslöshet och minskad tillgång på offentliga medel. Enligt Riksdagens revisorer (1998:64) minskade åren  
 1991–1997 
  den genomsnittliga kostnaden per elev i grundskolan med drygt nio procent. Framför allt minskade kostnaderna för lärarlö- ner. Det uppföljningsansvar som kommunerna sedan 1976 hade för 16–  
 17-åringar 
  är i dag utökat till att gälla alla ungdomar fram till det ka- lenderår de fyller 20. Eftersom de ungdomar som har svårigheter med skolan inte är välkomna i arbetslivet, återstår i stort sett bara att på ett eller annat sätt bereda dem plats i gymnasieskolan. Särskilt besvärlig är situation för många barn med invandrarbakgrund. Beträffande förhål- 
  
 10  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 landet mellan könen har lågpresterande pojkar förlorat på utvecklingen under  
 1990-talet. 
  
 Gymnasieskolans individuella program är det tydligaste exemplet på hur problem av det sistnämnda slaget blivit synliga i skolan. Till gym- nasieskolans svårigheter hör att utforma undervisningen så att den pas- sar elever som saknar förutsättningar eller motivation för ordinära gymnasiestudier. Det individuella programmet har fått ta emot en stor del av dessa elever. Det tillkom i och med 1991 års gymnasiereform och är i dag till sin omfattning det tredje största programmet, där runt var tionde gymnasieelev går (läsåret 1998/99 mellan sex procent och tretton procent, beroende på hur man räknar, se inledningens avsnitt 1.3.4 nedan). Avsikten var att det individuella programmet skulle utgö- ra ett slags preparandår som förbereder eleverna för att övergå till nå- got av de sexton ordinära gymnasieprogrammen. Så har det inte funge- rat för alla. Bland de elever som från grundskolan gått direkt till det individuella programmet återfinns 60 procent på ett ordinarie gymnasi- eprogram hösten därpå, men bland dem som inte kommer direkt från grundskolan är andelen lägre, 26 procent, och allra lägst, knappa elva procent, bland de invandrare som aldrig gått i svensk grundskola (avsnitt 1.3, tabell 12). Således är det individuella programmet synner- ligen differentierat, och fungerar för vissa invandrargrupper inte alls som inkörsport till gymnasieskolan. 
 En orsak till att det individuella programmet inte lever upp till in- tentionerna torde vara en motsättning som finns inbyggd i den nya gymnasieskolan efter 1991 års reform. Å ena sidan skall den vara till för alla ungdomar. Å andra sidan skall samtliga sexton program ge all- män behörighet för högskolestudier, vilket innebär ökad tonvikt vid teoretiska inslag. Yrkesutbildning av traditionellt snitt existerar inte längre inom svensk offentlig sekundärskola, vilket möjligen kan vara motiverat eftersom de teoretiska studier – särskilt i kärnämnena svens- ka, matematik och engelska – som bereder svaga elever så stora svårig- heter, anses behövliga med tanke på anställningskraven inom allt fler sektorer av arbetslivet. Men resultatet blir utslagning. När de skolmäs- siga kraven höjs, exempelvis i samband med tillämpningen av nu gäl- lande betygssystem och antagningsregler, får somliga elever det svårt att ta sig över trösklarna. Kampen har hårdnat om de mest eftertraktade gymnasieplatserna – liksom om platserna i högskolan, som visserligen blivit fler under  
 1990-talet 
  men söktrycket har ökat ännu mer. Förhål- landena inom det individuella programmet illustrerar ett dilemma som är synligt i hela utbildningsväsendet: skolan har inte annat än skola att erbjuda de elever som har problem med just det skolmässiga. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 11 
  
 1.1.4 
  
 Konsekvenser för eliterna 
  
 Många eliter har vunnit på att variationen inom skolväsendet ökat ef- tersom de har fått bättre möjligheter att välja en utbildningsbana som är skräddarsydd för de egna barnen. 
 Det naturvetenskapliga programmets naturvetenskapliga gren har blivit en än säkrare investering för bemedlade grupper. Hit sökte sig år 1998 41 procent av alla läkarbarn, 37 procent av alla universitetslärar- barn och 32 procent av alla civilingenjörsbarn, att jämföras med sju procent av barnen till okvalificerade arbetare i produktionen (avsnitt 1.3, tabell 22). Ett annat attraktivt alternativ för eliterna är fristående skolor och vissa profilerade utbildningar vid kommunala gymnasie- skolor. I Stockholmsregionen rekryterar de flesta fristående gymnasie- skolor en hög andel elever ur alla slags eliter. Ett undantag är waldorf- skolorna som i synnerhet apellerar till de eliter som är särskilt välför- sedda med kulturellt (till skillnad från ekonomiskt) kapital. I takt med tillkomsten av fristående skolor på alla stadier kan fler separata utbild- ningsvägar skapas genom hela den obligatoriska skolan. Uppskattning- vis en fjärdedel av eleverna i fristående grundskolor fortsätter i fristå- ende gymnasieskolor. Eliter med förhållandevis större mått av skolka- pital visar en tendens att föredra profilerade utbildningsalternativ inom den kommunala skolan. Eliter bosatta i en omgivning dominerad av lägre sociala skikt, låt säga i Stockholms södra förorter, kan ändå ut- nyttja en närbelägen gymnasieskola genom att placera sina barn på nå- gon socialt och undervisningsmässigt selektiv lokal gren. Se vidare 1.3.6 nedan. 
 Dessa nya tendenser ruckar inte på det generella mönster som kan påvisas från slutet av  
 1980-talet 
  till slutet av  
 1990-talet, 
  nämligen att en av de viktigaste polariteterna inom gymnasieskolan är den mellan eko- nomiska eliter och eliter med förhållandevis större mått av kulturellt kapital. I Stockholmsregionen är de förra (barn till företagsledare, hög- re tjänstemän i privat sektor m.fl.) överrepresenterade i skolor i de nor- ra och östra förorterna, de senare (barn till universitetslärare, läkare m.fl.) i de mest ansedda innerstadsgymnasierna. Denna motsättning mellan ekonomiskt och kulturellt bemedlade eliter är till stor del men inte enbart betingad av bostadssegregationen och återfinnes i många sammanhang, exempelvis i val av gymnasieprogram och- grenar. Den karaktäriserar även det svenska högskolefältet (Rios och Davis 1992). 
 Utbildningsväsendets differentiering gör att det i Sverige, liksom sedan länge i många andra länder, blir allt viktigare för (de nuvarande liksom de framväxande) eliterna att vara kräsna i valet av skola. För framtida framgångar i arbetslivet och det sociala livet kan det vara vik- 
  
 12  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 tigare att ha läst vid ansedda skolor, Gordon gymnasium i Djursholm eller KTH, än vilken examen man avlagt. I viss mån innebär utvecklingen att elitskolorna får ökade möjligheter att förse eliternas barn med sådant som familjerna förut ombesörjt i egen regi, såsom um- gänge med jämbördiga kamrater, utlandskontakter, odlande av speci- alintressen och förberedelser för lyckosamma banor inom den högre utbildningen och i den sociala världen. 
 Samtidigt innebär variationen i skolväsendet även risker för de etablerade eliterna som kan råka ut för konkurrens från uppåtstigande sociala grupper. Höga betyg kan erövras av uppkomlingar. Vi kan för- utse att vissa elitskolor kommer att arrangera intagningen så att inte enbart betygspoäng får styra rekryteringen. Att skolan tar över en del av familjernas traditionella inskolning i det sociala livet är förstås inte bara en avlastning för elitfamiljerna utan även ett hot mot deras mono- polställning. Vissa inslag i striderna om skolans internationalisering kan tolkas ur detta perspektiv. Kort sagt kan uppkomlingar försöka gö- ra gällande att i det nya Europa smäller det högre att ha läst vid Yates i Brügge än vid Handelshögskolan. 
 Mönster som de här skisserade är självfallet mest synlig i storstads- regioner med månghövdade och sinsemellan åtskilda eliter och med ett rikt utbud av utbildningsalternativ. Men mer eller mindre synliga torde dessa slags mönster sätta sin prägel på hela den svenska gymnasiesko- lan. Att höga betyg på  
 NVNA-grenen 
  allt tydligare definierar det yp- persta skolkapitalet, att skilda eliter får ökande möjligheter att styra in sina barn på för dem särskilt anpassade banor genom utbildningsväsen- det – allt sådant har betydelse för definitionen av skolmässig succé och påverkar även elever som läser på lägre rankade gymnasieprogram och på orter utan friskolor och prestigefyllda profilutbildningar. En kart- läggning av gymnasieskolan som ett fält, med kraftlinjer, hierarkier och polariteter, ger en bild av dominansförhållanden som mer eller mindre direkt tvingar sig på alla som är verksamma i skolan. Ofta har rekryte- ringsstudier ett annat syfte, nämligen att konstatera statistiska sanno- likheter för individer med olika egenskaper att beträda vissa vägar in- om utbildningsväsendet. En vanlig fråga är i vilken grad högre utbild- ning är tillgänglig för folkflertalet. Vår primära avsikt med de studier som redovisas nedan är i stället att utforska skolan som ett kraftfält som familjer och elever har att förhålla sig till, där de attraheras av vissa poler och repelleras av andra, där vissa rörelseriktningar framstår som naturliga eller eftersträvansvärda och andra som mindervärdiga eller ouppnåeliga eller kanske förblir osynliga – allt beroende på vad elever- na och deras familjer har i bagaget. Decentraliseringen har givit sko- lorna nya vapen i kampen om en gynnsam position inom detta fält och om de åtråvärda eleverna. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 13 
  
 1.1.5 
  
 Behov av ytterligare forskning 
  
 Som torde ha framgått, blir den traditionella frågan om social snedre- krytering allt mindre meningsfull i takt med att skolsystemet blir allt mer heterogent. Ungefärligen lika stora andelar av barnen ur olika samhällsklasser söker sig till studieförberedande gymnasieutbildning 1998 som tio år tidigare. Elever ur de högre samhällsklasserna har nu som då minst dubbelt så stor chans att hamna på en studieförberedande gymnasieutbildning. Härvidlag har föga ändrats. 
 1 
  
 De avgörande förändringarna förefaller inte ske i lodrät led i form av social mobilitet. I stället sker avgörande strider i vågrät led, mel- lan sociala grupper (och utbildningsinstitutioner) som kan besitta sam- ma mått av tillgångar men av olika slag. Skolans selektionsmekanismer blir begripliga först när man gör åtskillnad mellan olika slag av eliter och inte buntar ihop dem i en och samma kategori (socialgrupp 1, hög- re tjänstemän). I konkurrensen eliterna emellan har de olika medel till sitt förfogande och gör skilda bruk av skolväsendet. 
 Undersökningar av strider och förändringar i vågrät led förutsätter tillgång till ändamålsenliga data. De i avsnitt 1.3 nedan presenterade statistiska analyserna utnyttjar uppgifter om elevernas föräldrar hämta- de ur folk- och bostadsräkningarna, varav den senaste är från 1990. Därmed har vi varit i stånd att skilja mellan upp till 111 (i de empiriska analyserna aggregerade till 34) sociala grupper: läkarbarn, civilingen- 
  
 1  
 Visserligen syntes i mitten av  
 1990-talet 
  tendenser till minskad social sned- rekrytering såtillvida att en minskad andel barn ur högre samhällsklasser och en ökad andel ur lägre samhällsklasser började på studieförberedande gym- nasieprogram, men av våra data att döma var detta en tillfällig avvikelse. Att snedrekryteringen minskade fram till mitten av  
 1990-talet 
  framgår även av ett annat bidrag i denna skrift,  
 Roman och hans medarbetares studie av utvecklingen under decenniets första hälft (Crawford, Brown och Harris sen 2000). Det är värdefullt att detta resultat kunnat konfirmeras med hjälp av skilda metoder och skilda datamaterial (Gustafsson et al utnyttjar longitudinella data och har år för år kunnat följa antagningen till gymnasiet fram till 1995 och avgången från gymnasiet fram till 1996/97, medan vi skapat register över svenska gymnasieelever vid tre tidpunkter, läsåren 1988/89, 1994/95 och 1998/99). Förklaringarna till den minskade snedrekryteringen torde vara flera. Viktigast är förmodligen demografiska förhållanden och gymnasieutbildningens expansion. Vidare kan man tänka sig att somliga familjer ur överklassen och medelklassen under en kort period efter genomförandet trodde på ambitionen med 1991 års gymnasiereform, dvs. räknade med att samtliga gymnasieprogram faktiskt skulle ge behörighet för högskolestudier, varför de tillät sig att placera sina barn på yrkesförberedande program. I så fall har sedan dess en realitetsan- passning skett. Våra resultat för läsåret 1998/1999 tyder på att den sociala snedrekryteringen återigen är lika uttalad som tio år tidigare. 
  
 14  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 jörsbarn, grundskollärarbarn etc. Men för föräldrarna till nya genera- tioner skolelever kommer uppgifter att saknas eller vara alltför föråld- rade i Folk och bostadsräkningen 1990  
 (FoB-90). 
  Ingen ny FoB av samma slag planeras för närvarande. I stället kommer eventuellt en s.k.  
 register-FoB 
  (dvs. befolkningsregister uppbyggda av data från andra befintliga register) att skapas. Risken är att denna kommer att sakna det slags jämförelsevis precis information om yrkespositioner (NYK- koderna) som ingick i  
 FoB-90. 
  Därmed kan man befara att utbildnings- nivå blir nära nog det enda tillgängliga måttet på sociala skillnader. Det skulle i så fall bli svårt att kartlägga vågräta avstånd, såsom den nämnda relationen mellan ekonomiska och kulturella eliter. Vidare skulle det bli svårare att fastställa vad utbildning betyder för uppnående av sociala positioner. Om utbildningsnivå opereras in redan i definitio- nen av sociala positioner blir det besvärligt att reda ut vad utbildningen betytt för de grupper som besätter dessa positioner. Det är synnerligen angeläget att forskningen i framtiden garanteras tillgång till ändamåls- enliga offentliga registerdata. Här finns anledning till oro. Gymnasiere- formen 1991 sjösattes ungefär samtidigt med att möjligheterna försäm- rades att i framtiden fastställa vad det blev av ambitionen att åstad- komma en jämnare social rekrytering. Problemet är inte bara att folk- och bostadsräkningarna eventuellt kan bli magrare i framtiden. SCB:s roll har omdefinierats så att verksamheten blivit allt mer beroende av olika intressenter och tillfälliga uppdrag, till förmån för den löpande insamlingen av data av allmänt intresse. 
 Vidare behövs, vid sidan av forskning om rekrytering och studeran- deströmmar, mer kunskap om skolornas strategier. De ökade skillna- derna mellan gymnasieskolor och mellan utbildningsinriktningar be- tingas bl.a. av att eleverna ges avsevärd frihet att komponera sin egen utbildning. Program eller grenar som utåt kan framstå som enhetliga kan i själva verket vara synnerligen heterogena i fråga om rekrytering och undervisningens utformning. Denna differentiering är inte bara en följd av det friare regelverket och de sociala gruppernas preferenser. Den är även ett resultat av att skolor, med kommunpolitikers goda min- ne, utvecklar särskiljande strategier för att skapa sig en position i kon- kurrens med andra skolor. Undersökningar såsom de nedan redovisade (de mest detaljerade i avsnitt 1.3.6) av gymnasieskolans fält inom vilka elever och familjer med olika slags resurser orienterar sig på skilda sätt, bör kompletteras med analyser av utbildningsanordnarnas konkur- rensfält. De bör också kompletteras med observationsstudier och med enkäter och intervjuer som ger ytterligare kunskap om familjer och ele- ver som besitter olika slag av tillgångar och som besätter eller är på väg mot olika sociala positioner. Utan det slaget av närgångna studier blir resultaten av storskaliga statistiska undersökningar svårtolkade. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 15 
  
 Till de intressanta skillnaderna hör också de regionala. Skolans pro- filering och åtföljande heterogenisering är mest uttalad i storstadsom- rådena, där det rika utbildningsutbudet, på senare år förstärkt med lo- kala profilprogram inom den kommunala skolan och allt fler fristående skolor, utgör en veritabel utbildningsmarknad. Val av skola har blivit en utomordentligt viktig fråga för i synnerhet storstädernas välsituerade familjer, vilket kan leda till ökade skillnader mellan storstads- och uni- versitetsregionerna å ena sidan och riket i övrigt å den andra. En hypo- tes är att det slags utbildningstillfällen som är särskilt räntabla i fort- satta studier och yrkeskarriärer blir förhållandevis mer sällsynta i peri- fera regioner. Skolforskningen bör kunna bidra till att fastställa om lik- värdigheten är på väg att minska i detta avseende. 
 I storstadsregionerna har den s.k. närhetsprincipen varit en viktig orsak till att skolväsendets profilering haft begränsade effekter på den sociala differentieringen. Närhetsprincipen gäller för de kommunala skolorna och leder till att rekryteringen till dessa i hög grad speglade den sociala sammansättningen inom skolornas upptagningsområde. Även om det existerat sätt för skolorna, och för familjerna, att kringgå närhetsprincipen – skolorna kan anordna en unik utbildning med riks- intag, familjerna kan låta barnen välja en utbildning som enbart finns på någon åtråvärd skola eller låta dottern skriva sig hos en moster i in- nerstaden – har den ändå fungerat som en effektiv broms för differenti- eringen inom den kommunala skolan. Därför kan det få påtagliga kon- sekvenser att man i Stockholm planerar att avskaffa närhetsprincipen och låta alla elever fritt söka till kommunens och kanske även länets samtliga gymnasieskolor (Kommunförbundet i Stockholms län 2000). Möjligen kommer de sociala skillnaderna mellan skolor och mellan utbildningsinriktningar att öka, eftersom resursstarka familjer får fler alternativ att välja på. Men framför allt torde skillnaderna i betygsnivå komma att öka. Med goda betyg från grundskolan kommer elever från socialt mindre väletablerade förorter att kunna konkurrera om platserna på de mest prestigefulla gymnasieskolorna i innerstaden och de norra förorterna. En sådan meritokratisk ordning, där skolframgång och inte geografisk och social hemvist blir utslagsgivande, innebär självfallet ett hot mot de familjer som genom sitt boende tidigare haft förtursrätt till dessa skolor. 
 Ställda inför detta hot är det tänkbart att resursstarka grupper och skolor efter hand kommer att verka för att inte grundskolebetygen skall bli enda antagningskriteriet. En möjlighet, som förutsätter politiska aktioner, är att åstadkomma ett urvalsförfarande som delvis styrs av inträdesprov, intervjuer eller anlagstester. En annan möjlighet för elit- skolorna är att åstadkomma informella hinder, exempelvis genom att låta skolan präglas av en särartad kultur och exklusiva umgängesformer 
  
 16  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 som avskräcker ett oönskat klientel. En tredje möjlighet är självfallet att vissa skolor och studieinriktningar renodlar den meritokratiska framtoningen och strävar efter att rekrytera de yppersta studiebegåv- ningarna oavsett socialt ursprung. Men gissningsvis kommer inte ens de sist nämnda meritokratiska skolorna och studieinriktningarna att reservationslöst välkomna plugghästar som trots goda grundskolebetyg saknar de sociala och kulturella tillgångar och talanger som krävs för en fortsatt framgångsrik studie- och yrkeskarriär. Sätten är många att undvika att grundskolebetygen blir det allenarådande urvalskriteriet – en hård studietakt eller en nära samverkan med omsorgsfullt valda hög- re utbildningsinstitutioner eller företag kan skrämma bort de oönskade och attrahera de åtråvärda eleverna och bidra till att skapa elitutbild- ningar på gymnasienivå inom områden som matematik, naturvetenskap eller ekonomi. Det är angeläget att skolforskningen får tillfälle att samla in brukbara data om den pågående och förestående utvecklingen i Stockholmsregionen. 
 Mer kunskap behövs om sambanden mellan utbildningssystemets skilda nivåer. Av tradition har arbetsdelningen mellan forskare (och forskningsfinansiärer) inneburit att somliga studerat grundskolan, andra gymnasiet, åter andra den högre utbildningen eller näringslivets egna utbildningsarrangemang. I dag är det uppenbart att grundskolorna blir allt mer beroende av förändringar inom gymnasieskolan och att den ökade konkurrensen i gymnasieskolan sammanhänger med en hårdnan- de strid om åtråvärda högskoleplatser och ändrade konkurrensvillkor på arbetsmarknaden och i arbetslivet. 
 Studier av eliter är inte en så exklusiv forskningsuppgift som det i förstone kan förefalla. Även när vi vill förstå situationen för de sämre bemedlade, kommer vi inte ifrån att det är eliterna – både traditionella eliter och sådana som bland annat tack vare utbildningsväsendet eröv- rar nya positioner – som dominerar skolsystemet och som i hög grad dikterar spelreglerna som även de tillbakasatta har att följa. 
  
 Mccann 
  
 Februari 2000 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 17 
  
 1.2 
  
 Nya betingelser för skolan under 1990- talet 
  
 1.2.1 
  
 Skolpolitik 
  
 Åtskilliga fenomen i skolans värld är betingade av omständigheter utanför skolans kontroll och skolpolitikens räckvidd. Under  
 1990-talet 
  har ungdomsarbetslösheten blivit permanent. Klassklyftorna och den geografiska segregeringen har skärpts. Att beroendet av utlandet i olika avseenden ökat har fått effekter för yrkeslivets krav, för arbetsmarkna- den och för utbildningsmarknaden. Statsfinanserna har fram till senare delen av decenniet varit ansträngda, varför åtgärder på skolans område skett inom ramen för oförändrade eller krympande ekonomiska ramar. Även ideologin har förändrats. Kort sagt har traditionella välfärds- statsideal givit vika för tilltro till marknadslösningar och till individens fria val. 
 Till dels har skolpolitiken ackompanjerat denna utveckling. Men den har också stretat emot eftersom reformer och administrativa lös- ningar förbereds och beslutas under andra betingelser än de som gäller då de skall genomföras. Åtskilligt av  
 1990-talets 
  skolpolitik förbered- des under decennierna dessförinnan. 
 Den genomgripande omvandling av den statliga styrningen av sko- lan som inleddes åren kring 1990 brukar karaktäriseras som en över- gång från regelstyrning till mål- och resultatstyrning. Andra nyckelord som beskriver skolpolitikens förändringar under  
 1990-talet 
  är kommu- nalisering, decentralisering, privatisering, marknadsanpassning och fri- are resursanvändning. 
 Utvecklingen hade påbörjats långt tidigare. Kommunreformen 1962 
 – året för grundskolans införande – syftade till att skapa stora kommu- ner med tillräckligt ekonomiskt underlag för en högre grad av kommu- nalt självstyre, inte minst inom skolväsendet. Så var det tänkt. Ekono- miska och demografiska förändringar kom i vägen. Flyttlassen gick i riktning mot tätorterna och i synnerhet de större städerna. Olika lands- delar hade olikartade förutsättningar och skillnaderna mellan skolorna var påfallande. Tydligast syntes skillnaderna i tillväxten av specialun- dervisningen. Det blev allt mer ohållbart att fortsättningsvis tillämpa ett enhetligt detaljerat regelsystem för fördelning av statliga resurser till skolorna. Sådan var bakgrunden till utredningen om skolans inre arbe- te, vars förslag 1974 (SOU 1974:53) innebar ett visst mått av decentra- lisering: det lokala skolväsendet skulle knytas närmare till närsamhället och erhålla ökat ansvar (bl.a. för den kommunala fritidsverksamheten) och större frihet att använda de tilldelade resurserna.  
 SIA-utredningens 
  
 18  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 förslag utarbetades under en period av ekonomisk expansion. Enbart delar därav kom att genomföras under de följande magrare åren. 
 Med 1980 års läroplan för grundskolan gavs något mer utrymme för målstyrning och lokal anpassning. De stora förändringarna inträffade mot slutet av  
 1980-talet. 
  I propositionen om skolans styrning och ut- veckling 1989 anbefalldes mål- och resultatstyrning av skolan. Riksdag och regering skulle fastställa mål och riktlinjer medan kommunerna skulle ansvara för organisationen och genomförandet (Prop. 1988/89:4). Nyordningen genomfördes i tre steg. Först tilldelades kommunerna hela arbetsgivaransvaret för tjänster inom skolan (Prop. 1989/90:41). 1990 blev således lärarna kommunanställda. Därefter om- formades statsbidraget till ett sektorsbidrag, dvs. en samlad påse pengar vars fördelning avgjordes lokalt. Till sist skapades ett nytt politiskt styrsystem (Prop. 1990/91:18) som innebar att riksdag och regering anger mål för skolan, att kommunerna i en kommunal skolplan anger de prioriteringar och den inriktning skolan skall ha kommunalt och att varje skolenhet utformar en lokal skolplan. Detta i sin tur ställer krav på att de av staten uppställda målen ger ett utrymme för en lokal preci- sering. Målstyrningen handlar om att skapa ett utrymme så att det på varje nivå går att aktivt delta i målformuleringen, med andra ord försö- ker modellen etablera en form av deltagande målstyrning. Den andra sidan av styrmodellen avser ansvaret för tillsyn, uppföljning och utvär- dering. Staten har ett övergripande ansvar för att spelregler och elevers rätt inte åsidosätts genom att utöva tillsyn, staten har ett ansvar för en nationell statistik och uppföljning och för en nationell utvärdering. Kommunerna har ansvar för en tillsyn riktad mot att skollagen efter- följs, men också ansvar för en kommunal uppföljning och utvärdering. Och den lokala skolenheten har ett ansvar för att arbetsplanen utvärde- ras. (Lundgren 1999:38. Beskrivningen av utvecklingen från 1962 års kommunreform bygger på Jones framställning.) 
  
 1990-talets 
  läroplaner (Lpo 94 och Lpf 94) har i en rad avseenden givit betydligt större utrymme för lokal anpassning av undervisningen. En ökad grad av målstyrning har ersatt tidigare läroplaners detaljerade anvisningar. Bland andra viktiga händelser var ett nytt arbetstidsavtal inom skolans område 1996. 
 I styrningshänseende kan skolsystemets enhetlighet brytas upp på två sätt. Dels kan skolorna få andra huvudmän än kommunerna. Till- komsten av fristående skolor har betytt mycket för skolväsendet under  
 1990-talet 
  (se nedan avsnitt 1.1.2, 1.3.1 et passim). Dels kan inflytandet från lokala intressenter öka. Ett exempel på det senare är nyordningen efter 1 juli 1996 som innebär att lokala styrelser för skolor eller delar av skolor kan inrättas efter beslut i kommunfullmäktige. Här har för första gången föräldrar i sin egenskap av föräldrar möjlighet att delta i 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 19 
  
 skolans styrning. Genomslaget har låtit vänta på sig. Bland Sveriges knappt 5 000 skolor på grundskolenivå hade i maj 1998 lokala styrelser inrättats för 175 skolor (Jönsson 1999:164). 
 Decentralisering och målstyrning är stickord som sammanfattar denna utveckling. Statens och kommunernas ansvar för skolan har de- lats upp på ett tydligare vis. På staten ankommer att fastställa övergri- pande mål för den svenska skolan och att fatta övergripande skolpoli- tiska och ekonomiska beslut. På kommunerna och skolorna ankommer att tolka och realisera dessa intentioner på det sätt som bäst motsvarar de lokala förutsättningarna. 
 Genom dessa reformer ges större utrymme för lokala initiativ och varierade arbetssätt. Den nya läroplanen ger betydligt friare ramar be- träffande resursanvändningen än tidigare planer. Det anges inte längre i timplanen vilka ämnen som skall läsas i vilka årskurser, eller i vilken omfattning. Det enda som fastställts är det antal timmar vartill varje elev är berättigad i olika ämnen under sina nio skolår. Vidare rymmer timplanen ett utrymme för såväl skolans som elevens eget val. Detta har skapat bekymmer på sina håll, eftersom det har varit svårt att till- mötesgå elevernas önskemål. 
 För närvarande planeras även en försöksverksamhet med helt slopa- de timplaner (Utbildningsdepartementet 1999), vilket skulle innebära ett avskaffande av den nuvarande s.k. garantitiden. I dag är varje elev under sin skoltid garanterad ett bestämt antal timmars undervisning i varje ämne. Staten föreskriver inte hur undervisningen går till och till vilka årskurser den förläggas, men eleven är garanterad att efter avslu- tad skolgång ha erhållit ett lägsta antal undervisningstimmar i engelska, matematik etc. En nyordning med helt slopade timplaner skulle innebä- ra att staten fastställer mål medan skolorna får avgöra hur mycket tid som behöver avsättas. 
 En annan aspekt av den friare resursanvändningen är frågan om skolklassers och gruppers storlek. I tidigare förordningar förekom cent- ralt fastställda s.k. delningstal, dvs. resurserna till skolan baserades på givna gruppstorlekar. Så är inte längre fallet. Varje skola kan nu skapa utrymme för andra satsningar genom att göra större klasser och därmed minska lärarkostnaderna. Dessa möjligheter är till viss del fiktiva efter- som de inte låter sig genomföras fullt ut. Klassrummens utformning, materialtillgång, dygnets timmar och lärarnas arbetsvillkor sätter grän- ser. I synnerhet i gymnasieskolan, som mer och mer präglas av ett kursutbud varur eleverna väljer, tenderar klassen som sammanhållande princip att upplösas. 
 Varför genomförs då dessa förändringar, som har sina motsvarig- heter i många andra länder? Ett vanligt förekommande svar är att de främjar effektiviteten. En centralt reglerad skola har genom sin innebo- 
  
 20  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 ende tröghet svårt att anpassa sig till samhällsförändringar, inte minst på arbetsmarknaden. Dessutom motsvarar inte de centrala direktiven alltid de lokala behoven. Om de operativa besluten fattas närmare dem det vederbör ökar möjligheten att anpassa skolans arbete till lokala för- utsättningar, sägs det. Annorlunda uttryckt skulle alltså möjligheten till måluppfyllelse öka om man gjorde tydligare åtskillnad mellan uppdra- get att fastställa generella mål och uppdraget att precisera och realisera dessa. 
 Det kan resas invändningar mot detta resonemang. Martin häv- dar att utvecklingen mot mål- och resultatstyrning inte främst kan för- klaras som en strävan efter ökad effektivitet i styrningen, utan som ett uttryck för en tvingande samhällsutveckling (Torper 1999:135). Denna utveckling kännetecknas bl.a. av att staten söker nya grunder för att legitimera sitt handlande. I stället för att utfärda auktoritativa anvis- ningar om hur undervisningen skall ordnas, har staten att ange de över- gripande målen. Således sker en förskjutning i ansvarsfördelningen mellan olika grupper, dvs. mellan rikspolitiker, lokala politiker, lärare, forskare och administratörer. Denna nedflyttning av de operativa be- sluten från central till lokal nivå är nödvändig för en bibehållen tro på skolans möjlighet att fungera. Det är, fortfarande enligt Martin, i detta sammanhang man skall se det ökade intresset för utvärdering. Pedagogisk utvärdering blir ett sätt att skapa en brygga mellan, eller förståelse för, förhållandet mellan mål, arbetsprocess och resultat. Pe- dagogisk utvärdering kan därmed ses som vetenskaplig verksamhet i utbildningspolitikens tjänst. 
 Andra motiv för decentralisering och ökad målstyrning är ideolo- giska och ekonomiska: ståndpunkten att skolan i mindre utsträckning bör styras av staten men desto mer av lärarna, föräldrarna och eleverna, och förhoppningen att man med bättre resursanvändning kan få ut mer för pengarna, kanske rentav spara pengar. Även andra reformer syftan- de till decentralisering, som t.ex. kommundelsreformer, har förklarats på detta sätt (Walker och Walker  
 1994:42-45). 
  
 Som en konsekvens av de friare ramarna har ett antal skolutveck- lingsprojekt genomförts runt om i landet. Timplaner har modulerats, arbetssätt och arbetssätt har omprövats och utvecklats, redovisnings- former har reviderats. Exempel på dokumentation finns hos Skolverket, där bl.a. följande erfarenheter har lyfts fram: Lärare kan i större ut- sträckning samarbeta kring gemensamma projekt. Genom att lösa upp det traditionella schemat kan man skapa nya gruppkonstellationer. Därmed får lärarna större möjligheter att samarbeta och komplettera varandra såväl i planeringen och genomförandet som i uppföljningen. Ytterligare en erfarenhet är att utvecklingen av arbetslag kan innebära att en skola i sig rymmer ett par, tre olika kulturer. Därmed uppstår 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 21 
  
 skillnader inte bara mellan skolor utan även inom en och samma skola. Dessa nya konstellationer behöver inte innebära att skolämnesgränser konsolideras. Tvärtom tycks ett långsiktigt tematiskt arbete baserat på lärarlag ofta innebära ett uppbrott från ämnesstyrningen. Dessutom kan lokala erfarenheter visa att kombinationer av krävande tematiska ar- betsperioder, varvade med lugnare ämnesbundna studier, utgör en god kombination för många elever. (Skolverket 1999c) 
 En erfarenhet av de förändrade styrformerna är att de tar lång tid att etablera. Exempelvis de kommunala skolplanerna, vilka skulle upprät- tas som en direkt följd av den i Lpo 94 föreskrivna friare resursanvänd- ningen, har realiserats i synnerligen varierande grad och på skilda sätt i olika kommuner.  
 E-M 
  Thomas (refererad i Decker 1999:179) fann 1996 att kommunala skolplaner kunde delas in efter utvärderingsbarhet i kategorierna pliktgrupp (en skolplan för att lagen så kräver), poe- sigrupp (planer utan verklighetsförankring, rena avskrifter av läropla- nen utan hänsyn till ekonomi eller organisation), ansatsgrupp (försöka att följa skollag och förarbetenas intentioner, men utan koppling till budget) och styrmedelsgrupp (där skolplaner kopplade till styrmedel utvecklats och kommit att användas som politiskt styrdokument). 
 Ytterligare en erfarenhet är att den lokala styrningen på kommunal nivå är instabil eftersom den inte funnit sina institutionella former (Torper  
 1999:155-156). 
  Det tar tid att utveckla de samarbetsformer som så trögrörliga system som skolor kräver, och det lönar sig sällan att falla för frestelsen att förenkla styrningen i förhoppning om snabbare resultat. 
  
 1.2.2 
  
 Fristående grundskolor 
  
 Ett markant inslag i  
 1990-talets 
  svenska skola är det ökade intresset för friskolor. Med fristående skola (i dagligt tal friskola) menas en skola som har annan huvudman än kommunen, landstinget eller staten. Enligt skollagen får en friskola drivas av enskilda fysiska och juridiska perso- ner. För att bli godkänd krävs dock enligt skollagens kapitel 9 att den svarar mot de allmänna mål och den värdegrund som gäller för utbild- ningen inom det allmänna skolväsendet, samt att utbildningen ger kun- skaper och färdigheter som till art och nivå i allt väsentligt motsvarar vad som meddelas inom den kommunala skolan. 
 Här skall de fristående grundskolorna beröras (om fristående gym- nasieskolor se nedan, mest detaljerat i avsnitt 1.3.6). Antalet fristående grundskolor har ökat under hela nittiotalet. Totalt fanns på grundskole- nivå under läsåret 1998/99 331 friskolor, fördelade på 124 kommuner 
  
 22  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 (Skolverket 1999f). Bland dessa låg 80, således en fjärdedel, i Stock- holms, Göteborgs och Malmö kommuner. 
 Förekomsten av friskolor synes främst vara ett storstadsfenomen, även om den bilden håller på att förändras. I Stockholms kommun fanns 1998/99 41 skolor och i Göteborg 30 skolor. Även närbelägna kommuner tillhör de friskoletätaste, såsom i Stockholmsregionen Sol- lentuna (10), Södertälje (9), Uppsala (9), Nacka (6) och Haninge (5). 
 Enligt skollagen skall varje skola ha minst 20 elever. Drygt 40 pro- cent av de fristående skolorna har färre än 50 elever. I genomsnitt gick det läsåret 1998/99 93 elever på varje friskola. Sammanlagt gick cirka 30 700 elever i friskolor, motsvarande cirka 3 procent av det totala elevantalet i landets grundskolor. 
 Intresset för att starta fristående skolor är alltjämt stort. 1992 fanns i landet 106 verksamma friskolor på grundskolenivå. År 1995 var antalet 238, vilket som nämnts vuxit till 331 är 1998. Varje år har minst 20 skolor tillkommit. Antalet elever har sedan läsåret 1990/91 ökat från 7 000 till drygt 30 000. Mellan åren 1992/93 och 1998/99 har antalet elever i fristående grundskolor i genomsnitt ökat med över 3 400 elever varje år. 
 Inriktningar 
 De fristående skolorna har olika inriktningar. Dessa brukar delas in i sex kategorier, nämligen  
 allmän, speciell pedagogik, konfessionell, speciell ämnesinriktning, språklig/etnisk  
 samt  
 övriga 
 . Med  
 speciell pedagogik  
 menas sådana inriktningar som exempelvis Montessori, Gonzalez och Green. I kategorin  
 övriga  
 finner vi bl.a. skoldag- hem, skolor för ungdomar med psykosociala problem och utbildningar med internatboende. 
 De vanligaste inriktningarna är speciell pedagogik (121 skolor, allt- så cirka en tredjedel av samtliga 331 skolor), allmän (105) och konfes- sionell (56). Mindre grupper är språklig/etnisk (18), speciell ämnespro- fil (13) samt övriga (18). 
 De kategorier som ökat mest de senaste åren är inriktningar mot speciell pedagogik, allmän inriktning och skolor med en viss ämnespro- fil. Konfessionella skolor ökar relativt blygsamt, medan språkliga och etniska skolor ligger på samma nivå sedan 1995. Även om kategorin speciell pedagogik kan inrymma många olika arbetssätt förefaller det finnas ett betydligt större intresse av att starta skolor som utvecklar vissa arbetssätt än för skolor med språklig/etnisk inriktning eller med särskild ämnesprofilering. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 23 
  
 Intressant att notera är vilka som är huvudmän för friskolorna. Un- der de första åren av nittiotalet var det vanligast att ideella föreningar var huvudmän. Åren  
 1991–1993 
  hade 39 procent av de beviljade sko- lorna en ideell förening som huvudman. 1998/99 var den vanligaste formen av huvudmannaskap aktiebolag, bland de 98 skolor som god- kändes. Andelen skolor med ideell förening som huvudman var elva procent. 
 Det har också blivit vanligare att en och samma huvudman ansöker om att få starta fler skolor. Om detta fortsätter kan det tänkas att i framtiden ett mindre antal huvudmän står bakom ett större antal skolor. 
 Inte minst på gymnasienivå är denna tendens markant. Flera större företag har etablerat egna gymnasieskolor, såsom ABB i Västerås, KF i Stockholm och Volvo i Göteborg. I dessa ges självfallet möjlighet för huvudmannen att investera omfattande belopp i skolan, varför utrust- ningen kan kostas på och lärare kan ges högre lön. Inte minst genom sättet att rekrytera lärare kan man mycket medvetet skapa en profil i inriktning, arbetssätt och underliggande värderingar som sätter stor prägel på skolan. 
 Vilka problem kan etablerandet av fristående skolor föra med sig? 
 I kommunernas yttrande över påtänkta fristående skolor anförs ibland som skäl för att avstyrka en etablering argumentet att en friskola skulle få negativa följder för kommunens skolväsen. Mycket grovt räknat kan sägas att om en skola tappar sex eller sju elever tappar man även eko- nomiskt underlag för en lärartjänst. Beräkningen bygger på att varje elev motsvarar ett anslag på cirka 50 000 kr. I glest befolkade kommu- ner innebär det att etablerandet av även relativt små skolor krymper de kommunala skolornas anslag på ett märkbart sätt. Detta i kombination med nya, kommunalt utvecklade modeller för att beräkna skolornas lokalkostnader kan innebära att även relativt små förändringar medför påtagliga konsekvenser för de kommunala skolorna. Det är dock svårt att säga något om huruvida reglerna för medeltilldelning eller frisko- lorna per se är det största problemet. 
 Ytterligare en aspekt som kan framhållas är att friskolorna förutsät- ter ett aktivt val av eleverna och deras föräldrar. Detta innebär att sko- lornas marknadsföring och informationsspridning spelar stor roll, lik- som vilket rykte som kommer att omge en viss skola. Sett ur föräldrar- nas perspektiv handlar det om att ha tillräckliga kunskaper om vilka skolor som finns, och vad som krävs för att en elev skall bli antagen. Om en kommun rymmer några enstaka fristående skolor utgör detta inget problem, men när antalet börjar stiga minskar överblickbarheten. 
  
 24  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 I synnerhet på gymnasienivå blir detta uppenbart, då möjligheten att söka sig utanför kommungränsen sammanhänger med vilka skolor med riksintag som hägrar. 
 Detta förhållande bottnar inte uteslutande i de fristående skolorna i sig, utan i den innehållsliga profileringen av olika skolor. Omfattande informationskampanjer genomförs varje år inför valen till gymnasie- skolan, både riktade direkt till eleverna och genom annonseringar och aktiviteter som öppet hus och informationsmöten. 
 Val av skola och intresse för alternativa arbetssätt eller speciella ämnen förutsätter således att föräldrar och elever aktivt söker efter de möjligheter som står till förfogande. Det förekommer också att elever väljer en skola med viss profil för att undvika en mer näraliggande skola med sämre rykte. För att utnyttja de valmöjligheter som ges krävs således insikter i hur skolsystemet fungerar, såväl formellt beträffande antagningar, ansökningar och behörigheter, som informellt rörande vil- ka skolor och utbildningar som har bättre eller sämre rykte, och var man får reda vilka möjligheter som finns. 
  
 1.2.3 
  
 Gymnasieskolans individuella program 
  
 Förändringen av gymnasieskolan är framför allt en förändring av de tidigare tvååriga linjerna. Med 1991 års gymnasiereform har alla studi- evägar blivit treåriga och ger en allmän behörighet för universitet- och högskolestudier. Det tidigare linjesystemet har ersatts av 16 nationella program, varav två (NA och SP) är studieförberedande och 14 yrkes- förberedande. En viktig del i reformen är att alla utbildningar innehål- ler en gemensam kärna av allmänna ämnen. För de ungdomar som inte antagits till ett nationellt program eller avbrutit en utbildning, liksom för dem som inte sökt till gymnasieskolan, har det skapats ett individu- ellt program (IV). Syftet med det individuella programmet är i första hand kompensatoriskt. Programmet avses fungera som ett förberedande år för gymnasieskolans nationella program. 
 2 
  
 När det individuella programmet infördes 1992 upphörde det kom- munala uppföljningsansvaret för de ungdomar som inte befann sig i gymnasieskolan och som saknade stadigvarande arbete. Kommunernas tidigare åtgärder, dvs. uppföljning och praktik- och kurserbjudanden, kom nu att inriktas mot utbildning på ett individuellt program. Med tillskapandet av det individuella programmet ålades nu kommunerna 
  
 2  
 Om det individuella programmet, se även avsnitt 1.2.4 som bygger på våra egna analyser av registerdata. Därför skiljer sig där vissa sifferuppgifter från dem i detta avsnitt som bygger på bearbetning av Skolverkets statistik. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 25 
  
 skyldigheten att erbjuda alla ungdomar en fullständig gymnasieutbild- ning. 
 Det individuella programmets främsta målgrupp är alltså elever med otillräckliga kunskaper från grundskolan. En annan grupp är de s.k.  
 IVIK-eleverna, 
  dvs. elever med invandrarbakgrund som för att klara en gymnasieutbildning behöver förbättra sina kunskaper i svenska. Det individuella programmet inrymmer även lärlingsutbildningar. Antalet elever inom lärlingsutbildningen har sedan programstarten varit mycket lågt. I Skolverkets statistik från läsåret 1998/99 anges antalet lärlingar, s.k.  
 IVLL-elever, 
  till blott 14, samtliga manliga (Skolverket 1999b). Det främsta skälet anses vara arbetsmarknadsläget som givit föga ut- rymme för lärlingsanställningar. 
 Till skillnad från de nationella programmen, där utbildningens inne- håll och omfattning fastställs i programmål och kursplaner, har de indi- viduella programmen inga nationella mål utöver dem som framgår av skollagen. Vägledande för utformningen av programmet skall vara den enskilde elevens behov och förutsättningar. Samtidigt framhåller den s.k. Kunskapspropositionen (Prop. 1990/91:85) det som önskvärt att även det individuella programmet, så långt som möjligt, byggs upp kring gymnasieskolans kärna. Kärnämnesundervisning i kombination med två eller tre dagars praktik är vad många  
 IV-elever 
  erbjuds. Ele- verna kan även under kortare tid eller längre perioder ha enbart under- visning eller enbart praktik. Varje  
 IV-elev 
  förutsätts ha en individuell studieplan med uppgifter om utbildningens längd och innehåll. Studier och utvärderingar visar att dessa studieplaner snarast fått karaktären av ett formellt dokument, vilket sällan innehållit några konkreta mål för den enskilde eleven. 
 I ett nyligen utarbetat förslag från Utbildningsdepartementet före- slås att det individuella programmet skall få en tydligare karaktär av programinriktning mot ett nationellt program. En programinriktning av det individuella programmet (PRIV) innebär att eleven, vid sidan av studier i kärn- och grundskoleämnen, får ta del av kurser i yrkesämnen från ett nationellt program. Arbetsgruppen bakom förslaget framhåller: Syftet är att erbjuda eleverna en utbildning som så långt som möjligt överensstämmer med deras intresse och därmed underlätta övergången från ett individuellt program till ett nationellt program och ge goda för- utsättningar för eleverna att fullfölja sina studier (Utbildnings- departementet 1998). Bakom förslaget ligger bl.a. det faktum att en mycket liten andel av f.d.  
 IV-elever 
  fullföljer en gymnasieutbildning inom fyra år (se nedan). I uppföljningar och utvärderingar av gymnasi- ereformens genomförande framhåller man de svårigheter elever på framför allt yrkesförberedande program har att nå upp till betyget god- känd i ämnen som svenska, engelska och matematik (SOU 1997:107). 
  
 26  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Studieavbrott och övergång till ett individuellt program är betydligt vanligare bland elever från de yrkesförberedande programmen än från de studieförberedande programmen (Utbildningsdepartementet 1998). 
 Elevströmmarna till och från individuella program 
 Ser vi till gymnasieskolan i dess helhet är övergångsfrekvensen hög. Läsåret 1998/99 sökte 97 procent av grundskolans elever till gymnasie- skolan. Av dessa började 92 procent på ett nationellt eller specialut- format program och åtta procent på ett individuellt program. 
 3  
 Året dessförinnan var siffran 98 procent. Av dessa elever återfanns 92 pro- cent på ett nationellt eller specialutformat program och sex procent på ett individuellt program (Utbildningsdepartementet 1998:24). Studerar vi elevströmmarna över tid, kan vi konstatera en ökning av antalet ele- ver till det individuella programmet. I oktober 1992 beräknades ungefär 10 500 elever befinna sig på ett individuellt program, medan året därpå antalet stigit till 13 595 och läsåret 1998/99 till 17 741: 
 4 
  
 3 
  
 Beräkningen av antalet  
  
 IV-elever 
  är förknippad med vissa svårigheter. T.ex. kan beräkningsgrunderna för elever vilkas individuella studieplaner innehåller studier på både ett individuellt och ett nationellt program variera på de enskilda skolorna. Formellt sett har dessa elever ett individuellt program men registreras inte alltid som så. Det finns alltså en risk för underrapportering. Likaså kan elever som befinner sig mer än ett år på IV komma att räknas flera gånger, vil- ket kan ge en missvisande bild i longitudinella studier. 
  
 4 
  
 Sammanställningen av tabellen bygger på statistiskt material från Skolverket, hämtat ur skilda rapporter. Uppgifterna om antalet  
  
 IV-elever 
  åren  
 1992-95 
  härrör ur en utvärdering av den reformerade gymnasieskolan och den gymnasi- ala vuxenutbildningen, Skolverkets rapport nr 93, 1995, s.  
 13-15. 
  Uppgifterna från åren  
 1995–1997 
  är hämtade ur Skolan i siffror del 2 1996, 1997, 1998, rapport nr 103 (tabell 4.3 B), nr 130 (tabell 1.15 A) och 148 (tabell 4.3.B), och uppgifterna om året 1998 från Barnomsorg och skola i siffror 1999, del 2, rap- port nr 167 (tabell 6.3 B). Observera att uppgifter om antalet  
 IV-elever 
  avser det totala antalet i årskurs 1, 2 och 3 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 27 
  
 Tabell 1.  
 Antalet  
 IV-elever 
  åren  
 1992-1998 
  
 År 
  
 IV 
  
 IVIK 
  
 IVLL 
  
 Totalt 
  
 1992 
  
 8 346  
 i 
  
 2 108 
 i 
  
 0 
  
 10 500  
 i 
  
 1993 
  
 11 218 
  
 2 236 
  
 141  
 i 
  
 13 595 
  
 1994 
  
 13 205 
  
 3 234 
  
 57  
 i 
  
 16 496 
  
 1995 
  
 15 165 
  
 2 900 
  
 46 
  
 17 233 
  
 1996 
  
 13 781 
  
 2 030 
  
 30 
  
 16 020 
  
 1997 
  
 13 406 
  
 1 355 
  
 15 
  
 15 669 
  
 1998 
  
 15 345 
  
 1 325 
  
 14 
  
 17 741 
  
 i  
 osäkra siffror 
  
 Tabellen visar att det under tidsperioden  
 1992–1998 
  skett en ökning av antalet  
 IV-elever. 
  Dock tyder siffrorna från åren  
 1996-1997 
  på en stag- nation av elevströmmen. Förändrade behörighetsregler till gymnasie- skolans nationella program infördes fr.o.m. hösten 1998 med krav på betyget godkänd från årskurs nio i svenska, engelska och matematik. Med dessa förändrade krav befarades att antalet elever på det individu- ella programmet skulle öka, vilket således har skett. 
 5  
 Likaså visar en jämförelse mellan elevströmmarna till nationella och individuella pro- gram 1997 och 1998 på en procentuell minskning med 5,2 procent av andelen elever till de nationella programmen, medan det sker en ökning med 14,5 procent av andelen elever till individuellt program. Störst ökning, 29,5 procent, visar dock de specialutformade programmen. Antalet  
 IVIK-elever, 
  dvs. elever inom invandrarintroduktion, har mins- kat under senare år beroende på att de nyanlända invandrarna är färre. Det hindrar inte att elever med utländsk bakgrund är överrepresentera- de på det individuella programmet. Dessa elever uppgick 1998 till 31 procent av det totala antalet elever på de individuella programmen, en andel som dock är lägre än 1996 då 38,3 procent av eleverna hade ut- ländsk bakgrund (Utbildningsdepartementet 1998). 
 Inom det individuella programmet finner vi alltså två kategorier av elever. Dels dem som kommer direkt från grundskolan, dels dem som avbrutit ett nationellt program, gjort uppehåll i studierna mellan grund- skolan och gymnasieskolan eller nyligen invandrat till Sverige. Av de 17 741 elever som hösten 1998 var inskrivna på det individuella pro- grammet kom 44 procent direkt från grundskolan. 
 6  
 Tidigare studier vi- sar att det är för denna grupp som ett individuellt program visat sig 
  
 5 
  
 De förändrade behörighetsreglerna kom förmodligen inte i stort att påverka elevströmmarna till individuella program. Redan innan dessa regler trädde i kraft utgjordes elevgruppen till stor del av elever med svaga betyg från grund- skolan i ämnena svenska, engelska och matematik. 
  
 6 
  
 Resten utgjordes av gruppen avbrytare från nationella program, men också av de elever som stannar kvar på IV både ett och två år. 
  
 28  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 fungera bäst som en språngbräda till ett nationellt program. Statistik från Skolverket avseende oktober 1995 visar att 60 procent av dessa elever efter ett år på ett individuellt program går över till ett nationellt program (Skolverket 1995a:14). De elever som avbryter ett nationellt program kommer i flesta fall från ett yrkesförberedande program, flest är avbrotten på Fordons- och Omvårdnadsprogrammet. Det är studie- avbrytarna som efter ett år på det individuella programmet tenderar att lämna gymnasieskolan. 
 Bland de 12 076 elever som hösten 1997 gick första året på ett indi- viduellt program fanns 36,5 procent inte kvar i gymnasieskolan följan- de år, dvs. hösten 1998. Av dessa hade 36,7 procent utländsk bakgrund. Med de uppgifter statistiken ger är det alltså möjligt att följa elev- strömmarna till och från det individuella programmet. Låt oss granska det totala antalet elever som hösten 1997 befann sig på det individuella programmet, dvs. sammanlagt 15 669 elever. Vad gjorde de senare hösten 1998? Statistiken visar att 36,2 procent gick över till ett natio- nellt program, 26,7 procent var kvar på det individuella programmet medan 36,5 procent lämnat gymnasieskolan. En studie av andelen stu- dieavbrott mellan åren 1995 och 1997 visar på en viss ökning bland eleverna från såväl det individuella som de nationella programmen, och en stor ökning bland elever med utländsk bakgrund. Uppgifter från  
 1995–1997 
  visar inte på någon större förändring av antalet  
 IV-elever 
  som lämnat gymnasieskolan eller som går kvar ett andra år på det indi- viduella programmet. 
 Av de cirka 36 procent av samtliga f.d.  
 IV-elever, 
  dvs. 4 435 elever, som höstterminen 1998 gått över till ett nationellt program gick 85 pro- cent till ett yrkesförberedande program, tio procent till ett studieförbe- redande program och slutligen fyra procent till ett specialutformat pro- gram. Övervägande del av de f.d.  
 IV-eleverna 
  går alltså till ett yrkes- förberedande program. Bland flickorna hör Barn- och fritids- och Ho- tell- och restaurangprogrammet till vanligaste programvalen, bland pojkarna Fordons- och Hotell- och restaurangprogrammet. På det indi- viduella programmet i dess helhet går ungefär lika många pojkar som flickor. Några större skillnader mellan pojkars och flickors val av stu- die- respektive yrkesförberedande program kan inte noteras. Andelen pojkar och flickor är ungefär lika stor bland dem som är kvar på IV ett andra år som bland dem som lämnar gymnasieskolan. 
 Hur ser då möjligheterna ut för de f.d.  
 IV-eleverna 
  att fullfölja en gymnasieutbildning? Statistiken visar att bland dem som började ett individuellt program höstterminen 1994 gick 17 procent fyra år senare ut gymnasieskolan med slutbetyg. Här är återigen skillnaden mellan pojkar och flickor liten, endast en procent fler flickor fullföljde en gymnasieutbildning under fyra år. (Skolverket 1999b, tabell 6.9) 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 29 
  
 En analys av föräldrarnas utbildningsbakgrund hösten 1997 visar att  
 IV-elevernas 
  föräldrar har en lägre utbildningsnivå i jämförelse med andra gymnasieelevers. Drygt hälften har grundskola som högsta ut- bildningsnivå, medan en dryg tredjedel av samtliga gymnasieelevers föräldrar har grundskola som högsta nivå. Går vi ytterligare ett steg i analysen och studerar föräldrarnas utbildningsnivå för den grupp av IV- elever som befinner sig i år 2 på det individuella programmet, dvs. 26,7 procent av samtliga  
 IV-elever 
  hösten 1997, finner vi skillnaderna än mer accentuerade. Av alla som gick kvar år 2 hade 58,9 procent av fä- derna grundskola som högsta utbildningsnivå, av mödrarna 53,9 pro- cent, att jämföra med 36,2 procent resp. 28,1 procent för alla som bör- jade gymnasieskolan hösten 1997. (Skolverket 1999b, tabell 6.9) 
 Sammanfattande kommentar 
 Med 1991 års gymnasiereform har alla utbildningar gjorts likvärdiga. De är alla treåriga och ger allmän behörighet till universitets- och hög- skolestudier. Undantaget är det individuella programmet som är ett för- beredande år till gymnasieskolans nationella program. Elever som går det individuella programmet kommer följaktligen att gå en fyraårig gymnasieutbildning. Syftet med det individuella programmet är i första hand att kompensera de elever som saknar tillräckliga kunskaper för att övergå till ett nationellt program. För att förstå förutsättningarna för det individuella programmets tillkomst är det nödvändigt att gå tillbaka till 1991 års gymnasiereform. 
 Förändringen av gymnasieskolan gäller framför allt de tidigare yr- kesinriktade linjerna. Dessa är nu, i likhet med de tidigare studieinrik- tade linjerna, treåriga. Den största förändringen för dessa yrkesförbere- dande program är den framskjutna plats de allmänna teoretiska ämnena fått. På de tidigare yrkeslinjerna hade de skoltrötta eleverna en möjlig- het att välja en mer renodlad yrkesutbildning och de teoretiska ämnena intog en undanskymd plats. Det är framför allt skolämnen som svenska, engelska och matematik som dessa elever stupat på under sin grund- skoletid. Med höjda teoretiska krav har kunskapsluckorna hos de svag- presterande eleverna blivit alltmer synliga. Förändrade behörighets- regler fr.o.m. hösten 1998 med krav på betyget godkänd från årskurs nio i just dessa ämnen har också inneburit att antalet elever till det in- dividuella programmet ökat. 
 Reformeringen av gymnasieskolan har ställt skolledare, lärare och elever inför nya uppgifter. I följande ordalag beskriver en skolledare förändringen: Tillvaron var enklare förr, då fanns de skoltrötta och omotiverade eleverna på de yrkesinriktade linjerna. Nu finns de över- 
  
 30  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 allt. Även om bilden av att de skoltrötta eleverna skulle finnas överallt inte stämmer riktigt, så har gymnasiereformen bidragit till att luckra upp gränsen mellan de studie- och yrkesförberedande program- men. Den sociala och kulturella elevsammansättningen är på vissa pro- gram mer skiftande än vad som var fallet tidigare på motsvarande linjer (se avsnitt 1.3 nedan). 
 Har då en uppluckring av gränsen mellan de studie- och de yrkes- förberedande programmen möjliggjorts genom tillkomsten av ett pro- gram för de svagaste eleverna? Dvs. har en integrering mellan tidigare åtskilda utbildningsvägar kunnat ske genom tillskapandet av en utbild- ning där de teoretiska kraven sänkts? 
 Kännetecknande för svensk utbildningspolitik har varit en strävan mot en ökad integrering mellan de längre studieförberedande och de kortare yrkesinriktade utbildningarna och därmed en utjämning av de sociala skillnaderna mellan dessa utbildningsvägar. Men denna strävan mot integration har likväl åtföljts av en motsatt strävan mot segrega- tion. Grunden för det frivilliga skolväsendet ovanför grundskolan lades med 1963 års gymnasieutredning Ett nytt gymnasium. Bredvid de tre- och fyraåriga gymnasierna byggdes en fackskola upp vars främsta uppgift var att dämpa efterfrågan på de studieinriktade gymnasieutbild- ningarna. Uppgiften var, med dåtida utredningsterminologi, att avlänka studerandeströmmarna. Fackskolan erbjöd kortare teoretiska utbild- ningar för en arbetsmarknad inom det sociala, ekonomiska och tekniska området. En integrering av tidigare åtskilda utbildningar hade samlats i ett nytt gymnasium samtidigt som en ny segregerande skolform, fack- skolan, hade tillskapats. 
 Med 1970 års gymnasiereform byggdes den sammanhållna gymna- sieskolan. De tidigare skolformerna – gymnasium, fackskola och yrkes- skola samlades nu i en gemensam skola. Men reformen var framför allt organisatorisk. Utbildningarnas längd och innehåll berördes inte. Elev- sammansättningen på de teoretiska och praktiska linjerna var en tydlig återspegling av utbildningsstrategierna hos olika sociala grupper. En övervägande del av barnen ur de högre samhällsklasserna gick vidare till de studieinriktade linjerna, medan barn ur lägre medelklass och ar- betarklass sökte sig till de korta yrkesinriktade utbildningarna (King och Kim 1980, Davis 1994a). En integrering av tidiga- re skolformer hade skett men åtskillnaden mellan utbildningarna kvar- stod. 
 Det centrala motivet till 1991 års gymnasiereform var att överbryg- ga dessa motsättningar mellan de tidigare teoretiska och praktiska lin- jerna och därmed utjämna de sociala skillnaderna mellan dessa båda studievägar. Men den utbildningspolitiska ambitionen att ge alla ung- domar en bred och allmän kompetens har i praktiken inneburit ett extra 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 31 
  
 studieår för cirka tio procent av gymnasieeleverna. Dessa samlas nu på det individuella programmet, som i dag är det tredje största program- met. 
 De höjda teoretiska kraven innefattar inte bara de obligatoriska kär- nämnena. Även karaktärsämnena präglas av krav på abstrakt och teore- tiskt tänkande. Barn- och fritidsprogrammet är ett av de yrkesförbere- dande program dit skoltrötta och studieomotiverade flickor söker sig. Det centrala ämnet på detta program är Barn- och fritidskunskap. Ut- vecklingen inom denna utbildning, vilken tidigare innefattade de två- åriga vård- och konsumtionslinjerna med inriktning mot barn och ung- dom, har gått från ett vård- och omvårdnadsinriktat till ett pedagogiskt förhållningssätt i synen på barn och ungdom. Praktiska kunskaper som att vårda och sköta har fått stå tillbaka för ett mer teoretiskt reflekte- rande synsätt. Svårigheter med såväl kärn- som karaktärsämnena har fått en växande skara elever från Barn- och fritidsprogrammet att av- bryta studierna och söka sig till det individuella programmet. En teore- tisering eller snarare en abstraktifiering av de tidigare praktiska lin- jerna har gjort att dessa utbildningar har upphört att fungera som till- flyktsort för skoltrötta elever. Genom en ökad integrering av olika ut- bildningstraditioner har det praktiska kunnandet kommit att underord- nas det teoretiska. Därmed har det skapats ett underlag för det indivi- duella programmets tillkomst och omfattning. 
 Det huvudsakliga motivet till ett extra år på det individuella pro- grammet är att eleven ska förbättra sina kunskaper. Målet är att kunna övergå till ett nationellt program, att integreras i vad  
 IV-elever 
  ofta be- skriver som en vanlig klass. Vilka möjligheter ger då det individuella programmet för eleverna att skaffa sig en gymnasieutbildning? 
 Ochoa har för ett pågående avhandlingsarbete under en längre tid följt några  
 IV-klasser. 
  Eleverna samlas i mindre grupper och erbjuds undervisning i framför allt kärnämnen. Vissa klasser varvar skolundervisning med någon eller några dagars praktik. Det individu- ella programmet är avsett att utformas efter elevens individuella behov, vilket kanske är något märkligt med tanke på att elevernas problem är tämligen likartade: läs- och skrivsvårigheter i kombination med stora kunskapsluckor. Klasserna på det individuella programmet har i all- mänhet kortare skoldagar än klasser på nationella program. Eleverna ges sällan läxor eller prov.  
 IV-elever 
  får inte slutbetyg. Det individuella programmet beskrivs inte sällan av eleverna som slappt (Hultqvist 1998), en inställning som kan tyckas något paradoxal eftersom dessa elever allmänt uppfattas som skoltrötta och svårmotiverade. Är detta en reaktion på vad som uppfattas som särbehandling? En reaktion på att de för lågt ställda kraven – korta skoldagar, knappast några läxor eller prov, etc. – skulle vara ett uttryck för hur lite som förväntas av dem? 
  
 32  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Eller uttrycker elevernas omdöme att det individuella programmet är slappt deras svårigheter att bli delaktiga i en undervisning som kräver större ansvar och engagemang från deras sida? När de igenkännbara tecknen på skola som läroböcker, läxor och prov saknas uppfattas sko- lan som slapp. 
 Det är paradoxalt att de minst skolanpassade eleverna önskar sig en mer skolmässig skola. Är det individuella programmet ett kravlöst program för skolans svagaste elever? 
 Några resultat från observationer av undervisningen i  
 IV-klasser 
  kan belysa saken.  
 IV-klasser 
  erbjuds i allmänhet ett eget klassrum. I små klasser, sällan fler än tio elever, och med ett begränsat antal lärare ska- pas ofta ett personligt förhållande mellan lärare och elev. Införstådd med elevernas individuella svårigheter frånträder läraren alltmer rollen som klassens gemensamma lärare till förmån för rollen som hand- ledare och stöd för varje enskild elev. För att motivera till studier och undvika misslyckanden tycks kraven anpassas till den kunskapsnivå eleven förutsätts klara av. I klassen skapas ett förstående och hänsyns- tagande klimat som samtidigt riskerar att befästa bilden av eleven som svag. I intervjuer uttrycker eleverna en viss otillfredställelse över det individuella programmet: 
 I: Hur tycker du det är att gå här? Trivs du här? Io: I klassen? Jag trivs så... 
 I: Så där? 
 Io: I klassen trivs jag, det känns tryggt att ha... men jag skulle nog vilja ha det mer som i en vanlig klass. 
 I: Vad menar du med det? En vanlig klass? 
 Io: Att man läser samma sak och att man får lite hjälp, för det här känns lite för enkelt, man slöar för mycket ... man skulle kunna ha prov och läxor och så där. Fast enklare och inte det allra svåraste. Jag tror man lär sig väldigt mycket på det. 
 I. Brukar ni ha läxor? 
 Io: Nej, men Page (en klasskamrat) och jag föreslog att vi skulle ha det. Men vår lärare sa att ni får välja om ni vill ha det. Men ingen annan i klas- sen ville ha det. Jag menar inte att vi ska ha massor av läxor, bara några stycken ord, att repetera. Jag tror det skulle hjälpa. 
 Lärarstyrda lektioner där alla gör samma sak uppfattar eleven som en vanlig klass. Men den låga graden av lärarstyrning, vilket i motsva- rande grad ger eleverna frihet och utrymme, skapar diffusa begrepp om vad som definieras som skolarbete. Utan läxor eller repetitionsuppgif- ter kan det vara svårt att erfara känslan av att erövra kunskap. 
 Anpassningen till elevernas skiftande förutsättningar har gjort läro- böcker sällsynta. I avsaknad av gemensamma läroböcker utgörs under- visningsmaterialet till stor del av kopierade utdrag ur läromedel, tid- skrifter och tidningar – en nödvändighet med tanke på elevernas skif- tande kunskapsnivåer, men de får svårare att överblicka sin kun- 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 33 
  
 skapsutveckling. Stenciler, eller papper som eleverna gärna säger, ger heller inte den tyngd åt vad som räknas som kunskap i skolans värld. Det som ryms inom lärobokens pärmar räknas som kunskap och uppfattas som sant. Förutom att ha en kunskapsgaranterande funk- tion, verkar läroboken även gemensamhetsskapande (Englund 1999). Eleverna får del av det som räknas som sant. När undervisningsmate- rialet i allt större utsträckning anpassas till de enskilda eleverna, när de inte tar gemensam del i det som skolan räknar som kunskap föreligger återigen risken att bilden av en grupp svaga elever befästs. Elevernas omdömen om det individuella programmet som slappt kan tolkas som en reaktion på särbehandling. De korta skoldagarna frånvaron av läroböcker och läxor förutskickar indirekt deras framtida position. Är vi inte värda att satsa på? 
 Kvalitativa studier av klassrumsundervisningen i  
 IV-klasser 
  är en möjlig väg att undersöka  
 IV-programmets 
  effekter, en annan är att stu- dera det statistiska utfallet av  
 IV-elevernas 
  studiegång. Har eleverna på  
 IV-programmet 
  reella möjligheter att gå över till ett nationellt program och därmed att fullfölja en gymnasieutbildning? Tillgänglig informa- tion talar för att möjligheterna är ganska begränsade. Av dem som hösten 1997 gick första året på det individuella programmet kom 36 procent att året därpå övergå till ett nationellt program, varav fyra pro- cent till ett studieföreberedande program, 27 procent gick kvar ett and- ra år på det individuella programmet medan 36 procent kom att lämna gymnasieskolan. 
 Det torde ha framgått att det individuella programmet betingas av den nya gymnasiereformen, men att det även är ett resultat av en in- byggd historisk segregationstendens i svensk gymnasieskola. Såväl kvalitativa som kvantitativa studier tyder på att det individuella pro- grammet inte ger de kompensatoriska effekter som åsyftas utan att sna- rare bidrar till att marginalisera gymnasieskolans svagaste grupper. 
  
 1.2.4 
  
 Informationsteknik 
  
 Det extraordinära intresset för informationsteknik har betytt mycket för skoldebatten och skolans inre liv under  
 1990-talet. 
  Statsmakten, nä- ringslivet och vissa andra institutioner, särskilt Stiftelsen för Kunskaps- och Kompetensutveckling  
 (KK-stiftelsen) 
  har satsat mycket stora re- surser på datorisering och  
 IT-teknisk 
  kompetensuppbyggad i skolorna. I allt väsentligt är detta ett  
 1990-talsfenomen. 
  Utbildningsdepartementet hävdade i början av decenniet, 1992, i ett regeringsbeslut att bruket av datorer i skolan inte utvecklats i samma takt som dessa används i sam- hället i övrigt. Som ett läromedel bland andra måste datorn fortfarande 
  
 34  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 betraktas som relativt ny. (Regeringsbeslut  
 1992-08-20) 
  Redan i slutet av  
 1960-talet 
  formulerades den första riksdagsmotionen beträffande användning av datamaskiner i skolan (Jones 1999:11), men som framhålls i en färsk rapport från Skolverket: Datorer har funnits i den svenska skolan i nästan 20 år men länge betydde de inte särskilt mycket för skolarbetet. (Skolverket 1999e). Att stat och kommun under perio- den  
 1984–1991 
  satsade nära en miljard kronor på datateknik i skolan (Robinson et al. 1997) kan förefalla mycket, men på senare tid torde en jämförbar summa ha satsats årligen om  
 KK-stiftelsens 
  projekt inklude- ras. 
 Omfattande satsningar 
 Skoldatanätet är Skolverkets viktigaste bidrag till  
 IT-utvecklingen 
  inom skolan. Projektet syftar till att hålla en informationsstruktur på Inter- net som ger goda förutsättningar för de svenska skolorna att hämta in- formation, publicera eget material och kommunicera med skolor inom och utom landet. Stor vikt läggs på informationsinsatser och spridning av goda exempel på  
 IT-användning 
  inom undervisningen. (Skolverket 1999g, bilaga p. 10). Skoldatanätet har på många sätt varit en fram- gångsrik satsning. 90 000 sidor lästes på Skoldatanätet och de ingåen- de tjänsterna under vardagar i november 1998. Att jämföra med 35 000 sidor under motsvarande tid 1997.( 
 op.cit 
 . s. 2) En utvärdering genom- förd  
 1998–1999 
  visade att vana Internetanvändare och de som ofta besöker webbplatsen överlag värderade Skoldatanätet mycket högt. Däremot uppstod problem i informationsnavigering för ovana Interne- tanvändare. Skoldatanätet når 75 procent av målgruppen som utgörs av lärare från förskolan till gymnasieskola. Besökare är ungefär lika många män som kvinnor och medelåldern är 45 år.( 
 op.cit 
 . s. 3) Det svenska skoldatanätet har inspirerat uppbyggnaden av liknande tjänster i en rad andra europeiska länder. 
  
 KK-stiftelsen 
  är den främste enskilde finansiären för  
 FoU-projekt 
  om  
 IT-användning 
  i skolan. Denna stiftelse bildades 1994 och har som en av sina tre huvuduppgifter att främja informationsteknik. Medlen från  
 KK-stiftelsen, 
  ofta villkorade med motfinansiering av deltagande part, har inneburit att utvecklingsprocesser har kommit igång ute i de berörda kommunerna på ett sätt som knappast hade varit fallet utan dessa medel. (Riis et al. 1997:iv) Vid bildandet förfogade stiftelsen över 3,6 miljarder kronor från löntagarfonderna. Under  
 1996–1999 
  sat- sade stiftelsen rejält på 27 skolutvecklingsprojekt. Tanken var att till- dela några få projekt tillräckligt med resurser, ofta upp till 15 miljoner kronor vardera. En revolution snarare än en evolution skulle äga rum. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 35 
  
 Dessa stora projekt, vilkas storlek ingav förhoppning om framgång, kallades fyrtornsprojekt. De var ämnade att lysa upp och vägleda andra skolor i användning av IT. I mindre sådana  
 IT-kommuner 
  har tilldelningen kommit att motsvara upp till 19 000 kr per elev i ung- domsskolan. Under perioden  
 1996-1999 
  fördelade  
 KK-stiftelsen 
  360 miljoner kronor på 27 kommunbaserade skolutvecklingsprojekt. Stiftel- sen vill också bidra till utveckling av nya läromedel, totalt satsas 120 miljoner kronor. Dessutom planerar stiftelsen för ett nationellt forsk- ningsprogram inom området IT och lärande. Forskningsprogrammet tar upp frågeställningar som berör hur kommunikations- och informa- tionstekniker griper in i olika samhällssektorer och förändrar våra dag- liga verksamheter.(www.kks.se,  
 1999-07-27. 
  Jämför även Kungl. Ve- tenskapsakademien och Kungl. Ingenjörsvetenskapsakademien 1999.) 
 Under 1999 inleds ett nationellt program kallat IT i skolan (ITiS) som under en treårsperiod kommer erbjuda lärare lånedatorer samt till- hörande utbildning. Man har beräknat att knappt hälften av landets lärare eller cirka 60 000 personer kommer att tacka ja till detta erbju- dande. (Skolverket 1999e:11) Två andra delar i projektet blir sats- ningar på egen  
 e-postadress 
  till varje svensk elev samt kostnadsersätt- ning för Wells till svenska skolor. 
 Under  
 1990-talet 
  har antalet datorer i skolan ökat dramatiskt, men utvecklingen är mycket ojämn. Inom grundskolan varierade 1997 da- tortätheten kommunerna emellan från 36 elever per dator i Fagersta till tre elever per dator i Ljusdal (Skolverket 1998e). Medeltalet för kom- munal grundskola var 13 elever per dator. Att jämföra med tidigare mätningar: 19 (1995) och 38 (1993). 
 Datortätheten i gymnasieskolan är större men varierar kraftigt, från 27 elever per dator i Kumla till anmärkningsvärda 0,1 elever per dator (två elever och 23 undervisningsdatorer!) i Sorsele (Skolverket 1998e). Medeltalet för kommunal gymnasieskola var sex elever per dator. Tidi- gare mätningar gav åtta (1995) och tio (1993). 
 I ett ovan nämnt regeringsbeslut 1992 uppdrar regeringen åt Statens skolverk att ansvara för utvecklingen och genomförandet av den na- tionella datapolitiken för skolområdet, vars övergripande mål är att stimulera användningen av datorn som ett redskap – ett läromedel – bland andra (Regeringsbeslut  
 1992-08-20). 
  Uppdraget har senare för- nyats med vissa förändringar och tillägg, bl.a. 1994 med uppdrag om ett Skoldatanät. Skolverket har inom ramen för detta uppdrag regel- bundet kartlagt tillgången på datorer i den svenska skolan. Resultaten, som presenterats i rapportserien  
 Skolans datorer 
 , visar att antalet dato- rer i skolan ökat kraftigt under perioden, både för lärarbruk och för un- dervisning. Skillnaden mellan kommuner är dock avsevärd. Måttet an- ges vanligtvis i antal individer per dator, vilket innebär att en lägre siff- 
  
 36  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 ra representerar en högre andel datorer. Här följer några av resultaten för åren 1993, 1995, 1997 och 1999 avseende kommunal grund- och gymnasieskola. 
  
 Tabell 2.  
 Datortäthet för lärare och elever i grund- respektive gymna- sieskolan 
  
 1993 
  
 1995 
  
 1997 
  
 1999 
  
 Elever per undervisningsdator i grundskolan 
  
 38 
  
 19 
  
 13 
  
 10 
  
 Elever per undervisningsdator i gymnasieskolan 
  
 10 
  
 8 
  
 6 
  
 5 
  
 Lärare per dator för lärarbruk i grundskolan 
  
 27 
  
 12 
  
 6 
  
 6 
  
 Lärare per dator för lärarbruk i gymnasieskolan 
  
 7 
  
 3 
  
 2 
  
 2 
  
 Andelen undervisningsdatorer placerade i datasalar har sjunkit vid varje mättillfälle. En skillnad mellan kommunala grund- och gymnasie- skolor är att de sistnämnda fortfarande har fler än hälften av sina un- dervisningsdatorer i datasalar, att jämföras med en dryg fjärdedel i grundskolorna. Skolorna får allt bättre tillgång till Internet. I de kom- munala grundskolorna ökade andelen undervisningsdatorer med Inter- netuppkoppling från 31 procent 1997 till 57 procent 1999, i de kom- munala gymnasieskolorna från 66 procent 1997 till 87 procent 1999. (Skolverket 1999j) 
 Motiveringar och effekter 
 Redan språkbrukets förändringar vittnar om hur uppfattningarna om informationsteknikens roll i skolan utvecklats. Medan man för något decennium sedan oftast talade om datorer, används i dag hellre uttryck- et IT. Under senare hälften av  
 1990-talet 
  har benämningen ICT eller IKT blivit allt vanligare, vilken utläses informations- och kommuni- kationteknik och således speglar ett ökat intresse för kommunikation- saspekterna. 
 I skolundervisningen betonades ursprungligen datorns uppbyggnad och funktionsprinciper. Kring 1990 uppfattades undervisning om da- tor som ett led i den arbetslivsförberedelse som skolan skall ge ele- verna, och i mitten av decenniet motiverades ofta datorernas närvaro med en möjlighet till effektiviserad undervisning. Under slutet av  
 1990-talet 
  uppfattas datorer och IT ofta främst som en katalysator för skolutveckling. Elevens egen aktivitet betonas i många dokument (t.ex. Regeringens skrivelse 1997/98:176 p. 7). Budskapet är att eleven skall ta till sig information och lära sig att lära. 
 Argumenten för att informationstekniken behövs i skolan är många och varierar över tiden. Ökad effektivitet, t.ex. bättre inlärning, har ti- 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 37 
  
 digare varit ett viktigt motiv som på senare tid minskat i betydelse. I regeringens skrivelse 1997/98:176 (Lärandets verktyg) framhålls fyra motiv: utveckling av undervisningen, förberedelse för ett kommande vuxenliv, rättvisa (alla skall ha tillgång till IT) samt skolans internatio- nalisering. 
 Den samlade nationella och internationella kunskapen om infor- mationsteknikens (IT) effekter på undervisningen är liten, hävdas i en färsk rapport från Skolverket (1999e:7). För att följa utvecklingen av  
 IT-användningen 
  i den svenska skolan har ett projekt ELOÏS (Elever, Lärare och Organisationer kring Informationstekniken i Skolan) ska- pats under ledning av professor Robinson, Uppsala universitet. En av- sevärd del av den tillgängliga kunskapen om  
 IT-utvecklingen 
  i svensk skola härrör från  
 ELOÏS-projektet. 
  Projektet finansieras dels av KK- stiftelsen i syfte att följa stiftelsens satsning på 27 mycket stora kom- mun- och länsbaserade skolutvecklingsprojekt, dels av Skolverket i syfte att projektet under tre år skall studera utvecklingen i hela den svenska skolan när det gäller IT- och  
 IKT-användning. 
  
 ELOÏS-projektets 
  medarbetare använder begreppen  
 push  
 och  
 pull  
 för att beskriva två olika modeller för implementering av IT i skolan: alla tidigare satsningar har handlat om push från aktörer utanför sko- lan och inte om pull från lärare som har önskat sig och efterfrågat dato- rer. (Robinson et al. 1997:ii). De satsningar som staten genomförde under  
 1980-talet 
  var nästan läroboksexempel på teknologisk push; da- torer trycktes ut till en skola och till lärare som inte hade efterfrågat den. (Skolverket 1999e:24) Detta tros vara en förklaring till de magra resultaten av tidigare satsningar. 
 Det torde inte finnas vetenskapligt underlag för att besvara frågan om huruvida undervisningen och elevers inlärning blir bättre med dato- rer (Pedersen 1998). Däremot finns samstämmiga resultat (Skolverket  
 1999e:15-16) 
  som tyder på att flickor och pojkar har olika inställning till IT. Flickor är mer intresserade av tekniken som medel medan pojkar i högre grad är intresserade av den som ett mål i sig. Teknik och tek- nologi är sätt för män att uttrycka manlighet och är därför en del av deras sociala och kulturella identitet (Pedersen, 1998:34).Gruppen hackers [] består så gott som uteslutande av pojkar. (Pedersen 1998:33) Mycket tyder på att flickor och kvinnor har en pragmatisk inställning till datorer och informationsteknik: när arbete och studier så kräver lär de sig [] och blir snabbt förtrogna med tekniken. (Pedersen 1998:34) 
 Även i andra avseende har skillnader mellan elevers förhållningssätt till informationstekniken konstaterats. Vissa elever, ofta pojkar, tar den till sig med stort engagemang, uppfattar många nya möjligheter och förstärker sin identitet med den. En annan grupp blir hämmad och kän- 
  
 38  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 ner osäkerhet. I  
 Verktyg som förändrar 
 , en rapport från Skolverket som bygger på studier av 48 skolors arbete med IT i undervisningen, påpe- kas att det fortfarande finns elever i gymnasiet som inte använt datorn i grundskolan. (Skolverket 1999i:25) Samtidigt upplever många elever att det är ett outtalat krav att det material de lämnar från sig skall vara framställda på dator. De allra flesta elever är dock tillräckligt förtrogna med tekniken för att kunna använda den i skolarbetet. I rapporten upp- ges att mellan 60 och 90 procent av eleverna har dator hemma (Skolverket 1999i:28). Bland gymnasieklasser kan denna siffra ofta överskrida 90 procent medan den för grundskoleklasser i invandrarom- råden vanligtvis är avsevärt lägre. 
 I samma rapport framhålls att elevens tillgång till dator i hemmet är av betydelse för förhållningssättet. Elever med dator hemma känner större trygghet i samband med  
 IT-användningen 
  i skolan. För de ele- ver som nästan dagligen använder datorn i sitt skolarbete är det ett pro- blem att inte ha utrustningen hemma. (Skolverket 1999i:28) Dessa elever tvingas uppsöka platser där de kan få tillgång till en dator, t.ex. bibliotek, föräldrars arbetsplats eller vänner. Vidare noterar rapportför- fattarna att gymnasieelevens val av utbildningsprogram påverkar möj- ligheterna att använda IT i skolan. Elever på det samhällsvetenskapliga programmet gör oftare bruk av informationsteknik i skolan i jämförelse med elever på det naturvetenskapliga programmet vilkas IT- användning främst sker i hemmet. Elever från yrkesförberedande pro- gram känner sig ofta missgynnade vad gäller tillgång till skolans dato- rer.Det är välbekant att tillgången till datorer i hemmet är relaterad till samhällsklass:  
 LO-medlemmar 
  har i mycket lägre grad datorer i hem- met än medlemmarna i TCO och SACO. (Regeringens skrivelse 1997/98:176) Denna klassbetingade skillnad minskar dock. Se t.ex. LOs rapport  
 Dator, klass och kön  
 (Nelander et al. 1998) varav framgår att andelen  
 LO-medlemmar 
  med tillgång till dator i hemmet under åren  
 1994-1997 
  ökade från 15 procent till 36 procent, vilket är en betydligt större tillväxt än inom tjänstemannagrupperna. Dock har de klassmäs- siga klyftorna på intet sätt utjämnats, andelen 36 procent bland LO- medlemmarna år 1997 skall jämföras med 53 procent bland TCO- medlemmarna och 69 procent bland  
 SACO-medlemmarna. 
  I arbetslivet är skillnaderna ännu större: bland  
 LO-medlemmarna 
  använder 30 pro- cent dator i sitt arbete, att jämföras med 79 procent bland  
 TCO-med- 
  lemmarna och 83 procent bland  
 SACO-medlemmarna. 
  Även skillna- derna mellan mäns och kvinnors datoranvändning förefaller att minska, se t.ex. beträffande  
 Internet-användningen 
  Jacobsson, 1999, vars analys bygger på  
 SOM-undersökningen 
  1997.Datoranvändningen blir allt mer spridd. Det särskiljande är oftast inte att ha tillgång till dator, utan vil- ket bruk man gör av den. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 39 
  
 1.3 
  
 Skillnader, profilering och elevers utbildningsstrategier i gymnasieskolan under  
  
 1990-talet 
  
 1.3.1 
  
 Inledning 
  
 Gymnasieskolans utveckling under  
 1990-talet 
  präglades av gymnasie- reformen i decenniets början. Den tidigare klara åtskillnaden mellan längre utbildningar, som beredde vägen till högre studier, och kortare yrkesinriktade utbildningar, ersattes av en mindre absolut gränsdrag- ning mellan studieförberedande och yrkesförberedande program vilka alla gjordes treåriga. Alla skulle ge behörighet att söka till högskolan. Samtidigt infördes ytterligare en studieväg, det s.k. individuella pro- grammet, i första hand avsett att bereda plats för elever som saknade förutsättningar att gå de nationella programmen, i praktiken elever med de sämsta grundskolebetygen och lägst studiemotivation. Möjligheter öppnades också för enskilda gymnasieskolor att skapa särskilda lokala, profilerade varianter av de 16 nationella studieprogram som inrätta- des. Målstyrning gav skolor och lärare ökad frihet att inom ramen för en lokalt utarbetad skolplan forma undervisningens innehåll och orga- nisation i överensstämmelse med sin tolkning av läroplanens mål. När det gäller utbildningsplanering och ekonomi innebar samma målstyr- ning att kommunerna i hög grad själva kunde avgöra vilka studiepro- gram som skulle inrättas och var lärarresurserna skulle sättas in. Vidare öppnades nya möjligheter att bilda fristående skolor, dvs. skolor med en annan huvudman än kommun, landsting och stat. Parallellt med re- formen har den närhetsprincip enligt vilken elever bara undantagsvis skulle gå i en annan gymnasieskola än den närmast bostaden luckrats upp och möjligheten till rörlighet i valet av gymnasieskola ökat. Kort sagt behöll reformen den organisatoriskt sammanhållna, till formen homogena gymnasieskolan, samtidigt som den skapade institutionella och politiska betingelser som tillät ökade skillnader mellan utbildning- ar och skolor. Förändringarna i det regelverk som påverkar differentie- ringen mellan skolor och mellan utbildningar har också skett parallellt med en förändring av förhållandet mellan utbildning och arbetsmark- nad.  
 1990-talets 
  lågkonjunktur gjorde det mindre möjligt att uppfatta ett tidigt inträde i yrkeslivet som ett alternativ till fortsatt utbildning i gymnasieskolan. 
 Vilken effekt har dessa förändringar haft för skillnader inom gym- nasieskolan? Har avstånden mellan olika elevgrupper, mellan utbild- ningsprogram och mellan skolor ökat eller minskat och i så fall i vilket avseende? I det följande skall frågor av detta slag diskuteras mot bak- 
  
 40  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 grund av tillgänglig offentlig statistik över årskurs  
 nio-elever 
  och gym- nasieelever vid i huvudsak tre tidpunkter – skolåren 1988/89, 1994/95 och 1998/99. Analysen grundas på register på individnivå som omfattar samtliga elever på de nämnda skolnivåerna de aktuella åren. Till dessa register har förts uppgifter om studier och, från Folk- och bostadsräk- ningen från 1985 och 1990, uppgifter om föräldrarna och det hushåll eleverna kommer från. Samtliga register kommer från Statistiska Cent- ralbyrån (SCB). 
 Två parallella, med varandra sammanvävda perspektiv skall anläg- gas. Dels skall skillnaderna i  
 rekrytering till olika utbildningar och skolor  
 analyseras, dvs. olika utbildningars rekryteringsprofiler jämfö- ras. Detta perspektiv ger en bild av vad som utmärker olika skolor och utbildningar i förhållande till varandra och vilket slags miljö de re- presenterar i avseende på de elever de tar emot. Dels skall  
 olika elev- gruppers utbildningsstrategier  
 stå i fokus, dvs. hur elever av olika kön och med olika studiebakgrund och socialt ursprung väljer till gymna- sieskolan. Eftersom det ovan nämnda registret i det närmaste är ett to- talregister över alla ungdomar i landet i de aktuella ålderskohorterna, ger det en god möjlighet att undersöka skillnaderna i utbildningsval mellan olika grupper. 
 De tre skilda register på vilka analysen grundas har en liknande uppbyggnad. Uppgifter på individnivå om gymnasiestudierna har hämtats från registren över studerande i gymnasieskolan. För dessa elever har vidare information hämtats från det s.k. Årskurs nio- registret, vilket bland annat upplyser om medelbetyg och tillvalsämnen under det sista högstadieåret. Dessutom har uppgifter om socialt ur- sprung, väsentligen uppgifter om föräldrarna, lagts till genom en sam- körning med Folk- och bostadsräkningen för åren 1985 (gymnasie- eleverna 1988/89) och 1990 (gymnasieeleverna 1994/95 och 1998/99). De tre registren uppvisar dock vissa skillnader eftersom de skapats vid olika tillfällen och under olika förutsättningar. Det för 1988/89 omfat- tar alla elever i gymnasiets årskurs ett. Uppgifter från årskurs nio- registret är här hämtade från vårterminen samma år (1988). Registret för läsåret 1994/95 avser elever i årskurs två. Detta beror på att den gamla gymnasieskolans linjeindelning – mellan exempelvis naturveten- skaplig och teknisk linje eller mellan samhällsvetenskaplig, humanis- tisk och ekonomisk linje – efter 1991 års gymnasiereform motsvaras av en grenindelning som sker först i årskurs 2. Eftersom dessa grenar, dvs. de utbildningar som motsvarar de gamla gymnasielinjerna, tar emot en stor del av alla gymnasieelever, var det angeläget att behålla skillnaden mellan dem. Även den nya gymnasieskolans s.k. profilprogram, dvs. lokala varianter av de nationella programmen, är ofta synliga först i registreringen i årskurs två. Registret för läsåret 1998/99 är det mest 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 41 
  
 omfattande såtillvida att det utgör del av ett större register innefattande samtliga gymnasieelever i samtliga årskurser höstterminerna 1997 och 1998. I avsikt att minimera bortfallet har här uppgifter om högstadie- studierna också hämtats från årskurs  
 nio-register 
  från år 1995 och fram- åt. Detta senare register, som omfattar 425 000 elever, ger därför en möjlighet som saknades i de tidigare registren att för åtminstone en generation nybörjare i gymnasiet (år 1997) analysera vilken riktning gymnasiestudierna tagit året därefter. I synnerhet har detta varit en po- äng i analysen av eleverna på Individuella programmet. 
 Fyra skilda – men med varandra sammanhängande – dimensioner av rekryteringen till gymnasieskolan har lyfts fram: skillnader mellan kö- nen, mellan  
 socio-ekonomiskt 
  definierade grupper, mellan elever födda i Sverige och utomlands samt mellan elever med olika studiekarriär (bland annat varierande betygsframgång i högstadiet). De indikatorer som används för att på olika sätt mäta eller fånga in den andra och den tredje av dessa dimensioner – de nya variabler som definierats utifrån SCBs olika register – redovisas i Appendix. 
 Den följande diskussionen av rekryteringsmönster till gymnasie- skolan och olika elevgruppers utbildningsstrategier är uppdelad i fem avsnitt, tre kortare och två längre. Först analyseras kortfattat aktuella polariteter inom grundskolans nionde årskurs. Därefter belyses över- gången från högstadiet till gymnasiet i slutet av  
 1990-talet. 
  Avsnitt 1.3.4 diskuterar  
 IV-programmet, 
  dels programmets rekryteringen av elever som gick direkt från grundskolan till gymnasieskolan 1998, dels vilka slags studier de  
 IV-elever 
  som 1997 gick i årskurs ett bedrev un- der sitt andra gymnasieår. I avsnitt 1.3.5 diskuteras sociala skillnader inom gymnasieskolan under  
 1990-talet 
  mot bakgrund av en jämförelse mellan situationen före gymnasiereformen (1988/89), i decenniets mitt (1994/95) och i dess slut (1998/99). Här fokuseras de 16 nationella programmen och nationella grenar av dessa program. Med några un- dantag görs däremot ingen skillnad mellan lokala, profilerade varianter av dem. I avsnitt 1.3.6, slutligen, diskuteras effekterna av den s.k. profileringen av gymnasieskolan. Denna profilering blir synlig i of- fentlig statistik huvudsakligen i form av lokala varianter av de natio- nella studieprogrammen och i etablerandet av fristående skolor. För att ge rättvisa åt relevanta skillnader mellan dessa lokala varianter och fri- stående skolor, har det därför varit nödvändigt att begränsa analysen till ett geografiskt område där de kan hållas isär. Detta avsnitt fokuserar på Stockholmsregionen, det område i landet där befolkningsunderlaget är störst och profileringen och etablerandet av friskolor har fått störst ge- nomslag. 
  
 42  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 1.3.2 
  
 Grundskolan 
  
 I jämförelse med gymnasieskolan är grundskolan en mer sammanhållen utbildningsform. Med några få undantag läser alla elever samma ämnen och det finns inga åtskilda utbildningsprogram eller linjer att välja mellan. De valmöjligheter som står eleverna och deras föräldrar till buds är typ av skola, dvs. fristående eller kommunal skola, och därut- över kan eleven genomföra ett språkval och ett ämnesval. 
 7  
 För att stu- dera de sociala skillnaderna mellan elever har vi skapat ett dataregister baserat på samtliga elever födda 1981 som gick ut grundskolan mellan 1995 och 1998. 
 8  
 Vi kommer främst att analysera hur eleverna fördelar sig på kommunala och fristående skolor samt betygsfördelningen. Som framgår av tabell 3 till tabell 5 finns det skillnader mellan olika elev- kategorier i benägenhet att välja en fristående grundskola. 
 9  
 Elever med ursprung i det som här kallats den högre klassen, elever för vilkas för- äldrar det saknas yrkesuppgifter i Folk och bostadsräkningen 1990  
 (FoB-90) 
  (internt bortfall) samt elever vilkas föräldrar inte alls finns med i  
 FoB-90 
  (externt bortfall), är överrepresenterade inom friskolor- na. De två sist nämnda kategorierna utgörs i hög grad av invandrarele- ver. Studerar vi andelarna elever som gått i friskolor utifrån föräldrar- nas högsta utbildningsnivå ser vi att denna fördelning följer fördelning- en för social klass. Vi kan notera att för gruppen elever vars föräldrar har genomgått forskarutbildning är andelen elever i friskolor betydligt högre än för andra grupper; närmare sju procent inom denna kategori har gått i en friskola medan knappa två procent av hela populationen har gått i en friskola. Om vi gör en mer detaljerad analys av föräldrar- nas yrkespositioner, kan vi se att elever vilkas föräldrar är jurister, uni- versitetslärare, läkare och konstproducenter är tydligt överrepresente- 
  
 7 
  
 Tidigare kunde eleverna från och med högstadiet välja mellan allmän och särskild kurs i matematik och engelska, en nivågruppering som numer är av- skaffad. 
  
 8 
  
 Populationen utgörs av 97 429 individer. Av dessa gick tio (0,0 procent) ut 
  
 grundskolan 1995, 830 (0,9 procent) 1996, 92 888 (95,3 procent) 1997 och 3 701 (3,8 procent) 1998. 
  
 9  
 Denna jämförelse på aggregerad nivå ger en något missvisande bild av feno- menet friskolor. För många elever utgör inte friskolorna någon reell valmöjlig- het eftersom det saknas friskolor i ett stort antal kommuner. Friskolorna är ock- så vanligare i storstadsområden, där högutbildade och invandrare är överrepre- senterade, vilket avspeglas i tabellerna (därtill kommer att friskolorna är en viktig angelägenhet för just dessa grupper). En bättre förståelse för friskolornas funktion i de olika sociala gruppernas utbildningsstrategier kräver studier av utbildningsstrukturen inom ett mer begränsat geografiskt område, vilket vi ned- an kommer att göra för gymnasieskolor i Stockholm. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 43 
  
 rade i friskolorna i jämförelse med elever med föräldrar inom andra yrkesgrupper. 
 10  
 Beträffande kön finns det en svag övervikt till flickor- nas fördel i val av fristående grundskola – 1,9 procent av flickorna har gått i en fristående skola och 1,7 procent av pojkarna. 
  
 Tabell 3 
 . Typ av grundskola för elever födda 1981 efter föräldrarnas sociala klass 
 i 
  
 Lägre 
  
 Högre 
  
 Lägre 
  
 Intern 
  
 Högre 
  
 Medel 
  
 medel- 
  
 arbetar- 
  
 arbetar 
  
 Externt 
  
 Totalt 
  
 bortfall 
  
 klass 
  
 -klass 
  
 klass 
  
 klass 
  
 -klass 
  
 bortfall 
  
 n 
  
 2 926 
  
 16 339 
  
 33 575 
  
 15 728 
  
 10 708 
  
 14 555 
  
 3 598 
  
 97 429 
  
 Kommunal 
  
 skola 
  
 95 687 
  
 96,3 
  
 96,9 
  
 98,4 
  
 98,8 
  
 99,1 
  
 98,6 
  
 97,1 
  
 98,2 
  
 Fristående 
  
 skola 
  
 1 742 
  
 3,7 
  
 3,1 
  
 1,6 
  
 1,2 
  
 0,9 
  
 1,4 
  
 2,9 
  
 1,8 
  
 97 429 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 i  
 Uppgift om föräldrarnas sociala klass baserad på yrkesuppgifter från  
 FoB-90. 
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
  
 Tabell 4 
 . Typ av grundskola för elever födda 1981 efter föräldrarnas högsta utbildningsnivå  
 i 
  
 Bort- 
  
 Folk- 
  
 Grund- 
  
 Två- 
  
 Tre- 
  
 Kort 
  
 Lång 
  
 årig 
  
 årig 
  
 högsk. 
  
 högsk. 
  
 Forskar 
  
 Totalt 
  
 fall 
  
 skola 
  
 skola 
  
 gymn. 
  
 gymn. 
  
 utbild 
  
 utbild. 
  
 -utbild. 
  
 n 
  
 3 288 
  
 3 010 
  
 7 730 
  
 31 163 
  
 12 981 
  
 17 734 
  
 19 920 
  
 1 603 
  
 97 429 
  
 Kommunal 
  
 skola 
  
 95 687 
  
 96,8 
  
 99,2 
  
 99,1 
  
 99,3 
  
 98,6 
  
 98,3 
  
 96,4 
  
 93,1 
  
 98,2 
  
 Fristående 
  
 skola 
  
 1 742 
  
 3,2 
  
 0,8 
  
 0,9 
  
 0,7 
  
 1,4 
  
 1,7 
  
 3,6 
  
 6,9 
  
 1,8 
  
 97 429 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 i  
 Uppgift om föräldrarnas utbildningsnivå från  
 RTB-98. 
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överre- presenterade. 
  
 10  
 Andelarna för dessa grupper är i tur och ordning: 5,9, 5,0, 4,8, och 4,4. 
  
 44  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 5 
 . Typ av grundskola för elever födda 1981 efter familjens in- vandrarstatus  
 i 
  
 Elev och 
  
 Elev men 
  
 Elev född 
  
 Elev född 
  
 Bortfall 
  
 minst en 
  
 ingen 
  
 utomlands 
  
 utomlands 
  
 för elev 
  
 förälder 
  
 förälder 
  
 och minst en 
  
 och ingen 
  
 och 
  
 född i 
  
 född i 
  
 förälder född 
  
 förälder född 
  
 föräldrar 
  
 Totalt 
  
 Sverige 
  
 Sverige  
 i i 
  
 i Sverige 
  
 i Sverige 
 i 
  
 n 
  
 83 301 
  
 5 289 
  
 1 905 
  
 6 510 
  
 424 
  
 97 429 
  
 Kommunal 
  
 skola 
  
 95 687 
  
 98,4 
  
 96,5 
  
 96,7 
  
 97,8 
  
 88,2 
  
 98,2 
  
 Fristående 
  
 skola 
  
 1 742 
  
 1,6 
  
 3,5 
  
 3,3 
  
 2,2 
  
 11,8 
  
 1,8 
  
 97 429 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 i 
  
 Uppgifter om elevens och föräldrarnas invandrarstatus från  
  
 RTB-98. 
  
 ii 
  
 Inklusive bortfall för föräldrarna.  
  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterade. 
 När det gäller betygen, det viktigaste instrumentet för differentiering och selektion inom skolan, kan vi se att fördelningen tydligt samman- hänger med andra variabler. Flickor har totalt sett högre medelbetyg än pojkar. 1989/90 hade flickorna ett genomsnittligt medelbetyg på 3,3 och pojkarna 3,0. Läsåret 1993/1994 var motsvarande siffrorna 3,4 och 3,1. Denna skillnad kvarstår efter införandet av det nya betygssystemet. 1997/98 hade flickorna ett genomsnittligt meritvärde på 212,0 och poj- karna 190,9 av maximala 320 poäng. (Skolverket 1999h:2) Samma för- hållande återspeglas även i andelarna elever inom varje könskategori som befinner sig inom ett visst betygsintervall (tabell 6). Exempelvis har 22 procent av flickorna ett medelbetyg över 3,9 medan motsvaran- de andel för pojkarna är 11 procent. Pojkarna är däremot överrepre- senterade i de lägre betygskategorierna. Närmare 40 procent av pojkar- na har ett medelbetyg under 3,0, att jämföra med knappa 25 procent av flickorna. En nästan dubbelt så stor andel av pojkarna i jämförelse med flickorna återfinns i den lägsta betygskategorien, medelbetyg under 2,5. 
 11  
 Delar vi in eleverna utifrån föräldrarnas högsta sociala klass är det också tydligt att medelbetygen varierar med elevernas sociala ur- sprung. Ju högre socialt ursprung, desto högre betyg. I den högre klas- sen erhåller vart tredje barn ett avgångsbetyg mellan 4,0 och 5,0, att jämföras med färre än vart tionde barn till föräldrar i den lägre medel- klassen och arbetarklassen. 
 12  
 Om vi studerar elevernas sociala ursprung 
  
 11 
  
 Studerar vi förhållandet mellan kön, social klass och medelbetyg har flickor- na större andelar med höga betyg än pojkarna oavsett social klass, och vice versa gäller för låga betyg. 
  
 12 
  
 Vi finner en likartad hierarki om vi i stället för social klass beaktar föräldrar- nas inkomst. Ju högre sammanräknad inkomst desto större andel elever med höga betyg. En anledning därtill är naturligtvis att inkomst samvarierar med social klass. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 45 
  
 på en mer detaljerad nivå och skiljer mellan 32 olika yrkeskategorier finner vi den största andelen med höga betyg bland läkarbarnen (42,6 procent med medelbetyg mellan 4,0 och 5,0). Därefter följer barn till universitetslärare (38,6 procent), barn till civilingenjörer (34,8 pro- cent), barn till ämneslärare (32,6 procent) och barn till jurister (32,3 procent). Med andra ord tenderar de sociala grupper som är mest bero- ende av utbildningsväsendet för sin yrkesposition och som själva är bärare av ett starkt utbildningskapital att lyckas bäst i striden om det utbildningskapital som grundskolan tilldelar eleverna och som har av- görande betydelse för fördelningen av studiechanserna i gymnasiesko- lan. Detta blir även tydligt om vi studerar betygsframgång utifrån för- äldrarnas högsta utbildningsnivå, där andelen elever med höga betyg ökar med föräldrarnas högsta utbildningsnivå. 
 Tabell 6 visar också hur elever med olika invandrarstatus fördelar sig på betygskategorier. Den största andelen elever med ett medelbetyg på över 3,9 – dryga 17 procent – återfinns bland dem som är födda i Sverige och har minst en förälder som också är född i Sverige, medan de elever som är födda utomlands och vilkas föräldrar likaså är födda utomlands har den lägsta andelen, 9,0 procent, inom denna betygskate- gori. Det motsatta förhållandet gäller för de lägre betygskategorierna. Vi kan dock konstatera att även om skillnaderna mellan elever födda i Sverige och elever födda utomlands är betydande, så är de mindre än skillnaderna mellan exempelvis barn till föräldrar med längre högsko- leutbildning och barn till föräldrar med enbart grundskola. Av tabell 6 framgår också att de elever som gått i en fristående skola oftare än and- ra får höga betyg. Cirka fyra procent fler av eleverna där än på de kommunala skolorna får ett medelbetyg över 3,9. 
 13  
 Sambanden mellan val av skola och betyg är dock komplicerade. Om vi kontrollerar för kön, socialt ursprung, föräldrarnas utbildningsnivå och familjens in- vandrarstatus finner vi att friskoleelever ibland men inte alltid har hög- re betyg än de elever som går i kommunal skola (ej redovisat i tabell- form). Exempelvis finner vi bland elever som har invandrat och vilkas föräldrar också invandrat att de som gått i en friskola har högre betyg än de som gått i en kommunal skola, vilket också gäller för elever som är födda i Sverige och vilkas föräldrar är födda i Sverige. Flickor som gått i en friskola har också en större andel i den högsta betygskategorin än de som gått i en kommunal skola och för pojkarna har friskoleele- verna betydligt större andelar i båda de högsta betygskategorierna. Ser vi däremot till socialt ursprung är skillnaderna inte så tydliga inom re- 
  
 13  
 Den höga andelen som ej fått betyg bland friskoleelever beror på att många friskolor på grundskolenivå har en alternativ pedagogisk inriktning och ger andra former av betyg, vilka dock ger behörighet till gymnasiet. 
  
 46  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 spektive grupp. För elever vilkas föräldrar har en längre högskoleut- bildning och vilkas föräldrar studerat på forskarutbildningsnivå är an- delarna elever i de två högsta betygskategorierna större för dem som gått i kommunal skola. Motsvarande förhållande återfinns bland elever vilkas föräldrar tillhör den högre klassen. Att friskoleeleverna tenderar att ha högre grundskolebetyg än andra bör således förstås mot bak- grund av dels att friskolorna rekryterar större andelar elever ur grupper som generellt sett har höga betyg (elever från den högre klassen och vilkas föräldrar är högskoleutbildade), dels att elever i andra kategorier lyckas bättre betygsmässigt i friskolor än motsvarande grupper elever i kommunala skolor. Om vi antar att dessa betygsskillnader verkligen återspeglar skilda kunskapsnivåer och inte bara en annorlunda betygs- sättning, kan de sannolikt ses som ett utslag av att elever från studie- motiverade hem oftare än andra söker sig till friskolorna. I den mån friskolor skulle bli betydligt vanligare än vad som för närvarande är fallet och deras rekrytering mer blandad och därvidlag likna de kom- munala skolornas, är det sannolikt att skillnaden i betygsfördelning skulle försvinna. 
 Elevernas val av tillvalsämnen följer en logik liknande den som styr fördelningen av medelbetygen. Det går här en skiljelinje mellan att läsa språk och att inte läsa språk. Flickor har i betydligt större omfattning än pojkar läst franska, tyska, andra språk eller hemspråk i grundskolan (61 procent mot 43 procent). 
 14  
 Den högre klassens barn läser språk i högre grad än andra. 74 procent av alla elever med detta ursprung har läst något språk, vilket kan jämföras med mindre än 40 procent bland barn ur arbetarklassen. Fördelning mellan allmän och särskild engelska re- spektive matematik följer i stort sett samma mönster. Flickor läser i större utsträckning än pojkar särskild engelska (68 procent mot 58 pro- cent), medan det däremot inte finns någon större skillnad mellan könen beträffande matematik (54 procent för flickorna och 52 procent för pojkarna). Bland den högre klassens barn återfinns den högsta andelen som har läst särskild kurs i engelska respektive matematik (78 procent och 73 procent), medan elever med ursprung i den lägre arbetarklassen har de lägsta andelarna (51 procent och 37 procent). Vi kan återigen notera att det finns skillnader inom den högre klassen där de grupper som besitter det högsta utbildningskapitalet (läkare, jurister, universi- tetslärare, civilingenjörer och ämneslärare) är de vilkas barn oftare läst 
  
 14  
 Även om de flesta flickor som läst språk valt tyska (34 procent, för pojkarna är andelen 30 procent) är flickornas dominans tydligast i franska som lästes av 23 procent flickorna, att jämföras med endast 9 procent bland pojkarna. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 47 
  
 särskild kurs i såväl engelska som matematik än andra grupper och som även i störst utsträckning väljer att läsa språk. 
 15 
  
 Tabell 6 
 . Avgångsbetyg från grundskolan för elever födda år 1981 
 i 
  
 Inget 
  
 Annat 
  
 medel 
  
 0,0-2,4 
  
 2,5-2,9 
  
 3,0-3,4 
  
 3,5-3,9 
  
 4,0-4,4 
  
 4,5-5,0 
  
 4,0-5,0 
  
 medel 
  
 -betyg 
  
 betyg 
  
 n 
  
 906 
  
 13 794 
  
 17 600 
  
 26 503 
  
 22 449 
  
 12 384 
  
 3 634 
  
 16 018 
  
 159 
  
 Kön 
  
 Pojkar 
  
 49 685 
  
 0,9 
  
 18,4 
  
 21,5 
  
 28,2 
  
 19,7 
  
 9,0 
  
 2,1 
  
 11,1 
  
 0,2 
  
 Flickor 
  
 47 744 
  
 0,9 
  
 9,7 
  
 14,5 
  
 26,2 
  
 26,6 
  
 16,6 
  
 5,4 
  
 22,0 
  
 0,1 
  
 Total 
  
 97 429 
  
 0,9 
  
 14,2 
  
 18,1 
  
 27,2 
  
 23,0 
  
 12,7 
  
 3,7 
  
 16,4 
  
 0,2 
  
 Socialt ursprung 
  
 Internt bortfall 
  
 2 926 
  
 2,2 
  
 25,2 
  
 21,8 
  
 24,9 
  
 16,0 
  
 7,4 
  
 2,2 
  
 9,6 
  
 0,3 
  
 Högre klass 
  
 16 339 
  
 1,1 
  
 4,3 
  
 9,7 
  
 23,0 
  
 29,7 
  
 22,8 
  
 9,4 
  
 32,1 
  
 0,0 
  
 Medelklass 
  
 33 575 
  
 0,7 
  
 9,3 
  
 15,7 
  
 28,3 
  
 27,1 
  
 14,9 
  
 4,0 
  
 18,9 
  
 0,1 
  
 Lägre medelklass 
  
 15 728 
  
 0,5 
  
 14,6 
  
 20,8 
  
 30,4 
  
 21,9 
  
 9,8 
  
 2,0 
  
 11,8 
  
 0,1 
  
 Högre arbetarklass 
  
 10 708 
  
 0,4 
  
 21,7 
  
 24,1 
  
 28,4 
  
 17,1 
  
 7,0 
  
 1,1 
  
 8,1 
  
 0,2 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 14 555 
  
 0,8 
  
 25,4 
  
 23,7 
  
 26,3 
  
 15,5 
  
 6,4 
  
 1,4 
  
 7,9 
  
 0,4 
  
 Externt bortfall 
  
 3 598 
  
 5,6 
  
 26,2 
  
 21,7 
  
 24,2 
  
 14,2 
  
 6,3 
  
 1,2 
  
 7,5 
  
 0,7 
  
 Total 
  
 97 429 
  
 0,9 
  
 14,2 
  
 18,1 
  
 27,2 
  
 23,0 
  
 12,7 
  
 3,7 
  
 16,4 
  
 0,2 
  
 Föräldrarnas högsta 
  
 utbild.nivå 
  
 Ingen uppgift 
  
 3 288 
  
 4,8 
  
 27,0 
  
 21,9 
  
 23,5 
  
 14,2 
  
 6,4 
  
 1,1 
  
 7,6 
  
 0,9 
  
 Folkskola 
  
 3 010 
  
 0,9 
  
 25,9 
  
 25,0 
  
 26,8 
  
 15,2 
  
 5,3 
  
 0,5 
  
 5,8 
  
 0,4 
  
 Grundskola 
  
 7 730 
  
 0,7 
  
 27,7 
  
 24,7 
  
 26,7 
  
 13,9 
  
 5,1 
  
 0,8 
  
 6,0 
  
 0,3 
  
 Gymnasium, högst 
  
 31 163 
  
 0,5 
  
 20,0 
  
 23,4 
  
 29,1 
  
 18,7 
  
 6,9 
  
 1,4 
  
 8,3 
  
 0,2 
  
 två år 
  
 Gymnasium, tre år 
  
 12 981 
  
 0,6 
  
 11,6 
  
 18,7 
  
 29,6 
  
 24,5 
  
 12,2 
  
 2,6 
  
 14,9 
  
 0,1 
  
 Universitetsutb. 
  
 17 734 
  
 0,7 
  
 7,7 
  
 14,7 
  
 28,6 
  
 28,2 
  
 15,8 
  
 4,2 
  
 19,9 
  
 0,1 
  
 kortare än 3år 
  
 Universitetsutb. 
  
 19 920 
  
 1,4 
  
 4,3 
  
 9,1 
  
 23,1 
  
 30,0 
  
 23,3 
  
 8,8 
  
 32,1 
  
 0,1 
  
 minst 3 år 
  
 Forskarutbildning 
  
 1 603 
  
 2,7 
  
 1,5 
  
 5,4 
  
 17,4 
  
 29,3 
  
 26,9 
  
 16,7 
  
 43,7 
  
 Total 
  
 97 429 
  
 0,9 
  
 14,2 
  
 18,1 
  
 27,2 
  
 23,0 
  
 12,7 
  
 3,7 
  
 16,4 
  
 0,2 
  
 Familjens 
  
 invandrarstatus 
  
 Elev och minst en 
  
 förälder född i 
  
 83 301 
  
 0,7 
  
 13,0 
  
 17,6 
  
 27,4 
  
 23,9 
  
 13,4 
  
 3,9 
  
 17,3 
  
 0,1 
  
 Sverige 
  
 Elev men ingen 
  
 5 289 
  
 26,0 
  
 19,8 
  
 10,3 
  
 3,4 
  
 13,7 
  
 förälder född i 
  
 1,9 
  
 19,2 
  
 19,2 
  
 0,3 
  
 Sverige 
 i 
  
 Elev född utomlands 
  
 och minst en förälder 
  
 1 905 
  
 1,2 
  
 16,6 
  
 23,8 
  
 29,1 
  
 18,2 
  
 9,2 
  
 1,6 
  
 10,9 
  
 0,2 
  
 född i Sverige 
  
 Elev född utomlands 
  
 6 510 
  
 25,5 
  
 16,6 
  
 7,1 
  
 1,9 
  
 9,0 
  
 och ingen förälder 
  
 2,4 
  
 24,1 
  
 22,0 
  
 0,3 
  
 född i Sverige 
 i 
  
 Ej svar för elev och 
  
 424 
  
 9,7 
  
 16,3 
  
 16,7 
  
 26,2 
  
 16,7 
  
 9,4 
  
 2,4 
  
 11,8 
  
 2,6 
  
 föräldrar 
  
 Total 
  
 97 429 
  
 0,9 
  
 14,2 
  
 18,1 
  
 27,2 
  
 23,0 
  
 12,7 
  
 3,7 
  
 16,4 
  
 0,2 
  
 Typ av grundskola 
  
 Kommunal 
  
 95 687 
  
 0,4 
  
 14,3 
  
 18,2 
  
 27,4 
  
 23,2 
  
 12,7 
  
 3,7 
  
 16,4 
  
 0,2 
  
 Fristående 
  
 1 742 
  
 32,8 
  
 4,5 
  
 8,3 
  
 18,3 
  
 15,7 
  
 13,4 
  
 6,9 
  
 20,3 
  
 0,1 
  
 Total 
  
 97 429 
  
 0,9 
  
 14,2 
  
 18,1 
  
 27,2 
  
 23,0 
  
 12,7 
  
 3,7 
  
 16,4 
  
 0,2 
  
 i  
 Efter kön, socialt ursprung  
 (FoB-90), 
  familjens högsta utbildningsnivå  
 (RTB-98) 
  och familjens invandrarstatus  
 (RTB-98); 
  andelar av gruppen per betygskategori.  
 i i  
 Ej svar för föräldrarna inkluderade i denna kategori.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
  
 15  
 Bland barn till jurister läser 85 procent språk, bland barn till läkare 79 pro- cent samt bland barn till universitetslärare och ämneslärare 77 procent. 
  
 48  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 1.3.3 
  
 Övergången från grundskola till gymnasium 
  
 En målsättning med den nya gymnasieskolan är att den skall vara öp- pen för alla. Det slås fast i propositionen som låg till grund för den nya gymnasieskolan (Prop. 1990/91:85, s  
 49-53). 
  Men riktigt alla går i dag inte vidare till gymnasieskolan. Det kan naturligtvis finnas ett flertal anledningar till detta. Vi skall här inte i första hand diskutera vilka faktiska orsaker som ligger bakom att vissa elever inte fortsätter till gymnasieskolan – det kan röra sig om allt från skoltrötthet till att fa- miljen har flyttat utomlands – utan i stället med hjälp av tillgänglig statistik försöka karakterisera den grupp grundskoleelever som inte går vidare. 
 16  
 Av de närmare 93 000 grundskoleelever födda 1981 som gick ut grundskolan 1997 var det en procent som inte gick i gymnasieskolan vare sig hösten 1997 eller hösten 1998. En annan grupp elever, en pro- cent av populationen, dröjde ett år med att gå över till gymnasieskolan och återfanns där först hösten 1998, året efter att de slutat högstadiet. Ytterligare 2,7 procent gick visserligen vidare direkt till gymnasiet men gjorde uppehåll eller slutade efter ett år. Den totala andelen elever som inte direkt efter högstadiet utan avbrott fortsatte studera fram till och med årskurs två i gymnasiet uppgår med andra ord till 4,7 procent. 
 Dessa fyra olika delpopulationer av en ålderskohort som gick ut grundskolan ett visst år – nämligen 1) de som inte återfanns i gymna- sieskolan följande höst eller nästkommande, 2) de som började gymna- sieskolan ett år efter avslutad grundskola, 3) de som började gymnasie- skolan direkt men som inte fortsatte studierna vare sig i årskurs ett eller två året efter, och slutligen 4) de som började gymnasieskolan direkt och som också återfanns i gymnasieskolan hösten därpå – skiljer sig åt i flera avseenden. Tabell 7 visar skillnaderna mellan de olika grupperna 
  
 16  
 För detta ändamål har ett delregister skapats där alla som är födda 1981 och gått ut grundskolan 1997 ingår. (Att vi utgår från ett dubbelt kriterium för att definiera population beror på att om man definierar populationen utifrån samt- liga som gått ut grundskolan ett visst år är en del av denna population yngre än den modala åldern och en något större andel äldre. Dessa två grupper tenderar att skilja sig från den modala gruppen på så sätt att de som är yngre i större utsträckning söker sig till studieförberedande program medan de äldre gör detta i mindre utsträckning. Det alternativa tillvägagångssättet, att ta med alla som är födda ett visst år, skapar problem vad det gäller att studera övergångarna till gymnasiet eftersom inte hela populationen lämnar grundskolan vid samma till- fälle.) För den i detta sammanhang definierade populationen finns uppgifter om huruvida de gick någon gymnasieutbildning hösten 1997 och hösten 1998 och i så fall vilken/a utbildning/ar det varit frågan om. Totalt ingår 92 888 individer i registret. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 49 
  
 i avseende på kön, medelbetyg i årskurs 9, socialt ursprung, föräldrar- nas högsta utbildningsnivå och familjens invandrarstatus. 
 Beaktar vi betydelsen av kön, finner vi inga större skillnader. Det är något vanligare att pojkarna inte går vidare till gymnasiet, medan flick- or något oftare börjar ett år senare eller gör avbrott efter ett år. 
 Medelbetyget i årskurs nio betyder mer för om en elev går vidare till gymnasiet eller inte. Av dem som saknar ett slutbetyg går hela tolv procent inte vidare till gymnasiet inom två år, vilket kan jämföras med 2,4 procent bland dem med lägst avgångsbetyg ( 
 4,4). Om man saknar avgångsbetyg från grundskolan, är sannolikheten även högre att man börjar gymnasi- et ett år senare. Inom den lilla grupp elever som fått ett annat grund- skolebetyg än det vanliga återfinns också den högsta andelen elever som inte går vidare till gymnasiet, 21 procent. En stor andel av de ele- ver inom denna grupp som går vidare börjar också i gymnasiet ett år senare eller avbryter studierna där. Vi bör dock tolka dessa resultat med stor försiktighet med tanke på gruppens litenhet och att det är nå- got oklart vilket högstadiebetyg dessa elever fått. 
 Elevernas sociala ursprung och deras föräldrars utbildningsnivå har stor betydelse. Övergången till gymnasiet är som lägst bland elever vars föräldrar saknas i  
 FoB-90 
  (externt bortfall) eller som återfinns där men utan uppgift om yrke eller utbildningsnivå (internt bortfall). I öv- rigt är tendensen att ju högre socialt ursprung och ju högre utbildnings- nivå föräldrarna har, desto mindre är sannolikheten att en elev inte går vidare till gymnasiet under två år. Det finns dock två intressanta un- dantag. För barn till föräldrar med en längre högskoleutbildning och med forskarutbildning är sannolikheten att fortsätta till gymnasiet mindre än för den grupp elever vilkas föräldrar befinner sig på närmast lägre utbildningsnivå. Elever som har föräldrar där uppgift saknas om utbildning eller föräldrar vilkas högsta utbildning är folkskola börjar i större utsträckning än andra ett år senare i gymnasiet. Mönstret är det- samma om vi ser till social klass. Elever med föräldrar som inte finns i  
 FoB-90 
  eller saknar uppgift om yrke samt elever med föräldrar i den lägre arbetarklassen är överrepresenterade i den grupp som börjar gym- nasiet ett år senare. När det gäller studieavbrott efter ett års gymnasie- studier, framträder ett annat mönster. Visserligen är också här de sist nämnda grupperna överrepresenterade, men det är även de elever vars föräldrar har hög utbildning och elever med härkomst i de högsta sam- hällsskikten. Det är ett inte alltför vågat antagande att elever med sär- skilt lågt socialt ursprung och elever med särskilt högt sådant som regel avbryter påbörjade gymnasiestudier av helt skilda anledningar. Om vi analyserar övergången till gymnasieskolan i ljuset av både elevernas sociala ursprung (eller alternativt föräldrarnas utbildningsnivå) och 
  
 50  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 deras medelbetyg i årskurs nio, finner vi att det oftast inte samman- hänger med låga betyg att elever från högre sociala skikt eller med mycket välutbildade föräldrar gör avbrott efter ett år i gymnasiet, under det att just låga betyg från årskurs 9 tycks vara en avgörande faktor när elever från de lägre sociala skikten avbryter sina studier. För den förra gruppen innebär studieavbrotten vanligtvis att eleven studerar ett år utomlands. 
 17 
  
 Familjens invandrarstatus har också betydelse för elevernas studie- karriär. De lägsta andelarna elever som inte går vidare till gymnasiet, som avbryter sina studier där efter ett år eller börjar i gymnasiet ett år senare, finner vi bland elever som är födda i Sverige och har minst en föräldrar som också är född i landet (0,5 procent, 2,4 procent respekti- ve 0,9 procent). För elever födda i Sverige men med båda föräldrarna födda utomlands är motsvarande andelar högre (1,8 procent, 1,6 pro- cent och 3,5 procent). Motsvarande skillnader återfinns bland elever som själva är födda utomlands. Intressant att notera är att sannolikheten för att gå vidare till gymnasiet och fortsätta sina studier där över huvud taget inte märkbart skiljer sig åt mellan elever som är födda i Sverige och elever som inte är det, när föräldrarnas invandrarstatus hålls kon- stant. Den i särklass högsta andelen elever som inte går vidare till gym- nasiet utgörs av dem för vilka det saknas uppgift om födelseland för såväl dem själva som deras föräldrar – närmare 60 procent av dessa elever går inte vidare till gymnasiet och en anmärkningsvärt stor andel (33 procent) avbryter sina gymnasiestudier när de en gång börjat. En möjlig förklaring kan vara att många i denna elevkategori endast stan- nar en kort tid i Sverige, en annan förklaring är att många tillhör mar- ginaliserade grupper invandrare som har svårt att få fotfäste i det svenska samhället. 
  
 17  
 I en undersökning om studieavbrott genomförd av Skolverket (1995b:23) visade det sig att en kommun där det enligt den officiella statistiken skulle fin- nas ett  
 50-tal 
  elever som avbrutit sina studier hade skolan endast rapporterat fem fall av studieavbrott till kommunen, detta med anledning av att det i de övriga fallen uteslutande handlade om studier utomlands, vilket anses ingå i utbildningstraditionen i området. I rapporten diskuteras även (Skolverket  
 (1995b:13-15) 
  elevernas motiv för studieavbrott (de elever som studerat utom- lands ingår inte i rapportens definition av studieavbrott) och det konstateras att eleverna anför studierelaterade skäl såsom att undervisningen inte är tillräckligt anpassad för deras behov, att den är för enformig och tråkig, att lärarna är dåli- ga eller att de kommer dåligt överens med läraren etc. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 51 
  
 Tabell 7 
 . Övergång från grundskolan till gymnasieskolan  
 i 
  
 Ej 
  
 Börjat 
  
 Börjat 
  
 Börjat och 
  
 ett år 
  
 men 
  
 fortsatt 
  
 Total 
  
 gymn. 
  
 senare 
  
 avbrutit 
  
 Kön 
  
 n 
  
 790 
  
 902 
  
 2 489 
  
 88 707 
  
 92 888 
  
 Pojkar 
  
 47 024 
  
 1,0 
  
 0,8 
  
 2,5 
  
 95,6 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 45 864 
  
 0,7 
  
 1,1 
  
 2,8 
  
 95,4 
  
 100 
  
 Total 
  
 92 888 
  
 0,9 
  
 1,0 
  
 2,7 
  
 95,5 
  
 100 
  
 Medelbetyg 
  
 Ej betyg 
  
 724 
  
 12,2 
  
 4,4 
  
 7,9 
  
 75,6 
  
 100 
  
 0,1-2,4 
  
 12 310 
  
 2,4 
  
 2,5 
  
 6,1 
  
 89,1 
  
 100 
  
 2,5-2,9 
  
 16 571 
  
 0,7 
  
 0,9 
  
 1,9 
  
 96,6 
  
 100 
  
 3,0-3,4 
  
 25 560 
  
 0,5 
  
 0,7 
  
 1,5 
  
 97,3 
  
 100 
  
 3,5-3,9 
  
 21 943 
  
 0,4 
  
 0,6 
  
 2,1 
  
 97,0 
  
 100 
  
 4,0-4,4 
  
 12 100 
  
 0,4 
  
 0,6 
  
 2,9 
  
 96,2 
  
 100 
  
 4,5-5,0 
  
 3 521 
  
 0,3 
  
 0,7 
  
 4,7 
  
 94,4 
  
 100 
  
 Annat betyg 
  
 159 
  
 20,8 
  
 11,3 
  
 12,6 
  
 55,3 
  
 100 
  
 Total 
  
 92 888 
  
 0,9 
  
 1,0 
  
 2,7 
  
 95,5 
  
 100 
  
 Social klass 
  
 Internt bortfall 
  
 2 481 
  
 2,1 
  
 1,9 
  
 5,6 
  
 90,3 
  
 100 
  
 Högre klass 
  
 15 805 
  
 0,4 
  
 0,8 
  
 3,6 
  
 95,1 
  
 100 
  
 Medelklass 
  
 32 700 
  
 0,4 
  
 0,7 
  
 2,1 
  
 96,8 
  
 100 
  
 Lägre medelklass 
  
 15 302 
  
 0,8 
  
 1,0 
  
 2,3 
  
 96,0 
  
 100 
  
 Högre arbetarklass 
  
 10 326 
  
 0,7 
  
 0,9 
  
 2,1 
  
 96,3 
  
 100 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 13 737 
  
 1,2 
  
 1,5 
  
 3,2 
  
 94,2 
  
 100 
  
 Externt bortfall 
  
 2 537 
  
 6,8 
  
 2,1 
  
 4,4 
  
 86,6 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 92 888 
  
 0,9 
  
 1,0 
  
 2,7 
  
 95,5 
  
 100 
  
 Högsta utbildning 
  
 Ingen uppgift 
  
 2 386 
  
 10,1 
  
 2,1 
  
 8,3 
  
 79,5 
  
 100 
  
 Folkskola 
  
 2 677 
  
 2,1 
  
 2,0 
  
 3,1 
  
 92,8 
  
 100 
  
 Grundskola 
  
 7 283 
  
 1,3 
  
 1,4 
  
 3,2 
  
 94,1 
  
 100 
  
 Gymnasium, högst två år 
  
 30 018 
  
 0,7 
  
 1,0 
  
 2,1 
  
 96,2 
  
 100 
  
 Gymnasium, tre år 
  
 12 539 
  
 0,5 
  
 0,8 
  
 2,0 
  
 96,7 
  
 100 
  
 Universitets- och högskoleutb., kortare än 
  
 17 286 
  
 0,3 
  
 0,7 
  
 1,8 
  
 97,2 
  
 100 
  
 tre år 
  
 Universitets- och högskoleutb., minst tre år 
  
 19 183 
  
 0,3 
  
 0,9 
  
 3,6 
  
 95,2 
  
 100 
  
 Forskarutbildning 
  
 1 516 
  
 0,5 
  
 1,0 
  
 6,6 
  
 91,9 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 92 888 
  
 0,9 
  
 1,0 
  
 2,7 
  
 95,5 
  
 100 
  
 Familjens invandrarstatus 
  
 Elev och minst en förälder född i Sverige 
  
 80 899 
  
 0,5 
  
 0,9 
  
 2,4 
  
 96,2 
  
 100 
  
 Elev men ingen förälder född i Sverige 
 ii 
  
 4 989 
  
 1,8 
  
 1,6 
  
 3,5 
  
 93,1 
  
 100 
  
 Elev född utomlands och minst en förälder f. 
  
 1 725 
  
 0,6 
  
 1,3 
  
 2,6 
  
 95,5 
  
 100 
  
 i Sverige 
  
 4 913 
  
 93,5 
  
 100 
  
 Elev född utomlands och ingen förälder f. i 
  
 1,1 
  
 2,0 
  
 3,5 
  
 Sverige  
 ii 
  
 Ej svar för elev och föräldrar 
  
 362 
  
 58,8 
  
 0,6 
  
 32,9 
  
 7,7 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 92 888 
  
 0,9 
  
 1,0 
  
 2,7 
  
 95,5 
  
 100 
  
 Typ av grundskola 
  
 Kommunal 
  
 91 340 
  
 0,8 
  
 1,0 
  
 2,6 
  
 95,6 
  
 100 
  
 Fristående 
  
 1 548 
  
 3,0 
  
 2,1 
  
 5,9 
  
 89,1 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 92 888 
  
 0,9 
  
 1,0 
  
 2,7 
  
 95,5 
  
 100 
  
 i  
 Efter kön, medelbetyg, socialt ursprung  
 (FoB-90), 
  familjens högsta utbildningsnivå  
 (RTB-98) 
  och familjens invandrarstatus  
 (RTB-98) 
  och typ av grundskola; andelar av gruppen per betygska- tegori.  
 ii  
 Ej svar för föräldrarna inkluderade i denna kategori.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
  
 52  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 7 visar även att det finns skillnader mellan elever som gått i kommunal grundskola och de som gått i fristående grundskola. Den senare gruppen går i mindre utsträckning vidare till gymnasiet över huvud taget och en större andel påbörjar studierna ett år senare eller avbryter gymnasiestudier de påbörjat efter ett år. Totalt går 95,6 pro- cent av eleverna i kommunal grundskola vidare till gymnasiet och åter- finns där ett år senare, medan denna andel bland friskoleeleverna en- dast är 89,1 procent. Eftersom vi vet att friskolorna på grundskolenivå tar emot en större andel invandrarbarn än de kommunala skolorna (och dessutom en större andel barn ur de högsta samhällsskikten), är det sannolikt att denna skillnad beror på detta drag i deras rekrytering. 
  
 1.3.4 
  
 Det individuella programmet 
  
 Få program torde har varit föremål för så mycket debatt som det indivi- duella programmet. Dess speciella karaktär tycks ha givit det status av allmän värdemätare för gymnasieskolans tillstånd – programmet är tänkt att erbjuda en individuellt anpassad studiegång för i första hand det slags elever som har svårt att hitta en plats inom de 16 nationella programmen. Debatten har fått näring av att programmets speciella ut- formning bidragit till att det kan beskrivas på flera olika sätt vad avser elevantal och genomströmning. Låt oss ta ett konkret exempel. Vi kan för läsåret 1998/99 konstatera att bland samtliga elever som läser i års- kurs ett gick 13 procent på IV. Bland de elever som kommit direkt från årskurs nio till gymnasiet samma år, hamnade åtta procent på IV. Ser vi slutligen till samtliga elever i gymnasiet samma år, oavsett årskurs, ut- gör de som läser på  
 IV-programmet 
  bara 5,8 procent. Med andra ord varierar andelen elever på IV mellan sex procent och 13 procent bero- ende på vilken definition vi använder. För att återgå till den grupp ele- ver som gick på IV i årskurs ett 1998/99 är dessa uppdelade på i hu- vudsak två varianter av IV. En knapp tiondel (1,1 procent av samtliga elever i årskurs ett) av de 13 procent som gick på IV detta läsår utgjor- des av elever som gick introduktionskurser för invandrare (IVIK), un- der det att övriga  
 IV-elever 
  var registrerade på vad vi vanligtvis menar med  
 IV-programmet. 
 18 
  
 IV-programmet 
  är heterogent även i andra avseenden, främst vad gäller elevernas tidigare skolgång (se tabell 8). Av eleverna på det egentliga  
 IV-programmet 
  hade knappt en tredjedel (29,5 procent) gått på gymnasiet året innan. De flesta i denna grupp (19,5 procent av IV- 
  
 18  
 Förutom dessa två elevgrupper läste 14 elever på lärlingsprogrammet inom  
 IV-programmet. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 53 
  
 eleverna) gick även detta tidigare år på IV 
 19 
 , åtta procent kom från ett yrkesförberedande program, och två procent från ett studieförberedan- de. Majoriteten av  
 IV-eleverna 
  i årskurs ett höstterminen 1998, drygt hälften (52,8 procent), kom direkt från grundskolan. Ytterligare nio procent hade gått i svensk grundskola men gjort uppehåll minst ett år utan att börja på gymnasiet och ungefär lika stor andel (8,4 procent) hade ej gått i svensk grundskola eller gymnasium tidigare. 
 Så ser sammansättningen av eleverna på  
 IV-programmet 
  i årskurs ett 1998 ut. Diskussionen om det individuella programmets storlek måste alltså för att vara meningsfull hålla isär olika grupper elever. In- nan vi återkommer till denna fråga i samband med  
 IV-elevernas 
  fort- satta studiekarriär, skall något kort sägas om den generella rekrytering- en till  
 IV-programmet 
  i relation till rekryteringen till de andra pro- grammen i gymnasieskolan. 
  
 Tabell 8 
 . Elever på IV årskurs ett 1998, fördelade efter olika elevkate- gorier baserade på tidigare utbildning. Andelar av gruppen och inom IV- programmen 
  
 ej uppgift 
  
 direkt från 
  
 åk 9  
 95-97, 
  
 IV 
  
 yrkesförb. 
  
 studförb. 
  
 totalt 
  
 åk 9 
 i 
  
 men ej gymn. 
  
 prog. 
  
 prog. 
  
 IV n 
  
 1 180 
  
 7 393 
  
 1 300 
  
 2 716 
  
 1 148 
  
 269 
  
 14 006 
  
 % inom rad 
  
 39,1 
  
 7,9 
  
 42,4 
  
 35,7 
  
 22,8 
  
 9,0 
  
 12,1 
  
 % inom kol. 
  
 8,4 
  
 52,8 
  
 9,3 
  
 19,4 
  
 8,2 
  
 1,9 
  
 100 
  
 IVLL n 
  
 9 
  
 2 
  
 3 
  
 14 
  
 % inom rad 
  
 0,0 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 % inom kol. 
  
 64,3 
  
 14,3 
  
 21,4 
  
 100 
  
 IVIK n 
  
 578 
  
 339 
  
 20 
  
 387 
  
 1 
  
 1 325 
  
 % inom rad 
  
 19,2 
  
 0,4 
  
 0,7 
  
 5,1 
  
 0,0 
  
 1,1 
  
 % inom kol. 
  
 43,6 
  
 25,6 
  
 1,5 
  
 29,2 
  
 0,1 
  
 100 
  
 Tot IVn 
  
 1 758 
  
 7 741 
  
 1 322 
  
 3 106 
  
 1 149 
  
 269 
  
 15 345 
  
 % inom rad 
  
 58,3 
  
 8,2 
  
 43,1 
  
 40,8 
  
 22,8 
  
 9,0 
  
 13,2 
  
 % inom kol. 
  
 11,5 
  
 50,4 
  
 8,6 
  
 20,2 
  
 7,5 
  
 1,8 
  
 100 
  
 Tot alla program 
  
 3 016 
  
 94 152 
  
 3 067 
  
 7 612 
  
 5 046 
  
 2 990 
  
 115 883 
  
 % inom kol. 
  
 2,6 
  
 81,2 
  
 2,6 
  
 6,6 
  
 4,4 
  
 2,6 
  
 100 
  
 i  
 För 38 elever i denna kategori gäller att de har slutat grundskolan tidigare än 1998 och börjat gymnasiet men sedan gått ut grundskolan igen 1998.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepre- senterad. 
  
 19  
 Det är möjligt att vara registrerad på IV termin ett två år i rad. 
  
 54  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Om vi ser till de elever som gick i årskurs ett i gymnasieskolan 1998 och som gått ut grundskolan samma år 
 20  
 och jämför de andelar av alla elever i fem sociala grupper som gick på det individuella programmet (tabell 9), kan vi konstatera att i synnerhet elever för vilka uppgifter om föräldrarna saknas i Folk- och bostadsräkningen från 1990 sökte sig dit, med andra ord som regel elever vilkas föräldrar invandrat under 1990- talet. Inom denna grupp var i själva verket  
 IV-programmet 
  den vanli- gaste utbildningen bland pojkarna och den tredje vanligaste utbildning- en bland flickorna – nästan en fjärdedel av pojkarna (24,6 procent) och en knapp sjättedel av flickorna (16,4 procent) gick där. Det individuella programmet hade också mycket stor betydelse för både pojkar och flickor vilkas föräldrar återfinns i Folk- och bostadsräkningen 1990 men för vilka uppgifter om yrke saknas, dvs. som regel elever med här- komst i invandrarfamiljer eller i familjer med osäker eller marginalise- rad ställning på arbetsmarknaden (18 procent respektive 14 procent). 
 21  
 Bland de elevgrupper vilkas sociala härkomst kan klassificeras utgör det individuella programmet med stor marginal det mest frekventa valet av studieprogram på gymnasiet bland pojkar med ursprung i lägre ar- betarklassen (16 procent) och det näst mest frekventa bland flickorna med samma härkomst (13 procent). Den andel elever som kommit till det individuella programmet sjunker sedan ju högre upp i samhället vi rör oss och väljs inom de högsta sociala skikten av mindre än tre pro- cent av pojkarna och mindre än två procent bland flickorna. 
  
 20 
  
 Det vill säga 7 393 elever på IV och nio elever på IVLL, se tabell 6. Vi har här uteslutit eleverna från IVIK eftersom dessa nästan per definition är nyligen invandrade och således uppgifter saknas om de variabler vi nedan önskar jäm- föra. Anledningen till att vi valt att jämföra just de elever som går direkt från grundskolan till gymnasiet är att denna grupp är den i särklass största om vi ser till samtliga elever i gymnasiets första årskurs (däremot gäller detta inte på IV som vi konstaterat ovan) och att den därför är mest lämplig som grundenhet för jämförelsen. 
  
 21 
  
 För denna kategori utgör IV det andra mest frekventa valet bland pojkarna och det tredje mest frekventa valet för flickorna. För den högre klassens barn utgör IV det sjunde vanligaste valet bland pojkarna och det nionde mest valda programmet för flickorna. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 55 
  
 Tabell 9 
 . Andelar på  
 IV-programmet 
  av alla pojkar och flickor i fem sociala grupper i årskurs ett i gymnasieskolan 1998 som gått direkt från grundskolan 
 i 
  
 Uppgift om föräld- 
  
 Högre 
  
 Medel- 
  
 Lägre 
  
 Högre 
  
 Lägre 
  
 Föräldrarn 
  
 Totalt 
  
 rarnas yrkespos. 
  
 klass 
  
 klass 
  
 medel 
  
 arbetar- 
  
 arbetar 
  
 a saknas i 
  
 saknas i  
 FoB-90 
  
 -klass 
  
 klass 
  
 -klass 
  
 FoB-90 
  
 Pojkar 
  
 n 
  
 253 
  
 216 
  
 874 
  
 623 
  
 690 
  
 1 192 
  
 492 
  
 4 340 
  
 rad procent 
  
 17,8 
  
 2,7 
  
 5,3 
  
 8,2 
  
 12,8 
  
 16,1 
  
 24,6 
  
 9,0 
  
 kol. procent 
  
 5,8 
  
 5,0 
  
 20,1 
  
 14,4 
  
 15,9 
  
 27,5 
  
 11,3 
  
 100 
  
 rang 
  
 2 
  
 7 
  
 5 
  
 4 
  
 3 
  
 1 
  
 1 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 n 
  
 1 425 
  
 8 039 
  
 16 441 
  
 7 599 
  
 5 384 
  
 7 385 
  
 1 998 
  
 48 271 
  
 kol. procent 
  
 3,0 
  
 16,7 
  
 34,1 
  
 15,7 
  
 11,2 
  
 15,3 
  
 4,1 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 n 
  
 196 
  
 118 
  
 567 
  
 451 
  
 511 
  
 918 
  
 301 
  
 3 062 
  
 rad procent 
  
 14,3 
  
 1,6 
  
 3,7 
  
 6,2 
  
 9,6 
  
 13,0 
  
 16,4 
  
 6,7 
  
 kol. procent 
  
 6,4 
  
 3,9 
  
 18,5 
  
 14,7 
  
 16,7 
  
 30,0 
  
 9,8 
  
 100 
  
 rang 
  
 3 
  
 9 
  
 9 
  
 5 
  
 3 
  
 2 
  
 3 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 n 
  
 1 372 
  
 7 475 
  
 15 532 
  
 7 247 
  
 5 344 
  
 7 076 
  
 1 835 
  
 45 881 
  
 kol. procent 
  
 3,0 
  
 16,3 
  
 33,9 
  
 15,8 
  
 11,6 
  
 15,4 
  
 4,0 
  
 100 
  
 i  
 Siffrorna gäller för IV och IVLL; elever på IVIK är ej inräknade.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
 Eleverna på det individuella programmet har med andra ord i allmänhet lågt socialt ursprung. De förenas också av att de misslyckats med sina studier i grundskolan. Om vi utgår från alla elever som studerade i års- kurs ett i gymnasieskolan höstterminen 1998 (och som gått ut grund- skolan 1998) och jämför den andel elever med olika genomsnittsbetyg i årskurs nio som gick på  
 IV-programmet 
  (tabell 10), ser vi att bland ele- ver med de lägsta betygen återfinns nästan hälften av alla pojkar och mer än hälften av alla flickor (46 procent respektive 51 procent) på detta program. En ännu större andel (72 procent) finner vi bland de pojkar som saknar betyg från årskurs nio (motsvarande andel för flick- or är 61 procent). Ett annat sätt att karakterisera  
 IV-programmet 
  är att se till andelarna elever inom programmet som befinner sig i vissa be- tygskategorier. För pojkarna som går på IV har 97 procent av samtliga pojkar på programmet ett medelbetyg från grundskola på under 3,0. För flickorna är motsvarande andel något lägre, 91 procent. 
  
 56  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 10 
 . Andelar på  
 IV-programmet 
  av alla pojkar och flickor i olika betygskategorier i årskurs ett i gymnasieskolan 1998 som gått direkt från grundskolan 
 i 
  
 Ej betyg 
  
 0,1-2,4 
  
 2,5-2,9 
  
 3,0-3,4 
  
 3,5-3,9 
  
 4,0-4,4 
  
 4,5-5,0 
  
 Totalt 
  
 Pojkar 
  
 n 
  
 325 
  
 3 380 
  
 502 
  
 112 
  
 14 
  
 6 
  
 1 
  
 4340 
  
 Rad procent 
  
 71,7 
  
 46,3 
  
 4,4 
  
 0,8 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 9,0 
  
 kol. procent 
  
 7,5 
  
 77,9 
  
 11,6 
  
 2,6 
  
 0,3 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 100 
  
 rang 
  
 1 
  
 1 
  
 10 
  
 15 
  
 16 
  
 11 
  
 9 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 n 
  
 453 
  
 7 306 
  
 11 424 
  
 14 620 
  
 9 277 
  
 4 052 
  
 1 139 
  
 48 271 
  
 kol. procent 
  
 0,9 
  
 15,1 
  
 23,7 
  
 30,3 
  
 19,2 
  
 8,4 
  
 2,4 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 n 
  
 222 
  
 2 189 
  
 384 
  
 202 
  
 54 
  
 11 
  
 3 062 
  
 rad procent 
  
 61,0 
  
 50,9 
  
 5,8 
  
 1,6 
  
 0,4 
  
 0,2 
  
 6,7 
  
 kol. procent 
  
 7,3 
  
 71,5 
  
 12,5 
  
 6,6 
  
 1,8 
  
 0,4 
  
 100 
  
 rang 
  
 1 
  
 1 
  
 7 
  
 12 
  
 12 
  
 13 
  
 3 
  
 Total 
  
 tn 
  
 364 
  
 4 297 
  
 6 566 
  
 12 791 
  
 12 341 
  
 6 816 
  
 2 706 
  
 45 881 
  
 kol. procent 
  
 0,8 
  
 9,4 
  
 14,3 
  
 27,9 
  
 26,9 
  
 14,9 
  
 5,9 
  
 100 
  
 i 
 Siffrorna gäller för IV och IVLL; elever på IVIK är ej inräknade.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
 Elever vilkas familjer har olika invandrarstatus tenderar att i olika stor omfattning prioritera eller, rättare sagt, vara hänvisade till IV. De lägsta andelarna elever på IV har den grupp elever som är födda i Sverige och vilkas föräldrar också är födda i landet, knappa åtta procent för pojkar- na och under sex procent för flickorna. Därefter följer de elever som är födda utomlands men som har minst en förälder som är född i Sverige (nästan elva procent bland pojkarna och drygt åtta procent bland flick- orna). Bland elever som är födda i Sverige men vars föräldrar inte är födda i landet går en något högre andel på IV (närmare 15 procent för pojkarna och nästan tio procent för flickorna). Om vi bortser från den mycket lilla grupp elever för vilka det saknas uppgift om födelseland både för dem själva och deras föräldrar, totalt tio personer, uppvisar elever som själva är födda utomlands och vilkas föräldrar också är föd- da där de högsta andelarna på IV, dryga 20 procent för pojkarna och strax över 14 procent för flickorna. IV är bland dessa pojkar det näst största programmet och för flickorna det tredje största programmet. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 57 
  
 Tabell 11 
 . Andelar på  
 IV-programmet 
  av alla pojkar och flickor i års- kurs ett i gymnasieskolan 1998 som gått direkt från grundskolan efter familjens invandrarstatus 
 i 
  
 Elev och 
  
 Elev men 
  
 Elev född 
  
 Elev född 
  
 Ej svar 
  
 Totalt 
  
 minst en 
  
 ingen förälder 
  
 utomlands och 
  
 utomlands och 
  
 för elev 
  
 förälder född 
  
 född i Sverige 
 ii 
  
 minst en 
  
 ingen förälder 
  
 och 
  
 i Sverige 
  
 förälder född i 
  
 född i Sverige 
 ii 
  
 föräldrar 
  
 Sverige 
  
 Pojkar 
  
 n 
  
 3 166 
  
 362 
  
 88 
  
 717 
  
 7 
  
 4 340 
  
 rad % 
  
 7,6 
  
 14,7 
  
 10,9 
  
 20,3 
  
 21,2 
  
 9,0 
  
 kol. % 
  
 72,9 
  
 8,3 
  
 2,0 
  
 16,5 
  
 0,2 
  
 100 
  
 rang 
  
 4 
  
 3 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 n 
  
 41 424 
  
 2 468 
  
 806 
  
 3 540 
  
 33 
  
 48 271 
  
 kol. % 
  
 85,8 
  
 5,1 
  
 1,7 
  
 7,3 
  
 0,1 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 n 
  
 2 280 
  
 237 
  
 72 
  
 470 
  
 3 
  
 3 062 
  
 rad % 
  
 5,8 
  
 9,8 
  
 8,1 
  
 14,3 
  
 8,8 
  
 6,7 
  
 kol. % 
  
 74,5 
  
 7,7 
  
 2,4 
  
 15,3 
  
 0,1 
  
 100 
  
 rang 
  
 5 
  
 3 
  
 4 
  
 3 
  
 5 
  
 3 
  
 Totalt 
  
 n 
  
 39 256 
  
 2 408 
  
 889 
  
 3 294 
  
 34 
  
 45 881 
  
 kol. % 
  
 85,6 
  
 5,2 
  
 1,9 
  
 7,2 
  
 0,1 
  
 100 
  
 i 
 Siffrorna gäller för IV och IVLL; elever på IVIK är ej inräknade.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
 Det individuella programmet var tänkt att erbjuda en möjlighet för sva- ga och mindre studiemotiverade elever att påbörja sina gymnasiestudier för att nästkommande år kunna söka sig till en ordinär gymnasieutbild- ning inom ramen för något av de 16 nationella programmen. Av alla elever i årskurs ett på  
 IV-programmet 
  hösten 1997 försvann totalt sett cirka en tredjedel (36,5 procent på IV och 27,7 procent på IVIK) helt från gymnasiet året därefter och ytterligare ungefär en tredjedel (26,8 procent på IV och 41,7 procent på IVIK) gick även det andra gymnasie- året kvar på IV. Med tanke på att en så blygsam andel av samtliga ele- ver som befann sig på  
 IV-programmet 
  i årskurs ett 1997 gått vidare till ett nationellt program året därpå (34,9 procent på IV och 29,5 procent på IVIK), kan det individuella programmet knappast sägas fylla denna funktion. Men dessa siffror ger inte hela sanningen om IV- programmet. 
 22 
  
 Som påpekades i inledningen är det viktigt att i analysen av IV- programmet göra skillnad mellan olika elevkategorier. En första grupp består av elever som kommer dit direkt efter årskurs nio. En andra grupp utgörs av dem som går om  
 IV-programmet 
  ett andra eller rentav tredje gymnasieår. En tredje grupp elever är de som under det andra gymnasieåret övergått till det individuella programmet från ett natio- 
  
 22  
 Här kan tilläggas att IB är det program som har den i särklass största andelen elever som inte fortsätter nästföljande år, hela 90,2 procent, medan övriga pro- gram befinner sig mellan ENs 2,9 procent och OPs 8,3 procent. 
  
 58  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 nellt program. En fjärde grupp, slutligen, består av elever som inte tidi- gare studerade vare sig på det svenska högstadiet eller i gymnasiesko- lan, alltså till allra största delen elever som nyligen invandrat till Sveri- ge. 
 23  
 I det följande skall vi inte göra skillnad mellan  
 IV-elever 
  som gjort uppehåll i skolstudierna efter högstadiet och dem som prövat på gymnasiestudier på andra program innan de kom till det individuella programmet. Vi rör oss alltså med tre grupper: elever som kommer di- rekt från årskurs nio, elever som gjort uppehåll efter grundskolan eller tidigare gått på ett nationellt program, och, slutligen, elever som inte gått ut en svensk grundskola. 
 24  
 För denna senare grupp är invandrade elever tydligt överrepresenterade. 
 25 
  
 Betraktar vi övergångsfrekvenserna för dessa kategorier finner vi tydliga skillnader (tabell 12). Knappt 60 procent av alla elever på IV- programmet som kom direkt från årskurs nio gick under det andra stu- dieåret över till ett nationellt program, främst yrkesförberedande såda- na. Av de elever som gått i svensk grundskola men inte gått direkt från grundskolan till IV i årskurs ett 1997, var det dock endast en dryg fjär- dedel som ett studieår senare åter gick på ett nationellt program. Knappt hälften hade slutat. Den lägsta andelen elever som gått vidare till nationella program – endast tolv procent – återfinns bland dem som inte har gått i svensk grundskola. Dessa elever avbryter eller gör uppe- håll i sina studier i störst utsträckning (67,5 procent), vilket i synnerhet gäller flickorna bland vilka hela 73,5 procent inte återfinns på gymna- siet hösten 1998. 
  
 23 
  
 Martin, Skolverket, har påpekat att dessa grupper bör hållas isär i ana- lysen. 
  
 24 
  
 Åtminstone har de inte gått ut en svensk grundskola mellan åren 1995 och 1998. 
  
 25 
  
 En korstabulering mellan denna grupp, som uppgår till närmare 3 000 elever, och variabeln socialt ursprung visar att för 35 procent saknas föräldrarna i FoB- 
  
 90 
  
 (mot cirka åtta procent för de övriga grupperna) och för ytterligare sju pro- cent av eleverna finns föräldrarna med i  
  
 FoB-90 
  men uppgift om yrke saknas (här har de övriga två grupperna samma andelar). De som ej har gått i svensk grundskola är överrepresenterade inom kategorien elev och föräldrarna födda utomlands (35 procent mot 12 procent för de övriga två grupperna). För närma- re fem procent finns varken uppgift om eleverna eller om föräldrarna, vilket tyder på att de nyligen invandrat. Vad som vidare utmärker denna grupp är att de är betydligt äldre än de andra eleverna, fler än hälften är födda 1978 och tidigare, medan motsvarande andel för övriga två grupper understiger fem pro- cent. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 59 
  
 Tabell 12.  
 Olika  
 IV-elevkategorier 
  i årskurs ett 1997 och deras utbild- ningsvägar hösten 1998. Uppdelade efter kön; andelar av gruppen 
  
 slutat eller 
  
 gick 
  
 gick 
  
 n 
  
 gjort 
  
 yrkesförb. 
  
 studieförb. 
  
 gick andra 
  
 gick kvar 
  
 uppehåll 
  
 program 
  
 program 
  
 program 
  
 på IV 
  
 totalt 
  
 Pojkar 
  
 Direkt från årskurs 9 
  
 2 849 
  
 11,2 
  
 51,7 
  
 4,9 
  
 3,0 
  
 29,2 
  
 100 
  
 Ej direkt från årskurs 9 
  
 2 258 
  
 45,0 
  
 22,5 
  
 2,3 
  
 1,6 
  
 28,7 
  
 100 
  
 Ej svensk grundskola 
 i 
  
 1 475 
  
 62,0 
  
 11,1 
  
 1,6 
  
 0,4 
  
 24,9 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 6 582 
  
 34,1 
  
 32,6 
  
 3,3 
  
 1,9 
  
 28,1 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 Direkt från årskurs 9 
  
 2 213 
  
 11,8 
  
 52,0 
  
 6,4 
  
 2,3 
  
 27,4 
  
 100 
  
 Ej direkt från årskurs 9 
  
 1 984 
  
 47,9 
  
 20,6 
  
 3,3 
  
 1,2 
  
 27,0 
  
 100 
  
 Ej svensk grundskola 
 i 
  
 1 236 
  
 73,5 
  
 5,6 
  
 1,7 
  
 0,9 
  
 18,3 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 5 433 
  
 39,0 
  
 30,0 
  
 4,2 
  
 1,6 
  
 25,2 
  
 100 
  
 Ej svar 
  
 Ej svensk grundskola 
 i 
  
 63 
  
 79,4 
  
 6,3 
  
 14,3 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 63 
  
 79,4 
  
 6,3 
  
 14,3 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 Direkt från årskurs 9 
  
 5 062 
  
 11,5 
  
 51,8 
  
 5,6 
  
 2,7 
  
 28,4 
  
 100 
  
 Ej direkt från årskurs 9 
  
 4 242 
  
 46,3 
  
 21,6 
  
 2,8 
  
 1,4 
  
 27,9 
  
 100 
  
 Ej svensk grundskola 
 i 
  
 2 774 
  
 67,5 
  
 8,4 
  
 1,7 
  
 0,6 
  
 21,7 
  
 100 
  
 Totalt 
  
 12 078 
  
 36,6 
  
 31,3 
  
 3,7 
  
 1,8 
  
 26,7 
  
 100 
  
 i 
 Kategori innehåller även elever som gått ut grundskolan i Sverige före 1995.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
 Vi finner även skillnader mellan elever med olika socialt ursprung (tabell 13). Detta gäller framför allt de elever som gått direkt från grundskolan. Om vi inom denna grupp  
 IV-elever 
  jämför dem med sär- skilt högt socialt ursprung och dem med särskilt lågt, ser vi att bland både pojkar och flickor var det en större del av de senare som slutade helt eller gick kvar på  
 IV-programmet 
  ytterligare ett år, medan en be- tydligt mindre andel gick över till studieförberedande program nästa skolår. Det som till största delen förklarar övergångsfrekvensen från IV till andra program är dock vilken elevkategori en elev tillhör under sitt första  
 IV-år. 
  Sannolikheten att återfinnas på ett nationellt program är som vi kunnat konstatera i särklass högst för dem som kommer direkt till IV från grundskolan. 
  
 60  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 13 
 . Olika  
 IV-elevkategorier 
  med socialt ursprung i högre klass eller lägre arbetarklass i årskurs ett 1997 och deras utbildningsvägar hösten 1998 efter kön. Andelar av gruppen 
  
 Slutat 
  
 gick 
  
 gick 
  
 gick 
  
 n 
  
 eller 
  
 yrkesförb 
  
 studieförb 
  
 andra 
  
 gick kvar på 
  
 gjort 
  
 program 
  
 program 
  
 program 
  
 IV 
  
 totalt 
  
 uppehåll 
  
 Högre klass 
  
 Pojkar 
  
 direkt från årskurs 9 
  
 181 
  
 8,3 
  
 54,7 
  
 12,2 
  
 3,9 
  
 21,0 
  
 100 
  
 ej direkt från årskurs 9 
  
 131 
  
 43,5 
  
 15,3 
  
 3,8 
  
 3,8 
  
 33,6 
  
 100 
  
 ej svensk grundskola 
  
 77 
  
 80,5 
  
 3,9 
  
 1,3 
  
 14,3 
  
 100 
  
 totalt 
  
 389 
  
 34,4 
  
 31,4 
  
 6,9 
  
 3,3 
  
 23,9 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 direkt från årskurs 9 
  
 107 
  
 5,6 
  
 58,9 
  
 14,0 
  
 1,9 
  
 19,6 
  
 100 
  
 ej direkt från årskurs 9 
  
 113 
  
 48,7 
  
 14,2 
  
 8,0 
  
 29,2 
  
 100 
  
 ej svensk grundskola 
 i 
  
 79 
  
 82,3 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 15,2 
  
 100 
  
 totalt 
  
 299 
  
 42,1 
  
 26,8 
  
 8,4 
  
 0,7 
  
 22,1 
  
 100 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 Pojkar 
  
 direkt från årskurs 9 
  
 763 
  
 12,8 
  
 50,9 
  
 3,1 
  
 2,5 
  
 30,7 
  
 100 
  
 ej direkt från årskurs 9 
  
 629 
  
 49,0 
  
 19,9 
  
 1,3 
  
 1,3 
  
 28,6 
  
 100 
  
 ej svensk grundskola 
 i 
  
 284 
  
 61,3 
  
 11,3 
  
 1,1 
  
 26,4 
  
 100 
  
 totalt 
  
 1 
  
 34,6 
  
 32,5 
  
 2,1 
  
 1,6 
  
 29,2 
  
 100 
  
 Flickor 
  
 676 
  
 direkt från årskurs 9 
  
 611 
  
 12,9 
  
 50,1 
  
 4,7 
  
 2,1 
  
 30,1 
  
 100 
  
 ej direkt från årskurs 9 
  
 597 
  
 49,6 
  
 19,8 
  
 1,7 
  
 1,0 
  
 28,0 
  
 100 
  
 ej svensk grundskola 
 i 
  
 231 
  
 79,7 
  
 4,3 
  
 0,9 
  
 1,7 
  
 13,4 
  
 100 
  
 totalt 
  
 1 
  
 38,8 
  
 30,2 
  
 2,8 
  
 1,6 
  
 26,5 
  
 100 
  
 439 
  
 i 
 Kategorin innehåller även elever som gått ut grundskolan i Sverige före 1995.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
  
 1.3.5 
  
 Sociala och andra skillnader inom gymnasieskolan under  
  
 1990-talet 
  
 I det följande skall vi närmare granska vad skillnader mellan elever i avseende på kön, socialt ursprung och tidigare skolkarriär betytt för gymnasieskolan under  
 1990-talet. 
  Hur stora är avstånden mellan olika grupper av elever och har de ökat, minskat eller på annat sätt förändrats under decenniets gång? Skillnader av detta slag är synliga i rekryte- ringen till utbildningar och skolor – effekterna av dem präglar den miljö de olika utbildningarna och skolorna utgör och de villkor under vilka undervisningen där bedrivs. Samma skillnader kan emellertid också ses som uttryck för de skilda utbildningsstrategier som grupper av elever med olika tillgångar tenderar att utveckla och vilka utbild- ningsinvesteringar de gör och kan göra i gymnasieskolan – med andra ord deras objektiva chanser att orientera sig inom gymnasieskolans värld så som dessa chanser framträder som statistiska mönster. I det följande skall först och främst det senare perspektivet anläggas och vi 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 61 
  
 skall ge prioritet åt jämförelser mellan de andelar av alla elever med olika kön, med olika mått av betygsframgång i högstadiet och med oli- ka socialt ursprung som valt – eller kunnat välja – att gå på gymnasie- skolans olika utbildningsprogram. 
 Tre faktorer: skolframgång, kön och socialt ursprung 
 Låt oss ta utgångspunkt i gymnasieskolan i slutet av  
 1980-talet, 
  före gymnasiereformen 1991. Huvudsakligen tre, statistiskt synliga, faktorer bestämde vad vi kan kalla för gymnasieskolans sociala struktur, nämli- gen elevernas kön, deras mått av betygsframgång i högstadiet och deras sociala ursprung. 
 26  
 En första iögonenfallande motsatsställning var den mellan utbildningar dominerade av flickor och utbildningar huvudsak- ligen befolkade av pojkar, vilka utgjorde två skilda utbildningsvärldar. Denna polaritet var som mest synlig på de tvååriga praktiska eller yr- kesinriktade linjerna, men återfanns också på de tre- och fyraåriga teo- retiska och studieförberedande linjer, mest påfallande på den helt kvin- nodominerade humanistiska linjen och den nästan lika mansdominera- de tekniska. En annan iögonenfallande polaritet var den mellan å ena sidan linjer – nästan uteslutande de teoretiska – där de elever som eröv- rat de högsta betygen i högstadiet hamnade, och å andra sidan linjer som tog emot elever med medelmåttiga eller låga högstadiebetyg. Den- na polaritet var i viss mån parallell med en tredje motsatsställning i gymnasieskolan, den mellan utbildningar som i högre grad än andra befolkades av elever med ursprung i de högre sociala skikten och linjer som främst tog emot elever ur lägre skikt. Chansen att en pojke eller en flicka ur de högsta sociala skikten skulle gå på en studieförberedande linje var exempelvis tre gånger större än chansen att söner och döttrar till familjer i lägre arbetarklassen skulle göra det. Att den rent sociala hierarkin bland utbildningslinjerna i hög grad – men inte fullständigt – sammanföll med den betygsmässiga hade att göra med att elever ur högre skikt överlag fick högre betyg i högstadiet än de ur lägre skikt. 
 Om vi tar i beaktande två av dessa tre dimensioner, elevernas kön och deras sociala ursprung, kan skillnaderna eller avstånden inom gymnasieskolan i slutet av  
 1980-talet 
  i grova drag beskrivas rumsligt. Fältet av gymnasielinjer och de elever som befolkar dem bildade en triangel stående på sin bas. Ju längre ner mot basen man rörde sig, desto lägre socialt ursprung tenderade eleverna att ha. Det är också här, vid triangelns båda ben, som avstånden mellan könen var som störst, 
  
 26  
 Se Palme 1994a, 1994b, samt Johnson, Rios och Davis 1995; Broady, Ramos man och Davis 1997; Broady, Jackson och Davis, 1998. 
  
 62  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 dvs. mellan linjer till vilka å ena sidan övervägande flickor och å den andra övervägande pojkar sökte sig. Detta strikt könsuppdelade område i gymnasieskolan bestod av dess tvååriga, yrkesinriktade linjer. Om man rörde sig uppåt i triangeln, minskade avståndet mellan de två värl- darna, flickornas respektive pojkarnas gymnasieutbildningar, samtidigt som elevernas sociala ursprung tenderade att bli högre (i likhet med deras medelbetyg från högstadiet). I triangelns övre del återfanns de treåriga teoretiska linjerna, alla med en förhållandevis hög social re- krytering och en, med visst undantag för humanistisk och teknisk linje, jämnare fördelning mellan pojkar och flickor. I triangelns topp, där elevernas sociala ursprung var som högst, möttes de två gymnasievärl- darna och de gjorde det i elitlinjen framför andra, den naturvetenskap- liga. I denna struktur intog vissa utbildningslinjer intressanta mellanpo- sitioner. Bland de tvååriga, yrkesförberedande linjerna utmärktes ex- empelvis den sociala linjen och den estetiska av en jämförelsevis hög social rekrytering, vilket antydde att de fungerade som alternativa ut- bildningar för elever ur högre sociala skikt som på grund av låga betyg eller misstro mot gymnasieskolans hierarkier inte kunnat eller önskat söka sig till de treåriga studieförberedande linjerna. Bland de utpräglat yrkesorienterade tvååriga linjerna återfanns uppenbara hierarkier. Så hade exempelvis den el- och teletekniska linjen en högre rekryterings- profil både i avseende på betyg och elevernas sociala härkomst än and- ra pojkdominerade yrkesorienterade linjer. Arbetarbarn av båda könen med låga betyg i bagaget från högstadiet var till stor del hänvisade till starkt könsuppdelade yrkesorienterade linjer som den verkstadstekniska eller konsumtionslinjen. Främst bland de treåriga studieförberedande linjerna kunde också skönjas en viss polaritet mellan å ena sidan ut- bildningar som var särskilt viktiga för sociala grupper eller fraktioner vilkas ställningar i hög grad vilade på kulturellt kapital och utbild- ningskapital och som tenderade att stå offentlig sektor nära, exempelvis läkare, högre tjänstemän i offentlig sektor och universitets- och gymna- sielärare, och å andra sidan linjer som på motsvarande sätt prioriterades av sociala grupper som stod ekonomin som socialt fält nära och som regel relativt sett var mindre beroende av kulturellt kapital för de ställ- ningar de upprätthöll, exempelvis företagsledare, tjänstemän på olika nivåer i privat sektor och handelsmän. En tredjedel av alla universi- tetslärar- och läkarbarn i gymnasiet gick exempelvis på naturveten- skaplig linje, att jämföra med en dryg tiondel av alla barn till företags- ledare eller tjänstemän i privat sektor. För den ekonomiska linjen var förhållandet det motsatta – dit sökte sig en fjärdedel av alla barn till företagsledare och högre tjänstemän i privat sektor, men bara ungefär tiondel av universitetslärarbarnen och läkarbarnen. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 63 
  
 Det kan vara svårt att direkt jämföra denna struktur från det sena  
 1980-talet 
  med den vi återfinner i gymnasieskolan 1994/95 och 1998/99, tre respektive sju år efter gymnasiereformen, eftersom den nya gymnasieskolans program inte är identiska med den gamla gymna- sieskolans linjer. En av ambitionerna med reformen var ju också att åtminstone försöka minska klyftorna mellan de gamla treåriga teoretis- ka linjerna och de tvååriga yrkesförberedande. Dock motsvarar i grova drag de 16 studieprogram som inrättades med reformen den linjeupp- delning som fanns i den gamla gymnasieskolan och boskillnaden mel- lan studieförberedande och yrkesförberedande inriktningar finns i praktiken fortfarande kvar, låt vara i en något annorlunda form. Även i den nya gymnasieskola som reformen skapade är det i första hand mot- svarigheterna till de fem tidigare tre- och fyraåriga linjerna som ger direkt behörighet för fortsatta studier i högskolan. De tidigare ekono- miska och humanistiska linjerna existerar numer som grenvarianter av det samhällsvetenskapliga programmet från och med årskurs två och den tidigare fyraåriga tekniska linjen utgör på liknande sätt från och med årskurs två en gren av det naturvetenskapliga programmet (i de tabeller som skall hänvisas till nedan har dock dessa grenvarianter re- dovisats separat). 
 När det gäller studieinriktningar skiljer sig den nya gymnasieskolan på en viktig punkt från den gamla – införandet av det s.k. individuella programmet. Som vi redan sett samlar detta program det stora flertalet av de elever som inte lyckats alls i högstadiet eller av andra skäl inte är förberedda för gymnasieskolans krav, i hög grad elever vilkas föräldrar nyligen invandrat, som härstammar ur låga social skikt och som har låga eller inga betyg alls från högstadiet. Detta är en förändring i jäm- förelse med situationen före  
 1990-talets 
  reform. Av alla elever som slutade högstadiet våren 1988 gick 13 procent av flickorna och drygt tio procent av pojkarna inte vidare direkt till gymnasiet (tabell 14). Dessa elever hade som regel gemensamt att de gått ut med låga medel- betyg och hade ett lågt socialt ursprung. 
  
 64  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 14.  
 Andelen högstadieelever i olika grupper som inte gick vidare direkt till gymnasiet år 1988 
 27 
  
 Medelbetyg 
  
 % 
  
 Social klass 
  
 % 
  
 Kön 
  
 % 
  
 32,5 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 15,5 
  
 Flickor 
  
 13,1 
  
 2,5-2,9 
  
 16,6 
  
 Högre arbetarklass 
  
 12,9 
  
 Pojkar 
  
 10,5 
  
 3,0-3,4 
  
 8,9 
  
 Lägre medelklass 
  
 11,9 
  
 3,5-3,9 
  
 4,0 
  
 Medelklass 
  
 8,8 
  
 4,0-4,4 
  
 2,2 
  
 Högre klass 
  
 6,4 
  
 4,5- 
  
 1,9 
  
 Som vi tidigare kunde konstatera var det 1997 bara två procent av alla högstadieelever 
 28  
 som inte gick vidare direkt till gymnasiet, utan synbar skillnad mellan de två könen, låt vara att ytterligare knappt tre procent senare gjorde uppehåll i eller avbröt studierna. I likhet med 1988 kän- netecknades dessa elever av att de oftast kom från invandrarfamiljer eller från lägre sociala skikt och av att deras högstadiebetyg var särskilt låga eller inte fullständiga. Det är dock värt att notera att andelen ele- ver som inte fortsatte direkt från högstadiet till gymnasiet minskat från drygt tio procent till två procent! Bakom denna förändring ligger utan tvivel till en del en förändrad arbetsmarknad, dvs. att det under 1990- talet blivit allt svårare för unga människor, och i synnerhet för dem utan utbildning, att få arbete. Men förändringen beror sannolikt också till viss del på inrättandet av det individuella programmet. De elevkate- gorier som detta program rekryterar är sannolikt till stor del detsamma som de som 1988 inte alls fortsatte till gymnasiet. 
 I det närmaste alla högstadieelever går nu vidare till gymnasiet. Om vi tar hänsyn till skillnader mellan olika grupper bland de elever som lämnar grundskolan, hur använder de – och kan använda – gymnasie- skolan och kan några förändringar skönjas över åren? För att kunna göra rimliga jämförelser mellan åren skall vi i det följande hålla oss till årskurs  
 2-elever 
  de två åren närmast efter reformen 1991, alltså elever som gjort valet mellan de grenar inom naturvetenskapligt och sam- hällsvetenskapligt program som efter reformen motsvarar den äldre gymnasieskolans teoretiska linjer. Det register som den föreliggande analysen bygger på innefattar för läsåret 1988/89 dock bara årskurs 1- elever, vilka därför utgör jämförelsepunkt bakåt till tiden före 1991 års 
  
 27 
  
 De tabeller som här följer utgår från tre skilda register. För det första av des- sa register har information hämtats från redan existerande tabeller vilka vare sig redovisade de totaler på vilka olika andelstal är grundade eller uppgifter om internt och externt bortfall. För skolåret 1988/89 saknas därför detta slags in- formation. 
  
 28 
  
 Populationen utgörs av alla högstadieelever som uppfyller kriterierna att vara född 1981 och ha gått ut 1997. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 65 
  
 gymnasiereform. För åren 1994/95 och 1998/89 utgår vi med andra ord från elever som slutat grundskolan två skolår tidigare och därifrån gått vidare till årskurs två och för 1988/89 elever som gick direkt från hög- stadiet till gymnasiets första årskurs. Gruppen årskurs  
 1-elever 
  1988/89 kan sägas vara mindre selekterad än de senare grupperna i den mening- en att den innehåller även elever som inte skulle gå vidare till årskurs två året därefter. Å andra sidan är den sannolikt mer selekterad i en annan mening. Som vi just konstaterat var det vid tiden före gymnasie- reformen betydligt fler elever som inte fortsatte direkt från högstadiet till gymnasiet. 
 Vi konstaterade inledningsvis för läsåret 1988/89 att kön utgör en central dimension av hur eleverna fördelar sig på de olika utbildningar- na. Om vi jämför hur elever av olika kön fördelar sig på olika program och grenar (tabell 15), finner vi att framför allt den tidigare fyraåriga tekniska linjen (nu teknisk gren av naturvetenskapsprogrammet) och i viss mån den tidigare ekonomiska (nu ekonomisk gren av samhällsve- tenskapsprogrammet) förlorat mycket av sina ställningar, under det att de naturvetenskapliga och samhällsvetenskapliga grenarna ökat i nume- rär. 
  
 Tabell 15.  
 De vanligaste utbildningarna per kön  
 1988–1998; 
  andelar av samtliga elever inom varje könskategori. Procent av gruppen 
  
 1988 
  
 1994 
  
 1998 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 (n=39 746) 
  
 (n=38 654) 
  
 (n=41 377) 
  
 (n=40 561) 
  
 Teknisk 
  
 19,7 
  
 Ekonomisk 
  
 17,7 
  
 NVNA 
  
 13,1 
  
 SPSA 
  
 20,7 
  
 NVNA 
  
 14,4 
  
 SPSA 
  
 17,6 
  
 Ekonomisk 
  
 10,0 
  
 Samhällsvet. 
  
 12,3 
  
 NVTE 
  
 11,5 
  
 NVNA 
  
 12,6 
  
 NVTE 
  
 10,3 
  
 NVNA 
  
 15,8 
  
 El- o teletekn 
  
 8,5 
  
 Handel- o kontor 
  
 9,2 
  
 SPSA 
  
 10,9 
  
 BF 
  
 12,3 
  
 SPEK 
  
 9,7 
  
 SPEK 
  
 10,8 
  
 Bygg,  anl tekn 
  
 8,1 
  
 Naturvet. 
  
 8,7 
  
 SPEK 
  
 10,1 
  
 SPEK 
  
 9,9 
  
 EC 
  
 8,8 
  
 BF 
  
 7,7 
  
 Naturvet. 
  
 7,5 
  
 Vård 
  
 8,4 
  
 EC 
  
 9,7 
  
 OP 
  
 7,6 
  
 SPSA 
  
 8,8 
  
 ES 
  
 7,0 
  
 Verkstadstekn 
  
 7,3 
  
 Humanistisk 
  
 6,9 
  
 FP 
  
 7,9 
  
 HP 
  
 6,4 
  
 FP 
  
 7,2 
  
 HR 
  
 5,2 
  
 Fordonstekn 
  
 6,2 
  
 Social 
  
 6,2 
  
 HP 
  
 5,7 
  
 ES 
  
 6,2 
  
 SM 
  
 6,4 
  
 OP 
  
 5,1 
  
 Samhällsvet. 
  
 4,5 
  
 Teknisk 
  
 6,0 
  
 BP 
  
 5,5 
  
 SPHU 
  
 6,1 
  
 HP 
  
 4,4 
  
 HP 
  
 4,9 
  
 Handel- o kontor 
  
 4,2 
  
 Konsumtion 
  
 5,5 
  
 IP 
  
 4,9 
  
 HR 
  
 4,4 
  
 IP 
  
 3,9 
  
 SPHU 
  
 4,8 
  
 Social 
  
 3,1 
  
 Livsmedelstekn 
  
 3,4 
  
 BF 
  
 3,2 
  
 MP 
  
 4,0 
  
 HR 
  
 3,9 
  
 SM 
  
 4,2 
  
 Drift/underh tekn 
  
 2,6 
  
 Social service 
  
 2,6 
  
 HR 
  
 3,2 
  
 NP 
  
 2,3 
  
 BP 
  
 3,6 
  
 MP 
  
 3,6 
  
 Brown 
  
 2,3 
  
 Distr o kontor 
  
 2,3 
  
 ES 
  
 2,7 
  
 NVTE 
  
 1,9 
  
 ES 
  
 2,9 
  
 SPE 
  
 3,4 
  
 Trätekn 
  
 1,3 
  
 Estetisk-praktisk 
  
 0,8 
  
 NP 
  
 2,4 
  
 HV 
  
 1,8 
  
 MP 
  
 2,9 
  
 NP 
  
 2,6 
  
 Humanistisk 
  
 0,9 
  
 Beklädnad 
  
 0,8 
  
 MP 
  
 2,2 
  
 SM 
  
 0,9 
  
 BF 
  
 2,4 
  
 NVTE 
  
 2,0 
  
 Distr  kontor 
  
 0,9 
  
 Jordbruk 
  
 0,6 
  
 EN 
  
 1,6 
  
 IV 
  
 0,8 
  
 NP 
  
 2,2 
  
 HV 
  
 1,8 
  
 Som framgår av tabellen har den tekniska grenen av naturvetenskapligt program tappat hälften av sina elever bland pojkarna och ännu fler bland flickorna, av vilka numer bara två procent söker sig dit. Sannolikt har detta att göra med att den tidigare fyraåriga linjen i det förhållande mellan arbetsmarknad och utbildningsexamina som då rådde också ut- gjorde en tämligen säker investering av både yrkesförberedande och studieförberedande karaktär, vilket inte är fallet för dess moderna mot- 
  
 66  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 svarighet. 
 29  
 Det är vidare påfallande att den ekonomiska inriktningen av samhällsvetenskapligt program förlorat en betydande del av sina kvinnliga elever. En lika betydande strukturell förändring är den up- penbarligen kontinuerligt ökande andel pojkar och flickor som söker sig till naturvetenskapligt program (med naturvetenskaplig inriktning) och den tunga ställning samhällsvetenskapligt program (med samhälls- vetenskaplig inriktning) fått, främst bland flickor. 
 En av de viktigaste strukturerande faktorerna i gymnasieskolan är elevernas tidigare erövrade skolkapital i form av medelbetyg från grundskolan. Vi har redan diskuterat hur medelbetygen är fördelade inom den årskohort elever som föddes 1981. För de elever vi här jäm- för över åren, de som fortsatt direkt från högstadiet till gymnasiet, var betygsfördelningen i årskurs nio under alla de tre jämförda åren likar- tad den som redovisades för denna kohort. Bland flickorna med ur- sprung i de högre sociala skikten fick under alla tre åren ungefär en tiondel medelbetyg under 3,0 (tabell 16). Denna andel stiger sedan bland flickor med ursprung i medelklassfamiljer, lägre medelklassfa- miljer och arbetarfamiljer för att bland outbildade arbetares döttrar nå upp till 30 procent. När det gäller högre betyg – 4,0 och uppåt – var förhållandet det motsatta. Drygt en tredjedel av flickorna med bak- grund i högre sociala skikt fick ett medelbetyg på minst 4,0 under alla de tre åren, att jämföra med omkring en tiondel av flickor med föräldrar som var outbildade arbetare. Chansen att få ett högt medelbetyg var med andra ord tre gånger större för den första kategorin. Bland elever av manligt kön var relationen mellan socialt ursprung och medelbetyg närmast exakt densamma. Däremot fick pojkar överlag lägre betyg än flickor under alla de tre åren. 1988 gick exempelvis hälften av alla sö- ner till outbildade arbetare ut högstadiet med ett medelbetyg under 3,0, en andel som 1994 hade stigit till 61 procent för att 1998 återgå till ni- vån för 1988. Chansen för en pojke med denna bakgrund att nå ett me- delbetyg på minst 4,0 var både 1988 och 1998 ungefär en på tjugo (sex procent), att jämföra med chansen att erhålla samma betyg för söner i familjer tillhöriga de högsta sociala skikten, vilken var en fjärdedel  
 (24–25 
  procent). 
  
 29  
 Den tekniska grenen av naturvetenskapsprogrammet är numer endast studie- förberedande då det tidigare fjärde året nu är förlagt till högskolan och utökat till tre år. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 67 
  
 Tabell 16 
 . Sambandet mellan socialt ursprung och högstadiebetyg  
 1988–1998 
 i 
  
 lägre 
  
 högre 
  
 lägre 
  
 högre 
  
 medel- 
  
 medel- 
  
 arbetar- 
  
 arbetar- 
  
 internt 
  
 externt 
  
 Totalt 
  
 klass 
  
 klass 
  
 klass 
  
 klass 
  
 klass 
  
 bortfall 
  
 bortfall 
  
 Flickor 
  
 1988 
  
 9 
  
 15 
  
 20 
  
 25 
  
 30 
  
 >3,9 
  
 37 
  
 24 
  
 19 
  
 13 
  
 13 
  
 1994 
  
 11 
  
 20 
  
 27 
  
 36 
  
 44 
  
 >3,9 
  
 34 
  
 20 
  
 14 
  
 10 
  
 8 
  
 1998 
  
 7,7 
  
 13,9 
  
 20,5 
  
 27,7 
  
 32,1 
  
 31,4 
  
 33,1 
  
 18,9 
  
 >3,9 
  
 42,2 
  
 27,0 
  
 18,1 
  
 13,6 
  
 12,8 
  
 16,6 
  
 15,3 
  
 24,3 
  
 Pojkar 
  
 1988 
  
 15 
  
 27 
  
 38 
  
 45 
  
 50 
  
 >3,9 
  
 24 
  
 14 
  
 9 
  
 7 
  
 6 
  
 1994 
  
 20 
  
 35 
  
 48 
  
 57 
  
 61 
  
 >3,9 
  
 21 
  
 11 
  
 6 
  
 4 
  
 4 
  
 1998 
  
 16,1 
  
 27,8 
  
 40,0 
  
 50,1 
  
 50,6 
  
 44,6 
  
 48,6 
  
 34,3 
  
 >3,9 
  
 25,1 
  
 13,8 
  
 8,1 
  
 5,5 
  
 6,3 
  
 7,3 
  
 5,9 
  
 12,6 
  
 i  
 Andelar av alla elever i fem sociala grupper som gick ut med medelbetyg under 3,0 och över 3,9 efter kön. Andel av gruppen. 
 Den ojämna fördelningen av det skolkapital som medelbetygen utgör förstärks också av att elever med olika socialt ursprung tenderar att tillmäta dem olika vikt när de avgör vilka gymnasieutbildningar de pas- sar för. Vi kan få en uppfattning av vilken roll betygen spelar i utbild- ningsstrategierna bland elever av de två könen och med olika socialt ursprung om vi jämför andelen elever i olika grupper som gick vidare till studieförberedande program de tre år vi här diskuterar, givet deras betygsnivå. Men låt oss först se hur stor andel av pojkarna och flickor- na ur fem sociala grupper som sökte sig till studieförberedande respek- tive yrkesförberedande utbildningar de tre åren. 
  
 Tabell 17.  
 Val av studieförberedande program  
 1988–1998 
 i 
  
 1988 
  
 1994 
  
 1998 
  
 pojkar 
  
 flickor 
  
 pojkar 
  
 flickor 
  
 pojkar 
  
 flickor 
  
 Smith 
  
 rad % 
  
 Smith 
  
 rad % 
  
 Smith 
  
 rad % 
  
 Smith 
  
 rad % 
  
 Internt bortfall 
  
 2 923 
  
 30,1 
  
 2838 
  
 34,2 
  
 1 060 
  
 46,0 
  
 1 065 
  
 51,3 
  
 Högre klass 
  
 77 
  
 74 
  
 8 054 
  
 66,6 
  
 7 627 
  
 65,9 
  
 7 357 
  
 74,0 
  
 7 211 
  
 77,3 
  
 Medelklass 
  
 62 
  
 54 
  
 16 205 
  
 46,2 
  
 15 457 
  
 50,6 
  
 14 966 
  
 54,6 
  
 14 
  
 62,2 
  
 542 
  
 Lägre medelklass 
  
 51 
  
 39 
  
 7 963 
  
 31,7 
  
 7 841 
  
 39,4 
  
 6 755 
  
 38,8 
  
 6 687 
  
 51,2 
  
 Högre 
  
 40 
  
 29 
  
 4 898 
  
 22,9 
  
 4 649 
  
 29,5 
  
 4 458 
  
 28,2 
  
 4 324 
  
 40,1 
  
 arbetarklass 
  
 Lägre 
  
 36 
  
 26 
  
 6 611 
  
 20,4 
  
 6 322 
  
 25,9 
  
 5 647 
  
 31,0 
  
 5 546 
  
 39,8 
  
 arbetarklass 
  
 Externt bortfall 
  
 1 758 
  
 18,0 
  
 1 622 
  
 23,6 
  
 1 134 
  
 42,5 
  
 1 186 
  
 55,1 
  
 i 
 Andel elever i fem sociala grupper som i årskurs två gick på studieförberedande utbildningar, efter kön. Andel av gruppen.  
 ii  
 För detta år är ej SM inräknat (vilket 3,7 procent av pojkarna läser och 2,4 procent av flickorna). Av dessa elever finns en viss andel som går en  
 SM-utbildning 
  som motsvarar ett studieförberedande program, vilket gör att andelarna som läser studieförberedande program är något underskattat för detta år. 
  
 68  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Som framgår av tabellen liknade situationen 1998 den tio år tidigare. Nu som då är chansen minst dubbelt så stor för en elev med ursprung i de högre samhällsskikten att gå på ett studieförberedande gymnasie- program i jämförelse med en elev vars föräldrar är outbildade arbetare. En förändring är att en allt större andel av flickorna i alla sociala skikt nu söker sig till de studieförberedande utbildningarna. 
 Men vilken är betygens roll? Skillnaderna mellan de sociala klas- serna när det gäller valet av studieförberedande gymnasieprogram för- klaras till en del, men inte fullständigt, av den socialt ojämna betygs- fördelningen. Om vi jämför elever med samma mått av skolkapital från högstadiet, samma medelbetyg, men med olika socialt ursprung, blir det synligt att elever med högre socialt ursprung med låga eller medel- måttiga medelbetyg från högstadiet för sitt val av gymnasieutbildning är mindre beroende av skolans besked om deras kompetens och lägg- ning. Som framgår av tabell 18 är det först när högstadieelever med ursprung inom den lägre arbetarklassen når fram till de allra högsta medelbetygen som de i lika hög grad som elever från de högsta sam- hällsskikten bedömer att de passar för studieförberedande gymnasie- program. Tabellen gör också synlig en förändring som tycks ha inträf- fat under  
 1990-talet, 
  nämligen att en väsentligt större andel av alla hög- stadieelever, på alla betygsnivåer, prioriterar de studieförberedande programmen än vad som var fallet 1988 och 1994. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 69 
  
 Tabell 18.  
 Medelbetyg i högstadiet och val av studieförberedande pro- gram  
 1988–1998 
 i 
  
 1988 
  
 1994 
  
 1998 
  
 Högre 
  
 Lägre 
  
 Lägre 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 klass 
  
 arbetarklas 
  
 Högre klass 
  
 arbetarklass 
  
 Högre klass 
  
 s 
  
 % rad 
  
 % rad 
  
 n= 
  
 % rad 
  
 n= 
  
 % rad 
  
 n= 
  
 % rad 
  
 n= 
  
 % rad 
  
 Pojkar 
  
 Ej betyg 
  
 16 
  
 43,8 
  
 38 
  
 5,3 
  
 45 
  
 91,1 
  
 15 
  
 46,7 
  
 3 
  
 0 
  
 536 
  
 4,3 
  
 2 207 
  
 1,4 
  
 268 
  
 8,6 
  
 1 298 
  
 1,9 
  
 2,5-2,9 
  
 18 
  
 3 
  
 1 103 
  
 26,8 
  
 1 820 
  
 9,8 
  
 874 
  
 34,9 
  
 1 546 
  
 12,0 
  
 3,0-3,4 
  
 65 
  
 27 
  
 2 400 
  
 63,4 
  
 1 625 
  
 31,4 
  
 2 054 
  
 66,1 
  
 1 617 
  
 39,4 
  
 3,5-3,9 
  
 94 
  
 72 
  
 2 311 
  
 86,1 
  
 680 
  
 61,0 
  
 2 265 
  
 87,9 
  
 810 
  
 71,9 
  
 4,0-4,4 
  
 97 
  
 92 
  
 1 380 
  
 90,4 
  
 214 
  
 86,4 
  
 1 422 
  
 93,1 
  
 297 
  
 87,9 
  
 > 4,4 
  
 98 
  
 97 
  
 308 
  
 90,6 
  
 27 
  
 92,6 
  
 427 
  
 94,1 
  
 58 
  
 91,4 
  
 Annat 
  
 2 
  
 6 
  
 betyg 
  
 Totalt 
  
 8 054 
  
 6 611 
  
 7 357 
  
 74,0 
  
 5 647 
  
 31,0 
  
 Flickor 
  
 Ej betyg 
  
 24 
  
 41,7 
  
 25 
  
 12,0 
  
 52 
  
 88,5 
  
 18 
  
 77,8 
  
 3 
  
 0 
  
 235 
  
 4,3 
  
 1 216 
  
 2,1 
  
 94 
  
 9,6 
  
 569 
  
 3,5 
  
 2,5-2,9 
  
 10 
  
 2 
  
 629 
  
 20,5 
  
 1 550 
  
 7,5 
  
 408 
  
 27,2 
  
 1 196 
  
 11,9 
  
 3,0-3,4 
  
 56 
  
 25 
  
 1 771 
  
 51,6 
  
 1 845 
  
 25,5 
  
 1 373 
  
 60,7 
  
 1 755 
  
 36,3 
  
 3,5-3,9 
  
 88 
  
 64 
  
 2 374 
  
 73,3 
  
 1 184 
  
 53,9 
  
 2 242 
  
 79,4 
  
 1 294 
  
 62,2 
  
 4,0-4,4 
  
 95 
  
 86 
  
 1 981 
  
 84,9 
  
 443 
  
 75,4 
  
 2 042 
  
 90,4 
  
 583 
  
 81,0 
  
 > 4,4 
  
 98 
  
 94 
  
 613 
  
 87,9 
  
 59 
  
 86,4 
  
 1 000 
  
 94,6 
  
 129 
  
 92,2 
  
 Annat 
  
 2 
  
 betyg 
  
 Totalt 
  
 7 627 
  
 6 322 
  
 7211 
  
 77,3 
  
 5 546 
  
 39,8 
  
 i 
  
 A 
 ndel elever i fem sociala grupper som i årskurs två gick på studieförberedande utbildningar, efter kön. Andel av gruppen. 
 Vi har flera gånger konstaterat att en betydande förskjutning tycks ha skett under  
 1990-talet 
  när det gäller vissa studieinriktningars (linjers/programs) tyngd eller relativa storlek. Låt oss titta närmare på studievalen hos elever med olika socialt ursprung och olika kön. Som framgår av tabell 19 (uppgifter från 1988/89 saknas) är andelen flickor och pojkar inom de högre skikten som söker sig till NVNA åtskilliga gånger större än inom de lägsta sociala skikten. Skillnaderna är något mindre vad gäller SPSA men fortfarande betydande. I jämförelse med läsåret 1994/95 var det dock i slutet av decenniet en större andel av båda könen i båda de sociala grupperna som sökte sig till dessa inrikt- ningar. 
  
 70  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 19.  
 Vanligaste val av gymnasieutbildning bland pojkar och flickor i högre klass respektive lägre arbetarklass, 1994 och 1998. An- delar av gruppen 
  
 1994 
  
 1998 
  
 Högre klass 
  
 Högre klass 
  
 Pojkar 
  
 (n=7 115) 
  
 Flickor 
  
 (n=6 754) 
  
 Pojkar 
  
 (n=7 357) 
  
 Flickor 
  
 (n=7 211) 
  
 andel av 
  
 andel av 
  
 andel av 
  
 andel av 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 NVNA 
  
 1 937 
  
 27,2 
  
 SPSA 
  
 1 844 
  
 27,3 
  
 NVNA 
  
 2 085 
  
 28,3 
  
 NVNA 
  
 2 058 
  
 28,5 
  
 NVTE 
  
 1 157 
  
 16,3 
  
 NVNA 
  
 1 611 
  
 23,9 
  
 NVTE 
  
 1 015 
  
 13,8 
  
 SPSA 
  
 1 489 
  
 20,6 
  
 SPSA 
  
 1 107 
  
 15,6 
  
 SPEK 
  
 759 
  
 11,2 
  
 SPSA 
  
 912 
  
 12,4 
  
 SPEK 
  
 848 
  
 11,8 
  
 SPEK 
  
 1 002 
  
 14,1 
  
 SPHU 
  
 535 
  
 7,9 
  
 SPEK 
  
 826 
  
 11,2 
  
 ES 
  
 485 
  
 6,7 
  
 EC 
  
 345 
  
 4,8 
  
 ES 
  
 444 
  
 6,6 
  
 SM 
  
 474 
  
 6,4 
  
 SPHU 
  
 371 
  
 5,1 
  
 HP 
  
 257 
  
 3,6 
  
 BF 
  
 344 
  
 5,1 
  
 EC 
  
 323 
  
 4,4 
  
 SM 
  
 350 
  
 4,9 
  
 ES 
  
 212 
  
 3,0 
  
 MP 
  
 238 
  
 3,5 
  
 ES 
  
 252 
  
 3,4 
  
 SPE 
  
 273 
  
 3,8 
  
 FP 
  
 153 
  
 2,2 
  
 OP 
  
 216 
  
 3,2 
  
 NVE 
  
 226 
  
 3,1 
  
 NVTE 
  
 200 
  
 2,8 
  
 MP 
  
 135 
  
 1,9 
  
 TE 
  
 205 
  
 3,0 
  
 HR 
  
 181 
  
 2,5 
  
 BF 
  
 190 
  
 2,6 
  
 HR 
  
 131 
  
 1,8 
  
 HP 
  
 173 
  
 2,6 
  
 MP 
  
 177 
  
 2,4 
  
 MP 
  
 162 
  
 2,2 
  
 1994 
  
 1998 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 Pojkar 
  
 (n=5 066) 
  
 Flickor 
  
 (n=4 927) 
  
 Pojkar 
  
 (n=5 647) 
  
 Flickor 
  
 (n=5 546) 
  
 andel av 
  
 andel av 
  
 andel av 
  
 andel av 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 Program 
  
 n 
  
 gruppen 
  
 FP 
  
 726 
  
 14,3 
  
 BF 
  
 930 
  
 18,9 
  
 FP 
  
 703 
  
 12,4 
  
 SPSA 
  
 767 
  
 13,8 
  
 EC 
  
 592 
  
 11,7 
  
 SPSA 
  
 686 
  
 13,9 
  
 EC 
  
 564 
  
 10,0 
  
 BF 
  
 703 
  
 12,7 
  
 IP 
  
 481 
  
 9,5 
  
 OP 
  
 657 
  
 13,3 
  
 NVNA 
  
 442 
  
 7,8 
  
 SPEK 
  
 468 
  
 8,4 
  
 BP 
  
 404 
  
 8,0 
  
 HP 
  
 501 
  
 10,2 
  
 IP 
  
 419 
  
 7,4 
  
 NVNA 
  
 463 
  
 8,3 
  
 HP 
  
 385 
  
 7,6 
  
 SPEK 
  
 354 
  
 7,2 
  
 SPEK 
  
 405 
  
 7,2 
  
 OP 
  
 454 
  
 8,2 
  
 SPEK 
  
 346 
  
 6,8 
  
 HR 
  
 312 
  
 6,3 
  
 SPSA 
  
 360 
  
 6,4 
  
 HP 
  
 437 
  
 7,9 
  
 SPSA 
  
 341 
  
 6,7 
  
 NVNA 
  
 303 
  
 6,1 
  
 NVTE 
  
 344 
  
 6,1 
  
 HR 
  
 420 
  
 7,6 
  
 NVTE 
  
 291 
  
 5,7 
  
 ES 
  
 265 
  
 5,4 
  
 BP 
  
 337 
  
 6,0 
  
 ES 
  
 395 
  
 7,1 
  
 NVNA 
  
 282 
  
 5,6 
  
 SPHU 
  
 195 
  
 4,0 
  
 SM 
  
 322 
  
 5,7 
  
 SPHU 
  
 234 
  
 4,2 
  
 BF 
  
 224 
  
 4,4 
  
 MP 
  
 155 
  
 3,1 
  
 HP 
  
 313 
  
 5,5 
  
 MP 
  
 218 
  
 3,9 
  
 Vi kunde för gymnasieskolan före gymnasiereformen konstatera att betygsframgång i högstadiet och kön var de viktigaste enskilda faktorer som bestämde rekryteringen till olika gymnasielinjer, men också att denna betygsframgång var starkt relaterad till elevernas sociala ur- sprung. 1988 återfanns exempelvis 98 procent respektive 97 procent av alla pojkar och flickor med ett medelbetyg från högstadiet på 4,4 eller högre på gymnasieskolans tre- eller fyraåriga linjer. Tio år senare, 1998, var förhållandena likartade (98 procent för pojkarna och 96 pro- cent för flickorna). Däremot har intressanta förändringar skett när det gäller de gymnasiestudier som de mest framgångsrika eleverna i hög- stadiet prioriterade. Som vi kan se av nedanstående tabell 20 valde 1988 ungefär hälften av de mest framgångsrika eleverna, inom båda könen, att läsa på naturvetenskaplig linje. För pojkarna utgjorde den fyraåriga tekniska linjen ett viktigt alternativ och för flickorna i någon mån också den samhällsvetenskapliga. 1998 har det rent naturveten- skapliga programmets ställning stärkts och både dess tekniska gren och det samhällsvetenskapliga programmet som helhet minskat i betydelse. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 71 
  
 Tabell 20 
 . Prioriterade gymnasieutbildningar bland elever med högt skolkapital  
 1988–1998 
 i 
  
 1988 
  
 1994 
  
 1998 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 n=745 
  
 n=1 600 
  
 n=980 
  
 n=2 407 
  
 Naturvet 
  
 53,0 
  
 Naturvet 
  
 47,6 
  
 NVNA 
  
 64,0 
  
 NA 
  
 60,9 
  
 NVNA 
  
 59,6 
  
 NVNA 
  
 59,4 
  
 Teknisk 
  
 36,3 
  
 Samh vet 
  
 16,5 
  
 NVTE 
  
 23,2 
  
 SA 
  
 16,1 
  
 NVTE 
  
 18,2 
  
 SPSA 
  
 9,5 
  
 Ekonomisk 
  
 4,9 
  
 Teknisk 
  
 15,1 
  
 SPSA 
  
 6,5 
  
 HU 
  
 7,4 
  
 NVE 
  
 6,7 
  
 NVE 
  
 4,7 
  
 Samh vet 
  
 3,5 
  
 Ekonomisk 
  
 11,9 
  
 SPEK 
  
 2,2 
  
 TE 
  
 4,7 
  
 SM 
  
 5,3 
  
 NVTE 
  
 4,7 
  
 Humanistisk 
  
 0,8 
  
 Humanistisk 
  
 5,2 
  
 SPHU 
  
 1,3 
  
 EK 
  
 3,8 
  
 SPSA 
  
 4,0 
  
 SPHU 
  
 4,4 
  
 Musik 2 år 
  
 0,7 
  
 Musik 2 år 
  
 0,8 
  
 SM 
  
 1,0 
  
 ES 
  
 2,9 
  
 SPEK 
  
 1,9 
  
 SPEK 
  
 4,2 
  
 ES 
  
 0,9 
  
 IB 
  
 1,3 
  
 ES 
  
 1,0 
  
 SM 
  
 4,0 
  
 IB 
  
 0,6 
  
 MP 
  
 1,2 
  
 IB 
  
 0,8 
  
 ES 
  
 3,3 
  
 i  
 De vanligaste utbildningarna bland elever med medelbetyg över 4,4 i högstadiet per kön 1988– 1998. Andel av gruppen. Det bör observeras att NVNA för år 1994 skall jämföras med NVNA och NVE sammantagna för år 1998. NVE innefattar lokala profilprogram inom NV, oftast engelsk- språkiga sådana. 
 Att elever med olika socialt ursprung tenderar att förvalta det skolka- pital de byggt upp i högstadiet på olika sätt, är också synligt i valet av vilket studieförberedande program man väljer att läsa. Om vi nöjer oss med att analysera skillnaderna inom gruppen elever med de allra högsta avgångsbetygen, ser vi i tabell 21 att andelen som söker sig till NVNA är som störst bland dem som har ursprung i de högsta sociala skikten (65 procent) och sedan minskar successivt ju längre ner vi rör oss i de sociala hierarkierna (50 procent bland elever med ursprung i lägre ar- betarklassen). SPSA ökar däremot sina andel ju lägre elevernas sociala ursprung är. Tabellen nedan pekar med stor tydlighet på hierarkierna mellan de olika studieförberedande grenarna av NV och SP och på det faktum att det samhällsvetenskapliga programmet i sin helhet intar en andrarangsställning bland alla elever med högt skolkapital i bagaget och i synnerhet bland dem som därtill också har ett högt socialt ur- sprung. 
  
 72  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 21 
 . Val av gymnasieprogram bland elever 1998 med ett medel- betyg från grundskolan mellan 4,5 och 5,0; andel av eleverna med olika socialt ursprung 
 i 
  
 n 
  
 ES 
  
 NVE 
  
 NVNA 
  
 NVTE 
  
 SPE 
  
 SPEK 
  
 SPSA 
  
 SPHU 
  
 IB 
  
 SM 
  
 Internt bortfall 
  
 56 
  
 5,4 
  
 16,1 
  
 53,6 
  
 8,9 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 7,1 
  
 3,6 
  
 Högre klass 
  
 1 427 
  
 2,3 
  
 5,0 
  
 65,3 
  
 6,0 
  
 2,0 
  
 2,6 
  
 2,4 
  
 8,2 
  
 1,6 
  
 3,6 
  
 Medelklass 
  
 1 265 
  
 3,4 
  
 5,4 
  
 55,8 
  
 10,0 
  
 2,8 
  
 4,7 
  
 3,3 
  
 8,0 
  
 0,9 
  
 4,3 
  
 Lägre medelklass 
  
 302 
  
 2,0 
  
 4,0 
  
 55,6 
  
 11,9 
  
 1,7 
  
 5,3 
  
 4,0 
  
 5,3 
  
 2,0 
  
 6,3 
  
 Högre arbetarklass 
  
 112 
  
 1,8 
  
 6,3 
  
 54,5 
  
 13,4 
  
 0,9 
  
 2,7 
  
 6,3 
  
 6,3 
  
 0,9 
  
 4,5 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 187 
  
 1,6 
  
 5,9 
  
 50,3 
  
 11,2 
  
 1,6 
  
 2,1 
  
 8,0 
  
 10,7 
  
 1,6 
  
 5,9 
  
 Externt bortfall 
  
 38 
  
 5,3 
  
 57,9 
  
 5,3 
  
 2,6 
  
 7,9 
  
 10,5 
  
 10,5 
  
 Totalt 
  
 3 387 
  
 2,7 
  
 5,3 
  
 59,4 
  
 8,6 
  
 2,2 
  
 3,5 
  
 3,3 
  
 7,9 
  
 1,4 
  
 4,4 
  
 i  
 Endast de utbildningar där den totala andelen överstiger 1,0 procent medtagna.  
 Fet stil  
 indikerar högsta andelen i kolumnen. 
 Vi konstaterade att det 1994/95, tre år efter gymnasiereformen, allmänt sett fanns en jämnare balans mellan studieförberedande och yrkesför- beredande utbildningar när det gäller elevernas val, i jämförelse med slutet av decenniet, 1998/99. Att i synnerhet elever ur högre skikt fyra år senare återigen massivt sökte sig till de studieförberedande pro- grammen kan med all sannolikhet tolkas som ett utslag av en ökad ut- bildningskonkurrens och en tilltagande misstro mot de treåriga yrkes- förberedande program som när reformen sjösattes lanserades som mer likvärdiga de studieförberedande än vad deras motsvarigheter före re- formen varit. Samma oro för att söka sig till utbildningar som inte ger säker avkastning på det skolkapital som goda betyg från högstadiet in- nebär, är synlig i den allt tydligare hierarkiseringen mellan NVNA och de olika grenvarianterna inom SP (SPSA, SPHU och SPEK). Elever med ambitioner bör numer gå på NVNA och där göra de nödvändiga studieinvesteringar som håller dörren öppen för fortsatta studier på högskolan. 
 30  
 Antagligen bör man se den betydelse specialutformade 
  
 30  
 Den svenska högskolan har under  
 1990-talet 
  genomgått en kraftig expansion. Det totala antalet registrerade studenter vid svenska högskolor var 1989/1990 193 200, varav cirka 67 500 var nybörjare (SCB 1995: 289, 301). Läsåret 1997 hade visserligen antalet nybörjare inte ökat utan minskat något – det var då 65 700 – medan det totala antalet registrerade studenter hade ökat med mer än 50 procent till cirka 300 500 (Högskoleverket 1998:15). Antalet individer som sökt till högskolan för första gången har också ökat. Till hösten 1991 sökte sig drygt 70 000 individer som tidigare inte läst på högskola. Ett år senare var mot- svarande siffra närmare 100 000, vilket visar på den tydliga kopplingen mellan det nationella ekonomiska läget och benägenheten att söka till högre studier (SCB 1995:83). Söktrycket har sedan inte minskat under  
 1990-talet. 
  Till hög- skolan sökte 1997 drygt 120 000 individer som tidigare inte sökt. Visserligen har ungdomskullarna minskat från 1993 till 1997 – antalet  
 19-åringar 
  i befolk- ningen minskade från 115 000 till 99 000 – men nettoeffekten av att alltfler 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 73 
  
 program (SM) och profilprogram överlag fått för de i högstadiet mest högpresterande eleverna i ljuset av samma intensifierade utbildnings- konkurrens. Av de högstadieelever som gick ut vårterminen 1998 och fortsatte direkt till gymnasiet sökte sig knapp fem procent av pojkarna och knappt fyra procent av flickorna till  
 SM-utbildningar. 
  
 De två studieförberedande gymnasieprogrammen, NV och SP, har båda i antalet elever räknat stärkt sina ställningar i förhållande till and- ra program. Det är dock inte samma elevkategorier som ökat inom de två utbildningarna. För SP i sin helhet (dvs. SPSA, SPEK, SPHU) tycks sammansättningen av eleverna ha blivit mer heterogen, både betygs- mässigt och socialt, än vad fallet var före gymnasiereformen. Ett skäl är antagligen att programmet kommit att fylla en roll motsvarande vad den tidigare tvååriga sociala linjen hade. Denna linje – som inte har någon direkt motsvarighet i den nya gymnasieskolan – erbjöd ett studi- ealternativ både för elever med bakgrund i medelklassen eller högre skikt som inte lyckats särskilt väl i betygskonkurrensen och för elever ur lägre skikt med förhållandevis goda studieresultat men som tvivlade på angelägenheten av att gå tre år på ett s.k. teoretiskt program. Enligt en rapport från Skolverket anser lärarna på SPSA att eleverna är av två slag, en studiemotiverad grupp som har en bred kunskapsbas att stå på och en grupp utan samma skolmässiga förutsättningar som valt SP för att undvika de yrkesförberedande programmen. Den heterogenitet som följaktligen blivit ett särdrag och ett dilemma på programmet hanteras ofta pedagogiskt av lärarna så att eleverna får ägna mycket tid åt eget arbete (Skolverket  
 1999d:128-164). 
  NVNA däremot karakteriseras i en annan studie från Skolverket som den utbildning som påverkats minst av den nya programindelade gymnasieskolan. Undervisningen på denna gren är fortfarande till stor del strukturerad enligt skolämnenas karaktär och föga samarbete över ämnesgränserna förekommer. De in- tervjuade lärarna anser att det är den enda gren som fungerar riktigt bra. (Skolverket  
 1998a:174-194) 
  
 Om vi betraktar den sociala rekryteringen till dessa två grenar är skillnaderna mellan dem som sagt markanta. NVNA är elitutbildningen per se inom den svenska gymnasieskolan. 
 31  
 Dels rekryterar NVNA i 
 ungdomar söker sig till högskolan och att platserna i högskolan inte ökat i takt med det ökade söktrycket, är att svårigheten att komma in på en högskoleut- bildning har ökat. Medan ungefär hälften av alla sökande kom in på en hög- skoleutbildning åren 1992 till 1995, sjönk denna andel hösten 1997 till knappa 40 procent. (Högskoleverket  
 1998:29-30) 
  Vi kan således konstatera att konkur- rensen om högskoleplatserna hårdnat under  
 1990-talet, 
  utbyggnaden av hög- skolan till trots. 
  
 31  
 IB aspirerar även på denna position, men programmet är så litet att dess be- tydelse är tämligen marginell i jämförelse med NVNA. 
  
 74  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 särklass de högsta andelarna av elever med de högsta medelbetygen (>4,4) från grundskolan, dels är grenen den utan jämförelse viktigaste utbildningen för elever med ett socialt ursprung i den högre klassen. En annan värdemätare är övergångsfrekvenserna till högskolan. I den av Skolverket och Högskoleverket gemensamt genomförda studien  
 Hur gick det sedan?  
 analyseras avnämarna för gymnasieskola och högskola, dvs. i gymnasieskolans fall huvudsakligen arbetslivet eller högskolan. (Skolverket och Högskoleverket  
 1999:7-10) 
 32 
  
 Ser vi till skillnader mellan olika utbildningsprogram på gymnasiet (eller de gamla linjerna: den kohort examinerade från gymnasiet som analyserades hade till stor del gått ut från den linjeindelade gymnasieskolan) beträffande över- gångar till högre studier, är skillnaden markant mellan de studieförbe- redande och de yrkesorienterade programmen och, bland de förra, mellan NVNA (och i något mindre utsträckning NVTE) och de olika grenvarianterna av SP. Den naturvetenskapliga linjen, numer NVNA, intar en särställning i förhållande till de övriga utbildningarna. Av de kvinnor som gått ut från NVNA 1995 befann sig 77 procent på en hög- skoleutbildning ett till två år senare (motsvarande siffra för männen var 68 procent), vilket kan jämföras med de yrkesorienterade program- men/linjerna där i genomsnitt endast sju procent av de avgångna ele- verna fortsatt med studier vid högskolan. 
 33  
 Det är också NV som ger den största betygsmässiga avkastningen. Av de elever som gick ut gymnasieskolan 1997 hade  
 NV-eleverna 
  ett betygssnitt på 14,1 (av 20 möjliga), vilket kan jämföras med det näst högsta betygssnittet, 13,1, som återfinns bland  
 SP-eleverna. 
  Övriga program hamnar mellan 10,9 och 13,0. (Skolverket 1998f:16). Skillnaderna mellan programmen blir än tydligare om vi ser till andelen elever med de högsta avgångsbety- gen, dvs. de betyg som kvalificerar eleverna att söka till de mest presti- getyngda högskoleutbildningarna. Av samtliga kursbetyg som delades ut i gymnasieskolan svarar det högsta betyget MVG för tolv procent. 
  
 32 
  
 Tilläggas bör att endast de som har avslutat en gymnasieutbildning eller tagit ut en högre examen ingår i undersökningen. Utsikterna för dem som inte full- gjort sin gymnasieutbildning att få ett arbete torde vara sämre än för dem med gymnasieexamen. Dessutom utgör en genomförd gymnasieutbildning (eller avslutade folkhögskole- eller  
  
 Komvux-studier) 
  en förutsättning för högre studi- er. 
  
 33 
  
 Andelar för fortsatta studier vid högskola är för teknisk linje: kvinnor nästan 
  
 70 
  
 procent, män cirka 55 procent; ekonomisk linje: kvinnor cirka 33 procent, män cirka 25 procent; humanistisk linje: kvinnor cirka 40 procent, män cirka 40 procent; samhällsvetenskaplig linje: kvinnor 43 procent, män 29 procent. Bland de praktiska linjerna hade omvårdnadsprogrammet de högsta andelarna elever som studerade vid högskolan, kvinnor sjutton procent och män sju procent (Skolverket  
  
 1998f:74-83). 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 75 
  
 På NV utgörs cirka 23 procent av alla kursbetyg av MVG. Drygt tio procent av eleverna på NV går ut med ett MVG i mer än hälften av ämnena. 
 34  
 Även om resultaten från studien om övergångsfrekvensen till högskolan bör tolkas med viss försiktighet (dels mot bakgrund av att många individer påbörjar högre studier senare i livet, dels därför att det finns alternativa karriärvägar vid sidan om utbildningssystemet – inter- na utbildningar, utbildningar i andra länder, övertagande av familjefö- retag, eget företagande, etc.) pekar de på en differentiering vad gäller möjligheterna till framtida karriärer, i vilken gymnasieskolan fungerar som det viktigaste selektionsinstrumentet före högskolan. 
 En kulturell och en ekonomisk pol 
 När vi ovan diskuterat skillnader mellan olika sociala gruppers använd- ning av gymnasieskolan har vi rört oss med en tämligen grov differen- tiering mellan fem skilda grupper, hierarkiskt ordnade i en endimensio- nell skala (högre klass, medelklass, lägre medelklass, högre arbetar- klass och lägre arbetarklass). Denna klassificering låter skillnader framträda som berör en vertikal dimension av det sociala rummet så som den bestäms av de sociala gruppernas totala mängd tillgångar eller kapital, symboliska såväl som ekonomiska. Den döljer däremot andra polariteter som hänger samman med skillnader i sammansättningen av samma gruppers tillgångar, dvs. arten av det kapital de besitter. När vi använder en social klassificering som fångar in det senare slaget av skillnader, framträder också vid sidan av den vertikala en andra polari- tet i gymnasieskolan som vi kan kalla för horisontell – en mellan å ena sidan elever med ursprung i grupper vilkas sociala ställning är beroen- de av kulturella tillgångar eller kulturellt kapital (närhet till kulturella produktionsfält och/eller närhet till utbildningssystemet som sådant, ofta uttryckt i att föräldrarna har en lång högskoleutbildning), och å andra sidan elever som tillhör familjer som står privat sektor och eko- nomin som socialt fält nära och är mindre beroende av erkänt kulturellt kapital för sina positioner. Vi skall senare, i analysen av profileringen av gymnasieskolan i Stockholmsregionen, återkomma till denna mot- satsställning och här nöja oss med att belysa den med ett enda exempel. En polaritet som bestått under de år vi här analyserar är den mellan naturvetenskapligt och ekonomiskt inriktade gymnasiestudier. Tabell 22 nedan visar andelen av alla elever ur 32 sociala grupper i årskurs två höstterminen 1998 (elever som kom direkt från högstadiet) som gick på 
  
 34  
 Dessutom har  
 NV-eleverna 
  de högsta andelarna MVG i varje specifikt kär- nämne (Skolverket  
 1998f:17-27). 
  
 76  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 å ena sidan det naturvetenskapliga programmets naturvetenskapliga gren och å andra sidan det samhällsvetenskapliga programmets ekono- miska gren. Omkring 40 procent av alla barn till läkare och högskolelä- rare sökte sig till  
 NA-grenen 
  på det naturvetenskapliga programmet. Andelen är också jämförelsevis hög för barn till ämneslärare och klasslärare, liksom för tjänstemän på olika nivåer i offentlig sektor. Den ekonomiska grenen av  
 SP-programmet, 
  å sin sida, prioriterades särskilt av barn till jurister, till tjänstemän i privat sektor, till företags- ledare och handelsmän, alltså grupper med närhet till ekonomin som socialt område och för vilka kulturellt kapital (med undantag för ut- bildningskapital bland juristerna) relativt sett betyder mindre för upp- rätthållandet av gruppens sociala ställning. Samma gymnasieutbildning tillskrevs särskilt lågt värde bland elever vilkas föräldrar var läkare och universitetslärare, två grupper med särskilt starkt kulturellt kapital. Vi finner i det närmaste exakt samma mönster vad gäller tilltron till de två utbildningarna bland elever i gymnasieskolan 1988/89 och 1994/95. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 77 
  
 Tabell 22 
 . Andelar av alla elever ur 32 sociala grupper som 1998 sökt sig till  
 NV-programmets 
 NA-gren 
  och  
 SP-programmets 
 EK-gren 
 i 
  
 Social grupp 
  
 NVNA 
  
 Social grupp 
  
 SPEK 
  
 Läkare 
  
 41,0 
  
 Jurist 
  
 19,8 
  
 Universitetslärare 
  
 37,4 
  
 Högre tjänstemän, priv. 
  
 15,9 
  
 Civilingenjör 
  
 32,0 
  
 Företagsledare 
  
 14,8 
  
 Jurist 
  
 28,3 
  
 Tj.män på mellannivå, priv. 
  
 14,1 
  
 Ämneslärare 
  
 27,8 
  
 Handelsmän 
  
 13,5 
  
 Högre tjänstemän, priv. 
  
 24,3 
  
 Kontorsanställda, off. 
  
 12,2 
  
 Högre tjänstemän, off. 
  
 24,1 
  
 Officerer 
  
 12,0 
  
 Företagsledare 
  
 20,8 
  
 Poliser 
  
 11,9 
  
 Tekniker, off. 
  
 20,5 
  
 Handelsanställda 
  
 11,7 
  
 Tj.män på mellannivå, off. 
  
 19,1 
  
 Kval. arb. i serv. 
  
 11,6 
  
 Officerer 
  
 18,4 
  
 Högre tjänstemän, off. 
  
 11,4 
  
 Journalist 
  
 17,6 
  
 Journalist 
  
 11,4 
  
 Tj.män på mellannivå, priv. 
  
 17,4 
  
 Tj.män på mellannivå, off. 
  
 11,2 
  
 Tekniker, privat 
  
 17,3 
  
 Hälso- o sjukv. anst 
  
 11,2 
  
 Klasslärare 
  
 17,3 
  
 Kontorsanställda, priv. 
  
 11,1 
  
 Konstproducenter 
  
 16,4 
  
 Förmän, privat 
  
 10,9 
  
 Externt bortfall 
  
 15,6 
  
 Klasslärare 
  
 10,6 
  
 Internt bortfall 
  
 13,9 
  
 Tekniker, privat 
  
 10,5 
  
 Poliser 
  
 13,5 
  
 Internt bortfall 
  
 10,1 
  
 Hälso- o sjukv. anst 
  
 13,1 
  
 Övriga 
  
 10,1 
  
 Övriga 
  
 11,1 
  
 Småföretagare 
  
 9,8 
  
 Kontorsanställda, priv. 
  
 10,7 
  
 Externt bortfall 
  
 9,6 
  
 Bönder, fiskare 
  
 10,4 
  
 Tekniker, off. 
  
 9,5 
  
 Handelsmän 
  
 9,8 
  
 Konstproducenter 
  
 9,1 
  
 Kval. arb. i serv. 
  
 9,6 
  
 Civilingenjör 
  
 9,1 
  
 Kontorsanställda, off. 
  
 9,5 
  
 Ämneslärare 
  
 8,4 
  
 Handelsanställda 
  
 8,6 
  
 Bönder, fiskare 
  
 7,7 
  
 Vårdande yrken 
  
 8,4 
  
 Okval. arb. I serv. 
  
 7,6 
  
 Okval. arb. I serv. 
  
 8,3 
  
 Okval. arb. I prod. 
  
 7,2 
  
 Småföretagare 
  
 8,3 
  
 Kval. arb. i prod. 
  
 6,8 
  
 Kval. arb. i prod. 
  
 7,2 
  
 Vårdande yrken 
  
 6,4 
  
 Lantarbetare 
  
 7,1 
  
 Läkare 
  
 6,2 
  
 Okval. arb. I prod. 
  
 6,8 
  
 Universitetslärare 
  
 6,1 
  
 Förmän, privat 
  
 5,9 
  
 Lantarbetare 
  
 5,3 
  
 15,1 
  
 10,3 
  
 i 
 Elever i årskurs två höstterminen 1998 som gått direkt från högstadiet till gymnasiet. 
 Elever med invandrarbakgrund 
 Vi har hitintills bara flyktigt berört en fjärde dimension av rekrytering- en till gymnasieskolans utbildningar: invandrarelevernas ställning. De register på vilka de här gjorda analyserna grundar sig innehåller för åren 1988/89 och 1994/95 mycket bristfälliga uppgifter om elevernas eventuella invandrarbakgrund. Vi skall därför här begränsas oss till situationen i gymnasieskolan i slutet på  
 1990-talet. 
  I diskussionen av  
 IV-programmet 
  kunde vi konstatera att elever med olika slags invand- rarbakgrund generellt är överrepresenterade på detta program i årskurs ett. Bland elever födda utomlands och med ingen förälder född i Sveri- 
  
 78  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 ge gick så många som 20 procent av pojkarna och 15 procent av flick- orna på just  
 IV-programmet. 
  Elever som nyligen invandrat är också den grupp som har lägst övergång från samma program till något av de na- tionella programmen. Av de drygt 2 700 elever på  
 IV-programmet 
  1997 som inte gått i grundskolan i Sverige hade 62 procent av pojkarna och 74 procent av flickorna, i genomsnitt 68 procent, slutat gymnasiet eller gjort uppehåll året efter, 1998, under det att 25 procent av pojkarna och 18 procent av flickorna gick kvar på  
 IV-programmet 
  och bara 13 pro- cent av pojkarna och åtta procent av flickorna gått över till ett av de 16 nationella programmen (tabell 12). Både när det gäller avhoppen eller studieavbrotten efter årskurs ett och övergången till de nationella pro- grammen var elever som inte gått i grundskolan i Sverige betydligt sämre ställda än elever som avslutat högstadiet i en svensk skola (en grupp som dock också innehåller elever med invandrarbakgrund). 
 Den bild av invandrarelevernas ställning i gymnasieskolan vi får genom att granska rekryteringen till  
 IV-programmet 
  är dock långt ifrån fullständig. Om vi håller oss till de elever som går direkt vidare från årskurs nio till gymnasiets årskurs ett och sedan fortsätter i årskurs två, kommer invandrarelevernas utbildningsstrategier i gymnasieskolan i ett delvis annat ljus. Av tabell 23, som redovisar utbildningsvalen hos ele- ver med olika slags invandrarstatus (vi inkluderar bland dem även ele- ver med svenskfödda föräldrar), framgår att det program som de tidiga- re analyserna pekat ut som det mest prestigefyllda inom gymnasiesko- lan, NVNA, visserligen är det i antal elever räknat viktigaste utbild- ningsvalet i alla elevkategorier, men att elever födda utomlands och med ingen förälder född i Sverige prioriterar detta program något mer än andra (17,7 procent av gruppen). Bland flickorna i denna grupp val- de så många som 18,6 procent att studera på detta program, vilket kan jämföras med 17,7 procent av flickor som var födda i Sverige och med minst en förälder som också var född i landet. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 79 
  
 Tabell 23 
 . Utbildningsprogram årskurs två 1998 efter familjens invand- rarstatus 
 i 
  
 Elev född 
  
 Elev född 
  
 Elev och minst en 
  
 Elev men ingen 
  
 utomlands och 
  
 utomlands och 
  
 Bortfall för elev 
  
 förälder född i 
  
 förälder född i 
  
 minst en förälder 
  
 ingen förälder född 
  
 Sverige 
  
 Sverige 
 ii 
  
 född i Sverige 
  
 i Sverige 
 ii 
  
 och föräldrar 
  
 Totalt 
  
 n=71 490 
  
 n=4 088 
  
 n=1 559 
  
 n=4 773 
  
 n=28 
  
 n=81 938 
  
 NVNA 
  
 15,0 
  
 NVNA 
  
 15,0 
  
 SPSA 
  
 16,2 
  
 NVNA 
  
 17,7 
  
 SPEK 
  
 17,9 
  
 NVNA 
  
 15,1 
  
 SPSA 
  
 13,2 
  
 SPSA 
  
 12,9 
  
 NVNA 
  
 11,4 
  
 SPSA 
  
 12,2 
  
 SPSA 
  
 14,3 
  
 SPSA 
  
 13,2 
  
 SPEK 
  
 10,2 
  
 SPEK 
  
 10,7 
  
 SPEK 
  
 11,3 
  
 SPEK 
  
 11,1 
  
 OP 
  
 10,7 
  
 SPEK 
  
 10,3 
  
 NVTE 
  
 6,3 
  
 HP 
  
 7,6 
  
 BF 
  
 7,8 
  
 HP 
  
 8,8 
  
 NVNA 
  
 10,7 
  
 NVTE 
  
 6,2 
  
 SM 
  
 5,4 
  
 NVTE 
  
 5,2 
  
 ES 
  
 6,7 
  
 OP 
  
 7,5 
  
 FP 
  
 10,7 
  
 SM 
  
 5,3 
  
 BF 
  
 5,1 
  
 EC 
  
 5,2 
  
 HR 
  
 6,0 
  
 NVTE 
  
 5,6 
  
 SM 
  
 7,1 
  
 BF 
  
 5,0 
  
 ES 
  
 5,1 
  
 SM 
  
 5,1 
  
 HP 
  
 5,7 
  
 FP 
  
 5,0 
  
 NVTE 
  
 7,1 
  
 ES 
  
 4,9 
  
 HR 
  
 4,7 
  
 ES 
  
 4,2 
  
 OP 
  
 4,6 
  
 SM 
  
 4,3 
  
 NP 
  
 3,6 
  
 HP 
  
 4,6 
  
 EC 
  
 4,6 
  
 BF 
  
 3,8 
  
 SM 
  
 4,6 
  
 EC 
  
 4,0 
  
 IB 
  
 3,6 
  
 EC 
  
 4,5 
  
 HP 
  
 4,2 
  
 SPHU 
  
 3,5 
  
 MP 
  
 3,8 
  
 BF 
  
 3,3 
  
 ES 
  
 3,6 
  
 HR 
  
 4,5 
  
 FP 
  
 3,7 
  
 MP 
  
 3,5 
  
 NVTE 
  
 3,2 
  
 SPHU 
  
 3,0 
  
 EC 
  
 3,6 
  
 FP 
  
 3,7 
  
 MP 
  
 3,3 
  
 OP 
  
 3,5 
  
 EC 
  
 3,0 
  
 ES 
  
 2,7 
  
 BP 
  
 3,6 
  
 MP 
  
 3,2 
  
 NP 
  
 2,6 
  
 FP 
  
 3,4 
  
 SPHU 
  
 2,9 
  
 MP 
  
 2,3 
  
 BF 
  
 3,6 
  
 OP 
  
 2,9 
  
 SPHU 
  
 2,6 
  
 HR 
  
 3,2 
  
 SPE 
  
 2,6 
  
 HR 
  
 2,1 
  
 SPHU 
  
 SPHU 
  
 2,7 
  
 OP 
  
 2,6 
  
 SPE 
  
 2,3 
  
 FP 
  
 2,2 
  
 HV 
  
 1,9 
  
 SPE 
  
 SPE 
  
 2,4 
  
 SPE 
  
 2,5 
  
 IP 
  
 2,0 
  
 IP 
  
 1,4 
  
 IV 
  
 1,8 
  
 NVE 
  
 NP 
  
 2,4 
  
 IP 
  
 2,2 
  
 NVE 
  
 1,8 
  
 NVE 
  
 1,3 
  
 IP 
  
 1,5 
  
 MP 
  
 IP 
  
 2,1 
  
 BP 
  
 1,9 
  
 BP 
  
 1,7 
  
 NP 
  
 1,1 
  
 SPE 
  
 1,4 
  
 LP 
  
 BP 
  
 1,8 
  
 NVE 
  
 1,6 
  
 HV 
  
 1,6 
  
 IV 
  
 1,1 
  
 NVE 
  
 1,2 
  
 IVIK 
  
 NVE 
  
 1,6 
  
 HV 
  
 1,0 
  
 IV 
  
 1,3 
  
 BP 
  
 0,8 
  
 BP 
  
 0,9 
  
 IV 
  
 HV 
  
 1,0 
  
 EN 
  
 0,9 
  
 NP 
  
 0,9 
  
 LP 
  
 0,7 
  
 EN 
  
 0,5 
  
 IP 
  
 EN 
  
 0,8 
  
 IV 
  
 0,7 
  
 EN 
  
 0,5 
  
 EN 
  
 0,6 
  
 IB 
  
 0,4 
  
 HV 
  
 IV 
  
 0,8 
  
 LP 
  
 0,6 
  
 LP 
  
 0,5 
  
 HV 
  
 0,6 
  
 LP 
  
 0,4 
  
 HR 
  
 LP 
  
 0,6 
  
 IB 
  
 0,2 
  
 IB 
  
 0,4 
  
 IB 
  
 0,4 
  
 NP 
  
 0,3 
  
 HP 
  
 IB 
  
 0,3 
  
 IVIK 
  
 0,0 
  
 IVIK 
  
 0,1 
  
 IVIK 
  
 IVIK 
  
 0,1 
  
 EN 
  
 IVIK 
  
 0,0 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 i 
  
 U 
 ppgifter om elevens och föräldrarnas invandrarstaturs från  
 RTB-98. 
 ii 
 Inklusive bortfall för föräldrarna. 
 De statistiska register (bland annat det s.k.  
 RTB-registret) 
  som denna analys utgår från innehåller inte uppgifter om föräldrarnas yrken och tillåter med andra ord inte en granskning av skillnader i avseende på familjens invandrarstatus när hänsyns tas till elevernas sociala ursprung i övrigt. Om vi däremot väljer en indikator som dessa register faktiskt innehåller, föräldrarnas utbildningsnivå, ändras intressant nog inte den bild som framtonar i tabell 23 ovan, utan förstärks i stället något. Ta- bell 24 visar utbildningsvalen i årskurs två bland elever med olika in- vandrarstatus som kommit direkt från årskurs nio när skillnad gjorts mellan två utbildningsnivåer hos föräldrarna, å ena sidan högst folk- skola, å den andra en längre högskoleutbildning. Det bör observeras att den förra gruppen för kategorien elever födda utomlands och med minst en förälder född i Sverige är liten (n=52) och att de i tabellen redovisade andelstalen för denna kategori därför bör tolkas med försik- tighet. Om vi däremot jämför å ena sidan elever födda utomlands med båda föräldrarna också födda utomlands med å andra sidan elever föd- da i Sverige med minst en förälder född i Sverige, kan vi se att sats- ningen på de mer prestigefulla teoretiska gymnasieutbildningarna i bå- 
  
 80  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 da de redovisade utbildningskategorierna är större bland elever födda utomlands, dvs. huvudsakligen invandrarelever. Bland elever födda utomlands och med ingen förälder född i Sverige och med föräldrar som har högst folkskoleutbildning går cirka 30 procent på programmen SPSA, SPEK och NVNA, att jämföra med cirka 20 procent bland mot- svarande elever födda i Sverige och med minst en förälder född i lan- det. Bland flickorna valde exempelvis 18,3 procent bland invandrarele- verna i denna grupp  
 NVNA-programmet, 
  men bara hälften så många (9,9 procent) bland dem födda i Sverige och med minst en förälder född i landet. Bland elever med högutbildade föräldrar är skillnaderna för just  
 NVNA-programmets 
  del iögonenfallande. 36 procent av in- vandrareleverna i denna kategori valde detta program, vilket skall jäm- föras med 28 procent bland elever födda i Sverige och med minst en förälder född i landet. En viktig reservation bör dock göras mot detta resonemang. Det är sannolikt att familjer i Sverige med folkskola som högsta utbildningsnivå bland föräldrarna utgör en speciell (exempelvis i avseende på ålder och regional fördelning i landet) och också nume- rärt liten grupp och bara med tvekan kan jämföras med invandrarfa- miljer med motsvarande utbildning från hemländer där denna utbild- ningsnivå kanske motsvarar ett relativt sett betydligt högre utbildnings- kapital. 
 Det finns anledning att tro att avsevärda skillnader härvidlag finns mellan olika slags invandrargrupper och att en analys som tar hänsyn till både ursprungsland och invandringsår skulle nyansera bilden be- tydligt. Vidare tar den bild vi här redovisat för årskurs  
 2-elever 
  som kommit direkt från högstadiet ingen hänsyn till vilka skolor i en lokal eller regional kontext som invandrarelever är hänvisade till. Men med dessa reservationer kan kanske den hypotesen lanseras att invandrare- lever som inte sållats bort ur utbildningskonkurrensen på ett tidigt sta- dium, allmänt sett, tenderar att göra minst lika kraftiga investeringar i prestigefulla gymnasieprogram som elever med svensk bakgrund. Man bör dock komma ihåg att denna grupp invandrarelever antagligen är betydligt starkare selekterad än andra elevgrupper på motsvarande nivå (gymnasiets årskurs två). Den stora utsållningen av invandrarele- ver födda utomlands sker under det första gymnasieåret och många av dem lämnar skolan efter ett år på  
 IV-programmet. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 81 
  
 Tabell 24.  
 Utbildningsprogram årskurs två 1998 efter familjens invand- rarstatus 
 i 
  
 Elever vilkas föräldrars högsta utbildningsnivå är folkskola 
  
 Elev född 
  
 Elev född 
  
 Elev och minst en 
  
 Elev men ingen 
  
 utomlands och 
  
 utomlands och 
  
 förälder född i 
  
 förälder född i 
  
 minst en förälder 
  
 ingen förälder 
  
 Sverige 
  
 Sverige 
 ii 
  
 född i Sverige 
  
 född i Sverige 
 ii 
  
 Totalt 
  
 n=1 248 
  
 n=529 
  
 n=52 
  
 n=491 
  
 2 320 
  
 BF 
  
 10,5 
  
 HP 
  
 14,0 
  
 SPSA 
  
 17,3 
  
 HP 
  
 14,3 
  
 SPSA 
  
 10,3 
  
 SPSA 
  
 9,1 
  
 SPSA 
  
 11,3 
  
 NVNA 
  
 13,5 
  
 OP 
  
 11,6 
  
 HP 
  
 10,1 
  
 FP 
  
 8,6 
  
 NVNA 
  
 9,5 
  
 HP 
  
 9,6 
  
 SPSA 
  
 11,2 
  
 BF 
  
 8,3 
  
 HR 
  
 7,1 
  
 SPEK 
  
 8,9 
  
 SPEK 
  
 9,6 
  
 SPEK 
  
 11,0 
  
 SPEK 
  
 7,9 
  
 EC 
  
 7,1 
  
 EC 
  
 6,2 
  
 BF 
  
 7,7 
  
 NVNA 
  
 9,4 
  
 FP 
  
 6,8 
  
 HP 
  
 6,8 
  
 BF 
  
 5,7 
  
 HR 
  
 7,7 
  
 BF 
  
 5,5 
  
 NVNA 
  
 6,7 
  
 SPEK 
  
 6,3 
  
 SM 
  
 5,5 
  
 BP 
  
 5,8 
  
 HV 
  
 4,9 
  
 OP 
  
 6,6 
  
 OP 
  
 5,6 
  
 FP 
  
 5,1 
  
 EC 
  
 3,8 
  
 FP 
  
 4,7 
  
 EC 
  
 6,2 
  
 IP 
  
 5,2 
  
 OP 
  
 4,9 
  
 ES 
  
 3,8 
  
 EC 
  
 4,3 
  
 HR 
  
 5,3 
  
 NVNA 
  
 4,2 
  
 HR 
  
 4,0 
  
 MP 
  
 3,8 
  
 NVTE 
  
 3,7 
  
 SM 
  
 3,9 
  
 Elever vilkas föräldrars högsta utbildningsnivå är längre högskoleutbildning 
  
 Elev född 
  
 Elev född 
  
 Elev och minst en 
  
 Elev men ingen 
  
 utomlands och 
  
 utomlands och 
  
 förälder född i 
  
 förälder född i 
  
 minst en förälder 
  
 ingen förälder 
  
 Sverige 
  
 Sverige 
 ii 
  
 född i Sverige 
  
 född i Sverige 
 ii 
  
 Totalt 
  
 n=16 128 
  
 n=468 
  
 n=479 
  
 n=562 
  
 n=17 637 
  
 NVNA 
  
 28,0 
  
 NVNA 
  
 32,1 
  
 SPSA 
  
 18,4 
  
 NVNA 
  
 36,1 
  
 NVNA 
  
 28,0 
  
 SPSA 
  
 16,9 
  
 SPSA 
  
 16,0 
  
 NVNA 
  
 14,4 
  
 SPSA 
  
 11,4 
  
 SPSA 
  
 16,7 
  
 SPEK 
  
 10,9 
  
 SPEK 
  
 12,4 
  
 SPEK 
  
 11,3 
  
 SPEK 
  
 11,2 
  
 SPEK 
  
 11,0 
  
 NVTE 
  
 8,7 
  
 NVTE 
  
 6,4 
  
 BF 
  
 7,9 
  
 NVTE 
  
 9,1 
  
 NVTE 
  
 8,5 
  
 ES 
  
 6,2 
  
 ES 
  
 5,3 
  
 ES 
  
 7,9 
  
 SM 
  
 5,7 
  
 ES 
  
 6,2 
  
 SM 
  
 5,8 
  
 SPHU 
  
 4,9 
  
 HR 
  
 6,7 
  
 SPHU 
  
 3,9 
  
 SM 
  
 5,7 
  
 SPHU 
  
 3,3 
  
 NVE 
  
 3,4 
  
 SM 
  
 5,4 
  
 MP 
  
 3,2 
  
 SPHU 
  
 3,3 
  
 SPE 
  
 3,1 
  
 SM 
  
 3,4 
  
 NVTE 
  
 4,0 
  
 HP 
  
 3,0 
  
 SPE 
  
 3,0 
  
 NVE 
  
 2,6 
  
 EC 
  
 3,0 
  
 MP 
  
 3,8 
  
 ES 
  
 2,8 
  
 NVE 
  
 2,6 
  
 MP 
  
 2,4 
  
 SPE 
  
 3,0 
  
 OP 
  
 3,1 
  
 NVE 
  
 2,5 
  
 MP 
  
 2,4 
  
 i 
 Uppgifter om elevens och föräldrarnas invandrarstaturs från  
 RTB-98, 
  endast de tio viktigaste utbildningarna per grupp.  
 ii 
 Inklusive bortfall för föräldrarna. 
 Utbildningsval och den sammanhållna gymnasieskolan 
 Låt oss slutligen påminna om att de skillnader mellan skilda gruppers utbildningsval i gymnasiet som här belysts, har som följd att gymna- sieutbildningarna själva tenderar att befolkas av elever med ofta helt olika karaktäristika. Gymnasieskolans olika utbildningar och program utgör ett rum med så stora avstånd att den bara med stora reservationer kan kallas för sammanhållen. Om vi betraktar den första av de dimen- sioner som diskuterats ovan, skillnader mellan könen, finner vi att pro- grammen SPHU, OP, HV och BF i årskurs två läsåret 1998/99 alla tog emot över 70 procent flickor, medan programmen BP, EC, FP, EN, IP, NVTE hade minst 70 procent pojkar som elever. På bara sex pro- gram/grenar var skillnaden mellan andelen flickor och andelen pojkar 
  
 82  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 mindre än tio procentenheter. När det gäller elevernas medelbetyg från högstadiet var det lilla  
 IB-programmet 
  det mest selektiva med en fjär- dedel av eleverna med ett medelbetyg på minst 4,5, följt av NVNA med ungefär sexton procent av eleverna i denna kategori. De minst selektiva utbildningarna med avseende på betyg var IP, BP och FP, där mer än en tredjedel av eleverna hade betyg under 2,5. 
 35  
 Beträffande elevernas so- ciala ursprung var återigen det i antal elever räknat blygsamma IB- programmet det mest selektiva: nästan hälften av eleverna (43 procent) hade sitt ursprung i familjer som här klassificerats som tillhörande den högre klassen. Därnäst kom NVNA med en tredjedel av sina elever, NVTE med en fjärdedel och de olika grenarna på SP med ungefär en femtedel. På sju program kom minst en femtedel av eleverna från fa- miljer tillhörande den lägre arbetarklassen: LP (28 procent), IP (27 procent), FP (26 procent), OP (25 procent), BP (24 procent), BF (23 procent) och HP (22 procent). Som framgår av dessa siffror utgjorde de mest selektiva programmen en utbildningsvärld som hade mycket lite eller ingenting gemensamt med den som de minst selektiva program- men representerade. De skillnader som här antytts gäller utbildnings- programmen som sådana, på nationell nivå, när ingen hänsyn tagits till lokala skillnader. Det bör understrykas att de både kan förstärkas och försvagas av en boendesegregation som ser olika ut i olika geografiska områden. När det geografiska rummet präglas av en särskilt ojämn för- delning av sociala grupper med skilda mått av tillgångar, vilket är fallet exempelvis i Stockholmsregionen, förstärks som regel elitutbildningar- nas selektiva karaktär. 
  
 1.3.6 
  
 Profileringen av gymnasieskolan i Stockholmsregionen 
  
 Den nya gymnasiereformen från 1991 har givit större möjligheter att etablera nya skolor med andra huvudmän än kommun, landsting och stat. Skolorna har också fått större frihet att inrätta egenkomponerade program, s.k. profilprogram, dvs. lokala varianter av de nationella pro- grammen. Etablerandet av friskolor är fortfarande ett relativt begränsat fenomen inom gymnasieskolan – endast tre procent av gymnasieele- verna gick 1998 i en friskola och närmare hälften av alla kommuner saknade friskolor. Men tendensen är tydlig. Friskolorna har expanderat kraftigt under  
 1990-talet 
  och framför allt under dess senare hälft. Läs- året 1992/93 fanns det 16 fristående gymnasieskolor (varav tio låg i 
  
 35  
 Eftersom vi här utgår från årskurs  
 2-elever 
  har  
 IV-programmet 
  inte tagits med i jämförelsen. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 83 
  
 Stockholm, fyra i Göteborg samt två i övriga städer) av totalt drygt 600 skolor och andelen elever som gick i en friskola var totalt sett endast 0,8 procent. Två läsår senare, 1994/95, hade antalet friskolor ökat till 37 (varav sexton i Stockholm, fyra i Göteborg och resterande 17 sprid- da på övriga städer – ökningen var således mest markant i andra städer än Stockholm och Göteborg). Andelen elever i fristående skolor hade också ökat något och nådde 1,2 procent. (SOU 1995:113, s.  
 16-20) 
 36 
  
 Läsåret 1998/1999 hade denna andel som sagt ökat till tre procent och antalet friskolor var 86, men kanske än mer signifikant för den kom- mande utvecklingen är antalet ansökningar om att få starta friskolor. Nittio ansökningar låg på Skolverkets bord i slutet av 1999. Även om friskolor på gymnasienivå i Sverige utgör ett relativt blygsamt inslag, finns tydliga regionala skillnader. Friskolor är i första hand ett stor- stadsfenomen, vilket kan förklaras med att det krävs ett omfattande (och differentierat) totalt elevunderlag för att det skall finnas utrymme för etablerandet av fristående skolor. Vi finner i Stockholms län den högsta andelen elever som går i friskolor (6,6 procent av eleverna i Stockholms län gick 1997 i en friskola; motsvarande siffra för 1998 är 8,5 procent) och vi finner också den största geografiska koncentratio- nen av profilerade gymnasieprogram. Det är huvudskälet till att vi i detta avsnitt valt att studera Storstockholmsregionen i detalj. 
 Det är viktigt att poängtera att friskolor och profilprogram inte kan förstås utifrån monografiska studier av enskilda skolor, utan får sin mening genom de positioner de intar i det system av relationer mellan skolor och program som gymnasieskolan utgör. Vi kommer därför i vår analys att ägna en hel del utrymme åt att konstruera rummet av gymna- sieutbildningar i Stockholm – rummet av relationer mellan skolor och utbildningsprogram – och därvid i synnerhet fokusera på hur detta rum förhåller sig till vad vi kan kalla det sociala rummet, de positioner soci- ala grupper med olika slags kulturella, sociala och materiella tillgångar intar i förhållande till varandra. Innan vi tar oss an denna uppgift kan det dock vara på sin plats att ge en generell bild av hur just friskolorna 
  
 36  
 Det är dock svårt att direkt jämföra skolor före och efter riksdagsbeslutet 1993 då fristående gymnasieskolor fick lagstadgad rätt till ekonomiskt bidrag från elevens hemkommun (de nya bestämmelserna i skollagen började tillämpas 1 juli 1994). Beslutet innebar att det görs skillnad mellan fristående skolor och kompletterande skolor. Den första gruppen är likvärdig med kommunala skolor med nationella eller specialutformade program, till skillnad från den senare gruppen (där undervisning i samtliga kärnämnen saknas) vars utbild- ningar utgör komplement till den gängse gymnasieskolan. Före beslutet betrak- tades samtliga fristående skolor som en enhetlig grupp, visserligen i statistiken separerad i skolor med statsbidrag och skolor enbart ställda under statlig insyn. 
  
 84  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 förhåller sig till de kommunala skolorna i gymnasieskolan på en aggre- gerad nationell nivå när det gäller de program de erbjuder, det slags elever de rekryterar och det värde som utbildningsinvesteringar de till- mäts av sociala grupper med olika mängd och art av tillgångar. 
 Friskolor och kommunala skolor i ett nationellt perspektiv 
 Låt oss först understryka att den följande analysen avser skillnader mellan friskolor och kommunala skolor på nationell nivå och alltså inte tar hänsyn till de särdrag exempelvis rekryteringen till friskolor even- tuellt kan ha i en bestämd del av Sverige eller i en specifik lokal geo- grafisk kontext. Med detta i minnet kan vi konstatera att det allmänt sett (tabell 25) finns betydande skillnader mellan friskolor och kom- munala skolor i avseende på de program skolorna erbjuder. För frisko- lorna är de specialutformade programmen (här kallat  
 SM-programmet) 
  de viktigaste, de program som ger störst möjligheter för skolan och ele- verna att på egen hand komponera kursinnehållet. Var fjärde friskole- elev (26,3 procent) läser på detta program, att jämföra med ungefär var tjugonde elev (4,7 procent) på de kommunala skolorna. Därefter följer för friskolornas del de två stora studieförberedande utbildningarna SPSA (17,8 procent) och NVNA (17,3 procent). Anmärkningsvärt är även att mediaprogrammet (MP) har en så stark ställning. Drygt var tionde elev (12,6 procent) går denna utbildning, medan motsvarande andel för de kommunala skolorna är 3,0 procent. Den femte utbildning i betydelse på de gymnasiala friskolorna är SPEK (11,3 procent), som är ungefär lika stort som på de kommunala gymnasieskolorna (10,2 procent). Ett av de mer betydande studieförberedande programmen – den tekniska grenen av det naturvetenskapliga programmet, NVTE – finns anmärkningsvärt nog överhuvud taget inte representerat på friskolorna, vilket också är fallet för de engelsktalande inriktningarna av SP och NV, dvs. SPE och NVE. Gymnasieprogram av icke studie- förberedande karaktär, dvs. program som i huvudsak motsvarar de tidi- gare s.k. praktiska gymnasielinjerna, är med undantag av MP och HV underrepresenterade på friskolorna och vissa av dem – BF, EC, EN, LP samt IV och IVIK – förekommer där inte alls. Om vi räknar med även de utbildningar inom SM som kan sägas ha en yrkesförberedande ka- raktär 
 37 
 , går totalt sett 25 procent av friskoleeleverna på yrkesförbere- dande program, medan motsvarande andel för elever inom den kom- 
  
 37  
 De registreringsuppgifter för specialutformade programmen som denna ana- lys bygger på tillåter bara för en relativt liten grupp av de registrerade att åt- skillnad görs mellan studieförberedande och yrkesförberedande studieinrikt- ningar. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 85 
  
 munala skolan är 44,5 procent. Om vi på samma sätt räknar med de utbildningar inom SM som kan sägas vara studieförberedande, är an- delen elever på studieförberedande program lika stor på friskolorna som på de kommunala skolorna, 53 procent. Däremot återfinns en be- tydligt högre andel av friskoleeleverna, 22 procent, på övriga SM- utbildningar, att jämföra med 2,5 procent för elever inom den kommu- nal gymnasieskolan. 
 Hur skall denna skillnad i programutbud förstås? En förklaring kan vara att de studieförberedande programmen och utbildningar inom SM vanligtvis är betydligt billigare än andra och därför en mer ekonomiskt fördelaktig affär för friskolorna. En annan förklaring står som vi skall se sannolikt att finna i den speciella karaktär rekryteringen till friståen- de skolor har, jämförd med den till de kommunala skolorna. 
  
 Tabell 25 
 . Antal och andelar elever i årskurs två 1998 och som gått ut grundskolan 1997 per program fördelade på fristående skolor och kommunala skolor 
  
 Fristående skolor 
  
 Kommunala skolor 
  
 Totalt 
  
 % kol. 
  
 % rad 
  
 % kol. 
  
 % rad 
  
 % kol. 
  
 n 
  
 2 096 
  
 79 842 
  
 81 938 
  
 SM 
  
 4 337 
  
 26,3 
  
 12,7 
  
 4,7 
  
 87,3 
  
 5,3 
  
 SPSA 
  
 10 777 
  
 17,8 
  
 3,5 
  
 13,0 
  
 96,5 
  
 13,2 
  
 NVNA 
  
 12 347 
  
 17,1 
  
 2,9 
  
 15,0 
  
 97,1 
  
 15,1 
  
 MP 
  
 2 661 
  
 12,6 
  
 10,0 
  
 3,0 
  
 90,0 
  
 3,2 
  
 SPEK 
  
 8 410 
  
 11,3 
  
 2,8 
  
 10,2 
  
 97,2 
  
 10,3 
  
 HR 
  
 3 709 
  
 2,6 
  
 1,5 
  
 4,6 
  
 98,5 
  
 4,5 
  
 NP 
  
 1 952 
  
 2,1 
  
 2,3 
  
 2,4 
  
 97,7 
  
 2,4 
  
 OP 
  
 2 406 
  
 1,9 
  
 1,6 
  
 3,0 
  
 98,4 
  
 2,9 
  
 SPHU 
  
 2 186 
  
 1,7 
  
 1,6 
  
 2,7 
  
 98,4 
  
 2,7 
  
 ES 
  
 4 049 
  
 1,5 
  
 0,8 
  
 5,0 
  
 99,2 
  
 4,9 
  
 HV 
  
 859 
  
 1,3 
  
 3,3 
  
 1,0 
  
 96,7 
  
 1,0 
  
 HP 
  
 3 790 
  
 1,1 
  
 0,6 
  
 4,7 
  
 99,4 
  
 4,6 
  
 IB 
  
 207 
  
 1,1 
  
 11,1 
  
 0,2 
  
 88,9 
  
 0,3 
  
 BP 
  
 1 491 
  
 0,5 
  
 0,7 
  
 1,9 
  
 99,3 
  
 1,8 
  
 FP 
  
 3 032 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 3,8 
  
 99,6 
  
 3,7 
  
 IP 
  
 1 726 
  
 0,4 
  
 0,5 
  
 2,2 
  
 99,5 
  
 2,1 
  
 BF 
  
 4 098 
  
 5,1 
  
 100,0 
  
 5,0 
  
 EC 
  
 3 725 
  
 4,7 
  
 100,0 
  
 4,5 
  
 EN 
  
 676 
  
 0,8 
  
 100,0 
  
 0,8 
  
 LP 
  
 509 
  
 0,6 
  
 100,0 
  
 0,6 
  
 NVE 
  
 1 290 
  
 1,6 
  
 100,0 
  
 1,6 
  
 NVTE 
  
 5 060 
  
 6,3 
  
 100,0 
  
 6,2 
  
 SPE 
  
 1 992 
  
 2,5 
  
 100,0 
  
 2,4 
  
 IV 
  
 622 
  
 0,8 
  
 100,0 
  
 0,8 
  
 IVIK 
  
 27 
  
 0,0 
  
 100,0 
  
 0,0 
  
 Totalt 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad 
 . 
  
 86  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Som framgår av tabell 26 skiljer sig den sociala rekryteringen till friskolor från den till kommunala skolor. 
 38  
 Grovt uttryckt är de gymna- siala friskolorna främst en angelägenhet för samhällets eliter. Om vi använder en endimensionell indelning i sociala grupper, är den mest överrepresenterade gruppen elever på friskolorna den som har ursprung i den högre klassen. Dessa elever utgör här en tredjedel av elevkåren (30,1 procent), att jämföra med en knapp femtedel på de kommunala skolorna (17,5 procent). Chansen för en elev med ursprung i det som här kallats den högre klassen att gå på en friskola är nästan dubbelt så stor som sannolikheten för en elev med ursprung i medelklassen (4,3 procent respektive 2,5 procent av alla elever i landet i de två kategori- erna) och nästan tre gånger så stor som för elever med ursprung i högre och lägre arbetarklassen (1,3 procent resp. 1,8 procent). En finare ana- lys av vilka sociala grupper som i högre grad än andra sätter sina barn i friskolor visar att jurister (8,7 procent), läkare (5,7 procent), högre tjänstemän i privat sektor (4,5 procent), företagsledare (4,5 procent) universitetslärare (4,1 procent) och journalister (4,1 procent) är mer företrädda än andra – med andra ord yrkesgrupper som ofta besitter ett omfattande utbildningskapital. Vi kan också notera att dessa grupper representerar båda polerna inom den högre klassen. Den kulturella po- len är representerad av universitetslärare och journalister och i viss mån läkare, medan företagsledare, högre tjänstemän i privat sektor och till viss del jurister representerar den ekonomiska polen. Om vi använ- der utbildningsnivå som kriterium, finner vi ett liknande mönster. Ele- ver med föräldrar med hög utbildningsnivå är klart överrepresenterade på landets friskolor. Över 60 procent av eleverna har föräldrar med en kortare eller längre universitetsutbildning (inklusive forskarutbildning), under det att motsvarande andel för de kommunala skolorna är dryga 40 procent. Sannolikheten för en elev med föräldrar som har gått en forskarutbildning att gå på en friskola är ungefär fyra eller fem gånger större än sannolikheten för en elev med folk- eller grundskoleutbildade föräldrar (6,7 procent, respektive 1,3 procent och 1,2 procent av alla elever i respektive grupper). 
 Friskolorna på gymnasienivå, i likhet med dem på grundskolenivå, är också i högre grad en angelägenhet för elever med någon form av invandrarbakgrund än för andra elever. Men det är talande att undantag här bör göras för elever som är födda utomlands och som inte har nå- gon förälder som är född i Sverige – på friskolorna utgör dessa elever i 
  
 38  
 Återigen är det nödvändigt att påpeka att denna jämförelse har vissa begräns- ningar i och med att friskolorna är mest vanligt förekommande i storstadsregio- nerna där framför allt invandrargrupper och högutbildade är överrepresentera- de. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 87 
  
 själva verket en något lägre andel än på de kommunala skolorna. Detta bör sannolikt tolkas så att invandrarelever med svag förankring i Sveri- ge och med föga tillgång till ett erkänt socialt och kulturellt kapital också har relativt sett svårare än andra elever med invandrarbakgrund att utnyttja den möjlighet friskolor med invandrarprofil kan erbjuda för invandrarelever att finna ett kulturellt adekvat alternativ till den kom- munala skolan. 
 Om vi till sist ser till elevernas tidigare skolkarriär, kan vi konstate- ra att elever med höga grundskolebetyg är klart överrepresenterade in- om friskolorna. Sannolikheten att gå i en friskola är fyra gånger större för elever med riktigt höga avgångsbetyg från grundskolan (betyg över 4,4) än för genomsnittseleven och tio gånger större än för elever med avgångsbetyg i högstadiet under 2,5. Elever med högstadiebetyget 4,0 och högre utgör drygt 40 procent av elevkåren på friskolorna, men bara cirka 18 procent av den på de kommunala skolorna. Vi kan också note- ra att elever som gått i en fristående grundskola i betydligt större ut- sträckning än elever som gått i en kommunal grundskola väljer att söka sig till gymnasiala friskolor. Var fjärde elev som gått i en fristående grundskola går vidare till en fristående gymnasieskola, medan endast en av 50 bland de elever som har gått i en kommunal grundskola byter skoltyp i gymnasiet. 
 En rimlig slutsats är att de särskiljande drag vi kan finna i de gym- nasiala friskolornas programutbud – frånvaron av yrkesinriktade pro- gram, satsningen på specialdesignade utbildningar inom SM – måste förstås i relation till samma skolors likaledes särskiljande rekrytering av elever. Å ena sidan betingar utbudet av program rekryteringen. Vi vet att just elever med höga betyg, med ett högt socialt ursprung och vilkas föräldrar har en hög utbildningsnivå är överrepresenterade på studieförberedande utbildningar (och underrepresenterade på yrkesför- beredande utbildningar) och mer än andra elevgrupper vet att utnyttja gymnasieskolans möjligheter att skräddarsy mer individuellt anpassade utbildningar på det sätt som kan ske inom SM. Friskolorna behöver inte medvetet inrikta sig mot detta slags elever för att de program de erbju- der ändå skall locka till sig just dem. Att exempelvis mediaprogrammet är så starkt representerat på friskolorna kan antagligen förklaras med att media är ett område där vikten av kontakter med mediavärlden, en lärar- och elevkultur som gissningsvis ofta sätter individualiteten i hög- sätet och behovet av viss frihet från den kommunala skolans regelsys- tem, t. ex. när det gäller lärarrekrytering, får initiativtagarna att mer än vad som gäller för andra program söka sig bort från den kommunala skolan. Men när ett mediaprogram på en friskola väl är etablerat, söker sig i hög grad elever med medelklassbakgrund, inte minst flickor, dit och sällan elever med blygsam social härkomst. På samma sätt behöver 
  
 88  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 inte initiativtagarna till en friskola med en särskilt intellektuellt krä- vande variant av naturvetenskapligt program vara inriktade på att re- krytera elever från de intellektuella fraktionerna av den högre klassen, men sannolikheten att just detta slags elever skall dominera rekryte- ringen är stor. Det är med andra ord begripligt att friskolorna, som i olika former strävar efter att vara distinktiva på sina områden, främst är en angelägenhet för kulturellt och socialt starka grupper. Å andra sidan betingar också rekryteringen till friskolorna deras programutbud. När en skola, en lärargrupp eller ett företag med intressen inom skolbran- schen utforskar möjligheten att skapa en friskola med en viss inriktning som kan överleva ekonomiskt, vänder de sig mer eller mindre medvetet mot elevgrupper bland vilka de rimligtvis kan förvänta sig ett intresse för utbildningen, en marknad. I synnerhet när det gäller skolor som drivs som – eller av – företag är denna marknadsorientering gissnings- vis tämligen medveten. Man vänder sig till grupper med krav på att deras utbildningsinvestering skall ge fördelar i utbildningskonkurren- sen och som i valet av friskola söker en särskiljande utbildning som är konkurrenskraftig inom det utbildningsområde det gäller, en konkur- rensfördel som i sin tur kan uppnås bara genom en förhållandevis stark selektion av de elever som vinner inträde. Dessa grupper är med få un- dantag de sociala eliterna. I den meningen styr förmodligen rekryte- ringsunderlaget till friskolorna deras utbud av utbildningsprogram. Det är sannolikt kännetecknande att vi ännu så länge inte fått en friskola med inriktning mot  
 IV-programmet, 
  låt vara att detta program formellt sett är tänkt som ett förberedande sådant som skall lotsa eleverna in på de andra nationella utbildningsprogrammen. Vid sidan av detta for- mella hinder för skapandet av en sådan friskola, utgör själva den po- tentiella målgruppen bland gymnasieeleverna en effektivt broms. Som marginaliserad och resurssvag gör den motsatsen till att tillvarata sina intressen i utbildningskonkurrensen och utgör därför heller ingen mål- grupp för andra än de kommunala skolor vilkas uppdrag det är att förse dem med utbildning. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 89 
  
 Tabell 26 
 . Elever i årskurs två i gymnasieskolan 1998 och som gått ut grundskolan 1997, fördelning på fristående och kommunala skolor 
 i 
  
 Friskolor 
  
 Kommunala skolor 
  
 Totalt 
  
 % kol. 
  
 % rad 
  
 % kol. 
  
 % rad 
  
 % kol. 
  
 n 
  
 2 096 
  
 79 842 
  
 81 938 
  
 Kön 
  
 Pojkar 
  
 41 377 
  
 43,2 
  
 2,2 
  
 50,7 
  
 97,8 
  
 50,5 
  
 Flickor 
  
 40 561 
  
 56,8 
  
 2,9 
  
 49,3 
  
 97,1 
  
 49,5 
  
 Totalt 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 Typ av grundskola 
  
 Kommunal grundskola 
  
 80 698 
  
 85,4 
  
 2,2 
  
 98,8 
  
 97,8 
  
 98,5 
  
 Fristående grundskola 
  
 1 240 
  
 14,6 
  
 24,6 
  
 1,2 
  
 75,4 
  
 1,5 
  
 Totalt 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 Medelbetyg 
  
 Ej betyg 
  
 330 
  
 3,2 
  
 20,3 
  
 0,3 
  
 79,7 
  
 0,4 
  
 0,1-2,4 
  
 7 193 
  
 2,8 
  
 0,8 
  
 8,9 
  
 99,2 
  
 8,8 
  
 2,5-2,9 
  
 14 306 
  
 6,5 
  
 1,0 
  
 17,7 
  
 99,0 
  
 17,5 
  
 3,0-3,4 
  
 23 917 
  
 18,4 
  
 1,6 
  
 29,5 
  
 98,4 
  
 29,2 
  
 3,5-3,9 
  
 21 115 
  
 25,8 
  
 2,6 
  
 25,8 
  
 97,4 
  
 25,8 
  
 4,0-4,4 
  
 11 662 
  
 27,9 
  
 5,0 
  
 13,9 
  
 95,0 
  
 14,2 
  
 4,5-5,0 
  
 3 387 
  
 15,4 
  
 9,5 
  
 3,8 
  
 90,5 
  
 4,1 
  
 Annat betyg 
  
 28 
  
 0,0 
  
 100,0 
  
 0,0 
  
 Total 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 Social klass 
  
 Internt bortfall 
  
 2 125 
  
 2,4 
  
 2,4 
  
 2,6 
  
 97,6 
  
 2,6 
  
 Högre klass 
  
 14 568 
  
 30,1 
  
 4,3 
  
 17,5 
  
 95,7 
  
 17,8 
  
 Medelklass 
  
 29 508 
  
 35,7 
  
 2,5 
  
 36,0 
  
 97,5 
  
 36,0 
  
 Lägre medelklass 
  
 13 442 
  
 13,9 
  
 2,2 
  
 16,5 
  
 97,8 
  
 16,4 
  
 Högre arbetarklass 
  
 8 782 
  
 5,5 
  
 1,3 
  
 10,9 
  
 98,7 
  
 10,7 
  
 Lägre arbetarklass 
  
 11 193 
  
 9,5 
  
 1,8 
  
 13,8 
  
 98,2 
  
 13,7 
  
 Externt bortfall 
  
 2 320 
  
 2,8 
  
 2,5 
  
 2,8 
  
 97,5 
  
 2,8 
  
 Totalt 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 Föräldrarnas högsta utbildning 
  
 Ingen uppgift 
  
 1 931 
  
 2,2 
  
 2,4 
  
 2,4 
  
 97,6 
  
 2,4 
  
 Folkskola 
  
 2 320 
  
 1,4 
  
 1,3 
  
 2,9 
  
 98,7 
  
 2,8 
  
 Grundskola 
  
 5 962 
  
 3,4 
  
 1,2 
  
 7,4 
  
 98,8 
  
 7,3 
  
 Gymnasium, högst två år 
  
 25 682 
  
 18,9 
  
 1,5 
  
 31,7 
  
 98,5 
  
 31,3 
  
 Gymnasium, tre år 
  
 11 246 
  
 12,4 
  
 2,3 
  
 13,8 
  
 97,7 
  
 13,7 
  
 Universitets- och högskoleutb., kortare än 
  
 15 742 
  
 21,0 
  
 2,8 
  
 19,2 
  
 97,2 
  
 19,2 
  
 tre år 
  
 Universitets- och högskoleutb., minst tre år 
  
 17 637 
  
 36,0 
  
 4,3 
  
 21,1 
  
 95,7 
  
 21,5 
  
 Forskarutbildning 
  
 1 418 
  
 4,5 
  
 6,7 
  
 1,7 
  
 93,3 
  
 1,7 
  
 Totalt 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 Familjens invandrarstatus 
  
 Elev och minst en förälder född i Sverige 
  
 71 490 
  
 86,3 
  
 2,5 
  
 87,3 
  
 97,5 
  
 87,2 
  
 Elev men ingen förälder född iSverige 
 ii 
  
 4 088 
  
 6,2 
  
 3,2 
  
 5,0 
  
 96,8 
  
 5,0 
  
 Elev f utomlands och minst 1 förälder f i 
  
 1 559 
  
 2,4 
  
 3,3 
  
 1,9 
  
 96,7 
  
 1,9 
  
 Sverige 
  
 4 773 
  
 5,0 
  
 2,2 
  
 5,8 
  
 5,8 
  
 Elev f utomlands och ingen förälder f i 
  
 97,8 
  
 Sverige 
 ii 
  
 Ej svar för elev och föräldrar 
  
 28 
  
 0,1 
  
 10,7 
  
 0,0 
  
 89,3 
  
 0,0 
  
 Totalt 
  
 81 938 
  
 100 
  
 2,6 
  
 100 
  
 97,4 
  
 100 
  
 i 
 Efter kön, medelbetyg, socialt ursprung  
 (FoB-90), 
  familjens högsta utbildningsnivå  
 (RTB-98), 
  familjens invandrarstatus  
 (RTB-98) 
  och typ av grundskola.  
 ii 
 Ej svar för föräldrarna inkluderade i denna kategori.  
 Fet stil  
 markerar att gruppen är överrepresenterad. 
  
 90  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Det sociala rummet och fältet av gymnasieutbildningar i 
 Stockholm 
 En analys av rekryteringen till de gymnasiala friskolorna på en aggre- gerad nationell nivå är som vi påpekat problematisk, eftersom de ut- bildningsinvesteringar som görs i dem får sin fulla innebörd först i den lokala eller regionala kontext i vilken de utgör ett alternativ. Samma sak gäller de s.k. profilerade program som kommit att utgöra en allt viktigare del av gymnasieskolan. För att kunna ge en bild av vad denna profilering – profilerade program och friskolor – innebär för gymnasie- skolans struktur har vi därför valt att analysera den i ett specifik geo- grafiskt område. Stockholms län har varit ett naturligt val eftersom friskolorna där är som mest frekventa. 
 39  
 Eftersom både valet av gymna- sieprogram och valet av skola är föremål för analys, har ett dataregister skapats där analysenheten är program och gren per skola. NVNA- grenen på Kungsholmens gymnasium utgör exempelvis en enhet och  
 SPHU-grenen 
  på samma gymnasium en annan. Utifrån kriteriet att varje analysenhet skall omfatta minst tio individer har 441 analysen- heter av detta slag skapats på grundval av ett register som omfattar samtliga elever i årskurs två 
 40  
 i Stockholms län. För varje analysenhet har en rekryteringsprofil konstruerats som bland annat tar hänsyn till elevernas sociala ursprung, klassificerat i 34 olika kategorier på grund- val av deras föräldrarnas yrkespositioner (om klassificeringen av soci- alt ursprung, se Appendix nedan). Poängen med denna klassificering har varit att undvika en endimensionell representation av det sociala rummet i en enda hierarkisk skala och i stället ge visst utrymme åt vad vi kan kalla för horisontella sociala skillnader mellan sociala grupper och mellan de skilda arter av tillgångar eller kapital på vilka de grundar sina ställningar. Vidare har ett antal ytterligare indikatorer använts när 
  
 39 
  
 Det förtjänas att nämnas att inte alla kommuner i Stockholms län har fristå- ende skolor; av Stockholms läns 25 kommuner fanns det läsåret 1998/1999 friskolor i tolv kommuner. Om vi ser till andelar elever inom kommunens gym- nasieskolor som går i fristående skolor har Sigtuna den högsta andelen (34 pro- cent) följd av Danderyd (30 procent), Nacka (13 procent) och Sollentuna (13 procent). Stockholms kommun, som är den i särklass största kommunen, har det högsta antalet friskolor, 14 stycken, medan de flesta övriga kommuner med friskolor endast har en friskola i kommunen. 
  
 40 
  
 Inte förrän i årskurs två registreras gymnasieelevernas val av gren inom de nationella programmen. Först då framträder skillnader i rekrytering mellan t.ex. naturvetenskaplig och teknisk gren på det naturvetenskapliga programmet, mellan samhällsvetenskaplig, ekonomisk och humanistisk gren på det samhälls- vetenskapliga programmet eller mellan nationella (till vilka de ovan nämnda hör) och lokala, s.k. profilerade grenar av samma program. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 91 
  
 rekryteringsprofilerna skapats för de 441 enskilda utbildningar som utgör rummet av gymnasieutbildningar i Stockholm, exempelvis ele- vernas kön, deras medelbetyg och tillval i högstadiet, föräldrarnas ut- bildning och inkomst och familjens boendeförhållanden. Elevernas eventuella invandrarbakgrund mäts som vi skall se främst av att upp- gifter om familjen helt eller delvis saknas i Folk- och bostadsräkningen från 1990, samt av uppgifter om föräldrarnas födelseland i RTB- registret. När relationerna mellan utbildningarna analyseras, eller rätta- re sagt strukturen av relationer mellan dem, har olika aspekter av dessa rekryteringsprofiler lyfts fram, beroende på det fokus analysen har. Ett viktig instrument i analysen av relationerna mellan utbildningarnas re- kryteringsprofiler har varit korrespondensanalys. 
 Några inledande ord om hur korrespondensanalysen fungerar kan behövas. 
 41  
 Analysmetoden utgår från en matris där utbildningarna utgör individerna (eller raderna) och egenskaperna hos de elever som fre- kventerar dem, alltså det vi här kallat rekryteringsprofilen, utgör vari- ablerna (kolumnerna), i vår analys främst deras sociala ursprung men också deras kön, medelbetyg och tillvalsämnen i högstadiet, deras för- äldrars inkomst och utbildning, osv. Korrespondensanalysen jämför relationerna mellan å ena sidan de olika individerna på grundval av deras värden på variablerna (exempelvis hur fördelningen av eleverna utifrån de sociala grupperna ser ut) och å andra sidan relationerna mellan variablerna på grundval av deras fördelning på individerna (hur eleverna i en viss social grupp fördelar sig på de olika utbildningarna). Denna jämförelse ger med andra ord inte bara en bild av hur utbild- ningarna skiljer sig från eller liknar varandra, utan också av skillnader och likheter mellan elever med olika egenskaper, exempelvis med olika socialt ursprung eller med olika medelbetyg från högstadiet, med avse- ende på vilka utbildningar dessa grupper söker sig till eller utesluts från. Eftersom vi här i det närmaste rör oss med en totalpopulation av en ålderskohort barn i Stockholmsområdet, analyserar vi med andra ord också utbildningsstrategierna inom de sociala grupper eleverna kom- mer från. Analysen sammanfattar de skillnader den finner mellan indi- viderna (utbildningarna) och mellan variablerna (de sociala grupper som frekventerar dessa utbildningar) som geometriska avstånd vilka kan projiceras som axlar i ett mångdimensionellt rum där den första axeln eller dimensionen utgör det första, mest lyckad försöket till sam- manfattning, den andra axeln eller dimensionen utgör det därnäst mest optimala (givet den första axeln), osv. Rummet av relationer mellan individerna eller utbildningarna är med andra ord oskiljbart från rum- met av relationer mellan variablerna eller de sociala grupperna. Vi 
  
 41  
 För en tekniskt orienterad introduktion, se Hjellbrekke 1999. 
  
 92  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 kommer emellertid till en början att behandla de två rummen var för sig, dvs. studera relationerna mellan variablerna för sig och relationer- na mellan individerna för sig – å ena sidan rummet av de sociala grup- per som använder gymnasieskolans utbildningar på olikartade sätt, å andra sidan rummet av utbildningar så som detta struktureras av den användning de sociala grupperna gör av dem. 
  
 Graf 1 
 . Rummet av elever, definierade efter socialt ursprung (34 grup- per), på Stockholmsregionens gymnasieutbildningar, årskurs två, 1998, dimension 1 och 2 
 Egenvärde för axel 1: 0,2662, egenvärde för axel 2: 0,1235. Totalt förklarad varians 1,2. 
  
 22, 
  
 1 
  
 Forskarutb. 
  
 Butler 
  
 51% 
  
 Jurister 
  
 Läkare 
  
 Fet stil:  
 aktiva varialer 
  
 Universitetslärare 
  
 Kursiv stil: illustrativa variabler 
  
 Ink10 
  
 Gomez. 4,0 
  
 -4,4 
  
 Storleken och formen på de aktiva 
  
 Rum8 
  
 Ämneslärare 
  
 variablerna visar deras betydelse 
  
 Företagsledare 
  
 Civilingenjörer 
  
 för konstruktionen av grafen 
  
 Längre högsk.utb. 
  
 Högre tj.män, priv. sektor 
  
 Rum7 
  
 Konstproducent 
  
 Högre tj.män, off . sektor 
  
 Journalister 
  
 Gomez. annat 
  
 Officerer 
  
 Tyska 
  
 Franska 
  
 Friskola, gy 
  
 Friskola, gr 
  
 Tj.män på mellannivå, priv. sektor 
  
 Ink9 
  
 Mbet. 
  
 3,5-3,9 
  
 Tj.män 
  
 på mellannivå, off. sektor 
  
 Rodriguez 
  
 Kortare högsk.ut. 
  
 F.år 1982 
  
 Radhus 
  
 Handelsmän 
  
 Tekniker, priv.sektor 
  
 Klasslärare 
  
 Övriga tillval 
  
 Poliser 
  
 Övr. språk 
  
 Övriga 
  
 Bostadsrätt 
  
 2 
  
 Tekniker, off. 
  
 sektor 
  
 Flickor 
  
 3-årigt 
  gymn. 
  
 10,44 % 
  
 FarInvår. 
  
 1970 
  
 Bönder, fiskare 
  
 Hälso- o. 
  
 Gomez.  
 3,0-3,4 
  
 FarUtv.niv.1 
  
 FarInvår.1990-98 
  
 Flerbostadshus 
  
 Kön, ej uppg. 
  
 sjukvårdsanst. 
  
 Handelsanst 
  
 Rum2 
  
 År sen inv >12 
  
 Freeman 
  uppg. om födelseland 
  
 Kontorsanst., priv. sektor 
  
 Rum3 
  
 Hyresrätt 
  
 Ink2 
  
 F.år 1980 
  
 ElevUtv.niv.1 
  
 Förmän 
  
 Kontorsanst., off. sektor 
  
 FarInvår.1970-79 
 FarInvår.1980-89 
  
 Simmons 
  uppg. om födelseland 
  
 År sen inv, ej uppg. 
  
 Vårdande 
  
 12 
  
 FarUtv.niv.3 
  
 Elev-ej 
  uppg. 
  
 2- 
  
 yrken 
  
 År sen inv 8- 
  
 om födelseland 
  
 årigt gymn. 
  
 Ink1 
  
 År 
  
 sen inv  
 5-7 
  
 Gomez. ej betyg 
  
 Småföretagare 
  
 Ej språk 
  
 Internt bortfall 
  
 År sen inv  
 0-4 
  
 Gomez.  
 2,5-2,9 
  
 Kval. arbetare i service 
  
 Ej svensk gr.skola 
  
 Externt bortfall 
  
 Okval. arbetare i prod. 
  
 ElevUtv.niv.2 
  
 saknas 
  
 om för. utb.nivå 
  
 Uppg. 
  
 Kval. arbetare i prod 
  
 Grundskola 
  
 Mckay 
  
 F.år 1979 
  
 ElevUtv.niv.3 
  
 Lantarbetare 
  
 Hemspråk 
  
 F.år  
 1976-78 
  
 Okval. arbetare i service 
  
 Mbet.  
  
 Folkskola 
  
 Låt oss utgå från en korrespondensanalys i vilken de enskilda utbildning- arna karaktäriseras av elevernas sociala ursprung kategoriserat i 34 grup- per (se ovan). Den första grafen, graf 1, åskådliggör det sociala rummets struktur med föräldrarnas yrkespositioner, inklusive frånvaron av sådana uppgifter i Folk- och bostadsräkningen, som aktiva variabler i analysen. 
 Den första dimensionen, den vertikala i grafen och den som förklarar mest 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 93 
  
 av variansen i materialet, visar på en hierarkisk struktur i föräldrarnas sociala positioner. I den övre delen av grafen hamnar de yrkesgrupper (läkare, jurister, universitetslärare, civilingenjörer, högre tjänstemän och företagsledare) som vanligtvis kategoriseras som överklass eller högre skikt, medan vi på den nedre halvan finner yrkesgrupper (okvalificerade och kvalificerade arbetare inom serviceyrken och produktion, lantarbetare, småföretagare, kontorsanställda, etc.) som konstituerar de lägre sociala skikten. För att berika bilden har även illustrativa variabler lagts in i grafen (dvs. variabler som inte påverkar konstruktionen av strukturen men i efterhand, givet denna struktur, placeras in i den) såsom familjens sammanräknade inkomst, familjens högsta utbildningsnivå och indikatio- ner på familjens boende. Dessa indikatorer fördelar sig i rummet på ett sätt som sammanfaller med den hierarki den första dimensionen pekar ut. Bland de högre sociala skikten finner vi de högsta inkomsterna och de högsta utbildningsnivåerna (notera den perfekta hierarkien, ju högre upp i grafen desto högre inkomst och utbildningsnivå). De högre skikten bor även i större utsträckning i villor och disponerar över fler rum än de lägre skikten, vilka i större utsträckning bor i flerfamiljshus där upplåtelsefor- men är hyresrätt. Även några karakteristika som avser eleverna själva har lagts in som illustrativa variabler i grafen. Vi kan notera att medelbetyg från grundskolan följer den vertikala dimensionen perfekt, där de högsta betygen återfinns bland elever med ursprung i den högre klassen och de lägsta betygen hos elever med ursprung i de lägre sociala klasserna. Likaså tenderar eleverna i de högre skikten att vara yngre än genomsnittet och de lägre klassernas barn äldre. Ser vi till elevernas tillval i grundskolan föredrar de tidigare språk medan de senare i större utsträckning har valt bort språk eller har läst hemspråk. 
 Den andra dimensionen, den horisontella, bör förstås som en korri- gering av den första: Den lyfter med andra ord fram skillnader som inte blir synliga i den första dimensionen. Den visar en polarisering mellan å ena sidan grupper som antingen saknas helt i Folk- och bostadsräk- ningen från 1990 (externt bortfall) eller som återfinns där men för vilka uppgift om yrke saknas (internt bortfall), och å andra sidan i första hand kvalificerade arbetare i produktion. I båda kategorierna för bort- fall, det externa och det interna, är elever med invandrarbakgrund kraf- tigt överrepresenterade, vilket också framgår av de illustrativa variab- lerna som inkluderats i grafen. Vi ser att samtliga andra indikatorer på invandring samlas i den nedre högre rutan av grafen. Med andra ord kan denna andra dimension tolkas som en polaritet mellan grupper som är starkt förankrade i det svenska samhället och grupper som har en åtminstone i tid räknat svagare förankring där. De indikatorer på in- vandring som lagts in illustrativt i grafen visar att ju längre åt höger i grafen vi rör oss desto äldre tenderar eleverna att ha varit när de in- 
  
 94  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 vandrade till Sverige. Motsvarande gäller för föräldrarna: egenskapen att fadern invandrat under  
 1990-talet 
  hamnar exempelvis längst ner till höger i grafen, under det att den tid man bott i landet ökar när vi rör oss mot den vänstra polen (samma förhållande gäller för modern, för vilken uppgifter här av utrymmesskäl inte har tagits med). Vi kan också notera att grupper som invandrat från länder med låg utvecklingsnivå enligt FNs kategorisering placerar sig längst till höger. De kulturella och so- ciala villkor som betingar dessa gruppers utbildningsstrategier inom gymnasieskolan torde i större utsträckning än för andra invandrargrup- per skilja sig från dem som gäller för grupper med anciennitet i landet. I den motsatta, vänstra polen, finner vi vid sidan av kvalificerade arbe- tar i produktion (den grupp mest bidragit till denna pol) flera yrkeska- tegorier där invandrare traditionellt är underrepresenterade, exempelvis bönder och fiskare, poliser och officerare. De yrkesgrupper som ham- nar närmast huvudindikatorerna för invandring (internt och externt bortfall) är kvalificerade och okvalificerade arbetare i service inom vilka invandrargrupper traditionellt är välrepresenterade. 
 Analysen av denna andra dimension innefattar ett metodologiskt problem som här bör lyftas fram. Konstruktionen av det sociala rummet bygger på en förhållandevis finfördelad kategorisering av yrkesgrupper. För stora delar av de grupper som invandrat under de senaste tio åren saknas av förklarliga skäl uppgifter om yrke, vilket fått till följd att de här buntats ihop i två kategorier, internt bortfall och externt bortfall (det bör påpekas att den tidigare gruppen även innehåller små grupper av individer som är födda i Sverige men som av olika anledningar inte lämnat uppgifter till FoB  
 -90), 
  och att alla övriga sociala skillnader som finns mellan olika invandrargrupper därmed suddats ut. Ett annat där- med sammanhängande problem är att även om det finns uppgifter om yrke för individer som invandrat tenderar dessa uppgifter att i betydligt högre grad än för svenskfödda att inte korrespondera mot individens tidigare arbete (före invandringen) eller mot utbildningsnivå, vilket leder till en systematisk underskattning av dessa gruppers sociala och kulturella tillgångar när just yrkespositionen används som indikator. I analysen av dessa gruppers utbildningsstrategier kan därför utbild- ningsnivå vara en betydligt bättre indikator på dessa tillgångar. An- vändningen av denna indikator för dock med sig en annan svårighet. Den formella utbildningsnivå en individ eller familj uppnått utgör ett mått på dispositioner i förhållande till utbildningssystemet (närhet till det och förväntningar på det) bara när denna nivå ses i relation till den allmänna utbildningsnivån i det land där den uppnåtts. En analys som inte tar hänsyn till utbildningsexaminas relativitet i det avseendet riske- rar att systematiskt underskatta det förkroppsligade kapital utbildning- en kan representera (man kan exempelvis misstänka att det vore mer 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 95 
  
 rättvisande att likställa en folkskoleexamen från mindre utvecklade länder i FNs klassificering med åtminstone grundskoleexamen eller högre från Sverige). 
 Den tredje polaritet som karaktäriserar fältet av gymnasieutbild- ningar i Stockholm blir synlig i graf 2. Denna tredje dimension, som korrigerar för de skillnader som inte fångats in av de två första dimen- sionerna, utgörs av en polaritet mellan yrkesgrupper vilkas sociala ställningar är beroende av olika arter av tillgångar eller kapital. Inom den högre klassen ställs konstproducenter, journalister och läkare mot företagsledare och högre tjänstemän inom privat sektor. Denna mot- sättning motsvaras inom medelklasserna av en opposition mellan å ena sidan klasslärare och övriga ej klassificerade yrken och å andra sidan tekniker inom privat sektor och tjänstemän på mellannivå inom privat sektor. Inom arbetarklassen finns en polaritet mellan okvalificerade arbetare inom servicesektorn som står i kontrast till framför allt de grupper som saknas helt i  
 FoB-90 
  (externt bortfall). Denna tredje di- mension kan sociologiskt förstås som en polarisering mellan å ena si- dan grupper för vilka utbildningskapital och kulturella tillgångar har jämförelsevis stor betydelse (konstproducenter, journalister och läkare) och å andra sidan grupper som står nära ekonomin som socialt fält (högre tjänstemän inom privat sektor och företagsledare). Den uttryck- er också en polarisering mellan grupper som står närmare offentlig sektor och dem som tillhör den privata. Beaktar vi de illustrativa vari- ablerna finner vi en viss polarisering i denna andra dimension. För den högre klassen står hög inkomst närmare den ekonomiska polen och längre högskoleutbildning och forskarutbildning närmare den kulturella polen. Inom medelklasserna uttrycks en liknande polaritet i boendet – att bo i radhus (ekonomisk pol) kontrasteras mot att bo i bostadsrätt (kulturell pol). Vi kan också konstatera att den ekonomiska polens barn i större utsträckning läst tyska som tillval i grundskolan medan barnen till den kulturella polen tenderar att favorisera franska. Mest karakte- ristiskt för den kulturella polen är dock att barnen där oftare har läst vid en grundskola där det funnits andra tillvalsämnen än de vanliga och där andra slags betyg utdelats, dvs. i Montessoriskolor eller andra skolor med pedagogiska profileringar. 
  
 96  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Graf 2 
 . Rummet av elever, definierade efter socialt ursprung (34 grup- per), på Stockholmsregionens gymnasieutbildningar, årskurs två, 1998, dimension 1 och 3 
  
 Egenvärde för axel 1: 0,2662, egenvärde för axel 3: 0,0801. Totalt förklarad varians 1,2. 
  
 22,51% 
  
 1 
  
 Jurister 
  
 Universitetslärare 
  
 Forskarutb. 
  
 Läkare 
  
 Butler 
  
 Ink10 
  
 Gomez.  
 4,0-4,4 
  
 Civilingenjörer 
  
 Ämneslärare 
  
 Företagsledare 
  
 Rum8 
  
 Längre högsk.utb. 
  
 Journalister 
  
 Högre tj.män, priv. sektor 
  
 Rum7 
  
 Konstproducent 
  
 Franska 
  
 Högre tj.män, off . sektor 
  
 Tyska 
  
 Officerer 
  
 F.år 1982 
  
 Mbet.  
 3,5-3,9 
  
 Friskola, gr 
  
 Friskola, gy 
  
 Mbet. annat 
  
 Villa 
  
 Ink9 
  
 Kortare högsk.ut. 
  
 Tj.män på mellannivå, priv. sektor 
  
 Tj.män på mellannivå, off. sektor 
  
 Tekniker, off.sektor 
  
 Bostadsrätt 
  
 Radhus 
  
 Övr. språk 
  
 Klasslärare 
  
 Övriga tillval 
  
 Tekniker, priv.sektor 
  
 Handelsmän 
  
 3 
  
 Poliser 
  
 Gomez.  
 3,0-3,4 
  
 Flickor 
  
 Övriga 
  
 3-årigt 
  gymn. 
  
 FarInvår. 
  
 FarInvår.1990-98 
  
 År sen inv >12 Flerbostadshus 
  
 6,77 % 
  
 Kön, ej uppg. 
  
 Hälso- och sjukvårdsanst. 
  
 FarUtv.niv.1 
  
 Kontorsanst., priv. sektor 
  
 Rum2 
  
 Bönder, fiskare 
  
 Handelsanst. 
  
 F.1980 
  
 Hyresrätt 
  
 Freeman 
  uppg. om födelseland 
  
 2-årigt 
  gymn. 
  
 Rum3 
  
 Ink2 
  
 År sen inv, ej uppg. 
  
 ElevUtv.niv.1 
  
 Förmän 
  
 FarInvår.1970-79 
  
 FarInvår.1980-89 
  
 Simmons 
  uppg. om födelseland 
  
 Kont.anst., off. s. 
  
 Internt bortfall 
  
 Elev-ej 
  uppg. om födelseland 
  
 Ej svensk gr.skola 
  
 ElevUtv.niv. 
  
 Ej språk 
  
 Vårdande yrken 
  
 Externt bortfall 
  
 Ink1 
  
 År sen inv  
 8-12 
  
 År sen inv  
 0-4 
  
 Gomez. ej 
  
 Kval. arbetare i service 
  
 Uppg. saknas om för. utb.nivå 
  
 År sen inv  
 5-7 
  betyg 
  
 Småföretagare 
  
 FarUtv.niv.2 
  
 FarUtv.niv.3 
  
 Gomez.  
 2,5-2,9 
  
 Okval. arbetare i prod. 
  
 ElevUtv.niv.3 
  
 Grundskola 
  
 Kval. arbetare i prod. 
  
 Lantarbetare 
  
 Hemspråk 
  
 F.år 1979 
  
 F.år  
 1976-78 
  
 Mbet.  
  
 Folkskola 
  
 Okval. arbetare i service 
  
 De polariteter vi här beskrivit återfinns med andra ord mellan de elever som befolkar andra årskursen på gymnasieutbildningarna i Stockholms län år 1998 när vi samtidigt tar hänsyn till vilka utbildningar de går på. Låt oss nu i stället rikta uppmärksamheten mot just dessa gymnasieutbildningar, nämligen deras relationer till varandra när vi betraktar deras rekryterings- profiler – dvs. den andra sidan av det rum vi just beskrivit (graf 3). Den första dimensionen, den vertikala, lyfter fram en polarisering mellan å ena sidan studieförberedande program i allmänhet och NVNA i synnerhet (högst upp i grafen), och å andra sidan yrkesförberedande program (längre ned i grafen). NV och SP på skolor som Gordon gymnasium, Danderyds gymnasium, Kungsholmens gymnasium och Södra Latin står mot yrkesförberedande program som OP och HP på till exempel Gran- torpsgymnasiet och Botvidsgymnasiet. Denna motsatsställning svarar även mot en geografisk polarisering mellan skolor i innerstaden och norra förorterna i den övre halvan av grafen och de södra förorterna och Söder- 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 97 
  
 tälje i den nedre halvan. Den andra dimensionen differentierar i första hand mellan de yrkesförberedande programmen. I den nedre vänstra delen av grafen återfinns utbildningar inom EC, FP, HP, HR, LP och NP, på skolor belägna i framför allt Södertälje och Norrtälje. Dessa utbildningar står mot utbildningar placerade i den nedre vänstra delen av grafen – exempelvis utbildningar inom framför allt OP och skolor som ligger i de södra stockholmsförorterna Botkyrka, Tumba och Skärholmen. Strax ovanför denna grupp utbildningar finner vi ett fåtal utbildningar som särskiljer sig från de övriga, nämligen Tyska skolan, Lycée Français och Sigtunas humanistiska läroverk (IB och SPEK). 
  
 98  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Graf 3 
 . Fältet av gymnasieskolor i Stockholmsregionen, dimension 1 och 2 
 242 av 441 utbildningar, endast utbildningar med ett bidragsvärde på över 0,0075 utsatta i grafen. Egenvärde för axel 1: 0,2662, egenvärde för axel 2: 0,1235. Totalt förklarad varians 1,2. 
  
 22,51 % 
  
 1 
  
 Bromma-Sm 
  
 Höglandssk.-Na 
  
 Larsen  
 Riley 
  
 Södra  
 latin-Na 
  
 Kungsholmen-Sa 
  
 Fet stil:  
 Friskolor 
  
 Larsen  
 Adams 
  
 Kungsholmen-Na 
  
 Kursiv stil: profilproram 
  
 Åsö-Na 
  
 Rudbeckssk.-Na 
  
 Åva- 
  
 Na 
  
 Enskilda-Na 
  
 Östra  
 real-Na 
  
 Innerstaden/ 
  
 Blackeberg-Sa 
  
 Miles 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 Östra real- 
  
 Sa 
  
 Norra  
 real-Na 
  
 förorterna 
  
 förorterna/ 
  
 Tibble- Sa 
  
 Bromma-Na 
  
 Nacka- Na 
  
 Norra  
 real-Sa 
  
 Innerstaden 
  
 Blackeberg-Na 
  
 Hersby- Na 
  
 Södra  
 latin-Sa 
  
 Tyska skolan 
  
 2 
  
 Värmdö-Ek 
  
 Scott 
  
 10,44 % 
  
 Sigtuna-Ek 
  
 Sthlms Hotell och  
 rest.sk.-Hr 
  
 Finsta 
  
 Rodengymn-Ek 
  
 Natur.g-.Np 
  
 Säbyholms 
  
 Natur.g.-Np 
  
 Kärrtorps-Na 
  
 Rogers 
  
 Södra förorterna 
  
 Lycée Française 
  
 Farsta-Na 
  
 Täljeg.-Sa 
  
 Op 
  
 Täljeg 
  
 Rodengymn- 
  
 Murphy 
  
 Ellis fria g.- 
  
 -Hr 
  
 Södertörns fria 
  
 hantverksskola 
  
 St  
 Göran-Op 
  
 Rudbeckssk.-Iv 
  
 - 
  
 Op 
  
 Sigtuna-Ib 
  
 Rogers 
  
 St  
 Jacobi-Hp 
  
 Stadshagens vårdg. 
  
 Täljeg.Hp 
  
 Södertälje vårdg. 
  
 -Op 
  
 Rodengymn-Fp 
  
 Botvid-Sa 
  
 Täljeg.-Bf 
  
 Sågbäcksg.-Hp 
  
 St  
 Erik-Hv 
  
 St  
 Erik-Fp 
  
 St  
 Roberts 
  
 Enskede  
 Gårdsg.-Lp 
  
 Grantorp-Op 
  
 Tumba-SmSa 
  
 Västergårdag. 
  
 -Bp 
  
 Skärholmen-Hp 
  
 Botvid-Hp 
  
 Tensta-Hp 
  
 Botvid-Nv 
  
 St  
 Jacobi-Op 
  
 Nynäshamn-Op 
  
 Na 
  
 Nat.vet. gren NV 
  
 Bf 
  
 Barn- och fritidsprog. 
  
 Hr 
  
 Hotell- o resturangprog. 
  
 Te 
  
 Teknisk gren NV 
  
 Bp 
  
 Robinson. 
  
 Murphy 
  
 Hotell- o resturangprog., lokal gren 
  
 Sa 
  
 Samh.vet. gren SP 
  
 Ec 
  
 Elprog. 
  
 Lp 
  
 Livsmedelsprog. 
  
 Ek 
  
 Ekonomisk gren SP 
  
 Fp 
  
 Fordonsprog. 
  
 Np 
  
 Naturbruksprog. 
  
 Ib 
  
 International Baccalaureate 
  
 Hp 
  
 Handelsprog. 
  
 Op 
  
 Omvårdnadsprog. 
  
 Sm 
  
 Special utformat prog. 
  
 Hv 
  
 Hantverksprog. 
  
 Iv 
  
 Individuella prog. 
  
 SmSp Special utformat prog. m inrikt. mot Sp 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 99 
  
 Om vi betraktar graf 3 i ljuset av graf 1, dvs. fältet av gymnasieutbild- ningar i ljuset av skillnaderna mellan de elevgrupper som befolkar dem, kan vi urskilja tre huvudsakliga poler. Längst upp finner vi studieförbe- redande utbildningar belägna på skolor i innerstaden och i de norra för- orterna som i högre grad än andra rekryterar elever från de högsta soci- ala skikten och utan invandrarbakgrund, exempelvis NVNA på Kungs- holmens gymnasium, Södra Latin, Gordon gymnasium och Höglandsgymnasiet. Längst ner till vänster återfinner vi vissa yrkesori- enterade utbildningar (främst naturbruk och fordon), oftast belägna på skolor i Söderförorterna (Västergårdsgymnasiet, Täljegymnasiet) och befolkade främst av elever utan invandrarbakgrund men ur de lägre sociala skikten. Till höger och med centrum sydöstra hörnet hittar vi slutligen utbildningar som kännetecknas av att de tar emot särskilt många invandrarelever, i synnerhet yrkesförberedande utbildningar (framför allt omvårdnadsprogrammet, OP) men också vissa teoretiska på skolor i de södra förorterna och i Södertälje. Denna tredje pol är emellertid socialt hierarkiserad. Utbildningar och skolor med ancien- nitet och särskilt hög social rekrytering (Tyska skolan, Lycée Français, SPEK på Sigtuna) särskiljer sig från dem med lägre social rekrytering. 
 Graf 4 återspeglar utbildningarnas positioner i förhållande till var- andra i den tredje dimension som tidigare beskrivits. Som vi minns från graf 2 uttrycker denna dimension en motsatsställning mellan elever med ursprung i å ena sidan grupper som står ekonomin och privat sek- tor nära och å andra sidan grupper med särskilt starkt kulturellt kapital. Graf 4 visar att denna motsatsställning framför allt uttrycker en polari- tetet mellan olika studieförberedande program. Vid den vänstra polen finner vi i synnerhet NVTE och SPEK, medan SPHU och ES tydligast karakteriserar den högre polen. Även denna dimension rymmer en geo- grafisk differentiering. Innerstadsskolorna tenderar att samlas vid den högra polen (i synnerhet Södra Latin, Kungsholmen, Östra Real) me- dan gymnasieskolor i de norra förorterna i större utsträckning återfinns vid den vänstra (exempelvis Hersby, Danderyd, Tibble, Blackeberg). Vid båda polerna finner vi naturvetenskapliga utbildningar, men på olika skolor. Två Waldorfskolor – Kristofferskolan och Örjanskolan – intar positioner särskilt långt ut mot den kulturella polen. 
  
 100  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Graf 4 
 . Fältet av gymnasieskolor i Stockholmsregionen, dimen- sion 1 och 3. 
  
 242 av 441 utbildningar, endast utbildningar med ett bidragsvärde på över 
  
 0,0075 utsatta i grafen. Egenvärde för axel 1: 0,2662, egenvärde för axel 3: 
  
 0,0801. Totalt förklarad varians 1,2. 
 . 
  
 Norra 
  
 22,51 % 
  
 Larsen  
 Rydberg 
 -Na 
  
 Innerstaden 
  
 1 
  
 Bromma-SmSp 
  
 Höglandssk.-Na 
  
 förorterna 
  
 Kungsholmen-Na 
  
 Kungsholmen-Sa 
  
 Rudbeckssk.-Na 
  
 Blackeberg-Sa 
  
 Åva-Na 
  
 Enskilda 
 -  
 Larsen  
 Rydberg 
 -Sa 
  
 Åsö-Na 
  
 Södra  
 latin-Na 
  
 Miles 
  
 Östra  
 real-Na 
  
 Hersby-Na 
  
 Na 
  
 Norra  
 real-Sa 
  
 Värmdö-EsMu 
  
 Södra  
  
 latin-Sa 
  
 Kristofferskolan 
  
 St  
 Jacobi-Te 
  
 Tibble.-Sa 
  
 Nacka-Na 
  
 Östra  
 real-Sa 
  
 Norra  
 real-Na 
  
 Burke  
 Schartau-Sa 
  
 Blackeberg-Na 
  
 Bromma-Na 
  
 Kungsholmen-Hu 
  Södra  
 latin-EsKf 
  
 Sjödala-Sa 
 Vilunda-Na 
  
 Södra  
 latin-EsLm 
  
 St  
 Göran-EsKf 
  
 Nacka-SpLk 
  
 Röllingby-Ek 
  
 Mcdaniel 
  
 Gångsätra-EsKf 
  
 Åva-Sm 
  
 Jakobsberg-Ek 
  
 Riddarfjärdssk.-MpIr 
  
 Jakobsbergs-SpLi 
  
 Abbott 
  
 Vilunda-Te 
  
 Rudbeckssk.-Ek 
  
 Sollentuna fria  
 g. 
 -Es 
  
 3 
  
 6,77 % 
  
 Fet stil 
 : Friskolor 
  
 Örjanskolan 
  
 Kursiv stil 
 : profilprogram 
  
 Skytteholmsg.-Fp 
  
 Rudbecksg.-Iv 
  
 Södra förorterna 
  
 Enskedegårds  
 g.-Lp 
  
 St  
 Jacobi-Hp 
  
 Ellis fria  
 g. 
 -Op 
  
 Sigtuna 
 -Ib 
  
 Stadshagens  
 vårdg.-Op 
  
 Täljeg.-Hp 
  
 Tensta-Sa 
  
 Botvid-Sa 
  
 St  
 Berry 
  
 Täljeg.-Bf 
  
 Sågbecksg.-Hp 
  
 Tumba-SmSp 
  
 Grantorps  
 vårdg.-Op 
  
 Södertälje  
 vårdg.-Op 
  
 Tensta-Hp 
  
 Nynäshamn-Op 
  
 Västgårda  
 g.-Bp 
  
 Botvid-Hp 
  
 Na 
  
 Nat.vet. gren NV 
  
 Sm 
  
 Specialutformat prog. 
  
 Fp 
  
 Fordonsprog. 
  
 Te 
  
 Teknisk gren NV 
  
 SmSp 
  
 Specialutformat prog. m inrikt. 
  
 EsLm Lokal gren, Yrkesmusiker, ES 
  
 Sa 
  
 Samh.vet. gren SP 
  
 Ib 
  
 mot SP 
  
 Hp 
  
 Handelsprog. 
  
 Ek 
  
 Ekonomisk gren SP 
  
 International Baccalaureate 
  
 Hv 
  
 Hantverkssprog. 
  
 Hu 
  
 Humanistisk gren SP 
  
 Bf 
  
 Barn- och fritidsprog. 
  
 Lp 
  
 Livsmedelsprog. 
  
 Werner 
  
 Lokalgren Internat. SP 
  
 Bp 
  
 Robinson. 
  
 MpIr 
  
 Media prog. Information o 
  
 SpLk 
  
 Lokalgren Kommunikation 
  
 EsKf 
  
 Estetiska prog., Konst 
  
 reklam 
  
 SP 
  
 EsMu 
  
 Estetiska prog., Musik 
  
 Op 
  
 Omvårdnadsprog. 
  
 Betraktade tillsammans ger de två tredimensionella rummen (rummet av sociala grupper och rummet av gymnasieutbildningar) vi beskrivit en bild av gymnasieskolans sociala struktur i Stockholmsregionen. Fältet av gymnasieutbildningar struktureras av tre huvudsakliga mot- sättningar. I första hand står å ena sidan studieförberedande utbildning- ar, främst i de norra förorterna och i innerstaden, mot främst yrkesför- beredande utbildningar söder om staden. De förra utmärks av en hög social rekrytering och de senare av att de tar emot särskilt många elever från lägre sociala skikt och från invandrargrupper. I en andra dimension polariseras utbildningar som rekryterar elever födda i Sverige och med svenska föräldrar (dominerade av vissa yrkesförberedande program 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 101 
  
 som BP, HR, och NP) och utbildningar som rekryterar olika kategorier av invandrarelever (framför allt OP och vissa friskolor). En tredje pola- ritet, slutligen, existerar mellan å ena sidan utbildningar som rekryterar särskilt många elever från sociala grupper för vilka kulturellt kapital utgör en viktig del av deras samlade sociala tillgångar (konst- producenter, läkare, journalister, lärare på olika nivåer) och å andra sidan utbildningar till vilka elever från sociala grupper som står eko- nomin som socialt fält nära söker sig mer än andra. För båda polerna i denna andra motsatsställning är NVNA – men på olika skolor – bety- delsefulla. I övrigt ställer den mot varandra å ena sidan ES och SPHU och å andra sidan NVTE och SPEK. 
 Vi kan föga oväntat konstatera att rummet av gymnasieutbildningar och av de grupper som befolkar dem i hög grad sammanfaller med det geografiska rummets sociala struktur. Att så många skolor i innerstaden och de norra förorterna återfinns i den övre delen av grafen är natur- ligtvis en konsekvens av att de högre klasserna är överrepresenterade i dessa områden. Även den andra och den tredje av de polariteter vi fun- nit, den mellan elever med och utan invandrarbakgrund och den mellan en kulturell och en ekonomisk pol, kan i viss grad sägas reflektera de sociala gruppernas boende, såtillvida att invandrargrupper till stor del är koncentrerade till vissa bostadsområden i Stockholm (framför allt i de södra förorterna) 
 42  
 och att ekonomiska fraktioner av eliterna är mer välrepresenterade i åtminstone vissa av de norra förorterna, under det att kulturella fraktioner är starkt representerade i innerstaden. 
 Låt oss efter denna generella analys återgå till frågan om de fristå- ende skolornas och profilprogrammens positioner inom fältet av gym- nasieutbildningar. Etableringen av fristående skolor och av profilerade lokala varianter av nationella program är parallell med en förändring av villkoren för hur elever kan röra sig mellan gymnasieskolor. I den gamla gymnasieskolan rådde den s.k. närhetsprincipen, alltså regeln att de kommunala skolorna i första hand måste ge plats åt eleverna i sko- lans närhetsområde. Enligt denna princip hade elever rätt att gå i den gymnasieskola som låg närmast bostaden eller rättare sagt att konkurre- ra om platserna i denna skola enbart med andra elever i samma närom- råde. Skolan var i sin tur skyldig att ge företräde till elever i dess när- het. Detta innebar att skillnader i elevrekrytering mellan utbildningar och skolor i hög grad bestämdes av det geografiska rummets sociala struktur, dvs. av hur sociala grupper fördelade sig i detta rum. De fri- stående skolorna är inte begränsade av den s.k. närhetsprincipen, utan 
  
 42  
 Detta är en grov karaktäristik; invandrargrupper med olika mått av sociala och ekonomiska tillgångar fördelar sig olika i Stockholm som geografiskt rum, precis som sociala grupper med svensk bakgrund. 
  
 102  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 tar emot elever på andra grunder – oftast på grundval av deras högsta- diebetyg, men ibland på grundval av specifika färdigheter inom be- stämda områden, vilket är fallet med exempelvis utbildningar inriktade mot konstnärlig verksamhet av olika slag. I varierande grad har också etableringen av lokala profilerade varianter av de nationella program- men inneburit att gymnasieskolorna friare kan rekrytera sina elever. En konsekvens är att elever kan röra sig friare mellan skolorna, åtminstone inom den kommun de tillhör, och att skillnaderna i rekrytering mellan olika skolor och program potentiellt sett i något mindre grad bestäms av närsamhällets sociala sammansättning. En av de frågor som den följande analysen skall försöka belysa är just vilka effekter denna öka- de rörlighet har för gymnasieskolans struktur. Särskilt intressant är med andra ord det slags polarisering mellan utbildningar som i första hand inte är betingad av det geografiska rummets struktur. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 103 
  
 Graf 5 
 . Elitutbildningarnas delfält, delförstoring av graf 2 och 4 (här sammanslagna), dimension 1 och 3 
 242 av 441 utbildningar, endast utbildningar med ett bidragsvärde på över 0,0075 utsatta i grafen. Egenvärde för axel 1: 0,2662, egenvärde för axel 3: 0,0801. Totalt förklarad varians 1,2 
  
 1 
  
 Bromma-SmSp 
  
 Fet stil:  
 Friskolor 
  
 22,51 % 
  
 BauerURISTER 
  
 Forskarutb 
  
 Innerstaden 
  
 Mccarthy 
  
 Kursiv stil:  
 profilprogram 
  
 Höglandssk.-Na 
  
 och illustrativa variabler 
  
 Butler 
  
 U 
 NIV. 
 L 
 ÄRARE 
  
 L 
 ÄKARE 
  
 KAPILÄRER: Sociala grupper 
  
 Kungsholmen-Sa 
  
 Kungsholmen-Na 
  
 Norra 
  
 F 
  
 C 
 IV.ING 
 . 
  
 Höglandssk.-Sa 
  
 Södra  
 latin-Na 
  
 förorterna 
  
 ÖRETAGSLEDARE 
  
 Enskilda-Na 
  
 Larsen 
  
 Adams 
  
 Rudbeckssk.-Na 
  
 Läng. 
  
 Södra  
 latin-EsDt 
  
 Saltsjöbaden-MpLm 
  
 Ä 
 MNESLÄRARE 
  
 Bromma-Sa 
  
 KF- 
 Ek 
  
 högsk 
  
 Åsö-Na 
  
 H 
 ÖGRE  
 T 
 J.MÄN 
 , 
  
 Ink10 
  
 P 
 RIV. 
 S 
 EKT 
  
 Danderyd 
  
 -Na 
  
 utb. 
  
 Franska  
 sk.-Na 
  
 Östra  
 real-Na 
  
 Rum8 
  
 Adams 
  
 JOURNALISTER 
  
 Blackeberg-Sa 
  
 Östra  
 BarnesNorra  
 real-Sa 
  
 Hersby-Na 
  
 Åva-Na 
  
 Schartau-Sa 
  
 Burke 
  
 K 
  
 ONSTPROD. 
  
 H 
 ÖGRE  
 T 
 J.MÄN, 
 O 
 FF.SEKT 
  
 Tyska 
  
 Bromma-Na 
  
 Franska 
  
 Värmdö-EsMu 
  
 St  
 Jacobi-Te 
  
 Danderyd-Sm 
  
 Nacka-Na 
  
 Norra  
 real-Na 
  
 Danderyd-NvLm 
  
 Kristofferskolan 
  
 Tibble-Sa 
  
 Burke  
  
 Schartau-SpLe 
  
 Sthlm  
 Musikkons.-EsLm 
  
 St  
 Göran-EsKf 
  
 Mbet. annat 
  
 Tyresö-Na 
  
 Blackeberg-Na 
  
 Värmdö-NvLr 
  
 * 
  
 Södra  
 latin-Sa 
  
 Friskola, gr 
  
 Kungsholmen-Hu 
  
 O 
 FFICERARE 
  
 Gångsätra-Hp 
  
 F. 1982 
  
 Södra  
 latin-EsLm 
  
 Friskola, gy 
  
 Tyresö-NvLd 
  
 T 
 J.M.NIVÅ. 
 O 
 FF. 
 S 
 EKT 
  
 Södra  
 latin-EsKf 
  
 T 
 J.MÄNM.NIVÅ 
 ,P 
 RIV. 
 S 
 EKT 
  
 Sjödala-Sa 
  
 Nacka-SpLk 
  
 Palmer 
  
 Mcdaniel 
  
 Gångsätra-EsKf 
  
 H 
 ANDELSMÄN 
  
 Ochoa Hu 
  
 Röllingby-Ek 
  
 Åva-Sm 
  
 Riddarfjärdssk.-MpIr 
  
 Thorildsplan-Iv 
  
 Jakobsberg-Ek 
  
 T 
 EKNIKER,  
 O 
 FF. 
 S 
 EKT 
  
 Jakobsbergs-SpLi 
  
 K 
 LASSLÄRARE 
  
 Vilunda-Te 
  
 T 
 EKNIKER,  
 P 
 RIV. 
 S 
 EKT 
  
 Sollentuna 
  
 fria  
 g.-Es 
  
 P 
 OLISER 
  
 Flickor 
  
 3 
  
 Rudbeckssk.-Ek 
  
 Ö 
 VRIGA 
  
 6,77 % 
  
 Mbet.3,0-3,4 
  
 Örjanskolan 
  
 Na 
  
 Nat.vet. gren NV 
  
 Sm 
  
 Specialutformat prog. 
  
 Fp 
  
 Fordonsprog. 
  
 Te 
  
 Teknisk gren NV 
  
 SmSp 
  
 Specialutformat prog. m inrikt. 
  
 EsLm Lokal gren, Yrkesmusiker, ES 
  
 Sa 
  
 Samh.vet. gren SP 
  
 Ib 
  
 mot SP 
  
 Hp 
  
 Handelsprog. 
  
 Ek 
  
 Ekonomisk gren SP 
  
 International Baccalaureate 
  
 Hv 
  
 Hantverkssprog. 
  
 Hu 
  
 Humanistisk gren SP 
  
 Bf 
  
 Barn- och fritidsprog. 
  
 Lp 
  
 Livsmedelsprog. 
  
 Werner 
  
 Lokalgren Internat. SP 
  
 Bp 
  
 Robinson. 
  
 MpIr 
  
 Media prog. Information o 
  
 SpLk 
  
 Lokalgren Kommunikation 
  
 EsKf 
  
 Estetiska prog., Konst 
  
 reklam 
  
 SP 
  
 EsMu 
  
 Estetiska prog., Musik 
  
 Op 
  
 Omvårdnadsprog. 
  
 104  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 För det första kan det konstateras att inom de högre klasserna spelar de fristående skolorna en betydande roll som komplement till de kommu- nala utbildningarna – framför allt för de fraktioner som såväl besitter ett starkt kulturellt som ett starkt ekonomiskt kapital. Vi kan i graf 5, som utgör en förstoring av den övre halvan av graf 4 och i vilken även föräldrarnas yrkespositioner samt ett antal illustrativa variabler lagts in (se graf 2 för en presentation av hela detta sociala rum), se att friskolor som Enskilda gymnasiet (NVNA) och Franska skolan (NVNA) – dess- utom Sigtuna humanistiska läroverk (NVNA) som dock har för lågt bidragsvärde för att placeras ut i grafen – intar positioner högst upp i den första dimensionen och centrala positioner inom den andra dimen- sionen. 
 43  
 Det som förenar dessa skolor är att de äger en jämförelsevis hög grad av anciennitet. Franska skolan är exempelvis grundad 1862 och Enskilda gymnasiet 1913. Även om ancienniteten har betydelse för eliternas val av friskola finner vi undantag. Gordon gymnasi- um, grundat 1994, återfinns i en position bland de ovan nämnda fri- skolorna. För det andra fungerar Waldorfskolorna – Diaz 
  i Stockholm, Kristofferskolan i Bromma, Martinskolan i Hökarängen och Örjanskolan i Södertälje – som ett komplement till andra utbild- ningar för högre sociala skikt med starkt kulturellt kapital. 
 44  
 För frak- tioner med övervägande ekonomiskt kapital väger inte friskolorna lika tungt. I grafens vänstra del, nära gymnasieskolans ekonomiska och pri- vata pol, återfinns endast Konsumentförenings gymnasium, Tyska skolan och Ekebyholmsskolan i Norrtälje (NVNA). 
 45  
 Ett fåtal friståen- de skolor placerar sig också på den nedre halvan i graf 3 (dvs. utbild- ningar som generellt sett främst rekryterar elever från de nedre mellan- liggande och lägre sociala skikten) och återfinns därför inte i graf 5. Mediagymnasiet i Nacka är ett exempel, Värmdö tekniska skola ett an- nat. Det bör dock påpekas att ingen av dessa friskolor domineras av elever med lågt socialt ursprung. Två intressanta fall utgörs av Sigtuna humanistiska läroverks  
 IB-utbildning 
  och Lycée Français som båda 
  
 43 
  
 Bland övriga utbildningar vid de nämnda skolorna gäller att Enskilda SPSA hamnar längre ner bredvid Södra latin ESLM. Denna utbildning har inte tagits med i grafen på grund av lågt bidragsvärde. Av samma anledning har ej heller SMNV och SPSA på Franska skolan skrivits ut. De skulle ha hamnat något längre ned i grafen. 
  
 44 
  
 Floyd  
  
 Key-skolan 
  och Martinskolan har låga bidragsvärde och har därför inte tagits med i grafen. Dessa skolor placerar sig mellan Örjanskolan och Miller ferskolan men närmare den första axeln, dvs. de intar inte lika extrema positio- ner i den andra dimensionen. 
  
 45 
  
 De två senare utbildningarna har dock låga bidragsvärden och har därför inte tagits med i grafen. De placerar sig rakt under Konsumentföreningens gymnasi- um (SPEK) ungefär strax till höger om Tyresö gymnasium NVLD. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 105 
  
 hamnar långt ned på den undre halvan av graf 3. Dessa utbildningar utmärker sig genom den stora andelen elever med invandrarbakgrund (internt och externt bortfall; se ovan), men som vi skall försöka visa senare har dessa elever föga gemensamt med dem som går på andra invandrardominerade utbildningar. 
 Vi kan konstatera att de fristående gymnasieskolorna i första hand utgör ett intresse för de högre skikten. En brasklapp bör dock läggas in. Det senaste två åren har antalet nystartade friskolor ökat markant och det är sannolikt att en del av dem riktar sig mot delvis andra målgrup- per. En analys av samtliga årskurser i Storstockholmsregionen 1998, inklusive årskurs ett, visar att flera av de nyetablerade skolorna – som Mobila gymnasiet i Kista,  
 IT-gymnasiet 
  i Kista, International College och Kungsängens internationella gymnasium – i första hand rekryterar elever från medelklassen. I den mån nyetablerade friskolor lyckas nå erkännande kan dock den sociala profilen i rekrytering höjas komman- de år, vilket exempelvis var fallet med den s.k.  
 EU-grenen 
  på Neal gymnasium i innerstaden som när den startade främst rekry- terade högpresterande elever från uppåtstigande mellanskikt och lägre medelklass men efter ett års prövotid fick ta emot en väsentlig större andel elever från etablerade skikt, för att sedan återigen tappa mark (Broady, Harrison och Davis 1997). 
 Även gymnasieskolans s.k. profilprogram är betydligt viktigare för de högre skikten än för de lägre. Men om friskolorna framför allt är en angelägenhet för de mest resursstarka grupperna i samhället, finner vi de flesta profilprogrammen något längre ned i grafen. Det finns också en tydligare polarisering av profilprogrammen i den andra dimensionen i graf 5 (motsvarande den tredje av de dimensioner av gymnasieskolans rekrytering vi analyserat i detta avsnitt). För de sociala grupper som står närmare den kulturella polen är lokala grenar av SP och ES (SP Kommunikation, Nacka gymnasiet, SP Internationell inriktning, Ja- kobsbergs gymnasium, och ES Yrkesmusiker, Södra latin) 
 46  
 mer bety- dande, medan lokala grenar av naturvetenskapsprogrammet (NV Gene- tik, Rudbecksskolan 
 47  
 och NV Data, Tyresö gymnasium) mer är en an- gelägenhet för de grupper som befinner sig närmare den ekonomiska polen. Vi finner också att Danderyds gymnasiums lokala gren med in- riktning mot matematik inom NV och Saltsjöbadens samskolas lokala 
  
 46 
  
 Dessutom hamnar Riddarfjärdsskolans specialutformade program för yrkes- dansare i denna del av grafen, men har lågt bidragsvärde. Vi kan notera prefixet  
  
 yrkes-, 
  vilket även återfinns i Södra latins estetiska program för yrkesmusiker, och som fungerar som en distinktion mot andra lokala grenar med kulturinrikt- ning). 
  
 47 
  
 Ej utsatt i grafen på grund av lågt bidragsvärde. 
  
 106  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 gren med inriktning mot multimedia inom MP hamnar högt upp inom den kulturella polen och i detta avseendet står anmärkningsvärt långt ifrån övriga utbildningar på dessa två skolor. Överhuvudtaget förefaller lokala profilgrenar av nationella program ofta svara mot ett utbild- ningsbehov hos sociala elitgrupper som intar atypiska positioner i den del av det geografiska rummet de tillhör. Internationellt orienterade utbildningar i flera socialt mindre differentierade kommuner och områ- den tycks fylla en liknande funktion. Jakobsbergs Internationella lokala gren inom SP hamnar vid den kulturella polen medan de övriga grenar- na inom SP här återfinns vid den ekonomiska polen. Den internatio- nella grenen inom NV på Tumba gymnasium intar en betydligt högre position än de övriga grenarna inom NV, vilket även gäller Europagre- narna vid Tensta gymnasium och Huddinge gymnasium. 
 48 
  
 Efter denna kartläggning av topologin i Storstockholms gymna- sieutbildningsfält kan vi ställa oss frågan hur pass stabil den struktur vi funnit är. Den första och den tredje av de polariteter som påvisats – mellan utbildningar med särskilt hög social rekrytering, belägna i norra Stockholm och i innerstaden, och de som tar emot särskilt många elever ur lägre sociala skikt, ofta belägna i de södra förorterna, och mellan utbildningar som mer än andra är en angelägenhet för sociala grupper med ett jämförelsevis starkt kulturellt kapital och utbildningar som domineras av elever med ursprung i grupper som står ekonomin som socialt fält nära – är i grunden desamma som dem vi kan återfinna i Stockholmsregionens gymnasieskola åren 1988/89 och 1994/95. (Palme 1994a, Broady, Harrison och Davis 1997) Vi bortser från den andra dimensionen vi pekat på, motsatsställningen mellan grupper som invandrat och grupper som inte har invandrat, eftersom denna dimen- sion inte undersökts i tidigare studier till följd av att tillförlitliga upp- gifter om invandring saknas i tidigare datamaterial. Ser vi på utveck- lingen från 1988/89 och framåt, tycks den grundläggande sociala strukturen i Stockholms gymnasieskola vara stabil, under det att en- skilda utbildningar förflyttat sig inom denna struktur och andra utbild- ningar kommit till. Bland de utbildningar som tillkommit intar många typiska elitpositioner. Fristående skolor och profilprogram tycks i hög grad fungera som kompletterande, alternativa utbildningsinveste- ringar framför allt för de mest etablerade sociala grupperna men inom ramen för de grundläggande polariteter som beskrivits ovan. 
 Det sociala ursprunget, hitintills enbart definierat utifrån föräldrar- nas yrkesposition, säger dock inte allt om den sociala strukturen inom gymnasieskolan. Vi har tidigare på en nationell nivå konstaterat att 
  
 48  
 Dessa utbildningar finns emellertid inte återgivna i grafen på grund av att de har för lågt bidragsvärde. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 107 
  
 medelbetygen från grundskolan spelar en viktig roll för elevernas för- delning på olika program och grenar, liksom givetvis deras kön. Ele- vernas sociala ursprung kan också analyseras utifrån andra indikatorer än bara föräldrarnas yrkesposition. Ekonomisk kapital, här indikerat av hushållets totala sammanräknade inkomst, och utbildningskapital mätt i termer av föräldrarnas högsta utbildningsnivå, utgör sammanvävda men inte identiska aspekter av det social ursprunget, av det kapital eller till- gångar de sociala grupperna förfogar över. Vi har konstaterat att de fristående skolorna och profilprogrammen i hög grad är en angelägen- het för de sociala eliterna. Låt oss därför i det följande fördjupa analy- sen av just gymnasieskolans elitutbildningar i Storstockholmsregionen och av de skillnader i utbildningsstrategier mellan olika elitgrupper som ger dessa utbildningar deras särprägel. 
 Eliterna och deras utbildningsstrategier 
 Följande avsnitt avser att behandla olika slag av eliter och deras utbild- ningsstrategier. Det datamaterial som ligger till grund för våra analyser innehåller en rad olika variabler vilka vi har utnyttjat som indikatorer på sociala tillgångar, eller kapital i Bourdieusk mening, hos sociala grupper. Medelbetyget från grundskolan ser vi som en indikator på att eleven besitter ett visst mått av skolkapital, dvs. en tillgång som skol- väsendet både tillerkänner individen och garanterar värdet av. Från Folk- och bostadsräkningen 1990 har vi hämtat uppgifter om föräldrar- nas yrkespositioner för att skapa indikatorer på socialt ursprung eller klasstillhörighet, om inkomstförhållande för att få ett alternativt mått på ekonomiskt kapital, och om utbildningsnivå som kompletterande indikator på familjens kulturella kapital eller utbildningskapital. 
 49  
 Där- till har vi använt oss av olika mått på invandrarbakgrund. Som redan påpekats är detta senare begrepp otydligt – inte minst därför att det i frånvaron av mer differentierade begrepp i det perspektiv som här an- 
  
 49  
 Det bör poängteras att de indikatorer som här används och som bygger på den information som finns tillgänglig i offentliga register inte ska förväxlas med de sociala fenomen de är indikatorer på. Individens inkomst är exempelvis en mycket bristfällig indikator på ekonomiskt kapital, vilket framför allt torde omfatta andra former av ekonomiska tillgångar som aktier och fastighetsinne- hav. Till detta slags ekonomiskt kapital är också ofta knutet ett specifikt sym- boliskt, ofta förkroppsligat sådant – ett specifikt förhållningssätt till den eko- nomiska världen, förtrogenhet med, kunskap om och kontakter inom denna värld och ett intresse för ekonomiska företeelser. På samma sätt innefattar det kulturella kapitalet ett brett spektrum av färdigheter, smak och förhållningssätt relaterade till den legitima kulturen, finkulturen. 
  
 108  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 lagts tycks låna sig till att snarare antyda frånvaro av legitima tillgångar än existensen av mer specifika sådana som bestämmer utbildningsstra- tegierna hos de grupper som besitter dem. 
 50  
 Metodologiskt har vi gått till väga så att vi helt enkelt har rangordnat utbildningarna (de analy- senheter som legat till grund för korrespondensanalyserna ovan) efter de andelar elever på dem som uppfyller ett visst kriterium, exempelvis att ha ett medelbetyg från högstadiet över 3,9 eller att ha föräldrar som har en längre högskoleutbildning eller forskarutbildning. Innan vi går in på analysens resultat är det på sin plats med ett varningsord. Listor där individer eller institutioner rangordnas leder ofta till fixering vid enskilda placeringar. Intresset här är inte att uttala domslut om enskilda utbildningars positioner som sådana (att en utbildning intar plats tre eller fyra och inte plats sex eller sju i en rangordning är dessutom ibland delvis slumpmässigt eftersom antalet individer per analysenhet är relativt litet); strävan är i stället att hitta och analysera generella mönster. 
 Låt oss börja med vad vi kan kalla ett meritokratiskt perspektiv. Ut- bildningssociologin visar att bilden av skolan som ett instrument för social mobilitet som står i det jämlika samhällets tjänst generellt är fel- aktig. Men att skolan tenderar att urskilja och konsekrera de redan på förhand privilegierade, innebär inte att absolut determinism råder. När uppåtsträvande grupper och individer använder den som instrument för att hävda sig mot de redan dominerande, spelar skolprestationerna en avgörande roll. Betygen, den bästa indikatorn på vad vi här kallat för skolkapital, samvarierar visserligen med elevernas sociala ursprung, men långt ifrån fullständigt och bör i den sociologiska analysen be- handlas som en separat variabel. Av tabell 27 
 51  
 framgår att bland de 40 betygsmässigt mest selektiva utbildningarna (definierade utifrån ande- len elever med medelbetyg från grundskolan på över 3,9) återfinns to- talt fem utbildningar vid friskolor och nio profilprogram. Friskolor och framför allt profilprogram är med andra ord kraftigt överrepresenterade bland de utbildningar som utgör den meritokratiskt (med medelbetyg från grundskolan som mått) definierade eliten av gymnasieelever. Detta 
  
 50 
  
 De flesta av de indikatorer på familjens sociala och ekonomiska kapital som använts i denna analys är hämtade från den mest aktuella och enda tillgängliga källan till detta slags information, den senaste genomförda Folk- och bostads- räkningen från 1990, vilket fått till följd att de fungerar illa eller inte alls för de invandrargrupper för vilka ingen eller bristfällig information finns i denna folkräkning. Det årligen förnyade Registret över totalbefolkningen (RTB) inne- håller dock också uppgifter om ursprungsland och invandringsår, vilka – komp- letterade med information om vad som utmärker olika gruppers invandring – skulle kunna användas för en något mer utvecklad analys. 
  
 51 
  
 Av tekniska skäl har tabellerna 28 till 32 förts till Appendix. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 109 
  
 är framför allt tydligt bland de utifrån detta kriterium högst placerade utbildningarna på vilka i princip samtliga elever har ett medelbetyg på över 3,9. På SPEK vid Konsumentföreningens gymnasium (friskola) och på Huddingegymnasiets lokala Europagren inom NV har 97 pro- cent av eleverna ett medelbetyg från grundskolan på mellan 4,0 och 5,0. Därefter följer NVNA på Gordon gymnasium (friskola) med 92 procent, Neal lokala Europagren inom SP (90 pro- cent) och Värmdö gymnasiums lokala  
 NV-gren 
  med inriktning mot räddningstjänst (86 procent). Påfallande är också Alvarez dominans – 25 av utbildningarna utgörs av NVNA, två av NVTE, och hela sex av lo- kala grenar (totalt 33 utbildningar inom NV), medan SP endast är re- presenterade av fem utbildningar: en SPSA, en SPEK, en SPHU samt två lokala grenar med Europainriktning grenar. Därutöver återfinns en utbildning inom ES (lokal variant) och en  
 IB-utbildning. 
  Det finns vi- dare en relativt jämn geografisk spridning bland de 40 betygsmässigt mest selektiva utbildningarna. Elva utbildningar finns i Stockholms södra förorter, 18 i Stockholms norra förorter samt 11 utbildningar i Stockholms innerstad. 
 Mot detta meritokratiska kriterium på selektivitet kan vi ställa se- lektivitet grundad på social härkomst. Att betygsframgång som bak- grundsfaktor inte helt sammanfaller med högt socialt ursprung när det gäller valet av gymnasieskola och program/gren framgår av tabell 28 som redovisar de 40 mest selektiva utbildningarna i avseende på ele- vernas sociala bakgrund. Visserligen finner vi här flera utbildningar som även tillhör de rent skolmässigt definierade elitutbildningarna – som Gordon gymnasium (NVNA), Enskilda gymnasiet (NVNA), Kungsholmens gymnasium (NVNA) och Norra real (NVNA) – men även en rad andra utbildningar som inte är lika be- tygsmässigt selektiva. I den senare kategorien återfinns bland andra Bromma gymnasium (NVTE, SMSP och SPSA), Sigtunas Humanistis- ka skola (NVNA) och Saltsjöbadens Samskola (NVNA). Fortfarande intar NVNA en dominerande ställning – 21 utbildningar av totalt 25 inom NV tillhör kategorin de socialt mest selektiva utbildningarna. Men grenens dominans är inte lika självklar. SPs grenar har en något större representation än vad som var fallet när vi använde betygen som kriterium (tio utbildningar inom SP). Den viktigaste skillnaden mellan den betygsmässiga och den sociala eliten är att den senare favoriserar friskolor. Av de 40 mest socialt selektiva utbildningarna utgör frisko- lorna åtta stycken. Detta kan ställas i relation till profilprogrammen, vilka endast är representerade av två program, Danderyds samskolas lokala gren inom NV och Saltsjöbadens samskolas lokala gren inom MP. Geografiskt sett minskar antalet utbildningar belägna i Söderort (från elva till fem), om vi jämför tabell 27 och tabell 28. Antalet ut- 
  
 110  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 bildningar i Stockholms innerstad ökar med en till 12, medan antalet utbildningar belägna i Norrort ökar från 18 till 23. Med andra ord för- delar sig individer med höga betyg jämnare i det geografiska rummet än elever med högt socialt ursprung. 
 Låt oss därefter ta en indikator på familjens utbildningskapital som kriterium på selektivitet. Analyserar vi de mest selektiva utbildningarna utifrån andelen elever med föräldrar som har en längre högskoleutbild- ning eller forskarutbildning (tabell 29), kan vi se att friskolornas domi- nans är än mer tydlig. Bland de 40 utifrån detta kriterium mest selekti- va utbildningarna finner vi nio friskolor (närmare en fjärdedel), men bara två profilprogram. Återigen är dominansen av NVNA påfallande, men vi kan notera den relativt starka position som SPSA intar (11 av 40 utbildningar), samt att vi här finner det största antalet utbildningar in- om SPHU, tre stycken. 
 Om vi slutligen utgår från en indikator på ekonomiskt kapital, fa- miljens inkomst 
 52 
 , som kriterium på selektivitet, finner vi delvis andra hierarkier (tabell 30). I likhet med den elit som är mest utbildad, prio- riterar den ekonomiska eliten mer än andra friskolor (sju av de 40 ut- bildningar som har de högsta andelarna föräldrar med en sammanräk- nad inkomst i den tionde decentilen är friskolor), medan de lokala pro- filprogrammen är mindre betydande och endast är representerade av Saltsjöbadens samskolas lokala gren inom Mitchell och Banks lokala gren inom NV. SP intar också en relativt stark ställning. Av de 40 utbildningarna ingår 13 i detta program och fyra av dessa utbild- ningar utgörs av SPEK som i rangordningen enligt andra elitkriterier endast dyker upp vid enstaka tillfällen. Även NVTE är något mer bety- delsefull för den ekonomiska eliten än för andra och vi finner här fyra utbildningar av denna karaktär. Med andra ord återspeglas här den dif- ferentiering vi funnit i korrespondensanalysen ovan mellan ekonomiska och kulturella fraktioner inom den högre klassen. 
 För att sammanfatta och för att förtydliga förhållandet mellan olika slags eliter inom gymnasieskolan, kan vi återvända till tabellerna ovan (tabell 27 till 30) som även visar hur de 40 högsta rangordnade utbild- ningarna per kategori placerar sig med avseende på de övriga kriterier- na (vi bortser alltså här från andelen elever födda i Sverige eftersom denna indikator inte kan ses som en direkt indikator på en elitgruppe- 
  
 52  
 Kriteriet har varit att föräldrarnas sammanräknad inkomst återfinns i den tionde decentilen i hela datamaterialet, dvs. av samtliga 425 000 högstadie- och gymnasieelever åren  
 1995-1998. 
  (För Stockholms län utgör denna grupp cirka 20 procent av populationen.) Vi har inte tagit hänsyn till om det finns en eller två inkomsttagare per familj utan summerat faderns och moderns intäkter. Detta medför naturligtvis att familjer med ensamstående föräldrar generellt får en betydligt lägre familjeinkomst än familjer med två inkomsttagare. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 111 
  
 ring). Vi kan konstatera att den viktigaste skiljelinjen går mellan å ena sidan utbildningar som karakteriseras av att de har stora andelar elever med höga avgångsbetyg från grundskolan och å andra sidan övriga ut- bildningar av elitkaraktär. Av de 40 utbildningarna som placerar sig högst enligt betygskriteriet finner vi 17 utbildningar som inte återfinns bland någon av de övriga listorna över de 40 högst rangordnade utbild- ningarna (av dem som återfinns i de övriga listorna hittar vi 19 stycken bland de 40 högst placerade utbildningarna efter social klass, 16 styck- en bland de högst placerade enligt föräldrarnas högsta utbildningsnivå men endast 13 stycken bland de högst placerade enligt föräldrarnas inkomstnivå). Det som utmärker de 17 utbildningar som endast är högst rankade enligt betygskriteriet är dels det jämförelsevis stora antalet profilprogram (åtta), dels att flera av utbildningarna är geografiskt pla- cerade i socialt mindre selektiva områden som Huddinge, Norrtälje, Nynäshamn, Sundbyberg och  
 Upplands-Bro. 
 53 
  
 Betraktar vi de 40 ut- bildningar som placerar sig högst i avseende på andelen elever med socialt ursprung i den högre klassen, blir det tydligt att detta kriterium i högre grad än betygskriteriet samvarierar med föräldrarnas utbild- ningsnivå och inkomstnivå. Låt oss ta Bromma gymnasium som exem- pel. Tre av skolans program hamnar högt i avseende på andelen elever från de högsta samhällsskikten och två av programmen återfinns även högt upp i rangordningen enligt föräldrarnas utbildningsnivå och, i än- nu högre grad, i den som gäller föräldrarnas inkomst. Betygsmässigt är eleverna på dessa tre program dock i betydligt mindre grad selekterade. Inom fältet av elitutbildningar återspeglas också skillnader mellan den kulturella eliten och den ekonomiska. Det framgår om vi jämför de 40 högst rangordnade utbildningarna enligt föräldrarnas utbildningsnivå och de 40 topplacerade utbildningarna med avseende på föräldrarnas sammanräknade inkomst. Förutom den ovan påpekade skillnaden i pre- ferenser – efter NVNA, elitutbildningen framför andra, väljer den förra gruppen SPHU och den senare SPEK i något större utsträckning än andra grupper – finns en tydlig geografisk polarisering. I gruppen ut- bildningar rangordnade efter föräldrarnas högsta utbildningsnivå ham- nar innerstadsskolorna högt upp och utgör den numerärt största grup- pen med 18 utbildningar (mot Norrorts 16 utbildningar), medan skolor norr om Stockholm intar tätpositionerna i rangordningen enligt in- komstkriteriet (och utgör mer än hälften av utbildningarna, 26 stycken, att jämföra med innerstadens elva utbildningar). 
  
 53  
 Eftersom vi här betraktar hela Stockholms län, måste vi ha i åtanke den so-  
 cio-geografiska 
  segregationen. De skolor som hamnar högt i betygsrangord- ningen men ligger i mindre socialt selektiva områden, utgör i relation till sitt närområde utpräglade elitutbildningar, såväl betygsmässigt som socialt. 
  
 112  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Det är värt att konstatera att det finns ett antal utbildningar som pla- cerar sig högt i alla rangordningar, oavsett vilket kriterium som an- vänds. Dessa elitutbildningar framför andra är elva stycken – Dan- deryds gymnasium (NVNA), Enskilda gymnasiet (NVNA), Franska skolan (NVNA), Hersbyskolan i Lidingö (NVNA), Höglandsskolans gymnasium i Bromma (NVNA), Norra real (NVNA), Rudbecksskolan (NVNA), Södra latin (Jones gymnasium i Djurs- holm (NVNA och SPSA) och Åva gymnasium (NVNA). Det säger nå- got signifikativt om fältet av gymnasieutbildningar i Storstockholm att tio av dessa elva utbildningar utgörs av NVNA, dvs. den klassiska eli- tutbildningen framför andra, och att fyra av dem tillhör de fristående skolor som också skattas högt av de socialt definierade eliterna. Likaså är det inte förvånande att samtliga utbildningar återfinns i Stockholms innerstad eller dess norra förorter. 
 Vi pekade ovan på ett problem i konstruktionen av det sociala rum, som de grupper som använder gymnasieskolans utbildningar utgör. Ef- tersom konstruktionen av dessa grupper och detta rum bygger på yr- kesuppgifter från  
 FoB-90, 
  saknas indikatorer på invandrargruppernas sociala tillgångar – dessa förenas just i det faktum att inga yrkesupp- gifter finns om dem. Vi kan dock med hjälp av uppgifter från  
 RTB-98 
  närmare analysera de utbildningar som hamnar vid invandringspolen (tabell 32). Det är påfallande att utbildningar med en låg andel elever födda i Sverige står i kontrast till de utbildningar som hamnar högt en- ligt elitkriterierna – endast en utbildning (Tyska skolan) av de 40 ut- bildningarna med lägst andel elever födda i Sverige återfinns bland de 40 högsta utbildningarna enligt något av de andra kriterierna. Vi kan notera att ett fåtal friskolor finns representerade, Ellis fria gym- nasieskola (OP), Sigtuna humanistiska läroverk (IB), Tyska skolan samt Lycée Français, och endast ett profilprogram, Botvidsgymnasiets lokala gren med inriktning mot företagande inom SP. Av friskolorna särskiljer sig framför allt Tyska skolan från andra skolor med en hög andel invandrade elever. Tyska skolan är som sagt den enda av de 40 utbildningarna som även placerar sig bland de 40 högsta utbildningarna enligt de övriga kriterierna (26:e plats efter social klass). Beträffande rangordningen utifrån andel elever med föräldrar i den högre klassen ser vi att bland de övriga utbildningarna är det endast Lycée Français och Skärholmen NVTE som placerar sig mellan 100 och 199 och hela 16 utbildningar placerar sig mellan 400 och 441. Det bör dock påpekas att detta delvis måste förstås mot bakgrund av att många av eleverna på dessa utbildningar har föräldrar som inte återfinns i  
 FoB-90 
  och att där- för föräldrar med höga sociala positioner inte synligt påverkar rekryte- ringsprofilen för dessa utbildningar. Detta torde framför allt gälla sko- lor sådana som Tyska skolan och Lycée Français. Om vi i stället ser till 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 113 
  
 rangordningen utifrån föräldrarnas högsta utbildningsnivå (baserad på  
 RTB-98) 
  så justeras de flesta utbildningar uppåt i rangordningen, men fortfarande intar flertalet utbildningar mycket blygsamma placeringar (även utifrån utbildningskriteriet återfinns endast en utbildning bland de hundra första, Tyska skolan på plats 44, och endast fem utbildning- ar – Lycée Français, Märsta NVNA, Sigtuna humanistiska läroverk IB samt Tensta NVNA och NVTE – placerar sig mellan plats 100 och 199). En slutsats är här att de flesta utbildningar dominerade av invand- rarelever även har en låg social rekrytering men att det finns intressanta undantag, framför allt vissa friskolor som Tyska skolan, Lycée Français och Sigtuna humanistiska läroverk som rekryterar betydligt mer socialt selektiva grupper av invandrarelever (och även elever som inte invand- rat i gängse mening utan som råkar befinna sig i Sverige därför att för- äldrarna för tillfället arbetar där, med andra ord barn till vad vi kan kalla en transnationell elit för vilka de nationella gränserna inte utgör något hinder för förflyttningar). 
 Tydligt är vidare att om de södra förorterna är underrepresenterade enligt de övriga kriterierna (av de 40 mest selektiva utbildningarna ef- ter föräldrarnas inkomst återfinns endast tre utbildningar i Söderort; för de 40 mest selektiva utbildningarna efter andel elever med ett socialt ursprung i den högre klassen är motsvarande siffra fem), så är de desto mer överrepresenterade i fråga om låg andel elever födda i Sverige. De utgör här den numerärt största gruppen med 18 utbildningar (sju ut- bildningar återfinns i innerstaden och resterande 15 i de norra förorter- na). Vidare är dessa 18 utbildningar starkt koncentrerade till vissa kommuner/stadsdelar och skolor. Bland de 40 mest invandrartäta ut- bildningarna finner vi sex utbildningar vid Botvisgymnasiet, tre vid Tumba gymnasium och tre vid Skärholmens. Bland andra förorter är framför allt Tensta kraftigt överrepresenterat med fem utbildningar. 
  
 1.3.7 
  
 Sammanfattning 
  
 Gymnasieskolan genomgick under  
 1990-talet 
  stora förändringar i avse- ende på organisation, styrning och läroplanernas innehåll. Det tidigare linjeuppdelade gymnasiet ersattes med en till formen mer homogen utbildningsstruktur, i huvudsak baserad på 16 nationella program som alla är treåriga och tänkta att, oavsett studieinriktning i övrigt, ge behö- righet till högre studier. En ambition med 1991 års reform var att stärka gymnasiets studieförberedande funktion. 
 54  
 Men reformen var i andra 
  
 54  
 Gymnasieskolan förväntas, med George ord  
 (1997:16-17), 
  leva upp till tre syften: den skall vara en grundutbildning som skall ge vissa generella kun- 
  
 114  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 avseenden motsatsen till homogeniserade. Centralstyrningen av gym- nasieskolan genom Skolöverstyrelsen och länskolnämnder ersattes av en målstyrning som gav kommuner och skolor stora möjligheter att in- om ramen för uppsatta mål forma verksamheten efter eget huvud. Pro- filerade varianter av de nationella programmen kunde uppstå lokalt och möjligheterna att skapa skolor med andra än kommunala huvudmän, s.k. friskolor, ökade radikalt. Betingelser skapades med andra ord för en större differentiering mellan utbildningsprogram och mellan skolor. Vi har i detta avsnitt försökt beskriva vilka effekter dessa förändringar haft för sociala och andra skillnader inom gymnasieskolan. För detta ändamål har vi begagnat oss av statistiska register som tillåter en ana- lys av hur elever av olika kön, med olika mått av betygsframgång och med olika socialt ursprung fördelar sig i gymnasieskolan läsåren 1988/1989, 1994/95 och 1998/99. 
 Den svenska gymnasieskolan är i slutet av  
 1990-talet 
  starkt präglad av skillnader mellan elever med olika kön, olika skolframgång och oli- ka socialt ursprung. 
 55  
 Den kanske tydligaste differentieringen gäller kön. På mer än hälften av de 16 nationella programmen, nio stycken, utgör det ena könet mer än 70 procent av eleverna. 
 56  
 Vissa av de yrkes- förberedande utbildningar där i synnerhet elever med lågt socialt ur- sprung och med låga skolbetyg från högstadiet i bagaget samlas är världar där könen i liten utsträckning möts. Det program där könsba- lansen är som störst, det naturvetenskapliga, är också det som mer än andra domineras av elever från högre sociala skikt och med de högsta skolbetygen. En annan differentierande faktor är elevernas skolfram- gång i grundskolan och det medelbetyg därifrån som skiljer ut skolans elitelever från de mindre lyckade och de misslyckade. På IB- programmet, ett av de mest selektiva, tillhör en fjärdedel av eleverna den minoritet på 3,5 procent av alla elever som hade ett medelbetyg över 4,4 i högstadiet. På gymnasiets elitprogram framför andra, det naturvetenskapliga, tillhör tolv procent av eleverna samma betygskate- gori.  
 IV-programmet 
  och flera av de yrkesförberedande programmen, 
 kaper, den skall vara yrkesförberedande och den skall vara studieförberedande. Smith bygger på ett resonemang i Miller 1993. 
  
 55 
  
 Det följande stycket baseras på uppgifter om samtliga elever i gymnasiesko- lan hösten 1998 oavsett årskurs. De sociala skillnaderna blir än mer markanta om vi i stället utgår från elever i årskurs två då grenuppdelningen skett, se ovan slutet av avsnittet Sociala och andra skillnader inom gymnasieskolan under  
  
 1990-talet. 
  
 56 
  
 På de mest könssegregerade programmen, BP, EC, EN, FP och IP, utgör flickorna endast 2,2, 1,8, 2,5, 2,8 respektive 6,1 procent, medan pojkarna inte är lika fåtaliga på de kvinnliga utbildningarna - vi finner 25 och 14 procent pojkar på BF respektive OP. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 115 
  
 exempelvis BP, IP och FP, utmärks av motsatta förhållanden – här har ungefär 40 procent av eleverna de lägsta medelbetygen från högstadiet, de under 2,5. 
 57  
 Liknande skillnader mellan gymnasieskolans utbild- ningar återfinns när det gäller elevernas sociala ursprung. 
 58  
 Den mest selektiva utbildningen är IB, där nästan hälften av eleverna (43 pro- cent) kommer från det vi här kallat för den högre klassen. På NV är motsvarande andel 32 procent och på SP 22 procent. För flera yrkesori- enterade program är förhållandena återigen motsatta. På IV, BF, FP, IP, LP och OP utgör elever från lägre arbetarklassen mellan 25 procent och 35 procent. 
 59 
  
 Dessa skillnader mellan gymnasieskolans utbildningar återspeglar skillnader i utbildningschanser mellan elever med olika kön, olika soci- alt ursprung och olika mått av skolframgång. Grundskolebetyget, som avgör mycket av elevernas framtid i gymnasieskolan, har statistiskt sett starkt samband med socialt ursprung. Inom båda könen har en elev med ursprung inom lägre arbetarklass ungefär fyra gånger mindre chans än en elev som kommer från en familj inom de högsta sociala skikten att få de högsta medelbetygen (över 4,4). För elever med ursprung i lägre arbetarklass är sannolikheten att få ett medelbetyg under genomsnittet (under 3,0) mellan åtta (för flickor) och tre (för pojkar) gånger större än för dem med härkomst i de högsta skikten. Till skillnaden mellan de sociala klasserna vad gäller deras förmåga att ackumulera skolkapital i grundskolan kommer att de i valet av gymnasieutbildning i olika hög grad är beroende av skolans konsekrering av elevens förmåga genom medelbetyget. Bland pojkar med högt socialt ursprung och medelmåtti- ga betyg i högstadiet (mellan 3,0 och 3,5) gick tre av fyra vidare till studieförberedande program, medan knappt hälften av pojkarna med ursprung i den lägre arbetarklassen och med samma betyg gjorde det. Bland flickorna i samma grupper och med samma medelbetyg var skillnaderna ännu större. Tillsammans med den ojämna betygsfördel- ningen gör denna skillnad i vad vi kan kalla för habitus att andelen ungdomar med ursprung i samhällets lägsta skikt som går till studieför- beredande gymnasieprogram är nästan exakt hälften av andelen bland elever med ursprung i de högsta skikten. Vid sidan av dessa vertikala eller hierarkiska skillnader finns i gymnasieskolan också en annan po- 
  
 57 
  
 Motsvarande siffror för eleverna på IB och NV är 0,6 respektive 0,4, vilka också är de lägsta andelarna för samtliga program. 
  
 58 
  
 Här kodad i fem kategorier, högre klasser, medelklass, lägre medelklass, högre arbetarklass och lägre arbetarklass. Den bland fadern och modern som har högst klasstillhörighet avgör kategori. Se Appendix för en mer detaljerad beskrivning av hur dessa klasser är konstruerade. 
  
 59 
  
 De lägsta andelarna elever från den lägre arbetarklassen har NV med 8,5 procent och IB med 9,6 procent. 
  
 116  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 laritet mellan å ena sidan naturvetenskapliga utbildningar och utbild- ningar med estetisk och kulturell inriktning och å andra sidan utbild- ningar inriktade mot ekonomi och teknik. De förra är relativt sett vikti- gare för elever ur sociala grupper vilkas ställningar främst vilar på kulturellt kapital och utbildningskapital (låt vara att NVNA samtidigt är det program dit barn från sociala eliter av alla slag gärna söker sig, dock i synnerhet de vilkas föräldrar besitter ett särskilt starkt eget ut- bildningskapital), under det att de senare på motsvarande sätt tillmäts särskilt stort värde av elever med ursprung i grupper som står ekono- min nära. 
 Har då skillnader av detta slag ökat eller minskat under  
 1990-talet? 
  Det bör först påpekas att de skillnader mellan elevgrupper och mellan utbildningar som här lyfts fram för läsåret 1998/99 i stort sett är de- samma som dem som strukturerade gymnasieskolan både åren före re- formen (1988/89) och åren omedelbart efter den (1994/95). Vare sig utvecklingen under  
 1990-talet 
  i stort eller 1991 års gymnasiereform har nämnvärt förändrat de grundläggande polariteterna i gymnasieskolan i avseende på kön, betygsframgång och socialt ursprung. Men har skill- naderna ökat eller minskat? Den frågan är svårare att svara på. 
 En viktig förändring är att det slags elever som i slutet av  
 1980-talet 
  inte gick vidare till gymnasiet utan klarade sig på andra sätt i livet nu som regel hamnar i gymnasieskolan. Detta utgör sannolikt den främsta bakgrunden till det individuella programmets expansion. Elever av den sort som före reformen bara med ansträngning härdade ut under två studieår på de dåvarande praktiska linjerna har nu svårt att klara tre års studier som dessutom rymmer ett större mått av studieförberedande inslag än tidigare. En stor del av eleverna på det individuella program- met har nyligen invandrat till Sverige, och åtskilliga bland dessa har små möjligheter att leva upp till de krav den svenska gymnasieskolan ställer. 
 En annan viktig förändring är att rekryteringen till de studieförbere- dande programmen allmänt sett ökat. I mitten av decenniet, åren efter gymnasieskolereformen, fanns en viss tendens att även elever med ur- sprung i de högre sociala skikten och de med högre betyg än andra i högre grad än tidigare sökte sig till andra än de traditionellt studieför- beredande programmen, men denna förändring var av allt att döma till- fällig och de senare åren på  
 1990-talet 
  karaktäriseras i stället av att framför allt NV- och  
 SP-programmens 
  ställning kraftigt stärkts. En rimlig tolkning är att den retorik som omgärdade reformen, enligt vil- Nguyen alla de 16 nationella programmen skulle ge kompetens att söka till högskolan, tillfälligtvis vann en tilltro som snart försvann när högsko- lorna själva i praktiken underkände alla andra program än de traditio- nellt studieförberedande. Frågan är dock hur den under  
 1990-talets 
  se- 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 117 
  
 nare hälft allt kraftigare investeringen från alla samhällsgrupper i de två studieförberedande programmen skall tolkas. Skall denna föränd- ring ses som uttryck för en social utjämning, om än en blygsam sådan, eller skall den förstås på andra sätt? 
 Allt tyder på att denna förändring framför allt är ett uttryck för ökad utbildningskonkurrens i gymnasieskolan, vilket i sin tur fört med sig en större differentiering både mellan och inom de existerande nationella programmen. Att en allt större andel elever i betygsskikten kring och över genomsnittet och i de flesta sociala grupper nu söker sig till de traditionellt studieförberedande programmen, SP och NV, kan rimligt- vis ses som ett uttryck för en tilltagande oro för att inte göra de rätta konkurrenskraftiga investeringarna i gymnasiestudier som förbereder för konkurrensen om högskoleplatser. Att  
 NV-programmets 
  tekniska gren och  
 SP-programmets 
  ekonomiska tappat så mycket av sitt rekryte- ringsunderlag kan antagligen ses mot den bakgrunden. En bidragande orsak är sannolikt också att kommunerna av ekonomiska skäl under senare hälften av  
 1990-talet 
  ställt allt färre platser till förfogande på de yrkesförberedande och dyrare utbildningar som för många elever kunde ha varit ett alternativt studieval. En konsekvens av det allt större inflö- det av elever är att det skett en differentiering mellan å ena sidan NV- programmets  
 NA-gren, 
  som i stort behållit och sannolikt förstärkt sin selektiva rekrytering, och å andra sidan  
 SP-programmet, 
  som blivit allt mer heterogent sammansatt och i själva verket numer tar emot många elever ur de elevkategorier som tidigare sökt sig till  
 icke-studie- 
  förberedande program. Som analysen av gymnasieskolan i Stock- holmsområdet visat finns det en klar tendens till social och betygsmäs- sig differentiering inom  
 SP-programmet, 
  därigenom att elever med högt socialt ursprung och goda betyg söker sig till profilerade och mer se- lektiva lokala grenar inom detta program. 
 Man kan med andra ord säga att utvecklingen efter gymnasierefor- men gått i riktning mot en ännu tydligare hierarkisering av gymnasie- skolans studieprogram. NVNA framstår ännu mer än tidigare som eli- tutbildningen framför andra. Denna gren rekryterar merparten av alla elever med högst medelbetyg från högstadiet och betydligt fler än som var fallet i slutet av  
 1980-talet. 
  Det utgör vidare det i särklass viktigaste alternativet för elever ur de högsta sociala skikten (en tredjedel av alla elever med denna bakgrund söker sig dit, mot en knapp femtedel för SP, under det att SP eller andra program för andra sociala skikt är lika viktiga eller viktigare). Att elever med starkt skolkapital och hög social bakgrund tillmäter NVNA sådan betydelse är också grundat på realism. Det är på detta program gymnasieskolans högsta betyg delas ut och övergången till högskolan är som störst.  
 SP-programmet 
  har allmänt sett tappat mark i förhållande till  
 NV-programmet 
  när det gäller rekry- 
  
 118  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 teringen av elever med de bästa skolresultaten i grundskolan, men har samtidigt underkastats en inre differentiering mellan mer selektiva pro- filerade grenar och mindre selektiva. Denna differentiering framträder tydligt bara när vi tar hänsyn till skillnader mellan grenar och skolor. Den blir fullt synlig först i en analys som i likhet med den som här gjorts för Stockholmsområdet omfattar hela det lokala utbildningsland- skap där eleverna väljer utbildning. 
 Den ökade konkurrensen inom gymnasieskolan är särskilt synlig i – och förstärks sannolikt av – det som brukar kallas för dess profilering och i friskolornas ökande betydelse. En analys av relationerna mellan Stockholmsregionens gymnasieutbildningar i avseende på deras rekry- tering ger vid handen att både lokala profilerade varianter av de na- tionella programmen och fristående skolor i hög grad är en angelägen- het för elever som tillhör den av skolan definierade eliten, den socialt (genom sin härkomst) definierade eliten eller, vilket är vanligast, båda samtidigt. Den grundläggande strukturen i fältet av gymnasieutbild- ningar i Stockholm är stabil om vi jämför den över tid och uppvisar tre huvudsakliga polariteter. I en vertikal, hierarkisk dimension åtskiljs studieförberedande utbildningar i allmänhet, och NVNA i synnerhet, belägna i innerstaden och i de norra förorterna, vilka har en särskilt hög social rekrytering, från framför allt yrkesförberedande utbildningar i södra Stockholmsområdet med låg social rekrytering. I en andra, hori- sontell dimension åtskiljs utbildningar med få elever med invandrar- bakgrund mot utbildningar med många sådana elever. Denna polaritet motsvarar också en i hög grad geografisk sådan, nu mellan invandrar- täta områden i främst södra Stockholm och välbärgade områden i in- nerstaden och norra delen, där nyligen invandrade familjer är sällsynta. I en tredje dimension, slutligen, ställs mot varandra å ena sidan utbild- ningar som framför allt är belägna i innerstaden, i synnerhet NVNA och utbildningar med estetisk och humanistisk inriktning, mot utbild- ningar i främst de norra förorterna som ofta har en teknisk eller eko- nomisk inriktning. De förra befolkas i synnerhet av elever från sociala grupper med starkt kulturellt kapital, de senare av elever med härkomst i skikt som står ekonomin och privat sektor nära. Med undantag av den andra här nämnda dimensionen, kunde samma polariteter konstateras för åren 1998/89 och 1994/95. 
 Denna struktur är med andra ord stabil och svarar antagligen mot grundläggande sociala polariteter. De fristående gymnasieskolorna och profilprogrammen har dock i slutet av  
 1990-talet 
  kommit att inta vikti- ga positioner i den del av detta fält som domineras av de högre sociala skikten, det vi kan kalla för fältet av elitutbildningar. De fristående gymnasieskolorna, och med undantag av Mccarthy i synnerhet de med anciennitet, är i första hand en angelägenhet för den yppersta soci- 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 119 
  
 ala eliten, oavsett om vi definierar denna i termer av yrkesposition, ut- bildningskapital eller ekonomiska tillgångar 
 60 
 , under det att profilpro- grammen i första hand favoriseras av de elever som besitter ett starkt skolkapital men ofta har ett något mer modest socialt ursprung. Etable- ringen av såväl fristående skolor som lokala varianter av de nationella programmen tycks både vara en produkt av och en faktor som främjar den ökade konkurrensen inom gymnasieskolan. Dessa utbildningars värde uppstår i mötet mellan de institutionella strategier, som de en- skilda skolorna och utbildningarna utvecklar för att distingera sig, och de sociala gruppernas intresse att göra de utbildningssatsningar som förhindrar att de tappar mark i förhållande till andra grupper. Det är därför knappast förvånande att det är de grupper som besitter den största samlade volymen sociala, kulturella och ekonomiska tillgångar som har störst intresse av, och störst förmåga, att bevaka vad de profi- lerade utbildningarna och friskolorna har att erbjuda och att använda sig av de möjligheter till fördelar i utbildningskonkurrensen som de tillhandahåller. Ännu begränsas elevers fria rörlighet i rummet av gym- nasieutbildningar av kommunernas ovilja att betala för utbildningar i andra kommuner än den egna och av den närhetsprincip som för de kommunala skolornas del säger att företräde bör ges till elever för vilka skolan ligger närmast bostaden. Skillnaderna mellan skolor återspeglar därför fortfarande i hög grad de sociala gruppernas fördelning i det geografiska rummet, låt vara att det ökade antalet fristående skolor och profilerade program naggat närhetsprincipen i kanten. Om begränsande regler av detta slag sättes ur spel – om gymnasieskolor får större frihet att rekrytera elever enbart på grundval av deras grundskolebetyg och om elever fritt kunde konkurrera om platserna på de skolor de strävar att komma in på – skulle utbildningskonkurrensen sannolikt ytterligare öka och gymnasieskolans struktur möjligen i ännu högre grad anpassa sig till de sociala klassernas och klassfraktionernas intressen att repro- ducera de specifika arter av kapital på vilka de grundar sina ställningar. 
  
 60  
 De fristående gymnasieskolorna är med andra ord högt placerade bland eli- tutbildningarna, men befinner sig inte närmare den ekonomiska polen än den kulturella eller tvärtom. Ett undantag utgör Stockholmsregionens fyra Waldorf- skolor som alla står den kulturella elitpolen i fältet av gymnasieutbildningar nära. 
  
 120  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 1.3.8 
  
 Appendix 
  
 Använda klassificeringssystem 
 Använda förkortningar för program och grenar. 
  
 Förkortning 
  
 Program 
  
 Förkortning 
  
 Gren 
  
 BF 
  
 Barn- och fritidsprogrammet 
  
 BP 
  
 Byggprogrammet 
  
 EC 
  
 Elprogrammet 
  
 EN 
  
 Energiprogrammet 
  
 ES 
  
 Estetiska programmet 
  
 ESDT 
  
 Dans och teater 
  
 ESKF 
  
 Konst och fromgivning 
  
 ESMU 
  
 Musik 
  
 ESLM 
 i 
  
 Yrkesmusiker 
  
 FP 
  
 Fordonsprogrammet 
  
 HP 
  
 Handels- och administrationsprogrammet 
  
 HR 
  
 Hotell- och restaurangprogrammet 
  
 HV 
  
 Hantverksprogrammet 
  
 IP 
  
 Industriprogrammet 
  
 LP 
  
 Livsmedelsprogrammet 
  
 MP 
  
 Medieprogrammet 
  
 MPIR 
  
 Information och reklam 
  
 MPLM 
  
 Multimedia 
  
 NP 
  
 Naturbruksprogrammet 
  
 NV 
  
 Naturvetenskapsprogrammet 
  
 NVNA 
  
 Naturvetenskaplig 
  
 NVTE 
  
 Teknisk 
  
 NVE 
  
 Engelska 
  
 NVLA 
  
 Astronomi 
  
 NVLD 
  
 Data 
  
 NVLE 
  
 Europa 
  
 NVLG 
  
 Genetik 
  
 NVLI 
  
 Internationell 
  
 NVLM 
  
 Matematik 
  
 NVLR 
  
 Räddningstjänst 
  
 OP 
  
 Omvårdnadsprogrammet 
  
 SP 
  
 Samhällsvetenskapsprogrammet 
  
 SPEK 
  
 Ekonomisk 
  
 SPHU 
  
 Humanistisk 
  
 SPSA 
  
 Samhällsvetenskaplig 
  
 Gilbert 
  
 Europa 
  
 SPLI 
  
 Internationell 
  
 SPLJ 
  
 Journalism 
  
 SPLK 
  
 Kommunikation 
  
 SM 
  
 Specialutformat program 
  
 SMBF-SP 
  
 Specialutformat program 
  
 närliggande nationellt program, 
  
 BF till SP 
  
 IV 
  
 Individuellt program 
  
 IVIK 
  
 Introduktionskurs för invandrare 
  
 IB 
  
 International baccalaureate 
  
 i 
  
 Kursiv stil  
 markerar lokal gren. Här har endast lokala grenar som omnämns i texten, tabellerna eller graferna tagits med. Dessutom förekommer några lokala grenar av yrkesförberedande pro- gram i texten, tabellerna och graferna vilka ej satts ut i tabellen ovan. Dessa lokala grenar anges genom att ett L fogas till programbeteckningen. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 121 
  
 Kategorisering av socialt ursprung och andra variabler 
 Klassificeringen av elevernas sociala ursprung bygger på Folk- och bostadsräkningens uppgifter om föräldrarnas yrkespositioner från 1990  
 (FoB-85 
  för dataregistret över elever i gymnasieskolan 1988/89). Kon- struktionen av 34 sociala grupper (inklusive internt och externt bort- fall) syftar till att synliggöra skillnader inte bara mellan olika gruppers totala mängd tillgångar eller kapital, utan också mellan olika arter av kapital. Den bygger på ett flertal i Folk- och bostadsräkningen tillgäng- liga koder – den  
 socio-ekonomiska 
  indelningen  
 (SEI-koden), 
  yrkesklas- sificeringen  
 (NYK-koden), 
  uppgifter om sektorstillhörighet och an- ställningsart. Den här använda klassificeringen omfattar ursprungligen tre nivåer om 32, 14 respektive 5 grupper (en endimensionell repre- sentation), av vilka de mer aggregerade nivåerna bygger på de tidigare. För alla analyser har vi utgått från familjens position och kodat enligt den av föräldrarna som haft den högsta yrkespositionen enligt klassifi- ceringsschemat. 
  
 Social klass 
  
 Yrkeskategori 
  
 Högre klass 
  
 1. civilingenjörer o arkitekter 
  
 2. läkare, veterinärer, präster 
  
 3. universitetslärare 
  
 4. ämneslärare 
  
 5. jurister 
  
 6. högre tjänsteman i offentlig sektor 
  
 7. högre tjänsteman i privat sektor 
  
 8. officerare 
  
 9. företagsledare 
  
 Medelklass 
  
 10. konstproducenter 
  
 11. journalister 
  
 12. tekniker offentlig sektor 
  
 13. tekniker privat sektor 
  
 14. tjänstemän på mellannivå i offentlig sektor 
  
 15. tjänstemän på mellannivå privat sektor 
  
 16. klasslärare 
  
 Lägre medelklass 
  
 17. sjuk- och hälsovårdande yrken 
  
 18. kontorsanställda, offentlig sektor 
  
 19. kontorsanställda privat sektor 
  
 20. handelsanställda 
  
 21. bönder 
  
 22. småföretagare 
  
 23. handelsmän 
  
 24. poliser 
  
 Kvalificerade arbetare (högre arbetarklass) 
  
 25. 
  
 förmän 
  
 26. 
  
 kvalificerade arbetare inom produktion 
  
 27. 
  
 kvalificerade arbetare inom service 
  
 Okvalificerade arbetare (lägre arbetarklass) 
  
 28. lantarbetare 
  
 29. okvalificerade arbetare inom produktion 
  
 30. okvalificerade arbetare inom service 
  
 31. okvalificerade arbetare inom reproduktion 
  
 32. övriga 
  
 Bortfall 
  
 33. internt bortfall 
  
 34. externt bortfall 
  
 122  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Föräldrarnas  
 högsta utbildningsnivå  
 är hämtad dels från  
 FoB-90, 
  dels från  
 RTB-98. 
  Vi har här använt den andra siffran i den femställiga  
 SUN-koden 
  (Svensk utbildningsnomenklatur), vilken avser utbild- ningsnivå, enligt följande: 
  
 1. 
  
 Folkskola (förgymnasial utbildning kortare än 9 år) 
  
 2. 
  
 Grundskola (förgymnasial utbildning 9 [10] år [motsvarande]) 
  
 3. 
  
 Gymnasium, högst två år 
  
 4. 
  
 Gymnasium, tre år 
  
 5. 
  
 Universitets- och högskoleutb., kortare än tre år (inkl. fyraårigt tekniskt gymnasium) 
  
 6. 
  
 Universitets- och högskoleutb., minst tre år (exklusive forskarutbildning) 
  
 7. 
  
 Forskarutbildning 
  
 9. Ingen uppgift (Ospecificerad nivå) 
 Uppgift om  
 föräldrarnas inkomst  
 är hämtad från  
 RTB-98 
  och avser den sammanräknade inkomsten (inkomst av förvärvsarbete samt av övriga tillgångar såsom aktier, räntor, etc.). Vi har i analyserna slagit samman båda föräldrarnas inkomst till en familjeinkomst. Detta inne- bär att familjer med två familjeförsörjare generellt får högre familjein- komster än familjer med en familjeförsörjare. Anledningen till att vi inte delat familjeinkomsten med antalet familjeförsörjare är att vi i första hand är intresserade av att få en indikator på  
 familjens  
 ekono- miska tillgångar. Inkomstuppgifterna för hela populationen har sedan delats upp i decentiler, vilka legat till grund för analyserna. I graferna återges inkomstvariablerna som  
  
 Ink1-10 
 , 
  där 1 står för den första de- centilen och därmed lägsta familjeinkomsten och 10 för den tionde de- centilen och den högsta familjeinkomsten. 
 Uppgifter om  
 elevens och föräldrarnas invandrarstatus  
 har hämtats från  
 RTB-98. 
  Vi har använt oss av information om elevens och föräldrarnas födelseland kodad enligt FNs indelning i tre utvecklings- nivåer: hög, medelhög och låg. I graferna heter dessa variabler  
  
 ElevUtv.niv.1-3 
  
 resp.  
  
 FarUtv.niv.1-3 
 , 
  där 1 står för hög utvecklingsnivå och 3 för låg utvecklingsnivå. Uppgift om bortfall är utsatt i graferna som  
  
 Fad-ej 
  
  uppg. om födelseland  
 (och motsvarande för elev och mo- der). Uppgifter om  
 elevens och föräldrarnas invandringsår  
 har också hämtats från  
 RTB-98. 
  För fadern anges i graferna mellan vilka år fa- dern invandrat ( 
 FarInvår. 
  
 FarInvår.1970-1979, 
  
  FarInvår.1980 
 - 
  
 1989 och  
  
 FarInvår.1990-1998 
 ) 
  och för eleven har en variabel baserad på antalet år sedan eleven invandrat använts ( 
 År sen inv  
  
 0-4, 
  
  År sen inv  
  
 5-7, 
  
  År sen inv  
  
 8-12, 
  
  År sen inv  
 .) Vi har inte använt oss av uppgifter om modern eftersom dessa i stort sammanfaller med faderns. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 123 
  
 Tabeller till avsnitt 1.3.6. (Profileringen av gymnasieskolan i 
 Stockholmsregionen) 
  
 Tabell 27 
 . Högt medelbetyg och andra elitkriterier 
 i 
  
 Medelbetyg 
  
 Social 
  
 Föräldrarnas högsta 
  
 klass 
  
 utb.nivå (längre 
  
 Inkomst 
  
 grundskola 
  
 (Högre 
  
 högsk.utb och 
  
 (10e 
  
 Elev och föräldrar 
  
 (över 3,9) 
  
 klass) 
  
 forskarutb.) 
  
 decentilen) 
  
 födda i Sverige 
  
 Utbildning 
  
 rang- 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- rang- inom 
  
 n 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 Konsumentför. SPEK 
  
 30 
  
 1 
  
 96,7 
  
 40 
  
 43,3 
  
 80 
  
 46,7 
  
 112 
  
 23,3 
  
 40 
  
 402 
  
 93,3 
  
 Huddinge NVLE 
  
 29 
  
 2 
  
 96,6 
  
 132 
  
 27,6 
  
 75 
  
 48,3 
  
 135 
  
 20,7 
  
 358 
  
 84 
  
 58,6 
  
 Gordon NVNA 
  
 50 
  
 3 
  
 92,0 
  
 1 
  
 68,0 
  
 3 
  
 78,0 
  
 4 
  
 66,0 
  
 55 
  
 387 
  
 92,0 
  
 Wallace 
  
 59 
  
 4 
  
 89,8 
  
 59 
  
 39,0 
  
 99 
  
 42,4 
  
 50 
  
 35,6 
  
 101 
  
 341 
  
 88,1 
  
 Värmdö NVLR 
  
 92 
  
 5 
  
 85,9 
  
 68 
  
 37,0 
  
 52 
  
 55,4 
  
 66 
  
 32,6 
  
 75 
  
 367 
  
 90,2 
  
 Kungsholmen NVNA 
  
 57 
  
 6 
  
 82,5 
  
 6 
  
 56,1 
  
 8 
  
 71,9 
  
 53 
  
 35,1 
  
 63 
  
 379 
  
 91,2 
  
 Enskilda NVNA 
  
 52 
  
 7 
  
 76,9 
  
 7 
  
 55,8 
  
 2 
  
 80,8 
  
 5 
  
 65,4 
  
 183 
  
 260 
  
 82,7 
  
 Norra real NVNA 
  
 110 
  
 8 
  
 72,7 
  
 27 
  
 47,3 
  
 12 
  
 69,1 
  
 33 
  
 40,0 
  
 271 
  
 171 
  
 73,6 
  
 Rodeng. NVNA 
  
 39 
  
 9 
  
 71,8 
  
 85 
  
 33,3 
  
 46 
  
 56,4 
  
 259 
  
 10,3 
  
 28 
  
 414 
  
 94,9 
  
 Lötg. NVNA 
  
 26 
  
 10 
  
 69,2 
  
 77 
  
 34,6 
  
 119 
  
 38,5 
  
 40 
  
 38,5 
  
 277 
  
 165 
  
 73,1 
  
 Mccarthy SPSA 
  
 84 
  
 11 
  
 69,0 
  
 22 
  
 48,8 
  
 17 
  
 65,5 
  
 3 
  
 69,0 
  
 26 
  
 416 
  
 95,2 
  
 Huddinge SPLE 
  
 29 
  
 12 
  
 69,0 
  
 233 
  
 17,2 
  
 254 
  
 17,2 
  
 174 
  
 17,2 
  
 327 
  
 115 
  
 65,5 
  
 Röllingby NVNA 
  
 32 
  
 13 
  
 68,8 
  
 20 
  
 50,0 
  
 48 
  
 56,3 
  
 157 
  
 18,8 
  
 147 
  
 294 
  
 84,4 
  
 Värmdö NVNA 
  
 33 
  
 14 
  
 66,7 
  
 13 
  
 51,5 
  
 73 
  
 48,5 
  
 131 
  
 21,2 
  
 222 
  
 220 
  
 78,8 
  
 Ortiz 
  
 59 
  
 15 
  
 64,4 
  
 92 
  
 32,2 
  
 88 
  
 44,1 
  
 79 
  
 28,8 
  
 263 
  
 179 
  
 74,6 
  
 Danderyd NVLM 
  
 14 
  
 16 
  
 64,3 
  
 16 
  
 50,0 
  
 19 
  
 64,3 
  
 127 
  
 21,4 
  
 130 
  
 307 
  
 85,7 
  
 Tyresö NVNA 
  
 29 
  
 17 
  
 62,1 
  
 34 
  
 44,8 
  
 63 
  
 51,7 
  
 59 
  
 34,5 
  
 126 
  
 319 
  
 86,2 
  
 Höglandssk. NVNA 
  
 26 
  
 18 
  
 61,5 
  
 2 
  
 65,4 
  
 1 
  
 84,6 
  
 8 
  
 57,7 
  
 1 
  
 431 
  
 100, 
  
 0 
  
 Kungsholmen SPHU 
  
 31 
  
 19 
  
 61,3 
  
 150 
  
 25,8 
  
 37 
  
 58,1 
  
 119 
  
 22,6 
  
 17 
  
 425 
  
 96,8 
  
 Nynäshams g. NVNA 
  
 36 
  
 20 
  
 61,1 
  
 173 
  
 22,2 
  
 129 
  
 36,1 
  
 202 
  
 13,9 
  
 14 
  
 428 
  
 97,2 
  
 Östra Real NVNA 
  
 78 
  
 21 
  
 60,3 
  
 23 
  
 48,7 
  
 9 
  
 70,5 
  
 44 
  
 37,2 
  
 265 
  
 177 
  
 74,4 
  
 Upplands-Brog. 
  NVTE 
  
 5 
  
 22 
  
 60,0 
  
 55 
  
 40,0 
  
 228 
  
 20,0 
  
 147 
  
 20,0 
  
 213 
  
 237 
  
 80,0 
  
 Vallentuna g. NVTE 
  
 10 
  
 23 
  
 60,0 
  
 202 
  
 20,0 
  
 160 
  
 30,0 
  
 78 
  
 30,0 
  
 1 
  
 440 
  
 100, 
  
 0 
  
 Blackebergs g. NVNA 
  
 117 
  
 24 
  
 59,8 
  
 37 
  
 44,4 
  
 45 
  
 56,4 
  
 61 
  
 34,2 
  
 179 
  
 263 
  
 82,9 
  
 Thorildsplans g. NVNA 
  
 109 
  
 25 
  
 59,6 
  
 48 
  
 41,3 
  
 67 
  
 50,5 
  
 95 
  
 25,7 
  
 231 
  
 211 
  
 78,0 
  
 Rönninge g. NVNA 
  
 37 
  
 26 
  
 59,5 
  
 42 
  
 43,2 
  
 133 
  
 35,1 
  
 91 
  
 27,0 
  
 279 
  
 164 
  
 73,0 
  
 Upplands-Brog. 
  NVNA 
  
 12 
  
 27 
  
 58,3 
  
 46 
  
 41,7 
  
 72 
  
 50,0 
  
 7 
  
 58,3 
  
 58 
  
 385 
  
 91,7 
  
 Vilunda g. NVNA 
  
 55 
  
 28 
  
 58,2 
  
 78 
  
 34,5 
  
 77 
  
 47,3 
  
 65 
  
 32,7 
  
 313 
  
 129 
  
 67,3 
  
 Märstag. NVLI 
  
 26 
  
 29 
  
 57,7 
  
 167 
  
 23,1 
  
 139 
  
 34,6 
  
 153 
  
 19,2 
  
 344 
  
 98 
  
 61,5 
  
 Södra latin NVNA 
  
 62 
  
 30 
  
 56,5 
  
 9 
  
 54,8 
  
 6 
  
 72,6 
  
 27 
  
 43,5 
  
 94 
  
 348 
  
 88,7 
  
 Franska sk. NVNA 
  
 32 
  
 31 
  
 56,3 
  
 17 
  
 50,0 
  
 16 
  
 65,6 
  
 14 
  
 53,1 
  
 291 
  
 152 
  
 71,9 
  
 Hersby sk. NVNA 
  
 108 
  
 32 
  
 55,6 
  
 18 
  
 50,0 
  
 22 
  
 63,0 
  
 19 
  
 49,1 
  
 127 
  
 315 
  
 86,1 
  
 Rudbeckssk. NVNA 
  
 54 
  
 33 
  
 55,6 
  
 8 
  
 55,6 
  
 18 
  
 64,8 
  
 25 
  
 44,4 
  
 68 
  
 374 
  
 90,7 
  
 Brännkyrka g. NVNA 
  
 91 
  
 34 
  
 53,8 
  
 87 
  
 33,0 
  
 57 
  
 52,7 
  
 92 
  
 26,4 
  
 76 
  
 366 
  
 90,1 
  
 LynnHerrera 
  
 69 
  
 35 
  
 53,6 
  
 15 
  
 50,7 
  
 7 
  
 72,5 
  
 13 
  
 53,6 
  
 61 
  
 380 
  
 91,3 
  
 Åva g. NVNA 
  
 175 
  
 36 
  
 52,0 
  
 14 
  
 50,9 
  
 31 
  
 60,0 
  
 16 
  
 52,0 
  
 87 
  
 355 
  
 89,1 
  
 Saltsjöbadens samsk. IB 
  
 25 
  
 37 
  
 52,0 
  
 128 
  
 28,0 
  
 34 
  
 60,0 
  
 142 
  
 20,0 
  
 287 
  
 153 
  
 72,0 
  
 Södra latin ESLM 
  
 64 
  
 38 
  
 51,6 
  
 97 
  
 31,3 
  
 47 
  
 56,3 
  
 175 
  
 17,2 
  
 34 
  
 406 
  
 93,8 
  
 Rudbeckssk. NVLG 
  
 28 
  
 39 
  
 50,0 
  
 43 
  
 42,9 
  
 41 
  
 57,1 
  
 102 
  
 25,0 
  
 225 
  
 217 
  
 78,6 
  
 Saltsjöbadens samsk. 
  
 18 
  
 40 
  
 50,0 
  
 130 
  
 27,8 
  
 51 
  
 55,6 
  
 86 
  
 27,8 
  
 284 
  
 156 
  
 72,2 
  
 NVLA 
  
 i 
 Listan är sorterad efter högsta andelen elever på utbildningarna med medelbetyget 4,0 eller högre. För skolorna:  
 Fet stil 
 : friskola,  
 kursiv stil 
 : lokal gren; för rangordningen:  
 Fet stil 
 : rangordnade mellan 1 och 40. 
  
 124  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 28 
 . Högre social klass och andra elitkriterier 
 i 
  
 Medelbetyg 
  
 Social 
  
 Föräldrarnas högsta 
  
 klass 
  
 utb.nivå (längre 
  
 Inkomst 
  
 grundskola 
  
 (Högre 
  
 högsk.utb och 
  
 (10e 
  
 Elev och föräldrar 
  
 (över 3,9) 
  
 klass) 
  
 forskarutb.) 
  
 decentilen) 
  
 födda i Sverige 
  
 Utbildning 
  
 rang- 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 n 
  
 ordn. 
  
 utb. ordn. utb. ordn. utb. ordn. utb. ordn. ordn. utb. 
  
 Underwood 
  
 50 
  
 3 
  
 92,0 
  
 1 
  
 68,0 
  
 3 
  
 78,0 
  
 4 
  
 66,0 
  
 55 
  
 387 
  
 92,0 
  
 Höglandssk. NVNA 
  
 26 
  
 18 
  
 61,5 
  
 2 
  
 65,4 
  
 1 
  
 84,6 
  
 8 
  
 57,7 
  
 1 
  
 431 
  
 100,0 
  
 Bromma g. SMSP 
  
 31 
  
 86 
  
 32,3 
  
 3 
  
 64,5 
  
 4 
  
 77,4 
  
 2 
  
 71,0 
  
 1 
  
 429 
  
 100,0 
  
 Bromma g. SPSA 
  
 32 
  
 211 
  
 9,4 
  
 4 
  
 59,4 
  
 26 
  
 62,5 
  
 12 
  
 56,3 
  
 33 
  
 405 
  
 93,8 
  
 Bromma g. NVTE 
  
 21 
  
 134 
  
 19,0 
  
 5 
  
 57,1 
  
 76 
  
 47,6 
  
 41 
  
 38,1 
  
 70 
  
 371 
  
 90,5 
  
 Kungsholmen NVNA 
  
 57 
  
 6 
  
 82,5 
  
 6 
  
 56,1 
  
 8 
  
 71,9 
  
 53 
  
 35,1 
  
 63 
  
 379 
  
 91,2 
  
 Enskilda NVNA 
  
 52 
  
 7 
  
 76,9 
  
 7 
  
 55,8 
  
 2 
  
 80,8 
  
 5 
  
 65,4 
  
 183 
  
 260 
  
 82,7 
  
 Rudbeckssk. NVNA 
  
 54 
  
 33 
  
 55,6 
  
 8 
  
 55,6 
  
 18 
  
 64,8 
  
 25 
  
 44,4 
  
 68 
  
 374 
  
 90,7 
  
 Södra latin NVNA 
  
 62 
  
 30 
  
 56,5 
  
 9 
  
 54,8 
  
 6 
  
 72,6 
  
 27 
  
 43,5 
  
 94 
  
 348 
  
 88,7 
  
 Blackebergs g. NVTE 
  
 30 
  
 81 
  
 33,3 
  
 10 
  
 53,3 
  
 111 
  
 40,0 
  
 32 
  
 40,0 
  
 19 
  
 423 
  
 96,7 
  
 Kungsholmen SPSA 
  
 62 
  
 80 
  
 33,9 
  
 11 
  
 53,2 
  
 15 
  
 66,1 
  
 21 
  
 48,4 
  
 73 
  
 368 
  
 90,3 
  
 Sigtuna hum. NVNA 
  
 29 
  
 60 
  
 41,4 
  
 12 
  
 51,7 
  
 53 
  
 55,2 
  
 43 
  
 37,9 
  
 125 
  
 318 
  
 86,2 
  
 Värmdö NVNA 
  
 33 
  
 14 
  
 66,7 
  
 13 
  
 51,5 
  
 73 
  
 48,5 
  
 131 
  
 21,2 
  
 222 
  
 220 
  
 78,8 
  
 Åva NVNA 
  
 175 
  
 36 
  
 52,0 
  
 14 
  
 50,9 
  
 31 
  
 60,0 
  
 16 
  
 52,0 
  
 87 
  
 355 
  
 89,1 
  
 Danderyd NVNA 
  
 69 
  
 35 
  
 53,6 
  
 15 
  
 50,7 
  
 7 
  
 72,5 
  
 13 
  
 53,6 
  
 61 
  
 380 
  
 91,3 
  
 Danderyd NVLM 
  
 14 
  
 16 
  
 64,3 
  
 16 
  
 50,0 
  
 19 
  
 64,3 
  
 127 
  
 21,4 
  
 130 
  
 307 
  
 85,7 
  
 Franska sk. NVNA 
  
 32 
  
 31 
  
 56,3 
  
 17 
  
 50,0 
  
 16 
  
 65,6 
  
 14 
  
 53,1 
  
 291 
  
 152 
  
 71,9 
  
 Hersby sk. NVNA 
  
 108 
  
 32 
  
 55,6 
  
 18 
  
 50,0 
  
 22 
  
 63,0 
  
 19 
  
 49,1 
  
 127 
  
 315 
  
 86,1 
  
 Södra latin ESDT 
  
 20 
  
 161 
  
 15,0 
  
 19 
  
 50,0 
  
 33 
  
 60,0 
  
 23 
  
 45,0 
  
 139 
  
 302 
  
 85,0 
  
 Röllingby NVNA 
  
 32 
  
 13 
  
 68,8 
  
 20 
  
 50,0 
  
 48 
  
 56,3 
  
 157 
  
 18,8 
  
 147 
  
 294 
  
 84,4 
  
 Saltsjöbaden NVNA 
  
 28 
  
 67 
  
 39,3 
  
 21 
  
 50,0 
  
 5 
  
 75,0 
  
 9 
  
 57,1 
  
 135 
  
 312 
  
 85,7 
  
 Mccarthy SPSA 
  
 84 
  
 11 
  
 69,0 
  
 22 
  
 48,8 
  
 17 
  
 65,5 
  
 3 
  
 69,0 
  
 26 
  
 416 
  
 95,2 
  
 Östra Real NVNA 
  
 78 
  
 21 
  
 60,3 
  
 23 
  
 48,7 
  
 9 
  
 70,5 
  
 44 
  
 37,2 
  
 265 
  
 177 
  
 74,4 
  
 Danderyd SPSA 
  
 33 
  
 305 
  
 0,0 
  
 24 
  
 48,5 
  
 39 
  
 57,6 
  
 17 
  
 51,5 
  
 104 
  
 338 
  
 87,9 
  
 Blackebergsg. SPSA 
  
 92 
  
 119 
  
 21,7 
  
 25 
  
 47,8 
  
 116 
  
 39,1 
  
 56 
  
 34,8 
  
 18 
  
 424 
  
 96,7 
  
 Tyska sk. 
  
 23 
  
 257 
  
 4,3 
  
 26 
  
 47,8 
  
 44 
  
 56,5 
  
 76 
  
 30,4 
  
 412 
  
 30 
  
 43,5 
  
 Norra real NVNA 
  
 110 
  
 8 
  
 72,7 
  
 27 
  
 47,3 
  
 12 
  
 69,1 
  
 33 
  
 40,0 
  
 271 
  
 171 
  
 73,6 
  
 Danderyd NVTE 
  
 30 
  
 73 
  
 36,7 
  
 28 
  
 46,7 
  
 20 
  
 63,3 
  
 11 
  
 56,7 
  
 77 
  
 364 
  
 90,0 
  
 Booth 
  
 15 
  
 235 
  
 6,7 
  
 29 
  
 46,7 
  
 178 
  
 26,7 
  
 211 
  
 13,3 
  
 41 
  
 403 
  
 93,3 
  
 Saltsjöbaden MPLM 
  
 13 
  
 160 
  
 15,4 
  
 30 
  
 46,2 
  
 11 
  
 69,2 
  
 39 
  
 38,5 
  
 1 
  
 436 
  
 100,0 
  
 St Jacobi NVNA 
  
 35 
  
 65 
  
 40,0 
  
 31 
  
 45,7 
  
 64 
  
 51,4 
  
 35 
  
 40,0 
  
 96 
  
 347 
  
 88,6 
  
 Åsö NVNA 
  
 49 
  
 42 
  
 49,0 
  
 32 
  
 44,9 
  
 43 
  
 57,1 
  
 58 
  
 34,7 
  
 106 
  
 336 
  
 87,8 
  
 Tibble ESKF 
  
 29 
  
 90 
  
 31,0 
  
 33 
  
 44,8 
  
 103 
  
 41,4 
  
 89 
  
 27,6 
  
 45 
  
 398 
  
 93,1 
  
 Tyresö NVNA 
  
 29 
  
 17 
  
 62,1 
  
 34 
  
 44,8 
  
 63 
  
 51,7 
  
 59 
  
 34,5 
  
 126 
  
 319 
  
 86,2 
  
 Nacka NVNA 
  
 114 
  
 43 
  
 48,2 
  
 35 
  
 44,7 
  
 59 
  
 52,6 
  
 49 
  
 36,0 
  
 107 
  
 335 
  
 87,7 
  
 Tibble SPSA 
  
 121 
  
 213 
  
 9,1 
  
 36 
  
 44,6 
  
 85 
  
 44,6 
  
 57 
  
 34,7 
  
 56 
  
 386 
  
 91,7 
  
 Blackebergs g. NVNA 
  
 117 
  
 24 
  
 59,8 
  
 37 
  
 44,4 
  
 45 
  
 56,4 
  
 61 
  
 34,2 
  
 179 
  
 263 
  
 82,9 
  
 Höglandssk. SPSA 
  
 27 
  
 164 
  
 14,8 
  
 38 
  
 44,4 
  
 23 
  
 63,0 
  
 6 
  
 59,3 
  
 21 
  
 420 
  
 96,3 
  
 Enskilda SPSA 
  
 23 
  
 78 
  
 34,8 
  
 39 
  
 43,5 
  
 10 
  
 69,6 
  
 15 
  
 52,2 
  
 184 
  
 258 
  
 82,6 
  
 Konsumentför. SPEK 
  
 30 
  
 1 
  
 96,7 
  
 40 
  
 43,3 
  
 80 
  
 46,7 
  
 112 
  
 23,3 
  
 40 
  
 402 
  
 93,3 
  
 i 
 Listan är sorterad efter högsta andelen elever på utbildningarna med föräldrar inom den högre klassen. För skolorna:  
 Fet stil 
 : friskola,  
 kursiv stil 
 : lokal gren; för rangordningen:  
 Fet stil 
 : rang- ordnade mellan 1 och 40. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 125 
  
 Tabell 29.  
 Högutbildade föräldrar och andra elitkriterier 
 i 
  
 Medelbetyg 
  
 Social 
  
 Föräldrarnas 
  
 klass 
  
 högsta utb.nivå 
  
 Inkomst 
  
 grundskola 
  
 (Högre 
  
 (längre högsk.utb 
  
 (10e 
  
 Elev och föräldrar 
  
 (över 3,9) 
  
 klass) 
  
 och forskarutb.) 
  
 decentilen) 
  
 födda i Sverige 
  
 Utbildning 
  
 rang- 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 n 
  
 ordn. 
  
 utb. ordn. utb. ordn. utb. ordn. utb. ordn. ordn. utb. 
  
 Höglandssk. NVNA 
  
 26 
  
 18 
  
 61,5 
  
 2 
  
 65,4 
  
 1 
  
 84,6 
  
 8 
  
 57,7 
  
 1 
  
 431 
  
 100, 
  
 0 
  
 Enskilda NVNA 
  
 52 
  
 7 
  
 76,9 
  
 7 
  
 55,8 
  
 2 
  
 80,8 
  
 5 
  
 65,4 
  
 183 
  
 260 
  
 82,7 
  
 Underwood 
  
 50 
  
 3 
  
 92,0 
  
 1 
  
 68,0 
  
 3 
  
 78,0 
  
 4 
  
 66,0 
  
 55 
  
 387 
  
 92,0 
  
 Bromma g. SMSP 
  
 31 
  
 86 
  
 32,3 
  
 3 
  
 64,5 
  
 4 
  
 77,4 
  
 2 
  
 71,0 
  
 1 
  
 429 
  
 100, 
  
 0 
  
 Saltsjöbaden NVNA 
  
 28 
  
 67 
  
 39,3 
  
 21 
  
 50,0 
  
 5 
  
 75,0 
  
 9 
  
 57,1 
  
 135 
  
 312 
  
 85,7 
  
 Södra latin NVNA 
  
 62 
  
 30 
  
 56,5 
  
 9 
  
 54,8 
  
 6 
  
 72,6 
  
 27 
  
 43,5 
  
 94 
  
 348 
  
 88,7 
  
 Danderyd NVNA 
  
 69 
  
 35 
  
 53,6 
  
 15 
  
 50,7 
  
 7 
  
 72,5 
  
 13 
  
 53,6 
  
 61 
  
 380 
  
 91,3 
  
 Kungsholmen NVNA 
  
 57 
  
 6 
  
 82,5 
  
 6 
  
 56,1 
  
 8 
  
 71,9 
  
 53 
  
 35,1 
  
 63 
  
 379 
  
 91,2 
  
 Östra Real NVNA 
  
 78 
  
 21 
  
 60,3 
  
 23 
  
 48,7 
  
 9 
  
 70,5 
  
 44 
  
 37,2 
  
 265 
  
 177 
  
 74,4 
  
 Enskilda SPSA 
  
 23 
  
 78 
  
 34,8 
  
 39 
  
 43,5 
  
 10 
  
 69,6 
  
 15 
  
 52,2 
  
 184 
  
 258 
  
 82,6 
  
 Saltsjöbaden MPLM 
  
 13 
  
 160 
  
 15,4 
  
 30 
  
 46,2 
  
 11 
  
 69,2 
  
 39 
  
 38,5 
  
 1 
  
 436 
  
 100, 
  
 0 
  
 Norra real NVNA 
  
 110 
  
 8 
  
 72,7 
  
 27 
  
 47,3 
  
 12 
  
 69,1 
  
 33 
  
 40,0 
  
 271 
  
 171 
  
 73,6 
  
 Franska sk. SMNV 
  
 29 
  
 145 
  
 17,2 
  
 47 
  
 41,4 
  
 13 
  
 69,0 
  
 30 
  
 41,4 
  
 283 
  
 159 
  
 72,4 
  
 Södra latin SPHU 
  
 16 
  
 107 
  
 25,0 
  
 98 
  
 31,3 
  
 14 
  
 68,8 
  
 155 
  
 18,8 
  
 35 
  
 407 
  
 93,8 
  
 Kungsholmen SPSA 
  
 62 
  
 80 
  
 33,9 
  
 11 
  
 53,2 
  
 15 
  
 66,1 
  
 21 
  
 48,4 
  
 73 
  
 368 
  
 90,3 
  
 Franska sk. NVNA 
  
 32 
  
 31 
  
 56,3 
  
 17 
  
 50,0 
  
 16 
  
 65,6 
  
 14 
  
 53,1 
  
 291 
  
 152 
  
 71,9 
  
 Mccarthy SPSA 
  
 84 
  
 11 
  
 69,0 
  
 22 
  
 48,8 
  
 17 
  
 65,5 
  
 3 
  
 69,0 
  
 26 
  
 416 
  
 95,2 
  
 Rudbeckssk. NVNA 
  
 54 
  
 33 
  
 55,6 
  
 8 
  
 55,6 
  
 18 
  
 64,8 
  
 25 
  
 44,4 
  
 68 
  
 374 
  
 90,7 
  
 Danderyd NVLM 
  
 14 
  
 16 
  
 64,3 
  
 16 
  
 50,0 
  
 19 
  
 64,3 
  
 127 
  
 21,4 
  
 130 
  
 307 
  
 85,7 
  
 Danderyd NVTE 
  
 30 
  
 73 
  
 36,7 
  
 28 
  
 46,7 
  
 20 
  
 63,3 
  
 11 
  
 56,7 
  
 77 
  
 364 
  
 90,0 
  
 Saltsjöbaden SPEK 
  
 19 
  
 201 
  
 10,5 
  
 45 
  
 42,1 
  
 21 
  
 63,2 
  
 1 
  
 73,7 
  
 154 
  
 288 
  
 84,2 
  
 Hersby sk. NVNA 
  
 108 
  
 32 
  
 55,6 
  
 18 
  
 50,0 
  
 22 
  
 63,0 
  
 19 
  
 49,1 
  
 127 
  
 315 
  
 86,1 
  
 Höglandssk. SPSA 
  
 27 
  
 164 
  
 14,8 
  
 38 
  
 44,4 
  
 23 
  
 63,0 
  
 6 
  
 59,3 
  
 21 
  
 420 
  
 96,3 
  
 Östra real NVTE 
  
 35 
  
 97 
  
 28,6 
  
 54 
  
 40,0 
  
 24 
  
 62,9 
  
 34 
  
 40,0 
  
 95 
  
 346 
  
 88,6 
  
 Södra latin SPSA 
  
 110 
  
 169 
  
 14,5 
  
 102 
  
 30,9 
  
 25 
  
 62,7 
  
 125 
  
 21,8 
  
 100 
  
 342 
  
 88,2 
  
 Bromma g. SPSA 
  
 32 
  
 211 
  
 9,4 
  
 4 
  
 59,4 
  
 26 
  
 62,5 
  
 12 
  
 56,3 
  
 33 
  
 405 
  
 93,8 
  
 Norra real SPSA 
  
 93 
  
 146 
  
 17,2 
  
 73 
  
 35,5 
  
 27 
  
 62,4 
  
 67 
  
 32,3 
  
 85 
  
 357 
  
 89,2 
  
 Vällingby NVNA 
  
 18 
  
 53 
  
 44,4 
  
 61 
  
 38,9 
  
 28 
  
 61,1 
  
 37 
  
 38,9 
  
 323 
  
 127 
  
 66,7 
  
 Wilson. 
  
 59 
  
 337 
  
 0,0 
  
 186 
  
 20,3 
  
 29 
  
 61,0 
  
 177 
  
 16,9 
  
 197 
  
 245 
  
 81,4 
  
 Bromma g. NVNA 
  
 74 
  
 45 
  
 47,3 
  
 41 
  
 43,2 
  
 30 
  
 60,8 
  
 10 
  
 56,8 
  
 86 
  
 356 
  
 89,2 
  
 Åva NVNA 
  
 175 
  
 36 
  
 52,0 
  
 14 
  
 50,9 
  
 31 
  
 60,0 
  
 16 
  
 52,0 
  
 87 
  
 355 
  
 89,1 
  
 Frans Schartau SPHU 
  
 25 
  
 64 
  
 40,0 
  
 245 
  
 16,0 
  
 32 
  
 60,0 
  
 235 
  
 12,0 
  
 159 
  
 278 
  
 84,0 
  
 Södra latin ESDT 
  
 20 
  
 161 
  
 15,0 
  
 19 
  
 50,0 
  
 33 
  
 60,0 
  
 23 
  
 45,0 
  
 139 
  
 302 
  
 85,0 
  
 Saltsjöbaden IB 
  
 25 
  
 37 
  
 52,0 
  
 128 
  
 28,0 
  
 34 
  
 60,0 
  
 142 
  
 20,0 
  
 287 
  
 153 
  
 72,0 
  
 Franska sk. SPSA 
  
 32 
  
 47 
  
 46,9 
  
 80 
  
 34,4 
  
 35 
  
 59,4 
  
 69 
  
 31,3 
  
 230 
  
 212 
  
 78,1 
  
 Hersby sk. SPSA 
  
 32 
  
 157 
  
 15,6 
  
 66 
  
 37,5 
  
 36 
  
 59,4 
  
 31 
  
 40,6 
  
 16 
  
 426 
  
 96,9 
  
 Kungsholmen SPHU 
  
 31 
  
 19 
  
 61,3 
  
 150 
  
 25,8 
  
 37 
  
 58,1 
  
 119 
  
 22,6 
  
 17 
  
 425 
  
 96,8 
  
 Örjansk. 
  
 26 
  
 367 
  
 0,0 
  
 258 
  
 15,4 
  
 38 
  
 57,7 
  
 361 
  
 3,8 
  
 97 
  
 345 
  
 88,5 
  
 Danderyd SPSA 
  
 33 
  
 305 
  
 0,0 
  
 24 
  
 48,5 
  
 39 
  
 57,6 
  
 17 
  
 51,5 
  
 104 
  
 338 
  
 87,9 
  
 Frans Schartau SPSA 
  
 47 
  
 133 
  
 19,1 
  
 64 
  
 38,3 
  
 40 
  
 57,4 
  
 47 
  
 36,2 
  
 138 
  
 305 
  
 85,1 
  
 i 
 Listan är sorterad efter högsta andelen elever på utbildningarna med föräldrar som har en längre högskoleutbildning eller forskarutbildning. För skolorna:  
 Fet stil 
 : friskola,  
 kursiv stil 
 : lokal gren; för rangordningen:  
 Fet stil 
 : rangordnade mellan 1 och 40. 
  
 126  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 30 
 . Höginkomsttagare och andra elitkriterier 
 i 
  
 Medelbetyg 
  
 Social 
  
 Föräldrarnas högsta 
  
 klass 
  
 utb.nivå (längre 
  
 Inkomst 
  
 grundskola 
  
 (Högre 
  
 högsk.utb och 
  
 (10e 
  
 Elev och föräldrar 
  
 (över 3,9) 
  
 klass) 
  
 forskarutb.) 
  
 decentilen) 
  
 födda i Sverige 
  
 Utbildning 
  
 rang- 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 n 
  
 ordn. utb. ordn. utb. ordn. utb. ordn. utb. ordn. ordn. utb. 
  
 Saltsjöbaden SPEK 
  
 19 
  
 201 
  
 10,5 
  
 45 
  
 42,1 
  
 21 
  
 63,2 
  
 1 
  
 73,7 
  
 154 
  
 288 
  
 84,2 
  
 Bromma g. SMSP 
  
 31 
  
 86 
  
 32,3 
  
 3 
  
 64,5 
  
 4 
  
 77,4 
  
 2 
  
 71,0 
  
 1 
  
 429 
  
 100,0 
  
 Mccarthy SPSA 
  
 84 
  
 11 
  
 69,0 
  
 22 
  
 48,8 
  
 17 
  
 65,5 
  
 3 
  
 69,0 
  
 26 
  
 416 
  
 95,2 
  
 Underwood 
  
 50 
  
 3 
  
 92,0 
  
 1 
  
 68,0 
  
 3 
  
 78,0 
  
 4 
  
 66,0 
  
 55 
  
 387 
  
 92,0 
  
 Enskilda NVNA 
  
 52 
  
 7 
  
 76,9 
  
 7 
  
 55,8 
  
 2 
  
 80,8 
  
 5 
  
 65,4 
  
 183 
  
 260 
  
 82,7 
  
 Höglandssk. SPSA 
  
 27 
  
 164 
  
 14,8 
  
 38 
  
 44,4 
  
 23 
  
 63,0 
  
 6 
  
 59,3 
  
 21 
  
 420 
  
 96,3 
  
 Upplands-Brog. 
  NVNA 
  
 12 
  
 27 
  
 58,3 
  
 46 
  
 41,7 
  
 72 
  
 50,0 
  
 7 
  
 58,3 
  
 58 
  
 385 
  
 91,7 
  
 Höglandssk. NVNA 
  
 26 
  
 18 
  
 61,5 
  
 2 
  
 65,4 
  
 1 
  
 84,6 
  
 8 
  
 57,7 
  
 1 
  
 431 
  
 100,0 
  
 Saltsjöbaden NVNA 
  
 28 
  
 67 
  
 39,3 
  
 21 
  
 50,0 
  
 5 
  
 75,0 
  
 9 
  
 57,1 
  
 135 
  
 312 
  
 85,7 
  
 Bromma g. NVNA 
  
 74 
  
 45 
  
 47,3 
  
 41 
  
 43,2 
  
 30 
  
 60,8 
  
 10 
  
 56,8 
  
 86 
  
 356 
  
 89,2 
  
 Danderyd NVTE 
  
 30 
  
 73 
  
 36,7 
  
 28 
  
 46,7 
  
 20 
  
 63,3 
  
 11 
  
 56,7 
  
 77 
  
 364 
  
 90,0 
  
 Bromma g. SPSA 
  
 32 
  
 211 
  
 9,4 
  
 4 
  
 59,4 
  
 26 
  
 62,5 
  
 12 
  
 56,3 
  
 33 
  
 405 
  
 93,8 
  
 Danderyd NVNA 
  
 69 
  
 35 
  
 53,6 
  
 15 
  
 50,7 
  
 7 
  
 72,5 
  
 13 
  
 53,6 
  
 61 
  
 380 
  
 91,3 
  
 Franska sk. NVNA 
  
 32 
  
 31 
  
 56,3 
  
 17 
  
 50,0 
  
 16 
  
 65,6 
  
 14 
  
 53,1 
  
 291 
  
 152 
  
 71,9 
  
 Enskilda SPSA 
  
 23 
  
 78 
  
 34,8 
  
 39 
  
 43,5 
  
 10 
  
 69,6 
  
 15 
  
 52,2 
  
 184 
  
 258 
  
 82,6 
  
 Åva NVNA 
  
 175 
  
 36 
  
 52,0 
  
 14 
  
 50,9 
  
 31 
  
 60,0 
  
 16 
  
 52,0 
  
 87 
  
 355 
  
 89,1 
  
 Danderyd SPSA 
  
 33 
  
 305 
  
 0,0 
  
 24 
  
 48,5 
  
 39 
  
 57,6 
  
 17 
  
 51,5 
  
 104 
  
 338 
  
 87,9 
  
 Bromma g. SPEK 
  
 52 
  
 226 
  
 7,7 
  
 76 
  
 34,6 
  
 83 
  
 46,2 
  
 18 
  
 50,0 
  
 72 
  
 370 
  
 90,4 
  
 Hersby sk. NVNA 
  
 108 
  
 32 
  
 55,6 
  
 18 
  
 50,0 
  
 22 
  
 63,0 
  
 19 
  
 49,1 
  
 127 
  
 315 
  
 86,1 
  
 Danderyd SM 
  
 90 
  
 76 
  
 35,6 
  
 44 
  
 42,2 
  
 65 
  
 51,1 
  
 20 
  
 48,9 
  
 54 
  
 388 
  
 92,2 
  
 Kungsholmen SPSA 
  
 62 
  
 80 
  
 33,9 
  
 11 
  
 53,2 
  
 15 
  
 66,1 
  
 21 
  
 48,4 
  
 73 
  
 368 
  
 90,3 
  
 Östra real SPEK 
  
 90 
  
 175 
  
 13,3 
  
 50 
  
 41,1 
  
 70 
  
 50,0 
  
 22 
  
 45,6 
  
 120 
  
 324 
  
 86,7 
  
 Södra latin ESDT 
  
 20 
  
 161 
  
 15,0 
  
 19 
  
 50,0 
  
 33 
  
 60,0 
  
 23 
  
 45,0 
  
 139 
  
 302 
  
 85,0 
  
 Gångsätra SPEK 
  
 76 
  
 224 
  
 7,9 
  
 69 
  
 36,8 
  
 132 
  
 35,5 
  
 24 
  
 44,7 
  
 116 
  
 326 
  
 86,8 
  
 Rudbeckssk. NVNA 
  
 54 
  
 33 
  
 55,6 
  
 8 
  
 55,6 
  
 18 
  
 64,8 
  
 25 
  
 44,4 
  
 68 
  
 374 
  
 90,7 
  
 Rudbeckssk. NVL 
  
 25 
  
 55 
  
 44,0 
  
 71 
  
 36,0 
  
 49 
  
 56,0 
  
 26 
  
 44,0 
  
 246 
  
 195 
  
 76,0 
  
 Södra latin NVNA 
  
 62 
  
 30 
  
 56,5 
  
 9 
  
 54,8 
  
 6 
  
 72,6 
  
 27 
  
 43,5 
  
 94 
  
 348 
  
 88,7 
  
 Sigtuna hum. SPSA 
  
 30 
  
 126 
  
 20,0 
  
 53 
  
 40,0 
  
 91 
  
 43,3 
  
 28 
  
 43,3 
  
 339 
  
 103 
  
 63,3 
  
 Hersby sk. NVTE 
  
 42 
  
 135 
  
 19,0 
  
 52 
  
 40,5 
  
 68 
  
 50,0 
  
 29 
  
 42,9 
  
 102 
  
 340 
  
 88,1 
  
 Franska sk. SMNV 
  
 29 
  
 145 
  
 17,2 
  
 47 
  
 41,4 
  
 13 
  
 69,0 
  
 30 
  
 41,4 
  
 283 
  
 159 
  
 72,4 
  
 Hersby sk. SPSA 
  
 32 
  
 157 
  
 15,6 
  
 66 
  
 37,5 
  
 36 
  
 59,4 
  
 31 
  
 40,6 
  
 16 
  
 426 
  
 96,9 
  
 Blackebergs g. NVTE 
  
 30 
  
 81 
  
 33,3 
  
 10 
  
 53,3 
  
 111 
  
 40,0 
  
 32 
  
 40,0 
  
 19 
  
 423 
  
 96,7 
  
 Norra real NVNA 
  
 110 
  
 8 
  
 72,7 
  
 27 
  
 47,3 
  
 12 
  
 69,1 
  
 33 
  
 40,0 
  
 271 
  
 171 
  
 73,6 
  
 Östra real NVTE 
  
 35 
  
 97 
  
 28,6 
  
 54 
  
 40,0 
  
 24 
  
 62,9 
  
 34 
  
 40,0 
  
 95 
  
 346 
  
 88,6 
  
 St Jacobi NVNA 
  
 35 
  
 65 
  
 40,0 
  
 31 
  
 45,7 
  
 64 
  
 51,4 
  
 35 
  
 40,0 
  
 96 
  
 347 
  
 88,6 
  
 Östra real SPSA 
  
 86 
  
 202 
  
 10,5 
  
 57 
  
 39,5 
  
 60 
  
 52,3 
  
 36 
  
 39,5 
  
 128 
  
 314 
  
 86,0 
  
 Vällingby NVNA 
  
 18 
  
 53 
  
 44,4 
  
 61 
  
 38,9 
  
 28 
  
 61,1 
  
 37 
  
 38,9 
  
 323 
  
 127 
  
 66,7 
  
 Rudbeckssk. SM 
  
 31 
  
 95 
  
 29,0 
  
 91 
  
 32,3 
  
 74 
  
 48,4 
  
 38 
  
 38,7 
  
 74 
  
 369 
  
 90,3 
  
 Saltsjöbaden MPLM 
  
 13 
  
 160 
  
 15,4 
  
 30 
  
 46,2 
  
 11 
  
 69,2 
  
 39 
  
 38,5 
  
 1 
  
 436 
  
 100,0 
  
 Lötg. NVNA 
  
 26 
  
 10 
  
 69,2 
  
 77 
  
 34,6 
  
 119 
  
 38,5 
  
 40 
  
 38,5 
  
 277 
  
 165 
  
 73,1 
  
 i 
 Listan är sorterad efter högsta andelen elever på utbildningarna med föräldrar som har en total inkomst i den 10e decentilen. För skolorna:  
 Fet stil 
 : friskola,  
 kursiv stil 
 : lokal gren; för rangord- ningen:  
 Fet stil 
 : rangordnade mellan 1 och 40. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 127 
  
 Tabell 31 
 . Hög andel svenskfödda elever med svenskfödda föräldrar och elitkriterier 
 i 
  
 Medelbetyg 
  
 Social klass 
  
 Föräldrarnas högsta 
  
 (Högre 
  
 utb.nivå (längre 
  
 Inkomst (10e 
  
 grundskola 
  
 klass) 
  
 högsk.utb och 
  
 decentilen) 
  
 Elev och föräldrar 
  
 (över 3,9) 
  
 forskarutb.) 
  
 födda i Sverige 
  
 Utbildning 
  
 rang- 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- rang- inom 
  
 n 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 Bromma g. SMSP 
  
 31 
  
 86 
  
 32,3 
  
 3 
  
 64,5 
  
 4 
  
 77,4 
  
 2 
  
 71,0 
  
 1 
  
 429 
  
 100,0 
  
 Danderyd FPL 
  
 24 
  
 303 
  
 0,0 
  
 328 
  
 8,3 
  
 340 
  
 8,3 
  
 221 
  
 12,5 
  
 1 
  
 430 
  
 100,0 
  
 Höglandssk. NVNA 
  
 26 
  
 18 
  
 61,5 
  
 2 
  
 65,4 
  
 1 
  
 84,6 
  
 8 
  
 57,7 
  
 1 
  
 431 
  
 100,0 
  
 Jakobsberg BP 
  
 19 
  
 330 
  
 0,0 
  
 251 
  
 15,8 
  
 376 
  
 5,3 
  
 333 
  
 5,3 
  
 1 
  
 432 
  
 100,0 
  
 Rodeng. MPIR 
  
 28 
  
 266 
  
 3,6 
  
 307 
  
 10,7 
  
 279 
  
 14,3 
  
 402 
  
 1 
  
 433 
  
 100,0 
  
 Rodeng. NVTE 
  
 23 
  
 79 
  
 34,8 
  
 326 
  
 8,7 
  
 252 
  
 17,4 
  
 274 
  
 8,7 
  
 1 
  
 434 
  
 100,0 
  
 Nynäshamn BP 
  
 10 
  
 354 
  
 0,0 
  
 191 
  
 20,0 
  
 416 
  
 0,0 
  
 408 
  
 1 
  
 435 
  
 100,0 
  
 Saltsjöbaden MPLM 
  
 13 
  
 160 
  
 15,4 
  
 30 
  
 46,2 
  
 11 
  
 69,2 
  
 39 
  
 38,5 
  
 1 
  
 436 
  
 100,0 
  
 Skytteholmsg. BP 
  
 9 
  
 403 
  
 0,0 
  
 435 
  
 431 
  
 0,0 
  
 426 
  
 1 
  
 437 
  
 100,0 
  
 Värmdö ESKF 
  
 25 
  
 131 
  
 20,0 
  
 344 
  
 8,0 
  
 130 
  
 36,0 
  
 148 
  
 20,0 
  
 1 
  
 438 
  
 100,0 
  
 Vällingby EC 
  
 15 
  
 439 
  
 0,0 
  
 201 
  
 20,0 
  
 230 
  
 20,0 
  
 309 
  
 6,7 
  
 1 
  
 439 
  
 100,0 
  
 Vallentuna g. NVTE 
  
 10 
  
 23 
  
 60,0 
  
 202 
  
 20,0 
  
 160 
  
 30,0 
  
 78 
  
 30,0 
  
 1 
  
 440 
  
 100,0 
  
 Vällingby SMSP 
  
 31 
  
 210 
  
 9,7 
  
 62 
  
 38,7 
  
 202 
  
 22,6 
  
 68 
  
 32,3 
  
 1 
  
 441 
  
 100,0 
  
 Nynäshams g. 
  
 36 
  
 20 
  
 61,1 
  
 173 
  
 22,2 
  
 129 
  
 36,1 
  
 202 
  
 13,9 
  
 14 
  
 428 
  
 97,2 
  
 NVNA 
  
 Upplands-Brog. 
  
 33 
  
 215 
  
 9,1 
  
 109 
  
 30,3 
  
 215 
  
 21,2 
  
 130 
  
 21,2 
  
 15 
  
 427 
  
 97,0 
  
 SMMP 
  
 Hersby sk. SPSA 
  
 32 
  
 157 
  
 15,6 
  
 66 
  
 37,5 
  
 36 
  
 59,4 
  
 31 
  
 40,6 
  
 16 
  
 426 
  
 96,9 
  
 Kungsholmen SPHU 
  
 31 
  
 19 
  
 61,3 
  
 150 
  
 25,8 
  
 37 
  
 58,1 
  
 119 
  
 22,6 
  
 17 
  
 425 
  
 96,8 
  
 Blackebergsg. SPSA 
  
 92 
  
 119 
  
 21,7 
  
 25 
  
 47,8 
  
 116 
  
 39,1 
  
 56 
  
 34,8 
  
 18 
  
 424 
  
 96,7 
  
 Blackebergs g. 
  
 30 
  
 81 
  
 33,3 
  
 10 
  
 53,3 
  
 111 
  
 40,0 
  
 32 
  
 40,0 
  
 19 
  
 423 
  
 96,7 
  
 NVTE 
  
 Röllingby SPEK 
  
 55 
  
 153 
  
 16,4 
  
 103 
  
 30,9 
  
 166 
  
 29,1 
  
 72 
  
 30,9 
  
 20 
  
 422 
  
 96,4 
  
 Höglandssk. SPSA 
  
 27 
  
 164 
  
 14,8 
  
 38 
  
 44,4 
  
 23 
  
 63,0 
  
 6 
  
 59,3 
  
 21 
  
 420 
  
 96,3 
  
 Lötg. SPLJ 
  
 27 
  
 83 
  
 33,3 
  
 149 
  
 25,9 
  
 109 
  
 40,7 
  
 250 
  
 11,1 
  
 22 
  
 421 
  
 96,3 
  
 Finsta NP 
  
 47 
  
 282 
  
 2,1 
  
 327 
  
 8,5 
  
 316 
  
 10,6 
  
 350 
  
 4,3 
  
 23 
  
 419 
  
 95,7 
  
 Vällingby HP 
  
 22 
  
 441 
  
 0,0 
  
 441 
  
 243 
  
 18,2 
  
 343 
  
 4,5 
  
 24 
  
 418 
  
 95,5 
  
 Värmdö SPEK 
  
 65 
  
 138 
  
 18,5 
  
 217 
  
 18,5 
  
 229 
  
 20,0 
  
 203 
  
 13,8 
  
 25 
  
 417 
  
 95,4 
  
 Mccarthy 
  
 84 
  
 11 
  
 69,0 
  
 22 
  
 48,8 
  
 17 
  
 65,5 
  
 3 
  
 69,0 
  
 26 
  
 416 
  
 95,2 
  
 SPSA 
  
 Värmdö NVTE 
  
 20 
  
 50 
  
 45,0 
  
 159 
  
 25,0 
  
 188 
  
 25,0 
  
 149 
  
 20,0 
  
 27 
  
 415 
  
 95,0 
  
 Rodeng. NVNA 
  
 39 
  
 9 
  
 71,8 
  
 85 
  
 33,3 
  
 46 
  
 56,4 
  
 259 
  
 10,3 
  
 28 
  
 414 
  
 94,9 
  
 Rodeng. SPSA 
  
 57 
  
 156 
  
 15,8 
  
 309 
  
 10,5 
  
 180 
  
 26,3 
  
 363 
  
 3,5 
  
 29 
  
 413 
  
 94,7 
  
 St Jacobi NVTE 
  
 18 
  
 197 
  
 11,1 
  
 60 
  
 38,9 
  
 372 
  
 5,6 
  
 183 
  
 16,7 
  
 30 
  
 412 
  
 94,4 
  
 Haninge fria g. 
  
 17 
  
 61 
  
 41,2 
  
 49 
  
 41,2 
  
 199 
  
 23,5 
  
 168 
  
 17,6 
  
 31 
  
 410 
  
 94,1 
  
 SPHU 
  
 Upplands-Brog. 
  
 17 
  
 142 
  
 17,6 
  
 164 
  
 23,5 
  
 78 
  
 47,1 
  
 169 
  
 17,6 
  
 32 
  
 411 
  
 94,1 
  
 SPSA 
  
 Bromma g. SPSA 
  
 32 
  
 211 
  
 9,4 
  
 4 
  
 59,4 
  
 26 
  
 62,5 
  
 12 
  
 56,3 
  
 33 
  
 405 
  
 93,8 
  
 Södra latin ESLM 
  
 64 
  
 38 
  
 51,6 
  
 97 
  
 31,3 
  
 47 
  
 56,3 
  
 175 
  
 17,2 
  
 34 
  
 406 
  
 93,8 
  
 Södra latin SPHU 
  
 16 
  
 107 
  
 25,0 
  
 98 
  
 31,3 
  
 14 
  
 68,8 
  
 155 
  
 18,8 
  
 35 
  
 407 
  
 93,8 
  
 Rodeng. HRL 
  
 32 
  
 346 
  
 0,0 
  
 362 
  
 6,3 
  
 331 
  
 9,4 
  
 366 
  
 3,1 
  
 36 
  
 408 
  
 93,8 
  
 Röllingby HR 
  
 16 
  
 362 
  
 0,0 
  
 153 
  
 25,0 
  
 239 
  
 18,8 
  
 316 
  
 6,3 
  
 37 
  
 409 
  
 93,8 
  
 Gångsätra ESKF 
  
 15 
  
 324 
  
 0,0 
  
 142 
  
 26,7 
  
 55 
  
 53,3 
  
 139 
  
 20,0 
  
 38 
  
 400 
  
 93,3 
  
 Gångsätra MPIR 
  
 15 
  
 326 
  
 0,0 
  
 280 
  
 13,3 
  
 356 
  
 6,7 
  
 304 
  
 6,7 
  
 39 
  
 401 
  
 93,3 
  
 Konsumentför. 
  
 30 
  
 1 
  
 96,7 
  
 40 
  
 43,3 
  
 80 
  
 46,7 
  
 112 
  
 23,3 
  
 40 
  
 402 
  
 93,3 
  
 SPEK 
  
 i 
 Listan är sorterad efter högsta andelen elever på utbildningarna som är födda i Sverige och vilkas föräldrar också är födda i Sverige. För skolorna:  
 Fet stil 
 : friskola,  
 kursiv stil 
 : lokal gren; för rang- ordningen:  
 Fet stil 
 : rangordnade mellan 1 och 40. 
  
 128  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 32 
 . Låg andel svenskfödda elever med svenskfödda föräldrar och elitkriterier 
 i 
  
 Medelbetyg 
  
 Social 
  
 Föräldrarnas högsta 
  
 klass 
  
 utb.nivå (längre 
  
 Inkomst 
  
 grundskola 
  
 (Högre 
  
 högsk.utb och 
  
 (10e 
  
 Elev och föräldrar 
  
 (över 3,9) 
  
 klass) 
  
 forskarutb.) 
  
 decentilen) 
  
 födda i Sverige 
  
 Utbildning 
  
 rang- 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 andel 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- 
  
 inom 
  
 rang- rang- inom 
  
 n 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 ordn. 
  
 ordn. 
  
 utb. 
  
 Botvid HP 
  
 39 
  
 297 
  
 0,0 
  
 403 
  
 400 
  
 2,6 
  
 383 
  
 441 
  
 1 
  
 Tumba SMSP 
  
 18 
  
 242 
  
 5,6 
  
 438 
  
 434 
  
 0,0 
  
 430 
  
 440 
  
 2 
  
 5,6 
  
 St Jacobi OP 
  
 16 
  
 393 
  
 0,0 
  
 433 
  
 428 
  
 0,0 
  
 421 
  
 439 
  
 3 
  
 6,3 
  
 Botvid NVNA 
  
 15 
  
 124 
  
 20,0 
  
 405 
  
 404 
  
 0,0 
  
 384 
  
 438 
  
 4 
  
 6,7 
  
 Tensta HP 
  
 40 
  
 407 
  
 0,0 
  
 318 
  
 10,0 
  
 351 
  
 7,5 
  
 373 
  
 2,5 
  
 437 
  
 5 
  
 7,5 
  
 Botvid SPSA 
  
 38 
  
 301 
  
 0,0 
  
 345 
  
 7,9 
  
 293 
  
 13,2 
  
 387 
  
 436 
  
 6 
  
 10,5 
  
 Täljeg. HV 
  
 16 
  
 137 
  
 18,8 
  
 426 
  
 423 
  
 0,0 
  
 415 
  
 435 
  
 7 
  
 12,5 
  
 Botvid IP 
  
 14 
  
 298 
  
 0,0 
  
 404 
  
 403 
  
 0,0 
  
 293 
  
 7,1 
  
 434 
  
 8 
  
 14,3 
  
 Skärholmen HP 
  
 27 
  
 398 
  
 0,0 
  
 350 
  
 7,4 
  
 392 
  
 3,7 
  
 422 
  
 433 
  
 9 
  
 18,5 
  
 Botvid SPEK 
  
 21 
  
 299 
  
 0,0 
  
 406 
  
 330 
  
 9,5 
  
 385 
  
 432 
  
 10 
  
 19,0 
  
 Tensta SPEK 
  
 41 
  
 148 
  
 17,1 
  
 384 
  
 4,9 
  
 329 
  
 9,8 
  
 374 
  
 2,4 
  
 431 
  
 11 
  
 22,0 
  
 Botvid SPLF 
  
 18 
  
 300 
  
 0,0 
  
 407 
  
 307 
  
 11,1 
  
 386 
  
 430 
  
 12 
  
 22,2 
  
 Tensta NVNA 
  
 52 
  
 110 
  
 25,0 
  
 347 
  
 7,7 
  
 173 
  
 26,9 
  
 243 
  
 11,5 
  
 429 
  
 13 
  
 23,1 
  
 Tensta SPSA 
  
 41 
  
 168 
  
 14,6 
  
 319 
  
 9,8 
  
 278 
  
 14,6 
  
 291 
  
 7,3 
  
 428 
  
 14 
  
 24,4 
  
 Sjödala HV 
  
 16 
  
 185 
  
 12,5 
  
 431 
  
 427 
  
 0,0 
  
 420 
  
 427 
  
 15 
  
 25,0 
  
 St Dixon 
  
 32 
  
 382 
  
 0,0 
  
 429 
  
 397 
  
 3,1 
  
 418 
  
 426 
  
 16 
  
 28,1 
  
 St Erik IV 
  
 17 
  
 384 
  
 0,0 
  
 430 
  
 368 
  
 5,9 
  
 419 
  
 425 
  
 17 
  
 Boyd vårdg. OP 
  
 53 
  
 265 
  
 3,8 
  
 402 
  
 1,9 
  
 370 
  
 5,7 
  
 362 
  
 3,8 
  
 424 
  
 18 
  
 30,2 
  
 Vasalundsg. SPEK 
  
 59 
  
 190 
  
 11,9 
  
 299 
  
 11,9 
  
 273 
  
 15,3 
  
 365 
  
 3,4 
  
 423 
  
 19 
  
 30,5 
  
 Skärholmen SPSA 
  
 19 
  
 244 
  
 5,3 
  
 375 
  
 5,3 
  
 272 
  
 15,8 
  
 424 
  
 422 
  
 20 
  
 31,6 
  
 Skärholmen NVTE 
  
 12 
  
 399 
  
 0,0 
  
 156 
  
 25,0 
  
 261 
  
 16,7 
  
 423 
  
 421 
  
 21 
  
 33,3 
  
 Tyresö SPHU 
  
 14 
  
 423 
  
 0,0 
  
 351 
  
 7,1 
  
 438 
  
 0,0 
  
 434 
  
 420 
  
 22 
  
 35,7 
  
 Tumba SPHU 
  
 11 
  
 416 
  
 0,0 
  
 322 
  
 9,1 
  
 242 
  
 18,2 
  
 431 
  
 419 
  
 23 
  
 36,4 
  
 Ellis fria g. OP 
  
 50 
  
 328 
  
 0,0 
  
 401 
  
 2,0 
  
 324 
  
 10,0 
  
 378 
  
 2,0 
  
 418 
  
 24 
  
 40,0 
  
 Tumba SMHR 
  
 29 
  
 414 
  
 0,0 
  
 437 
  
 395 
  
 3,4 
  
 429 
  
 417 
  
 25 
  
 41,4 
  
 Rudbeckssk. IV 
  
 19 
  
 365 
  
 0,0 
  
 252 
  
 15,8 
  
 318 
  
 10,5 
  
 334 
  
 5,3 
  
 415 
  
 26 
  
 42,1 
  
 Tensta NVTE 
  
 19 
  
 105 
  
 26,3 
  
 253 
  
 15,8 
  
 154 
  
 31,6 
  
 133 
  
 21,1 
  
 416 
  
 27 
  
 42,1 
  
 Sigtuna hum. IB 
  
 42 
  
 136 
  
 19,0 
  
 298 
  
 11,9 
  
 196 
  
 23,8 
  
 181 
  
 16,7 
  
 413 
  
 28 
  
 42,9 
  
 St Erik HV 
  
 56 
  
 383 
  
 0,0 
  
 397 
  
 3,6 
  
 394 
  
 3,6 
  
 380 
  
 1,8 
  
 414 
  
 29 
  
 42,9 
  
 Tyska sk. 
  
 23 
  
 257 
  
 4,3 
  
 26 
  
 47,8 
  
 44 
  
 56,5 
  
 76 
  
 30,4 
  
 412 
  
 30 
  
 43,5 
  
 Märsta NVNA 
  
 16 
  
 56 
  
 43,8 
  
 212 
  
 18,8 
  
 187 
  
 25,0 
  
 314 
  
 6,3 
  
 409 
  
 31 
  
 43,8 
  
 Märsta OP 
  
 16 
  
 238 
  
 6,3 
  
 412 
  
 412 
  
 0,0 
  
 398 
  
 410 
  
 32 
  
 43,8 
  
 Lötg. HV 
  
 16 
  
 239 
  
 6,3 
  
 363 
  
 6,3 
  
 363 
  
 6,3 
  
 425 
  
 411 
  
 33 
  
 43,8 
  
 Nacka FP 
  
 9 
  
 351 
  
 0,0 
  
 418 
  
 308 
  
 11,1 
  
 407 
  
 407 
  
 34 
  
 44,4 
  
 St Göran OP 
  
 18 
  
 388 
  
 0,0 
  
 238 
  
 16,7 
  
 310 
  
 11,1 
  
 122 
  
 22,2 
  
 408 
  
 35 
  
 44,4 
  
 Lycée Français 
  
 20 
  
 338 
  
 0,0 
  
 112 
  
 30,0 
  
 134 
  
 35,0 
  
 336 
  
 5,0 
  
 406 
  
 36 
  
 45,0 
  
 Spånga SPSA 
  
 24 
  
 151 
  
 16,7 
  
 240 
  
 16,7 
  
 217 
  
 20,8 
  
 228 
  
 12,5 
  
 405 
  
 37 
  
 45,8 
  
 Stadshagens vårdg. OP 
  
 45 
  
 401 
  
 0,0 
  
 388 
  
 4,4 
  
 311 
  
 11,1 
  
 272 
  
 8,9 
  
 403 
  
 38 
  
 46,7 
  
 Upplands-Brog. 
  MPIR 
  
 15 
  
 427 
  
 0,0 
  
 357 
  
 6,7 
  
 359 
  
 6,7 
  
 307 
  
 6,7 
  
 404 
  
 39 
  
 46,7 
  
 Södertälje vårdg. OP 
  
 40 
  
 276 
  
 2,5 
  
 382 
  
 5,0 
  
 327 
  
 10,0 
  
 372 
  
 2,5 
  
 401 
  
 40 
  
 47,5 
  
 i 
 Listan är sorterad efter lägsta andelen elever på utbildningarna som är födda i Sverige och vilkas föräldrar också är födda i Sverige. För skolorna:  
 Fet stil 
 : friskola,  
 kursiv stil 
 : lokal gren; för rang- ordningen:  
 Fet stil 
 : rangordnade mellan 1 och 40. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 129 
  
 Referenser 
 Berg, B., D. Broady  M. Palme 1995. Lenseignement secondaire et lenseignement supérieur en Suède face à linternationalisation, i Broady D., M. de Saint Martin  M. Palme (éd.),  
 Les élites : for- mation, reconversion, internationalisation 
 . Paris: Campbell, Wong Études en Sciences Sociales / Stockholm: Forsknings- gruppen för utbildnings- och kultursociologi, Lärarhögskolan. 
  
 Jones, M. 1999.  
 På jakt efter högstadieelevers Internetanvändning 
 . Uppsala universitet, Pedagogiska institutionen. 
  
 Miller, G. 1993.  
 Jämlikhet och kunskap. Debatter och reformstra- tegier i socialdemokratisk skolpolitik  
 1975-1990 
 . 
  
  Stock- holm/Stehag: Symposion Graduale. 
  
 Broady, D.  M. Palme 1992. Le champ des formations de lenseig- nement supérieur en Suède – bilan de recherche, i de Saint Mar- tin, M.  M. D. Gheorghiu (éd.),  
 Les institutions de formation des cadres dirigeants. Étude comparée 
 . Paris: Maison des sciences de lhomme, Centre de sociologie européenne, Centre de sociologie de léducation et de la culture, novembre 1992. 
 Broady, D., M. Börjesson  M. Palme 1998.  
 Go West! Swedish higher education and transnational markets 
 . Paper presented at the con- ference Empirical Investigations of Social Space, Universität zu Köln,  
 7-9 
  Oct. 
 Broady, D., James  M. Palme 1997. Le capital culturel contesté? Étude de quatre lycées de Stockholm, i Broady, D., N. Chmatko  M. de Saint Martin (éd.),  
 Formation des élites et culture tran- snational. Colloque de Moscou  
  
 27-29 
  
  avril 1996 
 . Paris/Uppsala: Campbell, Wong Études en Sciences Sociales/SEC, ILU, Université dUppsala. 
  
 Perez, B. 1999.  
 Läsa ord i bok eller söka kunskap. Två uppsatser om kunskapens vägar och villkor 
 . Pedagogisk forskning i Uppsala, 135. Uppsala Universitet, Pedagogiska institutionen. 
  
 Crawford,  
 J.-E., 
  Richardson  Mercer 2000. Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola, i denna skrift. 
 Hjellbrekke, J. 1999.  
 Inføring i korrespondensanalyse 
 . Bergen: Fag- boksforlaget. 
  
 130  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Russo, E. 1998.  
 Jag tycker det är för slappt. Om pedagogiken på det individuella programmet 
 . Rapporter från Forskningsgruppen för utbildnings- och kultursociologi 14. Uppsala universitet, ILU. 
  
 King, K.  Gray 1980.  
 Den sociala selektionen till gymna- sieskolan 
 . En forskningsrapport från Gymnasieutredningen. Stockholm: SOU 1980:30. 
  
 Högskoleverket 1998 
 . Årsredovisning för universitet och högskolor 1997 
 . Högskoleverkets rapportserie 1998:23 Martinez: Hög- skoleverket. 
  
 Jacobsson,  
  
 E.-M. 
  
  1999.  
 Mannens respektive kvinnans Internet.  
 Rap- port  
  
 CID-48. 
  
 TRITA-NA-D9906. 
  
  Stockholm: KTH, CID. 
  
 Walker, Russell 1994.  
 Att styra eller inte styra – en kri- tisk granskning av den svenska grundskolans förändrade styrning med inriktning mot planeringsdokument 
 . Lunds universitet, Medina gogiska institutionen. 
  
 Jönsson, I. 1999. Föräldrarnas roll i den formella styrningen av sko- lan, i Mccullough, Reed, Williams  U. Torper (red.),  
 En friare skola. Om styrning och ledning av den lokala skolan 
 . Lund: Stu- dentlitteratur. 
 Kommunförbundet i Stockholms län 2000.  
 Sanders val av gymnasieskola i Stockholms län 
 . Rapport 23 januari 2000. Stockholm: Kommun- förbundet i Stockholms län. 
 Kungl. Vetenskapsakademien  Kungl. Ingenjörsvetenskapsakademien 1999.  
 Stiftelsen för Kunskaps- och Kompetensutveckling. En granskning av verksamheten  
  
 1994-juni 
  
  1998 
 . Stockholm: IVA. 
 Lundgren, U.P. 1999. Ramfaktorteori och praktisk utbildningsplane- ring,  
 Pedagogisk forskning i Sverige 
 ,  
 1:31-41. 
  
 Perkins, S., Walker  Guerra 1998.  
 Dator, klass och kön 
 . Stockholm: LO, Löne- och arbetslivsenheten. 
  
 Davis, M. 1994a.  
 Gymnasieskolans sociala struktur i Stockholmsregi- onen före 1991 års gymnasiereform 
 . Rapporter från Forsknings- gruppen för utbildnings- och kultursociologi 10. Stockholm: Lä- rarhögskolan. 
  
 Davis, M. 1994b.  
 Valet till gymnasiet. En statistisk granskning av re- kryteringen till gymnasieskolans linjer läsåret 1988/89 
 . Rapporter från Forskningsgruppen för utbildnings- och kultursociologi 9. Stockholm: Lärarhögskolan i Stockholm, Institutionen för pedago- gik. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 131 
  
 Pedersen, J. 1998.  
 Informationstekniken i skolan. En forskningsöver- sikt 
 . Skolverket 98:343. Stockholm: Skolverket. 
  
 Prop. 1988/89:4.  
 Skolans utveckling och styrning 
 . Prop. 1990/91:18.  
 Om ansvaret för skolan 
 . 
  
 Prop. 1990/91:85  
 Växa med kunskap. Om gymnasieskolan och vux- enutbildningen. 
 Regeringens skrivelse 1997/98:176.  
 Lärandets verktyg 
 . Regeringsbeslut  
 1992-08-20. 
 Ett uppdrag till Statens skolverk 
 . 
  
 Liu, U. et al. 1997.  
 Pedagogik, teknik eller ekonomi? En baslinjebe- stämning av  
 KK-stiftelsens 
  kommunbaserade skolutvecklingspro- jekt 
 . Uppsala universitet, Pedagogiska institutionen. 
  
 Riksdagens revisorer 1998.  
 Skolverket och skolans utveckling 
 . Förslag till riksdagen 1998/99:RR8. 
  
 Skolverket  Högskoleverket 1999.  
 Hur gick det sedan? Avnämarna av gymnasieskolan och högskolans grundutbildning 
 . Skolverkets rapport nr 168  Högskoleverkets rapportserie 1999:7 R. Stock- holm: Skolverket och Högskoleverket. 
  
 Skolverket 1995a.  
 Det individuella programmet. En utvärdering av den reformerade gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbild- ningen 1995 
 . Skolverkets rapport nr 93. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1995b.  
 Studieavbrott och mindre studiekurs i gymnasie- skolan 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1996a.  
 Skolan i siffror 1996 
 , Skolverkets rapport nr 103. Stockholm: Skolverket. 
 Skolverket 1997.  
 Skolan i siffror 1997 
 , Skolverkets rapport nr 130. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1998a.  
 Fem gymnasieprogram under omvandling 
 , Skolver- kets rapport nr 149, Utvärdering av gymnasieprogram 1997, Hu- vudrapport. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1998b.  
 Naturvetenskapsprogrammet. Utvärdering av gym- nasieprogram 1997 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1998c.  
 Skolan i siffror 1998 
 , Skolverkets rapport nr 148. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1998d.  
 Skolans datorer 1997 – en kvantitativ bild 
 , Skol- verkets rapport nr 147. Stockholm: Skolverket. 
  
 132  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:39 
  
 Skolverket 1998e.  
 Skolans datorer 1997. En redovisning på huvud- mannanivå 
 . Tabellbilaga till Skolverkets rapport nr 147. Stock- holm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1998f.  
 Analys av slutbetygen i gymnasieskolan vårterminen 1997 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1999a.  
 Barnomsorg  skola i siffror 1999. Del – Betyg och utbildningsresultat 
 . Skolverkets rapport nr 150. Stockholm: Skol- verket. 
  
 Skolverket 1999b.  
 Barnomsorg  skola i siffror 1999. Del 2 – Barn, personal, elever och lärare 
 . Skolverkets rapport nr 167. Stock- holm: Skolverket. 
  
 Skolverket1999c.  
 I villrådighetens tid – Uppbrott från en ordning. Några bilder av skolors utveckling 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1999d.  
 Utvärdering av fem gymnasieprogram 1998 
 , Skol- verkets rapport nr 163, Huvudrapport. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1999e 
 . utvecklingen beror då inte på användningen av datorer,  
 Skolverkets rapport nr 161. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1999f.  
 Fristående grundskolor 1998. Rapport från 1998 års handläggning av fristående grundskolor 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1999g. Delrapport  
 99-04-29, 
  Dnr 96:1521. 
  
 Skolverket 1999h.  
 Könsskillnader i skola och utbildning. Studiedelta- gande, studieresultat och personal under  
 1990-talet 
 . 
  
  Dupl. Rap- port sammanställd av Martin. Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket 1999i.  
 Verktyg som förändrar. En rapport om 48 skolors arbete med IT i undervisningen 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 Skolverket1999j.  
 Skolans datorer 1999 – en kvantitativ bild 
 . Skolver- kets rapport nr 176. Stockholm: Skolverket. 
  
 SOU 1974:53.  
 Skolans arbetsmiljö 
 . 
  
 SOU 1981:96.  
 En reformerad gymnasieskola 
 . SOU 1989:113.  
 Ungdomars kompetens 
 . SOU 1989:114.  
 Livlina för livslångt lärande 
 . 
  
 SOU 1992:94.  
 Skola för bildning 
 . Huvudbetänk ande av Läroplanskommittén. 
  
 SOU 1997:107.  
 Den nya gymnasieskolan – problem och möjligheter 
 . Betänkande av Kommittén för gymnasieskolans utveckling. 
  
 SOU 2000:39  
 Skolan under  
 1990-talet 
  
 133 
  
 Statistiska centralbyrån 1995.  
 Utbildningsstatistisk årsbok 1995 
 . Stockholm: Statistiska centralbyrån. 
 Kim, Edwards 1998.  
 Den sociala selektionen till gymna- siestadiet 
 . SOU 1980:30. 
 Torper, U. 1999. Lokal styrning och utvärdering, i Mccullough, Reed, Williams  U. Torper (red.),  
 En friare skola. Om styrning och ledning av den lokala skolan 
 . Lund: Studentlitteratur. 
  
 Utbildningsdepartmentet 1998 
 . PRIV – en ny väg till ett nationellt pro- gram 
 . Stockholm: Regeringskansliet, Utbildningsdepartementet. Ds 1998:27. 
  
 Utbildningsdepartmentet 1999 
 . Utan timplan – med oförändrat upp- drag.  
 Stockholm: Regeringskansliet, Utbildningsdepartementet. Ds 1999:1. 
  
 Smith, E. 1997.  
 Gymnasieskolan i stöpsleven – då nu alltid 
 .  
 Perspek- tiv på en skolreform 
 . Stockholm: Skolverket. 
  
 SOU 2000:39 
  
 133 
  
 2 
  
 Prestationer och prestations- skillnader i  
  
 1990-talets 
  skola 
  
 Sherman, Robbins, 
 Rivera 
  
 2.1 
  
 Inledning 
  
 Användning av storskaliga empiriska undersökningar som utrednings- underlag har en lång tradition i Sverige. Systematiskt bruk av den em- piriska samhällsforskningens metodik inom utbildningsområdet kan spåras tillbaka till åtminstone 1940 års skolutredning. Försöksverksam- heten med enhetsskola gjorde  
 1950-talet 
  till det årtionde då den empi- riskt baserade forskningen etablerades som en resurs för utredningsvä- sendet och då också utredningsväsendet blev en finansieringskälla för kostsamma undersökningar av värde för forskningen. 
 Storskaliga undersökningar har också i anslutning till implemente- ring och uppföljning av reformerna inom utbildningsområdet under  
 1960-talet 
  och senare spelat en betydande roll i utvärderings- och upp- följningssammanhang. Inte minst har de longitudinella undersökningar av multipla kohorter som genomförts inom det s.k. Individualstatistik- projektet (King och Kim, 1973) utgjort en viktig resurs (se t.ex. King och Kim, 1980). Betoningen av uppföljning och utvärdering av skolan har åtminstone på ett retoriskt plan blivit mer markerad under  
 1990-talet, 
  bl.a. som en följd av att delar av ansvaret för skolan överfördes från den statliga till den kommunala nivån. Den- na förskjutning av ansvaret för skolan ingick i en allmän övergång från en centraliserad regelstyrningsmodell till en decentraliserad mål- och resultatstyrningsmodell (Lundgren, 1999). Ett led i den förändrade styr- organisationen för skolan var att Skolöverstyrelsen år 1991 ersattes med Skolverket som den statliga skoladministrativa myndigheten. Det primära styrmedlet i den decentraliserade skolan förväntas sålunda vara uppföljning och utvärdering, och en av huvuduppgifterna för Skolver- ket är just uppföljning och utvärdering på nationell nivå. På samma sätt utgör uppföljning och utvärdering en huvuduppgift för den centrala administrativa myndigheten inom den högre utbildningens område, 
  
 134  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 nämligen Högskoleverket, som också inrättades under början av 1990- talet. 
 Detta kapitel hör hemma i denna tradition av uppföljnings- och ut- värderingsstudier inom utbildningsområdet. Kapitlets huvudsyfte är att ge en empirisk belysning av utvecklingen inom delar av utbildningsom- rådet under  
 1990-talet. 
  Analyserna utnyttjar ett omfattande registerba- serat material som dataunderlag och fokuserar på prestationer som des- sa återspeglas i exempelvis betyg och provresultat, och val av alternati- va utbildningsvägar. Vi uppmärksammar i synnerhet centrala variabler som social bakgrund, kön och utländsk bakgrund. Dessa variabler är intressanta dels därför att de i tidigare sammanhang visat sig ha stor betydelse för individuella val och prestationer i utbildningssamman- hang, dels därför att de representerar samhälleligt och politiskt intres- santa kategorier. Bearbetningarna av data görs i två huvudsyften: dels för att göra lägesbeskrivningar och beskrivningar av förändringar över tid i olika variabler, dels för att bestämma olika variablers inflytande på val och prestationer. Den analytiska ambitionsnivån är dock lågt ställd i vårt kapitel. Vi har funnit det mer angeläget att inom vårt begränsade utrymme göra en samlad beskrivning av huvuddragen av utvecklingen under  
 1990-talet 
  över flera olika nivåer i utbildningssystemet, än att behandla någon eller några aspekter i en analys med större djup och komplexitet. Vårt kapitel har emellertid också som syfte att peka ut områden och problem som vi menar bör bli föremål för en fördjupad analys i fortsatt arbete av oss och andra. 
 Resultaten baserar sig i allt väsentligt på analyser av data för åtta kohorter av personer födda under perioden 1972 till 1979 vilka till- sammans omfattar 842 800 personer. Det faktum att vi utgått från ett empiriskt material innebär att de tidsperioder och aspekter som kan belysas bestäms av de befintliga data. Personer födda 1972 avslutade i allmänhet grundskolan 1988 medan personer födda 1979 i normalfallet avslutade grundskolan 1995. Detta innebär att den tidsperiod under vilken vi kan studera grundskolan omfattar första hälften av  
 1990-talet. 
  Det måste dock understrykas att de resultat som eleverna presterat i mycket har påverkats av de förhållanden som gällde under  
 1980-talet. 
  De personer som är födda i de första av våra kohorter har sålunda gått genom hela grundskolan under  
 1980-talet, 
  och de som är födda i den senaste av kohorterna påbörjade normalt grundskolan 1986 och avslu- tade den 1995. 
 Data gör det möjligt att belysa antagning till gymnasiet under åren 1988 till 1995 och avgång från gymnasiet från  
 1990-talets 
  början fram till och med läsåret 1996/97, vilket var det läsår då personer födda 1977 i normalfallet avslutade gymnasiet. Under denna period har gym- nasieskolan genomgått mycket betydande organisatoriska förändringar. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 135 
  
 Vi har goda möjligheter att studera effekter av dessa på i synnerhet re- krytering till gymnasieskolan, och delvis även på avgång från gymna- sieskolan. 
 Vi har också goda möjligheter att studera rekryteringen till högsko- lan, medan ännu alltför få har avslutat sina högskolestudier för att det skall vara möjligt att studera trendförändringar i resultat från denna nivå. Den breddade användningen av högskoleprovet under  
 1990-talet 
  gör emellertid att frågor kring rekrytering och tillträde till högskolan, och inte minst de klassiska frågorna kring den sociala snedrekrytering- en, fått förnyad aktualitet. 
 Data ger oss sålunda särskilt goda möjligheter att studera föränd- ringar under  
 1990-talet 
  vad avser rekrytering till och avgång från gym- nasiet, liksom rekrytering till högskolestudier. Detta återspeglas också i dispositionen av detta kapitel, där dessa avsnitt utgör huvuddelen. Att kapitlet disponerats efter utbildningssystemets nivåer betyder dock inte att dessa skall ses i isolering från varandra – tvärtom; en av de vikti- gaste utgångspunkterna för de analyser som presenteras i kapitlet är att dessa nivåer bör ses som delar i en helhet. 
  
 2.2 
  
 Undersökningens dataunderlag 
  
 Data ingår som en del av den s.k.  
 UGU-databasen 
  (Utvärdering genom uppföljning; King, Smith, Franklin, och Kim, 1994) och går under beteckningen  
 UGU-R 
  (Utvärdering genom upp- följning – registerdelen). Databasen omfattar registeruppgifter avseen- de bakgrund och utbildning om i stort sett samtliga födda under åren 1972 till 1979. 
 Ansatsen att utnyttja registerbaserade populationsdata går tillbaka till början av  
 1990-talet, 
  då UHÄ ställde vissa medel till förfogande för att skapa ett register som skulle göra det möjligt att undersöka egen- skaper hos högskoleprovet. Anledningen till detta var att högskolepro- vet år 1991 gjordes tillgängligt även för sökande till högskolan med gymnasiebehörighet, med påföljd att provet fick en kraftigt ökad bety- delse för såväl utbildningssystemet som för enskilda individer. Genom SCBs försorg samkördes flera olika register med uppgifter för individer födda 1972, bl.a. avseende föräldrarnas yrke och utbildning, studiere- sultat från grundskola och gymnasium, och resultat på högskoleprovet till en avidentifierad databas, vilken kallades  
 Morton 
  (betyg, inskriv- ningsprov och högskoleprov). Senare skapades på samma sätt en data- bas  
 (BINH-73) 
  för personer födda 1973. Dessa databaser har använts för en lång rad studier av högskoleprovets egenskaper, som exempelvis dess samvariation med andra prov (Gustafsson, 1994), socialgrupps- 
  
 136  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 skillnader i provresultat (Crawford och Lyons, 1994), selektion- seffekter bland dem som tar provet (Mäkitalo, 1994; Franklin, 1998; Brown, 1998b), grundskolebetygens mätegenskaper (Andersson, 1998a) och egenskaper hos uppgifter och delprov  
 (Åberg-Bengtsson, 
  1999a, b). 
 Tidigt uppmärksammades också möjligheten att samköra dessa re- gisterdata med de data som med femåriga intervall insamlas för succes- siva födelsekohorter inom det som numera kallas  
 UGU-projektet 
  (Härnqvist et al., 1994). Det första urvalet skedde inom det s.k. Indivi- dualstatistikprojektet, där uppgifter om bl.a. begåvning, attityder, och planer för fortsatt utbildning insamlades år 1961 för ett urval om cirka tio procent av individer födda 1948. Denna kohort har sedan följts upp i en longitudinell design med såväl skoladministrativa uppgifter in- samlade av SCB, som enkät- och intervjudata insamlade inom forsk- ningsprojekt. Senare har basdata samlats in vid 13 års ålder för ytterli- gare kohorter (t.ex. födda 1958 och 1963), vilka också följts upp med ytterligare datainsamlingar. 
 I det sammanlagda materialet finns sålunda de mer detaljerade upp- gifterna från 13 års ålder från  
 UGU-materialet 
  för en delmängd av hela kohorten, samtidigt som  
 UGU-materialet 
  kompletteras med en stor mängd ytterligare variabler från  
 Morton. 
  
 Denna kombination av data från register avseende hela populationen med speciellt insamlade data från urvalsundersökningar utgör en myck- et kraftfull strategi för longitudinell forskning. Sådan kan med särskild fördel användas i Sverige där vi har tillgång till välorganiserade och kompletta register, i vilka data är representerade i väl genomarbetade kodningssystem (t.ex. Svensk Utbildningsnomenklatur, SUN och So- cioekonomiskt Index, SEI). Denna kombinationsstrategi erbjuder en lång rad fördelar (se också Perez och Hill, 1993, s  
 143-145). 
  
 En viktig fördel är att registerdata erbjuder en stor mängd informa- tion för samtliga individer i populationen. Data avseende utbildning och utbildningsresultat för samtliga födda ett visst år finns för utbild- ningssystemets samtliga nivåer: grundskolan (avgångsbetyg), gymnasi- et (ansökan, antagning och avgång) och högskolan (ansökan, antagning, registrering, poängproduktion och examination), vilket gör det möjligt att med stor precision beskriva de komplexa mönster som en popula- tions utbildningskarriärer bildar. Tillgång till bakgrundsdata gör det också möjligt att bestämma den betydelse som olika faktorer i indivi- dens bakgrund (t.ex. föräldrars utbildning och yrke, bostadsort, kön, inflyttning till Sverige) har för utbildningsval och utbildningsresultat. Den stora omfattningen av data gör det också möjligt att tidigt upptäcka trendförändringar, och att analysera undergrupper som i en urvalsun- dersökning skulle vara för små. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 137 
  
 Registerdata begränsas dock av att mängden information om varje individ är begränsad, och att vissa essentiella uppgifter inte finns till- gängliga i register. I många sammanhang är information om individers levnadsförhållanden, prestationer, attityder, känslor, bedömningar och prioriteringar oundgängliga både ur beskrivnings- och förklaringssyn- punkt. Genom användning av bl.a.  
 enkät-, 
 intervju-, 
  prov- och observa- tionstekniker kan sådan information insamlas, men endast för urval av personer, och den kostnad som är förknippad med vissa av dessa in- samlingstekniker kan innebära starka begränsningar på urvalens stor- lek. 
 Om den detaljerade informationen för urvalet kompletteras med re- gisterdata för hela populationen är det emellertid möjligt både att upp- täcka och kontrollera för eventuella snedheter i urvalet, genom att re- gisterdata finns tillgängliga såväl för de som ingick i urvalet som för dem som inte ingick i urvalet. Genom att i analyserna samtidigt utnyttja individer som endast har registerdata och individer som har både re- gisterdata och särskilt insamlade data, är det med moderna statistiska analysmetoder också möjligt att åstadkomma ökad statistisk säkerhet, jämfört med om endast urvalsdata analyseras (se t.ex. Arbuckle, 1996; Muthén, Davies och Spencer, 1987). Förutom att registerdata och data från urvalsundersökningar kompletterar varandra kan de förstärka var- andra, så att en avsevärd synergieffekt uppstår. 
 Överväganden av detta slag ledde vid mitten av  
 1990-talet 
  fram till slutsatsen att  
 BINH-baserna 
  borde utvidgas och kompletteras, och läg- gas samman med  
 UGU-projektets 
  longitudinella urvalsundersökningar. Med ekonomiskt stöd från FRNs anslag för longitudinell forskning har detta arbete pågått sedan 1997. Det har resulterat i en mycket omfat- tande databas, för vilken visserligen fortfarande mycket  
 konstruktions-, 
  dokumentations- och underhållsarbete ännu återstår, men vilken nu också är användbar för vissa analysändamål. De analyser som redovisas i detta kapitel är exempel på detta. Nedan ges en översiktlig beskriv- ning av individer och variabler i  
 UGU-R 
  basen. 
  
 2.2.1 
  
 Individer 
  
 För närvarande omfattar  
 UGU-R 
  personer som år 1997 ingick i SCBs Register över totalbefolkningen (RTB) och som var födda något av åren  
 1972–1979. 
  I databasen ingår sålunda personer födda såväl i Sve- rige som utanför Sverige. I figur 1 och 2 presenteras grundläggande uppgifter om de åtta kohorterna. 
  
 138  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 1.  
 Antal individer i  
 UGU-R 
  kohorterna 
  
 115 000 
  
 110 000 
  
 Antal 
  
 105 000 
  
 100 000 
  
 95 000 
  
 90 000 
  
 85 000 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Kohort 
  
 Som framgår av figur 1 varierar kohorterna betydligt i storlek från drygt 113 000 personer födda 1972, ner till knappt 97 000 personer födda år 1978. Denna minskning över tid förklaras till fullo av minska- de födelsetal i Sverige. 
  
 Figur 2 
 . Antal personer med utländsk bakgrund i  
 UGU-R 
  kohorterna 
  
 Antal 
  
 5 000 
  
 4 000 
  
 3 000 
  
 2 000 
  
 1 000 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Invandrat före 10 års ålder 
  
 Invandrat efter 10 års ålder 
  
 Ej uppgift 
  
 Invandringen är i stort sett oförändrad för de aktuella kohorterna med mellan 6 000 och 7 000 invandrare per år och antalet personer som in- vandrat till Sverige före tio års ålder är i stort sett konstant över ko- horterna, medan antalet personer som invandrat efter tio års ålder ökar upp till kohorten född 1975 för att minska därefter. Samtidigt kan det noteras att antalet personer för vilka uppgift om födelseland saknas ökar kraftigt för kohorterna födda från 1976. Det kan dock antas att de saknade uppgifterna framförallt avser personer som nyligen invandrat till Sverige. Av detta skäl kommer vi i de fortsatta analyserna att hänfö- ra personer för vilka uppgift saknas till samma kategori som dem som invandrat efter tio års ålder. 
 I kohorterna utgörs mellan 51,2 och 51,4 procent av personerna av män. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 139 
  
 2.2.2 
  
 Variabler 
  
 UGU-R 
  baserna innehåller tusentals variabler och det är i detta sam- manhang inte möjligt att beskriva eller utnyttja mer än en bråkdel av denna information. Nedan ges en översikt över de bakgrundsvariabler som genomgående utnyttjas i analyserna, medan övriga variablers ur- sprung och konstruktion beskrivs i anslutning till de olika resultatav- snitten. 
 Föräldrarnas yrke 
 Yrkesuppgifter har inhämtats från Folk- och bostadsräkningarna (FoB) 1985 och 1990, dels för fadern, dels för modern, och föreligger här ko- dad i form av den s.k. socioekonomiska grupperingen (socio- ekonomiskt index, SEI). Vi använder här följande huvudkategorier av  
 SEI-variabeln 
  (se Perez och Hill, 1993, s 41) 
  
 (I) 
  
 – Högre tjänstemän och egna företagare med akademikeryrken. 
  
 (II) 
  
 – 
  
 Tjänstemän på mellannivå 
  
 (III) 
  
 – 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 (III33) 
  
 – Rutinbetonade och okvalificerade tjänstemannayrken (SEI = 33) 
  
 (IVab) 
  
 – Egna företagare (ej akademikeryrken) 
  
 (IVcd) 
  
 – Jordbrukare, fiskare och andra företagare i primär sektor 
  
 (VI) 
  
 – 
  
 Kvalificerade arbetare 
  
 (VII) 
  
 – 
  
 Okvalificerade arbetare 
  
 Informationen från Folk- och bostadsräkningarna har här dock kombi- nerats till en enda variabel, dels i syfte att sammanföra faderns och moderns yrkesstatus till en samlad familjebakgrundsvariabel, dels i syfte att minimera problemet med saknade uppgifter. Utgångspunkten har därvid varit data från  
 FoB-90. 
  Om modern saknar  
 SEI-kod 
  från  
 FoB-90 
  men har  
 SEI-kod 
  i  
 FoB-85 
  har den senare används, och på samma sätt har faderns uppgifter från  
 FoB-90 
  och  
 FoB-85 
  lagts sam- man. 
 Familjeklassvariabeln har skapats på det sätt som beskrivs av Richardson son och Hill (1993, s. 40f). Om uppgift finns från endast en av för- äldrarna används denna som mått på familjens sociala klass. Om upp- gift finns både för fadern och modern bestäms familjens sociala klass enligt en antagen dominansordning mellan klasserna, där SEI I antas vara mest dominant, varefter följer IVcd, IVab, II, III, VI, III33, och VII. Om sålunda fadern och modern hamnar i olika klasser, bestäms familjens  
 SEI-kod 
  av den klass som är den mest dominanta. I figur 3 
  
 140  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 visas den procentuella fördelningen över familjens  
 SEI-kod 
  för de olika kohorterna. 
  
 Figur 3 
 . Den sociala bakgrundens fördelning per kohort 
  
 Procent 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
 5  
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Högre tjänstemän 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Okval. tjänstemän 
  
 Företagare 
  
 Jordbrukare 
  
 Kval. arbetare 
  
 Okval. arbetare 
  
 Uppgift saknas 
  
 Som framgår av diagrammet är fördelningen över socioekonomiska grupper mycket stabil över kohorterna. För samtliga kategorier finns en svag tendens till minskad andel i de yngsta kohorterna, vilket har sin förklaring i att det finns en tendens att andelen för vilken uppgift sak- nas ökar över kohorterna. Totalt sett är bortfallet av mycket blygsam omfattning, men det finns anledning att beakta bortfallets karaktär. Det kan misstänkas att den socialgruppsmässiga sammansättningen av bort- fallsgruppen ändras över kohorterna. En indikation på sådana föränd- ringar är att i de tidigare kohorterna gick cirka 20 procent av dem som tillhör bortfallsgruppen över till studieförberedande gymnasium, medan motsvarande siffra för den senaste kohorten är 27 procent. 
 Kohorterna födda under den senare delen av  
 1970-talet 
  utnyttjar i större utsträckning data från  
 FoB-90 
  än de tidigare kohorterna, och då i synnerhet från modern. Detta innebär att såväl könsskillnader i social status, som att  
 FoB-90 
  hade ett annat och större bortfall än  
 FoB-85 
  kan utgöra förklaringar till det större bortfallet och den annorlunda sam- mansättningen av bortfallsgruppen för de senare kohorterna. Detta gör det angeläget att iakttaga viss försiktighet vid tolkning av trender avse- ende socialgruppsskillnader över kohorterna. 
 I de analyser som redovisas här kommer vi enbart att fokusera på familjens  
 SEI-kod, 
  och helt bortse från föräldrarnas utbildning. Anled- ningen till detta är främst att vi önskar kunna göra jämförelser med Perez och Hawkins (1993) resultat vad gäller den sociala snedrekry- teringen till gymnasium och högskola, och de fäster störst avseende vid 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 141 
  
 de sociala klasserna. Vi hoppas dock kunna återkomma till analyser som även inkluderar föräldrarnas utbildning i annat sammanhang. 
 Invandrarstatus 
 Det finns vissa forskningsresultat som visar att individer som har en annan språklig och/eller kulturell bakgrund än majoriteten riskerar att möta problem i utbildningssystemet (Similä, 1994). Samtidigt kan det noteras att endast ett begränsat antal undersökningar har gjorts av bety- delsen av en annan kulturell och språklig bakgrund för studieresultat och för rekrytering till högre studier (Perez och Hill, 1993, s 118). Som visas av Perez och Hill är det också nödvändigt att ta hänsyn till den sociala bakgrunden när betydelsen av invandrarstatus bestäms. 
 Analyserna bör dock beakta den stora heterogeniteten i gruppen med utländsk bakgrund (se t.ex. Green och Greer, 1994). Det är så- lunda lätt att konstatera betydande skillnader mellan arbetskraftsin- vandrare och flyktinginvandrare, mellan invandrare från olika kultu- rella och språkliga sfärer, mellan invandrare som nyligen anlänt till Sverige och som bott i landet längre tid, och mellan invandrare i egent- lig mening och invandrare som endast är andra generationens invand- rare, genom att de är födda i Sverige av ickesvenska föräldrar (Similä, 1994).  
 UGU-R 
  materialet innehåller uppgifter om föräldrars och egen invandring, vilket i princip gör det möjligt att angripa många av de frå- geställningar som har med invandrarstatus att göra. I detta sammanhang finns dock ej utrymme att genomföra eller redovisa några mer detalje- rade analyser, varför vi endast kommer att skilja på fyra huvudkatego- rier: född i Sverige av svenska föräldrar, född i Sverige av utländska föräldrar, född utom Sverige och invandrad före tio års ålder, och född utom Sverige och invandrad efter tio års ålder. Som redan tidigare på- pekats har den grupp för vilka uppgift om invandringsår saknas förts till kategorin som invandrat efter tio års ålder. Tabell 1 visar den pro- centuella fördelningen över de olika kategorierna. 
  
 142  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 1 
 . Fördelning av invandrarstatus per kohort 
  
 Kohort 
  
 Födda i Sverige, 
  
 Födda i Sverige, 
  
 Invandrat före 
  
 Invandrat efter 
  
 svenska föräldrar 
  
 utländska föräldrar 
  
 10 års ålder 
  
 10 års ålder 
  
 1972 
  
 90,1 
  
 4,6 
  
 3,8 
  
 1,6 
  
 1973 
  
 89,9 
  
 4,5 
  
 3,8 
  
 1,8 
  
 1974 
  
 89,7 
  
 4,2 
  
 4,0 
  
 2,1 
  
 1975 
  
 88,9 
  
 4,5 
  
 4,2 
  
 2,5 
  
 1976 
  
 88,0 
  
 4,8 
  
 4,4 
  
 2,8 
  
 1977 
  
 87,8 
  
 4,9 
  
 4,3 
  
 3,1 
  
 1978 
  
 87,0 
  
 5,1 
  
 4,3 
  
 3,6 
  
 1979 
  
 86,0 
  
 5,3 
  
 4,5 
  
 4,2 
  
 Andelen som är född i Sverige av svenska föräldrar minskar successivt över kohorterna, från 90 procent för personer födda 1972 till 86 pro- cent för personer födda 1979. Detta förklaras av att samtliga övriga kategorier ökat med någon eller några procentenheter. Störst är dock ökningen för gruppen som invandrat efter tio års ålder, vilket har sin grund i att vi hit hänfört de som saknar uppgift om invandringsår. 
 Som påpekades i inledningen till denna uppsats kommer vi i sepa- rata avsnitt att behandla resultat som avser grundskolan, gymnasiet och högskolan, med ett särskilt fokus på de två senare nivåerna i utbild- ningssystemet. Vi börjar dock med en redovisning av vissa resultat som avser grundskolan. 
  
 2.3 
  
 Prestationer i grundskolan 
  
 Avsaknad av andra data gör det nödvändigt att i allt väsentligt begränsa analyserna vad gäller prestationer och prestationsskillnader till slutbe- tygen från grundskolans årskurs nio. De betygsdata som finns för ele- ver i kohorterna födda 1972 till 1979 härrör ur det relativa betygssys- temet, vilket bygger på antagandet att betygen är normalfördelade på nationell nivå, med medelvärde 3 och standardavvikelse 1. Eftersom systemet är konstruerat för att ge samma medelvärde år från år, betyder det att det inte kan ge någon information om förändringar i prestations- nivån över tid; alla förändringar från ett år till ett annat är snarare ut- tryck för brister i det relativa betygssystemets funktionssätt, än för fak- tiska förändringar. Vad gäller skillnader i prestationsnivå mellan olika undergrupper i populationen är dock de relativa betygen informativa, liksom vad gäller förändringar av sådana skillnader över tid. Härtill kommer att vissa elever inte erhåller ett fullständigt slutbetyg från grundskolan, och omfattningen av ofullständiga slutbetyg, totalt och för 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 143 
  
 olika undergrupper, är en viktig kvalitetsindikator för den svenska grundskolan. 
 Ytterligare en potentiellt värdefull indikator på grundskolans funk- tionssätt avser elevernas val av alternativkurs i ämnena engelska och matematik på grundskolans högstadium. Systemet med allmän och sär- skild kurs är nu avskaffat, men som visats av Perez och Hill (1993; Long, 1994) finns det anledning misstänka att denna form av nivågruppering genom val av allmän kurs förde in vissa elever från hem utan studietradition på en väg bort från studieförberedande gymnasiestudier och postgymnasial utbildning. Vi börjar därför redo- visningen av resultat från grundskolan för våra kohorter med en redo- visning av utnyttjandet av alternativkurser, med särskilt fokus på den sociala bakgrundens betydelse. 
  
 2.3.1 
  
 Avslutad alternativkurs i matematik och engelska 
  
 De data vi här analyserat kommer från Årskurs  
 9-registret, 
  vilket inne- bär att uppgiften om alternativkurs avser avslutad studiekurs. Vi har inte uppgift om i vilken utsträckning olika elever ändrat val av alterna- tivkurs under de tre åren på grundskolans högstadium. I figur 4 pre- senteras procentandelen elever som avslutat allmän eller särskild kurs i matematik och engelska, och i figur 5 ges uppgifterna med uppdelning efter kön. 
  
 Figur 4 
 . Andelar av kohorterna som avslutat olika alternativkurser. Procent 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 Procent 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
  Engelska Allmän Matematik Allmän Engelska Ej uppgift 
  
  Engelska Särskild Matematik Särskild Matematik Ej uppgift 
  
 144  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 5 
 . Andelar av pojkar respektive flickor som avslutat olika alterna- tivkurser 
 Pojkar 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 Procent 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
  Engelska Allmän Matematik Allmän Engelska Ej uppgift 
  
  Engelska Särskild Matematik Särskild Matematik Ej uppgift 
  
 Flickor 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 Procent 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Engelska Allmän 
  
 Engelska Särskild 
  
 Matematik Allmän 
  
 Matematik Särskild 
  
 Engelska Ej uppgift 
  
 Matematik Ej uppgift 
  
 Som framgår av figurerna ökar andelen elever i särskild kurs i båda ämnena över samtliga kohorter. Ökningen är särskilt markerad för poj- kar i särskild kurs i engelska, där den uppgår till 4,3 procentenheter mellan elever födda 1972 och 1979, och för flickor i särskild kurs i matematik, där den uppgår till 2,4 procentenheter för samma kohorter. 
 Det är också intressant att undersöka om den sociala bakgrundens betydelse för val av alternativkurs ändrats under den undersökta tidspe- rioden. Detta har studerats genom att en serie logistiska regressions- analyser (vi hänvisar till Perez och Hill, 1993, för en enkel intro- 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 145 
  
 duktion till denna analysmetod) där avslutad särskild kurs, dels i eng- elska, dels i matematik, relaterats till  
 SEI-variabeln. 
  I dessa analyser har gruppen okvalificerade arbetare (SEI VII) utgjort referensgrupp. Figur 6 presenterar oddskvoterna för SEI I i jämförelse med SEI VII för de åtta kohorterna. 
  
 Figur 6.  
 Oddskvot för avslutad särskild kurs (högre tjänstemän vs okvalificerade arbetare) 
  
 Oddskvot 
 6,2 
 6  
  
  5,8  
  
  5,6  
  
 5,4  
  
 5,2 
 5  
  
 4,8 
 4,6 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Engelska 
  
 Matematik 
  
 För övergång till särskild kurs i engelska är oddskvoten 5,5 för kohor- ten födda 1972. En oddskvot om 5,5 för SEI I innebär att oddset för att en person från ett högre tjänstemannahem skall välja särskild kurs är 5,5 gånger så hög som den för att en person vars föräldrar är okvalifice- rade arbetare skall välja särskild kurs. Oddskvoterna är relativt stabila över kohorterna, men efter en ökning för de första kohorterna sker se- dan en minskning, och då i synnerhet för engelska. 
 Sammanfattningsvis visar sålunda resultaten att andelen elever som avslutar särskild kurs ökat över kohorterna, och då i synnerhet för eng- elska, samtidigt som den sociala snedrekryteringen minskat något. 
  
 2.3.2 
  
 Avgångsbetyg från grundskolan 
  
 I den svenska grundskolan är klasserna i huvudsak åldershomogena, på grund av att det gamla kvarsittningssystemet inte längre existerar, och därför att de flesta elever påbörjar år 1 vid sju års ålder. Viss variation finns dock i vid vilken ålder eleverna lämnar grundskolan. I figur 7 vi- sas hur stor procentandel av eleverna som lämnat grundskolan vid 15 års ålder (underåriga) eller 17 års ålder (överåriga). 
  
 146  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 7.  
 Procentandelar av eleverna som avslutat grundskolan vid olika åldrar 
  
 4 
  
 3,5 
  
 Procent 
  
 3 
  
 2,5 
  
 2 
  
 1,5 
  
 1 
  
 0,5 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Underåriga 
  
 Överåriga 
  
 Ej uppgift 
  
 För personer födda 1972 saknas uppgift om antalet underåriga, på grund av att 1988 är det första år som Årskurs  
 9-registret 
  omfattar. De underåriga eleverna födda 1972 avgick år 1987, och i figuren ingår dessa elever i kategorin Ej uppgift. För de kohorter för vilka uppgifter om andelen underåriga finns varierar procentandelen mellan 0,7 och 0,8, med en påtaglig stabilitet över kohorterna. Även andelen normal- åriga har en betydande stabilitet över kohorterna, och uppgår till cirka 93 procent. De överåriga utgör drygt 3 procent, och här kan en svag tendens till ökning noteras för kohorterna födda 1976 och senare. Den grupp som saknar uppgift om avgång från grundskolan består av flera olika undergrupper. Här återfinns sålunda bland de som är födda 1972 en grupp om cirka 0,8 procentandelar för vilka uppgift faktiskt saknas. I övrigt torde bortfallet i allt väsentligt bestå av att personen inte avgått från svensk grundskola, på grund av invandring efter 16 års ålder, eller ha sin grund i att personen i stället avgått från sär- eller specialskola. 
 Bortsett från en svag ökning av andelen överåriga som lämnat grundskolan under åren 1992 till 1995 uppvisar sammanfattningsvis den andel som avgått med slutbetyg från grundskolan vid olika åldrar en betydande stabilitet för åren 1988 till 1995. 
 De avgångsbetyg som eleverna erhållit från grundskolan kan vara mer eller mindre kompletta, och det är av stort intresse att undersöka i vilken utsträckning förekomsten av ofullständiga avgångsbetyg varierar över kohorterna och hur de samvarierar med olika bakgrundsfaktorer. I figur 8 redovisas andelen elever med kompletta avgångsbetyg. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 147 
  
 Figur 8 
 . Procentandelen elever med kompletta avgångsbetyg 
  
 94,4 
  
 94,2 
  
 94 
  
 Procent 
  
 93,8 
  
 93,6 
  
 93,4 
  
 93,2 
  
 93 
  
 92,8 
  
 92,6 
  
 92,4 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Som framgår av diagrammet finns en svag tendens till ökning av ande- len kompletta betyg fram till kohorten födda 1977. Därefter sker en minskning av andelen elever med kompletta betyg, som är särskilt mar- kerad för kohorten födda 1979. 
 Dessa resultat antyder att ett trendbrott i den positiva utvecklingen av andelen elever med fullständiga betyg kan föreligga för avgångna från grundskolan vid mitten på  
 1990-talet. 
  Viss kompletterande infor- mation om utvecklingen därefter kan vi få från  
 Utbildningstatistisk Årsbok 
 . Enligt 1998 års statistik (SCB, 1998) hade 94,5 procent av ele- verna som lämnade grundskolan läsåret 1996/97 kompletta betyg, var- vid de som helt saknade slutbetyg inte ingår. Detta procenttal är dock inte jämförbart med de som presenteras i figuren ovan, eftersom basen i figur 8 utgörs av samtliga som är födda ett visst år. Om vi istället be- räknar procenttalet på samma sätt som SCB (andelen av de som avgått från grundskolan ett visst år som har kompletta betyg, med det totala antalet avgångna som bas) finner vi att läsåret 1991/92 hade 96,8 pro- cent av eleverna kompletta betyg, läsåret 1993/94 var procenttalet 96,5 procent, och 1994/95 hade 95,8 procent av eleverna kompletta betyg. Dessa resultat visar att trenden mot en minskande andel elever med fullständiga betyg har fortsatt efter  
 1990-talets 
  mitt. 
 Ökningen av andelen elever med ofullständiga betyg gör det angelä- get att söka identifiera förklarande faktorer. En hypotes är att detta har samband med den ökning av andelen elever med utländsk bakgrund som vi tidigare noterat (se tabell 1). I figur 9 visas andelen elever med kompletta betyg med uppdelning efter invandrarstatus. 
  
 148  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 9.  
 Procentandelen elever med kompletta avgångsbetyg efter in- vandrarstatus 
  
 Procent 
 100  
  
 90  
  
  80 70 60  
  
 50  
  
  40 30 20 10 
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Ej invandrat 
  
 Född i Sverige, utländska föräldrar 
  
 Invandrat före mellanstadiet 
  
 Invandrat under/efter mellanstadiet 
  
 Figuren visar på en mycket stor skillnad mellan den grupp som kommit till Sverige efter tio års ålder och övriga kategorier. För gruppen som kommit till Sverige efter tio års ålder är det endast cirka drygt 50 pro- cent som har ett komplett avgångsbetyg från grundskolan. Eftersom denna grupp enligt tabell 1 ökat för de senaste kohorterna finns här en del av förklaringen till trenden att en ökande andel av eleverna lämnar grundskolan utan kompletta avgångsbetyg. Detta är dock inte enda för- klaringen. Som framgår av figuren föreligger en minskning av andelen med kompletta betyg i samtliga grupper i kohorten född 1979, med en särskilt stark minskning för elever som invandrat efter tio års ålder. Minskningen av andelen elever med kompletta avgångsbetyg synes sammanfattningsvis förklaras av tre faktorer: för det första en ökning av andelen elever i grundskolan som invandrat efter tio års ålder; för det andra en generell minskning av andelen elever födda 1979 som lämnat grundskolan med kompletta betyg; och för det tredje en särskilt stark minskning av andelen födda 1979 som invandrat efter tio års ålder som lämnat grundskolan med kompletta betyg. 
 Ingen kohort i  
 UGU-R 
  materialet har lämnat grundskolan med betyg från det nya mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet, eftersom dessa betyg gavs första gången vårterminen 1998. Icke desto mindre är det intressant att jämföra den officiella statistikens bild av resultaten för läsåret 1997/98 med de resultat som presenterats ovan. Enligt Skol- verkets rapport  
 Barnomsorg och skola i siffror 1999  
 (Skolverket, 1999) var 91,4 procent av eleverna som hade fått eller skulle ha fått mål- och kunskapsrelaterade betyg behöriga till gymnasieskolan; för elever med utländsk bakgrund var motsvarande siffra 80,4 procent. Även om de 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 149 
  
 nya betygen inte direkt låter sig jämföras med de relativa betygen är det enligt dessa resultat en ytterligare ökande andel av dem som lämnade grundskolan mot slutet av  
 1990-talet 
  som inte omedelbart har behörig- het för gymnasiestudier. 
 Flickor avgår i större utsträckning än pojkar från grundskolan med kompletta betyg. För personer födda i Sverige uppgår skillnaden till någon procentenhet till flickornas fördel. För personer födda utom Brooks tenderar skillnaderna dock att vara större, men i några fall finns också en skillnad till pojkarnas fördel. Detta gäller t.ex. kohorterna födda 1973 och 1976 bland elever som invandrat efter tio års ålder. En möjlig förklaring till de varierande könsskillnaderna är att elevernas språkliga och kulturella bakgrund skiljer sig åt över kohorterna. I detta sammanhang kan vi dock inte ytterligare fördjupa analysen avseende dessa frågor, men det framstår som angeläget att så kan ske i annat sammanhang. 
 Det är också rimligt att anta att den sociala bakgrunden är relaterad till avgång från grundskolan med kompletta betyg, liksom att en del av de skillnader som enligt den ovan presenterade analysen har med in- vandrarstatus att göra förklaras av den socioekonomiska bakgrunden. Det föreligger dock här ett metodproblem som gör det svårt att separera effekten av invandrarstatus. Problemet orsakas av att uppgift saknas om socioekonomisk status för många av dem som invandrat till Sverige efter tio års ålder, eftersom de inte har haft möjlighet att delta i FoB- 90. Vi gör därför inte något försök att här samtidigt analysera effekten av social bakgrund och invandrarstatus. 
  
 2.3.3 
  
 Variation i betyg mellan olika grupper 
  
 Som tidigare påpekats ger inte det relativa betygssystemet möjlighet att studera förändringar i kunskapsnivå över tid. Det är dock möjlighet att undersöka relativa förändringar, dvs. i vilken utsträckning olika under- grupper i populationen förändrats i positiv eller negativ riktning jäm- fört med andra grupper. 
 Studier av socialgruppsskillnader i betyg har visat att den sociala bakgrunden förklarar ungefär tio procent av variationen i betygsresultat (se t.ex. Crawford och Lyons, 1994), men det är givetvis intres- sant att undersöka i vilken utsträckning sambandets storlek har föränd- rats över födelsekohorterna. För att undersöka detta har envägs varians- analyser utförts med  
 SEI-variabeln 
  som indelningsgrund, och intraklas- skorrelationer (eller kvadrerade  
 eta-koefficienter) 
  bestäms för varje kohort, dels för betygsmedelvärdet, dels för varje betyg för sig. In- traklasskorrelationen uttrycker hur stor andel av variationen i en bero- 
  
 150  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 endevariabel som kan förklaras av grupptillhörighet. Dessa koefficien- ter uppvisar emellertid en så hög grad av stabilitet att det inte är nöd- vändigt att här presentera några detaljerade resultat. För betygsmedel- värdet varierar sålunda intraklasskorrelationerna mellan 0,116 (födda 1976) och 0,124 (födda 1979), utan att någon tydlig trend föreligger. För de enskilda betygen föreligger samma höga grad av stabilitet, även om det kan noteras att den högsta koefficienten genomgående observe- rats för kohorten födda 1979. Med de data vi här har tillgängliga, vilka omfattar tidsperioden 1988 till 1995, är det dock inte möjligt att fast- ställa om det högre värdet för kohorten född 1979 utgör inledningen till en trend av ökande sociala skillnader i resultat i grundskolan. Det fram- står som angeläget att fortsatta studier undersöker om så är fallet. 
 Vi har även studerat eventuella förändringar i könsskillnadernas storlek över kohorterna, utan att kunna identifiera några förändringar. Det föreligger för samtliga kohorter en stor skillnad till flickornas för- del, som för betygsmedelvärdet uppgår till knappt 0,3 enheter på be- tygsskalan, vilket motsvarar knappt 0,4 standardavvikelseenheter. 
 Vad gäller variabeln invandrarstatus föreligger ett metodproblem att studera förändringar i dess betydelse för skolprestationerna, eftersom bortfallet i betygsvariabeln här är stort för vissa av grupperna. Analy- sen har därför begränsats till att omfatta medelbetyget för de betyg ele- ven erhållit. Även här har intraklasskorrelationer beräknats från envägs variansanalyser med invandrarstatus som indelningsvariabel. Här visar resultaten på ett mönster av ökande skillnader. För personer födda 1972 är intraklasskorrelationen 0,007 och för personer födda 1979 är den 0,022, med en relativt jämn ökning över kohorterna. Dessa ökande skillnader orsakas dels av en viss försämring av resultaten för elever som invandrat efter tio års ålder, dels av en ökning av denna grupps storlek. 
 En fråga som tilldrar sig speciellt intresse är om den kommunalise- ring av ansvaret för skolan som genomfördes vid  
 1990-talets 
  början har medfört en ökad variation i resultaten mellan kommuner. För att under- söka om så är fallet har intraklasskorrelationer beräknats med kommun som indelningsvariabel. I figur 10 visas intraklasskorrelationerna för kohorterna födda 1972 till 1979 för svenska, matematik och engelska. Överlag är intraklasskorrelationerna av blygsam storlek (cirka 0,01 till 0,03), men tolkningen måste ske mot bakgrund av att måttet uttrycker förklarad varians snarare än korrelation, och att gruppstorleken för analysenheterna här är mycket stor. Det betyder att även små föränd- ringar i korrelationskoefficienterna kan motsvara betydande medelvär- desförändringar för enskilda kommuner. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 151 
  
 Figur 10.  
 Intraklasskorrelationer för kommunvariation 
  
 Intraklasskorrelation 
  
 0,035 
  
 0,03 
  
 0,025 
  
 0,02 
  
 0,015 
  
 0,01 
  
 0,005 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Engelska 
  
 Matematik 
  
 Svenska 
  
 Vissa förändringar i intraklasskorrelationernas storlek kan noteras. För samtliga betygsvariabler föreligger sålunda något högre intraklasskor- relationer för kohorterna födda 1977 till 1979 än för de övriga kohor- terna. Den största förändringen gäller för betyg i engelska, där in- traklasskorrelationen är ungefär dubbelt så stor för elever födda 1979 som för elever födda 1972. En möjlig tolkning är att detta resultat är orsakat av att det för kohorterna födda 1977 till 1979 skett förändringar i fördelningen av antalet elever med utländsk bakgrund över kommu- nerna på grund av flyktinginvandring. 
  
 2.3.4 
  
 Resultaten i grundskolan: några slutsatser 
  
 De här presenterade analyserna visar på en betydande grad av stabilitet av prestationer och prestationsskillnader i grundskolan under 1990- talets första hälft. Andelen elever som lämnar grundskolan utan full- ständiga betyg är låg, och skillnaderna i prestationsnivå mellan olika socialgrupper är visserligen av betydande omfattning, men varken ökande eller minskande. Vi kan också notera att en minskande andel av eleverna avslutar allmän kurs i engelska och matematik, och att det finns en svag tendens till en minskning av den sociala snedrekrytering- en för avgång från särskild kurs. 
 I den mån vi kan gå bortom mitten av  
 1990-talet 
  finns emellertid tecken på en negativ utveckling. Andelen elever som lämnade grund- skolan läsåren 1995/96 och 1996/97 utan kompletta grundskolebetyg ökade sålunda relativt kraftigt, och i och med införandet av det mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet läsåret 1997/98 kom nästan tio procent av eleverna som lämnade grundskolan att sakna behörighet för gymnasiestudier. Vi kan också notera en ökning av skillnaderna i re- sultat mellan elever med olika kulturell och språklig bakgrund. Det finns även en tendens till ökning av skillnaderna mellan kommuner. 
  
 152  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Det finns sålunda anledning att noga studera utvecklingen i grundsko- lan även vad gäller den andra hälften av  
 1990-talet. 
  
 Innan vi går vidare till ytterligare resultatpresentation finns det dock skäl att något mer utförligt diskutera möjligheterna att på nationell nivå följa utvecklingen inom grundskolan, och bestämma hur förändringar i exempelvis resurstilldelning påverkar prestationer och prestationsskill- nader. Vi kan då först av allt konstatera att kostnaden för olika verk- samheter i grundskolan förändrats kraftigt under perioden 1991 till 1997. Enligt en rapport från Skolverket (Skolverket, 1993) har kostna- den för lokaler ökat med cirka tio procent under perioden, medan un- dervisningskostnaden har minskat med 18 procent. Minskningen av undervisningskostnaden har skett successivt under perioden 1991 till 1997 och har framförallt tagit sig uttryck i en minskad lärartäthet. Vi kan då också konstatera att endast kohorterna födda 1977 till 1979 över huvud taget har berörts av resursminskningen, och då endast under de sista grundskoleåren. Någon märkbar effekt av den kraftiga resurs- minskningen under  
 1990-talet 
  till grundskolan är sålunda inte att för- vänta i de data vi här har tillgång till. 
 Aktuella studier har visat på ett samband mellan undervisningsre- surser och undervisningsresultat (t.ex. Mitchell, 1997), så en nega- tiv effekt av resursminskningen är att förvänta. De första kohorter som kommer att ha genomgått hela grundskolan efter reduceringen av lä- rartätheten är födda under mitten/slutet på  
 1980-talet, 
  och de kommer att lämna grundskolan under de första åren på  
 2000-talet. 
  Den fulla effekten av resursminskningen kommer därför inte att vara observer- och analyserbar förrän om ytterligare ett antal år. Huvudanledningen till denna långa fördröjning är att det nationella uppföljnings- och ut- värderingssystemet för grundskolan i allt väsentligt är fokuserat på grad av måluppfyllelse i årskurs nio, medan ansvaret för uppföljning och utvärdering av resultat i lägre årskurser kommit att överlämnas till kommunerna, vilka i varierande utsträckning anammat denna uppgift. Någon samlad bild på nationell nivå av utvecklingen över tid för de olika grundskoleåren finns därför inte. Denna påtagliga brist på infor- mation om prestationer och prestationsskillnader i den svenska skolan torde åtminstone delvis vara uttryck för ett explicit ställningstagande mot information av detta slag (se den kritik mot Skolöverstyrelsens förslag till regelbundet återkommande kunskaps- och färdighetsmät- ningar som framfördes av fem pedagogikprofessorer i  
 Herman, 
  1989). Icke desto mindre framstår informationsbristen som ett mycket allvarligt problem, och då i synnerhet som beslut om åtgärder måste baseras på aktuell information från de relevanta nivåerna av skolsyste- met. Det finns därför anledning att diskutera denna fråga ytterligare något. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 153 
  
 Som visats av Buckley (t.ex. 1992) ger en analys av läroplanernas fördelning av tid över olika ämnen och ämnesgrupper värdefull, och ofta överraskande, information om hur tiden faktiskt fördelats över skolarbetets olika delar. Det framstår som angeläget att sådana analyser görs även av tidsallokeringen inom den decentraliserade skolan, med fokus på de lokalt utformade och implementerade kursplanerna. 
 Ett alternativ till reguljära uppföljnings- och utvärderingssystem är de komparativa studier som genomförs av olika internationella organi- sationer, som IEA (International Association for Evaluation of Educa- tional Achievement) och OECD. Under  
 1990-talet 
  har Sverige medver- kat i den läskunnighetsundersökning som IEA genomförde år 1990 i årskurs 3 och 8 (Sullivan, 1994) och i Third International Mathematics and Science Study (TIMSS) vid mitten på  
 1990-talet. 
  Sverige med- verkar också i det s.k.  
 PISA-projektet 
  som samordnas av OECD, och där fokus för den första datainsamlingen, vilken kommer att äga rum år 2000, ligger på  
 15-åringars 
  resultat i läsning och i mer begränsad ut- sträckning på matematik och naturvetenskap.  
 PISA-projektet 
  kommer sedan att göra nya undersökningar vart fjärde år, med särskilt fokus på en av de tre domänerna enligt ett rullande schema. Sverige planerar också för deltagande i ett nytt  
 IEA-projekt 
  (PIRLS), vilket fokuserar på nioåringars läskunnighet. Den första datainsamlingen kommer att äga rum år 2001, och även här skall enligt planerna nya undersökningar genomföras vart fjärde år. 
 Sveriges deltagande i de internationella komparativa studierna har givit en betydande mängd värdefull information om svenska elevers kunskaper och färdigheter men också om den svenska skolans allmänna karaktär i förhållande till andra länders skolor. IEAs läsundersökning från år 1990 visade sålunda på goda resultat för Sverige vid en analys av ländermedelvärden (Sullivan, 1994), men den visade också på en mycket stor variation mellan olika elevers resultat i årskurs 3 (Yang, 1998).  
 TIMSS-resultaten 
  för årskurs 6 och 7 placerade Sverige på en medelposition bland de deltagande länderna. Resultaten visade också på en mycket framskjuten position för Sverige för ett gymnasieurval, där det dock bör påpekas att antalet deltagande länder var litet, och att vissa metodproblem i samband med urvalsdragningen gör att resultaten bör tolkas med försiktighet. 
 Även om  
 IEA-undersökningarna 
  givit en betydande mängd infor- mation kan de dock inte fullgöra rollen som den enda informationskäl- lan om nivån på kunskaper och färdigheter i den svenska skolan, efter- som de genomförs med oregelbundna mellanrum inom begränsade om- råden och med instrument som är utvecklade med internationella jäm- förelser som syfte, med därav åtföljande begränsningar. Med den mer ambitiösa undersökningsplan, med regelbundet återkommande under- 
  
 154  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 sökningar, som föreligger för PISA- och PIRLS- projekten kommer värdet av dessa undersökningar att öka, men de är trots detta alltför begränsade för kunna utgöra den primära informationskällan för en nationell uppföljning av kunskaper och färdigheter. 
 Det vore istället naturligt att det nationella systemet för uppföljning och utvärdering av kunskaper och färdigheter utvecklades i anslutning till det nationella provsystemet. Det måste då först av allt konstateras att de nuvarande nationella ämnesproven, vilka ges i år 9 och år 5, inte är utformade så att de ger information som är användbar för nationella utvärderingsändamål. Proven i skolår 9 används som stöd för lärarnas betygssättning och är utvecklade för att lärarna skall kunna bedöma uppfyllelsen av vissa av de i kursplanerna specificerade målen. Ingen jämförbarhet föreligger dock mellan prov givna olika år, vilket innebär att variationer i resultatutfall lika väl kan återspegla variationer i pro- vens svårighetsgrad som i elevernas prestationer. Ett annat problem är att så snart som målen i läro- och kursplaner revideras, vilket måste ske med jämna mellanrum, bland annat för att uppenbara diskrepanser i grad av måluppfyllelse mellan olika ämnen skall kunna utjämnas, förlo- ras inte endast jämförbarhet på provnivån utan även på målnivån. Ett nationellt utvärderingssystem bör ha en viss stabilitet över tid och kan därför inte baseras på de nuvarande ämnesproven. 
 Ett sätt att kombinera den betygsstödjande funktion som ämnespro- ven har, med ett system som ger en mer fullödig beskrivning av kun- skaper och färdigheter och deras förändring över tid, vore att komplet- tera ämnesproven med ett begränsat antal uppgifter för varje elev, vilka väljs så att olika grupper av elever besvarar delvis olika uppsättningar av uppgifter. Med en sådan matrissamplingsmodell kan en bred täck- ning av varje ämnesområde uppnås, och eftersom resultaten inte i första hand skall rapporteras på individnivå utan på systemnivå, utgör den begränsade mätnoggrannheten för varje elev inte något problem. En sådan mätmodell kan också utformas så att resultaten uppnådda oli- ka år görs jämförbara med varandra. På samma sätt skulle de nationella ämnesproven i skolår 5, vilka för närvarande är frivilliga och vilka framförallt är utvecklade för att ge lärarna diagnostisk information om eleverna, kunna kompletteras med uppgifter enligt en matrissamplings- design i syfte att ge underlag för en nationell uppföljning och utvärde- ring vid åtminstone ytterligare en tidpunkt utöver skolår 9. Det framstår som utomordentligt angeläget att utvecklingen av ett system för natio- nell utvärdering av kunskaper och färdigheter påbörjas med det sna- raste. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 155 
  
 2.4 
  
 Rekrytering till och avgång från gymnasieskolan 
  
 Medan grundskolan kännetecknas av en relativ organisatorisk stabilitet under den tidsperiod våra data härrör från, har gymnasieskolan genom- gått betydande förändringar under  
 1990-talets 
  första hälft. Den största förändringen är givetvis införandet av det programutformade gymnasiet läsåret 1994/95 (prop. 1990/91:85), i vilket samtliga program är treåri- ga och ger grundläggande behörighet för högskolestudier. De nationella programmen infördes successivt under perioden 1992 till 1995, med 1993 som det stora startåret, och det nya programgymnasiet existerade tidvis parallellt med det äldre linjegymnasiet. Det innebar en mångfald olika gymnasieutbildningar av olika utformning sida vid sida, många gånger inom samma lokala gymnasieorganisation. 
 Denna organisatoriska mångfald reser förstås vissa analytiska pro- blem. Ett exempel är frågan om den sociala snedrekryteringen till stu- dieförberedande gymnasieprogram förändrats över tid (se t.ex. Perez och Hill, 1993). Eftersom samtliga program i det nya gymnasiet kan sägas vara studieförberedande kan man tycka att indelningen i stu- die- och yrkesförberedande utbildningar har förlorat sin aktualitet. Det är emellertid rimligt att anta att de program i det nya gymnasiet som har ett innehåll som i huvudsak överensstämmer med de linjer som i det föregående gymnasiet betecknades som studieförberedande i reali- teten också kommer att vara de program ur vilka studerande på hög- skolan i första hand rekryteras. Gymnasieprogrammen skiljer sig också de facto med avseende på vilka högskoleutbildningar de ger särskild behörighet till, och det är framförallt Naturvetenskapsprogrammet (NV) och Samhällsvetenskapsprogrammet (SP) som ger behörighet för ett brett utbud av högskoleutbildningar. Eftersom dessa två program i huvudsak motsvarar de gamla studieförberedande linjerna kommer vi i våra analyser att räkna dessa två program som studieförberedande. Till denna grupp har vi också fört utbildningen International Bacca- leaureat men inte de specialutformade programmen. De specialutfor- made programmen kan vara såväl studieförberedande som yrkesförbe- redande. För att det ska vara meningsfullt att klassificera dessa krävs mer detaljerad information än den som är tillgänglig för SCB. Vi har genomfört analyser där de specialutformade programmen betraktats som studieförberedande och dessa analyser skilde sig mycket lite från analyserna som redovisas här. 
  
 156  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 2.4.1 
  
 Rekryteringen till gymnasieskolan 
  
 I figur 11 visas andelen av de olika kohorterna som senast vid 16 års ålder övergått till olika former av gymnasieutbildning. 
  
 Figur 11 
 . Andelen antagna till gymnasieskolan vid 16 års ålder 
  
 50 
  
 45 
  
 40 
  
 35 
  
 Procent 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Ej påbörjat Män 
  
 Individuellt program Män 
  
 Yrkesförberedande Män 
  
 Specialutformat program Män 
  
 Studieförberedande Män 
  
 Ej påbörjat Kvinnor 
  
 Individuellt program Kvinnor 
  
 Yrkesförberedande Kvinnor 
  
 Specialutformat program Kvinnor 
  
 Studieförberedande Kvinnor 
  
 Som framgår av figuren är andelen som påbörjar studieförberedande gymnasieutbildning relativt konstant över kohorterna, med en betydan- de könsskillnad till flickornas fördel. Andelen som rekryteras till de yrkesförberedande utbildningarna minskar, även med hänsyn tagen till att en ökande andel påbörjar det Individuella programmet. Betydligt fler män än kvinnor går till yrkesförberedande programmen. 
 De fortsatta analyserna kommer att fokusera på övergång till studie- förberedande gymnasium. Figur 12 visar på andelen direktövergångar till studieförberedande gymnasium för olika samhällsskikt. SEI I är den grupp där den största andelen går till studieförberedande gymnasium. Andelen är lägst bland okvalificerade arbetare. För kohorterna födda 1972 till 1976 sker i samtliga grupper en uppgång. En rimlig förklaring till denna ökning är de minskande kohortstorlekarna i kombination med ett ökat eller oförändrat platsantal, vilket har gett utrymme för en ökan- de andel att få plats på de studieförberedande gymnasielinjerna, där efterfrågan på platser tidigare överstigit tillgången på platser. Clarke gången för kohorterna födda 1977 till 1979 kan dock inte förklaras i termer av förändringar i kohortstorlek. En rimligare förklaring till den- na förändring är den ändrade programstrukturen i det nya gymnasiet. Resultaten antyder att klassifikationen av programmen som studieför- beredande eller ej gjorts på ett något snävare sätt för det nya gymnasiet. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 157 
  
 Ett annat sätt att uttrycka detta är att andra program än NV och SP at- traherat vissa sökande ur den grupp som i det linjeuppdelade gymnasiet valde någon av de studieförberedande linjerna. De resultat som redovi- sas av Jackson och Davis (denna volym) antyder att i synnerhet det Estetiska programmet och Mediaprogrammet hade en sådan attrak- tionskraft vid införandet av det nya gymnasiet. 
  
 Figur 12.  
 Direktövergång till studieförberedande gymnasium för olika 
  
 samhällsklasser 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 Procent 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Högre tjänstemän 
  
 Jordbrukare 
  
 Företagare 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Kval. arbetare 
  
 Okval. tjänstemän 
  
 Okval. arbetare 
  
 Av figur 12 framgår att skillnaden i andelen mellan SEI I och SEI VII som påbörjat studieförberedande gymnasieutbildning är något mindre för de senare födda kohorterna än för de tidigare födda kohorterna, vil- ket sålunda pekar på att den sociala snedrekryteringen minskat. Delas materialet upp på pojkar och flickor (figur 13) är trenden tydligare, och i synnerhet för flickorna. 
  
 158  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 13 
 . Direktövergång till studieförberedande gymnasium för olika 
  
 samhällsklasser med uppdelning på kön. Procent 
  
 Pojkar 
  
 Flickor 
  
 80,00 
  
 80,00 
  
 70,00 
  
 70,00 
  
 60,00 
  
 60,00 
  
 50,00 
  
 50,00 
  
 40,00 
  
 40,00 
  
 30,00 
  
 30,00 
  
 20,00 
  
 20,00 
  
 10,00 
  
 10,00 
  
 0,00 
  
 0,00 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Högre tjänstemänm 
  
 Jordbrukare 
  
 Företagare 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Kval. arbetare 
  
 Okval. tjänstemän 
  
 Okval. arbetare 
  
 Av figuren framgår att inom samtliga socialgrupper, men mest marke- rat inom de lägre grupperna, är andelen som påbörjar studieförbere- dande gymnasieutbildning högre (cirka fem procentenheter) bland flickor än bland pojkar. Denna tydliga könsskillnad till förmån för flickor vid val av studieförberedande gymnasieutbildning är ett relativt nytt fenomen. King och Kim (1980) studerade val av 3- och  
 4-årig 
  gymnasieutbildning bland elever födda 1948, 1953 och 1958 och fann inom samtliga socialgrupper, utom bland jordbrukare, att andelen pojkar var större än andelen flickor. Perez och Hill (1993, s 155) utnyttjade  
 ULF-materialet 
  för att studera hur stora andelar av kohorter- na födda 1907 till 1962 som genomgått högre sekundär utbildning (dvs. studieförberedande gymnasieutbildning). För män visade resultaten inom samtliga socialgrupper på en högsta andel genomgången utbild- ning för personer födda runt mitten/slutet av  
 1940-talet, 
  och därefter en svagt minskande trend. För kvinnor däremot förelåg en ökande trend över samtliga kohorter. För kohorterna födda vid  
 1960-talets 
  början innebar detta att andelen kvinnor med genomgången gymnasieutbild- ning inom de flesta socialgrupper var högre än andelen män. Resultaten i figur 13 visar sålunda att skillnaden till kvinnornas fördel ytterligare förstärkts för kohortyerna födda under  
 1970-talet. 
  
 Det kan noteras att flickorna inom de flesta socialgrupperna uppvi- sar en kraftigare minskning för övergången till studieförberedande pro- gram vid jämförelse mellan kohorten född 1976 och kohorten född 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 159 
  
 1978 än vad som är fallet för pojkarna. Detta resultat anknyter till ett intressant resultat som redovisas av King och Kim (1980), nämligen att flickor med goda betyg i högre grad än pojkar attraherades av alternativ till de traditionella studieförberedande gymnasieutbild- ningar (framförallt  
 2-årig 
  vårdlinje, se också Brown, 1998b). 
 Betydelsen av olika bakgrundsvariabler för val av studieförberedande utbildning 
 För att fastställa om det skett någon förändring i inverkan av olika bak- grundsfaktorer på övergången till studieförberedande gymnasium har en serie logistiska regressioner utförts. I dessa har först separata analy- ser utförts med  
 SEI-variablen, 
  grundskolebetyg, kön respektive invand- rarstatus som oberoende variabel för att fastställa de totala effekterna av respektive variabel. Analyserna har utförts dels på det totala materi- alet, dels med materialet uppdelat efter kön. 
 I figur 14 presenteras oddskvoterna för övergång till studieförbere- dande gymnasieutbildning för SEI I med SEI VII som referensgrupp. Som framgår av figuren sjunker oddskvoterna över kohorterna från cir- ka 8,4 för personer födda 1972 till cirka 5,8 för elever födda 1979. Dessa oddskvoter uttrycker den totala effekten av att tillhöra SEI I (högre tjänstemän) jämfört med SEI VII (okvalificerade arbetare). Oddskvoterna är högre för pojkar än för flickor, men könsskillnaden minskar över kohorterna. De högre oddskvoterna för pojkar innebär en högre grad av social snedrekrytering för pojkar än för flickor. Ett annat sätt att uttrycka samma fenomen är att säga att flickor gör sina val av gymnasieutbildning på ett friare sätt i förhållande till sin sociala bak- grund än vad pojkar gör. 
  
 Figur 14 
 . Oddskvoter för övergång till studieförberedande gymnasium för SEI I med SEI VII som referensgrupp 
  
 12,00 
  
 10,00 
  
 Oddskvot 
  
 8,00 
  
 6,00 
  
 4,00 
  
 2,00 
  
 0,00 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 SEI I 
  
 totalt 
  
 SEI I 
  
 män 
  
 SEI I 
  
 kvinnor 
  
 160  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Det är intressant att notera att Perez och Hill (1993, s  
 260-262) 
  för inskrivning till 3- till  
 4-årigt 
  gymnasium under åren  
 1972–1979 
  fann en svag tendens till minskande social snedrekrytering för i syn- nerhet flickor. Resultaten som presenteras i figur 14 innebär att denna trend fortsatt in under  
 1990-talet, 
  men också att minskningen nu även visar sig för pojkar och att den är kraftigare för denna grupp. 
 I figur 15 visas oddskvoterna för grundskolebetyg som oberoende variabel vid val av studieförberedande gymnasielinje. 
  
 Figur 15.  
 Oddskvoter för övergång till studieförberedande gymnasium för grundskolebetyg 
  
 120,00 
  
 100,00 
  
 Oddskvot 
  
 80,00 
  
 60,00 
  
 40,00 
  
 20,00 
  
 0,00 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Betyg män 
  
 Betyg kvinnor 
  
 Betyg totalt 
  
 Vi finner här en mycket kraftig minskning från en oddskvot om 60 för elever födda 1972 ner till cirka tio för elever födda 1979. Prestationer- na i grundskolan har sålunda minskat kraftigt i betydelse för val av stu- dieförberedande gymnasieutbildning. Minskningen har ägt rum under hela perioden men är särskilt markerad för de kohorter som normalt påbörjade gymnasiestudier mellan 1989 och 1992. Något direkt sam- band med införandet av det nya gymnasiet föreligger därför inte, efter- som en stor del av minskningen skett före det nya gymnasiets införan- de. 
 Sambandet mellan grundskolebetyg och val av studieförberedande gymnasium är högre för pojkar än för flickor, även om sambandet minskar så kraftigt för båda grupperna att skillnaden är i stort sett obe- fintlig för de senast födda kohorterna. Det högre sambandet mellan prestationer och val av teoretisk utbildning för pojkar än för flickor har identifierats även i tidigare forskning (se t.ex. Brown, 1998b, King, 1998) och kan tolkas som ett uttryck för att de utbildnings- och yrkesalternativ som typiskt väljs av pojkar i större utsträckning är hierarkiskt organiserade efter en akademisk dimension än de som väljs av flickor (se Brown, 1998b). 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 161 
  
 Sambanden mellan kön och invandrarstatus och val av studieförbe- redande utbildning har också fastställts. För kön är oddskvoten mindre än 1  
 (0,74-0,85), 
  vilket betyder att kvinnor i större utsträckning än män tenderar att gå till studieförberedande gymnasieutbildning, vilket också framgår av figur 11. Oddskvoterna för elever med utländsk bakgrund visar att dessa påbörjar studieförberedande gymnasieutbildning i något mindre utsträckning än elever med svensk bakgrund. 
 Betydelsen av bakgrundsvariabler för val av studieförberedande utbildning vid samtidigt hänsynstagande till flera variabler 
 Vi har ovan visat att alla de studerade variablerna (social bakgrund, grundskolebetyg, kön och invandrarstatus) har samband med val av studieförberedande gymnasieutbildning. Vi har också visat att samban- det med social bakgrund respektive grundskolebetyg minskar över de studerade kohorterna. Det föreligger dock vissa problem att tolka dessa resultat eftersom det också finns ett samband mellan social bakgrund och grundskolebetyg. Det är därför tänkbart att sambandet mellan soci- al bakgrund och val av studieförberedande gymnasieutbildning kan förklaras av sambandet mellan social bakgrund och grundskolebetyg. För att kunna undersöka om så är fallet måste vi genomföra en analys som samtidigt tar hänsyn till social bakgrund och grundskolebetyg. Det kan finnas anledning att först ge en något mer utförlig introduktion till den tankemodell som sådana multipla analyser baseras på. 
 Sambandet mellan en enskild oberoende variabel (t.ex. social bak- grund) och en beroendevariabel (t.ex. val av studieförberedande gym- nasieutbildning) uttrycker vad som ibland brukar kallas brutto- effekten eller den totala effekten av den oberoende variabeln på be- roendevariabeln. Efter att den totala effekten fastställts infinner sig dock omedelbart frågan hur sambandet kan förklaras. 
 På grundval av ett stort antal undersökningar kan det fastslås att sambandet mellan social bakgrund och val av skolutbildning förklaras av flera olika processer och mekanismer. En förklaring av detta sam- band kräver därför en modell med flera ingående komponenter. En så- dan modell har formulerats av King (t.ex. 1994, 1998) och kan i schematisk form illustreras på följande sätt: 
  
 162  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 16.  
 Schematisk modell över faktorer som påverkar utbildningsval 
 Studieförutsättningar 
 Social bakgrund  
  
  Betyg 
  
  Val av högre utbildning 
 Enligt denna modell påverkar den sociala bakgrunden val av studieför- beredande gymnasieutbildning dels direkt (eller netto) genom att personer med ursprung i högre sociala klasser i större utsträckning går till sådan utbildning än personer med ursprung i lägre sociala klasser, trots att de har samma förutsättningar för studier och samma studie- prestationer, dvs. att alla andra variabler hålls konstant. Det senare villkoret innebär att analysen på statistisk väg kontrollerar för de skill- nader i förutsättningar och prestationer som finns mellan olika sociala grupper. Man kan lite förenklat säga att analysen bestämmer vilket ut- fallet skulle bli om studieprestationerna vore desamma i samtliga soci- alklasser. 
 Att elever med olika social bakgrund har olika förutsättningar för studier och även presterar olika bra visas i figuren av att det finns pilar från Social bakgrund till de två variablerna Studieförutsättningar och Betyg. Vidare finns det ett samband mellan Betyg och val av studieförberedande utbildning. Detta innebär att en del av den sociala bakgrundens betydelse för val av studieförberedande utbildning förkla- ras av indirekta effekter: den sociala bakgrunden påverkar både förut- sättningar för skolarbete och skolprestationerna. Den totala effekten (bruttoeffekten) av social bakgrund på val av högre utbildning kan sålunda delas upp i en direkt effekt (nettoeffekt) och en eller flera indirekta effekter som involverar en eller flera medierande variabler (här Studieförutsättningar och Betyg). 
 Perez och Hill (1993) drog på grundval av en lång serie ana- lyser slutsatsen att ungefär hälften av den sociala snedrekryteringen till högre studier bör förstås som direkta effekter av den sociala bakgrun- den på de olika val som görs under utbildningskarriären, och att den andra hälften beror på skillnader i skolprestationer (se också King, 1994; King och Kim, 1980). Det direkta sambandet mellan social bakgrund och valet till gymnasiet efter kontroll för tidigare upp- nådda skolresultat är sålunda avsevärt mindre än bruttosambandet och man kan därför lätt förledas att dra slutsatsen att sambandet är betydel- selöst. Det är dock viktigt att inse att det inte endast är den direkta ef- 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 163 
  
 fekten som är intressant; den totala effekten av social bakgrund är alltid densamma och det är den som skall förklaras (King och Kim 1980, s 57). Den direkta effekten är intressant då den representerar så- dana aspekter av den sociala bakgrunden som tillkommer i själva val- situationen. 
 Det finns flera olika tekniker att hålla isär de direkta och indirekta effekterna av en variabel. Vi har här valt den enkla metoden att göra jämförelser mellan logistiska regressionsmodeller med olika varia- beluppsättningar. I en modell som endast inkluderar en oberoende vari- abel (t.ex. social bakgrund) ger den skattade koefficienten den totala effekten av denna variabel. Då ytterligare en variabel (t.ex. betyg) fo- gas till modellen uttrycker regressionskoefficienten den direkta effek- ten av t.ex. social bakgrund med hänsyn tagen till inverkan av betyg. 
 Det måste betonas att stor försiktighet bör iakttas vid tolkningen av analyser som involverar flera variabler. En anledning är att många vari- abler är svårmätta eller har olika innebörd i olika sammanhang. Ett ex- empel utgör mätning av skolprestation för elever med utländsk bak- grund, där det är väl känt att tiden i landet är av stor betydelse för re- sultatet. Detta medför att mätningar av studieförutsättningar via tidiga- re skolprestationer kan leda till underskattningar av studieförutsätt- ningarna för de elever som nyligen invandrat. Om dessa mätvärden se- dan används som kontrollvariabler i en statistisk modell kommer detta att leda till att skattningarna av de direkta och indirekta effekterna av andra variabler kommer att bli felaktiga. Vi återkommer till diskussio- ner om vilka variabler som bör ingå i analysen i anslutning till presen- tationen av resultaten. 
 Låt oss nu återgå till redovisningen av våra resultat. Figur 17 visar oddskvoterna för den direkta effekten av SEI I (med SEI VII som refe- rensgrupp) med kontroll för allmänna studieförutsättningar, så som de tagit sig uttryck i grundskolebetyg. 
  
 164  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Figur 17 
 . Oddskvoter för SEI I (SEI VII referensgrupp) med kontroll för grundskolebetyg. 
  
 5,00 
  
 Oddskvot 
  
 4,00 
  
 3,00 
  
 2,00 
  
 1,00 
  
 0,00 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 SEI I totalt 
  
 SEI I män 
  
 SEI I kvinnor 
  
 I jämförelse med resultaten i figur 14 är oddskvoterna lägre, även om tendensen till minskning över kohorterna kan noteras även här. Den direkta effekten för kohorten född 1972 uppgår sålunda till 4,0 medan den för kohorten född 1979 uppgår till 2,2. För att förklara hela minsk- ningen av den totala effekten (se figur 14) krävs emellertid också att den indirekta effekten över grundskolebetyg minskat. Mot bakgrund av att vi tidigare har observerat en kraftig minskning av grundskolebety- gets betydelse för val av studieförberedande gymnasium följer också att vi kan förvänta oss en minskning av den del av den indirekta effekten av social bakgrund som medieras av grundskolebetygen. Minskningen av den sociala bakgrundens betydelse över kohorterna förklaras sålun- da både av en minskad direkt effekt och en minskad indirekt effekt av tidigare skolprestationer. 
 Vi har tidigare sett att andelen kvinnor som väljer studieförberedan- de gymnasieutbildning är högre än andelen män som väljer sådan ut- bildning. När grundskolebetyg också inkluderas som variabel i den lo- gistiska regressionsanalysen stiger oddskvoterna för män till cirka 1,5 för samtliga kohorter, vilket betyder att männen i förhållande till sina betyg från grundskolan tenderar att vara överrepresenterade på de stu- dieförberedande utbildningarna. Detta resultat kan också tolkas så att kvinnornas bättre representation i den studieförberedande gymnasieut- bildningen är en funktion av deras bättre studieresultat i grundskolan, och att den direkta effekten av kön vid övergång från grundskola till gymnasium reducerar betydelsen av kvinnornas betygsmässiga försteg. 
 Analysen av invandrarstatus som enda oberoende variabel visade på en total effekt på så sätt att elever med utländsk bakgrund påbörjar stu- dieförberedande gymnasieutbildning i mindre utsträckning än övriga elever. När  
 SEI-variabeln 
  också inkluderas i analysen erhålls emellertid en ungefär lika stor skillnad i motsatt riktning, vilket innebär att den lägre tendensen till studieförberedande gymnasieutbildning kan förkla- ras av att eleverna med utländsk bakgrund också tenderar att komma 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 165 
  
 från hem med lägre socioekonomisk ställning. Det finns emellertid an- ledning att mana till försiktighet i tolkningen av dessa resultat eftersom skattningen av hemmets socioekonomiska ställning är baserad på för- äldrarnas yrkestillhörighet. Då personer med utländsk bakgrund tende- rar att vara i lägre yrkesposition än vad som kan förväntas från deras utbildningsnivå kan detta leda till underskattning av faktorer i hemmet av betydelse för utbildningsval och studieprestationer. Av samma skäl avstår vi från att i analysen också inkludera grundskolebetyg, eftersom vi kan förvänta att även dessa underskattar invandrarelevernas allmän- na studieförutsättningar. 
  
 2.4.2 
  
 Avgång från gymnasieskolan 
  
 Data i  
 UGU-R 
  gör det endast i mycket begränsad utsträckning möjligt att studera elevernas väg genom gymnasiet, och det är inte heller möj- ligt att med något absolut mått studera förändringar i prestationsnivåer. Det faktum att eleverna i de flesta kohorterna erhållit relativa gym- nasiebetyg, där referensgrupperna är olika för olika linjer, gör det inte heller möjligt att studera relativa prestationsförändringar över tid. 
 För elever födda under perioden 1972 till 1977 kan vi emellertid studera avgång från gymnasiet, och faktorer som påverkar avgången. Den tidsperiod det gäller är sålunda från  
 1990-talets 
  början fram till läsåret 1996/97. Samtliga kohorter utom den född 1977 har erhållit betyg enligt det relativa betygssystemet. De elever som lämnade gym- nasiet läsåret 1996/97 har dock erhållit det nya gymnasiets kursrelate- rade betyg. Elever som fullgjort 90 procent av poängen på sina respek- tive program har i våra analyser behandlats som om de avslutat gymna- siet. 
 I tabell 2 presenteras andelen inom olika grupper som avslutat stu- dieförberedande gymnasieutbildning vid 20 års ålder. 
  
 Tabell 2.  
 Avslutat studieförberedande gymnasieutbildning vid 20 år. Procent 
  
 Kohort 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Totalt 
  
 1972 
  
 34 
  
 39 
  
 37 
  
 1973 
  
 34 
  
 40 
  
 38 
  
 1974 
  
 35 
  
 42 
  
 39 
  
 1975 
  
 37 
  
 44 
  
 41 
  
 1976 
  
 38 
  
 46 
  
 43 
  
 1977 
  
 38 
  
 43 
  
 41 
  
 166  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Som framgår av tabellen har andelen ökat från cirka 37 procent för per- soner födda 1972 till 41procent för kohorten födda 1997. Det föreligger en betydande könsskillnad på så sätt att kvinnor i betydligt större ut- sträckning än män (cirka fem till åtta procentenheter) avslutar studie- förberedande gymnasieutbildning. Skillnaden minskar dock för dem som är födda 1977, där andelen bland kvinnor som avslutar studieför- beredande gymnasieutbildning endast är 43 procent, mot 46 procent för dem som är födda 1976. En tänkbar förklaring till denna minskning, vilken inte kan noteras för männen, är att vissa av programmen i det nya gymnasiet som vi här klassificerat som icke studieförberedande är mer attraktiva för kvinnor än för män. 
 I figur 18 visas andelen som avslutat studieförberedande gymna- sieutbildning inom de olika  
 SEI-kategorierna. 
  
 Figur 18.  
 Andelar inom olika samhällsklasser som avslutat studieförbe- redande gymnasieutbildning 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 Procent 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 Högre tjänstmän 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 Lägre tjänstmän 
  
 Okval. tjänstemän 
  
 Företagare 
  
 Jordbrukare 
  
 Kval. arbetare 
  
 Okval. arbetare 
  
 Som framgår av figuren föreligger en ökande trend mellan kohorterna 1972 och 1976 som är i stort sett parallell för de olika socialklasserna, och därefter en minskning för personer födda 1977. 
 Även vad gäller avgång från studieförberedande gymnasieutbildning har vi genomfört en serie logistiska regressionsanalyser med socioeko- nomisk bakgrund, invandrarstatus, kön och grundskolebetyg som obe- roende variabler. Det finns dock ej anledning att här presentera dessa i detalj eftersom resultaten i allt väsentligt sammanfaller med dem som erhölls vid analys av tillträde till gymnasieutbildning. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 167 
  
 2.4.3 
  
 Ungdomar utan avslutad gymnasieutbildning 
  
 Så här långt har vi endast uppmärksammat avgång från studieförbere- dande gymnasium, men det finns givetvis också anledning att undersö- ka i vilken utsträckning ungdomarna avgår från gymnasiet överhuvud- taget, oberoende av program. Efter hand som en ökande del av en års- kull har gymnasial utbildning har intresset alltmer kommit att riktas mot dem som är utan sådan utbildning. Dessa ska vi nu studera närma- re. 
 Tabell 3 presenterar andelen utan gymnasieutbildning inom olika grupper vid 20 års ålder i kohorterna 1972 till 1977. 
  
 Tabell 3.  
 Andel utan avslutad gymnasieutbildning vid 20 års ålder. Procent 
  
 Kohort 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Alla 
  
 1972 
  
 21 
  
 21 
  
 21 
  
 1973 
  
 20 
  
 20 
  
 20 
  
 1974 
  
 18 
  
 18 
  
 18 
  
 1975 
  
 16 
  
 17 
  
 17 
  
 1976 
  
 15 
  
 15 
  
 15 
  
 1977 
  
 19 
  
 17 
  
 18 
  
 För kohorterna födda 1972 till 1976 minskar andelen från 21 procent till 15 procent, utan några könsskillnader. För personer med födelseår 1977 ökar emellertid andelen utan gymnasieutbildning till 19 procent bland männen och till 17 procent bland kvinnorna. En tänkbar förkla- ring är att det nya gymnasiets högre krav har gjort att elever på yrkesin- riktade program har fått svårigheter att klara kursfordringarna. Detta stöds av t.ex. Skolverkets  
 Barnomsorg och skola i siffror 1999 
  
 (Skolverket, 1999), vilken visar att andelen som avgått från de yrkesin- riktade programmen läsåret 1997/98 med grundläggande behörighet för högskolestudier är påfallande låg för många program. Trendbrottet för kohorten född 1977 synes sålunda ha fortsatt. 
 Det är intressant att jämföra resultaten ovan med resultaten från en studie som avser en något äldre kohort. Hale (1994) specialstuderade ungdomar födda 1967 som var utan gymnasieskola vid 21 års ålder. Individer i denna årskull slutade normalt grundskolan våren 1983 och började således gymnasieskolan läsåret 1983/84. Fem år senare, vid 21 års ålder, saknade drygt 20 procent av eleverna gymnasieutbildning trots att drygt 90 procent hade sökt till gymnasieskolan efter årskurs 9. Resultaten för elever födda vid  
 1970-talets 
  början sammanfaller sålun- da väl med dem som Hale erhöll. 
  
 168  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 I figur 19 visas andelen utan avslutad gymnasieutbildning inom de olika  
 SEI-kategorierna. 
  
 Figur 19.  
 Andelar inom olika samhällsklasser utan avslutad gymna- sieutbildning. 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 Procent 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 Högre tjänstemän 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Okval. tjänstemän 
  
 Företagare 
  
 Jordbrukare 
  
 Kval. arbetare 
  
 Okval. arbetare 
  
 Som framgår av diagrammet är andelen utan avslutad gymnasieutbild- ning störst inom gruppen okvalificerade arbetare, vilket också överens- stämmer med King (1994) resultat. Ökningen av andelen utan av- slutad gymnasieutbildning vid introduktionen av den nya gymnasie- skolan är också störst inom denna grupp. 
  
 2.4.4 
  
 Gymnasieutbildning för elever med låga betyg i grundskolan 
  
 Det finns anledning att dröja något ytterligare vid gymnasieskolans resultat, och då särskilt uppmärksamma de svagpresterande eleverna. Denna grupp kan ringas in på många olika sätt (se Hale, 1994) men för enkelhetens skull har vi, med en något godtycklig definition, valt att betrakta den tiondel av eleverna som avslutade grundskolan med de allra lägsta betygen som svagpresterande. Eleverna i denna grupp hade alla ett medelbetyg under cirka 2,2 från årskurs nio. I gruppen är ungefär 2/3 pojkar och 1/3 flickor. Vidare är barn till kvalificerade och okvalificerade arbetare överrepresenterade, och utgör cirka 50 procent av gruppen medan de är cirka 30 procent i populationen. Gruppens sammansättning är relativt konstant över kohorterna, bortsett från att 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 169 
  
 andelen elever med utländsk bakgrund ökar från cirka 14 procent för elever födda 1972 till cirka 22 procent för elever födda 1979. 
 I tabell 4 redovisas i vilken utsträckning eleverna i gruppen svag- presterande har avgått från gymnasiet i de olika kohorterna. Det fram- går av tabellen att mindre än hälften av gruppen har avslutat en utbild- ning på gymnasienivå vid 20 års ålder. Av dem med gymnasieutbild- ning har i det närmaste samtliga avgått från yrkesförberedande gymna- sieskola. Som framgår av tabellen har manliga elever avgått i något högre grad än kvinnliga. 
  
 Tabell 4.  
 Gymnasieutbildning bland gruppen svagpresterande 
  
 Kohort 
  
 Ej avgått 
  
 Yrkesinriktad 
  
 Total 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Total 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 1972 
  
 60,8 
  
 56,3 
  
 70,5 
  
 39,0 
  
 43,6 
  
 29,2 
  
 1973 
  
 58,7 
  
 54,7 
  
 67,7 
  
 41,2 
  
 45,2 
  
 32,2 
  
 1974 
  
 54,3 
  
 50,0 
  
 63,3 
  
 45,6 
  
 49,9 
  
 36,6 
  
 1975 
  
 47,6 
  
 43,3 
  
 57,3 
  
 52,0 
  
 56,5 
  
 42,2 
  
 1976 
  
 45,1 
  
 40,5 
  
 54,6 
  
 53,8 
  
 58,5 
  
 44,1 
  
 1977 
  
 54,2 
  
 50,0 
  
 63,1 
  
 44,2 
  
 48,8 
  
 34,7 
  
 För elever födda 1972 till 1976 faller andelen som inte avslutat gymna- sieutbildning från 61 procent till 45 procent (40 procent för män och 55 procent för kvinnor). För elever födda 1977 ökar emellertid andelen som inte avslutat gymnasieutbildning till 54 procent (50 procent för män och 63 procent för kvinnor). Den gynnsamma utvecklingen för gruppen svagpresterande synes sålunda ha brutits med övergången till det programutformade gymnasiet. 
  
 2.4.5 
  
 Några slutsatser avseende gymnasiet 
  
 Analyserna av övergången till gymnasiet visar att den sociala sned- rekryteringen till studieförberedande gymnasieutbildning, minskat un- der hela den studerade perioden. Betydelsen för val av studieförbere- dande utbildning av tidigare prestationer i form av grundskolebetyg har också minskat kraftigt under  
 1990-talet. 
  Ett av syftena med reforme- ringen av gymnasieskolan har varit att minska skillnaderna med avse- ende på social bakgrund och tidigare prestationer för val av olika studi- einriktningar, och resultaten skulle kunna tolkas som att detta syfte åt- minstone delvis har nåtts. Det måste dock betonas att en stor del av den minskade sociala snedrekryteringen skedde före införandet av den nya gymnasieskolan, vilket innebär att alternativa eller kompletterande för- klaringar måste formuleras. 
  
 170  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Som redan påpekats utgör förmodligen de minskande kohortstorle- karna från 1972 en del av förklaringen till varför en ökande andel av kohorterna fram till det programutformade gymnasiets införande anta- gits till studieförberedande gymnasieutbildning. Det är också rimligt att anta att detta medfört lägre betygskrav för antagning. Grundskolebety- gets minskade betydelse kan därför förklaras i termer av ett relativt sett ökande platsantal på de studieförberedande gymnasielinjerna. Den minskande betydelsen av grundskolebetyg för val av studieförberedan- de gymnasieutbildning torde också i sin tur ha medfört att den indirekta effekten av social bakgrund, som orsakas av att de högre socialgrup- perna tenderar att ha bättre grundskolebetyg, minskat över kohorterna. En del av minskningen av den sociala snedrekryteringen förklaras så- lunda av grundskolebetygens minskande betydelse. Ett mer precist stu- dium av denna hypotes skulle kunna genomföras med ett stiganalytiskt angreppssätt (se t.ex. Muthén och Muthén, 1998). 
 Men en del av de observerade förändringarna avseende betydelsen av såväl betyg som social bakgrund har förmodligen sin förklaring i införandet av det nya gymnasiet. Det måste dock understrykas att en eventuell koppling mellan de organisatoriska förändringarna och ef- fekterna på elevernas val inte är enkel. En anledning till detta är att det  
 3-åriga 
  gymnasiet genomfördes successivt, och det skulle vara nödvän- digt att på ett mer detaljerat sätt undersöka effekterna av denna reform på kommunnivå för att kunna belägga ett samband mellan den organi- satoriska förändringen och den minskade sociala snedrekryteringen. I avsaknad av sådana analyser, vilka vi dock förhoppningsvis kommer att få tillfälle att genomföra i en nära framtid, kan vi här endast erbjuda några spekulationer. 
 Som redan påpekats kan minskningen av andelen som antagits till studieförberedande gymnasieutbildning delvis förklaras av att vi något godtyckligt fört endast programmen NV och SP till denna kategori. Som framgår av de resultat som presenteras av Jackson och Davis (denna volym) attraherade vissa andra program (framförallt Estetiska programmet och Mediaprogrammet), i synnerhet vid introduktionen av programgymnasiet, elever från högre sociala klasser, vilket kan förklara en del av det minskande sambandet med social bakgrund. En ytterligare delförklaring, vilken också stöds av resultat som presenteras av Rogers son och Davis, är att de studieförberedande programmen, och då i syn- nerhet SP, blivit mer heterogena med avseende på elevernas bakgrund och studieresultat. De kategorier av elever som i linjegymnasiet valde den  
 2-åriga 
  sociala linjen tenderar i programgymnasiet att välja SP. Det framgår också av Jackson och Miller analyser, vilka inkluderar data från läsåret 1998/99, att en skiktning inom gymnasiet har skett på så 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 171 
  
 sätt att NV alltmer kommit att framstå som ett elitprogram såväl socialt som med avseende på studieprestation. 
 Ett annat resultat som förtjänar att kommenteras är den tydliga könsskillnad till förmån för kvinnor som kan noteras såväl vid antag- ning till gymnasiet som för avslutade gymnasiestudier. Tendensen att kvinnor har ett övertag på de studieförberedande gymnasieutbildning- arna kan spåras tillbaka till de grupper som föddes under början av  
 1960-talet. 
  Dessförinnan hade männen en större andel i högre sekundär utbildning. Som visats av Perez och Hill (1993, s 154) förklaras detta delvis av att vissa grupper av kvinnor (framför allt jordbrukardött- rar) i särskilt hög grad ökat den andel av gruppen som valt studieförbe- redande gymnasieutbildning under åren från mitten på  
 1940-talet 
  fram till början av  
 1960-talet. 
  Huvudförklaringen till det övertag för kvinnor, som vi kan notera för kohorterna födda 1972 till 1979, är dock att deras grundskolebetyg är överlägsna männens. Vid övergången mellan grundskola och gymnasium gynnas sålunda männen på så sätt att an- delen män i studieförberedande gymnasieutbildning är högre än vad som kan förväntas från studieresultaten i grundskolan. 
 Resultaten som avser avslutad gymnasieutbildning överhuvudtaget visar på en gynnsam utveckling fram till införandet av det nya gymna- siet, då andelen som inte avslutat sina gymnasiestudier ökar kraftigt. Det måste i detta sammanhang dock påpekas att utbildningarna på pro- gramgymnasiet, och i synnerhet de yrkesförberedande programmen, har en högre ambitionsnivå och en större omfattning än motsvarande ut- bildningar i det linjeutformade gymnasiet. Förklaringen till den ökade andel som ej avslutat någon gymnasieutbildning står också att finna i att stora grupper av elever inom de yrkesförberedande programmen inte nått målen inom kärnämneskurserna, där kraven höjts vad gäller kun- skaper och färdigheter inom fält som matematik, svenska och engelska. Det nya betygssystemet har dessutom gjort skillnader i prestationer mellan olika grupper tydliga, eftersom samtliga elever på gymnasie- skolan nu ingår i samma referensgrupp. Den betoning av traditionella kunskaper och färdigheter som kommit med det nya gymnasiet har framförallt motiverats med hänvisning till arbetsmarknadens krav. Det framstår dock som angeläget att studera om de höjda kraven på teore- tiska kunskaper inom de yrkesförberedande gymnasieutbildningar har haft effekter på sådant som självförtroende eller utvecklingen inom andra kompetensdomäner. 
  
 172  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 2.5 
  
 Universitet och högskola 
  
 Under  
 1990-talet 
  har systemet för antagning till högre utbildning ge- nomgått flera förändringar, men den mest betydelsefulla torde vara den starkt ökade roll som högskoleprovet fått vid urval till högre utbildning. Högskoleprovet tillkom år 1977, efter förslag från Kompetensutred- ningen (SOU 1970:21, 1970:55), men var då endast tillgängligt för sö- kande utan gymnasieutbildning. Provet var tänkt som en alternativ väg till högre utbildning. 
 Införandet av högskoleprovet var delvis motiverat av syftet att minska den sociala snedrekryteringen till högre utbildning. I sitt slut- betänkande (SOU 1970:21 och 55) betonade Kompetensutredningen att urvalssystemets struktur har betydelse för rekryteringen av studerande ur olika samhällskategorier: 
  urvalsinstrumenten till spärrad utbildning har betydelse i detta avseende. Urval enbart på grundval av betyg tenderar att gynna högre socialgrupper. Barn från högre socialgrupper har genomsnittligt högre betyg, även om in- telligensen, mätt med intelligenstest, hålls konstant (SOU 1970:21, s 265). 
 Även Tillträdesutredningen (SOU 19985:57) uppmärksammade möj- ligheten att påverka den sociala snedrekryteringen genom att minska gymnasieprestationernas relativa betydelse vid urval. Man betonade också vikten av att sökande kan ges nya chanser att demonstrera sin studielämplighet. Tillträdesutredningen framhöll sålunda: 
 Möjligheten för alla att bli antagna på ett prov som man kan genomgå hur många gånger som helst, gör att man kan förbättra sin studieförmåga. Provurvalet tjänar också på det sättet ett viktigt syfte genom att beroendet av betygen som det enda och en gång för alla givna måttet på studieförmåga försvinner (SOU 1985:57, s 20). 
 På grundval av förslag från den år 1983 tillsatta Tillträdesutredningen vidgades år 1991 högskoleprovet till att omfatta samtliga sökande i ett system där  
 1/3–2/3 
  av platserna på allmänna utbildningslinjer tillsätts på grundval av poäng på högskoleprovet (jämte arbetslivserfarenhet för vissa sökande) och återstående platser tillsätts på grundval av medel- betyg från gymnasieskolan. 
 Antagningssystemet har sedan förändrats dels år 1993, då ansvaret för antagningen decentraliserades till högkolorna och huvuddelen av det centraliserade regelsystemet avvecklades, dels år 1997 då en åter- gång till ett mer samordnat och centraliserat antagningssystem skedde. Dessa förändringar har emellertid endast marginellt berört högskole- provet och under hela decenniet har sålunda en betydande del av hög- skoleplatserna tillsatts på grundval av högskoleprovsresultat. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 173 
  
 Provets ökade betydelse återspeglas i antalet provtagare vid de två tillfällen (vår och höst) varje år då provet ges. Under perioden 1977- 1990 genomfördes cirka 10 000 prov/år, men under  
 1990-talet 
  har an- talet prov/år mångdubblats och har tidvis överstigit 100 000 tagna prov per år (Stage och Wood, 1996). Den vidgade användningen av provet in- nebar att provtagargruppen kom att domineras av unga provtagare. Dryga 70 procent av provtagarna är under 25 år och mer än 40 procent är under 20 år. En betydande andel av provtagarna ingår således i  
 UGU-R 
  materialet, vilket gör det möjligt att empiriskt belysa flera in- tressanta frågor om högskoleprovets funktioner och egenskaper. 
 En kategori av frågor som i detta sammanhang tilldrar sig stort in- tresse avser gruppskillnader i provresultat, och då särskilt med avseen- de på kön, social bakgrund och invandrarstatus. Dessa frågor är viktiga på grund av högskoleprovets stora praktiska betydelse men också för att antagningssystemet i allmänhet, och högskoleprovet i synnerhet, har setts som ett utbildningspolitiskt verktyg för att påverka rekrytering till högre studier, och då framförallt i syfte att minska den sociala snedre- kryteringen. En ytterligare aspekt rör den prestige och legitimitet som är förknippad med högskoleprovet. Gruppskillnader på ett så viktigt prov kan få stor ideologisk laddning. Det visar t.ex. den debatt som utbröt, inte bara i USA, i kölvattnet av Quinn och King  
 Taylor Curve  
 (White och Hale, 1994; Neisser et al., 1996). Även om gruppskillnader på ett kognitivt prov som högskoleprovet inte di- rekt används för att legitimera orättvis särbehandling av människor från olika grupper i samhället, så kan de ändå påverka den allmänna synen på sådant som skillnaden mellan män och kvinnor, eller som i fallet med  
 The Bell Curve 
 , synen på förhållandet mellan svarta och vita. Man bör heller inte underskatta gruppskillnaders betydelse för hur enskilda individer ser på sig själva och sina chanser att bli antagna till, och sin förmåga att klara, studier på högskolenivå. 
 En annan typ av frågor, relaterade till den vidgade användningen av provet, rör provets roll som en av flera strategier för att ta sig in på en eftertraktad utbildning. Eftersom högskoleprovet är frivilligt kan man förvänta sig att olika grupper i olika omfattning använder sig av prov- resultat vid ansökan till högre utbildning. I detta sammanhang aktuali- seras också frågan om möjligheterna att förbättra ett provresultat. Kan man nå högre poäng genom övning, särskilda kurser – eller bara genom att göra provet flera gånger? 
 Det faktum att det är möjligt att förbättra resultaten på högskolepro- vet kan ses som något positivt, och som framgår av citatet ovan från Tillträdesutredningens betänkande var möjligheterna till upprepad provtagning och förbättring av resultat ett av huvudargumenten för in- förandet av högskoleprovet. Om det emellertid finns ett samband mel- 
  
 174  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 lan den sociala bakgrunden och omfattningen av det upprepade provta- gandet finns en risk att det uppkommer successivt ökande skillnader till förmån för de grupper som i stor utsträckning utnyttjar möjligheterna till upprepat provtagande (Crawford och Lyons, 1994; Woods son och Gray, 1996). Det faktum att högskoleprovet kräver en uppoffring av tid (provet genomförs under en lördag, och tar totalt cir- ka fem timmar att genomföra) och pengar (för närvarande kostar det 300 kronor att genomföra högskoleprovet) medför också att vi kan för- vänta oss att studerande med olika social bakgrund i olika stor ut- sträckning tar provet. Vi inleder därför resultatredovisningen med en analys av provtagandets omfattning i olika grupper, liksom av effekter- na av upprepat provtagande. Därefter följer ett avsnitt om själva över- gången till högskola och universitet. 
  
 2.5.1 
  
 Högskoleprovet 
  
 Provtagningens omfattning i olika grupper 
 I figur 20 visas för olika undergrupper den andel personer i de olika födelsekohorterna som någon gång tagit högskoleprovet. Materialet omfattar de tolv provomgångarna 91A (dvs. vårprovet 1991) till 96B (dvs. höstprovet 1996). Som framgår av figuren föreligger betydande skillnader i omfattningen av provtagande såväl mellan de olika födelse- åren, som mellan de olika sociala grupperna. För kohorten födda 1979 är andelen personer som tagit provet försumbart liten, vilket givetvis har sin grund i att denna åldersgrupp är alltför ung för att ha haft an- ledning eller tillfälle att ta högskoleprovet. Provomgång 96B genom- fördes när denna kohort var 17 år, och sålunda i normalfallet just hade påbörjat det andra gymnasieåret. Även för personer födda 1978 är fre- kvensen provtagare lägre än för övriga kohorter, vilket också förklaras av att denna grupp fortfarande befann sig i gymnasiestudier då den sista provomgången som inkluderats i vårt material genomfördes. Gruppen född 1972 har också enligt figuren ett marginellt lägre utnytt- jande av högskoleprovet än kohorterna födda  
 1973-1977. 
  Denna skill- nad kan dock förklaras av att vårt material inte omfattar provomgång- arna 90A och 90B, vilka också åtminstone i princip var tillgängliga för denna kohort inför den första antagningsomgången enligt de nya reg- lerna hösten 1991. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 175 
  
 Figur 20.  
 Andelar i olika sociala klasser som tagit högskoleprovet 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 Procent 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Högre tjänstemän 
  
 Mellan tjänstemän 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Jordbrukare 
  
 Företagare 
  
 Kval. arbetare 
  
 Okval. arbetare 
  
 Figur 20 visar framför allt på ett betydande samband mellan högskole- provstagande och social bakgrund. Bland ungdomar med ursprung i SEI  
 I-gruppen 
  (högre tjänstemän m.fl.) tar cirka 60 procent högskole- provet, medan mindre än 20 procent av ungdomar med ursprung i SEI  
 VII-gruppen 
  (okvalificerade arbetare) någon gång tagit provet. Skillna- derna mellan de sociala grupperna i högskoleprovstagande samman- faller även i övrigt med de väletablerade mönstren av skillnader i ut- bildningsintresse mellan olika sociala grupper. 
 Som framgår av figur 21 föreligger även betydande könsskillnader i benägenhet att ta högskoleprovet. Bland kvinnor har sålunda som högst cirka 40 procent någon gång tagit provet, medan det bland männen en- dast är drygt 30 procent som någon gång tagit provet. Denna skillnad torde vara uttryck för en könsskillnad i intresse för högre studier, till vilken fråga vi återkommer längre fram. 
  
 Figur 21.  
 Andelar bland män och kvinnor som tagit högskoleprovet 
  
 50 
  
 Procent 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 176  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Även invandrarstatus har ett betydande samband med benägenhet att ta högskoleprovet (se figur 22). Bland andra generationens invandrare har cirka 25 procent någon gång tagit högskoleprovet, medan cirka 37 procent bland dem med svensk bakgrund någon gång tagit provet. Bland ungdomar med invandrarbakgrund är det, intressant nog, en större andel som tagit provet bland dem som invandrat före tio års ålder, än bland dem som är födda i Sverige med ickesvenska föräldrar. Detta kan möjligen förklaras av att det bland dem som invandrat före tio års ålder finns en relativt stor grupp adoptivbarn, vilka adopterats av familjer som tenderar att ha en högre socioekonomisk klasstillhörighet än barn födda i Sverige av utländ- ska föräldrar. De som invandrat efter tio års ålder har en relativt låg benägenhet att ta högskoleprovet (cirka 20 procent). 
  
 Figur 22 
 . Andelar bland grupper med olika invandrarstatus som tagit högskoleprovet 
  
 40 
  
 35 
  
 Procent 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 72 
  
 73 
  
 74 
  
 75 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 79 
  
 Född i Sverige, svenska föräldrar 
  
 Född i Sverige, utländska föräldrar 
  
 Invandrat före 10 års ålder 
  
 Invandrat efter 10 års ålder 
  
 Eftersom det föreligger ett samband mellan skolprestationer och intres- se för högre studier är det också rimligt att förvänta sig ett samband mellan skolprestationer och benägenhet att ta högskoleprovet. Det kan dock inte utan vidare antas att detta samband är av enkelt slag, efter- som antagningssystemets utformning gör det onödigt att ta högskole- provet för dem som har så goda betyg att de kan vara säkra på en plats på den utbildning de är intresserade av. En tänkbar form av samband är sålunda att sannolikheten att ta högskoleprovet ökar som en funktion av betyg upp till en viss punkt, för att därefter minska. 
 I figur 23 visas andelen som tagit högskoleprovet som en funktion av grundskolebetyg. Analysen är genomförd med kohorterna 1972– 1978 sammanslagna. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 177 
  
 Figur 23 
 . Andel som tagit högskoleprovet som en funktion av grund- skolebetyg 
  
 1.0 
  
 .8 
  
 .6 
  
 .4 
  
 .2 
  
 0.0 
  
 1.0 
  
 1.3 
  
 1.6 
  
 1.9 
  
 2.2 
  
 2.5 
  
 2.8 
  
 3.1 
  
 3.4 
  
 3.7 
  
 4.0 
  
 4.3 
  
 4.6 
  
 4.9 
  
 Medelvärde av grundskolebetyg 
 Som framgår av diagrammet erhålls det förväntade kurvilinjära sam- bandet, med en något mindre benägenhet att ta högskoleprovet för ele- ver med de allra högsta grundskolebetygen. Den största andelen prov- tagare finns bland elever med ett medelbetyg runt 4,5 (cirka 75 pro- cent), medan andelen provtagare faller till cirka 70 procent för de allra högsta betygen. Bland elever med medelbetyg lägre än 3 är sannolik- heten att ta högskoleprovet låg, men ökar sedan kraftigt som en funk- tion av medelbetyg. I de fortsatta analyserna kommer vi att bortse från tendensen till nedgång i provtagande på de högsta betygsnivåerna, och anta att sambandet kan representeras av en logistisk funktion. Detta innebär att sambandet mellan grundskolebetyg och benägenhet att ta högskoleprovet i någon mån underskattas. Den lilla andelen av perso- ner på de betygsnivåer där nedgången börjar gör dock att denna under- skattning saknar praktisk betydelse. 
  
 178  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Upprepad provtagning i olika grupper 
 Som tidigare nämnts var ett av argumenten för att införa högskolepro- vet möjligheten att förbättra sina meriter inför urvalet till högskolan. Det finns därför ingen restriktion på det antal gånger som en person kan ta högskoleprovet. En person med flera provresultat får tillgodo- räkna sig det bästa resultatet, med den begränsningen att ett visst prov- resultat är giltigt i fem år. Bortsett från den uppoffring av tid och peng- ar som deltagande i högskoleprovet innebär finns sålunda inga risker förknippade med upprepat provtagande. 
 I alla kohorter utom de yngsta har  
 40–45 
  procent av provtagarna ta- git provet en enda gång. Ungefär 30 procent av provtagarna har tagit provet två gånger, cirka 15 procent har tagit provet tre gånger, och sex till åtta procent har tagit provet fyra gånger. I genomsnitt har provta- garna deltagit vid ungefär två provtillfällen. 
 Det finns också betydande skillnader i olika undergruppers benä- genhet att genomgå högskoleprovet flera gånger. Bland dem som är födda  
 1972–1976 
  har personer med ursprung i SEI  
 I-kategorin 
  tagit provet fler gånger än personer med ursprung i SEI  
 VII-gruppen. 
  Män tenderar också att i större utsträckning än kvinnor ta provet flera gång- er. Bland de olika grupperna av invandrare tenderar de som invandrat till Sverige efter tioårsåldern att i mindre utsträckning upprepa provta- gandet. 
 Tidigare forskning har visat på en positiv, om än begränsad, effekt av upprepat provtagande på provresultat, och då i synnerhet på det and- ra provet (Becker, 1990; Bond, 1989, Chase, 1995; Crawford och Lyons, 1994; Crawford och Gray, 1996; Messick och Jungeblut, 1981). Henriksson et al. (1985) redovisade en ökning av i medeltal cirka 2,5 råpoäng för de provdeltagare som genomförde två prov under perioden våren  
 1983–hösten 
  1984, men endast marginella ökningar som en följd av ytterligare upprepning av provet. 
 Gustafsson och Lyons (1994) genomförde sina analyser på det högskoleprov som gavs vårterminen 1991 (91A) med studerande födda 1972 som undersökningsgrupp. Vissa studerande hade tagit högskole- provet höstterminen 1990 (90B) och en analys gjordes av effekterna av att tidigare ha genomgått högskoleprovet 90B på resultaten på högsko- leprovet 91A. Denna analys visade på en ökning med i medeltal cirka 3,4 råpoäng. 
 Det har dock förelegat betydande svårigheter att med precision stu- dera effekterna av upprepad tagning av högskoleprovet, eftersom den grupp som tar provet två eller flera gånger kan misstänkas skilja sig från andra provtagare i olika hänseenden. De som tar provet flera gång- er har troligtvis större motivation för högre studier än dem som endast 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 179 
  
 tar provet en gång. I en amerikansk studie visade det sig också att de som fått ett oväntat lågt resultat vid det första tillfället tenderade att upprepa provet i större utsträckning än dem som fått ett oväntat gott resultat (Thomas, 1981). Eftersom en grupp normala provtagare reduceras med dem som blir antagna till högre studier finns även här en anledning till bristande jämförbarhet mellan dem som tar provet många gånger och dem som tar det få gånger. 
 Med det här föreliggande materialet kan dock en del av dessa me- todproblem lösas. Mängden data som kan nyttjas för att studera effek- ter av upprepad provtagning är sålunda mycket stor. Gymnasistgruppen är inte heller utsatt för den systematiska avtappning genom antagning till högre studier som gäller för äldre studerandegrupper. Vi har också tillgång till grundskolebetyg, vilket gör det möjligt att analysmässigt kontrollera för initiala skillnader i prestationsnivå mellan grupper som i olika utsträckning tar provet. 
 I figur 24 redovisas dels provresultat (bästa normerade resultat), dels grundskolebetyg för personer som tagit provet olika många gånger. Analysen omfattar samtliga individer i materialet som tagit provet, obe- roende av födelseår. 
  
 Figur 24 
 . Provresultat som en funktion av antal genomgångna högsko- leprov 
  
 4,5 
  
 4,5 
  
 4 
  
 4 
  
 poäng 
  
 3,5 
  
 3,5 
  
 Betyg 
  
 3 
  
 3 
  
 2,5 
  
 2,5 
  
 Normerad 
  
 2 
  
 2 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 1 
  
 1 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 Provresultat 
  
 Grundskolebetyg 
  
 Som framgår av figuren föreligger ett betydande samband mellan antal genomgångna prov och provresultat. Störst skillnad föreligger, i enlig- het med tidigare forskningsresultat, mellan dem som tagit ett prov och dem som tagit två prov (cirka 0,25 normerade enheter, eller cirka 0,55 standardavvikelseenheter). Det bör dock också noteras att gruppen som endast tagit ett prov har ett något lägre medelbetyg från grundskolan, med en skillnad som uppgår till cirka 0,24 standardavvikelseenheter. En del av prestationsskillnaden (maximalt ungefär hälften) mellan dem som tagit två och de som tagit ett prov kan sålunda förklaras av selek- tionseffekter. Övriga grupper har emellertid i stort sett identiska me- delbetyg från grundskolan, så i dessa fall kan inte selektionseffekter 
  
 180  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 anföras som förklaring till skillnader i provresultat. För varje ytterliga- re prov kan en ökning av provresultatet noteras, med ett tillskott som är av avtagande storlek. Gruppen som tagit tre prov har sålunda ett me- deltal som är 0,16 normerade enheter högre än gruppen som tagit två prov, medan gruppen som tagit sex prov har ett medeltal som är 0,05 normerade enheter högre än gruppen som tagit fem prov. Även om varje enskild skillnad är liten uppnås emellertid för dem som tagit fyra eller fem prov ett resultat som i medeltal är konkurrenskraftigt för in- träde till åtminstone måttligt selektiva utbildningsprogram, vilket inte är fallet för de som tagit ett eller två prov. Det synes sålunda som upp- repad provtagning har effekter på provresultat som är av praktisk bety- delse. 
 Resultaten från analyserna av upprepad provtagning på de ung- domsgrupper som  
 UGU-R 
  materialet omfattar visar sålunda på betyd- ligt mer kraftfulla effekter än tidigare svenska studier av högskolepro- vet påvisat, vilka i huvudsak omfattat äldre personer (Henriksson et al., 1985; jämför dock de resultat som Chase (1995) funnit med yngre provtagare. Se även Chase och Robinson, 1994). Det finns flera tänkbara förklaringar till detta. En viktig faktor att framhålla är givetvis att det sker en utveckling av kunskaper och färdigheter som en funktion av mognad och inlärning, och som snarare är att hänföra till att provta- garna blir äldre mellan provtillfällena än till den upprepade provtag- ningen i sig. Denna höjning av prestationsnivån som en funktion av ålder kan i synnerhet förväntas ge utslag på högskoleprovets verbala delprov och kan också förväntas vara starkare för yngre personer. 
 Tidigare studier har dock inte påvisat något tydligt samband mellan ålder och resultat på högskoleprovet, förutom med  
 ORD-provet 
  (Perez, 1999), vilket synes tala mot att prestationsförbättringar över upprepade prov kan förklaras av ett positivt samband mellan ålder och provresul- tat. Detta förklaras dock av att det finns ett negativt samband mellan ålder och resultat på det första högskoleprovet. De som första gången tog högskoleprovet när de var 18 år hade sålunda ett medelvärde om 0,86 normerade poäng, medan de som första gången tog provet när de var 22 år hade ett medelvärde om 0,74 normerade poäng. De som tog sitt första prov vid 18 års ålder och som tagit två ytterligare prov upp- nådde vid det tredje provtillfället ett medelvärde om 1,18 normerade poäng, medan motsvarande resultat för dem som tagit sitt första prov vid 22 års ålder var 1,01 normerade poäng. För båda åldersgrupperna erhålls sålunda en tillväxt över de tre provtillfällena som är betydande och av ungefär samma storleksordning i de två grupperna, men där så- väl startpunkt som slutpunkt ligger högre för dem som tog sitt första högskoleprov då de var 18 år. Denna skillnad mellan åldersgrupperna är rimligtvis en effekt av selektion, vilket bland annat har sin grund i att 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 181 
  
 många av dem som är intresserade av högskolestudier och har goda förutsättningar för detta söker till högskolan redan i anslutning till av- slutningen av gymnasiestudierna. En slutsats av dessa analyser är så- lunda att det finns ett samband mellan ålder och resultat på högskole- provet, men att detta endast kan identifieras i longitudinella data, efter- som det finns ett negativt samband mellan ålder och resultat på det första högskoleprovet, vilket maskerar sambandet i tvärsnittsdata. 
 Dessa resultat antyder att den upprepade provtagningens betydelse för de bättre resultaten i mycket grundas i en ålderseffekt. Tidigare provtagning kan dock givetvis också ha direkta effekter på provresultat på så sätt att personen utvecklar mer effektiva strategier vid provtagan- det, t.ex. genom att lära sig att använda en mer ändamålsenlig tidsallo- kering inom de olika delproven. Det är också möjligt att tidigare prov- tagningserfarenhet har effekter på senare resultat genom att den fokuse- rar uppmärksamheten på den typ av innehåll som ingår i provet (t.ex. ords innebörd) och att upprepad provtagning därför påverkar utveck- lingen av kunskaper och färdigheter mellan provtillfällena. Denna typ av effekt kan möjligen också förväntas vara starkare för yngre än för äldre, men är givetvis mycket svår att skilja från de rena ålderseffekter- na. Det är också möjligt att personer som är motiverade att ta provet vid upprepade tillfällen även är motiverade att mellan provtillfällena öva provtagning. Övning kan ske på många olika sätt, såsom att träna på tidigare givna prov, träning i allmän testförtrogenhet, övning i att lösa ett visst slag av uppgifter, eller undervisning i ett innehåll som kan förekomma på provet. Internationella studier visar att övning har ef- fekter, även om dessa är relativt blygsamma. Messick och Jungeblut (1981) fann att effekterna är  
 icke-linjärt 
  relaterade till övningens om- fattning på så sätt att störst effekt nås initialt, och att tillskotten sedan successivt avtar, vilket också är det mönster som våra resultat uppvisar. 
 Vid sidan av olika typer av systematiska effekter av upprepat prov- tagande och mognad, finns också en osystematisk effekt. Som en följd av reliabilitetsbrister i provet (som bland annat beror av gissningsef- fekter, och urval av uppgifter) fluktuerar provresultatet från ett provtill- fälle till ett annat, även då personens förmåga är oförändrad. I de fall en person får ett gott provresultat på grund av tur räknas sålunda detta, men då ett dåligt resultat erhålls på grund av otur behöver inte detta räknas. Provets reliabilitet kan anses vara ungefär 0,90, vilket innebär att den enskilda mätningens medelfel (dvs. standardavvikelsen i den hypotetiska fördelningen av observerade provresultat runt individens sanna värde) för det normerade resultatet är cirka 0,05. Under anta- gande att mätfelen är normalfördelade innebär detta exempelvis att en person vid varje provtillfälle har cirka fem procent chans att få ett re- sultat som är cirka 0,09 enheter högre än det sanna värdet. 
  
 182  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Sammanfattar vi analyserna av det upprepade provtagandet kan man säga att effekterna överlag är små men ingalunda betydelselösa. En förbättring på 0,2 normerade enheter kan vara avgörande för den som söker sig till attraktiva utbildningar med hård konkurrens och höga an- tagningkrav. När benägenheten till upprepat provtagande dessutom vi- sat sig variera mellan olika provtagargrupper betyder det att tillskottet blir ojämnt fördelat över grupperna. Allra sist beskrevs en slags lotterieffekt som har sin grund i provets mätegenskaper. För provta- gare med många prov bakom sig kan denna effekt bli en vinstlott. Så- dana individer är inte heller de jämt fördelade över olika undergrupper i provtagargruppen. 
 Gruppskillnader i prestationer på högskoleprovet 
 Granskningen av högskoleprovet och dess funktioner avslutas med en analys av olika slags gruppskillnader i prestationer på provet. Störst uppmärksamhet, i den allmänna debatten såväl som i forskningen, har ägnats åt de skillnader mellan kvinnors och mäns genomsnittliga prov- resultat som existerat sedan provet introducerades 1977 (Stage, 1985, 1992; Franklin, 1997). Men det har även gjorts studier av skillnader mellan provtagare med olika social bakgrund (Franklin, Lyons och Crawford, 1992; Crawford och Wilson; Crawford och Gray, 1996; Franklin, 1996a; Hansen, 1997). 
 Könsskillnader i högskoleprovsresultat har uppmärksammats sedan lång tid tillbaka (se t.ex. Stage, 1985) och förekomsten av en relativt stor skillnad i provresultat till förmån för män är ett vanligt resultat vid studier av antagningsprov i olika länder (Becker och Flores, 1997). Detta gäller även högskoleprovet där skillnaden uppgår till cirka 0,2– 0,3 normerade poäng (Perez, 1999). En partiell förklaring till denna skillnad står att finna i att gruppen provtagare har något olika samman- sättning för män och kvinnor. Som visats av bl.a. Franklin (1998) utgör män som tar högskoleprovet en i större utsträckning positivt se- lekterad grupp än kvinnor som tar högskoleprovet. En förklaring till detta är, som vi tidigare visat, att kvinnors val av gymnasieutbildning i mindre utsträckning styrs av tidigare skolprestationer än vad som är fallet för männen. Denna bristande jämförbarhet mellan manliga och kvinnliga provtagare kan förklara uppskattningsvis halva den observe- rade könsskillnaden i provresultat. 
 Det är också intressant att notera att könsskillnaderna i resultat är mycket ojämnt fördelade över högskoleprovets olika delprov. De största skillnaderna observeras sålunda för Williams och DTK, som båda är logiska resonemangsprov med fokus på kvantitativ infor- 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 183 
  
 mation. I en nyligen genomförd studie har  
 Aguilar 
  (1999a, b) visat att könsskillnaden är särskilt stor för resonemangsuppgifter som också ställer krav på numeriska beräkningar. 
 De första studierna av socialgruppsskillnader i prestationer på hög- skoleprovet (Franklin, Lyons och Armstrong; Franklin, 1996a) fann skillnader på nästan nio råpoäng, dvs. i samma storleks- ordning som skillnaderna mellan män och kvinnor. En senare studie, med en lite annan design, fann mindre skillnader om cirka fem till sex råpoäng (drygt 0,3 standardavvikelser) (Hansen, 1997); denna studie hade bl.a. tillgång till mått på provtagarnas begåvning i årskurs sex och avgångsbetyg från årskurs nio och kunde därför kontrollera för initiala skillnader i förutsättningarna att klara högskoleprovet. Efter samtidig kontroll för individuella skillnader i begåvning, betyg och gymnasieut- bildning återstod en skillnad till socialgrupp I:s fördel i förhållande till socialgrupp II och III på cirka tre poäng, dvs. 0,1 normerad poäng eller knappt 0,2 standardavvikelser. 
 Gustafsson och Lyons (1994) undersökte om det var som Kompetensutredningen antagit, att urval enbart på grundval av betyg tenderar att gynna högre socialgrupper (SOU 1970:20, s. 265). Studi- en fann inte några stora skillnader i sambandet mellan social bakgrund och betyg jämfört med sambandet med högskoleprov, även om det fanns en liten skillnad i den förväntade riktningen. Crawford och Lyons (1994) baserade sina analyser på provet som gavs våren 1991 (91A). För en grupp studerande (N=12 627) födda 1972 som tagit högskoleprovet 91A var sambandet mellan SEI och provresultat 0,160, medan det för samma grupp förelåg ett samband om 0,184 med gymna- siebetyget. 
 En mer detaljerad analys, där samtidig hänsyn togs till betyg, hög- skoleprovsresultat, gymnasielinje och kön, visade emellertid att ung- domar med en eller två föräldrar ur den allra högsta kategorin i den sjugradiga  
 SEI-skalan 
  (dvs. högre tjänstemän m.fl.) hade ett betygs- medelvärde som var något högre än förväntat från provresultatet och de övriga variablerna. För övriga kategorier i den analyserade social- gruppsvariabeln förelåg inga, eller mycket små, skillnader i betyg då hänsyn togs till provresultat. 
 Denna analys visar sålunda att mönstret av socialgruppsskillnader är delvis olika för betyg och högskoleprov, även om skillnaderna i första hand tycks gälla  
 SEI-kategori 
  I. Jämfört med mer renodlade intelli- genstest med en större andel  
 icke-verbala 
  uppgifter, som t.ex. de prov som ingår i Värnpliktsverkets Inskrivningsprov ger dock högskolepro- vet större socialgruppsskillnader (Crawford och Lyons, 1994). Det tycks sålunda som om de kunskaper och färdigheter som högskole- provet mäter påverkas av hemmiljön i nästan samma grad som de kun- 
  
 184  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 skaper och färdigheter som återspeglas i gymnasiebetygen. En förkla- ring till detta kan vara den rikliga förekomsten av uppgifter med verbalt och numeriskt innehåll i högskoleprovet. 
 Det finns anledning att här föra vidare dessa analyser för att under- söka om det skett några förändringar i graden av samband mellan social bakgrund och resultat på högskoleprovet. Av särskilt intresse är därvid att undersöka om den över social bakgrund varierande förekomsten av upprepad provtagning har fått konsekvenser för socialgruppsskillna- dernas storlek. 
 För att belysa dessa frågor analyseras socialgruppsskillnader dels med avseende på det först erhållna provresultatet oberoende av på vil- Nguyen provversion detta uppnåtts, dels med avseende på det bästa provre- sultatet på de prov som en individ genomgått. Det första måttet är då opåverkat av effekter av upprepad provtagning, medan det andra måttet är påverkat av sådana effekter. I tabell 5 presenteras resultat av analy- ser där dessa två mått relaterats till  
 SEI-variabeln 
  i linjära multipla re- gressionsanalyser, i vilka  
 SEI-variabeln 
  kodats som en dummy- variabel. I tabellen redovisas också sambanden med gymnasiebetyg, vilka beräknats för den grupp som tagit högskoleprovet. 
  
 Tabell 5 
 . Samband mellan prestationsvariabler och social bakgrund 
  
 Kohort 
  
 Prestationsvariabel 
  
 Första HP- 
  
 Bästa HP- 
  
 Gymnasie- 
  
 Skillnad 
  
 Antal prov 
  
 resultat 
  
 resultat 
  
 betyg 
  
 1972 
  
 0,186 
  
 0,203 
  
 0,174 
  
 0,056 
  
 0,096 
  
 1973 
  
 0,197 
  
 0,222 
  
 0,166 
  
 0,089 
  
 0,121 
  
 1974 
  
 0,207 
  
 0,234 
  
 0,176 
  
 0,091 
  
 0,129 
  
 1975 
  
 0,200 
  
 0,226 
  
 0,181 
  
 0,099 
  
 0,126 
  
 1976 
  
 0,205 
  
 0,226 
  
 0,182 
  
 0,099 
  
 0,120 
  
 1977 
  
 0,220 
  
 0,236 
  
 0,181 
  
 0,077 
  
 0,110 
  
 1978 
  
 0,221 
  
 0,232 
  
 0,219 
  
 0,060 
  
 0,096 
  
 De i tabellen presenterade sambandsmåtten visar tydligt att den uppre- pade provtagningen leder till ökade socialgruppsskillnader i provresul- tat. Det bästa resultatet på provet har sålunda en korrelation med SEI- variablen som är cirka 0,02 enheter högre än sambandet med det första erhållna resultatet. 
 Resultaten i tabell 5 skiljer sig betydligt från de resultat som erhölls av Crawford och Lyons (1994), i det att gymnasiebetyg här ge- nomgående har ett något lägre samband med social bakgrund än vad första högskoleprovsresultat har. För provet 91A fann Crawford och Lyons en svag skillnad i motsatt riktning. En tänkbar förklaring till dessa resultatskillnader är en ändrad sammansättning av gruppen provtagare. De resultat som Crawford och Lyons erhöll basera- 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 185 
  
 des på en grupp om 12 627 individer födda 1972, medan resultaten för personer födda 1972 i tabell 5 avser 37 360 individer. Denna utökning av gruppens storlek beror givetvis på att ett stort antal personer födda 1972 tagit en senare version av provet än 91A. En annan tänkbar för- klaring till skillnaden i resultat är att provet 91A har lägre samband med social bakgrund än andra versioner av högskoleprovet. En jämfö- relse av resultatskillnaden mellan grupperna SEI I och SEI VII över samtliga högskoleprov från 91A till 96B visar också på den lägsta skillnaden för 91A. Som framgår av figur 25 uppgår skillnaden i nor- merat provresultat till 0,23 för HP91A. För 92A är skillnaden 0,32 och för övriga prov varierar skillnaden mellan 0,25 och 0,32. En bidragande orsak till att den tidigare analysen visade på lägre socialgruppsskillna- der för högskoleprovet än för betyg är sålunda de förhållandevis små socialgruppsskillnaderna för provet 91A. 
  
 Figur 25 
 . Prestationsskillnader på högskoleproven  
 91A–96B 
  för olika 
  
 grupper 
  
 0,35 
  
 0,3 
  
 0,25 
  
 0,2 
  
 0,15 
  
 0,1 
  
 0,05 
  
 0 
  
 91A 
  
 91B 
  
 92A 
  
 92B 
  
 93A 
  
 93B 
  
 94A 
  
 94B 
  
 95A 
  
 95B 
  
 96A 
  
 96B 
  
 SEI I vs SEI VII 
  
 Män vs Kvinnor 
  
 Oavsett vilken förklaring som är den korrekta visar de här presenterade resultaten att högskoleprovet faktiskt ger större socialgruppsskillnader än gymnasiebetygen. En starkt bidragande orsak till dessa skillnader är effekterna av den upprepade provtagningen. Det föreligger vidare en tendens till ökande skillnader under  
 1990-talet. 
  
 I figur 25 visas också skillnaderna mellan mäns och kvinnors resul- tat på de tolv provomgångarna, uttryckta i normerade poäng. I synner- het för de första provomgångarna är skillnaderna betydande och uppgår till cirka 0,25 poäng (eller ungefär 0,5 standardavvikelseenhet). Från 93A är skillnaderna något mindre och uppgår till ungefär 0,2 poäng, med en ganska betydande variation mellan olika provomgångar. En av anledningarna till de minskande könsskillnaderna är förmodligen de ansträngningar som gjorts vid konstruktionen av provet att minska könsskillnaderna. En annan tänkbar förklaring är att provtagargruppens sammansättning ändrats för de olika provomgångarna. 
  
 186  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Som nämndes tidigare har en delförklaring till de stora könsskillna- derna i högskoleprovsresultat varit att männen som tar högskoleprovet utgör ett mer positivt selekterat urval än kvinnorna som tar högskole- provet. Ett enkelt sätt att uppskatta omfattningen av den differentiella selektiviteten är att sätta skillnaden i grundskolebetyg mellan män som tagit högskoleprovet och mellan män som inte tagit högskoleprovet i relation till skillnaden i grundskolebetyg för motsvarande grupper kvinnor. Denna skillnad mellan skillnader uttrycker i vilken utsträck- ning selektiviteten med avseende på grundskolebetyg är olika för män och kvinnor för högskoleprovstagare. En positiv skillnad anger att män utgör ett mer positivt urval (se Brown, 1998b). 
 Detta mått har dock en betydande stabilitet över tid. För kohorten född 1972 är värdet 0,148 och värdet för senare kohorter varierar runt detta värde, med endast små skillnader mellan kohorterna. För kohorten född 1975 är värdet sålunda 0,133, och för  
 1977-orna 
  är det 0,147. Nå- gon förändring av den differentiella selektiviteten med avseende på kön och tidigare prestationer kan sålunda inte observeras. 
 Prestationsskillnader på högskoleprovet: Några observationer och slutsatser 
 De resultat som framträder i de ovan presenterade analyserna pekar på att eventuella förväntningar om att resultat på högskoleprovet skulle vara mindre belastade av effekter av social bakgrund än gymnasiebetyg inte infriats. Det förtjänar också att betonas att det finns ett samband mellan social bakgrund och benägenhet att överhuvudtaget ta högsko- leprovet. Eftersom ett högskoleprovsresultat ger ytterligare en chans att konkurrera om utbildningsplatser inom den högre utbildningen kan denna skillnad i benägenhet att ta högskoleprovet förväntas ge fördelar åt ungdomar från högre sociala klasser. 
 Men även inom den grupp som tar högskoleprovet visar resultaten på större socialgruppsskillnader för högskoleprov än för betyg. Åter- igen är en delförklaring den tendens till mer frekvent provtagande som kan observeras framförallt i  
 SEI-kategori 
  I, vilken i sin tur är förknip- pad med en successivt ökande medelpoäng. En viktig mekanism bakom uppkomsten av dessa socialgruppsskillnader är de skillnader som finns mellan olika gruppers intresse för högre utbildning och skillnader i vil- ka strategier de använder för att vinna tillträde till önskad utbildning. 
 Men de större socialgruppsskillnaderna på högskoleprovet synes också delvis ha sin grund i egenskaper hos själva provet. De minsta skillnaderna föreligger för de första proven som givits i stor skala un- der  
 1990-talet 
  (91A och 91B) men har sedan ökat. Det är intressant att 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 187 
  
 notera att mönstret av könsskillnader är det rakt motsatta: här föreligger de största skillnaderna för de tre först givna proven  
 (91A–92A), 
  med minskande skillnader därefter. De minskande könsskillnaderna är ett uttryck för en aktiv strävan vid konstruktionen av provet att utjämna den stora resultatmässiga fördelen för manliga provtagare, och har bland annat skett genom att provuppgifter som i utprövningar visat gynnsamma könsskillnader valts ut att ingå i högskoleprovet. I viss ut- sträckning har också en skillnad till förmån för kvinnor eftersträvats på uppgiftstyper där detta kan åstadkommas relativt enkelt (t.ex. ORD- provet), för att kompensera för de stora och svårpåverkade skillnaderna till förmån för män på andra delprov (framför allt delproven NOG och DTK). En hypotes som förtjänar uppmärksamhet i fortsatta studier av gruppskillnader i högskoleprovsresultat är att det just är denna strävan att minska könsskillnaderna i provresultat som lett till de ökande soci- algruppsskillnaderna. 
 Perez och Hill (1993) drog slutsatsen att socialgrupps- skillnaderna är mindre för prestationsprov av högskoleprovstyp än för prestationer som bedöms av lärare. Av detta skäl rekommenderade Perez och Hill användning av prov snarare än betyg vid urval till högre utbildning. De resultat som presenterats här antyder emellertid att socialgruppsskillnaderna är mindre för betyg än för högskoleprovs- resultat, vilket synes strida mot Jackson och Hawkins (1993) slutsats. Det måste dock betonas att en huvudanledning till de större social- gruppsskillnaderna i högskoleprovet är den indirekta effekten av social bakgrund på högskoleprovsresultat som beror av upprepat provtagande. Det måste i det sammanhanget understrykas att de här presenterade jämförelserna avser de relativa gymnasiebetygen, för vilka inga komp- letteringsmöjligheter förelegat. För de nya mål- och kunskapsrelatera- de betygen vilka gäller från 1997 finns emellertid möjlighet till kon- kurrenskomplettering. Detta innebär att även gymnasiebetygen kommer att bli utsatta för effekter liknande det upprepade provtagandet, vilket kan förväntas leda till ökade socialgruppsskillnader även i dessa. 
 Det framstår som mycket angeläget att ytterligare forskning görs för att belysa vilka faktorer och provegenskaper som påverkar effekten av upprepat provtagande. Som vi visat ovan kan det positiva sambandet mellan antalet genomgångna prov och provresultat i huvudsak förklaras av att de kunskaper och färdigheter som högskoleprovet mäter utveck- las med åldern. En relativt stor del av de uppgifter som ingår i högsko- leprovet mäter verbala kunskaper och färdigheter (t.ex. uppgifterna i delproven ORD, AO, LÄS och ELF) och det är väl känt att sådana förmågor utvecklas med åldern och även influeras av utbildning. En mindre del av uppgifterna i högskoleprovet är mer analytiskt inriktade problemlösningsuppgifter (framförallt uppgifterna i delproven NOG 
  
 188  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 och DTK). Prestationer på denna typ av uppgifter är enligt tidigare forskning i mindre utsträckning positivt relaterade till ålder. En hypotes för den fortsatta forskningen är sålunda att effekterna av upprepat provtagande är större på de verbala uppgifterna i högskoleprovet än på problemlösningsuppgifterna. Det framstår som angeläget att studier av denna fråga genomförs med det snaraste, och att provets balans mellan olika typer av uppgifter eventuellt ändras, så att provet blir mindre känsligt för effekter av upprepat provtagande. 
 Det bör avslutningsvis påpekas att kunskapen om den etniska bak- grundens betydelse för prestationer på högskoleprovet är begränsad och det har inte heller här varit möjligt att analysera denna fråga. Det fram- står dock som mycket angeläget att detta görs (jämför Franklin 1999). 
  
 2.5.2 
  
 Övergång till högskoleutbildning 
  
 I detta avsnitt analyseras övergången till högre utbildning, i form av såväl utbildningsprogram/linjer av olika omfattning som fristående kur- ser vid universitet och högskolor. 
 De data som här analyseras kommer från SCBs högskoleregister. Utgångsdata har varit ett mycket stort antal registreringar (cirka två miljoner) på linjer, program och kurser. Dessa har i ett första steg ag- gregerats på individnivå, och sammanförts med information om avlag- da poäng registrerade i LADOK och andra högskolebaserade administ- rativa system. Det faktum att endast vissa av våra kohorter hunnit av- sluta sin högskoleutbildning gör att analyser av resultat från högskole- nivån här är av begränsat intresse. 
 Det är dock av stort intresse att utnyttja informationen om påbörjade högskolestudier, särskilt som denna information är komplett och av god kvalitet. Information om omfattningen av olika program och linjer har också påförts data, vilket gör det möjligt att analysera rekrytering till högskolestudier av olika omfattning. Med tillgängliga data är det givet- vis också möjligt att studera rekrytering till enskilda utbildningspro- gram, eller grupper av program, liksom att följa de studerandes väg genom högskolestudierna. Vi kommer att återkomma till sådana analy- ser i annat sammanhang. 
 I ett första steg beskrivs i vilken utsträckning de olika kohorterna och olika undergrupper bland dem antagits till högskoleutbildning. Därefter analyseras hur olika faktorer påverkat övergången till högre studier. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 189 
  
 Omfattningen av övergång till högre studier 
 I tabell 6 redovisas den procentuella andelen av de olika kohorterna som antagits till postgymnasial utbildning till och med höstterminen 1997. 
  
 Tabell 6.  
 Procentandelar av kohorterna som påbörjat olika former av postgymnasial utbildning 
  
 Kohort 
  
 1972 
  
 1973 
  
 1974 
  
 1975 
  
 1976 
  
 1977 
  
 1978 
  
 Samtliga utbildningar 
  
 Alla 
  
 34,3 
  
 35,1 
  
 35,0 
  
 33,4 
  
 30,0 
  
 21,9 
  
 9,6 
  
 Män 
  
 30,5 
  
 30,9 
  
 30,9 
  
 29,4 
  
 25,8 
  
 17,8 
  
 6,9 
  
 Kvinnor 
  
 38,4 
  
 39,4 
  
 39,4 
  
 37,5 
  
 34,3 
  
 26,2 
  
 12,4 
  
 Fristående kurs 
  
 Alla 
  
 7,5 
  
 8,0 
  
 8,6 
  
 8,8 
  
 8,4 
  
 6,7 
  
 3,5 
  
 Män 
  
 6,2 
  
 6,4 
  
 6,7 
  
 6,7 
  
 5,9 
  
 4,5 
  
 2,2 
  
 Kvinnor 
  
 8,9 
  
 9,7 
  
 10,6 
  
 11,0 
  
 11,1 
  
 9,1 
  
 4,9 
  
 120 poäng eller kortare 
  
 Alla 
  
 13,2 
  
 13,1 
  
 12,0 
  
 10,6 
  
 8,7 
  
 5,6 
  
 2,2 
  
 Män 
  
 11,3 
  
 11,2 
  
 10,6 
  
 9,4 
  
 8,0 
  
 5,0 
  
 1,8 
  
 Kvinnor 
  
 15,3 
  
 15,1 
  
 13,5 
  
 11,8 
  
 9,5 
  
 6,2 
  
 2,7 
  
 Längre än 120 poäng, kortare än 180 poäng 
  
 Alla 
  
 7,4 
  
 7,5 
  
 7,5 
  
 7,0 
  
 6,0 
  
 4,3 
  
 1,7 
  
 Män 
  
 6,1 
  
 5,9 
  
 5,8 
  
 5,5 
  
 4,4 
  
 2,9 
  
 1,0 
  
 Kvinnor 
  
 8,9 
  
 9,1 
  
 9,3 
  
 8,6 
  
 7,6 
  
 5,8 
  
 2,4 
  
 180 poäng eller längre 
  
 Alla 
  
 6,1 
  
 6,5 
  
 6,9 
  
 7,0 
  
 6,8 
  
 5,3 
  
 2,2 
  
 Män 
  
 6,9 
  
 7,4 
  
 7,7 
  
 7,9 
  
 7,5 
  
 5,4 
  
 2,0 
  
 Kvinnor 
  
 5,4 
  
 5,5 
  
 6,1 
  
 6,1 
  
 6,1 
  
 5,2 
  
 2,5 
  
 Tabellen presenterar dels övergång till högre studier för samtliga ut- bildningar sammanslagna, dels med uppdelning efter utbildningarnas längd. Vidare redovisas övergångsandelarna inom kön, varvid framgår att kvinnor tenderar att påbörja postgymnasial utbildning i betydligt högre utsträckning än män. Exempelvis har cirka 40 procent av kvin- norna i de äldre kohorterna påbörjat högre utbildning, medan endast cirka 31 procent av männen har gjort det. Kvinnornas dominans gäller samtliga kategorier av postgymnasial utbildning som redovisas här, med undantag för utbildningar som omfattar 180 p eller mer, dit en större andel män än kvinnor går. Till denna kategori hör bl.a. de tradi- tionella akademiska prestigeutbildningarna, som t.ex. civilingenjörs- och läkarutbildningarna. 
 Som framgår av tabellen är den procentuella andelen av kohorterna som påbörjat postgymnasial utbildning relativt jämn (runt 35 procent) fram till gruppen som är född 1976, då andelen minskar. Denna ned- 
  
 190  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 gång förklaras givetvis av att de som ingår i de senare kohorterna har haft färre år på sig efter gymnasiet att påbörja postgymnasial utbild- ning. Ett sätt att göra en mer korrekt jämförelse mellan olika födelse- kohorters övergång till högre utbildning är att göra jämförelserna inom olika åldersgrupper. Tabell 7 visar den andel av en kohort som vid ett visst levnadsår påbörjat postgymnasial utbildning av något slag. För  
 1972-kohorten 
  omfattar redovisningen åldrarna 19 år (antagna läsåret 1991/92) till 24 år (antagna läsåret 1996/97), medan den för 1977- kohorten endast inkluderar  
 19-åringar, 
  antagna läsåret 1996/97. Här redovisas inte några resultat för kohort 1978, eftersom antagningsupp- gifterna för läsåret 1997/98, vilket är det år då de fyller 19 år, endast omfattar höstterminen. 
  
 Tabell 7 
 . Andelar av kohorterna som påbörjat postgymnasial utbildning i olika åldrar 
  
 Födelseår 
  
 1972 
  
 1973 
  
 1974 
  
 1975 
  
 1976 
  
 1977 
  
 19 år 
  
 8,5 
  
 10,3 
  
 10,3 
  
 10,3 
  
 11,4 
  
 11,5 
  
 20 år 
  
 7,6 
  
 7,9 
  
 9,4 
  
 10,4 
  
 11,3 
  
 21 år 
  
 5,5 
  
 5,9 
  
 6,6 
  
 7,6 
  
 22 år 
  
 4,1 
  
 4,3 
  
 4,6 
  
 23 år 
  
 3,0 
  
 3,2 
  
 24 år 
  
 2,5 
  
 När ålder för antagning hålls konstant framträder betydande skillnader mellan kohorterna. Inom varje åldersgrupp ökar den andel som påbör- Maxwell utbildning över kohorterna. För personer födda 1972 antogs endast 16,1 procent då de var  
 19–20 
  år, medan motsvarande siffra är 22,7 procent för personer födda 1976. Huvudförklaringen till denna utveckling är utbyggnaden av antalet platser i det svenska hög- skolesystemet. Enligt Högskoleverkets  
 Årsrapport för Universitet och Högskolor 1998  
 ökade under läsåren 1989/90 till 1993/94 platsantalet med 72 000 helårsstudenter (54 procent) och under åren 1993/94 till 1998 med 40 000 helårsplatser (20 procent). Samtidigt har kohorterna minskat i storlek. Gruppen födda 1976 omfattar endast cirka 99 000 personer, medan  
 1972-kohorten 
  omfattar cirka 113 000 personer. Ko- horten födda 1976 har med andra ord minskat till cirka 88 procent av  
 1972-kohortens 
  storlek. Ökningen av platsantalet och minskningen av kohortstorleken kan tillsammans fullt ut förklara förändringarna i över- gångsandel mellan kohorterna födda 1972 och 1976. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 191 
  
 Faktorer som påverkat övergång till högre studier 
 Ett stort antal faktorer är av betydelse för övergång till högre utbild- ning. Graden av intresse för högre studier, som i sin tur bl.a. påverkas av uppväxtmiljön och tidigare utbildningsresultat, varierar exempelvis mellan olika individer. En annan kategori av faktorer har att göra med hur reglerna för antagning till högre utbildning är utformade, och hur konkurrenssituation och arbetsmarknad ser ut vid olika ansökningstill- fällen (Kim, 1998; se också  
 Carpenter, 
  1976). En bestämning av faktorer av betydelse för övergång till högre utbildning bör sålunda omfatta såväl individuella faktorer som faktorer av systemkaraktär. 
 Den sociala snedrekryteringen till högre utbildning har tidigare varit föremål för ingående studier (t.ex. Perez och Hill, 1993; Härnqvist, 1994, 1998). En huvudslutsats i dessa studier är att personer från högre samhällsklasser i större utsträckning påbörjar högre utbild- ning än personer med ursprung i lägre samhällsklasser, men att det också skett en utjämning. De data vi har tillgång till omfattar den tids- period som följer omedelbart efter den som Perez och Hill (1993) studerade, vilket gör det särskilt intressant att studera den soci- ala snedrekryteringen till högre studier i nära anslutning till deras ana- lyser. 
 I tabell 8 presenteras resultat av logistiska regressionsanalyser där betydelsen av socioekonomisk bakgrund för att påbörja högskoleut- bildning bestäms. Siffrorna avser den totala effekten av social bak- grund, utan kontroll för någon annan variabel. För att undvika sam- manblandning mellan kohorteffekter å enda sidan, och effekter av ål- dersgruppsskillnader vid antagning å den andra har analyserna genom- förts separat för olika åldersgrupper under olika år. I dessa analyser har basen successivt förändrats på så sätt att de som ett tidigare år antagits till ett program uteslutits ur analysen. Av utrymmesskäl presenteras endast resultaten för SEI I (högre tjänstemän, m.fl.) och som jämförel- segrupp har gruppen SEI VII (okvalificerade arbetare) använts. Oddskvoter större än ett innebär högre sannolikhet för övergång till högre utbildning vid jämförelse med en person vars ursprung är i SEI  
 VII-gruppen. 
  
 192  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 8 
 . Oddskvoter för övergång till högskola för SEI I jämfört med SEI VII 
  
 Kohort 
  
 1972 
  
 1973 
  
 1974 
  
 1975 
  
 1976 
  
 1977 
  
 19 år 
  
 5,26 
  
 5,10 
  
 4,81 
  
 4,44 
  
 4,80 
  
 4,80 
  
 20 år 
  
 7,92 
  
 6,96 
  
 7,10 
  
 6,23 
  
 6,42 
  
 21 år 
  
 8,58 
  
 7,85 
  
 7,25 
  
 7,61 
  
 22 år 
  
 6,75 
  
 6,30 
  
 6,30 
  
 23 år 
  
 5,47 
  
 4,76 
  
 24 år 
  
 4,39 
  
 Oddskvoterna varierar mellan cirka 4,4 och 8,6. Resultaten visar sålun- da på en betydande social snedrekrytering till högre utbildning i ko- horterna födda 1972 till 1977. För samtliga åldersgrupper finns en svag tendens till en minskning av oddskvoterna över kohorterna. Det fram- går också av tabellen att oddskvoterna är lägre inom varje kohort för övergång vid 19 års ålder än de är för övergång vid 20 och 21 års ålder, varefter de minskar för övergång vid 22 års ålder och senare. Detta kurvilinjära samband framträder tydligast för kohorterna födda 1972 och 1973, där vi har data för flest år. Av resultaten i tabell 8 kan vi så- lunda utläsa att det både finns en kohorteffekt som tydligast framträder vid övergång vid 19 och 20 års ålder, och en ålderseffekt som tydligast framträder för de två tidigast födda kohorterna. 
 I tabell 9 presenteras motsvarande analyser för högskoleutbildning av olika omfattning. Även här ställs övergången i SEI i relation till övergången i SEI VII. 
 För korta utbildningsprogram som omfattar 120 poäng eller mindre föreligger däremot en tydlig tendens till minskning av den sociala sned- rekryteringen och då i synnerhet vid antagning till högskolan i åldern  
 19–21 
  år. För antagning vid 19 eller 20 års ålder sjunker oddskvoten från kohorten född 1972 till kohorten född 1977. Även övergången till medellånga högskoleutbildningar som omfattar mer än 120 poäng men mindre än 180 poäng uppvisar ett likartat mönster, med en tydlig minskning av den sociala snedrekryteringen över kohorterna, i synner- het för antagning vid  
 19–20 
  års ålder. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 193 
  
 Tabell 9.  
 Oddskvoter för övergång till högskola (SEI I vs SEI VII) 
  
 Kohort 
  
 1972 
  
 1973 
  
 1974 
  
 1975 
  
 1976 
  
 1977 
  
 Fristående kurs 
  
 19 år 
  
 5,87 
  
 5,64 
  
 4,06 
  
 4,48 
  
 4,48 
  
 5,70 
  
 20 år 
  
 6,69 
  
 5,05 
  
 5,26 
  
 5,00 
  
 5,21 
  
 21 år 
  
 6,30 
  
 6,30 
  
 5,37 
  
 5,21 
  
 22 år 
  
 5,53 
  
 4,31 
  
 4,26 
  
 23 år 
  
 4,39 
  
 3,71 
  
 24 år 
  
 3,71 
  
 120 poäng eller kortare 
  
 19 år 
  
 2,89 
  
 2,94 
  
 2,51 
  
 2,23 
  
 2,20 
  
 1,97 
  
 20 år 
  
 4,22 
  
 3,71 
  
 3,49 
  
 3,00 
  
 2,83 
  
 21 år 
  
 5,00 
  
 4,10 
  
 3,82 
  
 3,94 
  
 22 år 
  
 4,39 
  
 4,53 
  
 4,71 
  
 23 år 
  
 3,39 
  
 3,74 
  
 24 år 
  
 3,10 
  
 Längre än 120 poäng, kortare än 180 p 
  
 19 år 
  
 5,99 
  
 5,10 
  
 4,81 
  
 3,71 
  
 4,06 
  
 3,46 
  
 20 år 
  
 8,50 
  
 6,75 
  
 7,69 
  
 5,99 
  
 5,10 
  
 21 år 
  
 10,59 
  
 9,58 
  
 7,85 
  
 8,08 
  
 22 år 
  
 9,12 
  
 8,76 
  
 7,46 
  
 23 år 
  
 6,11 
  
 5,31 
  
 24 år 
  
 5,47 
  
 180 poäng eller längre 
  
 19 år 
  
 10,91 
  
 9,30 
  
 9,49 
  
 8,08 
  
 9,49 
  
 7,61 
  
 20 år 
  
 13,74 
  
 13,87 
  
 11,82 
  
 10,91 
  
 13,07 
  
 21 år 
  
 13,20 
  
 14,30 
  
 13,60 
  
 16,12 
  
 22 år 
  
 8,58 
  
 8,58 
  
 10,70 
  
 23 år 
  
 12,81 
  
 7,92 
  
 24 år 
  
 8,41 
  
 För de långa utbildningsprogrammen som omfattar 180 poäng eller mer finns emellertid ingen tydlig tendens till minskning av den sociala snedrekryteringen. För antagning vid 19 års ålder finns en mycket svag tendens till minskning, men för antagning vid 20 års ålder sker ingen systematisk förändring, och för antagning vid  
 21–22 
  års ålder tenderar den sociala snedrekryteringen att öka över kohorterna. 
 Den tendens till minskad social snedrekrytering till högskolestudier totalt som vi noterade i tabell 8 är i själva verket relativt betydande vad gäller antagning till korta och medellånga program. Läget är däremot oförändrat, utom vad gäller direktövergången, för de längsta utbild- ningsprogrammen. Vi kan också notera att det kurvilinjära sambandet med ålder föreligger inom samtliga kategorier av utbildningar, men i särskilt hög grad för de medellånga och långa utbildningsprogrammen. 
 Innan vi lämnar tabell 9 kan det vara värt att notera att den sociala snedrekryteringens omfattning har ett nära samband med utbildnings- 
  
 194  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 programmens längd. För de korta utbildningarna ligger oddskvoterna runt 3, för de medellånga programmen mellan 3 och 10, och för de långa programmen över 8. 
 Samtidig analys av olika faktorers betydelse för övergången till högre utbildning 
 Vi har hittills visat att den sociala snedrekryteringen varierar över olika delar av högskolesystemet, och att det är nödvändigt att kontrollera för åldern för antagning. Det finns emellertid en lång rad ytterligare fakto- rer som är intressanta att inkludera i analysen, dels för att försöka för- klara den sociala snedrekryteringen, dels för att de är av intresse att studera i sig själva. Vi har därför genomfört en serie logistiska regres- sionsanalyser i vilka vi inkluderat flera oberoende variabler. 
 Dessa multipla analyser gör det möjligt att bryta ner den totala ef- fekten av  
 SEI-variabeln 
  i ett antal direkta och indirekta effekter av and- ra variabler. Som diskuterats tidigare är det av fundamental betydelse för tolkningen av resultaten vilka variabler som ingår i analysen till- sammans med SEI. En variabel som med självklarhet måste ingå i mo- dellen är gymnasiebetyget, eftersom tidigare forskning visat att den indirekta effekten av social bakgrund som medieras av skolprestationer är minst lika betydande som den direkta effekten. Mot bakgrund av de resultat som tidigare presenterats i detta kapitel är det också lämpligt att inkludera kön som en oberoende variabel. Eftersom högskoleprovet utgör en viktig faktor för tillträde till Högskoleutbildning bör det också inkluderas i modellen. Om provresultat används som oberoende varia- bel innebär det dock att endast de som tagit provet kan inkluderas i analysen, vilket innebär att endast en mindre del av populationen kan studeras, med därav åtföljande begränsningar i resultatens generaliser- barhet. Ett alternativ är då att istället för provresultat inkludera det an- tal gånger en person tagit högskoleprovet (0, 1, 2, och 3 eller fler gång- er). Detta gör det möjligt att inkludera hela materialet i analysen, och gör det också möjligt att undersöka betydelsen av upprepad provtag- ning till olika utbildningsprogram. 
 En variabel som också är av stort intresse att studera är invandrar- status. Av skäl som vi tidigare anfört, nämligen att denna variabel har en direkt påverkan på måtten på social bakgrund och skolprestationer, kan dock en multipel analys leda till en överkorrigering av effekten av invandrarstatus. Av detta skäl har vi inte inkluderat denna variabel i analyserna. 
 I tabell 10 presenteras resultaten av en analys där övergång till nå- gon form av högskoleutbildning utgör beroendevariabel och social 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 195 
  
 bakgrund, högskoleprovstagning, gymnasiebetyg och kön samtidigt fungerar som förklarande variabler. Tabellen sönderfaller i sex delar, och varje del redovisar den direkta effekten av en förklarande variabel när övriga variabler hålls konstanta. 
 Vi kan då först av allt notera att den direkta effekten av att tillhöra SEI I jämfört med SEI VII är betydligt mindre än den totala effekten. Enligt tabellen uppgår den direkta effekten till mellan 1,3 till 2,4, me- dan den totala effekten, som vi i tidigare analyser konstaterat, låg i in- tervallet 4,5 till 8,6 (se tabell 8). Detta innebär att den sociala bakgrun- den huvudsakligen verkar genom indirekta effekter i form av de övriga i analysen ingående variablerna. En sådan medierande variabel är gym- nasiebetyg, som har betydande samband med såväl social bakgrund som med övergång till högre studier, och då i synnerhet för övergång vid 19 till 21 års ålder. Betydelsen av betygsvariabeln är i huvudsak konstant över kohorterna, men har en minskande betydelse över ålder. En annan variabel som är av stor betydelse för antagning till högskolan är antalet gånger personen tagit högskoleprovet, vilket vi ovan visat har samband med social bakgrund. För övergång till högskolan efter 19 års ålder erhålls höga oddskvoter, vilka ökar med antalet gånger högskole- provet tagits. Betydelsen av att ha tagit högskoleprovet flera gånger ökar över kohorterna, och ökar också över ålder. 
 De indirekta effekterna av social bakgrund över gymnasiebetyg och högskoleprov är som vi ser betydande, och de synes förklara huvudde- len av effekten av social bakgrund. Eftersom de indirekta effekterna antingen är konstanta eller ökar kan de inte förklara minskningen över kohorterna av den sociala snedrekryteringen. Av tabellen framgår dock att de direkta effekterna av SEI I minskar och denna minskning kan vara tillräcklig för att förklara hela minskningen av den totala effekten av social bakgrund. 
  
 196  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Tabell 10 
 . Oddskvoter för övergång till högskola, multipla analyser 
  
 Födelseår 
  
 1972 
  
 1973 
  
 1974 
  
 1975 
  
 1976 
  
 1977 
  
 Hela högskolan 
 ,  
 SEI I vs SEI VII 
  
 19 år 
  
 1,82 
  
 1,43 
  
 1,39 
  
 1,32 
  
 1,39 
  
 1,27 
  
 20 år 
  
 2,14 
  
 1,80 
  
 1,86 
  
 1,65 
  
 1,60 
  
 21 år 
  
 2,39 
  
 2,14 
  
 1,95 
  
 1,99 
  
 22 år 
  
 1,99 
  
 1,88 
  
 1,88 
  
 23 år 
  
 1,77 
  
 1,45 
  
 24 år 
  
 1,36 
  
 Gymnasiebetyg 
  
 19 år 
  
 3,71 
  
 4,01 
  
 3,86 
  
 3,82 
  
 3,94 
  
 5,26 
  
 20 år 
  
 4,90 
  
 4,39 
  
 4,06 
  
 4,35 
  
 5,21 
  
 21 år 
  
 4,01 
  
 3,63 
  
 3,74 
  
 4,22 
  
 22 år 
  
 2,97 
  
 3,00 
  
 3,16 
  
 23 år 
  
 2,41 
  
 2,80 
  
 24 år 
  
 2,34 
  
 Högskoleprovet (1 gång vs 0) 
  
 19 år 
  
 4,44 
  
 4,85 
  
 3,82 
  
 3,78 
  
 3,46 
  
 3,13 
  
 20 år 
  
 5,16 
  
 4,90 
  
 5,00 
  
 4,95 
  
 4,62 
  
 21 år 
  
 5,70 
  
 6,05 
  
 6,17 
  
 6,49 
  
 22 år 
  
 6,23 
  
 6,69 
  
 6,96 
  
 23 år 
  
 7,17 
  
 8,00 
  
 24 år 
  
 10,38 
  
 Högskoleprovet (2 gånger vs 0 gång) 
  
 19 år 
  
 1,93 
  
 5,70 
  
 4,85 
  
 4,48 
  
 4,35 
  
 4,66 
  
 20 år 
  
 6,89 
  
 8,00 
  
 7,69 
  
 7,85 
  
 8,50 
  
 21 år 
  
 9,21 
  
 11,25 
  
 10,28 
  
 12,30 
  
 22 år 
  
 12,94 
  
 13,33 
  
 14,88 
  
 23 år 
  
 13,87 
  
 16,28 
  
 24 år 
  
 20,91 
  
 Högskoleprovet (3 gånger vs 0 gång) 
  
 19 år 
  
 1,32 
  
 3,78 
  
 3,63 
  
 3,49 
  
 3,71 
  
 5,16 
  
 20 år 
  
 6,11 
  
 8,85 
  
 8,41 
  
 8,85 
  
 12,43 
  
 21 år 
  
 12,43 
  
 15,80 
  
 17,12 
  
 23,81 
  
 22 år 
  
 20,70 
  
 23,81 
  
 35,16 
  
 23 år 
  
 28,22 
  
 40,45 
  
 24 år 
  
 42,52 
  
 Kön (män vs kvinnor) 
  
 19 år 
  
 1,03 
  
 1,08 
  
 0,94 
  
 0,86 
  
 0,79 
  
 0,69 
  
 20 år 
  
 0,75 
  
 0,72 
  
 0,84 
  
 0,87 
  
 0,89 
  
 21 år 
  
 1,04 
  
 1,04 
  
 1,06 
  
 1,16 
  
 22 år 
  
 1,04 
  
 1,04 
  
 1,06 
  
 23 år 
  
 1,06 
  
 1,00 
  
 24 år 
  
 0,94 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 197 
  
 För variabeln kön gäller att siffror större än ett innebär att män är över- representerade i högskoleantagningen och siffror mindre än ett att kvinnor är överrepresenterade. För de flesta grupper ligger oddskvoter- na nära ett, vilket dock inte är fallet för åldersgrupperna 19 och 20 år där män är underrepresenterade. Detta kan förmodligen förklaras av männens värnpliktstjänstgöring. Det är intressant att notera att den multipla analysen utöver de yngsta åldersgrupperna inte visar på någon tydlig överrepresentation av kvinnor i högskolan trots att andelen kvin- nor som påbörjar högskoleutbildning enligt tabell 6 är betydligt högre än andelen män. En anledning till detta är att kvinnor har högre gymna- siebetyg än män, och att en del av den totala könseffekten sålunda för- klaras av en indirekt effekt över gymnasiebetyg. 
 Eftersom vi funnit att resultatmönstret varierar för utbildningar av olika längd har vi genomfört motsvarande analys uppdelad efter pro- gram av olika omfattning. I syfte att spara utrymme presenterar vi dock här endast en sammanställning av vissa av resultaten. Tabell 11 pre- senterar resultaten för övergång vid 19 års ålder för korta, medellånga och långa utbildningsprogram. Som i tabell 10 avses direkta effekter av en variabel med övriga variabler under kontroll. 
  
 Tabell 11 
 . Oddskvoter för övergång till högskola av olika längd vid 19 års ålder, multipla analyser 
  
 Kohort 
  
 1972 
  
 1973 
  
 1974 
  
 1975 
  
 1976 
  
 1977 
  
 SEI I vs SEI VII 
  
 Korta program 
  
 1,28 
  
 1,13 
  
 1,09 
  
 0,99 
  
 0,97 
  
 0,74 
  
 Medellånga program 
  
 1,73 
  
 1,15 
  
 1,17 
  
 0,96 
  
 1,00 
  
 0,80 
  
 Långa program 
  
 2,23 
  
 1,57 
  
 1,68 
  
 1,54 
  
 1,84 
  
 1,23 
  
 Kön (män vs kvinnor) 
  
 Korta program 
  
 1,12 
  
 1,14 
  
 1,04 
  
 0,86 
  
 0,77 
  
 0,74 
  
 Medellånga program 
  
 0,52 
  
 0,58 
  
 0,57 
  
 0,64 
  
 0,68 
  
 0,54 
  
 Långa program 
  
 1,97 
  
 2,27 
  
 1,93 
  
 1,92 
  
 1,62 
  
 1,32 
  
 Gymnasiebetyg 
  
 Korta program 
  
 1,79 
  
 1,79 
  
 1,70 
  
 1,79 
  
 1,97 
  
 2,34 
  
 Medellånga program 
  
 4,53 
  
 5,10 
  
 4,35 
  
 4,39 
  
 4,22 
  
 4,95 
  
 Långa program 
  
 14,30 
  
 17,64 
  
 14,30 
  
 12,30 
  
 10,91 
  
 12,68 
  
 Högskoleprovet (3 gånger vs 0 gång) 
  
 Korta program 
  
 1,04 
  
 2,56 
  
 1,77 
  
 1,67 
  
 1,38 
  
 2,20 
  
 Medellånga program 
  
 1,40 
  
 4,95 
  
 4,39 
  
 3,60 
  
 3,86 
  
 4,01 
  
 Långa program 
  
 0,73 
  
 3,90 
  
 3,53 
  
 3,90 
  
 3,06 
  
 5,26 
  
 Det är här intressant att notera att för kohorterna födda  
 1972–1974 
  kvarstår en svag direkt effekt för tillhörighet till SEI I på övergång till korta och medellånga utbildningar, medan det inte finns någon direkt effekt för kohorterna födda  
 1975–1977 
  för dessa utbildningar. För de 
  
 198  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 långa utbildningarna kvarstår en direkt effekt av social bakgrund, men den minskar över kohorterna. 
 Vi har tidigare noterat att både gymnasiebetyg och upprepad tagning av högskoleprovet har olika betydelse för olika utbildningar, vilket gi- vetvis återspeglar konkurrenssituationen vid antagningen. Det är emel- lertid intressant att notera att medan gymnasiebetyg och upprepad tag- ning av högskoleprovet har en låg och i huvudsak konstant betydelse för övergång till korta och medellånga program, så minskar gymnasie- betygens betydelse över kohorterna medan betydelsen av upprepad provtagning ökar för övergång till de långa programmen. 
 Könsskillnadsanalysen visar på en underrepresentation av män i korta utbildningar, och i synnerhet i medellånga utbildningar när hän- syn tas till betyg, provtagning och social bakgrund. För de långa ut- bildningarna finns däremot en överrepresentation av män. Dessa resul- tat kan givetvis också ses som en återspegling av det faktum att utbild- ningar där män är överrepresenterade (t.ex. civilingenjörsutbildningar- na) tenderar att vara långa, medan de utbildningar där kvinnor är över- representerade tenderar att vara korta. 
 De senast presenterade analyserna höll ungdomarnas ålder konstant och avsåg endast  
 19-åringarna. 
  För att få inblick i ålderns betydelse presenteras även en analys där kohorten hålls konstant och åldern tillåts variera. Tabell 12 presenterar resultaten för övergång till korta, medel- långa och långa utbildningsprogram vid  
 19–24 
  års ålder för kohorten född 1972. 
  
 Tabell 12 
 . Oddskvoter för övergång till högskola vid olika åldrar, födda 1972, multipla analyser 
  
 Ålder vid övergång 
  
 19 
  
 20 
  
 21 
  
 22 
  
 23 
  
 24 
  
 SEI I vs SEI VII 
  
 Korta program 
  
 1,28 
  
 1,39 
  
 1,72 
  
 1,43 
  
 1,21 
  
 0,94 
  
 Medellånga program 
  
 1,73 
  
 1,86 
  
 2,23 
  
 2,25 
  
 1,54 
  
 1,40 
  
 Långa program 
  
 2,23 
  
 2,23 
  
 2,46 
  
 1,93 
  
 3,10 
  
 2,29 
  
 Kön (män vs kvinnor) 
  
 Korta program 
  
 1,12 
  
 0,68 
  
 0,79 
  
 0,85 
  
 0,96 
  
 0,90 
  
 Medellånga program 
  
 0,52 
  
 0,67 
  
 1,07 
  
 1,14 
  
 1,15 
  
 1,11 
  
 Långa program 
  
 1,97 
  
 1,80 
  
 2,01 
  
 1,75 
  
 1,77 
  
 1,57 
  
 Gymnasiebetyg 
  
 Korta program 
  
 1,79 
  
 1,86 
  
 1,84 
  
 2,16 
  
 1,79 
  
 2,16 
  
 Medellånga program 
  
 4,53 
  
 6,05 
  
 4,76 
  
 3,53 
  
 3,25 
  
 3,06 
  
 Långa program 
  
 14,30 
  
 19,49 
  
 14,59 
  
 7,24 
  
 5,26 
  
 4,01 
  
 Högskoleprovet (3 gånger vs 0 gång) 
  
 Korta program 
  
 1,04 
  
 3,46 
  
 4,90 
  
 9,97 
  
 16,61 
  
 27,39 
  
 Medellånga program 
  
 1,40 
  
 5,81 
  
 16,95 
  
 27,39 
  
 46,53 
  
 84,77 
  
 Långa program 
  
 0,73 
  
 5,75 
  
 11,82 
  
 23,81 
  
 34,81 
  
 51,94 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 199 
  
 Åldern vid antagning uppvisar ett mycket varierande sambandsmönster med de olika analyserade faktorerna. För samtliga typer av utbildningar är betydelsen av den sociala bakgrunden lägre vid övergång i de yngsta åldrarna  
 (19–20 
  år) än i åldrarna strax över 20 och minskar sedan. Be- tydelsen av gymnasiebetyg blir successivt mindre vid övergång till långa utbildningar i åldrarna 19 till 24 år medan betydelsen av upp- repad högskoleprovstagning ökar kraftigt under samma åldersperiod. 
 Övergång till högre utbildning: Några observationer och slutsatser 
 De analyser som presenterats i detta avsnitt synes måhända vara komplexa och svåröverskådliga, men vissa huvudresultat framstår dock som klara och entydiga. Ett sådant resultat är att den sociala sned- rekryteringen till högre utbildning minskat något under  
 1990-talet. 
  Detta gäller utbildningar av olika omfattning, med undantag för de långa utbildningarna där en minskning av den sociala snedrekrytering- en endast kan observeras för direktövergången från gymnasium till högskola, men inte för övergång vid högre ålder. 
 Resultatmönstret liknar i flera avseenden det vi fann vid analysen av övergång mellan grundskola och gymnasieskola. Där pekade vi på att den relativt sett bättre tillgången på platser i studieförberedande gym- nasieutbildning lett till minskande antagningskrav, vilket i sin tur med- fört en minskad indirekt effekt av social bakgrund via studieresultat i grundskolan. Även inom högskolan har antalet studieplatser ökat kraf- tigt under  
 1990-talet, 
  men här har också efterfrågan ökat kraftigt. Nå- gon minskning av betydelsen av gymnasiebetyg och högskoleprov över kohorterna kan inte heller noteras. Den minskande sociala snedrekryte- ringen till högre studier kan därför inte förklaras av utbyggnaden av högskolan. 
 Det är däremot rimligt att söka en del av förklaringen till den mins- kade snedrekryteringen på högskolenivå i den minskade snedrekryte- ringen på gymnasienivå, eftersom högskolestuderande i allt väsentligt rekryteras från den grupp som avslutat studieförberedande gymnasieut- bildning. Från vårt nuvarande analysunderlag är det svårt att avgöra i vilken utsträckning de förändrade rekryteringsmönstren till studieförbe- redande gymnasieutbildning kan förklara den minskande sociala sned- rekryteringen till högskolestudier. Sannolikt måste dock även andra mekanismer identifieras för att fullt ut förklara förändringarna. 
 En kompletterande förklaring är att den svaga arbetsmarknaden White  
 1990-talet 
  påverkat de socialgruppsrelaterade mönstren av val mellan utbildning och arbete. Ett huvudresultat från tidigare forskning om social snedrekrytering är att personer med ursprung i högre social- 
  
 200  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 grupper söker sig till högre utbildning även då studieresultaten från tidigare utbildningsnivåer inte är så goda, medan val av utbildning för personer med ursprung i lägre sociala klasser i högre grad är beroende av tidigare studieprestation (se t.ex. Perez och Hill, 1993; Härnqvist, 1999). Under den tidsperiod vi studerat här har emellertid arbetsmarknadssituationen varit sådan att arbete endast i begränsad utsträckning varit ett tillgängligt alternativ till högre studier. Detta kan då ha medfört ett minskat beroende av tidigare studieprestationer för beslutet att välja högre utbildning även inom lägre socialgrupper. Detta torde i sin tur medföra att antagningen till högre studier i större ut- sträckning bestäms av studiemeriter än av socialgruppsbetingade val- mönster. 
 Detta resonemang om hur arbetsmarknadssituationen influerar den sociala snedrekryteringen framförs här som en hypotes att undersökas i den fortsatta forskningen. Ett sätt att göra detta är studera förändringar i interaktionseffekten över tid mellan social bakgrund och studieresul- tat med avseende på val av högre utbildning. De här studerade kohor- terna skulle då behöva jämföras med kohorter som avslutat gymna- sieutbildning i en mer gynnsam arbetsmarknadssituation, som t.ex.  
 UGU-materialet 
  för personer födda 1967. 
 Så här långt har diskussionen huvudsakligen avsett den direkta ef- fekten av social bakgrund. En jämförelse mellan den totala effekten och den direkta effekten visar emellertid att huvuddelen av den sociala bakgrundens inverkan medieras av de övriga variablerna i modellen, och då framförallt av gymnasiebetyg och högskoleprovstagande. Som vi tidigare visat föreligger ett samband mellan social bakgrund och bå- de gymnasiebetyg och högskoleprovsresultat, där det senare sambandet delvis orsakas av en större benägenhet till upprepat provtagande i högre socialgrupper. Detta gör det rimligt att förvänta störst genomslag av de indirekta effekterna av social bakgrund på de utbildningar som har de högsta antagningskraven. Det är också rimligt att förvänta störst effekt i de något äldre grupperna eftersom den upprepade provtagningseffekten i huvudsak kan antas vara en ålderseffekt. Resultatbilden stämmer ock- så väl med dessa förväntningar, eftersom den totala effekten av social bakgrund är störst, och något ökande över kohorterna, för de långa högskoleutbildningarna vid antagning efter 20 års ålder. 
 Det bör understrykas att de indirekta effekternas storlek och bety- delse påverkas av egenskaper hos de olika instrumenten och variabler- na. Om utformningen av högskoleprovet ändras så att det i mindre grad är känsligt för en åldersrelaterad tillväxt av kunskaper och färdigheter kan ett något lägre samband med social bakgrund förväntas. Eftersom de nya gymnasiebetygen är öppna för konkurrenskomplettering är det också rimligt att förvänta högre samband mellan social bakgrund och 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 201 
  
 de nya gymnasiebetygen än med de relativa gymnasiebetyg som vi analyserat här. 
 De i detta avsnitt presenterade analyserna har framförallt fokuserat på den sociala bakgrundens betydelse. Givetvis är även andra variabler, som kön och invandrarstatus, viktiga i sammanhanget. 
 Våra analyser av övergång till högre utbildning visar på en generell tendens till ett försteg för kvinnorna före männen, utom vad gäller de längsta utbildningarna. Vi vill dock understryka att högskolan är starkt differentierad såväl vertikalt, statusmässigt, som horisontellt, inrikt- ningsmässigt, där båda dimensionerna är starkt relaterade till kön. Vi har inte alls berört den horisontella differentieringen, men det är ange- läget att den fortsatta forskningen uppmärksammar båda dessa aspekter i förhållande till kön. 
 En annan uppgift för den fortsatta forskningen är studier av invand- rarstatus i förhållande till högre utbildning. En av anledningarna till att vi inte här presenterar resultat avseende invandrarstatus är insikten att komplexiteten i de frågor som gäller betydelsen av utländsk bakgrund för övergång till högre utbildning är större än vad vi funnit möjligt att hantera inom ramen för de förutsättningar som gällt för vår analys. 
  
 2.6 
  
 Diskussion och slutsatser 
  
 De analyser som presenterats i detta kapitel är översiktliga bearbet- ningar av det nyligen tillgängliga  
 UGU-R 
  materialet, i syfte att fast- ställa några huvudtendenser i utvecklingen under  
 1990-talet 
  inom olika delar av utbildningssystemet. Det fördjupade analys- och tolkningsar- betet återstår ännu att göra, och i anslutning till de olika resultatavsnit- ten har vi pekat ut några av de riktningar längs vilka vi menar att det fortsatta arbetet bör bedrivas. Det finns inte anledning att här upprepa dessa diskussioner, men vi vill avslutningsvis lyfta fram några huvud- drag i utvecklingen som inte kunnat göras synliga i de olika resultatav- snitten. 
 Det bör då omedelbart fastslås att en av de mest slående insikterna vi har nått under vårt arbete är den påtagliga bristen på information om elevernas kunskaper och färdigheter inom både grund- och gymnasie- skolan. Under  
 1990-talet 
  har det svenska skolsystemet genomgått en omfattande organisatorisk förändring genom att en stor del av ansvaret för grund- och gymnasieskolan förts över till kommunerna. Delvis som en följd av detta har också resurserna till undervisning under åren 1992 till 1995 minskats kraftigt. En annan följd av den förändrade ansvars- fördelningen mellan stat och kommun är att möjligheterna att genom det nationella uppföljnings- och utvärderingssystemet få information 
  
 202  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 om konsekvenserna för elevernas kunskaper och färdigheter av de or- ganisatoriska förändringarna och resursmässiga neddragningarna har minskat bortom det rimligas gräns. Den nationella uppföljningen i grundskolan är fokuserad på måluppfyllelsen i årskurs nio, vilket med- för att det tidsmässiga avståndet mellan tidpunkten för förändringar i undervisningens förutsättningar och processer och tillfället då resulta- ten kan observeras blir mycket långt. Effekterna av förändringar under  
 1990-talets 
  början kommer sålunda inte att bli synliga i Skolverkets uppföljningssystem förrän under  
 2000-talets 
  början. Ett annat problem med det nuvarande uppföljnings- och utvärderingssystemet är att det inte är särskilt väl ägnat för studier av förändringar över tid. Proven i det nationella provsystemet tillåter inte studier av trendmässiga föränd- ringar i nivå och fördelning av kunskaper och färdigheter. Betygs- och provsystemet är dessutom så beroende av läroplanens målformuleringar att revideringar av målen gör att jämförbarheten över tid går förlorad. Som vi redan föreslagit skulle det vara möjligt att vidareutveckla de nationella proven för årskurs 5 och 9 så att de ger information som är användbar för nationella utvärderingsändamål. Även kursproven i gymnasieskolan skulle på samma sätt kunna ges en vidgad funktion. 
 Vårt dataunderlag tillåter sålunda inte några säkra slutsatser om hur prestationer och prestationsskillnader utvecklats under  
 1990-talet. 
  Be- tygsresultaten i årskurs 9 tenderar dock att uppvisa större variation mellan kommunerna mot slutet av den period vi studerar, och andelen elever som lämnar grundskolan utan fullständiga betyg ökar också mot slutet av decenniet. Det framstår därför som särskilt angeläget att andra tillgängliga indikatorer på utvecklingen inom grundskolan, som t.ex. antal elever som erhåller specialundervisning i olika former, och tids- fördelningen över olika ämnen och ämnesgrupper systematiskt invente- ras och ställs samman. 
 Resultaten kring rekryteringen av studerande till gymnasium och högskola vilar på säkrare underlag, och här erhålls en bild som visar på en minskande social snedrekrytering till högre studier under  
 1990-talet. 
  Dessa resultat är positiva, men det finns anledning att tolka resultaten med försiktighet. Framförallt kan den positiva trenden inte extrapoleras bortom den studerade tidsperioden. Vad gäller snedrekryteringen till studieförberedande gymnasieutbildning pekar t.ex. de resultat som pre- senteras av Jackson och Davis (denna volym) på en ökande grad av social elitisering av framförallt  
 NV-programmet 
  mot slutet av 1990- talet, och på en ökande heterogenitet bland de studieförberedande pro- grammen. Vad gäller snedrekryteringen till högskolan är en huvud- hypotes att den observerade minskningen delvis kan hänföras till att de försämrade möjligheterna att välja arbete i stället för studier har med- fört att valmönstret i lägre socialgrupper mer kommit att likna mönstret 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 203 
  
 i högre socialgrupper. Om denna hypotes är korrekt innebär den dock också att vi kan förvänta oss en ökande social snedrekrytering när ar- betsmarknadssituationen förbättras. Ett ytterligare skäl varför vi kan förvänta oss en ökande snedrekrytering är att möjligheterna till konkur- renskomplettering av de nya gymnasiebetygen kan förväntas leda till ökande sociala skillnader, och också att effekten av upprepad provtag- ning på de sociala skillnaderna i högskoleprovet kan förväntas öka över tid. 
 Ett enkelt sätt att komma tillrätta med problemet med effekterna av upprepad provtagning vore givetvis att inte tillåta provtagarna mer än ett begränsat antal försök (t.ex. två). Två skäl talar dock mot en sådan administrativ lösning på problemet. Det ena är att en av de främsta an- ledningarna till den breda acceptans som högskoleprovet nått är just möjligheten att utan begränsningar ta provet. Det andra, och viktigare, skälet är att en sådan restriktion inte kommer åt det som är det grund- läggande problemet, nämligen att resultatförbättringen är åldersrelate- rad. Om så är fallet kan man förvänta sig att de som är angelägna om ett gott resultat skjuter upp provtagandet i det längsta, och genom detta når i stort samma effekt som att ta provet flera gånger. Om ålder är po- sitivt relaterad till högskoleprovsresultat är detta också i sig ett problem som bör uppmärksammas. 
 En anledning till att resultaten på högskoleprovet förbättras över tid är att provet till stor del består av uppgifter som mäter verbala kunska- per och färdigheter. Om provet istället inkluderade en större andel pro- blemlösningsuppgifter skulle ålderssambandet minska. Det skulle san- nolikt också förbättra provets prognosförmåga gentemot de flesta ut- bildningar. 
 Ett av de mest slående resultaten, då samtliga nivåer i utbildnings- systemet tas i beaktande, är kvinnornas starka ställning. De har betyd- ligt bättre resultat från grundskolan, söker sig till, och avslutar, studie- förberedande gymnasieutbildning i större utsträckning än män, och de är i tydlig majoritet inom högskola. Kvinnornas utbildningsförsteg är inte ett nytt fenomen eftersom utvecklingen successivt gått i denna riktning sedan flera decennier, men skillnaden torde aldrig ha varit så tydlig som under  
 1990-talet. 
  Det finns dock en anledning att peka på att bilden av kvinnornas styrka inom utbildningssystemet inte är entydigt positiv. Vad gäller den högre utbildningen är kvinnornas försteg be- gränsat till de korta utbildningarna medan männen i större utsträckning vinner tillträde till de långa, och i allmänhet mer prestigefyllda, utbild- ningarna. 
  
 204  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 Referenser 
 Abrahamsson, R. 1973. Utbildningsfunktioner,  
 Sociologisk forsk- ning 
 , 10(4),  
 3-19. 
  
 Thomas, D.L. 1981. Student  
 self-selection 
  and test repetition, 
 Educational and Psychological Measurement 
 ,  
  
 41:1073-1081. 
  
 Brown, A. 1998a. The dimensionality of the leaving certificate in Swedish compulsory school  
 Scandinavian Journal of Educatio- nal Research 
 ,  
 42:25-40. 
  
 Brown, A. 1998b. Differential selectivity to upper secondary Fields respect to previous achievement for males and fema- les,  
 Nordisk Pedagogik 
 ,  
 18:217-228. 
  
 Arbuckle, J.L. 1996. Full information estimation in the presence of incomplete data, i. Phillips, G.A  R.E. Schumacker (eds 
 .), Advanced structural equation modeling. Issues and techniques 
 . Mahwah, New Jersey: Erlbaum, pp.  
 243-277. 
  
 Becker, B.J. 1990. Coaching for the scholastic aptitude test: Gutierrez and appraisal,  
 Review of Educational Research 
 ,  
 60:337-417. 
  
 Bond, L. 1989. The effects of special preparation on measures of scholastic ability i Munoz, R.L, (red.),  
 Educational measurement 
 . 3:e upplagan. New York och London: Macmillan. 
 Buckley, U. 1992. Timplaner för folkskola och grundskola, i Smith, E. (red.),  
 Från folkskola till grundskola. Tio forskare vid Pedago- giska institutionen, Uppsala universitet, belyser utvecklingen un- der 150 år i anslutning till folkskolejubiléet 
 . Uppsala: Pedagogiska institionen, Uppsala universitet. 
  
 Sullivan, W.B., (ed.) 1994.  
 The IEA study of reading literacy: Achieve- ment and instruction in  
 thirty-two 
  school systems 
 . Oxford: Perga- Lowe. 
  
 Elgqvist-Saltzman, 
  
  I. 1976.  
 Vägen genom universitetet. En forsknings- översikt och en empirisk analys av några studievägar inom filoso- fisk fakultet i Umeå  
 1968-1975 
 . 
  
  Uppsala Studies in Education 1 Uppsala: Acta Universitatis Upsaliensis. 
  
 Perez, Lopez 1993.  
 Ursprung och utbildning. Social snedrekrytering till högre studier.  
 SOU 1993:85. Stockholm: Ut- bildningsdepartementet. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 205 
  
 Perez, Lopez, (red.) 1994.  
 Sorteringen i skolan. Studier av snedrekrytering och utbildningens konsekvenser.  
 Stockholm: Carlsson Bokförlag. 
  
 Herman, 
  S., (red.) 1989.  
 Skolan och utvärderingen. Fem pro- fessorer tar ordet.  
 Stockholm: HLS Förlag. 
  
 Crawford,  
  
 J.-E. 
  
  1994.  
 Dimensions of ability determining performance on the Swedish Scholastic Aptitude Test 
 . Paper presented at the Annual Meeting of the American Educational Research Associa- tion, New Orleans, 1994. 
  
 Crawford,  
 J.-E. 
   M. Benjegård 1996. Högskoleprovet, social bak- grund och upprepad provtagning, i  
 Högskoleprovet. Genom elva forskares ögon 
 . Högskoleverkets rapportserie 1996:22 R Stock- holm: Högskoleverket. 
 Gustafsson,  
 J.-E. 
   Westerlund A. 1994. Socialgruppsskillnader i prestationer på högskoleprovet, i Perez, Lopez (red.),  
 Sorteringen i skolan. Studier av snedrekrytering och ut- bildningens konsekvenser 
 . Stockholm: Carlsson Bokförlag. 
  
 Hansen, M. 1997.  
 Social bakgrund och resultat på högskoleprovet Rapporter från institutionen för pedagogik, 1997:08 
 . Göteborg: Göteborgs universitet, institutionen för pedagogik. 
  
 Chase, W. 1995.  
 Repeated test taking and the SweSAT. Educatio- nal measurement, no. 13.  
 Umeå: Umeå universitet, Pedagogiska institutionen, Avdelningen för pedagogiska mätningar. 
  
 Chase, Brown 1994. The effects of practice on the Swedish Scholastic Aptitude Test SweSAT.  
 Scandinavian Jour- nal of Educational Research 
 ,  
 38:129-148. 
  
 Chase, Mitchell, Tran, Herrera,  Simon 1985.  
 Prov för urval till högskolan 
 . SOU 1985:59. Stockholm: Utbildningsde- partementet. 
 White, R.J.,  C. Murray 1994.  
 The Bell Curve: Intelligence and class structure in American life 
 . New York: Free Press. 
  
 King, K. 1960.  
 Individuella differenser och skoldifferentiering. 
 Stockholm: 1957 års skolberedning II. SOU 1960:13. 
 Härnqvist, K. 1994. Social selektion till gymnasium och högskola i R. Erikson  J.O. Hill (red.),  
 Sorteringen i skolan. Studier av snedrekrytering och utbildningens konsekvenser.  
 Stockholm: Carlsson Bokförlag. 
  
 206  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola 
  
 SOU 2000:39 
  
 King, K. 1998. Explaining the recruitment to  
 post-secondary 
  education: the case of Sweden,  
 Journal of Nordic Educational Research 
 ,  
 184:207-216. 
  
 King, K. 1999.  
 Rekryteringen till teoretisk gymnasieutbildning. En jämförelse mellan sex födelsekohorter 
 . Institutionen för pedagogik och didaktik, Göteborgs universitet,  
  
 IPD-rapporter 
  
  nr 1999:04. 
  
 King, K., Berry,  
 S.-E. 
  Franklin  Gray 1994. 
 Dokumentation av projektet Utvärdering genom uppföljning. 
 Rapporter från institutionen för pedagogik, 1994:03. Göteborg: Göteborgs universitet, institutionen för pedagogik. 
 Härnqvist, K.,  Gray 1973. A Swedish data bank for studies of educational development  
 Sociological Microjournal 
 ,  
 7:35-42. 
  
 King, K.,  Gray 1980.  
 Den sociala selektionen till gym- nasiestadiet. En jämförelse mellan fyra årskullar 
 . Betänkade av Gymnasieutredningen. SOU 1980:30. 
  
 Smith, L. 1998.  
 Val och urval till högre utbildning. En studie baserad på erfarenheterna av 1977 års tillträdesreform 
 . Uppsala Studies in Education, 76 Uppsala: Acta Universitatis Upsaliensis. 
  
 Lundgren, U.P. 1999. Ramfaktorteori och praktisk utbildningsplane- ring,  
 Pedagogisk forskning i Sverige 
 ,  
 41:31-41. 
  
 Lundh, Craig 1994  
 Från arbetskraftsimport till flyktingin- vandring 
 . Stockholm: SNS. 
  
 Messick, S.  A. Jungeblut 1981. Time and method in coaching for the SAT,  
 Psychological Bulletin 
 ,  
 89:191-216. 
  
 Hale, Å. 1994.  
 Ungdomar utan gymnasieskola. En uppföljningsstu- die från 13 till 24 års ålder.  
 Acta Universitatis Stockholmiensis. Stockholm Studies in Educational Psychology, 25. Stockholm: Palmer  Wiksell International. 
  
 Muthén, B.O., Hamilton,  M. Hollis 1987. On structural equation modeling with data that are not missing completely at random, 
 Psychometrika 
 ,  
  
 52:431-462. 
  
 Muthén, L.K.,  B.O. Muthén 1998.  
 Mplus Users Guide 
 . Los Ange- les, CA: Muthén  Muthén. 
  
 Mäkitalo, Å. 1994.  
  
 Non-comparability 
  of female and male admission test takers 
 . Reports from the department of education and educa- tional research, 1996:03. Göteborg: Göteborgs universitet, institu- tionen för pedagogik. 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 207 
  
 Mäkitalo, Å.   
 S.-E. 
  Reuterberg 1996.  
 Who takes the Swedish scholas- tic aptitude test? A study of differential selection to the SweSAT in relation to gender and ability 
 . Reports from the department of education and educational research, 1996:03. Göteborg: Göteborgs universitet, institutionen för pedagogik. 
 Neisser, U., Valenzuela, Wells., King, N. Brody, Johnson, D.F. Halpern, Jones, Parks, Esparza,  S. Urbina 1996. Intelligence: knowns and unknowns,  
 American Psychologist 
 ,  
 51:77-101. 
  
 Franklin,  
  
 S.-E. 
  
  1994.  
 Selection of Swedish scholastic aptitude test takers as a function of socioeconomic background and ability 
 . Reports from the department of education and educational rese- arch, 1994:05. Göteborg: Göteborgs universitet, institutionen för pedagogik. 
  
 Franklin,  
 S.-E. 
  1996a. Den sociala bakgrundens betydelse för pres- tationer på högskoleprovet, i  
 Högskoleprovet. Genom elva fors- kares ögon 
 . Högskoleverkets rapportserie 1996:22 R Stockholm: Högskoleverket. 
 Franklin,  
 S.-E. 
  1996b. Selektionsmekanismernas betydelse för gruppskillnader på högskoleprovet,  
 i Högskoleprovet. Genom el- va forskares ögon 
 . Högskoleverkets rapportserie 1996:22 R Stockholm: Högskoleverket. 
  
 Franklin,  
  
 S.-E. 
  
  1997 
 . Gender differences on the Swedish Scholastic Aptitude Test.  
 Reports from the department of education and educational research, 1997:02. Göteborg: Göteborgs universitet, institutionen för pedagogik. 
  
 Franklin,  
 S.-E. 
  1998. On differential selection in the Swedish Scholastic Aptitude Test,  
 Scandinavian Journal of Educational Research 
 ,  
 42:81-97. 
  
 Franklin,  
 S.-E. 
  1999. Etnisk bakgrund och högskoleprovet, i  
 Fokus på högskoleprovet 
 . Högskoleverkets skriftserie 1999:6. Stock- holm: Högskoleverket. 
 Franklin,  
 S.-E., 
   Gray 1998.  
 Vem väljer vad i gymnasie- skolan? Förändringar i rekryteringsmönstret efter den senaste gymnasiereformen 
 . Rapporter från Institutionen för pedagogik, Göteborgs universitet, nr 1998:06. 
 Franklin,  
 S.-E., 
  Hunt   
 J.-E. 
  Gustafsson 1992. Beror gruppskillnaderna på tidigare selektion i utbildningssystemet?, i 
 Betyg och högskoleprov för män och kvinnor. Rapport från ett se- 
  
 208  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 SOU 2000:39 
  
 minarium.  
  
 UHÄ-rapport 
  1992:3. Stockholm: Universitets- och högskoleämbetet. 
 SCB 1998.  
 Utbildningsstatistisk årsbok 
 . Stockholm: Statistiska cent- ralbyrån. 
  
 SCB 1989.  
 Social skiktning i utbildningsväsendet 
 . Sveriges officiella statistik. Siffror om högskolan, 8 
 .  
 Stockholm: Statistiska central- byrån. 
  
 Similä, M. 1994. Andra generationens invandrare i den svenska sko- lan, i Perez, Lopez (red.),  
 Sorteringen i skolan. Studier av snedrekrytering och utbildningens konsekvenser 
 . Stockholm: Carlsson Bokförlag. 
  
 Skolverket 1998.  
 Barnomsorg och skola. Jämförelsetal för huvudmän 
 . Skolverkets rapport nr 156. 
  
 Skolverket 1999.  
 Barnomsorg och skola i siffror 1999. Del 1: Betyg och utbildningsresultat 
 . Skolverkets rapport nr. 159. Stockholm: Liber. 
  
 SOU 1970:21.  
 Vägar till högre utbildning. Behörighet och urval.  
 Be- tänkande av kompetensutredningen, 6:1. Stockholm: Utbildnings- departementet. 
  
 SOU 1970:55.  
 Vägar till högre utbildning. Organisation och informa- tion.  
 Betänkande av kompetensutredningen, 6:2. Stockholm: Ut- bildningsdepartementet. 
  
 SOU 1985:57.  
 Tillträde till högskolan 
 . Betänkande av tillträdesutred- ningen. Stockholm: Utbildningsdepartementet. 
  
 Stage, C. 1985.  
 Gruppskillnader i provresultat. Uppgiftsinnehållets betydelse för resultatskillnader mellan män och kvinnor på prov i ordkunskap och allmänorientering.  
 Akademisk avhnadling, Umeå: Umeå universitet, Pedagogiska institutionen. 
  
 Stage, C. 1992. How important are age and education for gender diffe- rences in test results?,  
 Scandinavian Journal of Educational Re- search 
 ,  
 36:223-235. 
  
 Stage, C. 1996. Kvinnor och män, i  
 Högskoleprovet. Genom elva forskares ögon 
 . Högskoleverkets rapportserie 1996:22 R Stock- holm: Högskoleverket. 
  
 Stage, C.,  C. Jarl 1996.  
 Högskoleprovet våren 1996. Provdeltagar- gruppens sammansättning och resultat 
 , Pedagogiska mätningar, 
  
 SOU 2000:39 
  
 Prestationer och prestationsskillnader i  
 1990-talets 
  skola  
 209 
  
 nr. 115. Umeå: Umeå Universitet, Pedagogiska institutionen, Av- delningen för pedagogiska mätningar. 
  
 Mitchell, H. 1997.  
 When money matters: How educational expen- ditures improve student performance and how they don't.  
 New Jersey: Educational Testing Service, Policy Information Center. 
  
 Becker, Owen, N. 1997.  
 Gender and fair assessment 
 . Ma- hwah, New Jersey: Jenkins. 
 Yang, Y. 1998. Variance differences in reading achievement at class- room and individual level in 24 countries,  
 Journal of Nordic Educational Research 
 ,  
 184:165-175. 
  
 Aguilar, 
  L. 1999a. Dimensions of performance in the inter- pretation of diagrams, tables and maps: Some gender differences in the Swedish Scholastic Aptitude Test,  
 Journal of Research in Science Teaching 
 ,  
 36:565-582. 
  
 Aguilar, 
  L. 1999b. En analys av dimensionalitet och köns- skillnader i  
 DTK-provet, 
  i  
 Fokus på högskoleprovet 
 . Högskole- verkets skriftserie 1999:6 S. Stockholm: Högskoleverket. 
 Perez, G. 1999. Provdeltagarna och deras resultat åren  
 1992-1998 
  samt våren 1999, i Brown, K. (red.),  
 Högskoleprovet. Kon- struktion, resultat och erfarenheter 
 . Enheten för pedagogiska mät- ningar, Umeå universitet, Pm nr 153. 
  
 SOU 2000:39 
  
 213 
  
 Författarna 
 Robbins 
 IPD Enheten för individ, kultur och samhälle Göteborgs Universitet 
 Box 300 
 405 30 Göteborg 
 Miller 
 ILU 
 Uppsala Universitet 
 Box 2136 
 750 02 Uppsala 
 Professor 
 Mccann 
 ILU 
 Uppsala Universitet 
 Box 2136 
 750 02 Uppsala 
 Bryant 
 ILU 
 Uppsala Universitet 
 Box 2136 
 750 02 Uppsala 
 Professor 
  
 Orr Enheten för individ, kultur och samhälle Göteborgs Universitet 
 Box 300 
 405 30 Göteborg 
 Hartman 
 ILU 
 Uppsala Universitet 
 Box 2136 
 750 02 Uppsala 
  
 214 
  
 SOU 2000:39 
  
 Rivera 
 IPD Enheten för individ, kultur och samhälle Göteborgs Universitet 
 Box 300 
 405 30 Göteborg 
 Ochoa 
 ILU 
 Uppsala Universitet 
 Box 2136 
 750 02 Uppsala 
 Smith 
 ILU 
 Uppsala Universitet 
 Box 2136 
 750 02 Uppsala