Bilaga 1 
 Kommittédirektivet 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Arbetstid, semester och betald ledighet 
  
 Dir. 
  
 2000:97 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 21 december 2000. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En parlamentarisk kommitté ges i uppdrag att göra en översyn av arbetstidslagen, semesterlagen och övrig ledighetslagstiftning. Representanter för arbetsmarknadens parter knyts till kommittén. 
 Kommittén skall lämna förslag till en ny arbetstidsreglering som ger den enskilda arbetstagaren ett större inflytande över arbetsti- dens förläggning men samtidigt ger en god flexibilitet i produktio- nen. 
 Kommittén skall även se över genomförandet av EG:s arbets- tidsdirektiv och föreslå ett tydligare genomförande av direktivet i svensk lag. Vidare skall kommittén pröva olika vägar till förkort- ning av arbetstiden och ge förslag på hur dessa skulle kunna genomföras. I detta sammanhang skall även regleringen av över- tidsarbete ses över. 
 Kommittén skall lämna förslag till en ändring av semesterlagen som ger arbetstagaren rätt att ta ut semester överstigande fyra veckor och sparad semester som del av dag. Semesterlagen skall också ses över i förenklingssyfte, framför allt med målet att göra lagen lättare att tillämpa för små företag. 
 Vidare skall kommittén pröva möjligheten att i förenklingssyfte, framför allt för små företag, slå samman eller samordna utform- ningen av arbetstidslagen, semesterlagen och övriga ledighetslagar. 
 Kommittén skall bedöma konsekvenserna av sina förslag för de offentliga finanserna och samhällsekonomin. Även de företagseko- nomiska konsekvenserna skall belysas, särskilt för små företag. Vidare skall förslagens konsekvenser för jämställdheten, arbets- miljön, arbetsorganisationen och arbetstagarnas hälsa liksom till- gången av arbetskraft analyseras. 
 259 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bakgrund 
 Arbetsmarknaden och arbetslivet genomgick genomgripande för- ändringar under  
 1990-talet. 
  Sverige gick från full sysselsättning till massarbetslöshet. Nu är situationen en annan. Sysselsättningen ökar och arbetslösheten minskar snabbt. Men samtidigt ökar sjuk- skrivningarna och antalet anmälda arbetsskador. Det föränderliga arbetslivet med nya typer av arbeten, anställningsformer och sätt att organisera arbetet gör att också nya typer av arbetsmiljöpro- blem uppstår vid sidan av de traditionella. Kraftiga besparingar och rationaliseringar inom många verksamheter har också bidragit till arbetsmiljöproblemen. 
 En av de mest uppmärksammade arbetsmiljöfrågorna på senare tid är den ökade stressen och hetsen i arbetslivet. Arbetstidens längd och förläggning har stor betydelse för arbetstagarna. Forsk- ningen visar att ett ökat inflytande över arbetstiden för individen kan bidra till att minska stressen och därmed motverka olika for- mer av stressrelaterade sjukdomar. Även i ett bredare perspektiv måste effektivitet och flexibilitet i produktionen kunna kombineras med ett ökat inflytande för den enskilda arbetstagaren. Detta är väsentligt för att individen skall få ett större inflytande över sin vardag och för att skapa bättre förutsättningar för ett utvecklande arbete och ett mer jämställt samhälle. 
 Individens inflytande behöver stärkas när det gäller såväl arbets- tidens förläggning som dess längd. Vissa arbetstagare vill kunna minska sin arbetstid medan andra som arbetar deltid vill kunna öka sin. Traditionellt har en del av välståndsökningen i samhället tagits ut i form av förkortad arbetstid. Ett sådant intresse finns även i dag, vilket bland annat återspeglas i fackliga krav. De kostnader som är förknippade med en arbetstidsförkortning måste emellertid alltid vägas in. 
 Lagstiftningen i fråga om arbetstid, semester och annan ledighet behöver också ses över av andra skäl. Ett viktigt skäl är behovet av förenklad lagstiftning i syfte att göra regelverket lättare att tillämpa, inte minst för små företag. I budgetpropositionen för 2001 aviserar regeringen att förberedelser inletts för en genomgri- pande översyn av semesterlagen. Vidare behöver genomförandet av Rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (EG:s arbetstidsdirektiv) ses över. 
 I oktober 2000 lämnade de tre fackliga centralorganisationerna LO, TCO och SACO till regeringen ett gemensamt förslag till för- 
 260 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 1 
  
 ändringar av regleringen på arbetstidsområdet. Förslaget var delvis baserat på de separata förslag som LO och TCO hade presenterat under våren 2000. I korthet hade LO föreslagit att arbetstagarna skall ges rätt till ytterligare fem dagars betald ledighet genom en ändring av semesterlagen medan TCO hade föreslagit att veckoar- betstiden skall förkortas till 37,5 timmar i utbyte mot att arbetsgi- varen ges större frihet i förläggningen av arbetstiden. 
 Det gemensamma förslaget från de fackliga centralorganisatio- nerna syftar till att åstadkomma en minskad arbetstid och samtidigt ge arbetstagarna ett ökat inflytande över arbetstidens förläggning. Enligt förslaget skall ytterligare fem dagars betald ledighet införas i lag. Dessa dagar skall arbetstagaren kunna ta ut även på annat sätt än som hela dagar. Även semester överstigande fyra veckor skall kunna disponeras på samma sätt. Arbetsgivarens kostnader för de första två dagarna av den nya ledigheten skall enligt förslaget kompenseras genom sänkta arbetsgivaravgifter, medan de återstå- ende tre dagarna skall finansieras ur löneutrymmet. 
 Det faktum att förslaget har lämnats av de tre fackliga centralor- ganisationerna visar att det har en bred förankring och särskild tyngd. 
 Fördelarna och nackdelarna med en arbetstidsförkortning har under många år förts fram i samhällsdebatten. I mars 2000 lämnade Regeringskansliets arbetsgupp för arbetstidsfrågor med represen- tanter från Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet till regeringen rapporten Kortare arbetstid – för och emot. I rapporten redogör arbetsgruppen för diskussionen om förkortad arbetstid och analyserar förutsättningarna för och konsekvenserna av olika arbetstidsförändringar. 
 Det finns många olika exempel på goda arbetstidslösningar via avtal. En reformering av lagstiftningen får inte förhindra arbets- marknadens parter att bygga vidare på de avtalslösningar som redan kommit till stånd. 
 Tidigare utredningar och arbetsgrupper 
 Arbetstidslagstiftningen har utretts flera gånger de senaste femton åren. Utredningsförslagen har dock endast lett till begränsade ändringar i lagstiftningen. Ett skäl till detta är olika uppfattningar i samhället såväl politiskt som mellan arbetsmarknadens parter kring arbetstidsfrågan och hur den bör hanteras. Arbetstidsfrågan är 
 261 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:58 
  
 mångfacetterad och rör arbetstidens längd och förläggning, flexibi- liteten i uttaget av arbetstid under dygnet, veckan, året eller till och med konjunkturcykeln och inflytandet över hur arbetstiden bestäms. Skillnaderna i uppfattning avser inte enbart materiella frå- gor utan också huruvida förändringar bör genomföras via ändrad lagstiftning eller om frågan helt bör hanteras av arbetsmarknadens parter. 
 Den materiella förändring som senast har genomförts i arbets- tidslagen är den regel som infördes 1996 till följd av EG:s arbets- tidsdirektiv. Regeln säger att avvikelser från lagen får göras endast under förutsättning att de inte innebär mindre förmånliga regler för arbetstagaren än vad som följer av  
 EG-direktivet. 
  
 Sedan mitten av  
 1980-talet 
  har följande utredningar genomförts på arbetstidsområdet. 
 1987 års arbetstidskommitté 
 1987 års arbetstidskommitté hade i uppgift att analysera konse- kvenserna av olika arbetstidsformer och arbetstidsmönster (dir. 1987:23). 
 Kommittén drog i sitt betänkande Arbetstid och välfärd (SOU 1989:53) den generella slutsatsen att en förkortning av arbetstiden inte är ett effektivt medel för att minska arbetslösheten. Enligt kommitténs bedömning fanns det inte utrymme för generella arbetstidsförkortningar fram till mitten av  
 1990-talet. 
  I stället efterlyste kommittén en arbetstidspolitik som tar hänsyn till små- barnsfamiljers situation, gagnar jämställdheten, beaktar skydds- och hälsoaspekter, tillgodoser kraven på rättvisa mellan olika yrken och avtalsområden, beaktar produktionens förutsättningar och underlättar den enskildes möjlighet att välja arbetstid och variera arbetstiden över livet. 
 En ny norm för heltidsarbete behövdes enligt kommittén. Genom att beräkna arbetstiden över hela året skulle en rad fördelar kunna uppnås. En årsarbetstidsnorm skulle ge möjlighet till flexibla lösningar och skapa förutsättningar att ta ut arbetstidsförkort- ningar i framtiden på ett sätt som kan anpassas till olika önskemål. Kommittén föreslog att möjligheterna att övergå till årsarbetstid borde utredas. 
 262 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 1 
  
 Årsarbetstid 
 En särskild utredare tillkallades 1991 för att undersöka om mer flexibla regler för arbetstid och semester borde införas i svensk lag- stiftning (dir. 1991:7). Utredningen om mer flexibla regler för arbetstid och semester föreslog i betänkandet Årsarbetstid (SOU 1992:7) en gemensam lag om arbetstid och semester. Enligt försla- get skulle den lagstadgade  
 40-timmarsveckan 
  omvandlas till en års- arbetstid där även semestern skulle ingå. På arbetsplatser som har kollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor skulle arbetstidslagens regler om arbetstidens förläggning slopas. På arbetsplatser som saknar kollektivavtal skulle arbetstidslagens nuvarande regler om förläggningen av arbetstiden behållas. Reglerna om ordinarie veckoarbetstid föreslogs dock kunna frångås genom personliga avtal. 
 I budgetpropositionen 1993 (prop. 1992/93:100, bil. 11) gjorde den dåvarande arbetsmarknadsministern bedömningen att utred- ningens förslag i väsentliga avseenden stred mot det då föreliggande förslaget till  
 EG-direktiv 
  på arbetstidsområdet. 
 1995 års arbetstidskommitté 
 Europeiska unionens råd antog den 23 november 1993 EG:s arbetstidsdirektiv. Direktivet skulle införlivas i medlemsstaternas lagstiftning inom tre år efter antagandet, det vill säga senast den 23 november 1996. Direktivet omfattar regler om dygnsvila, raster, veckovila, veckoarbetstidens längd samt semester. Vidare regleras nattarbete, skiftarbete och tempoarbete. Veckoarbetstiden får enligt direktivet uppgå till högst 48 timmar i veckan inklusive övertid. 
 En arbetsgrupp inom Arbetsmarknadsdepartementet presente- rade 1994 i rapporten EG:s arbetstidsdirektiv (Ds 1994:74) en genomgång av direktivets bestämmelser i jämförelse med arbets- tidslagen. Arbetsgruppen ansåg att det krävdes en fördjupad utvär- dering av direktivets konsekvenser för det svenska regelsystemet på arbetstidsområdet. 
 År 1995 tillkallades därför en parlamentarisk kommitté för att utreda konsekvenserna av EG:s arbetstidsdirektiv för det svenska regelsystemet på arbetstidsområdet (dir 1995:6). Kommittén gavs också i uppdrag att analysera de långsiktiga konsekvenserna av 
 263 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:58 
  
 alternativa arbetstidsförkortningar samt att undersöka på vilket sätt flexibla arbetstidsregler kan införas i svensk lagstiftning. 
 I delbetänkandet EG:s arbetstidsdirektiv och dess konsekvenser för det svenska regelsystemet (SOU 1995:92) gjorde kommittén bedömningen att den svenska arbetstidslagen ger ett väl så högt skyddsvärde för arbetstagaren som  
 EG-direktivet. 
  Enligt kommit- tén gjorde dock  
 EG-direktivet 
  det nödvändigt att begränsa lagens dispositivitet, det vill säga möjligheten att sluta kollektivavtal med regler som ersätter lagens. Annars skulle avtalen riskera att ge ett lägre skyddsvärde än vad  
 EG-direktivet 
  kräver. I avvaktan på kom- mitténs slutbetänkande föreslog kommittén en ändring i arbets- tidslagen med innebörden att avvikelser från lagen får göras endast under förutsättning att de inte innebär mindre förmånliga regler för arbetstagaren än vad som följer av  
 EG-direktivet. 
  Förslaget genomfördes och trädde i kraft den 23 november 1996. 
 Kommittén lämnade i slutbetänkandet Arbetstid – längd för- läggning och inflytande (SOU 1996:145) förslag till en ny arbets- tidslag samt ändringar av semesterlagen och föräldraledighetslagen. I förslaget till ny arbetstidslag inarbetades  
 EG-direktivets 
  regler, om till exempel rast, dygnsvila och maximal total arbetstid på 48 timmar per vecka inklusive övertid. Arbetstidslagens nattarbetsför- bud slopades enligt förslaget. 
 Kommittén föreslog nya bestämmelser om arbetsgivarens skyldighet att ta hänsyn till arbetstagarens önskemål och behov i fråga om bland annat möjligheten att förena arbete med familjeliv och socialt liv i övrigt. Arbetstagaren skall enligt förslaget ha rätt att få sina önskemål om arbetstidens längd och förläggning prövade av arbetsgivaren. 
 Arbetsmarknadens parter uppmanas i förslaget att sluta kollek- tivavtal om arbetstidens omfattning och förläggning. Förslaget ger möjlighet till avvikelser från lagens regler genom kollektivavtal, men anger inte på vilken nivå avtalet skall träffas. Enligt dagens arbetstidslag krävs ett kollektivavtal på central nivå för att avvikel- ser från lagen skall vara tillåtna. 
 Kommittén föreslog att sambandet mellan arbetstidslagen och arbetsmiljölagen skall göras tydligare. Vidare föreslog man att arbetstidsregleringen skall vara civilrättslig i stället för offentlig- rättslig, vilket innebär att myndighetstillsynen av lagens tillämp- ning slopas. 
 264 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 1 
  
 När det gäller semesterlagen föreslog kommittén att semester överstigande fyra veckor skall kunna tas ut på annat sätt än som hela dagar. 
 I föräldraledighetslagen föreslogs en ändring som ger arbetstaga- ren ökat inflytande över förläggningen av föräldraledighet som tas ut som förkortad arbetstid. I propositionen Föräldraförsäkring och föräldraledighet (prop. 2000/01:44) som nyligen lämnades till riks- dagen föreslår regeringen sådana förändringar. 
 När det gäller arbetstidsförkortning drog kommittén slutsatsen att en arbetstidsförkortning inte kan förordas av sysselsättningsskäl men att det finns välfärdsargument som talar för en kortare arbets- tid. Kommitténs föreslog inte någon lagstadgad förkortning av den ordinarie arbetstiden, utan framhöll att kollektiva arbetstidsför- kortningar bäst regleras i avtal mellan arbetsmarknadens parter. 
 Arbetstidsgruppen 
 I regeringsförklaringen efter 1998 års val uppmärksammades beho- vet av att ytterligare fördjupa underlaget i arbetstidsfrågor. Därför tillsattes i januari 1999 en arbetsgrupp inom Regeringskansliet med representanter för regeringspartiet Socialdemokraterna och samar- betspartierna Miljöpartiet och Vänsterpartiet. 
 Arbetsgruppens uppdrag var att fördjupa underlaget i arbets- tidsfrågor för kommande politiska ställningstaganden genom att analysera förutsättningarna för och konsekvenserna av olika arbetstidsförändringar samt ge förslag till hur arbetet med arbets- tidsfrågan bör bedrivas vidare. Däremot hade gruppen inte i upp- drag att lämna förslag på lösningar. 
 I rapporten Kortare arbetstid – för och emot (Ds 2000:22) beskriver arbetsgruppen ett antal olika metoder för hur arbetsti- derna kan förändras. Om arbetstiden förkortas medför det enligt gruppen en rad konsekvenser, såväl positiva som negativa. Bland de positiva kan nämnas mer tid för familj, fritidssysslor, vila och åter- hämtning. En arbetstidsförkortning skulle också kunna förbättra förutsättningarna för en ökad jämställdhet. 
 Den främsta negativa effekten av en arbetstidsförkortning är enligt gruppen att den minskar arbetskraftsutbudet och försvagar den ekonomiska tillväxten i förhållande till vad som annars skulle ha gällt. Arbetsgruppen för en diskussion om hur detta försvårar finansieringen av vård, skola, omsorg och annan offentlig verksam- 
 265 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:58 
  
 het samt leder till lägre pensioner. Gruppen pekar däremot också på vissa möjligheter att dämpa dessa negativa effekter och att sättet på vilken en arbetstidsförkortning genomförs har stor betydelse. 
 I rapporten konstateras att värdet av en arbetstidsförkortning alltid måste vägas mot behovet av andra reformer och att hänsyn måste tas till de samhällsekonomiska kostnaderna av en arbets- tidsförkortning. Gruppen lyfter särskilt fram diskussionen om de långsiktiga konsekvenserna av en arbetstidsförkortning för finansi- eringen av den offentliga verksamheten. Arbetsgruppens rapport har remissbehandlats. 
 1986 års semesterkommitté 
 Parallellt med 1987 års arbetstidskommitté utredde 1986 års semesterkommitté (dir. 1985:4) hur en utjämning kan åstadkom- mas mellan olika gruppers semestervillkor, både vad gäller semes- terns längd och inflytande över semesterns förläggning. I betän- kandet Om semester (SOU 1988:54) redovisade kommittén hur semestervillkoren varierar mellan olika avtalsområden och grupper av anställda. Kommittén beräknade kostnaderna för olika förläng- ningar av semestern. Förutom semesterns längd berördes frågor om sparande av semester och inflytande över semesterns förlägg- ning. 
 Utredningen om ledighetslagstiftningen 
 I mitten av  
 1990-talet 
  genomfördes en allmän översyn av ledig- hetslagstiftningen (dir. 1992:98). Utredningen om ledighetslag- stiftningen lämnade i betänkandet Ledighetslagstiftningen – en översyn (SOU 1994:41) förslag till en ny studieledighetslag och en ny föräldraledighetslag samt ändringar i bland annat semesterlagen. 
 Baserat på utredningens förslag infördes 1995 en ny föräldrale- dighetslag. 
 266 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 1 
  
 Uppdraget 
 En parlamentarisk kommitté ges i uppdrag att genomföra en över- syn av arbetstidslagen, semesterlagen och övrig ledighetslagstift- ning. Representanter för arbetsmarknadens parter knyts till kom- mittén. 
 Arbetstidslagen 
 Kommittén skall med betänkandena från 1995 års arbetstidskom- mitté och därpå lämnade remissynpunkter som underlag lämna för- slag till en ny arbetstidsreglering. De olika förslagen från de fack- liga huvudorganisationerna skall i detta hänseende övervägas. Utgångspunkt för arbetet skall vara arbetstidslagens karaktär av skyddslagstiftning. 
 Förslaget skall ge den enskilda arbetstagaren ett större inflytande än i dag över arbetstidens förläggning men samtidigt ge en god flexibilitet i produktionen. Kollektivavtalets väsentliga roll för att anpassa regelverket till förhållandena i det enskilda fallet skall bely- sas i förslaget. 
 Kommittén skall även se över genomförandet av EG:s arbets- tidsdirektiv och föreslå ett tydligare genomförande av direktivet i svensk lag. Kommittén skall analysera eventuella konsekvenser för utformningen av svensk lagstiftning till följd av  
 EG-domstolens 
  dom av den 3 oktober 2000 i mål  
 C-303/98 
  om bland annat begreppet arbetstid  
 (SIMAP-målet). 
  
 Arbetstidens längd 
 Kommittén skall med Arbetstidsgruppens rapport Kortare arbets- tid – för och emot (Ds 2000:22) som underlag pröva olika vägar till förkortning av arbetstiden och ge förslag på hur dessa skulle kunna genomföras. 
 De metoder som kommittén skall pröva är 
  
 - 
  
 en reglering som ger arbetstagare rätt till en minskning av arbetstiden i form av ledighet med lön utöver de förmåner som gäller i dag, bland annat skall ett förslag med fem lediga dagar prövas, och 
  
 267 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2002:58 
  
 - 
  
 en sänkning av högsta tillåtna ordinarie arbetstid i genomsnitt per vecka, den så kallade normalarbetstiden. 
  
 Kommittén kan även pröva andra metoder för arbetstidsförkort- ning. 
 I detta sammanhang skall kommittén analysera vilken roll regeln i dagens arbetstidslag om högsta tillåtna ordinarie arbetstid spelar för den faktiska arbetstiden. 
 I samband med analysen av arbetstidens längd skall även regler- ingen av övertidsarbete ses över. Effekterna av övertidsarbete för såväl de enskilda arbetstagarna som för företagen och samhällseko- nomin skall analyseras. 
 Kommittén skall föreslå olika möjliga finansieringsformer för de förslag den lägger samt bedöma konsekvenserna av de alternativa metoderna för arbetstidsförkortning för de offentliga finanserna och samhällsekonomin. Även de företagsekonomiska konsekven- serna av förslagen skall belysas, särskilt för små företag. Vidare skall konsekvenserna för jämställdheten, arbetsmiljön, arbetsorga- nisationen och arbetstagarnas hälsa liksom tillgången på arbetskraft analyseras. I den mån kommittén föreslår tidsplaner och ett succes- sivt genomförande av arbetstidsreformer skall dessa utformas med hänsyn till vad de samhällsekonomiska förutsättningarna medger. Kommittén skall beskriva hur näraliggande lagstiftning berörs av förslagen. 
 Det är viktigt att kommitténs förslag utformas på ett sätt som inte hindrar parterna från att bygga vidare på de avtalslösningar på arbetstidsområdet som redan finns. 
 Semesterlagen 
 Kommittén skall med betänkandena från 1995 års arbetstidskom- mitté och därpå lämnade remissynpunkter som underlag lämna för- slag till en ändring av semesterlagen som ger arbetstagaren rätt att ta ut semester överstigande fyra veckor och sparad semester som del av dag. Även i detta sammanhang skall förslagen från de fackliga huvudorganisationerna övervägas. 
 Kommittén skall föreslå förenklade regler för intjänande av betald semester. I detta sammanhang skall kommittén pröva möjligheten att slopa regeln om intjänandeår och istället låta semestern tjänas in parallellt under det aktuella semesteråret. 
 268 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittén skall i förenklingssyfte även se över reglerna för semesterlönegrundande frånvaro med bevarande av arbetstagarnas materiella förmåner. Semesterlagen skall även i övrigt ses över i för- enklingssyfte, framför allt med målet att göra lagen lättare att tillämpa för små företag. 
 Kommittén skall bedöma vilka konsekvenser förslagen om semesterlagen får för de offentliga finanserna och samhällsekono- min. Även de företagsekonomiska konsekvenserna skall belysas, särskilt för små företag. Vidare skall konsekvenserna för jämställd- heten, arbetsmiljön, arbetsorganisationen och arbetstagarnas hälsa liksom tillgången på arbetskraft analyseras. Kommittén skall beskriva hur näraliggande lagstiftning berörs av förslagen. 
 Analys av möjligheten att slå samman lagar 
 Kommittén skall pröva möjligheten att i förenklingssyfte, framför allt för små företag, slå samman eller samordna utformningen av arbetstidslagen, semesterlagen och övriga ledighetslagar. I den mån kommittén finner sammanslagning eller samordning lämplig skall kommittén föreslå hur lagstiftningen bör utformas. 
 Arbetets genomförande 
 Förslagets konsekvenser skall redovisas enligt vad som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474), varvid särskild vikt skall läggas vid att redovisa förslagens konsekvenser för små före- tags villkor. 
 Redovisning av uppdraget 
 Kommittén skall redovisa uppdraget om förläggning av semester överstigande fyra veckor och sparad semester som del av dag senast den 1 september 2001. Uppdraget om semesterlagen i övrigt samt eventuella förslag om förkortningar av och inflytandet över arbets- tiden skall redovisas senast den 1 juni 2002. Senast den 1 mars 2003 skall kommittén redovisa återstående delar av uppdraget. 
 (Näringsdepartementet) 
 269 
 Bilaga 2 
 Samhällsekonomiska effekter av en allmän arbetstidsförkortning 
 April 2002 
 Konjunkturinstitutet, Box 3116, 103 62 STOCKHOLM, 
 Tel  
 08–453 
  59 00, Harper  
 08–453 
  59 80 
 Förord 
 Konjunkturinstitutet har givits uppdraget att uppskatta makro- ekonomiska effekter av olika beräkningsalternativ avseende en kortare veckoarbetstid och en årlig ledighet. Föreliggande rapport presenterar de centrala slutsatserna från detta arbete. 
 Projektgruppen som har utarbetat rapporten har bestått av Nash, Blanchard och Jones. 
 Stockholm i april 2002 
 Kirby 
 Generaldirektör 
 Sammanfattning 
 Den parlamentariska kommittén för nya arbetstids- och semester- regler (KNAS) har givit Konjunkturinstitutet uppdraget att analy- sera de makroekonomiska effekterna av att genom lagändringar förkorta arbetstiden. De undersökta alternativen är en sänkning av veckoarbetstiden från 40 till 38 timmar under  
 2004–2007, 
  en sänk- ning av veckoarbetstiden från 40 till 35 timmar under  
 2004–2013 
  samt fem dagar förlängd ledighet under  
 2004–2007. 
  
 Ibland framhålls att en minskad arbetstid kan öka produktivite- ten, vilket kan motverka de negativa effekterna av en arbetstidsför- kortning på bl.a. den samlade produktionen och de offentliga finanserna. Det kan visserligen inte uteslutas att en lägre vecko- arbetstid liksom längre semester kan leda till att arbetstagarna blir mer utvilade och därför kan arbeta effektivare. Erfarenhetsmässigt och ur teoretisk synvinkel är det dock oklart i vilken riktning pro- duktiviteten påverkas av förkortad arbetstid eftersom det även finns faktorer som verkar i motsatt riktning. Konjunkturinstitutets analys tar därför sin utgångspunkt i att en lagstadgad arbetstidsför- kortning inte skulle ha någon långsiktig effekt på produktiviteten. 
 På kort sikt beräknas en arbetstidsförkortning leda till ett något högre antal sysselsatta personer. Den högre sysselsättningen tende- rar dock att höja timlönerna. Det är också troligt att arbetstagare genom högre timlönekrav försöker motverka att årslönen minskar i samma grad som arbetstiden förkortas. Högre löner i Sverige än i omvärlden innebär att avkastningen på kapitalinvesteringar i Sverige faller jämfört med i utlandet, vilket dämpar de inhemska investeringarna. Därtill skulle penningpolitiken stramas åt så att inte löneökningarna leder till att inflationen tar fart, vilket också dämpar tillväxten och sysselsättningen. Efter hand skulle därför sysselsättningen falla tillbaka i takt med en krympande kapitalinsats och produktion. Arbetstidsförkortningen leder därför inte till en varaktigt lägre arbetslöshet. Den långsiktiga arbetslösheten styrs i 
 275 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 stället av bl.a. förutsättningarna för löneförhandlingarna, arbets- marknads- och utbildningspolitiken samt skatte- och transfere- ringssystemen. 
 En lagstadgad förkortning av standardarbetstiden skulle leda till att också den faktiska arbetstiden sjunker men genomslaget skulle begränsas genom högre övertid och kanske även genom lägre sjuk- frånvaro. Storleken på genomslaget är dock svår att uppskatta och befintliga studier pekar på ett förhållandevis stort osäkerhetsinter- vall. Konjunkturinstitutets beräkningar baseras på antagandet att genomslaget är 80 procent, dvs. att en förkortning av standard- arbetstiden med 60 minuter minskar den faktiska arbetstiden med 48 minuter. 
 En arbetstidsförkortning beräknas på lång sikt minska kapital- användningen och produktionen i ungefär samma utsträckning som antalet arbetade timmar. Minskningen i veckoarbetstid från 40 till 38 timmar beräknas minska den faktiska arbetstiden och därmed den samlade produktionen med drygt 3,5 procent på lång sikt. En övergång från 40 till 35 timmars arbetsvecka beräknas långsiktigt minska faktisk arbetstid och därmed samlad produktion med ca 9 procent. En ökning av ledigheten med fem dagar beräknas minska produktionen med  
 1,2–1,5 
  procent på lång sikt. 
 Effekterna kan också beskrivas som att tillväxten under genom- förandeperioden, i tre av fallen  
 2004–2007, 
  skulle sjunka från cirka 1,9 procent till ca 1 procent vid förkortad veckoarbetstid samt till ca 1,5 procent vid förlängd ledighet. Innebörden är att hälften respektive en fjärdedel av den potentiella tillväxten under genomförandeperioden skulle tas ut i form av ökad ledighet. 
 Produktionsbortfallet vid en arbetstidsförkortning fördelas över hela befolkningen i form av lägre årslöner, lägre transfereringar och lägre offentlig konsumtion. Tillgänglighet och servicenivå för bl.a. skola, högre utbildning, vård och omsorg blir således lägre än vad den skulle ha blivit i annat fall, i en utsträckning som ungefär mot- svarar arbetstidsförkortningen för offentligt anställda. Ålderspen- sionerna är numera knutna till inkomstutvecklingen, vilket medför att den lägre tillväxten automatiskt leder till lägre pensioner. De lägre årslönerna och de lägre transfereringarna medför lägre privat konsumtion. Löntagarna men inte övriga befolkningsgrupper får samtidigt nytta av den lägre arbetstiden i form av mer fritid. En arbetstidsförkortning resulterar på så sätt i en viss omfördelning till nackdel för bl.a. pensionärer, arbetslösa och studerande. Om den ökade fritiden värderas med utgångspunkt i lönen efter skatt så är 
 276 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 värdet av den ökade fritiden betydligt mindre än värdet av den ute- blivna offentliga och privata konsumtionen. 
 På kort sikt dämpas även vinstläget i näringslivet. Både svenska och utländska kapitalägare bär alltså inledningsvis en del av kostna- derna för arbetstidsförkortningen. Vinsterna i svenskt näringsliv kan emellertid inte varaktigt avvika från vinstnivån i omvärlden. Därmed leder en arbetstidsförkortning på lång sikt till en motsva- rande lägre årslön medan såväl svenska som utländska kapitalägare blir skadelösa. 
 Under de närmaste årtiondena beräknas antalet personer mellan 16 och 64 år minska samtidigt som den totala befolkningen och särskilt antalet äldre ökar. Förändringen kommer att bli särskilt påtaglig om ungefär  
 7–10 
  år då de stora kohorterna från  
 1940-talet 
  träder in i pensionsåldern. Av demografiska skäl kan utvecklingen således komma att präglas av en konflikt mellan ett minskande arbetsutbud och ökande krav på pensioner, vård och omsorg. Båda trenderna följer av Sveriges åldrande befolkning. En förkortning av arbetstiden riskerar att förvärra denna konflikt. 
 277 
 Innehåll 
  
 Förord............................................................................. 
  
 273 
  
 Sammanfattning .............................................................. 
  
 275 
  
 1 
  
 Inledning................................................................. 
  
 281 
  
 2 
  
 Nya arbetstids- och semesterregler ............................. 
  
 291 
  
 2.1 
  
 Uppdraget från kommittén ................................................... 
  
 291 
  
 2.2 
  
 Standardarbetstid och faktisk arbetstid ................................ 
  
 293 
  
 2.3 
  
 Hur förändras faktisk arbetstid? ........................................... 
  
 296 
  
 2.4 
  
 Effekter på olika sektorer ...................................................... 
  
 303 
  
 3 
  
 Arbetstidens effekt på den reala timlönen och 
  
 antalet anställda....................................................... 
  
 307 
  
 3.1 
  
 Teoretiska överväganden ....................................................... 
  
 307 
  
 3.2 
  
 Den svenska lönebildningen.................................................. 
  
 308 
  
 4 
  
 Konsekvensanalys..................................................... 
  
 315 
  
 4.1 
  
 Två referensscenarier.............................................................. 
  
 315 
  
 4.2 
  
 Demografisk utveckling......................................................... 
  
 316 
  
 4.3 
  
 Den ekonomiska politiken..................................................... 
  
 322 
  
 4.4 
  
 Referensscenarierna................................................................ 
  
 324 
  
 4.5 
  
 Långsiktiga effekter av arbetstidsförkortning ...................... 
  
 333 
  
 279 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:58 
  
 4.6 
  
 Effekter av arbetstidsförkortning under 
  
 anpassningsförloppet............................................................. 
  
 339 
  
 4.7 
  
 Effekt på potentiell tillväxt ................................................... 
  
 348 
  
 4.8 
  
 Fördelningseffekter ............................................................... 
  
 349 
  
 5 
  
 Begränsningar och utvikningar ................................... 
  
 353 
  
 5.1 
  
 Några begränsningar.............................................................. 
  
 353 
  
 5.2 
  
 Hur påverkas produktiviteten?............................................. 
  
 354 
  
 5.3 
  
 Arbetstid och arbetshälsa...................................................... 
  
 356 
  
 5.4 
  
 Driftstid.................................................................................. 
  
 358 
  
 5.5 
  
 Outnyttjade resurser i ekonomin ......................................... 
  
 359 
  
 5.6 
  
 Erfarenheter från Frankrike och Tyskland .......................... 
  
 360 
  
 Referenser ....................................................................... 
  
 363 
  
 Tabellbilaga ..................................................................... 
  
 365 
  
 280 
 1 Inledning 
 Historik 
 Den normala svenska årsarbetstiden har minskat i omgångar under  
 1900-talet. 
  Mellan 1958 och 1960 minskade t.ex. den genomsnitt- liga veckoarbetstiden från 48 timmar till 45 timmar och mellan 1983 och 1988 minskade den för tvåskiftsarbetare från 40 till 38 timmar (se t.ex. Nordström Skans (2001)). Rätten till ledighet enligt Semesterlagen utvidgades dessutom 1991 från 25 till 27 dagar per år. I samband med den ekonomiska krisen  
 1991–1994 
  (den hit- tills största recessionen sedan  
 1930-talet) 
  återgick emellertid 1994 den lagstadgade årliga semesterledigheten till 25 dagar. Sedan dess har längden på den lagstadgade semestern inte ändrats. Diagram 1 antyder att den svenska medelarbetstiden per anställd i näringslivet i själva verket har ökat under 1980- och  
 1990-talet. 
 1 
  
 Ökningen i arbetstimmar tycks till stor del ha att göra med att svenska kvinnor genom en övergång från deltids- till heltidsarbete har ökat sin genomsnittliga veckoarbetstid (se diagram 2). 
  
 1  
 Wood (1998) rapporterar dessutom att Sverige skiljer sig från många andra europeiska länder i det att medelarbetstiden inom tillverkningsindustrin inte minskade under perioden  
 1985–1995. 
  
 281 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Diagram 1.  
 Arbetstid per anställd i näringslivet 
 Timmar per år 
  
 2200 
  
 2200 
  
 2000 
  
 2000 
  
 1800 
  
 1800 
  
 1600 
  
 1600 
  
 1400 
  
 1400 
  
 1200  
 60 
  
 65 
  
 70 
  
 75 
  
 80 
  
 85 
  
 90 
  
 95 
  
 00 
  
 1200 
  
 Finland 
 Frankrike 
 Norge 
 Storbritannien 
 Sverige 
  
  Tyskland 
  
 Anm 
 . Arbetstiden för Tyskland avser Västtyskland. 
  
 Källa 
 : OECD Analytical Database. 
  
 Diagram 2.  
 Faktisk medelarbetstid per vecka 
 Timmar 
  
 42 
  
 42 
  
 40 
  
 40 
  
 38 
  
 38 
  
 36 
  
 36 
  
 34 
  
 34 
  
 32 
  
 32 
  
 30 
  
 76 
  
 78 
  
 80 
  
 82 
  
 84 
  
 86 
  
 88 
  
 90 
  
 92 
  
 94 
  
 96 
  
 98 
  
 00 
  
 30 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Totalt 
  
 Anm 
 . Årsgenomsnitt enligt SCB:s arbetskraftsundersökning (AKU). De genomsnittliga värdena för 2001 avser de första tre kvartalen 2001. 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
 282 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Utvecklingen mot kortare arbetstid, som för övrigt också har präglat flertalet andra industrialiserade länder som t.ex. Frankrike och Tyskland, har sannolikt till stor del drivits av att den ekono- miska utvecklingen gjort det möjligt att uppnå en tillfredsställande levnadsstandard med en allt mindre arbetsinsats. I takt med att löntagare har blivit bättre kompenserade för utfört arbete har där- med fritiden blivit mer värdefull. Detta är alltså en s.k. inkomst- effekt som innebär att en del av en välståndsökning i ekonomin som helhet tas ut i form av en reducerad arbetstid. 
 Varför kortare arbetstid? 
 De argument som förs fram i samband med diskussioner om en förkortning av den genomsnittliga arbetstiden bottnar ofta i endera en strävan att förbättra hälsan i arbetslivet eller i en förhoppning om att en kortare arbetstid kan minska arbetslösheten. I denna rapport analyseras främst den senare frågan närmare. Utgångs- punkten för analysen är att det är tillgången på arbetstimmar i eko- nomin och produktionsteknologin som sätter gränsen för den totala produktionsvolymen på lång sikt. 
 För att en kortare arbetstid ska kunna minska antalet arbetslösa personer i ekonomin krävs att den samlade efterfrågan på arbets- timmar i ekonomin inte påverkas särskilt mycket av arbetstidens längd och att det är möjligt att öka antalet sysselsatta personer genom s.k. arbetsdelning i meningen att ett givet antal arbetstim- mar kan fördelas på flera arbetstagare. 
 2  
 Båda dessa effekter är i hög grad osäkra. För det första är det tänkbart att en arbetstidsförkort- ning i sig genom att öka kostnaden för arbete resulterar i att arbetsgivare väljer att – i den mån det är praktiskt möjligt – ersätta delar av arbetskraften med alternativa produktionsfaktorer som t.ex. kapital. Det kan heller inte uteslutas att produktionskostna- derna ökar på ett sådant sätt att efterfrågan på samtliga produk- tionsfaktorer minskar. För det andra är det troligt att fasta kostna- der för arbetskraften (dvs. kostnader som är relaterade till antalet anställda men inte till antalet arbetade timmar per anställd) ökar i 
  
 2  
 Enligt Ford (1996) är det troligt att en reducerad arbetstid leder till att efterfrågan på arbetskraft (mätt i antalet personer) ökar vid oförändrad real timlön. I en studie på svenska individdata  
 1981–1992 
  drar dock Davis (2001) slutsatsen att en arbets- tidsförkortning troligtvis inte kommer att minska den s.k. jämviktsarbetslösheten (dvs. den del av arbetslösheten som är oberoende av det rådande konjunkturläget) eftersom de reala timlönekraven stiger som en direkt följd av den kortare arbetstiden. 
 283 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 betydelse jämfört med rörliga kostnader när arbetstiden kortas. Ju mer de fasta kostnaderna ökar i förhållande till de rörliga desto tro- ligare är det att arbetsgivaren väljer att öka övertidsuttaget istället för att rekrytera ny personal. Nettoeffekten av en allmän arbets- tidsförkortning på antalet sysselsatta personer kan därför vara oklar även om timlönerna inte påverkas av arbetstidens längd. 
 3 
  
 Om timlönerna i stället justeras uppåt i samband med en kortare arbetstid (t.ex. genom att timlönen ökar exakt så mycket att årslö- nen förblir opåverkad av en arbetstidsförkortning) kommer den dämpande effekten på antalet sysselsatta personer att förstärkas. Den negativa sysselsättningseffekten kan dessutom stärkas ytterli- gare av att Riksbanken tvingas höja styrräntan (den s.k. reporän- tan) i syfte att motverka de inflationsimpulser som blir följden av de högre timlönerna. I den mån den negativa effekten av stora lönekostnadsökningar på lönsamheten i internationellt verksamma företag dämpas av en försvagning i växelkursen blir nedgången i sysselsättningen mer begränsad. Även en sådan utveckling skulle dock förr eller senare tvinga fram penningpolitiska åtstramningar, dels som en följd av att den inhemska inflationen ökar vid höga lönekostnadsökningar och dels därför att den svagare växelkursen ger upphov till en högre importerad inflation. 
 Vägar mot kortare arbetstid 
 Ett sätt att åstadkomma en arbetstidsförkortning är att minska den årliga s.k. standardarbetstiden för heltidsanställda, t.ex. via en för- ändring i den lagstadgade veckoarbetstiden eller semesterlagstift- ningen. 
 4  
 Samma effekt kan förstås erhållas genom överenskommel- ser i avtal på både lokal och central nivå mellan arbetsgivare och arbetstagare. 
 5  
 I KNAS uppdrag ligger att Arbetstids- och Semester- lagen samt övrig ledighetslagstiftning ska ses över. Förutom att ge förslag på en ny arbetstidsreglering som ger arbetstagaren ett större inflytande över arbetstidens förläggning ska kommittén undersöka 
  
 3 
  
 Det faktum att kort- och långsiktiga effekter av en redcuerad arbetstid på antalet sysselsatta personer kan förmodas skilja sig åt gör det ännu svårare att dra några entydiga slutsatser om detta samband. För mer detaljer om dessa effekter, se kapitel 3 och 4. 
  
 4 
  
 Se faktaruta 1 för olika definitioner av mått på arbetstiden. 
  
 5 
  
 I den första skriften från kommittén för nya arbetstids- och semesterregler (SOU 2001:91) diskuteras frågan om arbetstidens längd ska hanteras av staten via lagstiftning eller av arbetsmarknadens parter via avtal. En intressant iaktagelse i denna skrift är att lagstiftningen om arbetstid och semester tycks ha varit en del av ett målmedvetet välfärdsbygge som ensidigt har syftat till att förbättra arbetstagarnas levnadsstandard. 
  
 284 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 olika vägar till förkortning av arbetstiden och föreslå hur en kortare arbetstid ska kunna genomföras i praktiken. Konjunkturinstitutet har i detta sammanhang givits i uppdrag att analysera effekterna av olika arbetstidsförkortningsalternativ på samhällsekonomin i stort. 
 Faktaruta 1. Olika mått på arbetstiden 
  
 Standardarbetstiden  
 avser här den arbetstid exklusive övertidsuttag som är bestämd antingen i avtal mellan arbetsgivare och arbets- tagare eller i lag. Ett eventuellt andra arbete (en s.k. bisyssla) ingår inte i måttet. Detta innebär att standardarbetstiden skiljer sig från den s.k.  
 vanligen arbetade tiden  
 som ofta avser den arbetstid arbetstagaren arbetar inklusive bisyssla och övertidsuttag. Den s.k.  
 faktiska arbetstiden  
 mäter i sin tur antalet faktiska arbetstimmar under en särskild mätvecka under året i meningen att såväl frånvaro (t.ex.  
 ledighets-, 
  semester- eller sjukfrånvaro) som övertidsuttag beaktas. Ibland kan även en eventuell bisyssla ingå i detta mått. Här och i det följande avser den faktiska arbetstiden standardarbetsti- den justerad för frånvaro och övertidsuttag. 
 Uppdraget gäller fyra beräkningsalternativ. I det första reduceras veckoarbetstiden via en ändring av Arbetstidslagen med totalt två timmar under perioden  
 2004–2007 
  (en halvtimme per år) för arbetstagare med en normal veckoarbetstid på 40 timmar eller mer och med fem procent för de som arbetar mellan 35 och 40 timmar i veckan. Standardarbetstiden minskar med 2,5 procent för de som arbetar mindre än 35 timmar i veckan. 
 I det andra alternativet förkortas veckoarbetstiden via en ändring av Arbetstidslagen med fem timmar  
 2004–2013 
  (också en halv- timme per år) för de personer som arbetar 40 timmar i veckan eller mer och med 12,5 procent för de som arbetar mellan 35 och 40 timmar. Standardarbetstiden minskar med 6,25 procent för de som arbetar mindre än 35 timmar i veckan. 
 Därutöver ska effekterna av en fem dagars lagstiftad förlängning av den årliga ledigheten uppskattas. Den utökade ledigheten införs antingen genom en förändring i Semesterlagen eller genom en helt ny lag om betald ledighet. I det tredje beräkningsalternativet med en förändring av Semesterlagen begränsas genomslaget av att många offentliganställda genom avtal redan har mer än 25 semes- terdagar per år. För anställda som innan förändringen i lagen har 
 285 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 mer än 25 men mindre än 30 dagars semester per år blir genomsla- get endast upp till 30 dagar och för de som har mer än 30 dagars semester per år sker ingen förändring i antalet semesterdagar. I det fjärde alternativet utökas den årliga ledigheten genom en ny lag om betald ledighet för alla anställda. 
 Standardarbetstid och faktisk arbetstid 
 Även om det är rimligt att tro att en kortare standardarbetstid i allmänhet leder till en kortare faktisk arbetstid är det troligt att detta delvis motverkas av ett större övertidsuttag. Det är t.o.m. tänkbart att en påtvingad minskning i arbetstiden i själva verket kan öka övertidsuttaget så mycket att antalet anställda minskar även om produktionen är oförändrad (se t.ex. Hart (1984), Smith och Martinez (1988) och Coleman (1989)). 
 6  
 Nordström Skans (2001) visar att den faktiska arbetstiden ibland minskar med endast 40 procent av en reduktion i standardarbetstiden. 
 7  
 Det är svårt att på förhand veta hur en kortare lagsfäst arbetstid kommer att påverka den fak- tiska arbetstiden. Genomslaget på antalet faktiska arbetstimmar har också att göra med hur sjukfrånvaron påverkas av en kortare arbetstid. Även konjunkturläget kan ha betydelse. 
 Diagram 3 och 4 visar att antalet personer som under 2000 hade en standardarbetstid motsvarande  
 31–40 
  timmar i veckan kraftigt översteg antalet personer med  
 31–40 
  timmars faktisk arbetstid. Detta gäller både för män och kvinnor. För kvinnor gäller också att antalet anställda med en standardarbetstid mellan 21 och 30 timmar i veckan översteg antalet anställda anställda med mellan 21 och 30 timmars faktisk arbetstid. Att många arbetar övertid syns på att antalet anställda med faktisk arbetstid mellan 41 och 60 timmar översteg antalet med  
 41–60 
  timmars standardarbetstid. Sjukfrån- varo tenderar i stället att öka antalet arbetstagare med mindre än 40 timmars faktisk veckoarbetstid i förhållande till antalet med samma standardarbetstid. Diagram 5 visar bl.a. att kvinnor i större ut- 
  
 6 
  
 Se också Smith (1985) som på teoretiska grunder visar att effekten av en minskad arbetstid på löner och sysselsättning i en s.k. monopolfackföreningsmodell beror på hur arbetstiden bestäms på förhand. Om den ursprungliga arbetstiden är kortare eller lika med den som föredras av fackföreningen så kommer t.ex. en reducerad arbetstid att resultera i högre löner. I det fall där det omvända gäller, dvs. när den ursprungliga arbetstiden är längre än vad fackföreningen önskar, går löneeffekten inte att bestämma. 
  
 7 
  
 Detta innebär alltså att omden lagstiftade veckoarbetstiden minskar med en timme blir resultatet att den faktiska arbetstiden endast minskar med ca 25 minuter. Wood (1999) finner en mer följsam utveckling över tiden mellan standardarbetstid och faktiskt arbetad tid. 
  
 286 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 sträckning än män har en avtalad veckoarbetstid som understiger 36 timmar. 
  
 Diagram 3.  
 Veckoarbetstid 2000, kvinnor 
 Antalet personer respektive timmar 
  
 14000 
  
 14000 
  
 12000 
  
 12000 
  
 10000 
  
 10000 
  
 8000 
  
 8000 
  
 6000 
  
 6000 
  
 4000 
  
 4000 
  
 2000 
  
 2000 
  
 0 
  
 21-30 
  
 31-40 
  
 41-50 
  
 0 
  
 11-20 
  
 51-60 
  
  Standardtid 
  
  Faktisk tid 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
 287 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Diagram 4.  
 Veckoarbetstid 2000, män 
 Antalet personer respektive timmar 
  
 16000 
  
 16000 
  
 14000 
  
 14000 
  
 12000 
  
 12000 
  
 10000 
  
 10000 
  
 8000 
  
 8000 
  
 6000 
  
 6000 
  
 4000 
  
 4000 
  
 2000 
  
 2000 
  
 0 
  
 21-30 
  
 31-40 
  
 41-50 
  
 0 
  
 11-20 
  
 51-60 
  
  Standardtid 
  
  Faktisk tid 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
  
 Diagram 5.  
 Avtalad veckoarbetstid 2000 
 Procent respektive timmar 
  
 100 
  
 100 
  
 80 
  
 80 
  
 60 
  
 60 
  
 40 
  
 40 
  
 20 
  
 20 
  
 0 
  
 21-25 
  
 26-30 
  
 31-35 
  
 36-40 
  
 0 
  
 16-20 
  
 41-45 
  
  Kvinnor 
  
  Män 
  
  Totalt 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
 288 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Den sammanlagda effekten av en genom lagändring minskad standardarbetstid på produktionsvolymen i ekonomin bestäms för- utom av effekten på den faktiska arbetstiden och antalet sysselsatta personer av en eventuell – om än mycket svårbedömd – effekt på den genomsnittliga arbetsproduktiviteten. 
 8  
 I den mån det är möjligt att ersätta arbete med kapital kommer t.ex. en arbetstidsförkort- ning – som leder till en högre arbetskraftskostnad per timme på kort sikt – på kort sikt att resultera i att den s.k. kapitalintensiteten stiger. 
 9  
 Högre kapitalintensitet medför högre produktion per arbetstimme. Det är även möjligt att mindre utarbetade arbets- tagare i största allmänhet producerar mer per timme när arbetstiden kortas. I motsatt riktning verkar det faktum att en större andel av arbetstiden går åt till administrationsarbete samt påbörjande och avslutande av arbetsuppgifter. 
 Rapportens disposition 
 Kapitel 2 beskriver i detalj kommitténs fyra olika alternativ med kortare arbetstid och beräknar hur det totala antalet arbetade tim- mar i ekonomin påverkas. Kapitel 3 studerar hur en kortare arbets- tid allmänt kan förväntas påverka den reala timlönen och antalet sysselsatta personer. Eftersom en lagstiftad reduktion av arbets- tiden är ett strukturellt ingrepp i ekonomin i meningen att denna förändring är bestående och riktar sig främst mot ekonomins utbudssida läggs i detta kapitel särskild tonvikt på mer långsiktiga ekonomiska effekter. I kapitel 4 uppskattas de makroekonomiska effekterna av de olika alternativen med arbetstidsförkortning på kort och lång sikt. Kapitel 5 diskuterar begränsningar i analysen och fördjupar den i valda delar. 
  
 8 
  
 Se t.ex. Mack och Ruiz (1993) som antar att det finns en viss arbetstidsgräns upp till vilken arbetstagarnas produktion per timme ökar och utöver vilken arbetstagarnas produktion per timme minskar. 
  
 9 
  
 Kapitalintensiteten definieras som kvoten mellan kapitalstocken och det faktiska antalet arbetade timmar. 
  
 289 
  
 2 
  
 Nya arbetstids- och semesterregler 
  
 I KNAS uppdrag ligger att se över arbetstids- och semesterlagen och övrig ledighetslagstiftning samt att lämna förslag till en ny arbetstidsreglering som ger den enskilde arbetstagaren ett större inflytande över arbetstiden. Vidare ska kommittén pröva olika vägar till förkortning av arbetstiden och ge förslag på hur dessa ska kunna genomföras. Kommittén ska uppskatta effekterna av lagda förslag på den offentliga sektorns finanser och samhällsekonomin i stort. I detta sammanhang har Konjunkturinstitutet givits uppdra- get att uppskatta troliga makroekonomiska effekter av fyra olika alternativ avseende såväl en sänkning av den normala veckoarbets- tiden som en förlängning av den årliga ledigheten. 
  
 2.1 
  
 Uppdraget från kommittén 
  
 Uppdraget till Konjunkturinstitutet påminner om en tidigare beställning från den s.k. Arbetstidsgruppen 2000, som bl.a. avsåg att närmare analysera förutsättningarna för olika arbetstidsföränd- ringar och ge förslag på hur arbetet med arbetstidsfrågan ska drivas i framtiden. Även andra statliga utredningar har tidigare analyserat förutsättningarna för olika arbetstidsförändringar (se faktaruta 2). 
 Faktaruta 2. Tidigare utredningar 
 Kommittén för nya arbetstids- och semesterregler (KNAS) är en i raden av tidigare statliga utredningar som bl.a. har haft som mål- sättning att analysera samhällsekonomiska konsekvenser av kortare arbetstid.  
 1986-års 
  s.k. Semesterkommitté beskrev t.ex. i slutbetän- kandet Om semester (SOU 1988:54) hur semestervillkor varierar mellan avtalsområden samt uppskattade sannolika kostnader för en semesterförlängning. I slutbetänkandet Arbetstid och välfärd 
 291 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 (SOU 1989:53) drog  
 1987-års 
  Arbetstidskommitté slutsatsen att en minskad arbetstid troligtvis inte kommer att sänka arbetslös- heten. I betänkandet Årsarbetstid (SOU 1992:7) föreslogs dess- utom bl.a. att den lagstadgade  
 40-timmarsveckan 
  skulle omvandlas till en mer flexibel årsarbetstidsekvivalens.  
 1995-års 
  Arbetstids- kommitté utredde konsekvenserna av EG:s arbetstidsdirektiv avseende regler för bl.a. dygns- och veckovila samt längden på semester och veckoarbetstid. I slutbetänkandet Arbetstid – längd, förläggning och inflytande (SOU 1996:145) presenterades förslag på en ny arbetstidslag. Inom regeringskansliet tillsattes 2000 en arbetsgrupp (den s.k. Arbetstidsgruppen) med representanter från regeringspartiet och samarbetspartierna. I rapporten Kortare arbetstid – för och emot (Ds 2000:22) beskrevs inom ramen för detta arbete olika metoder för hur en arbetstidsjustering ska kunna genomföras i praktiken samt dess troliga effekter på utbudet av arbetskraft. I den första rapporten från KNAS, Arbetstiden – lag eller avtal (SOU 2001:91), diskuterades frågan om arbetstiden bör bestämmas av staten i lagstiftning eller av arbetsmarknadens parter i avtal. Arbetstidens längd diskuterades ytterligare i rapporten Arbetstiden – pengarna eller livet (SOU 2002:6). 
 Konjunkturinstitutet ska enligt det nuvarande uppdraget beräkna de makroekonomiska konsekvenserna av fyra olika alternativ med lagstiftad arbetstidsförkortning. Enligt det första alternativet kor- tas den lagstiftade veckoarbetstiden enligt Arbetstidslagen med två timmar över fyraårsperioden  
 2004–2007 
  (en halvtimme per år) för arbetstagare med en genomsnittlig arbetsvecka motsvarande 40 timmar eller mer. 
 10  
 De som arbetar mellan 35 och 40 timmar erhål- ler en lagstiftad arbetstidsförkortning motsvarande 5 procent av den ursprungliga arbetstiden. För de som arbetar mindre än 35 timmar kommer standardarbetstiden att minska med 2,5 procent. Då veckoarbetstiden i många fall reduceras från 40 till 38 timmar benämns detta alternativ AT38. 
 Det andra alternativet, AT35, innebär en minskning i den nor- mala veckoarbetstiden enligt Arbetstidslagen med fem timmar under perioden  
 2004–2013 
  (också en halvtimme per år) för de som arbetar 40 timmar i veckan eller mer och med 12,5 procent för de som arbetar mellan 35 och 40 timmar i veckan. Arbetstiden mins- 
  
 10  
 Arbetstidslagen introducerades 1982 och fastställer den arbetstid (såväl den ordinarie arbetstiden som jour- och övertid) som arbetsgivaren har rätt att ta ut av den enskilde arbetstagaren. 
 292 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 kar med 6,25 procent för de som arbetar mindre än 35 timmar i veckan. 
 Utöver detta ska Konjunkturinstitutet beräkna makroekono- miska effekter av sammanlagt fem dagars förlängning av antalet lediga dagar per år. Ledigheten ökar med två dagar 2004 och med en dag per år under perioden  
 2005–2007. 
  I det tredje alternativet, SEML, införs den längre ledigheten genom en ändring i den befint- liga Semesterlagen medan det fjärde alternativet, LBL, innebär längre ledighet genom en ny lag om betald ledighet. 
 11 
  
 I alternativ SEML begränsas den samhällsekonomiska effekten av fler semesterdagar av att många offentliganställda genom avtal redan har mer än 25 semesterdagar per år. För anställda som innan förändringen i lagen har mer än 30 dagars semester per år sker ingen förändring i semestertiden och för de som har mer än 25 men mindre än 30 dagar blir genomslaget endast upp till 30 dagar. 
 I alternativ LBL med en ny lag om betald ledighet finns inget sådant tak utan ledigheten ökar med sammanlagt fem dagar för alla som arbetar 40 timmar i veckan. Den årliga ledigheten förlängs i proportion till sysselsättningsgraden, vilket innebär att en personer som arbetar 30 timmar får ledigt med betalning fem  
 6-timmars- 
  dagar. 
  
 2.2 
  
 Standardarbetstid och faktisk arbetstid 
  
 Även om det är rimligt att anta att en lagfäst reduktion av stan- dardarbetstiden kommer att leda till en kortare faktisk arbetstid är det troligt att detta delvis kommer att motverkas av mera övertid. Särskilt på kort sikt är det ofta lönsamt för företag att på grund av olika sorters anställningskostnader öka övertidsuttaget i stället för att nyrekrytera personal. På kort sikt har också mängden ledig arbetskraft såväl i ekonomin som helhet som inom enskilda sekto- rer, yrkeskategorier och geografiska områden betydelse för arbets- givarens möjlighet att rekrytera och därmed för avvägningen mellan övertid och nyrekrytering. Diagram 6 visar bl.a. att övertidsuttaget 
  
 11  
 Semesterlagen, som introducerades 1977, anger bl.a. att en arbetstagare har rätt till fem veckors semester per år och att semesterlönen (som arbetstagaren också kvalificerar sig för vid arbetsskada, sjukdom och föräldraledighet) ska motsvara 12 procent av inkomsten under föregående år. Lagen medger dessutom att arbetstagare sparar semesterdagar upp till en vecka per år under fem år. Notera emellertid att många arbetstagare genom kollektivavtal har en längre årlig semesterledighet än den som anges av Semesterlagen. 
 293 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 minskade i samband med den ekonomiska krisen i början av 1990- talet och att det därefter har varit förhållandevis stabilt. 
  
 Diagram 6.  
 Sjukfrånvaro och övertid 
  
 1  
 000-tals 
  timmar 
  
 10000 
  
 10000 
  
 8000 
  
 8000 
  
 6000 
  
 6000 
  
 4000 
  
 4000 
  
 2000 
  
 2000 
  
 0 
  
 87 
  
 89 
  
 91 
  
 93 
  
 95 
  
 97 
  
 99 
  
 01 
  
 0 
  
 Sjukfrånvaro 
  
 Övertid 
  
 Anm 
 . Diagrammet visar det antal timmar som heltidsanställda arbetstagare var frånvarande p.g.a. sjukdom samt det antal övertidstimmar de arbetade en viss mätvecka under året.  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
 Även på lång sikt kan man vänta sig att övertidsarbetet liksom andelen heltidsarbetande blir högre än vid en oförändrad standard- arbetstid. Ett skäl är att den faktiska arbetstiden även torde avspegla den anställdes avvägningar och arbetsuppgiftens förutsätt- ningar i varje enskilt fall. En kortare standardarbetstid ökar också den relativa betydelsen av fasta kostnader som inte beror på antalet arbetade timmar, som t.ex. lokal- och utrustningskostnader för arbetsplatsen samt kostnader för rekrytering, upplärning och kom- petensutveckling. Ju högre de fasta kostnaderna är i förhållande till de rörliga kostnaderna desto större incitament har arbetsgivaren att låta de som redan är anställda arbeta mer övertid. 
 Ett skäl som talar mot att en arbetstidsförkortning i betydande grad skulle balanseras av ökad övertid är att övertidsuttaget begrän- sas av Arbetstidslagen. Enligt denna lag har en arbetsgivare rätt att ta ut högst 48 timmar i övertid per anställd under en period av fyra veckor eller högst 50 timmar i övertid per kalendermånad och det 
 294 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 totala övertidsuttaget per anställd under ett helt kalenderår får inte överstiga 200 timmar. Arbetstidslagens regler åsidosätts emellertid ganska ofta genom centrala kollektivavtal mellan arbetsgivare och fackföreningar. Övertidsreglerna kan dessutom ändras på lokal nivå. Därtill är det tänkbart att en ökning av det genomsnittliga övertidsuttaget som en följd av förkortad arbetstid på sikt kan påverka såväl Arbetstidslagen som lokala avtal och praxis på ett sätt som ger ökat utrymme för övertid. 
 Effekten av ändrad standardarbetstid på den faktiska arbetstiden beror också på i vilken mån sjukfrånvaron ändras. 
 12  
 Även denna effekt är mycket svår att bedöma. Under de senaste 15 åren har sjukfrånvaron varierat mycket kraftigt utan att det ännu finns någon fullgod teoretisk eller empirisk förklaring (se diagram 7). På samma sätt är den egentliga kunskapen om eventuella samband mellan arbetstid och sjukfrånvaro mycket begränsad. 
  
 Diagram 7.  
 Antal frånvarande pga. sjukdom 
 1  
 000-tals 
  personer 
  
 250 
  
 250 
  
 200  
  
  200 
 150  
  
  150 
 100  
  
  100 
  
 50 
  
 50 
  
 87 
  
 89 
  
 91 
  
 93 
  
 95 
  
 97 
  
 99 
  
 01 
  
 Anm 
 . Antalet frånvarande avser det antal personer som pga. sjukdom var frånvarande en viss mätvecka under året. 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
  
 12  
 Det är förstås även logiskt tänkbart (om än kanske något spekulativt att anta) att arbetstidens längd i sig – via effekter på arbetstagarens hälsa – så småningom skulle kunna påverka själva pensionsåldern. 
 295 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Det faktum att effekten av en kortare arbetstid på arbetshälsan är svår att uppskatta innebär naturligtvis inte att frågan saknar bety- delse. Denna fråga har i själva verket ökat i relevans de senaste åren då allt fler arbetstagare tycks uppleva en påtaglig stressrelaterad arbetsohälsa. Den samhällsekonomiska kostnaden för stressrelate- rade sjukdomar syns bl.a. i den ekonomiska statistiken. Riksför- säkringsverket prognosticerade t.ex. under hösten 2001 att den årliga kostnaden för förtidspensioneringar kommer att öka från ca 50 miljarder till nästan 65 miljarder kronor mellan 2001 och 2004. Riksförsäkringsverket räknade också med att det kommer att finnas ca 445 000 förtidspensionärer i Sverige 2001 och att antalet ökar från 460 000 till hela 550 000 mellan 2002 och 2007. 
 I nästa delkapitel analyseras närmare hur den faktiska arbetstiden ändras vid de fyra alternativen med arbetstidsförkortning när den i alternativen preciserade minskning av standardarbetstiden antas slå igenom på den faktiska arbetstiden till 100, 80, 60, 40 respektive 20 procent. Det förstnämnda fallet är relevant om varken övertids- uttaget eller sjukfrånvaron ändras medan övriga fall visar effekterna vid allt starkare dämpande återverkningar i form av ökad övertid eller minskad sjukfrånvaro. I slutet av delkapitlet anges och disku- teras det genomslag som utgör utgångspunkt för den fortsatta analysen. 
  
 2.3 
  
 Hur förändras faktisk arbetstid? 
  
 Tabell 1 visar effekterna av en kortare standardarbetstid enligt alternativ AT38 på den faktiska arbetstiden givet olika antaganden om hur faktisk arbetstid påverkas av en förändring i standard- arbetstiden. 
 13  
 I kolumn 1 visas de aktuella åren under vilka arbets- tiden kortas genom lagstiftning. De övriga kolumnerna (kolumn 2– 6) presenterar effekterna av den kortare arbetstiden enligt AT38 på den faktiska arbetstiden vid olika antaganden om genomslaget av förändrad standardarbetstid på faktisk arbetstid. 
 Ett genomslag på 100 procent (kolumn 2) innebär att om stan- dardarbetstiden minskar med en timme så kommer också den fak- tiska arbetstiden att minska med en timme, dvs. nettoeffekten av bl.a. ändrad övertid och ändrad sjukfrånvaro är noll. Ett genomslag 
  
 13  
 De framräknade effekterna av kommitténs fyra alternativ avseende en genom lagstiftning minskad arbetstid bygger på ett antal förenklade beräkningstekniska antaganden. Av denna anledning ska tabellerna i detta kapitel tolkas försiktigt. Faktaruta 3 beskriver kortfattat dessa antaganden. 
 296 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 på 80 procent innebär på samma vis att om den lagstiftade vecko- arbetstiden minskar med en timme så minskar den faktiska vecko- arbetstiden med 48 minuter, t.ex. som en följd av ökad övertid eller minskad sjukfrånvaro. Genomslaget på den faktiska arbetstiden är förhållandevis svårt att uppskatta, i synnerhet eftersom det sanno- likt varierar såväl över tiden som mellan sektorer. I föreliggande analys används genomgående 80 procents genomslag som en jäm- förelsenorm. Detta val diskuteras mer utförligt i slutet av detta kapitel. 
 Enligt tabell 1 minskar den faktiska arbetstiden med 0,9 procent mellan 2003 och 2004 när genomslaget är 80 procent. Den acku- mulerade procentuella förändringen i faktisk arbetstid mellan 2003 och 2005 presenteras i den andra raden. Den sista raden visar den ackumulerade procentuella förändringen i antalet arbetade timmar mellan 2003 och 2007. Den genomsnittliga procentuella minsk- ningen mellan två på varandra följande år under perioden 2004– 2007 – dvs. mellan 2003 och 2004, 2004 och 2005 osv. – är 1,2 (100 procents genomslag), 0,9 (80 procent), 0,7 (60 procent), 0,5 (40 procent) och 0,2 (20 procent). 
  
 Tabell 1 
 . Effekter av AT38 på faktisk arbetstid vid olika genomslag 
 Procentuell förändring 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 (5) 
  
 (6) 
  
 100 % 
  
 80 % 
  
 60 % 
  
 40 % 
  
 20 % 
  
 2004 
  
 –1,1 
  
 –0,9 
  
 –0,7 
  
 –0,5 
  
 –0,2 
  
 2005 
  
 –2,3 
  
 –1,8 
  
 –1,4 
  
 –0,9 
  
 –0,5 
  
 2006 
  
 –3,4 
  
 –2,7 
  
 –2,1 
  
 –1,4 
  
 –0,7 
  
 2007 
  
 –4,6 
  
 –3,6 
  
 –2,7 
  
 –1,8 
  
 –0,9 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 Tabell 2 visar motsvarande procentuella förändringar i den faktiska arbetstiden när standardarbetstiden reduceras enligt AT35. Även i detta fall minskar förstås den faktiska arbetstiden med 0,9 procent mellan 2003 och 2004 när genomslaget på faktisk arbetstid av en förändring i standardarbetstid är 80 procent. Den genomsnittliga procentuella minskningen mellan två på varandra följande år under perioden  
 2004–2013 
  är vidare 1,2 (100 procents genomslag), 0,9 (80 procent), 0,7 (60 procent), 0,5 (40 procent) och 0,2 (20 procent). En jämförelse mellan tabell 1 och 2 ger vid handen att den slutliga (ackumulerade) effekten på antalet arbetade timmar enligt alterna- 
 297 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 tiv AT35 (dvs.  
 –9,1 
  procent vid 80 procents genomslag) är 2,5 gånger så stort som den slutliga effekten enligt AT38  
 (–3,6 
  pro- cent). 
 Det är också intressant att notera att den ackumulerade minsk- ningen i arbetstimmar mellan 2004 och 2013 enligt alternativ AT35 
 – som är drygt 9 procent vid 80 procents genomslag – överens- stämmer med tidigare teoretiska resultat av Johnson och Terry (2000). 
 14  
 De beräknar bl.a. att en minskning från 40 till 35 timmars arbetsvecka bör resultera i produktionsvolymen faller med omkring 9 procent. 
  
 Tabell 2.  
 Effekter av AT35 på faktisk arbetstid vid olika genomslag 
 Procentuell förändring 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 (5) 
  
 (6) 
  
 100 % 
  
 80 % 
  
 60 % 
  
 40 % 
  
 20 % 
  
 2004 
  
 –1,1 
  
 –0,9 
  
 –0,7 
  
 –0,5 
  
 –0,2 
  
 2005 
  
 –2,3 
  
 –1,8 
  
 –1,4 
  
 –0,9 
  
 –0,5 
  
 2006 
  
 –3,4 
  
 –2,7 
  
 –2,1 
  
 –1,4 
  
 –0,7 
  
 2007 
  
 –4,6 
  
 –3,6 
  
 –2,7 
  
 –1,8 
  
 –0,9 
  
 2008 
  
 –5,7 
  
 –4,6 
  
 –3,4 
  
 –2,3 
  
 –1,1 
  
 2009 
  
 –6,8 
  
 –5,5 
  
 –4,1 
  
 –2,7 
  
 –1,4 
  
 2010 
  
 –8,0 
  
 –6,4 
  
 –4,8 
  
 –3,2 
  
 –1,6 
  
 2011 
  
 –9,1 
  
 –7,3 
  
 –5,5 
  
 –3,6 
  
 –1,8 
  
 2012 
  
 –10,2 
  
 –8,2 
  
 –6,1 
  
 –4,1 
  
 –2,1 
  
 2013 
  
 –11,4 
  
 –9,1 
  
 –6,8 
  
 –4,6 
  
 –2,3 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 Tabell 3 visar effekterna av en utökad ledighet enligt SEML på den faktiska arbetstiden. Ett genomslag på 80 procent (kolumn 3) innebär här att om Semesterlagen ändras så att antalet normalt arbetade (dagar och) timmar minskar med t.ex. 1,0 procent så minskar det totala antalet faktiskt arbetade timmar med 0,8 pro- cent. Enligt tabellen minskar den faktiska arbetstiden med 0,5 pro- cent mellan 2003 och 2004 vid 80 procents genomslag. Den acku- mulerade förändringen mellan 2003 och 2007 ges i den sista raden. Effekten är som störst mellan 2003 och 2004 eftersom semester- ledigheten ökar med två dagar 2004 men endast med en dag per år 
  
 14  
 Johnson och Terry utvecklar en teoretisk s.k. allmän jämviktsmodell med fasta kostnader för arbetskraft och endogent bestämda löner och finner bl.a. att den centrala effekten av en arbetstidsförkortning är att både produktionen och antalet arbetade timmar i ekonomin som helhet faller. 
 298 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 under perioden  
 2005–2007. 
  Genomslaget begränsas av att många offentliganställda genom avtal redan innan lagändringen har mer än 25 semesterdagar per år. För anställda som på förhand har mer än 25 men mindre än 30 dagars semester per år begränsas genomslaget de senare åren av taket på 30 dagar. Den genomsnittliga procen- tuella minskningen mellan två på varandra följande år under perio- den  
 2004–2007 
  är nu 0,4 (100 procents genomslag), 0,3 (80 procent), 0,2 (60 procent), 0,1 (40 procent) och 0,1 (20 procent). I kapitel 2.4 presenteras hur denna lagändring påverkar enskilda sektorer. 
  
 Tabell 3 
 . Effekter av SEML på faktisk arbetstid vid olika genomslag 
 Procentuell förändring 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 (5) 
  
 (6) 
  
 100 % 
  
 80 % 
  
 60 % 
  
 40 % 
  
 20 % 
  
 2004 
  
 –0,6 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 2005 
  
 –0,9 
  
 –0,7 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 –0,2 
  
 2006 
  
 –1,2 
  
 –1,0 
  
 –0,7 
  
 –0,5 
  
 –0,2 
  
 2007 
  
 –1,5 
  
 –1,2 
  
 –0,9 
  
 –0,6 
  
 –0,3 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 Tabell 4 visar effekterna på den faktiska arbetstiden av fem dagars förlängd årlig ledighet enligt LBL. Tabellen visar att den faktiska arbetstiden minskar med 0,6 procent mellan 2003 och 2004 vid 80 procents genomslag. Förändringen mellan 2003 och 2007 är  
 –1,5 
  procent (se den nedersta raden). Den genomsnittliga procentuella minskningen mellan två på varandra följande år under perioden  
 2004–2007 
  är 0,5 (100 procents genomslag), 0,4 (80 procent), 0,3 (60 procent), 0,2 (40 procent) och 0,1 (20 procent). Enligt tabellen är effekterna av LBL på antalet arbetade timmar i ekonomin alltid större än effekterna av SEML. Orsaken är förstås att genomslaget av SEML begränsas av att många offentliganställda redan har mer än 25 dagars semester per år. 
 299 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Tabell 4 
 . Effekter av LBL på faktisk arbetstid vid olika genomslag 
 Procentuell förändring 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 (5) 
  
 (6) 
  
 100 % 
  
 80 % 
  
 60 % 
  
 40 % 
  
 20 % 
  
 2004 
  
 –0,8 
  
 –0,6 
  
 –0,5 
  
 –0,3 
  
 –0,2 
  
 2005 
  
 –1,1 
  
 –0,9 
  
 –0,7 
  
 –0,5 
  
 –0,2 
  
 2006 
  
 –1,5 
  
 –1,2 
  
 –0,9 
  
 –0,5 
  
 –0,3 
  
 2007 
  
 –1,9 
  
 –1,5 
  
 –1,1 
  
 –0,8 
  
 –0,4 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 80 procents genomslag 
 Nedanstående beräkningar utgår från ett genomslag på 80 procent. Detta innebär att om standardarbetstiden minskar med t.ex. en timme så kommer den faktiska arbetstiden att minska med 48 minuter. Det är viktigt att understryka att genomslaget på den faktiska arbetstiden är mycket svårbedömt. Ett genomslag på 80 procent ligger inom det intervall med estimat som har redovisats i olika studier och ska tolkas som en bästa gissning och inte som ett med precision skattat samband. 
 15 
  
 Det är troligt att det finns skillnader i genomslag såväl mellan som inom olika sektorer och yrkeskategorier. Dessutom kan gra- den av genomslag vara olika på kort och lång sikt. Det långsiktiga genomslaget kan t.ex. ligga nära 100 procent medan det kortsiktiga genomslagen kan vara betydligt lägre (se t.ex. Bodo och Curzio (1985)). Det faktum att analysen lägger störst vikt vid långsiktiga effekter talar alltså för att en rimlig utgångspunkt är att genom- slaget är förhållandevis stort. 
 16  
 I bedömningen om 80 procents genomslag har även vägts in att minskad arbetstid inom ramen för Arbetstidslagen i verkligheten kan avtalas bort i kollektivavtal. 
 Eftersom antagandet om graden av genomslag är särskilt osäkert anges också en enkel tumregel för känslighetsanalys. Om man antar 60 i stället för 80 procents genomslag, vilket också ligger inom ramen för befintliga vägledande resultat, så skulle de beräknade 
  
 15 
  
 Nordström Skans (2001) finner ett genomslag på 40 procent och Wood (1999) finner ett genomslag mellan 88 och 100 procent. 
  
 16 
  
 Notera också att även om antagandet om detta genomslag förstås har betydelse för hur antalet arbetade timmar påverkas så kommer alltid effekten på den ekonomiska utveckligen att vara kvalitativt densamma. 
  
 300 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 effekterna utgöra 75 procent av nedan redovisade effekter på såväl kort som lång sikt. 
 Faktaruta 3. Beräkningsantaganden 
 De uppskattade effekterna av kommitténs fyra alternativ avseende en genom lagstiftning minskad arbetstid (AT38, AT35, SEML och LBL) bygger på ett antal beräkningstekniska antaganden. Av denna anledning bör resultaten tolkas med försiktighet. 
 Ett antagande som gäller för samtliga beräkningsalternativ är att fördelningen av antalet anställda efter arbetad veckoarbetstid är densamma vid den tidpunkt som arbetstiden börjar kortas (dvs. 2004) som 2000. Detta antagande behövs för att i frånvaron av detaljerade prognoser för denna fördelning kunna uppskatta effekterna på den faktiska arbetstiden av alternativ som är beroende av sysselsättningsgraden. 
 I de fall där arbetstagaren har såväl en huvud- som bisyssla (t.ex. ett normalt arbete kompletterat med någon form av extraarbete) negligeras bisysslan vid beräkningen av antalet veckoarbetstimmar. Egenföretagare exkluderas också. 
 Beräkningarna som gäller effekterna av en förlängd ledighet enligt SEML och LBL utgår från att ekonomin delas upp i en pri- vat, en kommunal och en statlig sektor. Den kommunala sektorn inbegriper här även landstingen. Därutöver har dessa beräkningar som utgångspunkt att fördelningen av arbetstagare efter vecko- arbetstimmar och ålder är densamma i samtliga sektorer. Dessutom förutsätts att det genomsnittliga antalet arbetade timmar i veckan ger en uppfattning om antalet faktiska semesterdagar per år. Detta innebär t.ex. att en arbetstagare som är mellan 30 och 39 år och som normalt arbetar 40 timmar i veckan har 25 dagars årlig semes- ter om han/hon arbetar i den kommunala eller privata sektorn och 31 dagar om han/hon arbetar i den statliga sektorn. Om han/hon istället arbetar 35 timmar i veckan blir semesteruttaget mot- svarande 21,9 respektive 27,1 dagar per år. Arbetstagaren är dock alltid berättigad till 25 respektive 31 semesterdagar. 
 Beräkningarna förutsätter slutligen att den årliga semesterledig- heten för statligt anställda regleras av det s.k.  
 Alfa-avtalet 
  (Allmänt löne- och förmånsavtal) som bl.a. innebär rätt till 28 dagars semes- ter per kalenderår t.o.m. det år arbetstagaren har fyllt 29 år. Statligt anställda mellan 30 och 39 år har rätt till 31 semesterdagar och de 
 301 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 som har fyllt 40 år har rätt till 35 dagar. För kommunal- och lands- tingsanställda är semestervillkoren något mindre generösa. Arbets- tagaren kvalificerar sig här normalt för 25 semesterdagar t.o.m. det år under vilket han/hon fyller 39 år. De som har fyllt 40 år men som ännu inte är 50 år kvalificerar sig för 31 semesterdagar och arbetstagaren har rätt till 35 semesterdagar fr.o.m. det år han/hon fyller 50 år. Den årliga semestertiden för arbetstagare inom den privata sektorn bestäms av Semesterlagen enligt vilken den arbets- tagare som har anställts senast den 31 augusti under själva semesteråret har rätt till 25 dagars semester. 
 Diagram 8 visar effekten på antalet faktiskt arbetade timmar i eko- nomin som helhet av de olika beräkningsalternativen vid ett genomslag på 80 procent. Diagrammet visar alltså det som i tabel- lerna  
 1–4 
  genomgående presenteras i den tredje kolumnen. Den totala produktionsvolymen i ekonomin är lika med produkten av den genomsnittliga arbetsproduktiviteten och antalet arbetade timmar. Det följer att under antagandet om att varken arbets- produktiviteten eller antalet sysselsatta personer påverkas av arbetstidens längd så minskar produktionen procentuellt sett lika mycket som den faktiska medelarbetstiden. Relevansen i detta antagande diskuteras mer utförligt i kapitel 4. 
 302 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 8 
 . Effekt av beräkningsalternativen på faktiskt arbetade timmar (80 procents genomslag) 
 Index 2003=100 
  
 100 
  
 100 
  
 95 
  
 95 
  
 90 
  
 90 
  
 85 
  
 85 
  
 80 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 80 
  
 AT38  
 (-3,6) 
  
 AT35  
 (-9,1) 
  
 SEML  
 (-1,2) 
  
 LBL  
 (-1,5) 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 2.4 
  
 Effekter på olika sektorer 
  
 I två av kommitténs beräkningsalternativ förlängs den årliga lag- stadgade ledigheten successivt med sammanlagt fem dagar. Ledig- heten förlängs med två dagar 2004 och med en dag per år 2005– 2007. Den utökade ledigheten genomförs antingen inom ramen för Semesterlagen (SEML) eller genom en ny lag om betald ledighet (LBL). I det första fallet begränsas genomslaget av att många offentliganställda genom avtal redan har mer än 25 semesterdagar per år. För anställda som innan förändringen i lagen har mer än 30 dagars semester per år sker ingen förändring och för de som har mer än 25 men mindre än 30 dagar blir genomslaget endast upp till 30 dagar. I alternativet som innebär att genom en ny lag om betald ledighet utöka ledigheten finns ingen sådan begränsning. 
 Begränsningen i genomslaget på antalet semesterdagar vid en förändring enligt SEML innebär att effekten på den totala ledig- heten (och också på det totala antalet arbetade timmar) blir olika för olika sektorer. I tabell 5 visas hur antalet lediga dagar i olika 
 303 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 sektorer påverkas av de två alternativen. Beräkningarna har som utgångspunkt att ekonomin kan delas upp i en privat, en kommunal och en statlig sektor. Den kommunala sektorn inkluderar även landsting. Eventuella flöden av arbetskraft mellan de olika sekto- rerna bortses ifrån även om det är tänkbart att lagändringar som förändrar de relativa villkoren i olika sektorer kan resultera i sådana flöden. Skillnaden mellan sektorerna kan även förändra de relativa lönerna mellan olika sektorer. 
 I den första kolumnen anges vilket beräkningsalternativ som åsyftas samt aktuella år. I den andra kolumnen visas förändringen i antalet lediga dagar för hela ekonomin. Utvecklingen i den privata, kommunala och statliga sektorn redovisas i övriga kolumner. 
  
 Tabell 5 
 . Förändring i antalet lediga dagar inom olika sektorer vid SEML och LBL 
 Procentuell förändring 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 (5) 
  
 Hela 
  
 ekonomin 
  
 Privat 
  
 Kommun 
  
 Stat 
  
 SEML 
  
 2004 
  
 6,0 
  
 8,0 
  
 3,2 
  
 1,3 
  
 2005 
  
 8,9 
  
 12,0 
  
 4,7 
  
 1,3 
  
 2006 
  
 11,9 
  
 16,0 
  
 6,3 
  
 1,3 
  
 2007 
  
 14,8 
  
 20,0 
  
 7,9 
  
 1,3 
  
 LBL 
  
 2004 
  
 7,5 
  
 8,0 
  
 7,0 
  
 6,2 
  
 2005 
  
 11,3 
  
 12,0 
  
 10,5 
  
 9,2 
  
 2006 
  
 15,1 
  
 16,0 
  
 14,0 
  
 12,3 
  
 2007 
  
 18,9 
  
 20,0 
  
 17,5 
  
 15,4 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 Tabell 5 visar bl.a. följande: 
  
 N  
 Arbetstagare i den privata sektorn erhåller alltid en större pro- centuell ökning i antalet lediga dagar eftersom han/hon i genomsnitt alltid har en kortare ursprunglig semester. 
  
 N  
 Skillnaden mellan privat och offentlig sektor blir störst när för- längningen i ledig tid begränsas av 30 dagar (SEML). 
 304 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 N  
 Den utökade semesterledigheten enligt SEML ökar den genom- snittliga semesterlängden i den statliga sektorn endast mellan 2003 och 2004, vilket beror på att samtliga anställda i denna sektor får minst 30 dagars semester fr.o.m. 2004. 
  
 N  
 Fem dagar i förhållande till den genomsnittliga semesterläng- den i den privata sektorn på 25 dagar motsvarar en ökning av ledigheten med 20 procent (se den sista raden under LBL). Eftersom semesterlängden för en arbetstagare i den kommunala sektorn i genomsnitt är 28,6 dagar per år så innebär fem dagars extra ledighet en ökning med 17,5 procent. I den statliga sek- torn är den genomsnittliga semestern 32,6 dagar och en ökning med fem dagar motsvarar 15,4 procent. 
 I tabell 6 visas hur antalet arbetade timmar förändras i de olika sektorerna vid de olika alternativen. 
 17 
  
 Tabell 6.  
 Förändring i antalet arbetade timmar inom olika sektorer enligt SEML och LBL 
 Procentuell förändring 
  
 (1) 
  
 (2) 
  
 (3) 
  
 (4) 
  
 (5) 
  
 Hela 
  
 ekonomin 
  
 Privat 
  
 Kommun 
  
 Stat 
  
 SEML 
  
 2004 
  
 –0,5 
  
 –0,6 
  
 –0,3 
  
 –0,1 
  
 2005 
  
 –0,7 
  
 –0,9 
  
 –0,4 
  
 –0,1 
  
 2006 
  
 –1,0 
  
 –1,2 
  
 –0,6 
  
 –0,1 
  
 2007 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 –0,7 
  
 –0,1 
  
 LBL 
  
 2004 
  
 –0,6 
  
 –0,6 
  
 –0,6 
  
 –0,6 
  
 2005 
  
 –0,9 
  
 –0,9 
  
 –0,9 
  
 –0,9 
  
 2006 
  
 –1,2 
  
 –1,2 
  
 –1,2 
  
 –1,2 
  
 2007 
  
 –1,5 
  
 –1,5 
  
 –1,5 
  
 –1,6 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 17  
 Resultaten från tabell 5 har översatts till tabell 6 genom att först subtrahera antalet lediga dagar per person och år från antalet vardagar per år för att på så sätt erhålla antalet arbetsdagar per person och år. Förändringen i antalet arbetsdagar anger sedan den förändring i arbetstimmar som blir följden av de olika beräkningsalternativen. 
 305 
  
 3 
  
 Arbetstidens effekt på den reala timlönen och antalet anställda 
  
 I detta kapitel ges en kortfattad översikt av på vilket sätt arbets- tidsförkortningarna kan tänkas påverka den reala timlönen, syssel- sättningen och arbetslösheten på kort och lång sikt. 
  
 3.1 
  
 Teoretiska överväganden 
  
 Ett sätt att analysera effekten av en lagstiftad arbetstidsförkortning på den reala timlönen är att inom ramen för en s.k. frikonkurrens- modell studera hur efterfrågan på och utbudet av faktiska arbets- timmar i ekonomin som helhet påverkas. Eftersom den omedelbara effekten av en kortare genomsnittlig arbetstid är att arbetstagarna bjuder ut ett färre antal arbetstimmar på arbetsmarknaden så mins- kar ekonomins samlade utbud av arbetstimmar. Resultatet blir ett efterfrågeöverskott på arbetstimmar som så småningom leder till högre reala timlöner och därmed ett lägre antal av företagen efter- frågade arbetstimmar. En förkortning av arbetstiden leder då till en högre real timlön och ett lägre antal arbetade timmar. En tänkbar – om än svårberäknad – motverkande effekt är att utbudet av arbets- timmar samtidigt kan öka något i och med att vissa personer som allmänt föredrar en kortare arbetstid nu söker sig ut på arbets- marknaden. 
 Det är emellertid viktigt att påpeka att detta enkla resonemang, som förs i termer av arbetstimmar och inte i termer av antalet sysselsatta, inte beaktar vare sig själva lönebildningsprocessen eller ofrivillig arbetslöshet. Analysen förutsätter fri konkurrens på arbetsmarknaden. Den reala timlönen antas anpassas så att utbudet av arbetstimmar blir lika stort som efterfrågan på arbetstimmar, varvid det inte kan förekomma någon ofrivillig arbetslöshet. Då ambitionen är att studera makroekonomiska effekter i vid mening av en kortare arbetstid är denna frikonkurrensmodell mindre användbar. 
 307 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 3.2 
  
 Den svenska lönebildningen 
  
 För att kunna göra en mer realistisk analys av effekterna av hur en allmän arbetstidsförkortning påverkar den makroekonomiska utvecklingen krävs en analysram som bättre beskriver den svenska arbetsmarknaden. En lämplig utgångspunkt är de löneförhand- lingsmodeller som numera ofta används i den akademiska littera- turen. 
 18  
 Enligt dessa modeller sätts den reala timlönen genom för- handlingar mellan arbetsgivare och enskilda arbetstagare eller fackföreningar. Modellerna erbjuder en mer ändamålsenlig analys- ram för hur reala timlöner och antalet sysselsatta påverkas av olika förändringar i ekonomier med i hög grad decentraliserade löneför- handlingar. 
 19  
 Den svenska arbetsmarknaden kännetecknas förutom av förhandlingar mellan arbetsgivare och fackföreningar av en mängd olika lagar. 
 20 
  
 Enligt dessa s.k. fackföreningsmodeller väger fackföreningar fördelarna med höga reala timlöner mot de nackdelar som höga löner för med sig i form av en minskad efterfrågan på arbetskraft. Det är troligt att en arbetstidsförkortning i sig (i form av en kor- tare veckoarbetstid eller fler lediga dagar per år) i någon mån kommer att påverka arbetstagarnas timlönekrav. Det är t.ex. möj- ligt att en arbetstidsförkortning innebär att arbetstagarnas lönekrav ökar därför att skillnaden i inkomst mellan att vara arbetslös och att ha arbete blir mindre när arbetstiden kortas vid oförändrad timlön. En kortare arbetstid tenderar därmed att öka den s.k. kompensationsgraden i arbetslöshetsersättningen – dvs. den kortare arbetstiden tenderar att öka den totala ersättningen vid arbetslöshet jämfört med den totala arbetsinkomsten vid syssel- sättning. En annan tänkbar effekt av en kortare arbetstid är att tim- lönekraven kan bli högre som en följd av att företagens efterfrågan på arbetskraft blir mindre lönekänslig när de fasta arbetskrafts- kostnaderna fördelas på ett färre antal arbetstimmar. 
  
 18 
  
 Samma resultat som diskuteras nedan kan erhållas i s.k. effektivitetslönemodeller i vilka företagen själva bestämmer lönerna. 
  
 19 
  
 Se t.ex. Smith (1985), Joseph (1985), Manning (1987) och Faulkner (1999). Det faktum att det framför allt är länder med förhållandevis starka fackföreningar som diskuterar (och genomför) en kortare genomsnittlig arbetstid talar också för att en analys av en sådan förändring företrädesvis ska göras inom ramen för någon form av fackföreningsmodell. 
  
 20 
  
 Dessa lagar – som bl.a. inkluderar Lagen om anställningsskydd (1982), Arbetsmiljölagen (1978), Arbetstidslagen (1982), Föräldraledighetslagen (1978), Jämställdhetslagen (1991), Medbestämmandelagen (1977), Semesterlagen (1977) och Studieledighetslagen (1974) – sätter också i hög grad sin prägel på den svenska arbetsmarknaden. 
  
 308 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 En motverkande effekt kan vara att de personer som allmänt föredrar att arbeta mindre tycker att en anställning blir mer tilltalande när arbetstiden kortas (den kortare arbetstiden minskar således kostnaden för alltför liten ledighet vid arbete). Dessa personer sänker därför sina lönekrav. Även det faktum att en kortare veckoarbetstid i praktiken innebär att varje arbetstagare producerar mindre per vecka, månad och år kan ge upphov till en lönedämpande effekt. 
 21  
 Orsaken är att fackföreningens förhand- lingsmakt och lönekrav beror bl.a. på den kostnad som den kan åsamka arbetsgivaren i händelse av konflikt. Denna kostnad är knuten till hur mycket varje enskild arbetstagare producerar per vecka och minskar därför när arbetstiden blir kortare. 
 Effekter på kort sikt 
 Ovanstående analys kan preciseras närmare med hjälp av diagram 9. Den vertikala axeln mäter real timlön medan den horisontella axeln mäter antalet sysselsatta. 
  
 Diagram 9.  
 Effekt av kortare arbetstid på reallön och sysselsättning 
 Real timlön 
  
 . 
 A  
 . 
  
 B 
  
 Sysselsättning 
  
 Lönesättningssamband 
  
 Lönesättningssamband (ny) 
  
 Efterfrågan 
  
 Efterfrågan (ny) 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 21  
 Se t.ex. Nymoen (1989). 
 309 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Den uppåtlutande heldragna linjen visar lönesättningssambandet, dvs. hur den förhandlade lönen beror på sysselsättningen vid från- varo av arbetstidsförkortning. Denna linje har en positiv lutning eftersom högre sysselsättning innebär att arbetstagare – som blir mindre oroliga för att förlora sina arbeten när arbetslösheten mins- kar – kräver högre löner. Den nedåtlutande heldragna linjen visar efterfrågan på arbetskraft, dvs. hur arbetsgivarnas efterfrågan på arbetskraft beror på den reala timlönen vid frånvaro av arbetstids- förkortning. Denna linje har negativ lutning eftersom en högre real timlön medför att företagen efterfrågar mindre arbetskraft. Skär- ningspunkten mellan de två heldragna linjerna, A, bestämmer antalet sysselsatta och real timlön i frånvaro av arbets- tidsförkortning. 
 Arbetslösheten bestäms som skillnaden mellan det antal perso- ner som vill arbeta vid den reala timlönen enligt punkt A och den faktiska sysselsättningen enligt denna punkt. Till skillnad från den ovan diskuterade frikonkurrensmodellen kan det således före- komma ofrivillig arbetslöshet enligt denna modell, vilket ger en mera realistisk beskrivning av den svenska arbetsmarknaden. 
 Enligt denna analysmodell medför en lagfäst förkortning av arbetstiden att arbetsgivarna på kort sikt och vid en given real tim- lön efterfrågar ett större antal personer. Detta illustreras som ett skift av efterfrågekurvan till höger i diagrammet, dvs. från den hel- dragna till den streckade nedåtlutande linjen. Förklaringen till detta skift är att eftersom en kortare arbetstid kräver fler anställda för att uppnå ett givet antal arbetade timmar kommer efterfrågan på arbetskraft att öka vid given real timlön och kapitalstock samt givna leveransavtal. 
 En lagfäst förkortning av arbetstiden skiftar enligt denna analys- ram även lönesättningssambandet åt vänster, illustrerat av skiftet från den heldragna till den streckade uppåtlutande linjen. Innebör- den är att en given sysselsättningsnivå medför en högre förhandlad real timlön vid en kortare arbetstid. Detta beror på att en kortare arbetstid medför en på kort sikt högre kompensationsgrad i arbetslöshetsförsäkringen för den stora grupp som har en inkomst utöver taket för  
 a-kassan. 
  Den högre kompensationsgraden ändrar förutsättningarna för löntagarrepresentanterna vid förhandlingen och leder till högre lönekrav vid en given sysselsättningsnivå. 
 Skärningspunkten mellan de streckade linjerna, B, bestämmer sysselsättning och real timlön på kort sikt vid förkortad arbetstid. Teoriramen säger inget om hur mycket de båda linjerna skiftar men 
 310 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 i diagrammet skiftar lönesättningssambandet förhållandevis mindre, eftersom effekten av den på kort sikt ändrade kompensa- tionsgraden i arbetslöshetsersättningen kan vara förhållandevis liten. Sysselsättningen blir därmed högre i punkt B än i punkt A, dvs. arbetstidsförkortningen leder på kort sikt till högre sysselsätt- ning. Vid ett givet arbetsutbud medför detta lägre arbetslöshet. Båda skiften verkar däremot i riktning mot en högre real timlön, vilket medför att den reala timlönen blir högre på kort sikt. 
 Effekter på lång sikt 
 På lång sikt skiftar lönesättningssambandet tillbaka till ursprungs- läget, dvs. till den heldragna uppåtlutande linjen i diagram 9. Detta följer om ersättningen vid arbetslöshet inte ändras på lång sikt i förhållande till ersättningen vid arbete. 
 22 
  
 Den kortsiktiga analysen utgår från en given kapitalstock och därmed den arbetskraftsefterfrågan som uppkommer vid denna kapitalstock. På lång sikt ändras kapitalstocken, vilket medför att även efterfrågekurvan skiftar tillbaka. Orsaken är att den på kort sikt högre reala timlönen medför lägre kapitalavkastning och lägre investeringar i Sverige. På lång sikt kan den reala kapitalavkast- ningen i Sverige inte avvika från den i omvärlden. Kapitalstocken anpassas därför tills dess att den reala avkastningen och därmed den reala timlönen återgår till vad de skulle ha varit utan arbetstidsför- kortning. Detta gäller under förutsättning att produktiviteten per arbetstimme inte långsiktigt påverkas av den kortare arbetstiden. I en liten öppen ekonomi som den svenska är således som en första approximation den reala avkastningen på investeringar på lång sikt helt bestämd av en internationellt given kaptalavkastning. Under vissa förenklande förutsättningar är då även den reala timlönen på lång sikt helt bestämd av den internationellt givna kapitalavkast- ningen. 
 På lång sikt återgår således den reala timlönen till den ursprung- liga nivå som anges av punkt A i diagram 9. Eftersom lönesätt- ningssambandet skiftat tillbaka till den uppåtlutande heldragna lin- 
  
 22  
 Det är rimligt att tro att den svenska arbetslöshetsersättningen i stora drag följer den allmänna löneutvecklingen i ekonomin med viss eftersläpning (se t.ex. Bowers och Faulkner (1998)). En anpassning av arbetslöshetsersättningen till den allmänna lönenivån innebär alltså att kompensationsgraden så småningom återgår till den ursprungliga nivån med följden att lönesambandet på lång sikt inte förändras. 
 311 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 jen så är även sysselsättningen lika med den ursprungliga enligt punkt A. 
 Slutsatsen av denna analys är således att en arbetstidsförkortning varken påverkar den reala timlönen eller antalet sysselsatta på lång sikt. Eftersom den reala timlönen inte ändras så påverkas inte heller skillnaden mellan antalet personer som vill ha arbete vid denna real- lön och antalet sysselsatta, dvs. inte heller arbetslösheten påverkas på lång sikt. 
 23 
  
 Ett annat sätt att förklara varför en arbetstidsförkortning inte påverkar arbetslösheten på lång sikt är att andelen arbetslösa på lång sikt, enligt denna teoriram, främst bestäms av förutsättning- arna för löneförhandlingarna avseende bl.a. arbetslöshetsförsäk- ringen, arbetsrätten, skattesystemets struktur, graden av samord- ning, produktefterfrågans priskänslighet och dylikt. En plötslig minskning av arbetskraften genom t.ex. en större olyckhändelse eller genom arbetstidsförkortning kan givetvis på kort sikt minska andelen arbetslösa men innebär inte några självklara långsiktiga för- ändringar av ovan nämnda faktorer som är av betydelse för andelen arbetslösa på lång sikt. 
 På ett mera trivialt plan kan man också konstatera att arbetslös- heten inte är systematiskt högre i länder med stor befolkning, i länder med stor befolkningstäthet eller i länder med lång medel- arbetstid. Detta tyder på att ett stort arbetsutbud inte har någon betydelse för andelen arbetslösa på lång sikt. Dessa och andra empiriska observationer indikerar i stället att en större befolkning, en högre befolkningstäthet och en längre medelarbetstid som en första approximation leder till en på lång sikt motsvarande högre sysselsättning och högre produktion utan att andelen arbetslösa blir högre. 
 Sammantaget framstår det som rimligt att utgå från att en för- kortning av arbetstiden inte påverkar arbetslösheten och, vid ett givet arbetsutbud, inte heller hur många personer som är sysselsatta på lång sikt. Däremot talar såväl teoretiska som empiriska över- väganden för att en förkortning av arbetstiden påverkar arbetslös- het och sysselsättning på kort och medelfristig sikt. Den anpass- 
  
 23  
 Slutsatsen om sysselsättningen får stöd bl.a. av Green och Mcfarland (2000) samt Johnson och Terry (2000). Stöd för detta ges också av Thomas, Lloyd och Wilkins (1991) som på teoretiska grunder visar att arbetslösheten kan förbli opåverkad av en arbetstidsförkortning. Även Moore (1988) anser det vara osannolikt att en kortare arbetstid skulle ge några positiva sysselsättningseffekter. Det finns dock även studier som finner positiva sysselsättningseffekter av kortare arbetstid (se t.ex. Coleman (1989) och Bosch (1990)). 
 312 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 ningsprocess som visas i diagram 9 utgör en viktig del av den fort- satta analysen. 
 Faktaruta 4. Flexibla arbetstider 
 Även om det är möjligt att den direkta effekten av en kortare arbetstid är en bättre arbetshälsa (och mindre sjukfrånvaro) så kan detta motverkas av en indirekt effekt på hälsan via ett snabbare arbetstempo (samma arbetstuppgifter ska klaras av på en kortare tid) eller ett större övertidsuttag. Det är svårt att på förhand veta vilken effekt som kommer att dominera vid en särskild arbets- tidsförkortning eftersom detta också har att göra med i vilken utsträckning enskilda arbetstagare samtidigt får större (eller mindre) möjligheter att påverka sina egna arbetstider. Arbets- tagarna kan väntas föredra större inslag av egenbestämda arbets- tider. Å andra sidan kan arbetsgivarnas kostnader för en arbets- tidsförkortning hållas tillbaka om arbetsgivaren får ett större inflytande över arbetstidens förläggning. Det är t.ex. troligt att många arbetsgivare skulle vilja att en kortare arbetstid åtföljs av en större möjligheter för dem att nyttja skiftarbete för att på så vis förlänga eller upprätthålla driftstiden. 
 Det finns flera olika sätt att öka graden av flexibilitet i arbets- tidens förläggning. Detta innebär att det inte går att säga att flexiblare arbetstider i sig ensidigt gynnar endera arbetsgivaren eller arbetstagaren. En allmän uppfattning tycks emellertid vara att en större flexibilitet i själva arbetstiderna ofta ganska ensidigt åter- speglar arbetsgivarens preferenser. En större flexibilitet för arbets- givaren vad gäller arbetstidens förläggning ger möjligheter till kostnadssänkningar som till viss del kan uppväga arbetsgivarnas kostnadshöjningar vid en arbetstidsförkortning. Analysen i denna rapport avser dock lagfäst arbetstidsförkortning utan några lagänd- ringar avseende arbetstidens förläggning. 
 313 
 4 Konsekvensanalys 
 I detta kapitel presenteras Konjunkturinstitutets analys av de mak- roekonomiska effekterna av de fyra alternativen med arbets- tidsförkortning. En mer detaljerad redovisning av de kvantitativa resultaten ges i tabellbilagan i slutet av rapporten. 
  
 4.1 
  
 Två referensscenarier 
  
 Enligt uppdraget från kommittén ska analysen bygga på två skilda referensscenarier som beskriver den ekonomiska utvecklingen i frånvaro av lagstiftad arbetstidsförkortning. I det första referens- scenariot, REF1, minskar medelarbetsarbetstiden med 0,1 procent per år under hela analysperioden. Denna utveckling kan ses som en fortsättning på den kollektivavtalade minskningen i den genom- snittliga arbetstiden som under perioden  
 2001–2003 
  berör arbets- tagare inom tillverkningsindustrin och byggnadssektorn. Dessa avtal omfattar närmare 25 procent av arbetskraften och bidrar därmed till att medelarbetstiden minskar med något mer än 0,12 procent per år för ekonomin som helhet. De berörda arbetstagarna har dock möjlighet att i stället för att förkorta arbetstiden erhålla högre pensioner, vilket minskar genomslaget på medelarbetstiden. En avtalsmässig arbetstidsförkortning kan också leda till att något fler personer övergår från kort till långt deltidsarbete eller från deltids- till heltidsarbete. Med hänsyn tagen till dessa motverkande effekter bedöms i det första referensscenariot medelarbetstiden för ekonomin som helhet minska med 0,1 procent per år  
 2001–2003. 
  Även under återstoden av analysperioden bedöms liknande avtalade arbetstidsförkortningar – i många fall riktade mot andra grupper på arbetsmarknaden – ge upphov till att medelarbetstiden fortsätter att minska med 0,1 procent per år för ekonomin som helhet. 
 I det andra referensscenariot, REF2, sker det inte någon arbets- tidsförkortning genom kollektivavtal. Skillnaden mellan referens- 
 315 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 scenarierna är således att medelarbetstiden bl.a. som en följd av kollektivavtal minskar med 0,1 procent per år i REF1 medan den är oförändrad i REF2. 
  
 4.2 
  
 Demografisk utveckling 
  
 Den period under vilken arbetstiden kortas enligt de fyra beräk- ningsalternativen kommer med stor sannolikhet att präglas av en naturlig arbetskraftsminskning i och med att andelen personer i yrkesverksam ålder – de som har det huvudsakliga försörjnings- ansvaret för den växande  
 icke-arbetande 
  delen av befolkningen – kommer att minska. Denna effekt blir särskilt påtaglig omkring 2010 då de stora kohorterna från  
 1940-talet 
  träder in i pensions- åldern. 
 24  
 Statistiska centralbyrån prognostiserar t.ex. att antalet barn och ungdomar kommer att minska med nästan 100 000 perso- ner de närmaste tio åren samtidigt som antalet personer över 65 års ålder beräknas öka med mer än 150 000 personer. Antalet personer över 65 års ålder beräknas öka med så mycket som 800 000 fram till 2050. Mer än hälften av denna ökning beror på att andelen äldre pensionärer växer – antalet personer över 80 år bedöms kunna för- dubblas jämfört med i dag. Enligt diagram 10 och 11 ökar andelen personer mellan 81 och 100 år successivt under perioden 2001– 2050 för både män och kvinnor och andelen mellan 41 och 60 år minskar. 
  
 24  
 Även om åldersprognoser är förknippade med en viss osäkerhet, bland annat beroende på framtida fertilitets- och mortalitetstal samt  
 netto-invandring, 
  bör här understrykas att eftersom den framtida åldersprofilen i hög grad beror på den nuvarande profilen kan den demografiska utvecklingen enklare prognosticeras än flertalet andra ekonomiska variabler. Se t.ex. rapporten  
 40-talisternas 
  uttåg – en  
 ESO-rapport 
  om  
 2000-talets 
  demografiska utmaningar, till Expertgruppen för Studier i Offentlig Ekonomi (ESO), Ds 2000:13. 
 316 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 10 
 . Åldersfördelning, kvinnor 
 Procent 
  
 30 
  
 30 
  
 25 
  
 25 
  
 20 
  
 20 
  
 15 
  
 15 
  
 10 
  
 10 
  
 5 
  
 5 
  
 0 
  
 2021-30 
  
 2031-40 
  
 0 
  
 2001-10 
 2011-20 
  
 2041-50 
  
 1-20 
  år 
  
 21-40 
  år 
  
 41-60 
  år 
  
 61-80 
  år 
  
 81-100 
  år 
  
 Källa:  
 Statistiska centralbyrån. 
  
 Diagram 11 
 . Åldersfördelning, män 
  
 Procent 
  
 30 
  
 30 
  
 25 
  
 25 
  
 20 
  
 20 
  
 15 
  
 15 
  
 10 
  
 10 
  
 5 
  
 5 
  
 0 
  
 2021-30 
  
 2031-40 
  
 0 
  
 2001-10 
 2011-20 
  
 2041-50 
  
 1-20 
  år 
  
 21-40 
  år 
  
 41-60 
  år 
  
 61-80 
  år 
  
 81-100 
  år 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
 317 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Den åldrande svenska befolkningen leder till att arbetsutbudet minskar, vilket i sin tur dämpar produktionsmöjligheterna i eko- nomin. Även statens inkomster och utgifter kan förväntas påverkas på ett mindre fördelaktigt sätt bl.a. som en följd av lägre skatte- inkomster samt högre utgifter för pensioner och för vård och omsorg. Försörjningsbördan för personer i yrkesverksam ålder kan grovt uppskattas med en s.k. beroendekvot, definierad som antalet individer i åldersgrupperna  
 1–20 
  år och över 60 år i förhållande till antalet individer mellan 20 och 60 år. Som framgår av diagram 12 kommer denna försörjningsbörda att öka påtagligt fram till 2030. 
  
 Diagram 12.  
 Beroendekvot 
  
 Procent 
  
 120 
  
 120 
  
 110 
  
 110 
  
 100 
  
 100 
  
 90 
  
 90 
  
 80 
  
 00 
  
 05 
  
 10 
  
 15 
  
 20 
  
 25 
  
 30 
  
 35 
  
 40 
  
 45 
  
 50  
 80 
  
 Källa 
 : Statistiska centralbyrån. 
  
 Antalet sysselsatta personer i ekonomin beror förutom på antalet personer mellan 16 och 64 år, på den s.k. sysselsättningsgraden definierad som antalet sysselsatta personer i förhållande till antalet personer. Sysselsättningsgraden varierar mellan olika åldersgrupper och är förhållandevis låg för åldersgrupperna  
 16–19, 
 20–24 
  och 55– 64. Tabell 7 visar hur ålderssammansättningen kommer att föränd- ras enligt Statistiska centralbyråns senaste prognos. 
 318 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 7 
 . Ålderssammansättning i åldrarna  
 16–64 
  
 2000 
  
 2005 
  
 2010 
  
 2015 
  
 2020 
  
 Andel av  
 16–64 
  
 16–19 
  
 7,2 
  
 6,1 
  
 5,4 
  
 5,9 
  
 6,1 
  
 20–24 
  
 9,2 
  
 10,8 
  
 9,8 
  
 8,5 
  
 9,1 
  
 25–34 
  
 21,9 
  
 21,0 
  
 23,5 
  
 24,3 
  
 22,6 
  
 35–44 
  
 21,6 
  
 21,2 
  
 20,2 
  
 19,4 
  
 21,1 
  
 45–54 
  
 22,0 
  
 22,2 
  
 23,2 
  
 23,7 
  
 22,0 
  
 55–64 
  
 18,1 
  
 18,8 
  
 18,1 
  
 18,5 
  
 19,1 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 Källa:  
 Statistiska centralbyrån. 
 Genom att kombinera en och samma sysselsättningsgrad för varje enskild åldersgrupp under perioden  
 2000–2020 
  med antalet perso- ner inom respektive åldersgrupp kan sysselsättningsutvecklingen grovt uppskattas. 
 25  
 Som framgår av tabell 8 leder denna beräkning till att sysselsättningen ökar fram till 2005 varefter sysselsättningen minskar med  
 0,1–0,2 
  procent per år. Befolkningen i åldersgruppen  
 16–64 
  utvecklas på ett likartat sätt medan den totala befolkningen ökar under hela perioden. 
  
 25  
 Antagandet om en konstant sysselsättningsgrad för varje enskild åldersgrupp är naturligtvis en förenkling. I verkligheten varierar denna sysselsättningsgrad bl.a. som en följd av olika förändringar på arbetsmarknaden. 
 319 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Tabell 8 
 . Sysselsättningsutveckling enligt demografisk fram- skrivning 
 Genomsnittlig årlig procentuell förändring 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Sysselsättningsutveckling 
  
 16–19 
  
 –5,9 
  
 –2,4 
  
 1,4 
  
 0,6 
  
 20–24 
  
 3,8 
  
 –2,1 
  
 –2,9 
  
 1,2 
  
 25–34 
  
 –0,7 
  
 2,0 
  
 0,5 
  
 –1,6 
  
 35–44 
  
 –0,6 
  
 –1,4 
  
 –0,8 
  
 1,7 
  
 45–54 
  
 0,8 
  
 0,6 
  
 0,3 
  
 –1,7 
  
 55–64 
  
 –1,4 
  
 –0,8 
  
 0,2 
  
 1,2 
  
 55–59 
  
 –4,4 
  
 –0,4 
  
 0,6 
  
 1,7 
  
 60–64 
  
 4,2 
  
 –1,7 
  
 –0,8 
  
 0,1 
  
 Totalt 
  
 0,25 
  
 –0,08 
  
 –0,14 
  
 –0,18 
  
 Befolkningsutveckling 
  
 16–64 
  
 0,29 
  
 –0,28 
  
 –0,17 
  
 –0,11 
  
 Totalt 
  
 0,25 
  
 0,26 
  
 0,29 
  
 0,33 
  
 Anm.  
 Sysselsättningen är framräknad som produkten av sysselsättningsgraden år 2000 för varje åldersgrupp och den demografiska prognosen för varje åldersgrupp. 
  
 Källor:  
 Statistiska centralbyrån och Konjunkturinstitutet. 
 Den på detta sätt naturliga minskningen i antalet sysselsatta bidrar till att utbudet av arbetstimmar minskar. I kombination med de fyra alternativen med arbetstidsförkortning leder detta, vid 80 pro- cents genomslag, till den utveckling av antalet arbetade timmar i ekonomin som illustreras i diagram 13 och 14. Diagram 13 visar effekten av lagfäst arbetstidsförkortning i kombination med att antalet arbetade timmar minskar med 0,15 procent av demografiska skäl och med 0,10 procent bl.a. till följd av arbetstidsförkortningar i kollektivavtal. Som framgår av diagrammet är det totala antalet arbetade timmar i ekonomin mellan 5,3 och 12,9 procent mindre 2020 än 2003. I diagram 14 illustreras hur antalet arbetstimmar i ekonomin utvecklas enligt REF2 utan arbetstidsförkortning i kollektivavtal i kombination med de fyra alternativen med arbets- tidsförkortning. Eftersom arbetstiden inte förkortas genom kollektivavtal blir den sammantagna minskningen i antalet arbets- timmar något mindre än i diagram 13. 
 320 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 13 
 . Effekt av alternativen och negativ trend enligt referensalternativ 1 på totalt antal arbetade timmar 
 Index 2003=100 
  
 100 
  
 100 
  
 95 
  
 95 
  
 90 
  
 90 
  
 85 
  
 85 
  
 80 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 80 
  
 AT38  
 (-7,7) 
  
 AT35  
 (-12,9) 
  
 SEML  
 (-5,3) 
  
 LBL  
 (-5,6) 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 Diagram 14 
 . Effekt av alternativen och negativ trend enligt referensalternativ 2 på totalt antal arbetade timmar 
 Index 2003=100 
  
 100 
  
 100 
  
 95 
  
 95 
  
 90 
  
 90 
  
 85 
  
 85 
  
 80 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 80 
  
 AT38  
 (-6,1) 
  
 AT35  
 (-11,4) 
  
 SEML  
 (-3,7) 
  
 LBL  
 (-4,0) 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 321 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Sammanfattningsvis kan alltså sägas att den demografiska utveck- lingen i kombination med de fyra beräkningsalternativen med lag- fäst arbetstidskortning leder till att det totala antalet arbetade timmar i ekonomin minskar under perioden  
 2003–2020. 
  Den nega- tiva utvecklingen i arbetstimmar begränsar tillväxtutsikterna i den svenska ekonomin. 
 26 
  
 4.3 
  
 Den ekonomiska politiken 
  
 Såväl de två referensscenarierna som de fyra alternativen med lag- fäst arbetstidsförkortning baseras på vissa antaganden om penning- och finanspolitiken, som presenteras i detta delkapitel. 
 De höga svenska löneökningarna på 1970- och  
 1980-talet 
  resul- terade i hög inflation och upprepade kostnadskriser. Denna utveckling som bl.a. försämrade den svenska produktionens inter- nationella konkurrenskraft var ohållbar och resulterade i ett systemskifte i början av  
 1990-talet 
  som innebar en brytning med den tidigare höginflationsekonomin. Prisstabilitet etablerades som ett övergripande mål för den ekonomiska politiken och Riksbanken preciserade detta närmare som en målsättning att begränsa inflatio- nen till två procent per år med en tolerans för avvikelser på en pro- centenhet åt vardera hållet. 
 27  
 De  
 ekonomisk-politiska 
  besluts- fattarna avsvor sig därmed i praktiken möjligheten att genom en hög inflation dämpa de makroekonomiska effekterna av alltför höga nominella löneökningar. Ansvaret för sysselsättnings- utvecklingen flyttades på så sätt i en högre grad över till arbets- marknadens parter. 
 28 
  
 I föreliggande rapport antas att Sverige står utanför EMU och att Riksbanken bedriver en självständig penningpolitik med utgångs- punkt från det nuvarande prisstabilitetsmålet så att inflationen uppgår till ungefär två procent. För att tydliggöra att de långsiktiga effekterna av en lagstiftad arbetstidsförkortning blir likartade vid 
  
 26 
  
 För mer detaljer om hur åldersutvecklingen kan tänkas påverka den ekonomiska tillväxten, se t.ex. Cohen och Mcgee (1999). 
  
 27 
  
 Det mått på inflationen som Riksbanken baserar sin penningpolitik på är den s.k. under- liggande inflationen mätt med UNDIX. Detta mått exkluderar räntekostnader för egnahem och förändringar i indirekta skatter och subventioner från den vanliga konsumentpris- inflationen. 
  
 28 
  
 När den svenska kronans växelkurs är rörlig utgör det tvåprocentiga inflationsmålet en fast punkt för såväl löne- som prisutvecklingen. Vid en eventuell framtida  
  
 EMU-anslutning 
  kommer denna punkt i stället att utgöras av den gemensamma valutan tillsammans med löne- och prisutvecklingen i resten av valutaunionen. 
 322 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 ett eventuellt  
 EMU-medlemskap 
  ges även en kort beskrivning av anpassningsprocessen vid ett medlemskap. 
 Även finanspolitikens uppläggning har förändrats under det senaste decenniet. Den nya budgetprocessen med utgiftstak har skärpt kontrollen över statens utgifter så att utgiftsutvecklingen i högre grad styrs med utgångspunkt från regeringens och Riksda- gens mera långsiktiga överväganden. Ett annat centralt inslag är att regeringen och Riksdagen har lagt fast ett saldomål om att den offentliga sektorns finansiella sparande ska uppgå till 2 procent av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. 
 29  
 Innebörden är att överskottet ska överstiga två procent under en högkonjunktur och understiga två procent under en lågkonjunktur. Såväl utgiftstaket som saldomålet bidrar till att skapa förtroende för den ekonomiska politiken. Budgetpolitikens inriktning är – i likhet med penning- politikens utformning – av stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen. 
 Finanspolitiken utformas i samtliga beräkningsalternativ med utgångspunkt i regeringens och riksdagens saldomål, dvs. att den offentliga sektorns finansiella sparande ska uppgå till 2 procent i genomsnitt över en konjunkturcykel. Överskott utöver detta mål tillförs hushållen i form av skattesänkningar så att överskottet vid frånvaro av störningar uppgår till 2 procent. Beräkningarna bortser från hur olika skatter och transfereringar kan påverka arbets- utbudet. Den ekonomiska utvecklingen skulle därför bli densamma om överskjutande överskott hade eliminerats genom ändrade transfereringar till hushållen i stället för genom ändrade skatter. 
 I de beräkningsalternativ där arbetstidsförkortningen leder till ett offentligt finansiellt sparande som underskrider två procent sker en gradvis anpassning av det offentliga sparandet mot den mål- satta nivån. Den offentliga konsumtionen och transfereringarna blir lägre än vid frånvaro av arbetstidsförkortning. Dessa anpass- ningar liksom andra effekter av arbetstidsförkortningen får åter- verkningar på storleken på de skattesänkningar som säkerställer att överskottet förblir två procent efter anpassningsförloppet. 
 Överskottet i de offentliga finanserna under kalkylperioden leder till att den offentliga sektorns nettoförmögenhet ökar genom ökad förmögenhet i  
 AP-fonderna 
  och i den s.k. premiereserven. Den växande nettoförmögenheten resulterar i växande offentliga kapitalinkomster utöver de offentliga ränteutgifterna. Givet att det 
  
 29  
 Den offentliga sektorns finansiella sparande definieras som skillnaden mellan den offentliga sektorns inkomster och utgifter. 
 323 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 offentliga överskottet ska uppgå till två procent bidrar dessa växande kapitalinkomster till ett utrymme för skattesänkningar. 
  
 4.4 
  
 Referensscenarierna 
  
 I detta kapitel redovisas den ekonomiska utvecklingen vid de två referensscenarierna. 
 Referensscenario 1 
 Den ekonomiska utvecklingen t.o.m. 2008 överensstämmer i REF1 med prognosen i Konjunkturinstitutets rapport Konjunkturläget november 2001. 
 30  
 Under perioden  
 2004–2008 
  växer ekonomin på ett balanserat sätt i meningen att produktionen följer den s.k. potentiella produktionen, vilket är förenligt med en stabil inflation på 2 procent. Löneökningstakten är också stabil och underskrider 4 procent något. Det offentliga finansiella sparandet överens- stämmer med målsatta 2 procent av BNP. Arbetslösheten ligger något under 4 procent och sjunker mycket långsamt. Syssel- sättningsutvecklingen bestäms därmed i huvudsak av arbets- utbudets utveckling, som i sin tur bestäms av demografiska fakto- rer. Utvecklingen av antalet arbetade timmar påverkas därtill av att medelarbetstiden antas sjunka med 0,1 procent per år, bl.a. som en följd av arbetstidsförkortningar enligt kollektivavtal. 
 För perioden  
 2009–2020 
  antas en fortsatt balanserad tillväxt med 2 procents inflation, omkring 4 procents löneökningar och ett offentligt finansiellt sparande motsvarande 2 procent av BNP (se diagram 15 och 16). Arbetslösheten fortsätter att sjunka mycket långsamt och ligger hela tiden mellan 3,5 och 4 procent (se diagram 17). 
  
 30  
 För en mer detaljerad redovisning av utvecklingen fram till 2008 hänvisas till nämnda rapport, som finns tillgänglig på Konjunkturinstitutets hemsida (www.konj.se). 
 324 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 15 
 . Nominell timlön 
  
 Årlig procentuell förändring 
  
 4.60 
  
 4.60 
  
 4.40 
  
 4.40 
  
 4.20 
  
 4.20 
  
 4.00 
  
 4.00 
  
 3.80 
  
 3.80 
  
 3.60 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.60 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 Diagram 16 
 . Offentliga sektorns finansiella sparande 
 Procent av BNP 
  
 5 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 -5 
  
 -5 
  
 -10 
  
 -10 
  
 -15 
 80 
  
 85 
  
 90 
  
 95 
  
 00 
  
 05 
  
 10 
  
 15 
  
 20  
  
 -15 
  
 Källor 
 : Konjunkturinstitutet och Statistiska centralbyrån. 
 325 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Diagram 17.  
 Öppen arbetslöshet 
  
 Procent 
  
 6.0 
  
 6.0 
  
 5.5 
  
 5.5 
  
 5.0 
  
 5.0 
  
 4.5 
  
 4.5 
  
 4.0 
  
 4.0 
  
 3.5 
  
 3.5 
  
 3.0 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.0 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 Även under denna period bestäms sysselsättningsutvecklingen därmed främst av den demografiska utvecklingen. Som redovisas i tabell 8 ovan innebär detta att sysselsättningen under perioden  
 2009–2020 
  avtar med ungefär 0,15 procent per år som en följd av minskande befolkning i åldersgruppen  
 16–64 
  år samt ändrad ålders- sammansättning inom denna åldersgrupp. Medelarbetstiden fort- sätter att sjunka med 0,1 procent per år, bl.a. som en följd av fort- satta kollektivavtalade arbetstidsförkortningar. 
 Den uppskattade utvecklingen av antalet sysselsatta och arbetade timmar i REF1 redovisas i tabell 9 för delperioderna  
 2002–2010 
  och  
 2011–2020 
  samt ackumulerat för perioden fram till 2020. Som framgår av tabellen minskar antalet arbetade timmar med 2,1 pro- cent mellan 2001 och 2020. Nedgången är snabbare under den senare delen av perioden som en följd av den enligt tabell 8 ofördel- aktiga demografiska utvecklingen. 
 Den genomsnittliga arbetsproduktiviteten antas fr.o.m. 2004 öka med 1,8 procent per år vilket är nära det historiska genomsnittet. Tillsammans med den redovisade utvecklingen av antalet arbets- timmar resulterar detta i en genomsnittlig  
 BNP-tillväxt 
  på 1,9 pro- cent under den första delperioden och med 1,6 procent under den 
 326 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 andra delperioden. I synnerhet den senare siffran är låg i ett histo- riskt och internationellt perspektiv. 
  
 Tabell 9 
 . Arbetade timmar och BNP i REF1 
 Årlig procentuell förändring respektive procentuell förändring 
  
 2002–2010 
  
 2011–2020 
  
 Ackumulerat 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –1,8 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,3 
  
 Arbetade timmar 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –2,1 
  
 Produktivitet 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 39,2 
  
 BNP 
  
 1,9 
  
 1,6 
  
 36,4 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 I REF1 sänks skatterna genom regeländringar med i genomsnitt 9,2 miljarder kronor per år mellan 2004 och 2020, varigenom det offentliga finansiella sparandet överensstämmer med målsatta 2 procent av BNP (se diagram 16). Dessa skattesänkningar bidrar tillsammans med den årliga ökningen av den reala timlönen med nästan 2 procent till en förhållandevis stark utveckling av hus- hållens disponibla inkomster. Hushållens sparande antas minska fr.o.m. 2009 eftersom andelen pensionärer ökar kraftigt (pensionä- rer har i genomsnitt ett negativt sparande) och eftersom de ålders- grupper som har högst sparbenägenhet minskar (se diagram 18). Den privata konsumtionens andel av BNP ökar därmed under den senare delen av kalkylperioden (se diagram 19). 
 327 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Diagram18 
 . Hushållens sparkvot 
  
 Procent 
  
 12 
  
 12 
  
 10 
  
 10 
  
 8 
  
 8 
  
 6 
  
 6 
  
 4 
  
 4 
  
 2 
  
 93 
  
 98 
  
 03 
  
 08 
  
 13 
  
 18 
  
 2 
  
 Källor 
 : Konjunkturinstitutet och Statistiska centralbyrån. 
  
 Diagram 19 
 . Försörjningsbalans 
 Andel av BNP 
  
 60 
  
 60 
  
 50 
  
 50 
  
 40 
  
 40 
  
 30 
  
 30 
  
 20 
  
 20 
  
 10 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 -10 
 80 
  
 85 
  
 90 
  
 95 
  
 00 
  
 05 
  
 10 
  
 15 
  
 20  
  
 -10 
  
 Privat konsumtion 
 Investeringar 
 Offentlig konsumtion 
 Nettoexport 
  
 Källor 
 : Konjunkturinstitutet och Statistiska centralbyrån. 
 328 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Tabell 10.  
 Försörjningsbalans i REF1 
 Årlig procentuell förändring respektive procentuell förändring 
  
 2002–2010 
  
 2011–2020 
  
 Ackumulerat 
  
 BNP 
  
 1,9 
  
 1,6 
  
 38,4 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,4 
  
 2,3 
  
 55,4 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 10,0 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,8 
  
 0,9 
  
 53,5 
  
 Nettoexport 
  
 –3,1 
  
 0,0 
  
 –24,3 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 I utgångsläget är den s.k. kapitalkvoten, dvs. kvoten mellan kapital- stocken och produktionen, låg i ett historiskt perspektiv, vilket delvis beror på det låga bostadsbyggandet under  
 1990-talet. 
  För att på sikt nå upp till en historiskt mera normal kapitalkvot antas för- hållandevis stora investeringar under de första 10 åren (se diagram 20). Därmed ökar investeringarnas andel av BNP för att därefter stabiliseras på en nivå strax under 20 procent (se diagram 19). 
  
 Diagram 20 
 . Kapitalkvot i näringslivet 
  
 Hayes 
  
 3.40 
  
 3.40 
  
 3.20 
  
 3.20 
  
 3.00 
  
 3.00 
  
 2.80 
  
 2.80 
  
 2.60 
  
 2.60 
  
 2.40  
 70 
  
 75 
  
 80 
  
 85 
  
 90 
  
 95 
  
 00 
  
 05 
  
 10 
  
 15 
  
 20  
 2.40 
  
 Anm 
 . Inklusive bostäder. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 Det nuvarande överskottet i bytesbalansen innebär att Sveriges nettoförmögenhet i utlandet ökar. Därmed ökar kapitalinkoms- 
 329 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 terna successivt, vilket tenderar att stärka bytesbalansen ytterligare. För att undvika en osannolikt stark utveckling av bytesbalansen antas den inhemska efterfrågan öka något mera än den potentiella produktionen, vilket innebär att importen ökar snabbare än expor- ten. Nuvarande positiva nettoexport, dvs. export utöver import, minskar därmed successivt fram till år 2020 (se diagram 19). 
  
 Tabell 11 
 . Den offentliga sektorns inkomster, utgifter och finan- siella sparande  
 2000–2020 
  
 Procent av BNP 
  
 2002 
  
 2005 
  
 2010 
  
 2015 
  
 2020 
  
 Inkomster 
  
 56,4 
  
 56,1 
  
 55,3 
  
 55,7 
  
 55,8 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,9 
  
 50,1 
  
 48,8 
  
 49,0 
  
 49,0 
  
 Övriga inkomster 
  
 6,1 
  
 6,0 
  
 6,4 
  
 6,7 
  
 6,8 
  
 Utgifter 
  
 55,1 
  
 54,1 
  
 53,3 
  
 53,7 
  
 53,8 
  
 Transfereringar till hushåll 
  
 19,5 
  
 19,3 
  
 19,6 
  
 20,4 
  
 20,8 
  
 Konsumtion 
  
 26,9 
  
 26,6 
  
 26,4 
  
 26,7 
  
 27,2 
  
 Ränteutgifter 
  
 3,1 
  
 2,7 
  
 2,2 
  
 1,6 
  
 1,0 
  
 Övriga utgifter 
  
 5,6 
  
 5,4 
  
 5,1 
  
 4,9 
  
 4,8 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,4 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 Den demografiska utvecklingen medför förhållandevis snabbt ökande offentliga utgifter för bl.a. förtids- och ålderspensioner till den stora grupp som är född på  
 1940-talet. 
  Som framgår av tabell 11 bidrar detta till att transfereringarna till hushållen, trots en något sjunkande arbetslöshet, ökar snabbare än BNP under större delen av kalkylperioden. Den offentliga konsumtionen utgör en förhållandevis konstant andel av BNP. Ränteutgifterna minskar som andel av BNP, samtidigt som övriga inkomster än skatter och avgifter ökar bl.a. som en följd av starkt ökande kapitalinkomster i  
 AP-fonderna 
  och premiereservsystemet. Detta skapar utrymme för ovan nämnda skattesänkningar genom regeländringar på i genom- snitt 9,2 miljarder kronor per år, vilket medför en viss sänkning av skattekvoten under den första delperioden jämfört med 2002 års nivå (se diagram 21). 
 330 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 21 
 . Inkomster och utgifter i offentlig sektor 
 Procent av BNP 
  
 70 
  
 70 
  
 65 
  
 65 
  
 60 
  
 60 
  
 55 
  
 55 
  
 50 
  
 50 
  
 45  
 80 
  
 85 
  
 90 
  
 95 
  
 00 
  
 05 
  
 10 
  
 15 
  
 20  
 45 
  
 Inkomster 
  
 Utgifter 
  
 Skatter och avgifter 
  
 Källor 
 : Konjunkturinstitutet och Statistiska centralbyrån. 
 Sammantaget sänks skatternas andel av BNP från 50,9 procent 2002 till ca 49 procent från och med år 2010. En sådan sänkning av skattekvoten synes vara angelägen med hänsyn till att den fort- gående internationella integrationen successivt ökar de svenska skattebasernas känslighet för svenska skattesatser. Svenska skatte- satser kan behöva nedjusteras för att undvika alltför stora sned- vridningar av olika slag. Det är t.ex. inte sannolikt att skatterna på alkohol och tobak kan öka i takt med inflationen utan att det leder till stora inköp i utlandet i stället för i Sverige när införselbegräns- ningarna slopas. Även när det gäller beskattning av andra varor och tjänster samt mera generellt beskattningen av arbete och kapital torde det finnas många områden där skattesatserna behöver ned- justeras under de närmaste tjugo åren. Detta för att undvika att de samhällsekonomiska snedvridningarna blir alltför stora när de svenska skattebaserna blir alltmera känsliga för de svenska skatte- satserna. 
 Tabell 10 och 11 visar att trots att utgifterna för den offentliga konsumtionen utgör en förhållandevis konstant andel av BNP är den volymmässiga utvecklingen betydligt svagare. Detta beror på att offentlig konsumtion såsom den mäts i nationalräkenskaperna 
 331 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 till stor del utgörs av arbetade timmar i offentlig verksamhet och att priset för offentlig konsumtion därmed utvecklas nästan i takt med löneökningarna, dvs. det relativa priset för offentlig konsum- tion stiger trendmässigt. 
 Som framgår av tabell 10 ökar den offentliga konsumtionen med ackumulerat 10 procent under hela perioden  
 2002–2020. 
  Detta är förhållandevis mycket med hänsyn till att det totala antalet arbe- tade timmar samtidigt minskar med ackumulerat 2,1 procent (se tabell 9), men torde ändå vara restriktivt i förhållande till den demografiska utvecklingen. 
 Utvecklingen av den egentliga servicenivån för bl.a. skola, vård och omsorg beror även på produktivitetsutvecklingen inom offent- lig verksamhet. Denna mäts emellertid inte i nationalräkenskaperna och framgår därför inte heller i tabell 10. 
 Referensscenario 2 
 REF2 avviker från REF1 genom att medelarbetstiden inte förkortas genom kollektivavtal. Medelarbetstiden är därför fr.o.m. 2004 kon- stant i stället för att sjunka med 0,1 procent per år. Som framgår av tabell 12 leder detta till att antalet arbetade timmar utvecklas något starkare och att BNP ökar snabbare än i REF1. 
 Här liksom i senare beräkningar antas att förkortningar av arbetstiden inte har någon varaktig effekt på varken produktionen per timme eller arbetslösheten. 
  
 Tabell 12 
 . Arbetade timmar och BNP i REF2 
 Årlig procentuell förändring respektive procentuell förändring 
  
 2002–2010 
  
 2011–2020 
  
 Ackumulerat 
  
 Medelarbetstid 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,5 
  
 Arbetade timmar 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,6 
  
 Produktivitet 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 39,7 
  
 BNP 
  
 2,0 
  
 1,7 
  
 38,9 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 Eftersom produktionen per timme utvecklas i samma takt som i REF1 sett över hela perioden ökar även den reala timlönen i samma takt. En konstant i stället för sjunkande medelarbetstid innebär 
 332 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 därför att reallönen växer 0,1 procentenheter snabbare per år än i REF1. Löntagarna får således fullt utbyte lönemässigt av den jäm- fört med REF1 längre arbetstiden. 
 I det reformerade pensionssystemet är ålderspensionerna indexe- rade till inkomstutvecklingen för personer i yrkesaktiv ålder. Då inkomsten per sysselsatt årligen ökar med ca 0,1 procentenheter mer än i REF1 blir ökningstakten i ålderspensionerna lika mycket högre. Även övriga transfereringar ökar något snabbare eftersom bl.a. sjuk- och föräldraförsäkringarna är relaterade till inkomsten. 
 Den något högre tillväxten medför emellertid att även under- lagen för bl.a. arbetsgivaravgifter, inkomstskatt och mervärdesskatt växer något snabbare. De skattesänkningar som följer av att det offentliga sparandet ska vara lika med målsatta 2 procent av BNP blir därför något högre än i REF1 och uppgår till i genomsnitt 10,2 miljarder kronor per år istället för 9,2 miljarder som i REF1. Inne- börden av detta är att löntagarna liksom övriga skattebetalare får betala en del av de avtalade arbetstidsförkortningen i REF1 i form av uteblivna skattesänkningar. 
 I övriga avseenden, som t.ex. hushållens sparande, kapitalkvot samt konsumtion och investeringar som andel av BNP, är REF2- scenariot förhållandevis nära den i diagrammen ovan redovisade utvecklingen i REF1. 
  
 4.5 
  
 Långsiktiga effekter av arbetstidsförkortning 
  
 I detta delkapitel redovisas de långsiktiga effekterna, dvs. effek- terna 2020, av de fyra alternativen med lagfäst arbetstidsförkort- ning jämfört med REF1. Av de skäl som angetts ovan avser redo- visningen fallet då förkortningen av standardarbetstiden får 80 pro- cents genomslag på den faktiska arbetstiden. Effekterna jämfört med REF2 liksom den sammantagna makroekonomiska utveck- lingen vid arbetstidsförkortningarna i kombination med de två referensscenarierna redovisas främst i tabellbilagan. Dock bör här påpekas att de avvikelser från REF2 som uppstår i de olika scena- rierna för arbetstidsförkortning är identiska med de avvikelser som redovisas i Tabell 13 och 14 gentemot REF1. 
 Det första fallet med förkortning av arbetstiden från normalt 40 till 38 timmar leder, som redovisas i tabell 1 ovan, till att medel- arbetstiden reduceras med 3,6 procent från och med 2007 och framåt. Då arbetstidsförkortningen inte antas påverka varken 
 333 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 arbetslösheten eller sysselsättningen på lång sikt, blir den långsiktiga effekten av AT38 att såväl medelarbetstiden som antal arbetade timmar minskar med 3,6 procent. 
 Sverige är en liten öppen ekonomi som är starkt integrerad med omvärlden inte minst när det gäller kapitalmarknaden. Svenska och internationella placerare kan välja att placera sitt kapital i många olika länder. Avkastningen på fysiska investeringar i Sverige kan därför inte på lång sikt avvika från avkastningen på motsvarande investeringar i omvärlden. I ett långsiktigt perspektiv är därför avkastningen på investeringar i Sverige bestämd av kapitalavkast- ningen i omvärlden. Innebörden är att en arbetstidsförkortning i Sverige på lång sikt inte till någon del drabbar varken svenska eller internationella kapitalägare. 
 31 
  
 På lång sikt antas således avkastningen på fysiska investeringar i Sverige vara densamma vid som utan lagfäst arbetstidsförkortning. För att detta ska uppnås måste kapitalvolymen reduceras i samma utsträckning som antalet arbetade timmar. Kapitalintensiteten, dvs. kapitalmängden per arbetad timme, blir då opåverkad av arbets- tidsförkortningen, vilket krävs för att kapitalavkastningen ska vara opåverkad vid förhållandevis standardmässiga antaganden. 
 På lång sikt leder då minskningen av antalet arbetade timmar med 3,6 procent i AT38 till att även kapitalvolymen sjunker med 3,6 procent. Om både arbets- och kapitalinsatserna reduceras med 3,6 procent är det rimligt att räkna med att även BNP blir 3,6 pro- cent lägre som en följd av arbetstidsförkortningen. Detta gäller under antagandet att arbetstidsförkortningen inte påverkar pro- duktiviteten på lång sikt, vilket diskuteras närmare i nästa kapitel. 
 Motsvarande resultat för de långsiktiga effekterna av övriga tre alternativ med lagfäst arbetstidsförkortning redovisas i tabell 13. 
  
 31  
 På kort sikt kan däremot en oväntad arbetstidsförkortning delvis resultera i en lägre kapitalavkastning, vilket diskuteras närmare i senare delkapitel. 
 334 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Tabell 13 
 . Långsiktiga effekter på arbetade timmar och BNP 
 Avvikelse i procent mot REF1 år 2020 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 Medelarbetstid 
  
 –3,6 
  
 –9,1 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 Sysselsättning 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –3,6 
  
 –9,1 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 BNP 
  
 –3,6 
  
 –9,1 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 Den genom arbetstidstidsförkortningen lägre BNP under 2020, jämfört med REF1, fördelas förhållandevis jämnt mellan olika användningsområden, vilket visas i tabell 14. Den lägre produktio- nen reducerar således den offentliga liksom den privata konsum- tionen i ungefär samma utsträckning. Därmed kan de skattesatser som behövs för att finansiera den offentliga konsumtionen vara ungefär desamma som vid frånvaro av en lagfäst arbetstidsförkort- ning. Arbetstidsförkortningen får då inte heller någon större effekt på fördelningen av det totala antalet arbetade timmar mellan privat och offentlig sektor. 
 En slutsats är således att arbetstidsförkortningen leder till lägre offentlig konsumtion och därmed lägre offentlig servicenivå än i REF1. I stället för en ackumulerad volymökning på 10 procent fram till 2020 begränsas volymökningen till ca 6 procent i AT38 och ca 2 procent i AT35, vilket synes vara mycket restriktivt med hänsyn till den demografiska utvecklingen. 
  
 Tabell 14 
 . Långsiktiga effekter för olika delar av BNP 
 Avvikelse i procent mot REF1 år 2020 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 BNP 
  
 –3,6 
  
 –9,1 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 Privat konsumtion 
  
 –3,7 
  
 –8,8 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 –4,1 
  
 –8,1 
  
 –1,2 
  
 –1,6 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –3,6 
  
 –8,1 
  
 –1,0 
  
 –1,4 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 Som nämnts ovan antas arbetstidsförkortningen inte ha någon effekt på produktionen per arbetstimme på lång sikt. Arbets- tidsförkortningen har då inte heller någon långsiktig effekt på real- 
 335 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 lönen per timme. Därmed leder arbetstidsförkortningen till att reallönen per år reduceras i samma grad som medelarbetstiden eller med 3,6 procent för AT38 jämfört med REF1. Löntagarna får såle- des på lång sikt bära hela arbetstidsförkortningen genom mot- svarande lägre årslön medan kapitalägarna skyddas genom den på lång sikt internationellt bestämda kapitalavkastningen. 
 Arbetstidsförkortningarna leder till att det offentliga sparandet övergångsvis underskrider det målsatta sparandet på två procent. Den offentliga konsumtionen och transfereringarna anpassas efter hand så att det målsatta sparandet uppnås inom något eller några år. Lägre årslöner medför lägre kommunala skatteinkomster och där- med lägre kommunal konsumtion. Sammantaget beräknas arbets- tidsförkortningarna, som framgår av tabell 15, leda till att den offentliga konsumtionen som andel av BNP reduceras något på lång sikt. 
 Arbetstidsförkortningarna leder även till lägre transfereringar. Eftersom pensionerna i det nya ålderspensionssystemet är indexe- rade till inkomstutvecklingen leder förkortad arbetstid till en mot- svarande reduktion av de inkomstindexerade ålderspensionerna. Arbetstidförkortning enligt AT38 leder således till att ålderspen- sionerna på lång sikt blir 3,6 procent lägre än i REF1. Även utgif- terna för bl.a. sjuk- och föräldraförsäkringarna reduceras automa- tiskt eftersom de är relaterade till inkomsterna. De sammanlagda transfereringarna till hushållen beräknas sjunka ungefär lika mycket som BNP till följd av arbetstidsförkortningen, dvs. transfere- ringarna andel av BNP blir ungefär densamma som i REF1 (se tabell 15). 
 Även andra offentliga utgifter som t.ex.  
 u-landsbiståndet 
  och avgifterna till EU blir lägre när BNP blir lägre. 
 Sammantaget beräknas de offentliga utgifternas andel av BNP på lång sikt bli ungefär densamma som vid frånvaro av lagfäst arbets- tidsförkortning, dvs. arbetstidsförkortningar medför lägre offentlig servicenivå och lägre transfereringar i ungefär samma grad som arbetstiden reduceras. 
 336 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 15 
 . De offentliga finanserna på lång sikt 
 Procent av BNP år 2020 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 Inkomster 
  
 55,8 
  
 54,2 
  
 Anderson 
  
 54,6 
  
 54,7 
  
 Skatter och avgifter 
  
 49,0 
  
 47,6 
  
 48,8 
  
 48,0 
  
 48,0 
  
 Övriga inkomster 
  
 6,8 
  
 6,6 
  
 6,7 
  
 6,7 
  
 6,7 
  
 Utgifter 
  
 53,8 
  
 52,2 
  
 53,5 
  
 52,6 
  
 52,7 
  
 Transfereringar till hushåll 
  
 20,8 
  
 20,7 
  
 21,9 
  
 20,6 
  
 20,7 
  
 Konsumtion 
  
 27,2 
  
 25,8 
  
 26,0 
  
 26,3 
  
 26,2 
  
 Ränteutgifter 
  
 1,0 
  
 0,9 
  
 0,7 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 Övriga utgifter 
  
 4,8 
  
 4,9 
  
 4,9 
  
 4,7 
  
 4,7 
  
 Finansiellt sparande 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 Eftersom de offentliga utgifternas andel av BNP är relativt lika vid arbetstidsförkortning som i REF1 och det finansiella sparandet är lika med saldomålet på 2 procent så är också skattekvoten ungefär densamma (se tabell 15). 
 Därav följer att de genomsnittliga årliga skattesänkningarna under perioden  
 2004–2020 
  är ungefär lika stora som i REF1, dvs. de uppgår till ca 9 miljarder kronor. I AT35 begränsas dock den genomsnittliga årliga skattesänkningen till omkring 7 miljarder kronor. 
 Dessa resultat beror givetvis på beräkningsförutsättningarna. Exempelvis antas det bli besparingar i offentlig verksamhet och offentliga transfereringar när det offentliga sparandet understiger saldomålet som en följd av arbetstidsförkortningarna utan att dessa besparingar reverseras när saldomålet uppnåtts. Även i övrigt antas offentlig verksamhet och offentliga transfereringar reduceras i ungefär samma grad som produktionen reduceras genom arbets- tidsförkortningarna. 
 Resultaten skulle givetvis ha blivit annorlunda om beräkningarna i stället hade förutsatt att skatterna höjs när det offentliga sparan- det understiger saldomålet eller att t.ex. den kommunala konsum- tionsutvecklingen för skola, vård och omsorg bestäms enbart av demografiska faktorer, så att kommunalskattesatserna höjs vid en lägre tillväxt. Vid dessa alternativa förutsättningar skulle det beräk- nade skattesänkningsutrymmet ha blivit lägre och skattekvoten högre vid förkortad arbetstid. 
 337 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 En sådan utveckling bedöms dock vara förknippad med bety- dande problem med hänsyn till att den tilltagande internationella integrationen ökar de svenska skattebasernas känslighet för svenska skattesatser. Som diskuterats ovan talar detta för att skattesatserna på sikt bör kunna sänkas åtminstone i den utsträckning som sker i REF1. Detta begränsar möjligheterna att genom skattehöjningar skydda offentlig verksamhet från att reduceras vid förkortad arbetstid. Mera allmänt synes det vara mera rimligt att reducerad produktion leder till reduktioner inom alla användningsområden. I annat fall synes det område som tar hela neddragningen varit rela- tivt överdimensionerat vid frånvaro av arbetstidsförkortningen. 
 De resultat som kan vara av störst intresse för att utvärdera de långsiktiga välfärdseffekterna av en lagfäst förkortning av arbets- tiden är sammanställda i tabell 16. 
  
 Tabell 16 
 . Långsiktiga effekter på medelarbetstid och konsumtion 
 Avvikelser i procent mot REF1 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 Medelarbetstid 
  
 –3,6 
  
 –9,1 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 Privat konsumtion 
  
 –3,7 
  
 –8,8 
  
 –1,2 
  
 –1,5 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 –4,1 
  
 –8,1 
  
 –1,0 
  
 –1,6 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 En förkortning av arbetstiden enligt alternativ AT38 beräknas såle- des leda till att såväl medelarbetstiden som hushållens konsumtion och den offentliga konsumtionen reduceras med  
 3,5–4 
  procent jämfört med REF1. En grov uppskattning av välfärdseffekterna av arbetstidsförkortningen fås genom att väga de negativa välfärds- effekterna av lägre privat och offentlig konsumtion mot den ökade fritiden på lång sikt. Om den ökade fritiden värderas utifrån lönen efter skatt blir slutsatsen att värdet av den längre fritiden under- stiger värdet av den lägre privata och offentliga konsumtionen. Därmed innebär förkortningen av arbetstiden en samhällsekono- misk förlust på lång sikt. 
 32  
 Detta följer av att stora skattekilar gör (obeskattad) fritid relativt billig jämfört med privat och offentlig konsumtion. Välfärdseffekterna för de olika alternativen visas i tabell 17, både i miljarder kronor samt som procent av BNP 2020. För AT38 och AT35 är den långsiktiga välfärdsförlusten bety- dande. Alternativa utgångspunkter för värdering av den lägre 
  
 32  
 Vid beräkningen av värdet av ökad fritid har en marginalskattesats på 35 procent använts. 
 338 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 arbetstiden kan givetvis ge annorlunda resultat. En mer detaljerad välfärdsanalys av en förkortad arbetstid ligger utanför ramen för Konjunkturinstitutets uppdrag. 
  
 Tabell 17 
 . Långsiktiga välfärdseffekter av arbetstidsförkortning 
 Avvikelser mot REF1 i miljarder kronor (2002 års priser) 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 Konsumtion av fritid 
  
 33,6 
  
 86,4 
  
 11,8 
  
 14,5 
  
 Privat konsumtion 
  
 –62,6 
  
 –148,9 
  
 –20,3 
  
 –25,4 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 –34,5 
  
 –68,1 
  
 –8,4 
  
 –13,5 
  
 Total effekt 
  
 –63,4 
  
 –130,6 
  
 –17,0 
  
 –24,4 
  
 Total effekt, 
  
 Procent av BNP 
  
 –2,1 
  
 –4,2 
  
 –0,5 
  
 –0,8 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 4.6 
  
 Effekter av arbetstidsförkortning under anpassningsförloppet 
  
 I detta delkapitel analyseras de ekonomiska effekterna av arbets- tidsförkortningarna under anpassningsförloppet fram till 2020. 
 Som redovisats ovan innebär samtliga fyra alternativ att arbets- tiden förkortas från och med 2004. Som diskuteras i kapitel 3 kan arbetsgivarna på kort sikt åtminstone delvis väntas kompensera den kortare arbetstiden genom att anställa fler personer för att mot- verka minskningen av det totala antalet arbetade timmar. Därmed blir sysselsättningen högre på kort sikt, vilket leder till högre nominella timlöneökningar jämfört med ett läge utan arbets- tidsförkortning. 
 Anpassningen på kort sikt kan även beskrivas som att arbets- tidsförkortningen reducerar arbetsutbudet mätt i timmar, vilket tenderar att skapa brist på arbetskraft och därmed högre nominella timlöneökningar. Detta kan också uttryckas som att löntagarna försöker begränsa effekten på årsslönen av kortare arbetstid genom att kräva högre ökning av timlönen jämfört med ett läge utan arbetstidsförkortning. Om detta lyckas kommer kostnaden för arbetstidsförkortningen på kort sikt delvis att bäras av arbets- givarna, vilket kan förklara att arbetsgivare ofta är negativa till en lagfäst förkortning av arbetstiden. Slutsatsen är att en arbets- 
 339 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 tidsförkortning leder till högre sysselsättning och högre real timlön på kort sikt. 
 Alternativ AT38 
 Mot bl.a. denna bakgrund beräknas en arbetstidsförkortning under åren  
 2004–2007 
  enligt alternativ AT38 leda till lägre arbetslöshet och högre nominell timlöneökning 2004 och 2005 jämfört med REF1 (se diagram 22 och 23). 
  
 Diagram 22.  
 Öppen arbetslöshet 
  
 Procent 
  
 6.0 
  
 6.0 
  
 5.5 
  
 5.5 
  
 5.0 
  
 5.0 
  
 4.5 
  
 4.5 
  
 4.0 
  
 4.0 
  
 3.5 
  
 3.5 
  
 3.0 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.0 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 340 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 23 
 . Nominell timlön 
  
 Årlig procentuell förändring 
  
 4.60 
  
 4.60 
  
 4.40 
  
 4.40 
  
 4.20 
  
 4.20 
  
 4.00 
  
 4.00 
  
 3.80 
  
 3.80 
  
 3.60 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.60 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 De högre timlöneökningarna ökar inflationstrycket och därmed Riksbankens prognoser för framtida inflation vid oförändrad repo- ränta, varvid Riksbanken höjer reporäntan (se diagram 24). Repo- räntan höjs i en sådan utsträckning att inflationen på sikt ned- bringas till den målsatta nivån på 2 procent. Eftersom arbets- tidsförkortningen delvis kom som en överraskning för Riksbanken kan den inte undvika att inflationen övergångsvis överstiger 2 procent (se diagram 25). 
 341 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Diagram 24 
 . Reporänta 
  
 Procent 
  
 7.0 
  
 7.0 
  
 6.5 
  
 6.5 
  
 6.0 
  
 6.0 
  
 5.5 
  
 5.5 
  
 5.0 
  
 5.0 
  
 4.5 
  
 4.5 
  
 4.0 
  
 4.0 
  
 3.5 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.5 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 Diagram 25 
 . Priser 
  
 Årlig procentuell förändring 
  
 2.50 
  
 2.50 
  
 2.40 
  
 2.40 
  
 2.30 
  
 2.30 
  
 2.20 
  
 2.20 
  
 2.10 
  
 2.10 
  
 2.00 
  
 2.00 
  
 1.90 
  
 1.90 
  
 1.80 
  
 1.80 
  
 1.70 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 1.70 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 342 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Den högre reporäntan dämpar tillväxten i en sådan utsträckning att inflationen på sikt nedbringas till 2 procent. Den lägre tillväxten leder till en stigande arbetslöshet, som i sin tur dämpar de nomi- nella löneökningarna. Vid arbetstidsförkortning enligt alternativ AT38 beräknas arbetslösheten nå den högsta nivån 2006 (se dia- gram 22). 
 Den på kort sikt högre reallönen per timme innebär att arbetsgi- varna inledningsvis delvis bär en del av kostnaden för arbetstids- förkortningen (se diagram 26). Detta minskar avkastningen på kapital i Sverige jämfört med utlandet, vilket leder till lägre investeringar i Sverige. Nedgången av investeringarna påskyndas av och utgör också en förklaring till att den högre reporäntan medför lägre tillväxt. Som diskuterats ovan reduceras investeringarna så att kapitalvolymen 2020 reduceras i samma grad som antalet arbetade timmar eller med 3,6 procent vid den nu studerade arbetstids- förkortningen. 
  
 Diagram 26 
 . Real timlön 
  
 Årlig procentuell förändring 
  
 2.30 
  
 2.30 
  
 2.20 
  
 2.20 
  
 2.10 
  
 2.10 
  
 2.00 
  
 2.00 
  
 1.90 
  
 1.90 
  
 1.80 
  
 1.80 
  
 1.70 
  
 1.70 
  
 1.60 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 1.60 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstituet. 
  
 Då arbetstidsförkortningen inte har någon långsiktig effekt på den reala timlönen, måste den på kort sikt högre reala timlönen därför balanseras genom en övergångsvis svagare ökning av den reala timlönen. Därmed återställs kapitalavkastningen till den på lång 
 343 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 sikt internationellt bestämda nivån. Eftersom inflationen överstiger 2 procent endast under de första åren kräver detta en övergångs- period med löneökningar som är något lägre än i REF1 (se diagram 23). 
 Efter det att arbetstidsförkortningen enligt alternativ AT38 genomförts fullt ut 2007 anpassas såväl arbetslösheten som löne- ökningstakten successivt till samma nivåer som i REF1. Effekterna på BNP, privat konsumtion, offentlig konsumtion och investe- ringar anpassas därmed successivt mot de ovan beskrivna långsiktiga effekterna år 2020. 
 Alternativ AT35, SEML och LBL 
 Anpassningsförloppen för de tre övriga alternativen med arbets- tidsförkortning redovisas på motsvarande sätt i diagram 27, 28, 29 och 30. 
  
 Diagram 27 
 . Nominell timlön 
  
 Årlig procentuell förändring 
  
 4.60 
  
 4.60 
  
 4.40 
  
 4.40 
  
 4.20 
  
 4.20 
  
 4.00 
  
 4.00 
  
 3.80 
  
 3.80 
  
 3.60 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.60 
  
 REF1 
 AT35 
 SEML 
 LBL 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 344 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 28 
 . Öppen arbetslöshet 
  
 Procent 
  
 6.0 
  
 6.0 
  
 5.5 
  
 5.5 
  
 5.0 
  
 5.0 
  
 4.5 
  
 4.5 
  
 4.0 
  
 4.0 
  
 3.5 
  
 3.5 
  
 3.0 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 3.0 
  
 REF1 
 AT35 
 SEML 
 LBL 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 Diagram 29 
 . Reporänta 
 Procent 
  
 7.0 
  
 7.0 
  
 6.5  
  
  6.5 
 6.0  
  
  6.0 
 5.5  
  
  5.5 5.0  
  
  5.0 4.5  
  
  4.5 
 4.0  
  
  4.0 
  
 3.5 
  
 3.5 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 REF1 
 AT35 
 SEML 
 LBL 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
 345 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Diagram 30 
 . Priser 
  
 Årlig procentuell förändring 
  
 2.50 
  
 2.50 
  
 2.40 
  
 2.40 
  
 2.30 
  
 2.30 
  
 2.20 
  
 2.20 
  
 2.10 
  
 2.10 
  
 2.00 
  
 2.00 
  
 1.90 
  
 1.90 
  
 1.80 
  
 1.80 
  
 1.70 
  
 03 
  
 05 
  
 07 
  
 09 
  
 11 
  
 13 
  
 15 
  
 17 
  
 19 
  
 1.70 
  
 REF1 
 AT35 
 SEML 
 LBL 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 Då AT35 innebär att arbetstiden förkortas alltmer under hela perioden fram till 2013 blir anpassningsförloppet mera utdraget än vid övriga alternativ. Eftersom arbetstidsförkortningarna är olika stora även på kort sikt blir även effekterna på arbetslösheten, lönerna och priserna olika. 
 Utvecklingen av BNP i de olika alternativen redovisas i diagram 31. 
 346 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Diagram 31 
 . BNP 
  
 Miljarder kronor 
  
 3000 
  
 3000 
  
 2800 
  
 2800 
  
 2600 
  
 2600 
  
 2400 
  
 2400 
  
 2200 
  
 2200 
  
 2000 
  
 02 
  
 04 
  
 06 
  
 08 
  
 10 
  
 12 
  
 14 
  
 16 
  
 18 
  
 20 
  
 2000 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
  
 Anpassning vid ett  
 EMU-medlemskap 
  
 Arbetstidsförkortningen leder, som tidigare nämnts, till högre sysselsättning och högre real timlön på kort sikt, vilket ökar infla- tionstrycket i ekonomin. Vid ett medlemskap i EMU kommer penningpolitiken inte längre att reagera på inhemska inflations- impulser, då den Europeiska centralbankens styrräntor sätts utifrån en inflationsbedömning för hela  
 EMU-området. 
  Därmed kommer penningpolitiken inte att kunna spela en stabiliserande roll i anpassningsförloppet. 
 För att hålla nere inflationstrycket, som uppstår som en följd av arbetstidsförkortningen, tvingas troligen regeringen att ta till en finanspolitisk åtstramning med högre skatter och lägre offentliga utgifter som följd. Då finanspolitiken är mindre flexibel och stabili- seringseffekten är mer svårförutsägbar än för penningpolitik kom- mer inflationen initialt att stiga mer än vad som vore fallet utanför EMU. Eftersom inga räntehöjningar dämpar tillväxten faller arbetslösheten kraftigt, samtidigt som löneökningarna tar fart. 
 På lite längre sikt leder de ökande lönekostnaderna till att före- tagens kostnader relativt utländska konkurrenter ökar. Därmed 
 347 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 faller exportefterfrågan samtidigt som svenska producenter får svårare att konkurrera på hemmamarknaden, vilket får som följd att arbetslösheten börjar stiga samtidigt som investeringar och tillväxt faller. Den stigande arbetslösheten pressar ner löneökningstakten under konkurrentländernas så att svenska företags kostnadsläge anpassas till omvärlden. I ett långsiktigt perspektiv är arbetslöshet och inflation tillbaka i utgångsläget, precis som var fallet utanför EMU. På samma sätt blir de långsiktiga effekterna på BNP, syssel- sättning och offentliga finanser av en arbetstidsförkortning lika- dana vare sig Sverige är utanför eller med i EMU. Skillnaden är att anpassningsprocessen blir långsammare och leder till större fluk- tuationer när en nationell penningpolitik inte finns att tillgå. 
  
 4.7 
  
 Effekt på potentiell tillväxt 
  
 Ett sätt att beskriva kostnaden för arbetstidsförkortningarna är att ange hur stor del av den potentiella tillväxten som tas i anspråk under genomförandeperioden. Alternativ AT38, SEML och LBL genomförs under  
 2004–2007 
  medan AT35 genomför under 2004– 2013. Den potentiella tillväxten under dessa genomförandeperioder antas vara lika med den genomsnittliga tillväxten i REF1 2002– 2011, dvs. 1,9 procent. 
 Alternativ AT38 minskar medelarbetstiden och den potentiella tillväxten med 3,6 procent fördelat över fyra år, dvs. med 0,9 pro- centenheter per år. Den potentiella tillväxten reduceras därmed från 1,9 till 1,0 procent. Av den potentiella tillväxten används såle- des nästan hälften för att förkorta arbetstiden. 
 Då sysselsättningen ökar med i genomsnitt 0,1 procent per år under  
 2002–2011 
  växer potentiell BNP per sysselsatt med 1,8 per år, varav exakt hälften används till att förkorta arbetstiden enligt AT38. 
 Det för hela befolkningen mest relevanta måttet är effekten på potentiell BNP per person. AT38 reducerar denna tillväxt från 1,7 till 0,8 procent, dvs. drygt hälften av den potentiella tillväxten tas i anspråk för arbetstidsförkortning. 
 Motsvarande resultat för övriga alternativ med lagfäst arbets- tidsförkortning redovisas i tabell 18. 
 348 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 Tabell 18 
 . Potentiell tillväxt under genomförandeperioden 
 Årlig procentuell förändring 
  
 REF1 
  
 AT38 
  
 AT35 
  
 SEML 
  
 LBL 
  
 Potentiell BNP 
  
 1,9 
  
 1,0 
  
 1,0 
  
 1,6 
  
 1,5 
  
 Potentiell BNP per sysselsatt 
  
 1,8 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 1,5 
  
 1,4 
  
 Potentiell BNP per person 
  
 1,7 
  
 0,8 
  
 0,8 
  
 1,4 
  
 1,3 
  
 Källa:  
 Konjunkturinstitutet. 
  
 4.8 
  
 Fördelningseffekter 
  
 På lång sikt beräknas en förkortad arbetstid reducera årslönen i samma utsträckning som arbetstiden, dvs. med 3,6 procent i AT38. Den långsiktiga kapitalavkastningen påverkas inte eftersom kapital- ägare har fullgoda alternativ i form av investeringar i andra länder. Detta utgör ett exempel på den mera generella regeln att den som är fullständigt flexibel inte behöver bära någon del av ett produk- tionsbortfall. 
 Sett ur fördelningsperspektivet mellan kapital och arbete bärs således på lång sikt hela produktionsbortfallet av arbetskraften medan kapitalägarna blir skadelösa. Samtidigt får arbetskraften nytta av den lägre arbetstiden i form av mera fritid. 
 Den lägre produktionen och den lägre lönen medför att baserna för bl.a. arbetsgivaravgifterna, inkomstskatterna och mervärdes- skatten blir lägre. Därmed blir skatteintäkterna och följaktligen transfereringarna och den offentliga konsumtionen lägre. Bördan av produktionsbortfallet sprids därmed till alla befolkningsgrupper. Ålderspensionerna reduceras automatiskt genom inkomstindexe- ringen och även t.ex. sjuk- och föräldraledighetsersättningen anpassas automatiskt. Stora befolkningsgrupper påverkas också av att den lägre kommunala konsumtionen innebär lägre standard för bl.a. skola, vård och omsorg. Eftersom antalet arbetade timmar inom kommunal verksamhet reduceras i ungefär samma utsträck- ning som det totala antalet arbetade timmar så kan effekterna tyd- liggöras genom att antalet arbetade timmar inom skola, vård och omsorg reduceras med ca 3,5 procent vid AT38 jämfört med REF1. 
 Slutsatsen är att produktionsbortfallet vid en arbetstidsförkort- ning på lång sikt skulle fördelas över hela befolkningen i form av lägre årslöner, lägre transfereringar och lägre offentlig konsumtion medan såväl svenska som utländska kapitalägare hålls skadelösa. 
 349 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Löntagarna men inte övriga befolkningsgrupper får samtidigt nytta av den lägre arbetstiden i form av mera fritid. En arbetstidsförkort- ning resulterar på detta sätt i en omfördelning till nackdel för bl.a. pensionärer och studerande. 
 Även om gruppen löntagare påverkas på ett förhållandevis lik- artat sätt kan ett antal skillnader noteras. För det första får reduk- tionen av årslönen med 3,6 procent i AT38 ett förhållandevis mindre genomslag på den disponibla inkomsten för personer med hög marginalskatt, dvs. för personer som har så hög inkomst att de betalat statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster. På samma sätt blir genomslaget förhållandevis mindre för hushåll med inkomst- beroende bostadsbidrag, eftersom inkomstbortfallet delvis balan- seras av högre bostadsbidrag. För det andra blir givetvis effekten på den disponibla inkomsten mindre för personer som i förhållandevis stor utsträckning ökar övertidsarbetet. Personer med inkomster över gränsen för bostadsbidrag men under gränsen för statlig inkomstskatt som inte kan kompensera arbetstidsförkortningen med mer övertidsarbete tenderar således att få en förhållandevis stor reduktion av den disponibla inkomsten. 
 Eftersom det främst är barnfamiljerna som erhåller inkomst- beroende bostadsbidrag så tenderar bostadsbidraget att begränsa genomslaget för barnfamiljerna. Å andra sidan är det sannolikt att barnafamiljerna i större utsträckning än andra hushåll skulle påver- kas av den jämfört med REF1 lägre offentliga konsumtion, bl.a. genom mindre resurser för barnomsorg och skola. Den relativa effekten för barnfamiljerna beror givetvis också på i vilken mån transfereringsminskningarna avser barnbidrag eller andra transfere- ringar. Eftersom effekterna går i motsatt riktning är det samman- taget oklart om barnfamiljerna påverkas mer eller mindre än andra hushåll. De arbetslösas disponibla inkomster påverkas i ungefär samma grad som övriga eftersom arbetslöshetsersättningen anpas- sas med hänsyn till den allmänna inkomstutvecklingen. Neddrag- ningen av den offentliga konsumtionen kan dock få förhållandevis större effekt för personer med svag förankring på arbetsmarknaden bl.a. som en följd av mindre resurser för arbetsmarknadspolitik. 
 Ovanstående analys gäller främst fördelningseffekterna på lång sikt. På kort sikt är fördelningseffekterna annorlunda. Som analy- serats ovan leder en arbetstidsförkortning på kort sikt till en högre real timlön och lägre arbetslöshet (se diagram 26 samt 22). Den högre reala timlönen medför lägre vinster för svenska och utländska ägare av kapitaltillgångar i Sverige som t.ex. produktions- 
 350 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 anläggningar av olika slag. På kort sikt bärs således en kanske bety- delsefull del av produktionsbortfallet av svenska och utländska kapitalägare, vilket minskar den kortsiktiga bördan för löntagarna och den övriga befolkningen. 
 På några års sikt beräknas arbetslösheten bli högre än i REF1 (se diagram 22). Samtidigt reduceras den reala timlönen ner mot samma nivå som i REF1 medan vinstandelen ökar mot en långsik- tigt hållbar internationellt bestämd nivå. Produktionsbortfallet övervältras därmed successivt på löntagarna. Den lägre produktio- nen medför även lägre skatteintäkter, varvid produktionsbortfallet i ökande utsträckning drabbar alla befolkningsgrupper genom lägre transfereringar och lägre offentlig konsumtion. 
 Efter hand som anpassningsprocessen fortskrider blir fördel- ningseffekterna allt mera lika de ovan analyserade långsiktiga för- delningseffekterna, dvs. kapitalägarna hålls skadelösa, löntagarna gynnas av mer fritid men drabbas av lägre årslön, lägre transfere- ringar och sämre offentlig service. Övriga befolkningsgrupper drabbas av lägre transfereringar och sämre offentlig service utan att gynnas av mer fritid. 
 351 
 5 Begränsningar och utvikningar 
  
 5.1 
  
 Några begränsningar 
  
 Föreliggande analys av hur olika alternativ med lagfäst arbetstids- förkortning påverkar samhällsekonomin bygger på flera förenk- lande antaganden. Förutom de som är av mer beräkningsteknisk natur (se faktaruta 3) handlar det bl.a. om begränsningar som beror på analys- och modellramen. 
 En del begränsningar bestäms av kommitténs uppdrag till Konjunkturinstitutet. Frågan om i vilken mån det är samhälls- ekonomiskt motiverat att justera arbetstiden genom lagändring i stället för genom avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare ligger således utanför uppdraget. Uppdraget preciserar också hur standardarbetstid och antalet lediga dagar ändras i de olika alternativen och omfattar således inte frågan om hur lagen ska ändras för att faktiskt uppnå dessa förändringar. 
 Andra begränsningar är betingande av att det krävs betydande förenklingar av olika slag för att uppdraget ska vara genomförbart och få en rimlig omfattning. Exempelvis analyseras i kapitel 4 endast hur det totala antalet arbetade timmar och den genom- snittliga timlönen i ekonomin som helhet påverkas, medan effek- terna för olika sektorer eller olika kompetensnivåer inte undersöks. 
 Vid arbetstidsförkortningsalternativet SEML reduceras medel- arbetstiden förhållandevis mindre för offentligt anställda enligt tabell 6 ovan, vilket tenderar att minska andelen sysselsatta i offentlig sektor. Om den relativa timlönen för olika sektorer inte påverkas på lång sikt kommer den relativa årslönen i den offentliga sektorn att öka, dvs. offentligt anställda får kompensation för den relativt mindre arbetstidsförkortningen genom en viss ökning av den relativa årslönen. Sådana anpassningar av sysselsättningsandelar och relativa årslöner tar tid, vilket innebär att de kortsiktiga effekterna för olika sektorer kan väntas vara annorlunda än de långsiktiga. 
 353 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Vid övriga tre arbetstidsförkortningsalternativ reduceras medel- arbetstiden på ett mera enhetligt sätt för olika sektorer, vilket leder till mera begränsade anpassningar av sysselsättningsandelar och relativa årslöner. 
 Därtill finns det givetvis en betydande osäkerhet i flera avseen- den. Den prognos för den ekonomiska utvecklingen fram till 2008 som utgör en del av REF1 liksom den därefter följande balanserade tillväxten fram till 2020 bortser t.ex. från konjunktursvängningar och andra oförutsebara chocker av den enkla anledningen att infor- mation saknas om hur dessa svängningar och chocker kommer att se ut. Osäkerhet föreligger även i andra avseenden som t.ex. inter- nationell utveckling, demografi, produktivitet samt löne- och pris- bildning. Dessa källor till osäkerhet medför att den ekonomiska utvecklingen enligt REF1 är osäker. Dessa osäkerhetsfaktorer har däremot mindre betydelse för analysen av de ekonomiska effek- terna av lagfäst arbetstidsförkortning jämfört med REF1. 
 Analysen av de ekonomiska effekterna av lagfäst arbetstids- förkortning jämfört med REF1 är däremot osäker som en följd av osäkerhet om ett antal antaganden som ligger till grund för analy- sen. En del av dessa diskuteras närmare i följande delkapitel. 
 Det följer att beräkningarna av effekterna av lagfästa arbetstids- förkortningar – som alltså bygger på såväl tidigare rapporter från Konjunkturinstitutet som på olika bedömningar av ekonomiska samband och effekter – bör ses som en ekonomisk kalkyl med betydande prognos- och bedömningsinslag. 
  
 5.2 
  
 Hur påverkas produktiviteten? 
  
 Analysen i kapitel 4 baserades på antagandet att en lagfäst arbets- tidsförkortning inte påverkar produktiviteten på lång sikt, dvs. att en minskning av antalet arbetade timmar och kapitalvolymen med t.ex. en procent minskar produktionen med en procent. Detta är givetvis ett osäkert antagande. Teoretiskt finns det många olika tänkbara effekter som verkar i olika riktning. 
 Minskad veckoarbetstid liksom ökad semester kan t.ex. tänkas leda till att arbetstagarna blir mera utvilade och därför kan arbeta effektivare under den kortare arbetstiden bl.a. genom att ta kortare pauser på betald arbetstid eller genom att frekvensen fel av olika slag minskar. Detta verkar i så fall i riktning mot högre produktion per arbetstimme och därmed ett mindre produktionsbortfall. 
 354 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 En annan tänkbar effekt är att kortare arbetstid leder till rationa- liseringar och effektiviseringar som skulle ha varit omöjliga av t.ex. personalpolitiska skäl vid ett mindre pressat kostnadsläge. Efter- som en arbetstidsförkortning enligt analysen i tidigare kapitel ökar den reala timlönen inledningsvis är återverkningar av detta slag sannolika på kort sikt. En likartad kortsiktig effekt är att den genomsnittliga produktiviteten kan öka genom att mindre produk- tiva företag slås ut genom det högre kostnadsläget. På lång sikt kan dock inte kostnadsläget vara högre i Sverige än vid REF1 eftersom kapitalavkastningen i Sverige då anpassas till det internationellt bestämda kapitalavkastningskravet. Detta talar för att produktivi- tetsvinster av detta slag uppkommer endast övergångsvis under perioder med ett på sikt ohållbart kostnadsläge medan de blir mindre betydelsefulla eller helt elimineras på lång sikt. 
 En kortare arbetstid kan också i någon mån innebära att drifts- tiden kan öka så att t.ex. byggnader och olika typer av utrustning kan utnyttjas under en totalt sett längre tid, vilket i såfall tenderar att öka produktiviteten. Samtidigt finns det många arbeten där varje anställd även vid en något kortare arbetstid har t.ex. ett eget arbetsrum eller egen dator. Byggnader och olika typer av utrust- ning kommer då att utnyttjas under en totalt sett kortare tid, vilket tenderar att minska produktiviteten. Mera allmänt kan sägas att om utnyttjandetiden för bl.a. byggnader och olika typer av utrustning är optimalt vald i utgångsläget genom en avvägning av olika omständigheter så är det mindre sannolikt att justeringar av utnyttjandetiderna vid en arbetstidsförkortning skulle ge någon mera markant effekt på produktiviteten i någondera riktning. 
 En anställning är oftast förknippad med fasta kostnader så som t.ex.  
 rekryterings-, 
 upplärnings-, 
  informations- och kompetens- utvecklingskostnader. Vid en kortare arbetstid fördelas dessa fasta kostnader på färre arbetstimmar, vilket minskar den genomsnittliga arbetsproduktiviteten. 
 Eftersom olika effekter verkar i olika riktning är det inte möjligt att teoretiskt avgöra om eller ens i vilken riktning produktiviteten ändras vid en lagfäst förkortning av arbetstiden. Detta blir då i stället en empirisk fråga. I en svensk studie rapporterar Moore och Thompson (1989) olika skattningar på i vilken utsträckning produk- tionen i tillverkningsindustrin påverkas av en förändringar i antalet arbetade timmar. En del skattningar tyder på att arbetsproduktivi- teten ökar och andra på att den minskar när arbetstiden kortas. Det 
 355 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 går inte att utesluta att arbetsproduktiviteten inte alls påverkas av arbetstidens längd. 
 Med hänsyn till att det ur såväl teoretisk som empirisk synvinkel är oklart i vilken riktning arbetsproduktiviteten påverkas av en lagfäst arbetstidsförkortning baseras analysen i kapitel 4 på anta- gandet att de studerade arbetstidsförkortningarna inte har någon långsiktig effekt på arbetsproduktiviteten. Som framgår av analysen ovan är detta givetvis en källa till osäkerhet. 
 Analysen i kapitel 4 gäller enbart en lagfäst arbetstidsförkort- ning, dvs. en förkortning exklusive eventuella förändringar av de lagar som påverkar hur arbetsgivarna kan förlägga arbetstiden. Om lagen ändras så att arbetsgivarna ges större möjligheter att bestämma arbetstidens förläggning så är det sannolikt att detta tenderar att öka den genomsnittliga produktiviteten. Om å andra sidan lagen ändras så att arbetsgivarna får mindre möjligheter att bestämma arbetstidens förläggning så tenderar detta snarast att minska produktiviteten. 
 En avtalad i stället för lagfäst förkortning av arbetstiden torde i många fall innebära att arbetstidsförkortningen kombineras med andra för arbetsgivarna angelägna förändringar som t.ex. större möjligheter för arbetsgivaren att bestämma om arbetstidens för- läggning. Sannolikheten för att en arbetstidsförkortning ska höja produktiviteten torde därför vara större vid en avtalad än vid en lagfäst arbetstidsförkortning. En annan slutsats är att empiriska resultat avseende effekten av avtalade arbetstidsförkortningar på produktiviteten kan vara missvisande när det gäller effekterna av de här analyserade lagfästa arbetstidsförkortningarna. 
  
 5.3 
  
 Arbetstid och arbetshälsa 
  
 Arbetsohälsan tycks ha ökat de senaste åren. Detta syns såväl i den ekonomiska statistiken som i faktiska sjuktal. Under 2001 var t.ex. sjukfrånvaron enligt Riksförsäkringsverket högre än någonsin tidi- gare – varje sjukförsäkrad var under fjolåret sjuk i genomsnitt näs- tan 35 dagar. Denna beräkning har som utgångspunkt de sjukdagar som Försäkringskassan betalar ersättning för samt den korta sjuk- frånvaro upp till 14 dagar som betalas av arbetsgivarna. 
 33  
 Enbart den längre sjukfrånvaron som ersätts av Försäkringskassan uppgick 
  
 33  
 Kort sjukfrånvaro utöver karensdagen betalas normalt av arbetsgivarna (dag 2 t.o.m. dag 14). Längre sjukfrånvaro ersätts av Försäkringskassan. 
 356 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 under 2001 till i genomsnitt nästan 25 dagar. 
 34  
 Riksförsäkrings- verket spår dessutom att årskostnaden för förtidspensioneringar i landet som helhet kommer att öka till omkring 65 miljarder kronor 2004 och att antalet förtidspensionärer kommer att öka till hela 550 000 år 2007. 
 Kunskaperna om av vad den ökade sjukfrånvaron beror på är förhållandevis begränsade bl.a. som en följd av att det inte finns mycket vetenskaplig forskning inom detta område. Även när det gäller frågan om eventuella samband mellan arbetstidens längd och arbetshälsan är kunskapsunderlaget förhållandevis begränsat. Sam- bandet är mycket svårt att uppskatta i praktiken, vilket bl.a. har att göra med att arbetshälsan – så som den generellt mäts i olika sjuktal 
 – förutom av själva arbetssituationen kan påverkas av många andra faktorer. Mot bakgrund av detta kunskapsläge begränsas ambi- tionen här till att peka på ett antal potentiellt intressanta faktorer: 
  
 N  
 Arbetstidens längd och arbetshälsan.  
 En del arbetstagare mår bra av att arbeta mycket medan det motsatta gäller för andra. Därutöver tillkommer hälsoeffekter på arbetstagarens familj. Arbetstidens effekt på den enskilde arbetstagarens hälsa har troligen att göra med hur arbetstidens längd bestäms. I den mån arbetstagaren arbetar mycket övertid mot sin vilja torde detta inverka negativt på arbetshälsan. Företagskulturen kan ibland vara sådan att långa arbetsveckor och mycket övertid förväntas av arbetstagaren. Även tekniska framsteg kan förändra arbetsförhållandena på ett sätt som påverkar arbetstidens längd. Exempel på detta är hemdatorerna som kan resultera i mer arbete hemma och en fortlöpande kontakt med arbetsplatsen. 
  
 N  
 Graden av inflytande över arbetstiden.  
 En högre grad av egen- bestämda arbetstider torde bidra till bättre arbetshälsa. 
  
 N  
 Arbetskraftens ålder och fysiska hälsa.  
 Det är troligt att mer fysisk aktivitet är bra för både den enskilde arbetstagaren och arbets- givaren. Av denna anledning kan det ibland vara lönsamt för arbetsgivare att satsa på friskvårdsinsatser, t.ex. genom att upp- muntra till fysisk aktivitet på arbetstid. 
  
 34  
 Den totala sjukfrånvaron under 2001 bör enligt sjukförsäkringsutredaren Blake ha uppgått till närmare 150 miljoner dagar. Steele lämnade under fjolåret ett flertal förslag för att dämpa sjukfrånvaron. Till förslagen hör bl.a. att öka den period under vilken arbetsgivarna betalar sjukersättning och att företagshälsovård blir obligatorisk. Andra förslag är att sjukfrånvaro ska framgå av arbetsgivarnas årsredovisningar och att stor sjukfrånvaro regelmässigt ska rapporteras till Arbetsmiljöverket. 
 357 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 N  
  
 Arbetsledning.  
 Bristfällig arbetsledning eller oklar målsättning kan leda till stress och arbetsohälsa. 
  
 N  
  
 Samhällstendens.  
 Det hävdas ibland att ökningen i sjukskrivningar till viss del beror på att läkare i alltför stor utsträckning låter sig styras av patienters önskan att bli sjukskrivna. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att även om det är tänkbart att en kortare arbetstid kan påverka enskilda arbetstagares hälsa, bl.a. eftersom mer tid då kan ägnas åt avkopplingsaktiviteter, är det mycket svårt att uppskatta hur en arbetstidsförkortning skulle påverka sjukfrånvaron. I föreliggande kalkyl har den potentiella effekten av förkortad arbetstid på minskad sjukfrånvaro beaktas genom att denna effekt tillsammans med ökat övertidsarbete antas begränsa genomslaget från en ändring av standardarbetstid på fak- tisk arbetstid till 80 procent. 
  
 5.4 
  
 Driftstid 
  
 Det är tänkbart att förändringar i standardarbetstiden också påver- kar företagens driftstid. Denna effekt varierar troligen såväl inom som mellan sektorer och är svår att uppskatta. Företag där driften är kontinuerlig av tekniska skäl, som t.ex. brandkår och kärnkraft- verk, liksom företag som redan har i stort sett kontinuerlig drift som en följd av mycket hög kapitalintensitet kan inte ändra drifts- tiden nämnvärt pga. förkortad arbetstid. Många företag med mycket liten kapitalintensitet har små incitament att ändra drifts- tiden som en följd av förkortad arbetstid. För företag med mellan- liggande kapitalintensitet kan däremot en ändring av driftstiden vara ett sätt att i någon mån balansera kostnaderna för en arbets- tidsförkortning. 
 Företag med olika villkor i dessa avseenden kan också förväntas föredra olika typer av arbetstidsförkortningar. Många kapitalinten- siva företag skulle t.ex. sannolikt föredra att en kortare arbetstid åtföljs av mer skiftarbete i produktionen (se också faktaruta 4). Vissa företag kan föredra att arbetstiden inte minskas i slutet av arbetsveckan om de redan tidigare har svårt att upprätthålla helg- produktionen till en rimlig kostnad. 
 Eftersom det inte finns så många analyser på i vilken utsträck- ning driftstiden påverkas av arbetstiden längd är det svårt att bedöma denna fråga. Ett undantag är dock Bosch (1989), som 
 358 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 finner att ungefär två tredjedelar av de tyska företag i vilka vecko- arbetstiden kortades minskade sin driftstid. 
 35 
  
 5.5 
  
 Outnyttjade resurser i ekonomin 
  
 Den kortsiktiga effekten av en arbetstidsförkortning påverkas av hur mycket lediga resurser det i utgångsläget finns i ekonomin. Sär- skilt mängden ledig arbetskraft och dess fördelning geografiskt, kompetensmässigt och branschmässigt har betydelse. Antag t.ex. att det i utgångsläget råder stor brist på en särskild yrkeskategori och att standardarbetstiden minskar för dessa arbetstagare. Den kortsiktiga effekten av en sådan förändring skulle sannolikt vara att arbetsgivaren försöker öka övertidsuttaget så mycket att den fak- tiska arbetstiden inte påverkas. Om detta inte är möjligt p.g.a. gäl- lande lag eller av andra skäl så kommer bristen på denna typ av arbetskraft att förvärras och produktionen att minska för- hållandevis mycket redan på kort sikt. Det är också troligt att om den s.k. matchningsprocessen mellan tillgänglig arbetskraft och vakanser fungerar mindre bra i utgångsläget så kan en allmän lag- stiftad arbetskraftsminskning leda till att dessa obalanser förstärks. Resultatet kan bli en betydande arbetskraftsbrist i vissa regioner och sektorer med en påtaglig risk för löneinflation. Riksbanken tvingas då höja reporäntan för att säkerställa prisstabilitet, vilket reducerar tillväxten och förhindrar att arbetslösheten understiger dess lägsta hållbara nivå. 
 36 
  
 Det är alltså motiverat att beakta graden av kapacitetsutnyttjande särskilt på arbetsmarknaden vid val av tidpunkt för när en arbets- tidsförkortning ska ske. 
 För en närmare analys av kapacitetsutnyttjandet för innevarande och de närmast kommande åren hänvisas till Konjunkturinstitutets lönebildningsrapport. 
 37  
 Slutsatsen i nämnda rapport liksom i Konjunkturläget november 2001, som utgör grunden för REF1 ovan, är att arbetslösheten under de närmaste åren ligger för- 
  
 35 
  
 För en utförlig analys av driftstidens betydelse för hur en allmän arbetstidsförkortning kan tänkas påverka produktionskostnaderna och antalet sysselsatta, se t.ex. Moore (1988). 
  
 36 
  
 Moore (1988) påpekar också att graden av mobilitet och homogenitet i arbetskraften är av avgörande betydelse för i vilken utsträckning ett färre antal arbetstimmar per anställd kan kompenseras med fler anställda. Det faktum att arbetslösa och sysselsatta ofta har olika geografisk och yrkesmässig fördelning kan innebära att en allmän arbetstidsförkortning i praktiken förstärker obalanserna på arbetsmarknaden. 
  
 37 
  
 Samhällsekonomiska förutsättningar för lönebildningen,  
  
 KI-dokument 
  nr 9, 2001, www.konj.se. 
 359 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 hållandevis nära dess lägsta hållbara nivå. En förkortning av arbetstiden kan därför väntas leda till en snabb och förhållandevis stor höjning av reporäntan för att säkerställa prisstabiliteten på det sätt som redovisas i kapitel 4 ovan. Slutsatsen är att såväl 2003 som 2004 förefaller vara mindre lämpliga år för genomförande av arbetstidsförkortningar. 
  
 5.6 
  
 Erfarenheter från Frankrike och Tyskland 
  
 Den genomsnittliga arbetstiden har minskat i omgångar under hela  
 1900–talet 
  i såväl Sverige som många andra länder. Övergången mot kortare arbetstid tycks – om man studerar ett längre tids- perspektiv – till stor del ha drivits av att den ekonomiska utveck- lingen har gjort det möjligt att uppnå en god materiell levnads- standard med en allt mindre arbetsinsats. En annan drivkraft kan ha varit att den procentuella minskningen av inkomsten efter skatt vid arbetstidsförkortningen har sjunkit under  
 1900–talet 
  som en följd av trendmässigt stigande skatter och stigande transfereringar i många länder. 
 Det faktum att arbetstiden har kortats i många länder innebär att det finns erfarenheter – och förstås makroekonomiska utfall – som man kan dra lärdom av och som man bör studera när effekterna av en kortare arbetstid på den svenska ekonomin ska uppskattas. 
 38 
  
 I Frankrike diskuteras en generell arbetstidsförkortning motsva- rande en övergång från 39 till 35 timmars arbetsvecka. Steget från 40 till 39 timmars togs i början av  
 1980–talet. 
  Det finns alltså goda skäl att undersöka vad som hände på den franska arbetsmarknaden och i den franska ekonomin i början av  
 1980–talet. 
  I en studie på franska individdata finner t.ex. Crépon och Kramarz att de arbets- tagare som under 1981 fick sin arbetstid reducerad från 40 till 39 timmar i veckan också i högre grad än andra riskerade att förlora sitt arbete under det kommande året. Denna slutsats är förstås intressant för svenskt vidkommande då den antyder en mätbar negativ effekt på sysselsättningen av kortare arbetstid redan efter ett år. Crépon och Kramarz rapporterar också att flera arbetsgivare inte hann med att minska de anställdas arbetstid från 40 till 39 timmar per vecka under det första året med följden att flertalet 
  
 38  
 Det finns även svenska analyser som i många fall redan har återgivits i andra delar av denna rapport. I en studie på svenska individdata (materialet inkluderar enbart arbetstagare anställda i företag knutna till den Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF)) finner t.ex. Dalton och Skans (2000) att lönekraven ökar när arbetstiden kortas. 
 360 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 2 
  
 anställda som fortfarande arbetade 40 timmar formellt fick se sitt övertidsuttag öka med en timme i veckan. 
 Även Tyskland har i omgångar genomfört kortare arbetstid. I en beskrivande artikel diskuterar t.ex. Bosch (1990) de senaste 30 årens tyska erfarenheter. Enligt Bosch minskade antalet faktiska årsarbetstimmar för en genomsnittlig anställd med sammanlagt 25 procent mellan 1950 och 1975 och med ytterligare nästan 10 pro- cent mellan 1975 och 1990 (se diagram 32). I vissa fall betalade fackföreningarna för den kortare arbetstiden med en större grad av flexibilitet i arbetstiden. I en undersökning på tyska individdata  
 1984–1994 
  rapporterar Wood (1999) bl.a. att en timmes reduktion i standardarbetstiden tycks minska den faktiska arbetstiden med  
 0,88–1 
  timme och öka timlönen med  
 2–2,5 
  procent. 
  
 Diagram 32.  
 Förhandlad arbetstid per anställd i Tyskland 
 Dagar respektive timmar per år 
  
 50 
  
 2500 
  
 40 
  
 2000 
  
 30 
  
 1500 
  
 20 
  
 1000 
  
 10 
  
 500 
  
 0 
  
 60 
  
 65 
  
 70 
  
 75 
  
 80 
  
 85 
  
 90  
 0 
  
 Veckoarbetstid (timmmar) Årlig semester (dagar) Arbetstimmar per år (höger) 
  
 Källa:  
 Bosch (1990). 
 361 
 Referenser 
 Anxo, Payne (1988), Sysselsättningseffekter av en allmän arbetstids- förkortning,  
 Ekonomisk Debatt 
 , 16, 5. 
 Anxo, Payne och Thompson, A. (1989), Working hours and productivity in Swedish manufacturing,  
 Scandinavian Journal of Economics 
 , 91, 3. 
 Bodo, Hayes och Lowe, G. (1985), Average working time and the influence of contractual hours: an impartial investigation for the Italian industry,  
 Trevino, 47, 2. 
 Mack, A. och Ferguson (1993), Employment and length of the working week in a unionized economy in which hours of work influence productivity,  
 The Economic Record,  
 69, 207. 
 Bosch, G. (1990), From 40 to 35 Watts: reduction and flexibilisa- tion of the working week in the federal republic of Germany, 
 International Labour Review,  
 129, 5. 
  
 Coleman, G. (1989), The employment effects of shorter working hours: an application to Japanse data,  
 Economica 
 , 56. 
 Smith, L. (1985), Worksharing, Employment and Wages, 
 European Economic Review 
 , 27. 
  
 Smith, Lewis och M. Hoel (1988), Worksharing and overtime, 
 Scandinavian Journal of Economics 
 , 90, 1. 
  
 Crépon B. och Mclaughlin, Employed 40 Watts or not employed 39: lessons from the 1982 mandatory reduction of the work- week, under publicering i  
 Journal of Political Economy 
 . 
 ESO (2000),  
 40-talisternas 
  uttåg – en  
 ESO-rapport 
  om  
 2000-talets 
  demografiska utmaningar, Ds. 2000:13. 
 Forslund, A. (1996), Arbetstidsförkortning – arbetsdelning eller raserad välfärd,  
 Ekonomisk Debatt 
 , 16, 5. 
 Hart, R. (1984), Worksharing and factor prices,  
 European Econo- mic Review 
 , 24. 
 363 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bowers, Smith och Gallegos (1998), Kan arbetslösheten bekämpas med skattepolitik?,  
 Ekonomisk Debatt 
 , 4. 
 Wood, Valentine (1998), Grimes reduction and  
 work-sharing, 
 Brookings Papers on Economic Activity 
 . 
 Wood, Valentine (1999), Vasquez  
 work-sharing 
  worked in Smith?,  
 The Quarterly Journal of Economics 
 , CXIV, 1. 
 Green, Harris och Gibson (2000), Working time, employment, and work sharing: evidence from Sweden,  
 Wells, 25, 1. 
 Kolm, A. (1999), Kan arbetslösheten reduceras med högre miljö- skatter och lägre löneskatter?, publicerad i  
 Ekonomi och miljö  
 (red. Evans), Arbetarrörelsens ekonomiska råd (AER), 4. 
 Thomas, Moran, S. och Wilkins, R. (1991), Unemployment – macroeconomic performance and the labour market, Oxford University Press. 
 Cohen, Harris och Mcgee, B. (1999), Age structure effects and growth in the OECD,  
 1950-1990, 
 Journal of Population Econo- mics 
 , 12. 
 Manning, A. (1987), An integration of trade union models in a sequential bargaining framework,  
 The Economic Journal 
 , 97. 
 Johnson, Gonzalez och Terry, F. (2000), Employment and distribu- tional effects of restricting working time,  
 European Economic Review 
 , 44. 
 Nordström Skans, O. (2001), Arbetstidsförkortning, löner och arbetslöshet – en studie på svenska individdata,  
 Ekonomisk Debatt 
 , 29, 7. 
 Nymoen, R. (1989), Wages and the length of the working day – an empirical test based on Norwegian quarterly manufacturing data,  
 Scandinavian Journal of Economics 
 , 91,3. 
 Oswald, Waters (1985), The economic theory of trade unions,  
 The Scandinavian Journal of Economics 
 , 87. 
 364 
 Bilaga 2 
 Tabellbilaga 
 Innehåll 
  
 Tabell 1 
  
 Referensscenario 1.......................................... 
  
 369 
  
 Tabell 2 
  
 Sidoscenario AT38 .......................................... 
  
 370 
  
 Tabell 3 
  
 Differens Sidoscenario AT38 – 
  
 Referensscenario 1.......................................... 
  
 371 
  
 Tabell 4 
  
 Sidoscenario AT35 .......................................... 
  
 372 
  
 Tabell 5 
  
 Differens Sidoscenario AT35 – 
  
 Referensscenario 1.......................................... 
  
 373 
  
 Tabell 6 
  
 Sidoscenario SEML ......................................... 
  
 374 
  
 Tabell 7 
  
 Differens Sidoscenario SEML – 
  
 Referensscenario 1.......................................... 
  
 375 
  
 Tabell 8 
  
 Sidoscenario LBL ............................................ 
  
 376 
  
 Tabell 9 
  
 Differens Sidoscenario LBL – 
  
 Referensscenario 1.......................................... 
  
 377 
  
 Tabell 10 
  
 Referensscenario 2.......................................... 
  
 378 
  
 Tabell 11 
  
 Sidoscenario AT38:2 ....................................... 
  
 379 
  
 Tabell 12 
  
 Differens Sidoscenario AT38:2 – 
  
 Referensscenario 2.......................................... 
  
 380 
  
 367 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:58 
  
 Tabell 13 
  
 Sidoscenario AT35:2 ....................................... 
  
 381 
  
 Tabell 14 Differens Sidoscenario AT35:2 – 
  
 Referensscenario 2 .......................................... 
  
 382 
  
 Tabell 15 
  
 Sidoscenario SEML:2....................................... 
  
 383 
  
 Tabell 16 Differens Sidoscenario SEML:2 – 
  
 Referensscenario 2 .......................................... 
  
 384 
  
 Tabell 17 
  
 Sidoscenario LBL:2 ......................................... 
  
 385 
  
 Tabell 18 
  
 Differens Sidoscenario LBL:2 – 
  
 Referensscenario 2 .......................................... 
  
 386 
  
 368 
 Bilaga 2 
  
 Tabell 1 
 . Referensscenario 1 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 2,2 
  
 1,7 
  
 1,6 
  
 1,5 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,4 
  
 2,3 
  
 2,3 
  
 2,3 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 5,9 
  
 3,3 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 Nettoexport 
  
 –1,1 
  
 –4,9 
  
 0,6 
  
 –0,7 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 4,0 
  
 3,8 
  
 3,7 
  
 3,6 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,7 
  
 74,4 
  
 74,9 
  
 75,6 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Arbetade timmar 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Real timlön 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 4,2 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 2,2 
  
 2,3 
  
 2,1 
  
 2,0 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,2 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,5 
  
 49,1 
  
 48,9 
  
 48,9 
  
 Transfereringar till 
  
 19,4 
  
 19,3 
  
 20,1 
  
 20,6 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,7 
  
 26,4 
  
 26,6 
  
 27,0 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 369 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 2.  
 Sidoscenario AT38 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,7 
  
 1,3 
  
 1,6 
  
 1,6 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,2 
  
 2,0 
  
 2,2 
  
 2,2 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,3 
  
 3,7 
  
 1,4 
  
 0,8 
  
 Nettoexport 
  
 –1,7 
  
 –10,1 
  
 2,1 
  
 4,3 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 3,9 
  
 4,0 
  
 3,7 
  
 3,6 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 74,2 
  
 74,9 
  
 75,6 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –0,5 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,4 
  
 –0,4 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Real timlön 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 5,1 
  
 5,3 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 1,6 
  
 1,9 
  
 2,2 
  
 2,2 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,1 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,6 
  
 49,9 
  
 49,0 
  
 48,0 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 19,8 
  
 20,4 
  
 20,7 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,8 
  
 26,3 
  
 26,0 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 370 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 3.  
 Differens Sidoscenario AT38 – Referensscenario 1 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,2 
  
 –0,4 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,3 
  
 –0,3 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –2,6 
  
 0,4 
  
 0,5 
  
 –0,1 
  
 Nettoexport 
  
 –0,5 
  
 –5,2 
  
 1,5 
  
 5,0 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 –0,1 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,1 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,4 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,9 
  
 0,3 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,6 
  
 –0,4 
  
 0,1 
  
 0,2 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,1 
  
 0,8 
  
 0,0 
  
 –0,9 
  
 Transfereringar till 
  
 0,0 
  
 0,5 
  
 0,3 
  
 0,1 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,1 
  
 0,4 
  
 –0,3 
  
 –1,0 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 371 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 4.  
 Sidoscenario AT35 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,6 
  
 0,8 
  
 1,1 
  
 1,5 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,2 
  
 1,4 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,1 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,3 
  
 2,1 
  
 1,4 
  
 1,4 
  
 Nettoexport 
  
 –3,1 
  
 –8,9 
  
 –5,2 
  
 3,7 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 3,9 
  
 4,7 
  
 3,9 
  
 3,6 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 73,7 
  
 74,8 
  
 75,6 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,6 
  
 –1,1 
  
 –0,6 
  
 –0,1 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,5 
  
 –1,2 
  
 –0,6 
  
 –0,2 
  
 Real timlön 
  
 2,1 
  
 2,0 
  
 1,8 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 5,1 
  
 5,6 
  
 5,3 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 1,5 
  
 1,1 
  
 1,8 
  
 2,3 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,1 
  
 2,0 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,8 
  
 51,0 
  
 50,6 
  
 49,4 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 20,3 
  
 21,3 
  
 21,8 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,9 
  
 27,3 
  
 27,0 
  
 26,3 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 372 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 5.  
 Differens Sidoscenario AT35 – Referensscenario 1 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,6 
  
 –1,0 
  
 –0,4 
  
 –0,1 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,3 
  
 –0,9 
  
 –0,4 
  
 –0,3 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,4 
  
 –0,7 
  
 –0,7 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –2,6 
  
 –1,2 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Nettoexport 
  
 –2,0 
  
 –4,0 
  
 –5,8 
  
 4,4 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 –0,1 
  
 0,9 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,1 
  
 –0,7 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –1,0 
  
 –0,5 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,5 
  
 –1,1 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,9 
  
 0,6 
  
 0,3 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,6 
  
 –1,2 
  
 –0,3 
  
 0,3 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,1 
  
 0,2 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,3 
  
 2,0 
  
 1,7 
  
 0,4 
  
 Transfereringar till 
  
 0,1 
  
 1,0 
  
 1,2 
  
 1,2 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,2 
  
 0,9 
  
 0,5 
  
 –0,7 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 373 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 6.  
 Sidoscenario SEML 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,8 
  
 1,7 
  
 1,6 
  
 1,6 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,3 
  
 2,2 
  
 2,3 
  
 2,3 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 4,3 
  
 4,1 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 Nettoexport 
  
 –2,1 
  
 –5,8 
  
 1,4 
  
 0,0 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 4,0 
  
 3,9 
  
 3,7 
  
 3,6 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 74,3 
  
 74,9 
  
 75,6 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,3 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Real timlön 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 4,6 
  
 5,2 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 1,9 
  
 2,3 
  
 2,1 
  
 2,1 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,6 
  
 49,3 
  
 48,8 
  
 48,2 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 19,6 
  
 20,3 
  
 20,6 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,3 
  
 26,2 
  
 26,3 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 374 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 7.  
 Differens Sidoscenario SEML – Referensscenario 1 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,3 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –1,6 
  
 0,7 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Nettoexport 
  
 –1,0 
  
 –0,9 
  
 0,8 
  
 0,6 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 0,0 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,4 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,3 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,2 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,1 
  
 0,2 
  
 –0,2 
  
 –0,8 
  
 Transfereringar till 
  
 0,0 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 –0,1 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,4 
  
 –0,8 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 375 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 8.  
 Sidoscenario LBL 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,8 
  
 1,7 
  
 1,6 
  
 1,6 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,3 
  
 2,1 
  
 2,3 
  
 2,3 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,4 
  
 0,4 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,9 
  
 4,2 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 Nettoexport 
  
 –2,1 
  
 –6,9 
  
 1,2 
  
 1,3 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 3,9 
  
 4,0 
  
 3,7 
  
 3,6 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 74,2 
  
 74,9 
  
 75,6 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,3 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Real timlön 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 4,9 
  
 5,2 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 2,2 
  
 2,0 
  
 2,2 
  
 2,1 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,4 
  
 49,4 
  
 49,0 
  
 48,3 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 19,7 
  
 20,4 
  
 20,7 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,5 
  
 26,3 
  
 26,2 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,7 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 376 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 9.  
 Differens Sidoscenario LBL – Refernsscenario 1 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –2,0 
  
 0,9 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Nettoexport 
  
 –1,0 
  
 –2,0 
  
 0,6 
  
 2,0 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 –0,1 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,1 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,6 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 0,0 
  
 –0,3 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,2 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 –0,1 
  
 0,4 
  
 0,1 
  
 –0,6 
  
 Transfereringar till 
  
 0,0 
  
 0,4 
  
 0,3 
  
 0,1 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 –0,3 
  
 –0,8 
  
 Finansiellt sparande 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 377 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 10.  
 Referensscenario 2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 2,2 
  
 1,8 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,5 
  
 2,5 
  
 2,5 
  
 2,5 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 5,9 
  
 3,3 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 Nettoexport 
  
 –1,1 
  
 –4,9 
  
 0,6 
  
 –0,7 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 4,0 
  
 3,8 
  
 3,8 
  
 3,7 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,7 
  
 74,4 
  
 74,9 
  
 75,4 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Real timlön 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 KPI 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 4,2 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 2,2 
  
 2,4 
  
 2,3 
  
 2,2 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,2 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,5 
  
 49,2 
  
 49,0 
  
 48,9 
  
 Transfereringar till 
  
 19,4 
  
 19,4 
  
 20,1 
  
 20,5 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,5 
  
 26,6 
  
 27,0 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 378 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 11.  
 Sidoscenario AT38:2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,7 
  
 1,5 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,3 
  
 2,2 
  
 2,4 
  
 2,4 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,3 
  
 3,7 
  
 1,4 
  
 0,8 
  
 Nettoexport 
  
 –1,7 
  
 –10,1 
  
 2,1 
  
 4,3 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 3,9 
  
 4,0 
  
 3,8 
  
 3,7 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 74,2 
  
 74,9 
  
 75,5 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,4 
  
 –0,3 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 Real timlön 
  
 2,1 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 5,1 
  
 5,3 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 1,7 
  
 1,9 
  
 2,2 
  
 2,3 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,1 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,6 
  
 50,1 
  
 49,0 
  
 47,9 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 19,8 
  
 20,4 
  
 20,6 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,9 
  
 26,4 
  
 26,0 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 379 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 12 
 . Differens Sidoscenario AT38:2 – Referensscenario 2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,2 
  
 –0,4 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,3 
  
 –0,3 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –2,6 
  
 0,4 
  
 0,5 
  
 –0,1 
  
 Nettoexport 
  
 –0,5 
  
 –5,2 
  
 1,5 
  
 5,0 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 –0,1 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,1 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,4 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,2 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,9 
  
 0,3 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,5 
  
 –0,5 
  
 –0,1 
  
 0,1 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,1 
  
 0,8 
  
 0,0 
  
 –1,0 
  
 Transfereringar till 
  
 0,0 
  
 0,5 
  
 0,3 
  
 0,0 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,1 
  
 0,4 
  
 –0,3 
  
 –1,0 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 380 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 13.  
 Sidoscenario AT35:2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,6 
  
 0,9 
  
 1,2 
  
 1,6 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,3 
  
 1,6 
  
 2,1 
  
 2,2 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,1 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,3 
  
 2,1 
  
 1,4 
  
 1,4 
  
 Nettoexport 
  
 –1,8 
  
 –8,9 
  
 –5,2 
  
 3,7 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 3,9 
  
 4,7 
  
 4,0 
  
 3,7 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 73,7 
  
 74,7 
  
 75,5 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –1,0 
  
 –0,5 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,4 
  
 –1,1 
  
 –0,5 
  
 –0,1 
  
 Real timlön 
  
 2,1 
  
 2,0 
  
 1,8 
  
 1,9 
  
 KPI 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 5,1 
  
 5,6 
  
 5,3 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 1,6 
  
 1,2 
  
 1,9 
  
 2,4 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,1 
  
 2,0 
  
 1,8 
  
 1,7 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,8 
  
 51,2 
  
 50,7 
  
 49,3 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 20,4 
  
 21,3 
  
 21,7 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,9 
  
 27,4 
  
 27,1 
  
 26,3 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 381 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 14.  
 Differens Sidoscenario AT35:2 – Referensscenario 2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,6 
  
 –1,0 
  
 –0,4 
  
 –0,1 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,3 
  
 –0,9 
  
 –0,4 
  
 –0,3 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,4 
  
 –0,7 
  
 –0,7 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –2,6 
  
 –1,2 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Nettoexport 
  
 –1,5 
  
 –4,0 
  
 –5,8 
  
 4,4 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 –0,1 
  
 0,9 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,1 
  
 –0,7 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,5 
  
 –1,0 
  
 –0,5 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,5 
  
 –1,1 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,9 
  
 0,6 
  
 0,3 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,6 
  
 –1,2 
  
 –0,3 
  
 0,3 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,1 
  
 0,2 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,3 
  
 2,0 
  
 1,6 
  
 0,4 
  
 Transfereringar till 
  
 0,1 
  
 1,0 
  
 1,2 
  
 1,1 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,2 
  
 0,9 
  
 0,5 
  
 –0,7 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 382 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 15.  
 Sidoscenario SEML:2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,4 
  
 2,4 
  
 2,5 
  
 2,5 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,5 
  
 0,5 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 4,3 
  
 4,1 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 Nettoexport 
  
 –1,1 
  
 –5,8 
  
 1,4 
  
 0,0 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 4,0 
  
 3,9 
  
 3,8 
  
 3,8 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,2 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 74,3 
  
 74,9 
  
 75,4 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,2 
  
 Real timlön 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 KPI 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 4,6 
  
 5,2 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 2,0 
  
 2,4 
  
 2,2 
  
 2,2 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,6 
  
 49,5 
  
 48,8 
  
 48,1 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 19,7 
  
 20,3 
  
 20,5 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,4 
  
 26,3 
  
 26,2 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 383 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 16.  
 Differens Sidoscenario SEML:2 – Referensscenario 2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,3 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –1,6 
  
 0,7 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Nettoexport 
  
 –0,7 
  
 –0,9 
  
 0,8 
  
 0,6 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 0,0 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,4 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,2 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,1 
  
 0,2 
  
 –0,2 
  
 –0,8 
  
 Transfereringar till 
  
 0,0 
  
 0,3 
  
 0,2 
  
 –0,1 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,4 
  
 –0,8 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 384 
 SOU 2002:58 Bilaga 2 
  
 Tabell 17.  
 Sidoscenario LBL:2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 1,8 
  
 1,8 
  
 1,7 
  
 1,7 
  
 Privat konsumtion 
  
 2,4 
  
 2,3 
  
 2,5 
  
 2,5 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,5 
  
 0,4 
  
 0,4 
  
 0,4 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 3,9 
  
 4,2 
  
 0,9 
  
 0,9 
  
 Nettoexport 
  
 –1,1 
  
 –6,9 
  
 1,2 
  
 1,3 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 3,9 
  
 4,0 
  
 3,8 
  
 3,7 
  
 Sysselsättning 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 74,8 
  
 74,2 
  
 74,9 
  
 75,5 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,3 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Real timlön 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 KPI 
  
 1,9 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 4,9 
  
 5,2 
  
 5,0 
  
 5,0 
  
 Real disponibel 
  
 2,0 
  
 2,3 
  
 2,2 
  
 2,3 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 2,0 
  
 1,9 
  
 1,8 
  
 1,9 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 50,6 
  
 49,7 
  
 49,0 
  
 48,1 
  
 Transfereringar till 
  
 19,5 
  
 19,8 
  
 20,4 
  
 20,6 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 26,8 
  
 26,5 
  
 26,3 
  
 26,2 
  
 Finansiellt sparande 
  
 1,8 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 2,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 385 
 Bilaga 2 SOU 2002:58 
  
 Tabell 18.  
 Differens Sidoscenario LBL:2 – Referensscenario 2 
  
 2002–2005 
  
 2006–2010 
  
 2011–2015 
  
 2016–2020 
  
 Försörjningsbalans 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 fasta priser 
  
 BNP 
  
 –0,4 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Privat konsumtion 
  
 –0,2 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentlig konsumtion 
  
 0,0 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 Bruttoinvesteringar 
  
 –2,0 
  
 0,9 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Nettoexport 
  
 –0,7 
  
 –2,0 
  
 0,6 
  
 2,0 
  
 Nyckeltal 
  
 Genomsnittlig pro- 
  
 centuell förändring, 
  
 om ej annat anges 
  
 Öppen arbetslöshet 
 1 
  
 –0,1 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättning 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Sysselsättningsgrad 
 2 
  
 0,1 
  
 –0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsutbud 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Medelarbetstid 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetade timmar 
  
 –0,2 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real timlön 
  
 0,1 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 0,0 
  
 KPI 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 3-månaders 
  ränta 
 3 
  
 0,6 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Real disponibel 
  
 –0,3 
  
 –0,1 
  
 –0,1 
  
 0,1 
  
 inkomst 
  
 Produktivitet 
  
 –0,2 
  
 0,1 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Offentliga sektorns 
  
 finanser 
  
 Procent av BNP 
  
 Skatter och avgifter 
  
 0,1 
  
 0,5 
  
 0,0 
  
 –0,7 
  
 Transfereringar till 
  
 0,0 
  
 0,4 
  
 0,3 
  
 0,1 
  
 hushållen 
  
 Konsumtionsutgifter 
  
 0,0 
  
 0,1 
  
 –0,3 
  
 –0,8 
  
 Finansiellt sparande 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 1 
  
 I procent av arbetskraften. 
  
 2 
  
 I procent av befolkning  
  
 16–64 
  år. 
  
 3 
  
 I procent. 
  
 Källa 
 : Konjunkturinstitutet. 
 386 
 Bilaga 3 
 Demografisk utveckling – konsekvenser av en åldrande befolkning 
 Faktasammanställning – sekretariatet för 
 Kommittén för nya arbetstids- och semesterregler 
 Bilaga 3 
 Demografisk utveckling – konsekvenser av en åldrande befolkning 
 En lagstiftad arbetstidsförkortning medför att det totala antalet arbetade timmar i Sverige kommer att minska. Den demografiska utvecklingen, som innebär en större andel äldre i befolkningen, bidrar sannolikt också till att det totala antalet arbetade timmar i ekonomin minskar. Av denna anledning har Kommittén för nya arbetstids- och semesterregler (Knas) beaktat konsekvenserna av den demografiska utvecklingen i sitt arbete. 
 I denna bilaga presenteras konsekvenser av en åldrande befolk- ning. Syftet är att ge en överblick över vilka konsekvenser den demografiska utvecklingen förväntas få. Underlaget för samman- ställningen utgörs av information från ett seminarium arrangerat av kommitténs sekretariat den 7 februari 2002, Långtidsutredningen 1999/2000, Kommer det att finnas en hjälpande hand – bilaga till Långtidsutredningen,  
 40-talisternas 
  uttåg – en  
 ESO-rapport 
  om  
 2000-talets 
  demografiska utmaningar, Riksförsäkringsverkets rapport Äldres utträde ur arbetskraften samt en rapport från en arbetsgrupp inom EU om demografisk utveckling. Nedanstående text utgör referat från respektive källa. Det görs ingen självständig analys i denna bilaga. 
 Demografisk utveckling och dess konsekvenser 
 1 
  
 Seminariet inleddes med en redogörelse av hur den demografiska utvecklingen kommer att se ut med utgångspunkt från Statistiska centralbyråns befolkningsprognos samt varför en förändring i befolkningens ålderssammansättning kan medföra problem. 
  
 1  
 Texten baseras på information från ett seminarium den 7 februari 2002, arrangerat av kommitténs sekretariat. Vid seminariet beskrev departementsråd Flores och kansliråd Green, Enheten för offentliga finanser vid Finansdepartementet, den demografiska utvecklingen och dess konsekvenser. 
 389 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2002:58 
  
 Befolkningsutvecklingen är av betydelse för arbetskraftens storlek och därmed framtida produktionsmöjligheter. Till den arbetsföra befolkningen räknas vanligen personer mellan 16 och 64 år. Eftersom olika åldersgrupper i befolkningen är aktiva på arbetsmarknaden i olika stor utsträckning, är inte bara den arbets- föra befolkningens storlek av betydelse utan också dess samman- sättning. Den arbetsföra befolkningen kommer enligt Statistiska centralbyråns (SCB) prognos att fortsätta att växa under några år framöver, men det kommer inte att innebära någon större ökning av antalet arbetade timmar om inte den enskilde individen väljer att öka sitt arbetsutbud. Med utgångspunkt från den demografiska utvecklingen och vid oförändrat beteende, är arbetsutbudet mer eller mindre oförändrat under de närmaste tio åren och minskar sedan fram till år 2030. 
 2 
  
 Befolkningens ålderssammansättning och förändring 
  
 1950 
  
 2000 
  
 2050 
  
 1950–2000 
  
 2000–2050 
  
 Nivå i miljoner 
  
 Förändring i tusental 
  
 Befolkning 
  
 7,0 
  
 8,9 
  
 9,8 
  
 1 840 
  
 890 
  
 0–19 
  år 
  
 2,1 
  
 2,1 
  
 2,1 
  
 70 
  
 –20 
  
 20–64 
  år 
  
 4,3 
  
 5,2 
  
 5,3 
  
 950 
  
 70 
  
 65–79 
  år 
  
 0,6 
  
 1,1 
  
 1,5 
  
 460 
  
 400 
  
 80+ år 
  
 0,1 
  
 0,5 
  
 0,9 
  
 350 
  
 450 
  
 Källa:  
 Statistiska centralbyrån, Befolkningsprognos maj 2001. 
 Enligt SCB:s befolkningsprognos kommer folkmängden i Sverige att öka med omkring 900 000 personer mellan år 2000 och 2050. I tabellen visas hur befolkningsökningen fördelar sig i olika ålders- grupper för åren 1950, 2000 och 2050 samt hur stor förändringen är i respektive åldersgrupp mellan åren  
 1950–2000 
  respektive 2000– 2050. 
 Den mest betydande förändringen under tidsperioden 2000– 2050 består i att ålderssammansättningen hos befolkningen för- ändras. Ökningen av antalet invånare i landet kommer enligt prognosen i stort sett enbart ske bland personer som är 64 år eller äldre. Den förändrade ålderssammansättningen innebär en kraftig ökning av äldrekvoten, dvs. kvoten mellan antalet personer över 
  
 2  
 Statistiska centralbyråns prognos (maj 2001) bygger på antaganden om att medellivs- längden kommer att fortsätta öka – om än i avtagande takt, födelsetalet ökar från dagens 1,5 till 1,8 per kvinna och att nettoinvandringen uppgår till 18 000 personer per år. 
 390 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 3 
  
 64 år och antalet personer i yrkesverksam ålder  
 (20–64 
  år). Äldre- kvoten är ett grovt mått på försörjningsbördan vad gäller den äldre befolkningen. Genom att det svenska välfärdssystemet innehåller en relativt hög grad av ekonomisk försörjning av äldre genom pensioner och även en hög ambitionsnivå vad gäller sjukvård och äldreomsorg, kommer den ökade äldrekvoten att medföra ökade offentliga utgifter. 
 Genom att kombinera befolkningsstatistik med data över arbetskraftsdeltagande och genomsnittlig arbetstid erhålls en bättre indikator för den framtida försörjningsbördan; mängden utfört arbete i relation till totalbefolkningen. Antalet arbetade timmar per capita kan ses som ett alternativt mått på försörjningsbördan, där hänsyn tas till om en person verkligen är i arbete eller inte. Beräkningar visar att de demografiska förändringarnas påverkan på arbetskraftens storlek och sammansättning är så pass omfattande att tämligen stora förändringar i arbetskraftsdeltagande och genomsnittlig arbetstid krävs för att antalet arbetade timmar per capita skall vara kvar på oförändrad nivå. Konsekvenserna av den demografiska utvecklingen kan till viss del mötas med en ökning av produktiviteten, dvs. produktionen per arbetad timme. Utveck- lingen kan dock bli problematisk för sektorer som är arbets- intensiva och därmed har en begränsad produktivitetspotential såsom vård, skola och omsorg. 
 Långtidsutredningen 1999/2000 
 3 
  
 I den senaste Långtidsutredningen utpekades den demografiska utvecklingen som en stor framtida utmaning mot välfärdssamhället. Långtidsutredningen utgick från SCB:s då aktuella befolknings- prognos och gjorde sedan beräkningar fram till år 2030 för att se hur åldersstrukturen hos befolkningen kan komma att påverka utvecklingen i svensk ekonomi. I utredningens huvudbetänkande konstateras att mycket tyder på att den framtida ekonomiska poli- tiken kommer att tvingas hantera spänningar mellan ett krympande utbud av arbetskraft, ökande behov av vård och omsorg samt växande svårigheter att till fullo kunna finansiera välfärdssystemen via skattesystemet. Nedan återges de mest centrala slutsatserna från Långtidsutredningen. 
  
 3  
  
 SOU 2000:7,  
 Långtidsutredningen 1999/2000 
 . 
  
 391 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2002:58 
  
 Välfärdssystemens framtida utmaningar 
 Fler äldre i befolkningen kommer att leda till en ökad efterfrågan på offentligt finansierade välfärdstjänster, särskilt äldreomsorg och sjukvård. Befolkningsförändringar som förväntas äga rum under de närmaste decennierna kommer därför att sätta press på finan- sieringen av de svenska välfärdssystemen. Det är dock möjligt att befolkningen inte bara blir äldre utan också friskare, vilket talar för att kostnaderna för äldreomsorg och sjukvård inte behöver öka i samma takt som antalet äldre. 
 Enligt Långtidsutredningens bedömning kommer den största delen av de offentligt tillhandahållna välfärdstjänsterna även i framtiden sannolikt att finansieras via skattesystemet. Den till- tagande internationaliseringen av ekonomin sätter gränser för hur höga skatterna kan vara och begränsar därmed möjligheterna att höja skattekvoten för att finansiera efterfrågeökningen på väl- färdstjänster. Internationaliseringen medför således att skatte- inkomsterna fortsättningsvis inte kan växa genom höjda skatte- satser, utan endast i samma takt som tillväxten i ekonomin. 
 Långtidsutredningens analyser tyder på att produktionsmöjlig- heterna kommer att överstiga den förväntade efterfrågeökningen av välfärdstjänster fram till år 2017. Däremot blir det svårare att finansiera välfärdssystemen till fullo via skatter under perioden  
 2017–2030, 
  åtminstone om nuvarande ambitioner skall bibehållas. En minskning av antalet personer i arbetskraften i kombination med en oförändrad eller lägre skattekvot sätter ett tak för de offentliga inkomsternas tillväxtmöjligheter. 
 Den offentliga sektorn är beroende av antalet arbetade timmar i privat sektor för tillväxt i skatteinkomsterna. Långtidsutredningen påpekar att det därför är viktigt att föra en politik som främjar hög tillväxt och ett gott resursutnyttjande i ekonomin. Ett högt arbets- kraftsdeltagande och en hög sysselsättning, även för den äldre delen av arbetskraften, är därför viktigt. En flexibel pensionsålder tillsammans med ett skattesystem som är inriktat mot att stimulera tillväxten förbättrar förutsättningarna för detta. Mot denna bakgrund är det också angeläget att långsiktigt upprätthålla antalet arbetade timmar genom bibehållen medelarbetstid. Den välfärds- vinst som en förkortad arbetstid medför måste vägas mot de försämrade möjligheter att skattefinansiera olika välfärdstjänster som en sådan förändring skulle innebära, konstaterar Långtids- utredningen. 
 392 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 3 
  
 Ytterligare en möjlighet att underlätta finansieringen av välfärdssystemen är att bättre nyttja den reserv av arbetskraft som finns bland många invandrare, som i dag har en svag förankring på arbetsmarknaden. I ett längre perspektiv, när dagens arbetskrafts- reserver utnyttjats i större utsträckning, kan också arbetskrafts- invandring övervägas. Det handlar då om att aktivt locka personer med specifika kunskaper och färdigheter som efterfrågas på arbetsmarknaden att komma till Sverige. 
 Om framtida skatteinkomster inte längre kan växa med hjälp av högre skattesatser, utan endast i takt med skattebaserna, ökar vikten av hög effektivitet och sänkta kostnader i transfererings- systemen. Här kan alternativa finansieringsvägar i framtiden utgöra komplement, exempelvis individuella försäkringslösningar och s.k. välfärdskonton. 
 Avslutningsvis anser Långtidsutredningen att förutom ett högt arbetsutbud i ekonomin, underlättar ett högt sparande finan- sieringen av välfärden. Ett högt sparande under perioden fram till år 2015 skulle leda till en minskad skuldbörda och lägre ränte- utgifter. När den offentliga sektorns sparmål utformas bör därför en ökad hänsyn tas till den framtida befolkningsutvecklingen. Målet om överskott i de offentliga finanserna kan behöva höjas eller förlängas i tiden för att förbättra möjligheterna att parera ökade konsumtionsbehov efter år 2017. Utvecklingen av den offentliga konsumtionen under de närmaste åren bör enligt Långtidsutredningen vara måttlig, då de demografiska motiven för ökad konsumtion är svaga. 
 Kommer det att finnas en hjälpande hand – Bilaga 8 till Långtidsutredningen 1999/2000 
 4 
  
 I anslutning till Långtidsutredningen 1999/2000 publicerades ett antal bilagor som utgör specialstudier inom olika områden. Bilaga 8 till Långtidsutredningen behandlar efterfrågan på vård och omsorg till följd av en åldrande befolkning och skrevs av Pitts och Franklin. 
 Enligt de beräkningar som Scott har gjort, är konsekvenserna för välfärdssystemen av en åldrande befolkning inte så omfattande som en demografisk framskrivning ger intrycket 
  
 4  
 Batljan, Hernandez, M. [2000],  
 Kommer det att finnas en hjälpande hand 
 , Bilaga 8 till SOU 2000:7, Långtidsutredningen 1999/2000. 
 393 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2002:58 
  
 av. Om hänsyn tas till de faktiska förbättringar som sker när det gäller äldres hälsa och dödlighet, innebär omfattningen av det vård- behov som fås vid en demografisk framskrivning en överdrift i jäm- förelse med mer rimliga antaganden anser Batljan och Green. Dessutom anser författarna att vård- och omsorgsutgifterna är förhållandevis små ur ett totalt samhällsekonomiskt perspektiv. I bilagan lyfts frågan om ett högt arbetskraftsdeltagande och de äldres hälsa samt funktionsförmåga fram som mycket viktigare än frågan om hur många äldre det kommer att finnas i befolkningen. 
 Batljan  Lagergren påpekar att det emellertid finns ett par mycket viktiga faktorer som är avgörande utgångspunkter för den analys som görs i bilagan. I beräkningarna har författarna utgått från höga skattekvoter. Befintliga skattekvoter utgör grunden för beräkningarna, men dessa kvoter är enligt Batljan  Lagergren troligen inte långsiktigt hållbara i perspektivet av  
 EU-harmoni- 
  sering, globalisering och ökad rörlighet i skattebaserna. Detta faktum kan i sig medföra nedskärningar i välfärdssystemet. I de kalkyler som gjorts i bilagan har arbetstidsförkortningen vidare antagits vara mycket liten och motsvara 0,2 procent per år. Detta innebär att vid en oförändrad andel deltidsarbetande blir den genomsnittliga veckoarbetstiden 37 timmar för heltidsanställda år 2030. Om arbetstiden förkortas mer, förändras hela kalkylen. Kortas exempelvis arbetstiden till sex timmar per arbetsdag år 2030, medför det ett behov av en höjd skattekvot med  
 8–10 
  procent- enheter. En sådan utveckling skulle därmed framtvinga helt andra lösningar av finansieringen av det sociala välfärdssystemet konsta- terar Scott. 
  
 40-talisternas 
  uttåg – en  
 ESO-rapport 
  om  
 2000-talets 
  demografiska utmaningar 
 5 
  
 I  
 40-talisternas 
  uttåg – en  
 ESO-rapport 
  om  
 2000-talets 
  demo- grafiska utmaningar beskriver och analyserar nationalekonomen Richard och geografen Cook hur demografi och ekonomi samverkar och konsekvenserna under de närmast 30 åren. 
 Genom att kombinera framskrivningar av befolkningsstrukturen med modeller som beskriver hur ekonomin påverkas av åldersför- 
  
 5  
  
 Cohen, Simmons, B. [2000],  
  
 40-talisternas 
  uttåg – en  
 ESO-rapport 
  om  
 2000-talets 
  demografiska utmaningar 
 , Ds 2000:13, Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi. 
  
 394 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 3 
  
 ändringar, fås en bild av hur demografin och ekonomin samverkar. Resultaten pekar på att Sverige har en period med god utveckling framför sig under de närmaste 10 åren. Därefter följer kärvare tider och efter år 2030 ser utvecklingsmöjligheterna i Sverige betydligt sämre ut. Författarna understryker att utvecklingen kommer att ställa den ekonomiska politiken inför stora utmaningar. 
 En anpassning till ett helt nytt ekonomiskt läge kommer att behövas efter år 2010. Då riskerar förhållandena i Sverige att bli liknande situationen under  
 1970-talet; 
  tillväxten bromsas, bytes- balansen försämras och inflationen ökar. Enligt Cohen  Walker är det av stor vikt att det under den närmaste tioårsperioden inte införs offentliga system som är beroende av en ständig tillväxt i ekonomin. Den försämrade bytesbalansen kan också leda till att det följer en period av kraftig omstrukturering inom näringslivet, när en allt större del av konsumtionsbehovet kommer att täckas genom import. 
 Om barnafödandet fortsätter att vara lika lågt som hittills kommer åldersstrukturen i Sverige att bli mycket skev eftersom åldersgrupperna över 65 år kommer att dominera. De låga födelse- talen som i dag råder bör enligt författarna höjas och stabiliseras på en nivå kring i genomsnitt två barn per kvinna, för att en balans i åldersstrukturen skall uppnås. Ökat antal barn per kvinna medför ökade kostnader för samhället på kort sikt, men på lite längre sikt bidrar höjda födelsetal till en jämnare åldersstruktur. 
 Genom arbetskraftsinvandring kan antalet i arbetskraften ökas på kort sikt. En bättre arbetsmarknadssituation för utländsk arbets- kraft är dock en förutsättning för att en mer omfattande arbets- kraftsinvandring skall vara verkningsfullt under de närmaste tio åren. Det krävs ett förbättrat sysselsättningsläge i kombination med minskad segregation för att vända  
 1990-talets 
  negativa utveck- ling för många invandrargrupper. Arbetskraftsinvandring medför dessutom sociala kostnader. Ökad invandring är en kortsiktig lösning eftersom de flesta invandrarna är i åldern  
 20–40 
  år och relativt snabbt åldras. Enligt rapportens författare räcker det inte med ökad invandring. 
 Det finns även andra alternativ att påverka ekonomin i framtiden och utvecklingen mot en mer flexibel pensionsålder kan vara en lösning. Cohen  Mcgee betonar vikten av att politikerna agerar i tid för att den negativa utvecklingen till följd av åldersstrukturen hos befolkningen skall kunna motverkas. För att påverka de samhällsekonomiska effekterna av den demografiska utvecklingen i 
 395 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2002:58 
  
 ett land på ett genomgripande sätt måste arbetet vara mycket långsiktigt. På kort sikt är demografin i stort sett given och det enda som kan göras är att anpassa den ekonomiska politiken efter situationen. Ju längre framåt i tiden man blickar, desto större betydelse för utvecklingen får emellertid de politiska åtgärder som vidtas i dag. Hur lång fördröjningen är beror delvis på vilken demo- grafisk process som de politiska åtgärderna söker påverka, dels på vilken makroekonomisk faktor 
 6  
 som är av intresse. 
 Äldres utträde ur arbetskraften – Riksförsäkringsverket 
 7 
  
 I rapporten Äldres utträde ur arbetskraften behandlar Riks- försäkringsverket problematiken om en åldrande befolkning. I rapporten konstateras att Sverige står inför en kraftig ökning av antalet pensionärer i förhållande till antalet yrkesverksamma. Den främsta orsaken till detta är den demografiska situationen med en stigande medellivslängd och ett lågt barnafödande. Enligt Riksförsäkringsverkets beräkningar går det i dag 2,1 yrkesaktiva personer per pensionär. Om utvecklingen fortsätter som i dag kommer det endast att finnas 1,4 yrkesaktiva personer per pensionär år 2030. Detta medför en kraftig brist på arbetskraft. Utvecklingen innebär också en ökad press på samhällets resurser och försvårar möjligheterna att upprätthålla välfärden i framtiden, konstaterar Riksförsäkringsverket. 
 Parallellt med utvecklingen mot en åldrande befolkning, är det allt fler av de äldre som lämnar arbetskraften. År 1999 fanns endast fyra av tio män och en fjärdedel av kvinnorna i arbetskraften vid 64 års ålder. Riksförsäkringsverket anser att detta bland annat beror på påfrestningar i arbetsmiljön, många arbetsgivares negativa inställning till äldre yrkesverksamma och arbetstagarnas värdering av fritiden. Vid en internationell jämförelse har Sverige ändå ett högt arbetskraftsdeltagande jämfört med andra europeiska länder. Svenska kvinnor arbetar fler år än kvinnorna i andra  
 OECD-länder. 
  
 Av dem som lämnar arbetslivet i åldern  
 55–64 
  år, gör de flesta det på grund av ohälsa. För att kartlägga orsaken till utträdet från arbetsmarknaden, har Riksförsäkringsverket studerat vilken typ av inkomst de som lämnar arbetskraften har. Förtidspension är den 
  
 6 
  
 Författarna lyfter fram ekonomisk tillväxt, inflation och bytesbalans som särskilt relevanta faktorer i anslutning till den demografiska utvecklingen. 
  
 7 
  
 Riksförsäkringsverket [2001],  
  
 Äldres utträde ur arbetskraften 
 , uppdrag från den parlamen- tariska beredningen Senior 2005 – Äldrepolitik för framtiden, Rapport december 2001. 
 396 
  
 SOU 2002:58 
  
 Bilaga 3 
  
 vanligaste inkomsten som kunde förknippas med utträde från arbetsmarknaden. Både förtidspension och sjukpenning är vanligare bland kvinnor än bland män och skillnaden har ökat över tiden. Fram till 1993 ökade andelen förtidspensionärer och omfattade då en tredjedel av  
 60–64-åringarna. 
  En trolig förklaring till att andelen har minskat sedan dess är att kraven för att få förtidspension skärptes under  
 1990-talet. 
  
 Den näst vanligaste utträdesformen från arbetslivet är tjänste- pension. Under perioden  
 1983–1999 
  blev tjänstepension allt vanligare i åldersgruppen  
 60–64 
  år. Andelen som lämnade arbets- kraften med tjänstepension ökade från omkring en femtedel till en fjärdedel bland såväl kvinnor som män. 
 Riksförsäkringsverkets beräkningar visar att arbetsutbudet bland äldre måste öka kraftigt för att påverka försörjningskvoten 
 8  
 och den ekonomiska tillväxten i positiv riktning. Genom beräkningar har Riksförsäkringsverket funnit att genomsnittsåldern för utträde från arbetsmarknaden skulle kunna höjas med omkring ett år mellan år 2000 och 2010 under förutsättning att extrema antaganden om utvecklingen görs. För att denna utveckling skall kunna bli verklighet krävs att andelen som får förtidspension sänks till den lägsta nivå som varit aktuell under  
 1990-talet 
  och arbets- kraftsdeltagandet höjs till en nivå som endast varit aktuell under kraftig högkonjunktur. Den beräknade effekten för såväl försörj- ningskvot som bruttonationalprodukt blir emellertid liten trots dessa extrema antaganden. 
 Slutsatsen av Riksförsäkringsverkets analys är att det krävs att fler utnyttjar sin lagstadgade rätt att stanna kvar i anställning till 67 års ålder, för att samhällsekonomin skall kunna fortsätta att utvecklas positivt,. Utvecklingen mot en förbättrad hälsa på äldre dagar talar för att det i framtiden kommer att vara möjligt för fler äldre att arbeta längre än i dag. Vidare innebär det nya pensions- systemet att individen får högre pension om personen väljer att arbeta under fler år eller ökar graden av förvärvsarbete. Möjligheten att ta partiell pension från 61 års ålder och uppåt ger dessutom många alternativ för dem som vill arbeta, men inte vill arbeta på heltid. För dem som under en begränsad period väljer att kombinera partiellt uttag av pension med förvärvsarbete, försämras pensionen inte särskilt mycket när de sedan går i pension på heltid. 
  
 8  
 Försörjningskvoten definieras som antal icke yrkesarbetande i relation till antal yrkes- arbetande. Riksförsäkringsverket analyserar antal ålderspensionärer och förtidspensionärer i relation till befolkningen i arbetsför ålder. 
 397 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2002:58 
  
 Riksförsäkringsverket drar slutsatsen att det troligen krävs ett antal förändringar i arbetslivet för att arbetskraftsdeltagandet för dem över 55 år skall kunna öka. Arbetsklimatet för äldre i arbetslivet behöver förbättras, vilket skulle kunna bidra till att minska antalet förtidspensionärer och antalet långtidssjukskrivna. Detta kommer dock inte att räcka för att upprätthålla försörjnings- kvoten på dagens nivå. En ökad arbetskraftsinvandring kan bidra till lösning av problemet. Hela västvärlden står dock inför samma problem med arbetskraftsbrist, varför konkurrensen om kvalificerad arbetskraft kommer att bli hård, konstaterar Riksförsäkringsverket. 
 Demografisk utveckling i EU 
 9 
  
 Den demografiska utvecklingen är ett gemensamt problem för hela EU, men problemens omfattning skiljer sig mellan medlems- länderna. För att få en överblick över de ekonomiska och finansiella konsekvenserna av den demografiska utvecklingen, bildades en arbetsgrupp inom EU 1999. I arbetsgruppen deltar representanter från medlemsländerna,  
 EU-kommissionen, 
  den Europeiska Centralbanken samt OECD. Från Sverige deltar representanter från Finansdepartementet. Nedan återges utdrag ur av en rapport från arbetsgruppen. 
 EU:s befolkning kommer att fortsätta växa från 376 miljoner år 2000 till 386 miljoner år 2020. Därefter minskar befolkningen och uppgår 364 miljoner år 2050, en minskning med omkring 12 miljoner i jämförelse med år 2000. Denna övergripande bild av utvecklingen inom EU döljer stora skillnader beträffande tidpunkt och omfattning av de demografiska förändringarna i de olika medlemsstaterna. Medan det är stora minskningar av befolkningens storlek i Italien, Spanien och Tyskland under perioden fram till år 2050  
 (–17 
  procent,  
 –11 
  procent respektive  
 –8 
  procent), växer befolkningen i andra länder såsom Frankrike och Storbritannien (5 procent och 4 procent) och med den största befolknings- ökningen i Luxemburg och Irland (29 procent och 26 procent). När det gäller förändringarnas inträffande i tiden prognostiseras en befolkningstillväxt i Frankrike och Storbritannien fram till år 2040, 
  
 9  
 EPC [2001], Budgetary challenges posed by ageing populations: the impact on public spending on pensions, health and  
 long-term 
  care for the elderly and possible indicators of the  
 long-term 
  sustainability of public finances,  
 EPC/ECFIN/655/01-EN 
  final. 
 398 
 SOU 2002:58 Bilaga 3 
 medan befolkningens storlek redan har börjat falla i Italien och en minskning av befolkningen förutses börja år 2010 i Spanien och år 2015 i Tyskland. 
 Den arbetsföra befolkningen 
 10  
 i EU kommer att vara ganska stabil och omfatta 246 miljoner människor fram till år 2015, varefter arbetskraften minskar till 203 miljoner människor år 2050, vilket motsvarar en minskning på 18 procent. Mätt som procentuell minskning, kommer den största minskningen att ske i Italien  
 (–33 
  procent) och Spanien  
 (–29 
  procent). Endast Irland har en prognostiserad ökning (5 procent). Förutom att arbetskraftens totala storlek kommer att minska, kommer arbetskraften också att bli allt äldre. Anställda i åldern mellan 55 och 64 år kommer att utgöra en allt större del av arbetskraften. 
 Samtidigt som arbetskraften minskar, kommer antalet människor över 65 år att öka från 61 miljoner år 2000 till 103 miljoner år 2050, en ökning med omkring 70 procent. Alla medlemsstater uppvisar en ökning med över 50 procent med den största ökningen i de länder som har ett lågt antal i utgångsläget. Antalet äldre än 65 år kommer att mer än fördubblas i Irland, Luxemburg och Nederländerna. 
 Ett mått på konsekvenserna av en åldrande befolkningen är den s.k. äldrekvoten, dvs. personer i åldern 65 år och äldre som andel av arbetskraften 
 11 
 . Äldrekvoten för hela EU kommer att mer än fördubblas från 24 procent år 2000 till 49 procent år 2050. Med andra ord kommer ålderssammansättningen i EU att förändras från 4 till 2 personer i arbetsför ålder per pensionär som skall försörjas. Det finns stora skillnader mellan olika medlemsstater. I dagsläget har Irland den lägsta försörjningskvoten på 17 procent i jämförelse med en kvot på 25 procent för Belgien, Frankrike, Grekland, Italien, Spanien och Sverige. I de flesta medlemsländerna kommer försörjningskvoten att nå en platå omkring år 2040, med de högsta kvoterna på omkring 60 procent för Italien och Spanien år 2050. 
 En annan viktig faktor för konsekvenserna av den demografiska utvecklingen är att den största delen av befolkningsökningen kommer att ske bland de äldre äldre, dvs. bland befolkningen som är 80 år eller äldre. Inom EU kommer antalet människor som är 80 år att näst intill tredubblas från 14 miljoner år 2000 till 38 miljoner år 2050. Denna utveckling är av särskilt stor betydelse när det gäller statens utgifter för hälso- och sjukvård för de gamla. 
  
 10 
  
 Arbetsför befolkning definieras inom EU som befolkningen i åldern  
  
 15–64 
  år. 
  
 11 
  
 Arbetskraften utgörs av personer i åldern  
  
 15–64 
  år enligt EU:s definition. 
 399 
 Bilaga 4 
  
 EG-arbetstidsdirektiv 
  
 Bilagan finns endast i den tryckta upplagan 
 Rådets direktiv 93/104/EG 
 av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden