Innehåll 
  
 1 
  
 Sammanfattning .......................................................... 
  
 9 
  
 1.1 
  
 Arbetsutbud och incitament ................................................... 
  
 10 
  
 1.2 
  
 Minskade marginaleffekter...................................................... 
  
 11 
  
 1.3 
  
 Svaga ekonomiska drivkrafter vid arbetslöshet och 
  
 sjukskrivning ............................................................................ 
  
 12 
  
 1.4 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett i ett internationellt 
  
 perspektiv ................................................................................. 
  
 14 
  
 2 
  
 Bakgrund .................................................................. 
  
 15 
  
 2.1 
  
 Behovet av analyser.................................................................. 
  
 15 
  
 2.2 
  
 Syfte .......................................................................................... 
  
 16 
  
 2.3 
  
 Frågeställningar........................................................................ 
  
 17 
  
 2.4 
  
 Avgränsning ............................................................................. 
  
 18 
  
 2.5 
  
 Framtidens utmaning............................................................... 
  
 19 
  
 2.6 
  
 Vilken betydelse har ekonomiska drivkrafter för 
  
 arbetsutbudet?.......................................................................... 
  
 23 
  
 2.7 
  
 Arbetsutbudet som diskret val................................................ 
  
 24 
  
 2.8 
  
 Rapportens struktur................................................................. 
  
 25 
  
 3 
  
 Så här har undersökningen gjorts ................................. 
  
 27 
  
 3.1 
  
 Definitioner.............................................................................. 
  
 27 
  
 3.1.1 Tre olika mått på ekonomiska drivkrafter................... 
  
 27 
  
 5 
  
 Innehåll Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 3.1.2 Måtten har olika egenskaper......................................... 
  
 28 
  
 3.1.3 Skillnader gentemot andra begrepp i studier av 
  
 systemens samlade effekt ............................................. 
  
 31 
  
 3.2 
  
 Beräkningsmetoder och antaganden ....................................... 
  
 32 
  
 3.2.1 Simuleringar för beräkning av ersättningsgrad 
  
 och tröskeleffekt ........................................................... 
  
 33 
  
 3.2.2 Simulering för beräkning av marginaleffekter............. 
  
 37 
  
 4 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukskrivning........... 
  
 39 
  
 4.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 39 
  
 4.2 
  
 Ekonomiska drivkrafter vid arbetslöshet................................ 
  
 41 
  
 4.2.1 
  
 Ersättningsgrad vid arbetslöshet.................................. 
  
 41 
  
 4.2.2 
  
 Tröskeleffekt vid arbetslöshet...................................... 
  
 46 
  
 4.2.3 Regelsystemens bidrag till tröskeleffekter vid 
  
 arbetslöshet.................................................................... 
  
 49 
  
 4.3 
  
 Ekonomiska drivkrafter vid sjukskrivning ............................. 
  
 51 
  
 4.3.1 
  
 Ersättningsgrad vid sjukskrivning................................ 
  
 51 
  
 4.3.2 
  
 Tröskeleffekt vid sjukskrivning ................................... 
  
 54 
  
 4.4 
  
 Jämförelse av tröskeleffekt mellan  
  
 a-kassa 
  och 
  
 sjukpenning............................................................................... 
  
 55 
  
 5 
  
 Marginaleffekter vid ökat arbete ................................... 
  
 57 
  
 5.1 
  
 Marginaleffekterna har minskat .............................................. 
  
 57 
  
 5.2 
  
 Ekonomi, demografi och regler............................................... 
  
 59 
  
 5.3 
  
 Marginaleffektens olika beståndsdelar.................................... 
  
 61 
  
 5.3.1 
  
 Marginalskatt................................................................. 
  
 61 
  
 5.3.2 
  
 Barnomsorgsavgift ........................................................ 
  
 62 
  
 5.3.3 
  
 Bostadsbidrag och bostadstillägg ................................. 
  
 62 
  
 5.3.4 
  
 Socialbidrag ................................................................... 
  
 63 
  
 5.3.5 
  
 Underhållsstöd.............................................................. 
  
 64 
  
 5.3.6 
  
 Arbetsmarknadsstöd..................................................... 
  
 64 
  
 5.3.7 
  
 Den sammantagna marginaleffekten............................ 
  
 65 
  
 5.4 
  
 Vilka har höga marginaleffekter? ............................................ 
  
 67 
  
 5.4.1 
  
 Sysselsättningsstatus..................................................... 
  
 67 
  
 5.4.2 
  
 Inkomstgrupper ............................................................ 
  
 69 
  
 6 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 Innehåll 
  
 5.4.3 
  
 Familjetyper .................................................................. 
  
 71 
  
 5.5 
  
 Systematiska typfallsberäkningar............................................ 
  
 73 
  
 6 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt 
  
 perspektiv ................................................................. 
  
 77 
  
 6.1 
  
 Fyra alternativa vägar ut ur arbetslöshet ................................ 
  
 77 
  
 6.2 
  
 Metod 
  
 ........................................................................................ 
  
 78 
  
 6.3 
  
 Ersättning från arbetslöshetsförsäkringen ............................. 
  
 79 
  
 6.3.1 .................................................................. 
  
 Arbetslöshet 
  
 79 
  
 6.3.2 ..................................................................... 
  
 Aktivering 
  
 80 
  
 6.3.3 .................................................................... 
  
 Återinträde 
  
 81 
  
 6.4 
  
 Långtidsarbetslöshet ....................................och socialbidrag 
  
 82 
  
 6.5 
  
 Sjukersättning ..........................................och förtidspension 
  
 84 
  
 Appendix A: ............................................Regelförändringar 
  
 87 
  
 Ändrade regler ..............................................mellan 1997 och 2003 
  
 87 
  
 Appendix B: ............................................Känslighetsanalys 
  
 89 
  
 Arbets- och ..............................frånvaroperiodernas längd varierar 
  
 89 
  
 Anställda som ..................................varit sjuka eller föräldralediga 
  
 92 
  
 Appendix C: ........................................Socialbidrag i FASIT 
  
 95 
  
 Referenser ........................................................................ 
  
 99 
  
 7 
 1 Sammanfattning 
 Den ekonomiska drivkraften för arbete har förstärkts något mellan 1997 och 2003. Marginaleffekten vid en extra arbetsinsats har i ge- nomsnitt sjunkit från 53 procent till 46 procent. Drivkraften att ta sig tillbaka till arbetslivet för den som blir långvarigt arbetslös eller sjuk är i allmänhet betydligt svagare och har inte heller förändrats nämnvärt under de senaste åren. För var femte individ är skillnaden i disponibel inkomst vid arbetslöshet jämfört med arbete mindre än 10 procent. Andelen personer som har svag drivkraft att ta sig till- baka till arbete efter en längre tids sjukfrånvaro är ännu större. Skillnaden i disponibel inkomst är i detta fall mindre än 10 procent för var tredje individ. 
 I de simuleringar som genomförts har de ekonomiska drivkraf- terna beräknats vid tre olika situationer; vid en marginell ökning av arbetsinsatsen, vid arbetslöshet och vid frånvaro på grund av sjuk- dom. Analysen omfattar effekter av såväl skattesystemet som in- komstberoende bidrag och avgifter. Den omfattar dock endast de offentliga systemen. Effekten av kompletterande avtalsförsäkringar som utfaller vid arbetslöshet eller sjukfrånvaro samt av att levnads- omkostnaderna normalt sett är högre när man arbetar har inte gått att beakta. Om även dessa effekter inkluderas blir de kortsiktiga drivkrafterna att ta sig tillbaka till arbetslivet efter en tid av arbets- löshet eller sjukfrånvaro ännu svagare. 
 I motsatt riktning verkar dock mer långsiktiga effekter. En lång- varig arbetslöshetsperiod innebär exempelvis att kompetens går förlorad och tveksamheter från tänkbara arbetsgivare kan uppstå. Dessutom kan individen drabbas av verklig eller upplevd utanför- skap i samhället. Detta är faktorer som gör att drivkraften att åter- gå till arbete kan vara starkare än den som beräkningarna antyder. 
 9 
  
 Sammanfattning 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 1.1 
  
 Arbetsutbud och incitament 
  
 Behovet av att kartlägga de ekonomiska drivkrafterna är stort, spe- ciellt mot bakgrund av de framtida demografiska utmaningarna. Allt färre ska i framtiden försörja allt fler. Kvoten mellan antal per- soner över 65 år i förhållande till antal personer i förvärvsaktiv ål- der 
 1  
 kommer att öka från ungefär 30 procent till drygt 40 procent under den närmaste trettioårsperioden. Mellan 1990 och 2002 har andelen personer i åldern  
 16-64 
  som deltar aktivt i produktionen minskat från 68 procent till 62 procent. Anledningen är en ökning av sjukfrånvaron, ökning av antal personer som beviljats varaktig sjukersättning (tidigare förtidspension) och fortsatt hög arbetslös- het i kombination med minskad förvärvsfrekvens bland de yngre befolkningsgrupperna. Det ger upphov till betydande påfrestningar på de offentliga finanserna. Skatteintäkterna blir lägre och utgifter- na högre. Utgiftsökningarna uppkommer framför allt som en följd av att de som inte arbetar i huvudsak erhåller sin försörjning via offentliga försäkringssystem. 
 För att vända denna utveckling måste de ekonomiska drivkraf- terna att delta aktivt i produktionen stärkas. Om inkomsten vid arbete endast är marginellt högre än när man av någon anledning inte arbetar, försvagas de privatekonomiska motiven att arbeta. Det riskerar att leda till lägre produktion och kan dessutom försvåra möjligheterna att upprätthålla en jämn inkomstfördelning. Allvarli- ga fattigdomsfällor kan uppkomma om det privatekonomiska utby- tet av arbete är lågt även för personer med låg inkomst. De får då svårt att förbättra sin ekonomiska situation av egen kraft. Å andra sidan kan alltför låg kompensationsnivå leda till en oönskat låg lev- nadsstandard för individen och minska legitimiteten i de offentliga försäkringssystemen. 
 Den empiriska forskningen har inte lett fram till någon entydig bild av hur mycket arbetsutbudet påverkas när de ekonomiska drivkrafterna förändras. Dock pekar flera resultat på att en- samstående mödrar överlag reagerar kraftigare på ekonomiska driv- krafter än andra grupper. Även andra kvinnor, speciellt de som har låg inkomst, förefaller reagera förhållandevis starkt. Det är därför framför allt bland dessa grupper som man kan förvänta sig att det finns en stor potential för ökat arbetsutbud om det ekonomiska utbytet av arbete ökar. Arbetsutbudet bland personer med högre inkomst påverkas inte i samma utsträckning när marginaleffekterna 
  
 1  
 Personer i åldern  
 20–64 
  år. 
 10 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Sammanfattning 
  
 förändras. Intresset för att välja utbildning och arbete som ger en god avkastning, både för den enskilde och för samhället, kan dock komma att påverkas. 
  
 1.2 
  
 Minskade marginaleffekter 
  
 Marginaleffekten visar hur stor andel av en viss inkomstökning som faller bort till följd av ökad skatt, ökade avgifter och minskade bidrag. Den påverkas av såväl regelförändringar i skatte- och bi- dragssystemen som den ekonomiska utvecklingen. Sänkningen av den genomsnittliga marginaleffekten från 53 procent till 46 procent mellan 1997 och 2003 är till stor del en följd av det förbättrade ar- betsmarknadsläget. Antal personer som är beroende av arbetslös- hetsförsäkringen för sin försörjning har minskat sett över hela pe- rioden  
 1997-2003. 
  Detta har bidragit till att sänka den genomsnitt- liga marginaleffekten med nästan 3 procentenheter. Förändringen var speciellt kraftig under perioden  
 1997–2000. 
  
 Under åren  
 2000–2003 
  minskade den genomsnittliga marginalef- fekten med ca 2 procentenheter. Denna förändring var i huvudsak en effekt av ändrade regler i skattesystemet, framför allt den kom- pensation som införts för den allmänna pensionsavgiften. Färre antal arbetslösa samt de höjningar av ersättningens golv och tak som genomfördes i arbetslöshetsförsäkringen bidrog till att margi- naleffekten från arbetslöshetsförsäkringen totalt sett var oföränd- rad under åren  
 2000–2003. 
  
 Även inom social- och bostadsbidragssystemen har antalet bi- dragstagare minskat. Minskningen har dock inte varit lika stor vil- ket innebär att de samlade marginaleffekterna inte minskat lika mycket. Därutöver har även införandet av maxtaxan inom barnom- sorgen bidragit till att minska marginaleffekterna för många barn- familjer. 
 Dessa förändringar innebär sammantaget att andelen individer med en marginaleffekt över 60 procent har halverats från 30 procent till 15 procent. Samtidigt har andelen som ligger över 80 procent minskat med en tredjedel, från 15 procent till 10 pro- cent. 
 De grupper som har högst marginaleffekt är framförallt deltids- arbetande och ej sysselsatta, i första hand arbetslösa, förtidspensio- nerade och socialbidragstagare. Samtidigt finns det många ensam- stående med barn som har hög marginaleffekt. Marginaleffekt över 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 60 procent är mycket ovanligt bland heltidsarbetande. Den genom- snittliga marginaleffekten varierar förhållandevis lite mellan olika inkomstgrupper. Orsakerna till marginaleffektens storlek skiljer sig dock åt. I lägre inkomstgrupper förklaras hälften av den totala mar- ginaleffekten av bidragssystemen. I högre inkomstgrupper är det framförallt inkomstskatten som skapar marginaleffekter. 
  
 1.3 
  
 Svaga ekonomiska drivkrafter vid arbetslöshet och sjukskrivning 
  
 För att beskriva de ekonomiska drivkrafterna att återgå till arbetsli- vet från arbetslöshet eller sjukskrivning har två olika mått beräk- nats.  
 Tröskeleffekten  
 visar hur stor andel av bruttolönen hushållet kompenseras för när individen går från arbete till arbetslöshet eller sjukskrivning till följd av minskad skatt, ökade bidrag och minska- de avgifter.  
 Ersättningsgraden  
 visar hur stor andel av den disponibla inkomsten som hushållet får behålla när individen blir arbetslös eller sjukskriven. 
 2  
 Ersättningsgraden kan tolkas i termer av hur hushål- lets ekonomiska standard förändras och är beroende av hushållets alla inkomster, medan tröskeleffekten mer renodlat visar hur de inkomstrelaterade skatte- och bidragsystemen samverkar för att ersätta individens förlorade bruttolön. 
 Beräkningarna visar att den genomsnittliga tröskeleffekten vid arbetslöshet var 75 procent både 1997 och 2003. Den genomsnittliga ersättningsgraden har samtidigt ökat något från 77 procent till 79 procent. 
 Vid sjukskrivning är såväl tröskeleffekt som ersättningsgrad i ge- nomsnitt högre och därmed den ekonomiska drivkraften svagare än vid arbetslöshet. Det har dock skett en liten minskning av den ge- nomsnittliga tröskeleffekten från 83 procent till 82 procent mellan 1997 och 2003. Den genomsnittliga ersättningsgraden har under samma period minskat från 85 procent till 84 procent. 
 Ersättningsgraden varierar kraftigt. Var femte person har år 2003 en ersättningsgrad vid arbetslöshet på 90 procent eller mer. Vid sjukskrivning har mer än var tredje en ersättningsgrad på 90 procent eller mer. Inkomsttaken i arbetslöshets- och sjukförsäk- ringen gör samtidigt att personer med hög inkomst i allmänhet har betydligt lägre ersättningsgrad. Vid arbetslöshet har 8 procent en 
  
 2  
 För en utförligare förklaring av begreppen tröskeleffekt, ersättningsgrad och marginalef- fekt hänvisas till Kapitel 3 Så här har undersökningen gjorts. 
 12 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Sammanfattning 
  
 ersättningsgrad som är lägre än 60 procent och vid frånvaro på grund av sjukdom inte mer än 4 procent eftersom taket i sjukför- säkringen är högre. 
 Ersättningsgraden påverkas i hög grad av familjens sammansätt- ning. En given inkomstförlust i kronor betyder relativt sett mindre för sammanboende än för ensamstående, vilket återspeglas i att er- sättningsgraden ofta är högre för sammanboende än för ensamstå- ende. För sammanboende utan barn är t.ex. den genomsnittliga er- sättningsgraden vid arbetslöshet 82 procent år 2003. Motsvarande genomsnitt för ensamstående utan barn är endast 70 procent. En- samstående har ofta starkare ekonomiska drivkrafter än samman- boende beroende på att de har färre andra inkomster som kan mild- ra effekterna av den inkomstförlust som uppkommer vid arbetslös- het eller sjukskrivning. 
 Tröskeleffekten, som bara påverkas av inkomstrelaterade skatter och bidrag, visar på färre som får en hög kompensation vid arbets- löshet och sjukskrivning. Endast ca 5 procent har en tröskeleffekt över 90 procent vid arbetslöshet och vid sjukskrivning. 
 Familjesituationen är också av betydelse genom att barnfamiljer i högre grad än andra kompenseras för inkomstbortfall via lägre barnomsorgsavgift och högre bostadsbidrag. Ensamstående med barn har därför högre tröskeleffekt än övriga familjetyper och hög- re ersättningsgrad än ensamstående utan barn. 
 Beräkningarna visar också att de personer i det representativa ur- valet 
 3  
 som är arbetslösa eller sjukskrivna (sex månader eller mer) i genomsnitt har betydligt svagare ekonomiska drivkrafter än de som arbetar. För de arbetslösa uppgår ersättningsgraden i genomsnitt till 88 procent jämfört med 79 procent för dem som arbetar. Man kan utifrån detta dock inte dra någon slutsats om vilken inverkan som ersättningsgraden i sig kan ha för risken att bli kvar i arbets- löshet. Gruppen arbetslösa har en annan sammansättning än grup- pen anställda. De tenderar att vara yngre, ha lägre utbildningsnivå m.m. Däremot visar det att grupper som löper större risk att bli arbetslösa har svagare ekonomisk drivkraft att arbeta. Endast tre av tio sjukskrivna har en ersättningsgrad under 90 procent. Deras ge- nomsnittliga ersättningsgrad uppgår i genomsnitt till 92 procent. Om de som arbetar skulle bli sjukskrivna skulle de i genomsnitt få en ersättningsgrad på 84 procent. 
  
 3  
 Faktisk inkomst och hushållsuppgifter för cirka 10 000 individer har hämtats från SCB:s undersökning om hushållens ekonomi (HEK). 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 1.4 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett i ett internationellt perspektiv 
  
 I rapporten redovisas även resultat från en europeisk typfallsstudie av olika ersättningssystem i sju länder. Studien omfattar Danmark, Finland, Storbritannien, Italien, Nederländerna, Spanien och Sveri- ge. Den ersättningsgrad som redovisas är beräknad på ett något an- nat inkomstbegrepp än i den svenska studien och ger genomgående lägre ersättningsgrader än i de övriga kapitlen. 
 Resultaten visar att ersättningsgraden vid arbetslöshet är hög i Sverige liksom i Danmark, Finland och Nederländerna vid låga och medelhöga inkomstnivåer. Vid hög inkomst ligger ersättningsgra- den i Sverige på ungefär genomsnittlig nivå. Arbetslöshets- ersättningens varaktighet är begränsad i alla länder, men längden varierar. 
 Ersättningsgrad vid sjukpenning är i Sverige ungefär som genom- snittet i de andra länderna. Vid förtidspension är däremot ersätt- ningsgraden hög i Sverige liksom i flera andra länder som betraktar sjukpension som en del av pensionssystemet. I Sverige, Danmark, Italien och Spanien är ersättningsgraden högre än 100 procent vid låg inkomst jämfört med arbete. 
 14 
 2 Bakgrund 
  
 2.1 
  
 Behovet av analyser 
  
 De ekonomiska drivkrafterna för arbete är av avgörande betydelse för möjligheten att åstadkomma ett ökat välstånd. En av de mer heltäckande kartläggningarna av drivkrafterna som tidigare gjorts presenterades i  
 ESO-rapporten 
  Lönar sig arbete? (DS 1997:73). Kartläggningen avsåg år 1997. Vid denna tidpunkt var krisstäm- ningen efter den utdragna recessionen i början av  
 1990–talet 
  stark och såväl arbetslöshet som socialbidragsberoende var rekordhögt. Efter den svacka i återhämtningen som inträffade 1996 och 1997 har den ekonomiska utvecklingen varit mycket stark. 
 Vändningen i ekonomin har skapat ett förnyat utrymme för om- fattande reformer av såväl skatte- som bidragssystem. I skatte- systemet har bland annat en successiv kompensation för den all- männa pensionsavgiften införts samtidigt som skiktgränserna ju- sterats så att andelen som betalar statlig skatt minskar i enlighet med det mål som sattes upp i samband med  
 1990–1991 
  års skattere- form. I bidragssystemen har såväl barn- och studiebidraget som ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen och i sjuk- och föräld- raförsäkringen höjts. I arbetslöshetsförsäkringen har dessutom både golv och tak höjts. Vidare har en maxtaxa för föräldrarnas av- gift i barnomsorgen införts. 
 Den ekonomiska utvecklingen har dessutom inneburit att pro- blembilden förändrats. Som följd av den ekonomiska krisen kretsa- de mycket kring arbetslösheten i mitten och slutet av  
 1990-talet. 
  Under senare år har utgifterna i sjukförsäkringen skenat, vilket kraftigt begränsar det offentliga konsumtionsutrymmet – både ge- nom en press uppåt på utgifterna och en press nedåt på skat- teinkomsterna. På längre sikt handlar det, i dag liksom tidigare, om den demografiska utvecklingen och hur den framtida arbetskraften ska räcka till. 
 15 
  
 Bakgrund 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Mot bakgrund av såväl dessa samhällsekonomiska förändringar som de förändringar som genomförts i skatte- och bidragssystemen är det angeläget att följa upp resultaten från  
 ESO-rapporten 
  Lönar sig arbete?. Frågeställningarna är i mångt och mycket fortfarande desamma, men frågan är om svaren har förändrats. Analysen be- höver dessutom tillföras nya perspektiv, anpassade efter dagens samhällssituation. 
  
 2.2 
  
 Syfte 
  
 Arbetskraftsutbudet kommer, inte minst mot bakgrund av den demografiska utvecklingen, att bli alltmer centralt för att långsik- tigt kunna trygga välståndet och de offentliga välfärdssystemen (se vidare avsnitt 2.5). De kommande stora pensionsavgångarna riske- rar att leda till allt större brist på arbetskraft inte minst i de offent- liga verksamheterna. Arbetsutbudet är också av avgörande betydel- se för välfärdssystemens framtida finansiering. Ökad sysselsättning leder inte enbart till högre skatteintäkter utan vanligtvis också till lägre utgifter i de offentliga trygghetssystemen. 
 Utbudet av arbetskraft är i det avseendet viktigare än produkti- vitetstillväxten. När produktiviteten ökar stiger visserligen real- lönerna, vilket i sig är bra för välståndet. Men det tenderar också att leda till ökade offentliga utgifter, eftersom ökad lön inom den pri- vata sektorn med nödvändighet också leder till motsvarande höj- ning av de offentliganställdas löner. Utmaningen ligger i att garan- tera skäliga levnadsförhållanden i livets olika skeden, samtidigt som arbete måste vara så pass lönsamt att ett högt arbetsutbud av god kvalitet garanteras. 
 De ekonomiska drivkrafterna är även viktiga för resursfördel- ningen i ekonomin. Med ett begränsat ekonomiskt utbyte av att byta arbete, byta yrke eller flytta till orter med arbete, finns en risk för att rörligheten på arbetsmarknaden och medborgarnas intresse för kompetensutveckling hämmas. Det kan i sin tur leda till högre genomsnittlig arbetslöshet sett över en konjunkturcykel och med- föra begränsad ekonomisk tillväxt. 
 Skatte- och bidragssystemens utformning och de drivkrafter som finns inbyggda i systemen är dessutom av speciell betydelse för låg- inkomsttagarna. Att individer med låg inkomst ges goda för- utsättningar att på egen hand förbättra sin ekonomiska situation är av avgörande betydelse för rättvisan och sammanhållningen i sam- 
 16 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Bakgrund 
  
 hället. Höga marginaleffekter i den nedre delen av inkomstskalan ger upphov till fattigdomsfällor som försvårar möjligheterna att skapa en långsiktigt hållbar och effektiv fördelningspolitik. 
 Det är i första hand det samlade utfallet av de system som påver- kar hushållens inkomster som är av betydelse. Socialförsäkring och arbetslöshetsersättning utformas och förändras ofta var för sig, utan hänsyn till hur reglerna samverkar med andra områden. Dessa ersättningar ensamma avgör inte den ekonomiska standarden för dem som är arbetslösa eller långtidssjuka. Det är det komplicerade samspelet mellan löner, transfereringar, avtalsersättningar, skatter, bidrag och inkomstberoende avgifter för offentliga tjänster som avgör hur hög den slutliga disponibla inkomsten blir och hur de ekonomiska drivkrafterna för arbete ser ut. Vad som visar sig vara en ändamålsenlig avvägning om man enbart ser till enskilda ersätt- ningar inom socialförsäkringen kan visa sig mindre lämpligt om man också beaktar alla andra regelsystem som de samspelar med. 
 Huvudsyftet med denna undersökning är därför att skapa en tydligare bild av de ekonomiska drivkrafter som uppkommer till följd av hur reglerna fungerar och samspelar i de omfattande of- fentliga systemen för social trygghet, skatter och omfördelning. Hur påverkas de avvägningar som gjorts för offentliga brutto- ersättningar vid arbetslöshet och långvarig sjukdom när fokus som här i stället läggs på nettoersättningen och de marginaleffekter som uppkommer när hänsyn tas till alla interaktioner mellan bidrag och skatter? 
  
 2.3 
  
 Frågeställningar 
  
 De konkreta frågor som belyses i rapporten är: 
  
 hur vanligt är det att det samlade privatekonomiska utbytet av arbete är lågt? 
  
 för vilka grupper är det privatekonomiska utbytet lägst? 
  
 hur lågt är utbytet? 
  
 på vilket sätt har de ekonomiska drivkrafterna för arbete föränd- rats sedan 1997? 
  
 hur ser de ekonomiska drivkrafterna i de svenska systemen ut jäm- fört med de system som finns i andra jämförbara länder? 
  
 17 
  
 Bakgrund 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Analysen av dessa frågeställningar görs med utgångspunkt från tre olika mått; marginaleffekt, tröskeleffekt och ersättningsgrad (se kapitel 3 för en närmare beskrivning av måtten). Utifrån marginal- effektsberäkningar görs en bedömning av det privatekonomiska utbytet av en marginell ökning av arbetsutbudet. Denna bild kom- pletteras med beräkning av tröskeleffekt och ersättningsgrad. Med hjälp av dessa kan en bedömning göras av det privatekonomiska utbytet när det i stället handlar om att ta steget från icke arbete till arbete. 
  
 2.4 
  
 Avgränsning 
  
 På grund av metodologiska avvägningar och viss brist på data har en serie avgränsningar gjorts. Undersökningen är för det första rent statisk. Syftet är endast att kvantitativt bestämma hur netto- ersättningen varierar i olika situationer och för olika grupper. Inget försök görs att bedöma hur ersättningssystemen kan påverka indi- videns beteende, t.ex. vad avser strävan att ta sig ur en eventuell arbetslöshet. Det är dessutom enbart det kortsiktiga privatekono- miska utbytet som beräknas. Vad som händer på längre sikt när individen hamnat utanför arbetslivet eller avstår från möjligheten att öka sitt arbetsutbud beaktas inte. Det kan t.ex. gälla förändrad framtida inkomstmöjlighet eller konsekvens för den sociala samhö- righeten och för hälsan på gott och ont. 
 De analyser som genomförts begränsas för det andra enbart till de interaktionseffekter som uppkommer mellan de offentliga sy- stemen. Förutom skattesystemet inkluderas offentliga transfere- ringar, t.ex. arbetslöshets- och sjukförsäkringen, bostadsbidrag, so- cialbidrag och underhållsstöd samt barnomsorgsavgift. Effekter från arbetsgivaravgifter och indirekta skatter beaktas emellertid inte. 
 De ekonomiska drivkrafterna påverkas även av ersättningen från kompletterande avtalsförsäkringar, vilka inte beaktats i denna stu- die. Även om analysen därmed blir begränsad är den trots det rele- vant. Det är de offentliga systemen som i första hand går att påver- ka via politiskt fattade beslut. 
 Det privatekonomiska utbytet av arbete påverkas för det tredje även av olika arbetsrelaterade merutgifter. Det kan handla om ut- gifter för resor till och från arbetet, dyrare lunch, arbetskläder och andra arbetstillbehör vilka är nödvändiga för att man ska kunna tjä- 
 18 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Bakgrund 
  
 na in sin lön. Andra förhållanden som kan spela in i valet mellan att arbeta eller inte är naturligtvis värdet av fritid och hemproduktion etc. men även värdet av att ingå i en arbetsgemenskap. Bristen på data och olika metodologiska problem gör att vi inte heller kunnat beakta detta. 
 För det fjärde har vi valt att fokusera på tre vanligt före- kommande situationer, nämligen arbetslöshet, långvarig sjukdom och de beslut individen ska fatta när den erbjuds möjlighet att arbe- ta något mer än vad den redan gör. Det finns även en mängd andra situationer, som inte analyseras i denna studie, i vilka de ekonomis- ka drivkrafterna kan tänkas ha stor betydelse. Det kan t.ex. vara vid beslut om vidareutbildning eller att lämna arbetslivet i förtid ge- nom förtidspension eller förtida uttag av ålderspension. 
  
 2.5 
  
 Framtidens utmaning 
  
 Sveriges befolkning blir allt äldre. Inom den närmaste  
 50–årsperio- 
  den beräknas Sveriges befolkning öka med nästan 1,7 miljoner människor. 
 4  
 Ungefär hälften av denna ökning sker bland dem som är 65 år eller äldre. Samtidigt beräknas befolkningen i arbetsför ål- der  
 (20–64 
  år) öka med endast ca 30 procent. Det innebär att den yrkesverksamma befolkningen minskar som andel av den äldre be- folkningen. I dag utgör personer som är 64 år eller äldre ca 29 pro- cent av den yrkesaktiva befolkningen 
 5  
 (se diagram 2.1). Motsvaran- de försörjningskvot beräknas år 2050 uppgå till 45 procent. Det innebär att det för varje ålderspensionär endast kommer att finnas 2,2 personer i yrkesverksam ålder jämfört med nuvarande antal som uppgår till 3,4. Försörjningspotentialen minskar med andra ord med drygt en tredjedel under den närmaste  
 50–årsperioden. 
  En av de mer centrala frågorna i dag är därför hur välfärden – familjestöd, stöd vid arbetslöshet och ohälsa, pension, sjukvård och äldreom- sorg – ska klaras när antalet äldre ökar i högre takt än de yrkesverk- samma. 
  
 4 
  
 SCB:s prognos över befolkningen  
  
 2003–2050. 
  
 5 
  
 Avser  
  
 20–64 
  år. 
 19 
  
 Bakgrund 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Diagram 2.1 Försörjningskvoten beräknad som antalet 65 år och äldre 
  
 i förhållande till antalet i ålder  
 20–64 
  år i befolkningen 
  
 Procent 
  
 50 
  
 45 
  
 40 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 2000 
  
 2005 
  
 2010 
  
 2015 
  
 2020 
  
 2025 
  
 2030 
  
 2035 
  
 2040 
  
 2045 
  
 2050 
  
 Källa: SCB, befolkningsprognos  
 2003–2050. 
  
 Antalet pensionärer beräknas ha ökat med ca 200 000 redan till år 2010. Bristen på arbetskraft accentueras när de stora fyrtiotalist- grupperna börjar gå i pension efter år 2005. Samtidigt finns det risk för att de senaste årens utveckling, där allt fler träder in i arbets- kraften allt senare och allt fler lämnar arbetslivet allt tidigare, fort- sätter. För att motverka detta har bl.a. ålderspensionssystemet re- formerats, samtidigt som möjligheten att kvarstå i arbete till 67 års ålder förbättrats. Den faktiska pensionsåldern ligger emellertid runt  
 58–59 
  år. 
 6  
 Detta indikerar tillsammans med de stigande sjuktalen att vi är långt ifrån en verklighet där viljan och orken gör att folk arbetar till 65 års ålder – än mindre därefter. Arbetsutbudet hos de som befinner sig i yrkesverksam ålder blir därmed en allt viktigare faktor för den framtida tillväxten och möjligheten att upprätthålla välfärden och finansieringen av de offentliga trygghetssystemen. 
 Ett annat sätt att belysa den demografiska utvecklingens konse- kvenser är att studera antalet arbetade timmar per capita (se dia- gram 2.2). Givet att medelarbetstiden för olika åldersgrupper för- blir oförändrad kommer antalet arbetade timmar per capita att 
  
 6  
 Resultatet är dock beroende av hur man väljer att hantera yngre förtidspensionärer i denna typ av beräkning. Exkluderas förtidspensionärer yngre än 50 år stiger den genomsnittliga pensionsåldern till ca  
 62–63 
  år. 
 20 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Bakgrund 
  
 minska med ca 14 procent fram till 2050 
 7  
 enbart som en effekt av den förändrade ålderfördelningen. Minskningen kan dock komma att bli ännu större om de förvärvsaktiva, på motsvarande sätt som under tidigare decennier, fortsätter att ta ut delar av det löneut- rymme som skapas vid produktivitetstillväxten i form av ökad fri- tid. 
 Diagram 2.2 Arbetade timmar per capita år  
 1980–2050 
  
 850 
  
 830 
  
 810 
  
 790 
  
 770 
  
 750 
  
 730 
  
 710 
  
 690 
  
 670 
  
 650 
  
 1980 
  
 1985 
  
 1990 
  
 1995 
  
 2000 
  
 2005 
  
 2010 
  
 2015 
  
 2020 
  
 2025 
  
 2030 
  
 2035 
  
 2040 
  
 2045 
  
 2050 
  
 Källa: SCB, Egna beräkningar. 
 Dessutom kommer troligen det demografiska trycket att bli be- tydande även på framtida utgifter för ohälsa och studiestöd. Ande- len personer som står utanför arbetskraften på grund av studier el- ler ohälsa varierar med ålder (se diagram 2.3). De huvudsakliga skä- len till att personer står utanför arbetskraften varierar. De flesta studerande finns bland de yngre ålderskategorierna. På motsvaran- de sätt är andelen sjuka och förtidspensionärer större bland de äld- re. Gruppen övriga är förhållandevis jämnt fördelad mellan olika ålderskategorier. När arbetskraftens sammansättning ändras så att de yngre och äldre ökar samtidigt som övriga grupper minskar eller är oförändrade, kan antalet studerande och sjuka förväntas öka. Om andelen personer som står utanför arbetskraften i de olika ål- dersgrupperna p.g.a. studier eller ohälsa förblir oförändrad, kom- mer det totala antalet personer som står utanför arbetskraften att 
  
 7  
 Beräkningarna baseras på SCB:s befolkningsprognos och arbetskraftsundersökningen. 
 21 
  
 Bakgrund 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 öka med ca 80 000 personer eller med drygt 12 procent enbart som en följd av de befolkningsförändringar som förutses fram till år 2008. 
 Diagram 2.3 Personer utanför arbetskraften som andel av befolkning- en 2000 
  
 Procent 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 16-19 
  
 20-24 
  
 25-34 
  
 35-44 
  
 45-54 
  
 55-59 
  
 60-64 
  
 Sjuka/pensionerade 
  
 Studerande 
  
 Övriga 
  
 Källa: SCB, AKU. 
 För att klara av att upprätthålla en hög produktion och tillväxt un- der kommande decennier, blir det centralt att arbetskraftsutbudet, för de som befinner sig i förvärvsaktiv ålder, motsvarar den efter- frågan på arbetskraft som kommer att finnas. Det kan ske genom att den befintliga arbetskraften förlänger sin arbetstid eller att delar av den arbetskraftsreserv som finns kan lockas tillbaka till arbets- marknaden. Det är därför viktigt att kartlägga de incitamentsprob- lem som kan finnas i dagens skatte- och bidragssystem. De kan på ett påtagligt sätt bidra till att människor inte erbjuder sin arbets- kraft i den utsträckning som vore önskvärt utifrån ett samhällseko- nomiskt perspektiv. 
 22 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Bakgrund 
  
 2.6 
  
 Vilken betydelse har ekonomiska drivkrafter för arbetsutbudet? 
  
 Den empiriska forskningen har inte lett fram till någon entydig bild av hur mycket arbetsutbudet påverkas när de ekonomiska drivkraf- terna förändras. En innehållsrik sammanställning av äldre arbeten ges i Mills (1988) och en modern överblick återfinns i Perkins och MaCurdy (1999). Traditionellt har man inom forsk- ningen tillskrivit skatternas utformning en relativt stor betydelse för valet av arbetstid. En viss konsensus finns fortfarande om att skatter minskar arbetsutbudet om dock i måttlig omfattning. 
 8  
 De studier som finns har spelat en betydande roll bl.a. i utformningen av de skattereformer som genomförts i ett stort antal länder sedan  
 1980-talet. 
  Under det senaste decenniet har dock fokus flyttats från att enbart analysera inkomstskattesystemets effekter på arbetsut- budet till att studera de kombinerade effekterna av skatter och bi- dragssystem när individen arbetar i mindre omfattning eller inte alls. 
 Det är i regel inte lätt att generalisera resultat från empiriska stu- dier genomförda på olika data och olika förhållanden. En samman- ställning av sammanlagt 11 studier på svenska data ges i Skatte- växlingskommitténs expertrapport Skatter, löner och syssel- sättning. 
 9  
 Även om resultaten förevisar en stor spridning så fram- hålls att de flesta elasticiteter har förväntat tecken. Medianen för löneelasticiteterna 
 10  
 är 0,08 för män och ungefär 0,3 för kvinnor, vilket innebär att männen ökar sitt arbetsutbud med 0,08 procent vid en enprocentig ökning av nettolönen – motsvarande ökning av arbetsutbudet för kvinnor är 0,3 procent. Dessutom är de kompenserade löneelasticiteterna i allmänhet skattade med positivt tecken. Vilket innebär att förändringar i skatte/bidragssystemet har konsekvenser för såväl arbetsutbud som välfärd. 
 Under de senaste åren har forskningsresultat framkommit som dessutom visar att bidragssystemens utformning kan ha större ef- fekter på arbetsutbudet än ändrade skatteregler (Lee, 2002). 
  
 8 
  
 SOU 1996:117, bilaga 4. 
  
 9 
  
 SOU 1996:117. 
  
 10 
  
 Löneelasticiteten beskriver hur känsligt individens arbetsutbud är för ändrade löner. 
  
 23 
  
 Bakgrund 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 2.7 
  
 Arbetsutbudet som diskret val 
  
 I de traditionella ansatser som använts för att studera de ekono- miska drivkrafternas betydelse för arbetsutbudet har forskarna strävat efter att åstadkomma noggranna beskrivningar av budget- mängden. Budgetmängden utgörs av alla de möjliga nivåer på dis- ponibel inkomst som individen/hushållet kan uppnå genom att ändra sin arbetstid. Informationen om budgetmängden integreras sedan i en modell för individens val av arbetstid. På grund av att det är komplicerat att beräkna disponibel inkomst så blir i regel model- lerna komplicerade och även känsliga för mätfel i de variabler som används för att beräkna disponibel inkomst. 
 En uppsats som rönt stor uppmärksamhet just för att den mild- rar några av dessa nackdelar är van Soest (1995). Här betraktas val av arbetstid som val mellan diskreta arbetstidsklasser, exempelvis att inte arbeta, att arbeta deltid eller att arbeta heltid. Detta i kon- trast till de traditionella ansatserna där individerna i stället antas välja sitt arbetsutbud fritt utefter en kontinuerlig skala av timmar. Denna till synes enkla förändring underlättar estimeringen av de statistiska modellerna. 
 För det första är det enklare att konstruera budgetmängden, vil- ket är väsentligt framförallt när analyserna utförs på hushållsnivå. För det andra skapas bättre förutsättningar för att även inkludera effekten av inkomstberoende bidrag och subventioner i de estime- ringar som görs. Den diskreta metoden passar därför bättre vid analyser av interaktionen mellan arbetsutbudet och bidragssyste- men. Ett exempel är den metod som diskuteras i Moffit (1986). 
 I Sverige känner vi idag enbart till tre studier där den diskreta an- satsen använts för analys av arbetsutbud, skatter och bidrag. And- rén (2003) analyserar det simultana valet av arbetstid, socialbidrag och bostadsbidrag, samt barnomsorg för ett urval av ensamstående mödrar. Resultaten tyder på relativ stor känslighet för ändringar i bidragssystemen. En ökning av socialbidragsnormen (1,0 procent) visar sig ha en relativt liten effekt på benägenheten att använda av- giftsbelagd barnomsorg  
 (-0,02 
  procent) men en större negativ ef- fekt på arbetsutbudet  
 (-0,06 
  procent). Å andra sidan har en reduk- tion av barnomsorgsavgiften  
 (-1,0 
  procent) en relativt stor effekt på socialbidragsutnyttjandet  
 (-0,16 
  procent) men en relativt liten men dock positiv effekt på arbetsutbudet (0,04 procent). Resulta- ten visar att en reducering av barnomsorgskostnaden leder till en ökning av arbetsutbudet hos de kvinnor som redan arbetar snarare 
 24 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Bakgrund 
  
 än att motivera ensamstående mödrar som inte arbetar till att börja arbeta. 
 Ytterligare en studie av ensamstående mödrar redovisas i Pylk- känen (2003) och återigen tyder resultaten på relativ stor känslig- het i arbetstiden p.g.a. ändringar i skatte- och bidragssystemen. Ett intressant resultat är att incitamentseffekterna varierar kraftigt be- roende på inkomst. För individer med låg inkomst är effekten stor samtidigt som effekten tycks vara betydligt lägre för de med hög inkomst. 
 I Bailey, Walls  Torres (2003) studeras hushållens val av arbetstid och utnyttjandet av socialbidrag och bostadsbidrag. Re- sultaten redovisas dels som elastiticiteter men också som effekter av en tänkt skattereform. Resultaten tyder över lag på relativt små incitamentseffekter. En ökning av mannens lön med 10 procent medför en ökad arbetstid med 0,5 procent, motsvarande ökning för kvinnan är 1 procent. 
 Ett intressant resultat i uppsatsen är att även om genomsnittsef- fekterna är små, så är detta inte fallet för hushåll i de lägre inkomst- intervallen. Detta visar på svårigheten med att sammanfatta resultat från den här typen av studier enbart i form av genomsnittliga effek- ter. Det är nödvändigt att studera hela fördelningen för att få en uppfattning om effekten av ändrade skatte- och bidragsregler. 
  
 2.8 
  
 Rapportens struktur 
  
 Av denna inledande problemorientering framgår att marginaleffek- ternas betydelse för arbetsutbudet inte är helt okomplicerat. Den empiriska forskningen inom området är som beskrivits ingen trygg ledstjärna, utan resultaten tenderar att vara känsliga för val av me- tod och tidsperiod. 
 Att på ett tydligt sätt beskriva de beräkningar som genomförs i rapporten, blir därmed fundamentalt för att kunna föra en vidare diskussion kring resultaten och dess implikationer. I kapitel 3 finns därför en grundlig redogörelse för hur undersökningen har gjorts. Där diskuteras och beskrivs definitioner och skillnader mellan de olika begrepp som används i rapporten. I kapitel 4 inleder vi analy- sen med att studera inkomstförluster vid arbetslöshet och sjukdom. Begreppen tröskeleffekt och ersättningsgrad introduceras, två be- grepp som beskriver inkomstskillnaden mellan att arbeta och att vara sjukskriven eller arbetslös. Just denna statusförändring skiljer 
 25 
  
 Bakgrund 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 dessa båda begrepp från de marginaleffekter som beräknas i kapitel 5. Marginaleffekten visar i stället vad som händer vid en mindre förändring av individens löneinkomst. 
 Avslutningsvis jämförs de ekonomiska drivkrafterna i de svenska socialförsäkringssystemen och arbetslöshetsförsäkringen med mot- svarande system i sex andra  
 EU-länder. 
  De länder som jämförs i denna internationella utblick är Danmark, Finland, Storbritannien, Italien, Nederländerna, Spanien och Sverige. 
 26 
  
 3 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 3.1 
  
 Definitioner 
  
 3.1.1 
  
 Tre olika mått på ekonomiska drivkrafter 
  
 I denna studie används tre mått som på olika sätt visar i vilken grad det lönar sig att arbeta. I enlighet med den praxis som vanligtvis tillämpas i fördelningsanalyser antas att individens ekonomiska standard är beroende av hushållets gemensamma ekonomi. Det ekonomiska utbytet av arbete för en individ blir därför detsamma som förändringen i hushållets disponibla inkomst. Måtten har olika egenskaper och ger därför sammantaget en fyllig beskrivning av de ekonomiska drivkrafternas karaktär och styrka: 
  
 Marginaleffekten  
 visar hur stor andel av en liten bruttolöne- ökning som hushållet inte får behålla till följd av ökad skatt, ökade avgifter och minskade bidrag. Ju högre marginaleffekt, desto mind- re ökar hushållets disponibla inkomst och desto svagare blir indivi- dens ekonomiska drivkrafter att öka sin arbetsinsats. En marginal- effekt på 100 procent innebär att hela löneökningen går bort och att hushållets disponibla inkomst inte ökar alls. 
  
 Tröskeleffekten  
 visar hur stor andel av bruttolönen hushållet kompenseras för när individen går från arbete till arbetslöshet eller sjukskrivning till följd av minskad skatt, ökade bidrag och minska- de avgifter. 
 11  
 Ju högre tröskeleffekt, desto större kompensation och därmed svagare ekonomiska drivkrafter för individen. När tröskel- effekten är 100 procent får hushållet full kompensation för bortfal- len bruttolön. 
  
 Ersättningsgraden  
 visar hur stor andel av den disponibla in- komsten, som hushållet får behålla när individen går från arbete till 
  
 11  
 Tröskeleffekten beräknas i princip på samma sätt som marginaleffekten med den enda skillnaden att den visar vad som sker vid steget mellan att arbeta och att vara arbetslös eller sjukskriven, medan marginaleffekten beräknas vid en liten (marginell) förändring av lönein- komsten som är lika stor för alla personer. 
 27 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 arbetslöshet eller sjukskrivning. Ju högre ersättningsgrad, desto mindre minskar den disponibla inkomsten och desto svagare blir individens ekonomiska drivkrafter. När ersättningsgraden är 100 procent är hushållets disponibla inkomst densamma när indivi- den är arbetslös eller sjukskriven som när individen arbetar. 
  
 Y 
 w  
 Y 
 nw 
  
 = 
  
 Y 
 nw 
  
 Ersättningsgrad  
 =  
  
 1  
  
 Y 
 w 
  
 Y 
 w 
  
 Y 
 w 
  
 Y 
 nw 
  
 Y 
 w  
 Y 
 nw 
  
 Tröskeleffekt  
 =  
  
 1  
  
 =  
 1  
  
 W 
 w 
  
 W 
  
 nw  
  
 W 
 w 
  
 Y 
 2 
  
 Y 
 1 
  
 Marginaleffekt  
 =  
  
 1  
  
 W 
 1 
  
 W 
 2 
  
 där 
 Y 
 w  
  
 =  
 hushållets disponibla inkomst vid arbete 
 Y 
 ´ nw  
  
 =  
 hushållets disponibla inkomst vid icke arbete W 
 w  
  
 =  
 individens bruttolön vid arbete 
 W 
 nw  
  
 =  
 individens bruttolön vid icke arbete  
 =  
 0 Y 
 1  
  
 =  
 hushållets disponibla inkomst vid arbete 
 Y 
 2  
  
 =  
 hushållets disponibla inkomst vid ökad bruttolön Roberts1  
  
 =  
 individens bruttolön 
 W 
 2  
  
 =  
 individens bruttolön  
 +  
 12 000 kronor 
  
 3.1.2 
  
 Måtten har olika egenskaper 
  
 En principiell skillnad mellan måtten är att marginaleffekten visar vad som händer med hushållets disponibla inkomst när en person arbetar lite mer eller får något bättre betalt för det arbete han eller hon utför, medan de andra måtten beskriver vad som händer med hushållets disponibla inkomst när en person går mellan att arbeta och att vara arbetslös eller sjukskriven. 
 28 
 Bilaga 14 till LU 2003/04 Så här har undersökningen gjorts 
 Tabell 3.1 Mått på kortsiktigt ekonomiskt utbyte av arbete 
  
 Förändring i 
  
 Vid 
  
 I relation till 
  
 Marginaleffekt 
  
 hushållets 
  
 marginellt ökad 
  
 individens marginellt ökade 
  
 disponibla inkomst 
  
 löneinkomst 
  
 bruttolöneinkomst (12 000 kr/år) 
  
 Tröskeleffekt 
  
 hushållets dispo- 
  
 statusbyte 
  
 individens bruttolöneinkomst vid 
  
 nibla inkomst 
  
 (arbete/ej arbete) 
  
 arbete 
  
 Ersättningsgrad 
  
 hushållets dispo- 
  
 statusbyte 
  
 hushållets disponibla inkomst vid 
  
 nibla inkomst 
  
 (arbete/ej arbete) 
  
 arbete 
  
 Vi använder två mått för att belysa det privatekonomiska utbytet av att ta steget till arbete därför att de visar delvis olika saker. 
  
 Tröskeleffekten visar den  
 renodlade effekten av de inkomstrelate- rade skatte- och bidragsystemen 
 . 
  
 12  
  
 Intresset riktas då på hur mycket av bortfallet av bruttolön som hushållet kompenseras för genom minskad inkomstskatt, ökade bidrag och minskade avgifter. 
  
 13 
  
 Vid beräkning av ersättningsgraden riktas intresset i stället mot det  
 privatekonomiska utbytet av arbete i relation till hushållets dispo- nibla inkomst 
 . Ersättningsgraden tar större hänsyn till att individen, delvis via hushållet, har andra inkomster än individens egen brutto- lön. Det får bland annat till följd att ensamstående, speciellt om de saknar barn, ofta har lägre ersättningsgrad än sammanboende. Det återspeglar det faktum att ensamstående ofta har starkare ekono- miska drivkrafter än sammanboende beroende på att de inte har någon annan inkomst som kan mildra effekterna av den inkomst- förlust som uppkommer vid arbetslöshet eller sjukskrivning. Er- sättningsgraden kan också tolkas i termer av hur hushållets eko- nomiska standard förändras. 
  
 14 
  
 För en och samma person är ersättningsgraden respektive trös- keleffekten oftast inte lika stora 
 15 
 . En person med låg lön, som le- ver tillsammans med en person med hög lön, kan t.ex. ha en hög ersättningsgrad eftersom låginkomsttagarens inkomst betyder för- hållandevis lite för hushållets totala inkomst. Samma person kan 
  
 12 
  
 Immervoll, H. och CarterDonoghue, C. [2002]. 
  
 13 
  
 Ingen explicit hänsyn tas till hur många personer som finns i hushållet och därmed inte heller till i vilken grad hushållets ekonomiska standard påverkas. 
  
 14 
  
 Om hushållets disponibla inkomst justeras för hushållets storlek och stordriftsfördelar i syfte att skatta den ekonomiska standarden görs detta i både ersättningsgradens täljare och nämnare. Den relativa förändringen i disponibel inkomst och i ekonomisk standard blir därmed samma sak. 
  
 15 
  
 Ersättningsgraden och tröskeleffekten är lika stora endast för de personer vars bruttolön är lika stor som hushållets disponibla inkomst. Personer vars bruttolön är mindre än hushål- lets disponibla inkomst har lägre tröskeleffekt än ersättningsgrad. Korrelationen mellan ersättningsgrad och tröskeleffekt är 0,73 för ensamstående men endast 0,40 för sammanbo- ende. 
  
 29 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 samtidigt ha en låg tröskeleffekt när inkomstskatten är progressiv och hushållet inte har några inkomstberoende bidrag. 
 När personer med lika stora bruttolöneinkomster blir arbetslösa kommer ersättningsgraden att visa på större ekonomiskt bortfall för den ensamstående än för den sammanboende, allt annat lika. Tröskeleffekten visar att minskningen av den disponibla inkomsten sett i relation till arbetsinkomstens storlek blir lika stor för båda. Nedanstående exempel, där vi för enkelhetens skull antar att hus- hållen inte har några barn och inte några andra inkomster än lön och arbetsmarknadsstöd, illustrerar detta: 
 Exempel 1 
 En  
 ensamstående  
 person med en årslön på 120 000 kronor betalar cirka 38 000 kronor i skatt, vilket ger en disponibel inkomst på 82 000 kronor. Blir personen arbetslös ger den  
 80–procentiga 
  er- sättningsnivån en bruttoersättning på 96 000 kr. Skatten sjunker till cirka 30 000 kr och den nya disponibla inkomsten blir därför 66 000 kronor. Hushållets disponibla inkomst minskar med 16 000 kronor. 
  
 Ersättningsgrad 
  
 = 1- (16 
  
 000)/ 82 000 
  
 = 80,5 % 
  
 Tröskeleffekt 
  
 = 1- (16 
  
 000)/120 000 
  
 = 86,7 % 
  
 Exempel 2 
 Två  
 sammanboende  
 har vardera samma lön som personen i exempel 1. Den disponibla inkomsten blir 2*82 000=164 000 kronor. Om en av personerna blir arbetslös blir den disponibla inkomsten 82 000+66 000=148 000 kronor. Hushållets disponibla inkomst minskar med 16 000 kronor. 
  
 Ersättningsgrad 
  
 = 1- (16 000)/164 000 
  
 = 90,2 % 
  
 Tröskeleffekt 
  
 = 1- (16 000)/120 000 
  
 = 86,7 % 
  
 Tröskeleffekten är 86,7 procent oavsett om personen är ensamstå- ende eller sammanboende. Den bortfallna lönen kompenseras i lika hög grad av skatte- och bidragssystemen för både den ensamståen- 
 30 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 de och den sammanboende. Är personen ensamstående blir ersätt- ningsgraden 80,5 procent. Om personen i stället är sammanboende blir ersättningsgraden 90,2 procent. Förlusten, 16 000 kronor, är lika stor i relation till bruttolönen, men sett i relation till hushållets disponibla inkomst betyder detta relativt mindre för den samman- boende. Levnadsstandarden minskar mindre för den sammanboen- de personen. 
 Reformer som leder till en lika stor förändring i inkomst vid ar- bete som vid arbetslöshet – t.ex. en höjning av barnbidraget – inne- bär att ersättningsgraden förändras. Den absoluta skillnaden i dis- ponibel inkomst vid arbete och arbetslöshet påverkas inte av detta, men skillnaden framstår som mindre när den sätts i relation till en ny, högre disponibel inkomst. Detta gör att ersättningsgraden blir större. Tröskeleffekten påverkas emellertid inte av förändringar i hushållets övriga inkomster eller reformer som leder till lika stora förändringar av inkomsten vid arbete som vid arbetslöshet. Detta kan få betydelse vid jämförelser av måtten vid olika tidpunkter. 
 16 
  
 3.1.3 
  
 Skillnader gentemot andra begrepp i studier av systemens samlade effekt 
  
 Många olika begrepp används när de ekonomiska drivkrafterna ana- lyseras. Definitionerna kan dessutom skilja sig åt i olika studier. 
  
 Begreppen  
 kompensationsnivå  
 eller  
 ersättningsnivå,  
 som vanligt- vis används inom socialförsäkringen, tar ingen hänsyn till effekter av skatter och bidrag. I försäkringarnas  
 bruttokompensation  
 beaktas inte skatteeffekter. 
  
 När OECD belyser incitamenten till arbete används ibland  
 ave- rage effective tax rate (AETR)  
 som anger hur mycket av skillnaden mellan bruttolön och bruttoersättning som försvinner i form av skatter och inkomstberoende bidrag. Skillnaden gentemot  
 tröskelef- fekten  
 – som vi definierar den – är att man inte beaktar ersättningen från den aktuella försäkringen. EU använder  
 marginal effective tax rate  
 (METR) både för små och stora inkomstförändringar. Den METR som beskriver ändringen mellan arbetslöshet och arbete är samma sak som tröskeleffekten. 
  
 Marginalskatten  
 visar exempelvis hur stor del av en marginell in- komstökning från en ökad arbetsinsats som betalas i skatt. När 
  
 16  
 Brewer, M. och Ford, T. [2002]. 
 31 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 marginaleffekten  
 beräknas inkluderas dessutom effekter av att bi- drag minskar samtidigt som inkomstberoende avgifter kan öka. 
 I flertalet studier avses med marginaleffekten bara de höjda skat- ter och minskade bidrag som den enskilde direkt ser i sin plånbok. Man bortser från effekter som kan vara svårare att beräkna men som finns med i denna studie, exempelvis att avgifter för barnom- sorg kan öka och att man kan få betala mer i underhållstöd. Man kan dessutom gå ytterligare ett steg i beräkningarna, jämfört med vad vi gjort i denna studie och även beakta den skatt som arbetsgi- varen betalar och de indirekta skatter hushållen betalar när inkoms- ten används till konsumtion. Man får då vad som kallas den  
 totala marginaleffekten (skattekilen) 
 . Då vi i denna studie mäter föränd- ringen i disponibel inkomst och andra inkomstslag där indirekt skatt m.m. ingår är det i detta sammanhang inte relevant att mäta skattekilen. 
  
 3.2 
  
 Beräkningsmetoder och antaganden 
  
 I de statistiska beräkningarna redovisas ersättningsgrad, tröskelef- fekt och marginaleffekt i form av genomsnitt för olika grupper (be- räkningen görs dock på individnivå). Det framgår också hur många individer som har låga respektive höga värden på ersättningsgrad, tröskeleffekt och marginaleffekt. 
 Beräkningarna genomförs med hjälp av en mikrosimuleringsmo- dell som används för konsekvensanalyser av ändrade skatter och bidrag bland annat inom Regeringskansliet. Modellen (FASIT) har utvecklats i samarbete med SCB. 
 Det datamaterial som ligger till grund för de statistiska beräk- ningarna är SCB:s undersökningar av hushållens ekonomi för åren 1997 och 2000. 
 17  
 Analyser som avser år 2003 baseras på en prognos av hur hushållens faktiska inkomstförhållanden kommer att se ut och bygger på 2000 års undersökning, men som med olika metoder har skrivits fram till 2003 års ekonomiska och demografiska förhål- landen och till reglerna som gällde 1 januari 2003. Undersökning- arna utgörs av ett representativt urval av hela befolkningen och om- fattar cirka 15 000 hushåll bestående av 34 000 urvalsindivider. Analyserna här avser dock endast individer i åldern  
 20–64 
  år. Ål- derspensionärer, företagare, studerande samt personer som invand- 
  
 17  
 Fram till år 1998 kallas SCB:s inkomstfördelningsundersökning Undersökningen av hus- hållens inkomster (HINK), därefter Undersökningen av hushållens ekonomi (HEK). 
 32 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 rat eller utvandrat under året har exkluderats. Därefter kvarstår cir- ka 17 000 urvalsindivider. Beräkningarna baseras på de skatte- och bidragsregler som gäller under respektive år. 
 Den disponibla inkomsten räknas fram som summan av löne- och företagarinkomster, kapitalinkomster, skattepliktiga och skat- tefria inkomster minus skatter och övriga negativa transfereringar. Förändringen i avgift för barnomsorg beaktas också. Alla inkoms- ter och utgifter avser ett helt kalenderår. 
 De resultat som redovisas för 1997 är inte helt jämförbara med den tidigare  
 ESO-rapporten 
  Lönar sig arbete? 
 18 
 . Resultaten i den rapporten byggde på prognoser över hushållens inkomster och ut- gifter för ett urval från 1994. I den rapport som här presenteras an- vänds i stället de faktiska inkomster och utgifter som registrerats för år 1997. Dessutom byggde de tidigare beräkningarna på en 80 procentig kompensationsgrad i arbetslöshetsförsäkringen och andra inkomstförsäkringar i enlighet med den kunskap som fanns om kommande regeländringar. I de nya simuleringarna används de faktiskt gällande nivåerna för respektive år. För kompensationsgra- den i arbetslöshetsförsäkringen innebär det 75 procent år 1997 fram till oktober. 
  
 3.2.1 
  
 Simuleringar för beräkning av ersättningsgrad och tröskeleffekt 
  
 Ersättningsgraden och tröskeleffekten har beräknats för tre grup- per; de som har varit anställda minst halva året, de som har varit arbetslösa minst halva året och de som har varit sjukskrivna minst halva året. 
 19  
 Denna avgränsning leder till att det totala antalet ur- valspersoner i databasen är cirka 10 000. Beräkningarna avser knappt 70 procent av åldersgruppen i hela befolkningen och 80 procent av åldersgruppen om man räknar bort företagare och yngre pensionärer. Övriga 20 procent har varit anställda, arbetslösa eller sjukskrivna mindre än halva årsarbetstiden. 
 För de individer som tillhör någon av dessa grupper har den dis- ponibla inkomsten för hela kalenderåret beräknats. Det sker med 
  
 18 
  
 Ds 1997:73. 
  
 19 
  
 Uppgift om anställning baseras på enkätuppgift om timmar som anställd under året. I anställda timmar ingår all frånvarotid med lön (t.ex. semester) och ersättning från försäk- ringskassan (t.ex.  
  
 föräldra-/sjukpenning). 
  Med arbetslösa avses personer som erhållit arbets- löshetsersättning eller KAS/grundersättning minst sex månader under året. Som sjukskriven räknas den som erhållit ersättning för sjukdom. 
 33 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 hjälp av  
 FASIT-modellen 
  som baseras på faktiska uppgifter om hushållens inkomster och utgifter samt en detaljerad beskrivning av de regler som gäller för skatter och transfereringar. I nästa beräk- ningssteg byter individerna arbetskraftsstatus så att anställda blir arbetslösa och arbetslösa blir anställda. 
 20  
 När ersättningsgraden och tröskeleffekten inom sjukförsäkringssystemet beräknas görs mot- svarande byte av status mellan arbete och sjukskrivning. Med hjälp av FASIT beräknas därefter på nytt individernas skatter, inkomst- beroende bidrag och avgifter utifrån samma regler men utifrån ny löneinkomst/arbetslöshetsersättning/sjukersättning. Som resultat erhålls disponibel inkomst under det aktuella kalenderåret vid den nya statusen. 
 För makar och sammanboende utförs experimentet för kvinnan och mannen var för sig. Den andra parten antas vid beräkningen behålla sin ursprungliga arbetskraftsstatus. 
 Tabell 3.2 Ändrad arbetskraftsstatus vid simulering 
  
 Ursprunglig (faktisk) sta- 
  
 Disponibel inkomst beräk- 
  
 Status ändras och disponi- 
  
 tus 
  
 nas vid ursprunglig status 
  
 bel inkomst beräknas när 
  
 individen görs 
  
 Arbetslöshetsförsäkringen: 
  
 Anställd minst 6 månader 
  
 anställd  
 6–12 
  månader 
  
 arbetslös 12 månader 
  
 Arbetslös minst 6 måna- 
  
 der 
  
 arbetslös  
 6–12 
  månader 
  
 anställd 12 månader 
  
 Sjukförsäkringen: 
  
 Anställd minst 6 månader 
  
 anställd  
 6–12 
  månader 
  
 sjukskriven 12 månader 
  
 Sjukpenning minst 6 
  
 månader 
  
 sjukskriven  
 6–12 
  månader 
  
 anställd 12 månader 
  
 Anställningstiden eller den tidsperiod under vilken en individ varit arbetslös eller sjukfrånvarande kan vara kortare än ett år. För att individen ska komma med i urvalet måste han eller hon dock ha varit anställd, arbetslös eller sjukfrånvarande under minst halva ka- lenderåret. När den disponibla inkomsten vid arbetslöshet eller sjukskrivning ska beräknas antas alla individer vara arbetslösa eller sjukfrånvarande under hela kalenderåret. De erhåller då arbetslös- 
  
 20  
 När inkomst vid arbetslöshet beräknas för anställda ersätts föräldrapenning och sjukpen- ning med  
 a-kassa, 
  men när inkomst vid arbete beräknas för arbetslösa ersätts inte föräldra- penning och sjukpenning med lön. Denna skillnad i beräkning gör att skillnaden i ekono- miska drivkrafter som redovisas mellan anställda och arbetslösa underskattas något. Se vidare appendix B. 
 34 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 hetsunderstöd respektive sjukpenning under den tid de annars skulle har arbetat. Ersättningsgrad och tröskeleffekter beräknas därför både för de fall där individen har varit anställd, arbetslös el- ler sjukfrånvarande mellan ett halvt och ett helt år. De mått vi beräknar visar därför skatte- och bidragssystemens genomsnittliga egenskaper för  
 hushåll med olika anställningstid och arbetslöshets- tid/sjukskrivningstid  
 (effekten av att datamaterialet i detta avseende är heterogent analyseras i appendix B). Måtten fångar dock inte hur systemen fungerar vid endast marginella förändringar, t.ex. hur hushållets inkomster påverkas för dem som endast är arbetslösa någon eller några månader under ett år. För dessa personer ger marginaleffektsberäkningar en bättre bild av de ekonomiska driv- krafterna. Det innebär också att beräkningarna av ersättningsgrad och tröskeleffekt inte är representativa för alla förvärvsarbetande eller arbetslösa utan endast för de som varit anställda, arbetslösa eller sjukfrånvarande minst sex månader. 
 Karensdagar 
 Karensdagar har inte beaktats. 
 Estimerade löner 
 För de individer där löneuppgift saknas har lönen skattats med hjälp av en löneekvation. Löneskattningen har gjorts med en s.k. probitestimation. I ett första steg har sannolikheten att ha ett arbe- te skattats. Hänsyn har i detta steg tagits till individens ålder, ut- bildningsnivå och antal barn. I ett andra steg har individens lön es- timerats. Detta har skett med kunskap om individens sannolikhet att ha ett arbete. Utöver detta har även hänsyn tagits till ålder, ut- bildningsnivå och bostadsregion. De antaganden som görs om in- dividens lönenivå vid en återgång till arbetslivet påverkar den be- räknade ersättningsgraden och tröskeleffekten. 
 Sjukpenning och föräldrapenning 
 Vid simulering av arbetslöshet ersätts den sjukpenning och föräld- rapenning som individen haft under året med arbetslöshetsunder- stöd. Vid simulering av arbete i stället för arbetslöshetsstöd antas 
 35 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 dock eventuell sjukpenning eller föräldrapenning bli oförändrad. Eftersom ersättningsnivån är 80 procent i såväl sjuk- och föräldra- försäkringen som i arbetslöshetsförsäkringen har detta betydelse endast för de som har en inkomst endera under golvet eller över taket i arbetslöshetsförsäkringen. 
 Bostadsbidrag 
 Hushållen antas i samtliga fall ansöka om bostadsbidrag om de uppfyller kraven. 
 Socialbidrag 
 En del arbetslösa uppbär kompletterande socialbidrag som helt el- ler delvis kan antas försvinna när de börjar arbeta. På motsvarande sätt kan man anta att många förvärvsarbetande som nu klarar sig själva skulle behöva kompletterande socialbidrag om de blev arbets- lösa. För att kunna beräkna ersättningsgrad och tröskeleffekt måste man således beakta konsekvenserna för socialbidraget. Det finns så vitt känt inga allmänt accepterade metoder utvecklade för att be- räkna risken för att behöva kompletterande socialbidrag för famil- jer som får minskade inkomster. I studien använder vi oss av den socialbidragsmodul som ingår i FASIT och som beskrivs närmare i appendix C. 
 Avgift för barnomsorg 
 Beräkningarna av kostnad för barnomsorg i FASIT har använts, men vi sätter ett tak på tre timmars närvaro per dag för barn till personer som blir arbetslösa. När arbetslösa får arbete antas att eventuella barn får heltidsplats i barnomsorg för motsvarande tid som anställningen. Vid beräkningar som avser övergång mellan sjukdom och arbete har vi förutsatt att barnomsorgsbehovet inte ändras. År 2003 gäller reglerna för maxtaxa. För 1997 används reg- lerna för respektive kommuns barnomsorg med hjälp av den data- bas med regler som ingår i FASIT. Avgiften kan således variera både med barnets närvarotid, ålder och hushållets inkomst efter lokala regler. 
 36 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 3.2.2 
  
 Simulering för beräkning av marginaleffekter 
  
 Marginaleffekterna har analyserats utifrån statistiska beräkningar och utifrån typfallsberäkningar. Det innebär att såväl mar- ginaleffekternas omfattning och storlek som systemens strukturella egenskaper kan belysas. De statistiska beräkningarna har genom- förts utifrån den tidigare beskrivna simuleringsmodellen (FASIT). Typfallen är valda för att på bästa sätt illustrera skatte- och bidrags- systemens strukturella egenskaper. För ett varierat antal familjety- per antas således olika inkomst, boendeutgift m.m. Därefter räknas den disponibla inkomsten fram med hjälp av regelbeskrivningar i  
 FASIT-modellen. 
  Det görs dels vid arbete, dels vid arbetslöshet och sjukskrivning. 
 Beräkningen avser den synliga marginaleffekten, dvs. det belopp som sammantaget faller bort i ökad inkomstskatt, allmän pensions- avgift, barnomsorgsavgift eller minskat bostadsbidrag i förhållande till förändring av bruttolönen. För personer med arbetsmarknads- stöd eller socialbidrag har antagits att ersättningen minskas som en följd av den marginella ökningen av arbetstid. Förtidspensionärer antas kunna öka sin arbetsinsats i den utsträckning som här är ak- tuell utan att pensionen reduceras. Beräkningen görs för ma- ken/makan var för sig. 
 Regeleffekter 
 Förändrade marginaleffekter mellan olika år kan bero på ändrade regelsystem och på den ekonomiska utvecklingen, t.ex. att färre har höga marginaleffekter på grund av minskning av erhållet socialbi- drag. Vi kvantifierar hur stor del av de förändrade marginaleffek- terna mellan åren 2000 och 2003 som kan hänföras till den ekono- miska utvecklingen och hur stor del som beror på regelförändring- ar. 
 21  
 Marginaleffekterna beräknas då för följande fall: 
  
 a) 
  
 år 2000 givet regler och ekonomi och demografi för år 2000. 
  
 b) 
  
 år 2003 givet regler och ekonomi och demografi för år 2003. 
  
 c) 
  
 år 2003 givet regler för år 2000 och ekonomi och demografi för år 2003. 
  
 21  
 Passiva regelförändringar räknas här inte som någon regelförändring. Exempelvis räknas inte den redan beslutade uppräkningen av skiktgränser, som innebär att skiktgränsen räknas upp med 2 procent utöver inflation, som en regelförändring. 
 37 
  
 Så här har undersökningen gjorts 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Skillnaden mellan a) och b) ger den totala förändringen i genom- snittlig marginaleffekt. Skillnaden mellan b) och c) ger den föränd- ring i genomsnittlig marginaleffekt som beror på förändrade regler mellan de två åren. Differensen mellan den totala förändringen och den som beror på regelförändringar visar hur stor del av den totala förändringen som beror på ekonomi, demografi och eventuella för- ändrade beteenden i befolkningen. 
 38 
  
 4 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukskrivning 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel undersöks hur stort inkomstbortfallet blir vid arbetslöshet och frånvaro på grund av sjukdom. Det ger också en bild av hur starka de ekonomiska drivkrafterna är att komma till- baka i arbete. De mått som används i detta kapitel, för att analysera de ekonomiska drivkrafterna, är ersättningsgrad och tröskeleffekt. 
 22 
  
 De mått som används kan illustreras med två enkla typfall. I ta- bell 4.1 redovisas vad som sker i två olika hushåll där den hel- tidsarbetande maken blir arbetslös medan den andra maken fortsät- ter att arbeta deltid. Bruttoinkomsten minskar med 3 400 kronor per månad när lönen på 17 000 kronor ersätts med en arbetslös- hetsersättning om 13 600 kronor. Det motverkas dock till viss del av att skatter och egenavgifter minskar med ca 1 200 kronor per månad. För familjen utan barn uppgår den disponibla inkomsten vid arbetslöshet därmed till 89,1 procent av den disponibla inkoms- ten vid arbete.  
 Ersättningsgraden  
 är således 89,1 procent.  
 Tröskelef- fekten  
 som i detta fall är 87,1 procent visar i stället hur stor del av den uteblivna löneinkomsten som kompenseras genom skatte- och bidragssystemen. 
 Familjen med barn får en extra kompensation på drygt 800 kr till följd av att även barnomsorgsavgiften minskar och för att de får rätt till bostadsbidrag. Som en följd av detta blir såväl ersättnings- grad som tröskeleffekt högre; 93,2 respektive 91,8 procent. 
 23 
  
 22 
  
 Måtten ersättningsgrad och tröskeleffekt beskrivs mer ingående i kapitel 3. 
  
 23 
  
 Barnfamiljens barnbidrag bidrar också till att ersättningsgraden blir högre. 
  
 39 
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Tabell 4.1 Ersättningsgrad och tröskeleffekt vid 
  
 arbetslöshet 
  
 i typ- 
  
 hushåll 2003. Barnomsorg 15 tim/vecka per vecka vid ar- 
  
 betslöshet 
  
 Kronor per månad 
  
 Sammanboende utan barn 
  
 Sammanboende med två barn 
  
 arbete 
  
 arbetslöshet 
  
 skillnad 
  
 arbete 
  
 arbetslöshet 
  
 skillnad 
  
 Inkomst make 1 
  
 17 000 
  
 13 600 
  
 -3 
  400 
  
 17 000 
  
 13 600 
  
 -3 
  400 
  
 Inkomst make 2 
  
 11 000 
  
 11 000 
  
 0 
  
 11 000 
  
 11 000 
  
 0 
  
 Skatt och egenavgift 
  
 7 878 
  
 6 675 
  
 -1 
  203 
  
 7 878 
  
 6 675 
  
 -1 
  203 
  
 Bostadsbidrag 
  
 0 
  
 143 
  
 143 
  
 Barnbidrag 
  
 1 900 
  
 1 900 
  
 0 
  
 Barnomsorgsavgift 
  
 1 400 
  
 738 
  
 -662 
  
 Disponibel inkomst 
  
 20 122 
  
 17 925 
  
 -2 
  197 
  
 20 622 
  
 19 230 
  
 -1 
  392 
  
 Ersättningsgrad, % 
  
 89,1 
  
 93,2 
  
 Tröskeleffekt, % 
  
 87,1 
  
 91,8 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Exemplet illustrerar att inkomstnivån (som bestämmer skatt och möjligheten att få någon form av inkomstprövat bidrag) samt hu- ruvida man har barn i familjen betyder mycket för ersättningsgra- den och tröskeleffekten. I vissa fall kan den vara mycket hög. I andra fall, när lönen ligger över taket i försäkringarna, kan kom- pensationen å andra sidan vara låg. 
 Typfallen visar att skatte- och transfereringssystem kan samver- ka på ett sätt som gör att arbete lönar sig dåligt. Ett syfte med den- na studie är att visa hur vanligt förekommande det är med höga och låga ersättningsgrader och tröskeleffekter. Först redovisas faktiskt förekommande ersättningsgrader och tröskeleffekter vid arbetslös- het, totalt och för olika grupper. Därefter redovisas motsvarande beräkningar vid sjukdom. I båda fallen redovisas även förändringen mellan 1997 och 2003. Avslutningsvis redovisas några typfall för att illustrera några viktiga skillnader mellan sjukförsäkring och arbets- löshetsförsäkring. 
 40 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 4.2 
  
 Ekonomiska drivkrafter vid arbetslöshet 
  
 4.2.1 
  
 Ersättningsgrad vid arbetslöshet 
  
 Försvagade ekonomiska drivkrafter 
 De beräkningar som genomförts på det representativa urval som används i studien, visar att den genomsnittliga ersättningsgraden vid arbetslöshet ökat från 77 procent 1997 till 79 procent 2003. Den genomsnittliga ekonomiska drivkraften har således försvagats något. 
 Under dessa sex år har ett stort antal förändringar inträffat som påverkat de ekonomiska drivkrafterna. 
 24  
 En del av dessa har bidra- git till att förstärka drivkrafterna genom sänkt ersättningsgrad. Maxtaxan i barnomsorgen är ett exempel på en reform som i prak- tiken sänker ersättningsgraden. Kompensation för den allmänna pensionsavgiften ett annat. Dessutom har den ekonomiska utveck- lingen med ökad sysselsättningsgrad och höjda löner inneburit att fler personer fått lägre ersättningsgrad till följd av att de hamnat över inkomsttaket i arbetslöshetsförsäkringen. 
 De förändringar som i stället bidrar till att försvaga de ekono- miska drivkrafterna har emellertid dominerat under den aktuella perioden. Det tydligaste exemplet är de regeländringar som gjorts i arbetslöshetsersättningen. Fram till oktober 1997 var den högsta ersättningsnivån 75 procent, därefter höjdes den till 80 procent. Dessutom har den högsta ersättningen höjts från 564 kronor till 730 kronor de första 100 dagarna och till 680 kronor för resterande dagar. Den lägsta ersättningen har samtidigt höjts från 230 kronor till 320 kronor. Enbart regeländringarna i arbetslöshetsförsäkringen ger i sig upphov till en ökning av den genomsnittliga ersättnings- graden med ungefär två procentenheter. Det kan dessutom vara värt att notera att även ökningen av barnbidraget bidrar till en viss höjning av ersättningsgraden, eftersom den bas utifrån vilken er- sättningsgraden beräknas blivit större. 
  
 24  
 I appendix A finns en genomgång av relevanta regelförändringar mellan 1997 och 2003. 
 41 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Faktaruta 4.1: Arbetslöshetsförsäkringen 1 januari 2003 
  
 Grundförsäkringen  
 har ersatt det kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS). Den betalas ut med högst 320 kronor per dag. Grundbe- loppet betalas ut till den som uppfyller arbetsvillkoret eller stude- randevillkoret (ett års avslutade studier) och som inte är medlem i någon arbetslöshetskassa eller inte varit medlem tillräckligt länge. 
 Ersättningen från den  
 frivilliga inkomstrelaterade försäkringen  
 betalas till den som är medlem i en arbetslöshetskassa sedan minst 12 månader och som uppfyller ett arbetsvillkor. Storleken på dag- penningen beror på den inkomst man hade innan man blev arbets- lös. Dagsförtjänsten baseras på normalinkomst under den arbetade tiden närmast före arbetslösheten. Dagpenningen utgör 80 procent av dagsförtjänsten och betalas vid heltidsarbete normalt ut med lägst 320 kronor per dag. Fr.o.m. 1 juli 2002 kan dagpenning beta- las ut under de första 100 dagarna i en ersättningsperiod med högst 730 kronor per dag. Därefter lämnas dagpenning med högst 680 kronor per dag. Det motsvarar 80 procent av inkomsten upp till 20 075 respektive 18 700 kronor. 
 Ersättningsperioden omfattar 300 dagar. En ny ersättningsperiod kan dock beviljas även om arbetsvillkoret inte är uppfyllt. 
 Stor variation 
 Den ekonomiska drivkraften vid arbetslöshet varierar kraftigt (se diagram 4.1). Ungefär var femte individ har en ersättningsgrad som ligger över 90 procent. Därutöver har nästan två femtedelar en er- sättningsgrad mellan 80 och 89 procent. Samtidigt finns det många som har betydligt starkare ekonomiska drivkrafter. Var femte indi- vid har en ersättningsgrad som ligger under 70 procent. De förlorar med andra ord minst 30 procent av sin disponibla inkomst om de blir arbetslösa. Hälften av alla personer har en ersättningsgrad på 82 procent eller högre. 
 42 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Diagram 4.1 Ersättningsgrad vid arbetslöshet 2003 
  
 Antal 
  
 Procent 
  
 1 400 000 
  
 40 
  
 1 200 000 
  
 35 
  
 1 000 000 
  
 30 
  
 25 
  
 800 000 
  
 20 
  
 600 000 
  
 15 
  
 400 000 
  
 10 
  
 200 000 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Försvagningen av de ekonomiska drivkrafterna har framför allt ta- git sig utryck i att den grupp som har en ersättningsgrad i inter- vallet  
 80–89 
  procent ökat (se diagram 4.2). Men även andelen indi- vider i intervallet  
 90–99 
  procent har ökat påtagligt mellan 1997 och 2003. Samtidigt har det skett en kraftig minskning av andelen indi- vider vars ersättningsgrad endast uppgår till  
 20–39 
  procent. 
  
 Diagram 4.2 Förändring av andel med ersättningsgrad i olika intervall 
  
 vid arbetslöshet  
 1997–2003 
  
 Procentenheter 
  
 5 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 -1 
  
 -2 
  
 -3 
  
 -4 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 43 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Skillnader mellan olika familjetyper och inkomstgrupper 
 Den ekonomiska drivkraften är svagast för barnfamiljer och perso- ner med låga inkomster (se tabell 4.2) Antalet barn har stor be- tydelse för de ensamståendes ersättningsgrad. För sammanboende är mönstret inte lika tydligt. 
 Ersättningsgraden är samtidigt i genomsnitt högre och driv- kraften därmed svagare för sammanboende än den är för ensam- stående. Det är till stor del en följd av att makens inkomst påverkar storleken på ersättningsgraden. 
 25  
 Detta är särskilt tydligt för hus- håll utan barn. Ensamstående utan barn behåller i genomsnitt 70 procent av den disponibla inkomsten vid arbetslöshet. Det kan jämföras med 82 procent för sammanboende utan barn. Om man inte beaktar sammanboendes inkomst blir dock resultatet annor- lunda vilket framgår av de beräkningar av tröskeleffekten som re- dovisas i nästa delavsnitt. 
 Variationen inom respektive familjetyper är stor. Exempelvis har 10 procent av de ensamstående med ett barn en ersättningsgrad un- der 61 procent (P10) och 10 procent har en ersättningsgrad över 92 procent (P90). Det är bland annat en följd av att inkomstnivåer- na varierar. 
 Ju högre inkomsten är, desto lägre blir ersättningsgraden. Allra högst genomsnittlig ersättningsgrad, 91 procent, har personer med arbetsinkomst mellan 50 000 och 100 000 kronor. Men även högre upp på inkomstskalan mellan 150 000 och 250 000 kronor finns det totalt sett många som har en hög ersättningsgrad. Vid inkomst över 350 000 kronor är ersättningsgraden betydligt lägre, i genomsnitt 63 procent. Var tionde person i denna inkomstgrupp har en ersätt- ningsgrad under 45 procent. 
 Kvinnor har högre genomsnittlig ersättningsgrad än männen och därmed svagare ekonomisk drivkraft. Det beror dels på att de i ge- nomsnitt har lägre löneinkomst än män och att de oftare är ensam- stående med barn. 
  
 25  
 Med en makes inkomst blir den egna inkomstens bidrag till hushållets inkomst relativt lägre, och ett inkomstbortfall betyder därmed mindre relativt sett. Se vidare kapitel 3. 
 44 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Tabell 4.2 Ersättningsgrad vid arbetslöshet för olika familjetyper och efter arbetsinkomst 2003 
  
 Medelvärde 
  
 P10 
  
 P90 
  
 Familjetyp 
  
 Ensamstående 0 barn 
  
 70 
  
 50 
  
 84 
  
 Ensamstående 1 barn 
  
 79 
  
 61 
  
 92 
  
 Ensamstående 2+ barn 
  
 83 
  
 66 
  
 96 
  
 Sammanboende 0 barn 
  
 82 
  
 68 
  
 93 
  
 Sammanboende 1 barn 
  
 83 
  
 69 
  
 94 
  
 Sammanboende 2 barn 
  
 82 
  
 67 
  
 94 
  
 Sammanboende 3+ barn 
  
 84 
  
 70 
  
 95 
  
 Individens arbetsinkomst 
  
 – 50 000 
  
 86 
  
 74 
  
 96 
  
 50  
 000–100 
  000 
  
 91 
  
 79 
  
 102 
  
 100 
  
 000–150 
  000 
  
 83 
  
 63 
  
 97 
  
 150 
  
 000–200 
  000 
  
 86 
  
 76 
  
 95 
  
 200 
  
 000–250 
  000 
  
 86 
  
 78 
  
 93 
  
 250 
  
 000–300 
  000 
  
 80 
  
 68 
  
 88 
  
 300 
  
 000–350 
  000 
  
 74 
  
 60 
  
 83 
  
 350 
  
 000– 
  
 63 
  
 45 
  
 87 
  
 Kön 
  
 Kvinnor 
  
 83 
  
 67 
  
 94 
  
 Män 
  
 75 
  
 57 
  
 90 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Svagare ekonomisk drivkraft bland arbetslösa 
 Den ekonomiska drivkraften är i allmänhet svagare bland dem som i vårt urval varit arbetslösa (minst ett halvår) än bland dem som varit anställda. Ersättningsgraden uppgår i genomsnitt till 88 pro- cent för arbetslösa – jämfört med 79 procent för anställda. Nästan hälften av de arbetslösa har en ersättningsgrad som ligger över 90 procent (se diagram 4.3). Så hög ersättningsgrad har endast en femtedel av de anställda. Låga ersättningsgrader är betydligt vanli- gare hos de anställda. 
 Det är dock svårt att utifrån dessa resultat dra någon slutsats om den inverkan som ersättningsgraden i sig kan ha för risken att bli kvar i arbetslöshet. Gruppen arbetslösa har en annan samman- sättning än gruppen anställda. De tenderar att vara yngre, ha lägre utbildningsnivå m.m. I Ds 1997:73 presenterades en analys som visade att skillnaderna i ersättningsgrad, vilka var ungefär lika stora 
 45 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 då som nu, till stor del förklarades av det faktum att grupperna var sammansatta på olika vis. 
  
 Diagram 4.3 Ersättningsgrad vid arbetslöshet. Andel för anställda och 
  
 arbetslösa 2003 
  
 Procent 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Anställda 
  
 Arbetslösa 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
  
 4.2.2 
  
 Tröskeleffekt vid arbetslöshet 
  
 Nettoeffekten i stort sett oförändrad 
 Det har inte skett någon förändring av den genomsnittliga tröskel- effekten mellan 1997 och 2003. Den uppgick under båda åren till 75 procent. Den genomsnittliga tröskeleffekten påverkas, på mot- svarande sätt som ersättningsgraden, av en serie förändringar som inträffat mellan åren. När man ser till de renodlade systemeffekter som kan beskrivas utifrån tröskeleffekten blir dock den samlade nettoeffekten av dessa förändringar i stort sett noll. Den tidigare redovisade ökningen av den genomsnittliga ersättningsgraden mel- lan 1997 och 2003 har med andra ord till stor del påverkats av de förändringar som inträffat av hushållens övriga inkomster (jfr av- snitt 4.2.1). 
 Det är stor skillnad i hur hög tröskeleffekt olika individer har. Jämfört med ersättningsgraden är det dock fler som ligger på en nivå under 80 procent (se diagram 4.4). Nästan tre av fem har en tröskeleffekt under 80 procent och nästan var fjärde individ ligger 
 46 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 under 70 procent. Tröskeleffekterna hålls nere av att ersättningsni- vån i arbetslöshetsförsäkringen är låg för dem som ligger över taket i arbetslöshetsförsäkringen. Dessa individer har nästan alltid hög marginalskatt, vilket bidrar till en högre tröskeleffekt. 
 Det inte alls lika vanligt förekommande med en tröskeleffekt på 90 procent eller högre som det är med en ersättningsgrad på denna nivå. De riktigt höga ersättningsgraderna beror således på inkomst- relaterade skatter, bidrag och avgifter i kombination med andra in- komster i hushållet. 
  
 Diagram 4.4 Tröskeleffekt och ersättningsgrad vid arbetslöshet 2003 
  
 Procent 
  
 40 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Tröskeleffekt 
  
 Ersättningsgrad 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Delvis olika resultat beroende på vilket perspektiv som väljs 
 Bedömningen av i vilken utsträckning det lönar sig att arbeta varie- rar beroende på vilket perspektiv som väljs (se tabell 4.3). Ett ex- empel är familjesituationens betydelse för de ekonomiska drivkraf- terna. Tröskeleffekten är i genomsnitt högre för ensamstående än för sammanboende, i synnerhet för ensamstående med barn. De kompenseras i högre grad för bortfallen bruttolön. Den genom- snittliga ersättningsgraden är däremot lägre för ensamstående än för sammanboende. I den mån de individer som blir arbetslösa inte enbart ser till sin egen inkomst utan även tillmäter hushållets övriga 
 47 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 inkomster betydelse, så är de ekonomiska drivkrafterna att ta sig ur arbetslösheten starkare för ensamstående, trots att de kompenseras för bortfallen bruttolön i högre grad än sammanboende. Systemef- fekterna är störst för ensamstående med barn och för sammanbo- ende med minst tre barn. 
 Drivkrafterna vid olika inkomstnivåer är ett annat exempel på perspektivets betydelse. Ersättningsgraden är högre än tröskelef- fekten i alla inkomstgrupper utom i den högsta. 
 26 
  
 Personer med arbetsinkomster över 300 000 har störst ekono- miskt utbyte av att arbeta, oavsett om man enbart ser till de renod- lade systemeffekterna eller om man anser att hushållets övriga in- komster har betydelse. 
 Tabell 4.3 Ersättningsgrad och tröskeleffekt vid arbetslöshet för olika familjetyper och efter arbetsinkomst 2003 
  
 Tröskeleffekt, % 
  
 Ersättningsgrad, % 
  
 Differens 
  
 Familjetyp 
  
 Ensamstående 0 barn 
  
 77 
  
 70 
  
 7 
  
 Ensamstående 1 barn 
  
 82 
  
 79 
  
 3 
  
 Ensamstående 2+ barn 
  
 81 
  
 83 
  
 -2 
  
 Sammanboende 0 barn 
  
 74 
  
 82 
  
 -8 
  
 Sammanboende 1 barn 
  
 74 
  
 83 
  
 Herrera 
  
 Sammanboende 2 barn 
  
 74 
  
 82 
  
 -8 
  
 Sammanboende 3+ barn 
  
 76 
  
 84 
  
 -8 
  
 Individens arbetsinkomst 
  
 – 50 000 
  
 81 
  
 86 
  
 -5 
  
 50 
  
 000–100 
  000 
  
 84 
  
 91 
  
 -7 
  
 100 
  
 000–150 
  000 
  
 72 
  
 83 
  
 -11 
  
 150 
  
 000–200 
  000 
  
 77 
  
 86 
  
 -9 
  
 200 
  
 000–250 
  000 
  
 83 
  
 86 
  
 -3 
  
 250 
  
 000–300 
  000 
  
 76 
  
 80 
  
 -4 
  
 300 
  
 000–350 
  000 
  
 71 
  
 74 
  
 -3 
  
 350 
  
 000– 
  
 64 
  
 63 
  
 1 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Tröskeleffekten varierar också kraftigt mellan olika individer. Det gäller för såväl anställda som för arbetslösa (diagram 4.5). Det 
  
 26  
 För alla personer vars bruttolön är mindre än hushållets disponibla inkomst är tröskelef- fekten lägre än ersättningsgraden. 
 48 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 mönster som framträder är i stort sett detsamma som tidigare re- dovisats vid beräkning av ersättningsgraden. 
  
 Diagram 4.5 
  
 Tröskeleffekt vid arbetslöshet för anställda och arbets- 
  
 lösa 2003 
  
 Procent 
  
 40 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Anställda 
  
 Arbetslösa 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
  
 4.2.3 
  
 Regelsystemens bidrag till tröskeleffekter vid arbetslöshet 
  
 Med hjälp av typfall är det möjligt att renodla hur  
 reglerna  
 påverkar det ekonomiska utbytet av att arbeta jämfört med att vara arbets- lös. Regeleffekterna är lättast att urskilja när tröskeleffekterna be- räknas, eftersom de är oberoende av eventuell sammanboendes in- komst. 
 I vilken grad arbetsmarknadsstöd, inkomstskatt, bostadsbidrag och avgift för barnomsorg bidrar till tröskeleffekterna för sam- manboende med ett barn på daghem vid olika lön redovisas i dia- gram 4.6. När en person får arbete erhålls inte längre arbetsmark- nadsstöd, vilket står för det största bidraget till tröskeleffekten i samtliga fall. Arbetsmarknadsstödet betyder dock allt mindre ju högre lön personen har. I stället betyder skattesystemet mer för höginkomsttagarens tröskeleffekt. Barnomsorgsavgiften bidrar till tröskeleffekten genom att barnet antas vara längre tid i barnomsorg när föräldern arbetar, vilket ökar avgiften med  
 2-3 
  procentenheter. 
 49 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 För hushåll med de lägsta inkomsterna påverkas tröskeleffekten också av bostadsbidraget. 
 De grupper som har låg inkomst vid arbete kompenseras med mer än 90 procent av den förlorade inkomsten vid arbetslöshet. 
 Diagram 4.6 Tröskeleffekter 2003. Makar med ett barn på daghem heltid vid arbete men 15 tim/vecka vid arbetslöshet 
  
 Procent 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 96 000 
  
 120 000 
  
 144 000 
  
 168 000 
  
 192 000 
  
 252 000 
  
 300 000 
  
 Arbetsinkomst 
  
  Arbetsmarknadsstöd  
  Skatt  
  
  Barnomsorg  
  
  Bostadsbidrag 
 Källa: Egna beräkningar. 
 Beräkningarna för 1997 i diagram 4.7 bygger på 1998 års regler för arbetslöshetsersättning till skillnad från de tidigare beräkningarna i avsnittet 
 27 
 . Höjningen av ersättningsnivån från 75 till 80 procent fångas därför inte upp. Av tabellen framgår dock att höjningar av tak och golv i  
 a-kassan 
  har gjorts efter 1998. Ändrade regler för a- kassan har bidragit till ökade tröskeleffekter för hushåll med myck- et låga eller relativt höga inkomster. Maxtaxans införande och kom- pensation för den allmänna pensionsavgiften i skattesystemet har inneburit att tröskeleffekten minskat för samtliga typhushåll. Max- taxan innebär minskningar med mellan 3 och 6 procentenheter. Ändringen i skattesystemet betyder mest för de med högre in- komst. 
 Totalt sett har tröskeleffekterna ökat som en följd av regeländ- ringar endast för hushållet med en årsinkomst på 252 000 kronor. 
  
 27  
 Uppgifterna för 1997 har hämtats från Ds 1997:73, Lönar sig arbete?, där 1998 års a- kasseregler användes. Övriga regler avser 1997. 
 50 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Detta motsvarar 21 000 kronor i månaden och ligger nära den genomsnittliga inkomsten i befolkningen. 
 Diagram 4.7 Förändring i tröskeleffekter till följd av regeländringar  
 1997–2003. 
  Makar med ett barn på daghem heltid vid arbete men 15 tim/vecka vid arbetslöshet (löpande pris) 
  
 Procentenheter 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 -5 
  
 -10 
  
 -15 
  
 96 000 
  
 120 000 
  
 144 000 
  
 168 000 
  
 192 000 
  
 252 000 
  
 300 000 
  
 Arbetsinkomst 
  
  Bostadsbidrag  
  
  Barnomsorg  
  
  Skatt  
  
  Arbetsmarknadsstöd 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
  
 4.3 
  
 Ekonomiska drivkrafter vid sjukskrivning 
  
 4.3.1 
  
 Ersättningsgrad vid sjukskrivning 
  
 Svagare drivkraft vid sjukskrivning än vid arbetslöshet 
 De ekonomiska drivkrafterna att ta sig tillbaka i arbete är i allmän- het svagare vid sjukskrivning än vid arbetslöshet. Den genom- snittliga ersättningsgraden är t.ex. 84 procent vid sjukskrivning jämfört med 79 procent vid arbetslöshet. I motsats till situationen vid arbetslöshet har dock de ekonomiska drivkrafterna förstärkts något vid sjukskrivning jämfört med 1997. Då var den genomsnitt- liga ersättningsgraden 85 procent. 
 51 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Faktaruta 4.2 Sjukpenning 1 januari 2003 
 Anställda får normalt  
 sjuklön  
 från arbetsgivare de första 14 dagarna i en sjukperiod (bortsett från en karensdag). Därefter får anställda  
 sjukpenning 
 . Företagare och arbetslösa får sjukpenning även under de första 14 dagarna. 
 För att få sjukpenning ska man vara försäkrad för arbetsbaserade förmåner och ha en arbetsinkomst på minst 9 300 kronor om året. 
 Storleken på sjuklön och sjukpenningen beror på den sjuk- penninggrundande inkomsten (SGI). Sjukpenningen motsvarar 80 procent av SGI upp till ett tak på 7,5 prisbasbelopp. Det mot- svarar 24 125 kronor uttryckt i månadsbelopp. Sjukpenning betalas vid heltidsarbete normalt ut med lägst 29 kronor per dag och högst 891 kronor per dag. 
 Ungefär tre av fyra har ersättningsgrader över 80 procent (se dia- gram 4.8). Det är betydligt fler som hamnar på riktigt höga nivåer vid sjukskrivning än vid arbetslöshet. Nästan 40 procent har en er- sättningsgrad som ligger mellan 90 och 99 procent. Det beror bland annat på att taket i sjukförsäkringen ligger på en betydligt högre nivå än taket i arbetslöshetsförsäkringen. Samtidigt kan man se att endast cirka en av tio som har en ersättningsgrad under 70 procent. 
 Diagram 4.8 Ersättningsgrad vid sjukskrivning 2003 
  
 Antal 
  
 Procent 
  
 1 400 000 
  
 45 
  
 1 200 000 
  
 40 
  
 35 
  
 1 000 000 
  
 30 
  
 800 000 
  
 25 
  
 600 000 
  
 20 
  
 400 000 
  
 15 
  
 10 
  
 200 000 
  
 5 
  
 0 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 52 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Skillnaden mellan olika familjetyper följer samma mönster som vid arbetslöshet. Ensamstående utan barn eller med ett barn har i ge- nomsnitt lägre ersättningsgrad än övriga familjetyper. För alla fa- miljetyper är samtidigt den genomsnittliga ersättningsgraden vid sjukdom högre än vid arbetslöshet  
 (4–5 
  procentenheter). Detsam- ma gäller även för alla inkomstgrupper  
 (2–8 
  procentenheter). Enda undantaget är de som har inkomster under 100 000 kronor. För dessa är ersättningsgraden vid sjukdom i stället lägre än vid ar- betslöshet. 
 Hög ersättningsgrad bland sjukskrivna 
 För dem i vårt urval som varit sjukskrivna (minst ett halvår) är den genomsnittliga ersättningsgraden 92 procent. Deras disponibla in- komst är med andra ord endast 8 procent lägre än den skulle ha va- rit om de i stället arbetat. För de anställda är ersättningsgraden be- tydligt lägre, 84 procent. Över 70 procent av dem som har varit sjukskrivna har en ersättningsgrad över 90 procent. Det är samti- digt mycket ovanligt att de har en ersättningsgrad under 80 pro- cent. 
 Diagram 4.9 Ersättningsgrad vid sjukskrivning 2003. Andel för an- ställda och sjukskrivna 
  
 Procent 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
  Anställda  
  
  Sjukskrivna 
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 53 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 4.3.2 
  
 Tröskeleffekt vid sjukskrivning 
  
 Den genomsnittliga tröskeleffekten vid sjukskrivning har minskat från 83 procent 1997 till 82 procent 2003. Tröskeleffekten är be- tydligt mer jämnt fördelad än vad ersättningsgraden är (se diagram 4.10). Cirka sju av tio har en tröskeleffekt i intervallet  
 80–89 
  pro- cent. Det är mycket ovanligt att tröskeleffekten överstiger 90 pro- cent. I likhet med ersättningsgraden är det också få som har en tröskeleffekt på en nivå under 80 procent. Det är stor skillnad jäm- fört med situationen vid arbetslöshet vid vilken förhållandevis många hamnar på dessa nivåer. 
 Diagram 4.10 Tröskeleffekt vid sjukskrivning 2003 
  
 Procent 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Tröskeleffekt 
  
 Ersättningsgrad 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 54 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Inkomstförlust vid arbetslöshet och sjukdom 
  
 4.4 
  
 Jämförelse av tröskeleffekt mellan  
  
 a-kassa 
  och sjukpenning 
 Skillnaderna i regelsystem för sjukpenning och  
 a-kassa 
  kan illustre- ras med typfall (se tabell 4.4). Golvet i  
 a-kassan 
  ger en högre trös- keleffekt av arbetslöshet, medan det högre taket i sjukförsäkringen gör att tröskeleffekten blir mindre i höga inkomstgrupper jämfört med vid sjukpenning. 
 Effekten från  
 a-kassa/sjukförsäkring 
  är minst bland dem med höga inkomster. Skatteeffekten är dock större för dem, vilket gör att inkomstbortfallet blir lägre, samtidigt som de ekonomiska driv- krafterna försvagas. Skattesystemet betyder relativt mer för denna grupp. 
 Tabell 4.4 Tröskeleffekter vid sjukskrivning och arbetslöshet 2003. Makar med ett barn på daghem heltid vid sjukpenning och 15 tim/vecka vid arbetslöshet 
  
 Årslön 
  
 Vid sjukskrivning 
  
 Vid arbetslöshet 
  
 Totalt 
  
 därav effekt av sjukpenning 
  
 Totalt 
  
 därav effekt av  
 a-kassa 
  
 96 000 
  
 90 
  
 80 
  
 95 
  
 87 
  
 120 000 
  
 88 
  
 80 
  
 90 
  
 80 
  
 144 000 
  
 88 
  
 80 
  
 89 
  
 80 
  
 168 000 
  
 88 
  
 80 
  
 89 
  
 80 
  
 192 000 
  
 88 
  
 80 
  
 89 
  
 80 
  
 252 000 
  
 88 
  
 80 
  
 84 
  
 72 
  
 300 000 
  
 86 
  
 77 
  
 77 
  
 61 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
 55 
 5 Marginaleffekter vid ökat arbete 
  
 5.1 
  
 Marginaleffekterna har minskat 
  
 Den genomsnittliga marginaleffekten har minskat under perioden  
 1997–2003 
  (se tabell 5.1). Nivån uppgår år 2003 till 46,0 procent. Det är 6,8 procentenheter lägre än år 1997, då den uppgick till 52,8 procent. Den största minskningen har skett mellan åren 1997 och 2000 då den genomsnittliga marginaleffekten minskade med ca 5 procentenheter. Minskningen till trots ligger fortfarande den ge- nomsnittliga nivån för 2003 något högre än vad som tidigare be- räknats för år 1991. Den genomsnittliga marginaleffekten uppgick då till cirka 45 procent. 
 28 
  
 Tabell 5.1 Genomsnittliga marginaleffekter i skatte- och bidragssys- temen  
 1997–2003 
  
 Procent 
  
 Differens 
  
 Differens 
  
 Differens 
  
 1997 
  
 97–00 
  
 2000 
  
 00–03 
  
 2003 
  
 2003–1997 
  
 Inkomstskatt 
  
 36,8 
  
 -1,0 
  
 35,8 
  
 -1,7 
  
 34,1 
  
 -2,7 
  
 Barnomsorgsavgift 
  
 0,5 
  
 -0,1 
  
 0,4 
  
 -0,2 
  
 0,2 
  
 -0,3 
  
 Bostadsstöd 
  
 1,7 
  
 -0,4 
  
 1,3 
  
 +0,2 
  
 1,5 
  
 -0,2 
  
 Socialbidrag 
  
 2,0 
  
 -0,7 
  
 1,3 
  
 -0,1 
  
 1,2 
  
 -0,8 
  
 Underhållsstöd 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 Arbetsmarknadsstöd 
  
 11,6 
  
 -2,9 
  
 8,7 
  
 +0,1 
  
 8,8 
  
 -2,8 
  
 Total marginaleffekt 
  
 52,8 
  
 -5,0 
  
 47,7 
  
 -1,7 
  
 46,0 
  
 -6,8 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Marginalskatten i inkomstskattesystemet är den enskilt största komponenten i de samlade marginaleffekterna. Sänkningen av mar- ginalskatten, tillsammans med ett minskat behov av ersättning från 
  
 28  
 Prop. 1999/2000:100 Bilaga 3. 
 57 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 arbetslöshetsförsäkringen, är det som i första hand förklarar den förhållandevis kraftiga sänkningen av de samlade marginaleffekter- na (se tabell 5.1). 
 Mellan åren 1997 och 2003 har den genomsnittliga marginalskatten minskat med 2,7 procentenheter. Minskningen är i huvudsak ett resultat av det långsiktiga arbetet med att minska beskattningen av förvärvsinkomster som inleddes inkomståret 2000. Reformarbetet består av två delar. 
 29  
 Den ena delen har fokus på den allmänna pen- sionsavgiften och syftar till att på sikt ta bort de effekter som av- giften har på såväl genomsnitts- som marginalskatten. Den andra delen av inkomstskattereformen syftar till att på sikt minska ande- len som betalar statlig inkomstskatt till 15 procent. 
 Utöver detta har den kraftiga minskningen av antalet personer som för sin försörjning är beroende av arbetslöshetsförsäkringen, socialbidrag eller bostadsbidrag haft en påtaglig effekt på den totala marginaleffektens storlek. Minskningen i bostadsbidragssystemet uppkom i sin helhet mellan åren 1997 och 2000. Därefter har anta- let hushåll med marginaleffekt i bostadsbidragssystemet återigen ökat något. Ökad sysselsättning och stigande löner har visserligen lett till att den genomsnittliga marginaleffekten minskat i den del av systemet som riktar sig till ungdomar och barnfamiljer. Denna minskning vägs dock upp av att den genomsnittliga marginaleffek- ten ökat kraftigt i  
 BTP-systemet. 
  Antalet förtidspensionärer har ökat och fler personer har därmed kunnat söka ersättning från  
 BTP-systemet. 
  Dessutom har reglerna för bostadstillägget ändrats 2003 med anledning av pensionsreformen. 
 En annan viktig orsak till de minskade marginaleffekterna är den kraftigt sänkta arbetslösheten mellan 1997 och 2000. De som är arbetslösa har i allmänhet högre marginaleffekter när de gör en ex- tra arbetsinsats eftersom de utöver den ökade skatten och de mins- kade inkomstprövade bidragen även måste ta hänsyn till att ersätt- ning från arbetslöshetsförsäkringen för den aktuella tiden faller bort. 
 Utöver detta har även marginaleffekten minskat i barnomsorgen. Inkomstprövningen av avgiften har, genom införandet av maxtaxan den 1 januari 2002, i praktiken upphört för många barnfamiljer. Re- formen har medfört att den genomsnittliga marginaleffekten i sy- stemet halverats mellan åren 2000 och 2003. Eftersom andelen per- soner som har barn inom barnomsorgen totalt sett är förhållande- 
  
 29  
 Se appendix A för en utförligare beskrivning av de regelförändringar som genomförts under perioden  
 1997–2003. 
  
 58 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 vis liten, bidrar dock maxtaxereformen endast i begränsad ut- sträckning till den totala sänkningen av de genomsnittliga margi- naleffekterna. 
  
 5.2 
  
 Ekonomi, demografi och regler 
  
 Av dekomponeringen av den totala marginaleffekten, som presen- terades i föregående avsnitt, framgår att den totala marginaleffekten påverkas av såväl regelförändringar i skatte- och bidragssystemen som den ekonomiska utvecklingen. Stigande sysselsättning, mins- kat antal personer med arbetslöshetsunderstöd och minskat bero- ende av inkomstprövade bidrag reducerar den genomsnittliga mar- ginaleffekten. Samtidigt leder ökade löner till att fler betalar statlig skatt vilket i sin tur bidrar till att den genomsnittliga marginal- effekten ökar. 
 I den fördelningspolitiska redogörelsen i vårpropositionen år 2000 
 30  
 visades att den genomsnittliga marginaleffekten ökat från 44,7 procent 1991 till 49,0 procent 2000, enbart som en följd av de regelförändringar som genomförts i bidrags- och skattesystemen. Ändringar i arbetsmarknadsstöd, socialbidragssystem och bostads- stöd bidrog till att minska marginaleffekten. Andra ändringar som höjd kommunalskatt, nytt skikt i skatteskalan för statlig inkomst- skatt, höjd barnomsorgsavgift och skärpta regler för underhållsstöd medförde ökade marginaleffekter. Den enskilt viktigaste orsaken till den ökade marginaleffekten under dessa år är dock införandet av pensionsavgift till det allmänna pensionssystemet. 
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  vände utvecklingen. Mellan  
 1996–2001 
  bidrog de genomförda regelförändringarna till att mins- ka marginaleffekterna med 1,3 procentenheter 
 31 
 , vilket till stor del har att göra med den kompensation som successivt införts för den allmänna pensionsavgiften. Den totala minskningen av marginalef- fekterna under samma period uppgick till 7,7 procentenheter. Ef- fekten av de ekonomiska och demografiska förändringarna var med andra ord betydligt större än effekten av regeländringarna. Fram- förallt var det utvecklingen på arbetsmarknaden som påverkade re- sultatet. 
 För att komplettera bilden av hur regelförändringarna och den ekonomiska utvecklingen påverkat marginaleffekterna har vi ge- 
  
 30 
  
 Prop. 1999/2000:100, Bilaga 3. 
  
 31 
  
 Prop. 2000/2001:100, Bilaga 4. 
  
 59 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 nomfört motsvarande analys för åren  
 2000–2003 
  (se tabell 5.2). Den visar att den genomsnittliga marginaleffekten sammanlagt minskat med knappt 1,7 procentenheter. Regelförändringarna har gett upphov till en minskning med 2,2 procentenheter medan den ekonomiska utvecklingen i stället lett till en ökning med 0,5 pro- centenheter. De skattesänkningar som genomförts under perioden har bidragit till att sänka den genomsnittliga marginalskatten med knappt 3 procentenheter. Ökade löneinkomster, tillsammans med att fler personer blivit sysselsatta har å andra sidan bidragit till att öka den genomsnittliga marginalskatten med ungefär 1 procent- enhet. Totalt sett innebär dessa två motverkande effekter att den genomsnittliga marginalskatten har minskat med 1,7 procentenhe- ter under perioden  
 2000–2003. 
  
 Tabell 5.2 Regelförändringarnas betydelse för marginaleffekterna  
 2000–2003 
  
 Procent 
  
 Marginaleffekt av: 
  
 Nivå 
  
 Nivå 
  
 Förändring 
  
 därav 
  
 därav 
  
 2000 
  
 2003 
  
 totalt 
  
 regler 
  
 ekonomi 
  
 Inkomstskatt 
  
 35,8 
  
 34,1 
  
 -1,7 
  
 -2,8 
  
 1,1 
  
 Barnomsorgsavgift 
  
 0,4 
  
 0,2 
  
 -0,2 
  
 -0,2 
  
 0,0 
  
 Bostadsbidrag 
  
 1,3 
  
 1,5 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,2 
  
 Socialbidrag 
  
 1,3 
  
 1,2 
  
 -0,1 
  
 0,0 
  
 -0,1 
  
 Underhållsstöd 
  
 0,2 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 Arbetsmarknadsstöd 
  
 8,7 
  
 8,8 
  
 0,1 
  
 0,8 
  
 -0,7 
  
 Total marginaleffekt 
  
 47,7 
  
 46,0 
  
 -1,7 
  
 -2,2 
  
 0,5 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Dekomponeringen visar också att det förbättrade arbetsmark- nadsläget innebar att färre personer behövde utnyttja arbetslöshets- försäkringen. Det bidrog till att den genomsnittliga marginaleffek- ten från arbetslöshetsförsäkringen minskade. Denna minskning motverkades dock mer än väl av de höjda ersättningsnivåer som genomfördes i försäkringen och bidrog därmed till marginaleffek- ten i arbetslöshetsförsäkringen totalt sett ökade under den aktuella perioden. 
 60 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 5.3 
  
 Marginaleffektens olika beståndsdelar 
  
 Marginaleffekten varierar kraftigt mellan olika individer. Effektens storlek beror till stor del på vilka system som individen kommer i kontakt med. Av naturliga skäl uppkommer enbart marginaleffek- ter i arbetslöshetsunderstödet för dem som är arbetslösa och mar- ginaleffekter i barnomsorgen drabbar bara de som har barn inom barnomsorgen. För att få en uppfattning om hur många som om- fattas av marginaleffekter i respektive system och hur stora effek- terna är har beräkningar gjorts av marginaleffekten enbart för de individer som får ersättning eller betalar avgift eller skatt till re- spektive system (se tabell 5.3). Totalt omfattar beräkningarna 4,9 miljoner människor. Av dessa har 10 procent en sammanlagd mar- ginaleffekt som är lägre än 32,0 procent. Lika många har en sam- manlagd marginaleffekt som är högre än 79,4 procent. Medianvär- det uppgår till 37,0 procent. 
 Tabell 5.3 Marginaleffekter i skatte- och bidragssystemen givet att skatt eller avgift betalas alternativt bidrag erhålles 2003 
 Procent 
  
 Median 
  
 p10 
  
 p90 
  
 Antal 
  
 Inkomstskatt 
  
 35,4 
  
 14,6 
  
 52,4 
  
 4 755 000 
  
 Barnomsorgsavgift 
  
 0,2 
  
 0,0 
  
 2,8 
  
 809 000 
  
 Bostadsstöd 
  
 20,0 
  
 0,0 
  
 45,0 
  
 393 000 
  
 Socialbidrag 
  
 11,4 
  
 0,8 
  
 70,6 
  
 254 000 
  
 Underhållsstöd 
  
 0,0 
  
 0,0 
  
 12,0 
  
 223 000 
  
 Arbetsmarknadsstöd 
  
 75,4 
  
 30,0 
  
 80,0 
  
 686 000 
  
 Totalt 
  
 37,0 
  
 32,0 
  
 79,4 
  
 4 899 000 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
  
 5.3.1 
  
 Marginalskatt 
  
 För de som betalar inkomstskatt uppgår medianvärdet av marginal- skatten till 35,4 procent. Tio procent av inkomsttagarna (nästan en halv miljon personer) har en marginalskatt som överstiger 52 pro- 
 61 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 cent. Å andra sidan har en lika stor andel av inkomsttagarna en marginalskatt som understiger 15 procent. Marginalskatten har be- räknats som summan av kommunalskatt 
 32 
 , egenavgift och statlig skatt. Marginalskattens storlek varierar beroende på vilken kom- mun individen är bosatt i och vilken beskattningsbar inkomst han eller hon har. 
  
 5.3.2 
  
 Barnomsorgsavgift 
  
 Barnomsorgsavgiften ger generellt sett upphov till relativt låga marginaleffekter. Medianvärdet uppgår till knappt 0,2 procent och totalt berörs lite drygt 800 000 individer. Avgiften begränsas ge- nom maxtaxan som innebär att hushållet för barn mellan  
 0–5 
  år betalar 3 procent av inkomsten för det första barnet, 2 procent för det andra och 1 procent för det tredje barnet, dock maximalt 1 140 kronor per månad för det första, 760 kronor för det andra och 380 kronor per månad för det tredje barnet. För barn mellan 6 och 11 år betalar familjen max 2 procent eller 760 kronor per må- nad för det första barnet och för det andra och tredje barnet betalar man 1 procent av inkomsten eller maximalt 380 kronor per månad. 
 Maxtaxan innebär att barnomsorgsavgiften för hushåll med in- komst över 456 000 kronor per år inte förändras när inkomsten ökar. Ungefär hälften av alla barnfamiljer har en avgiftsgrundande inkomst som ligger över den nivån. För dessa familjer uppkommer därför ingen marginaleffekt. För barnfamiljer med inkomster under 456 000 blir marginaleffekten mellan 2 och 6 procent beroende på antal barn i barnomsorgen och deras ålder. Ungefär 10 procent av familjerna beräknas ha en marginaleffekt från barnomsorgsavgiften som överstiger 2,8 procent. 
  
 5.3.3 
  
 Bostadsbidrag och bostadstillägg 
  
 Totalt sett har nästan 400 000 personer någon form av bostadsstöd och riskerar därmed höga marginaleffekter. Medianvärdet för de marginaleffekter som uppkommer i de olika systemen för bostads- stöd uppgår till 20 procent. Marginaleffekten varierar dock förhål- landevis mycket mellan olika individer. För 10 procent av bidrags- tagarna uppstår inga marginaleffekter. Det beror på att stödet inte 
  
 32  
 I kommunalskatten ingår begravningsavgift men inte kyrkoavgift. 
 62 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 trappas av för individuella inkomster under en viss gräns. För sam- manboende uppgår denna gräns till 58 500 kronor per år för varde- ra maken och för ensamstående är gränsen 117 000 kronor per år. För ungdomar utan barn är gränsen 41 000 kronor för dem som är ensamstående och 58 000 kronor för sammanboende. Därefter sker en avtrappning av stödet med 20 procent för barnfamiljerna och med 33 procent för ungdomar utan barn. 
 De förtidspensionärer, som har rätt till bostadstillägg (BTP), har ofta högre marginaleffekt än övriga bostadsstödsberättigade grup- per. Medianvärdet i  
 BTP-systemet 
  uppgår till ca 37 procent. Det totala antalet förtidspensionärer med BTP uppgår till ungefär 150 000 personer. Sjuttiofemtusen av dessa har med andra ord en marginaleffekt i  
 BTP-systemet 
  som är större än 37 procent. Av- trappningen i systemet sker med 62 procent av den bidragsgrun- dande inkomsten upp till ett prisbasbelopp. Över denna nivå är av- trappningen 50 procent. 
  
 5.3.4 
  
 Socialbidrag 
  
 För enskilda individer förekommer stora marginaleffekter även i socialbidragssystemet. I genomsnitt är dock nivån inte anmärk- ningsvärt hög. Medianvärdet är 11,4 procent och totalt sett omfat- tas ca 254 000 av marginaleffekter i detta system. Av dessa har un- gefär 10 procent, eller motsvarande 25 000 personer, marginaleffek- ter som överstiger 70 procent. 
 Medianvärdet kan vid en första anblick framstå som lågt med tanken på att socialbidraget avräknas med 100 procent när den bi- dragsgrundande inkomsten ökar. Marginaleffekternas storlek är dock beroende av vilken bas som används vid beräkningen – bi- dragsgrundande inkomst eller löneinkomst. Ökas den bidragsgrun- dande inkomsten kommer det utbetalda socialbidraget att reduce- ras krona för krona. Fokus i denna rapport ligger dock på arbetsut- budet. Därför används individens löneinkomst som bas för beräk- ningarna. Då blir socialbidragssystemets samverkan med andra sy- stem avgörande för marginaleffektens storlek. 
 En förändring av löneinkomsten med 12 000 kronor per år inne- bär inte att den bidragsgrundande inkomsten ändras lika mycket. Från löneinkomsten ska först skatten och en eventuell höjning av barnomsorgsavgiften dras bort. Till detta ska även läggas effekten av en eventuell minskning av bostadsstödet, för dem som har så- 
 63 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 dant, innan den bidragsgrundande inkomsten kan beräknas. För- ändringen av den bidragsgrundande inkomsten blir därmed betyd- ligt mindre än de ursprungliga 12 000 kronor som tillfördes indivi- den i löneinkomst. 
 Dessutom påverkas beräkningarna av hur mycket socialbidrag som hushållet fått under kalenderåret. Det hushåll som erhållit mindre än 12 000 kronor får givetvis en lägre marginaleffekt efter- som de inte kan förlora mer än de erhållit i bidrag. Höga marginal- effekter uppkommer därför framförallt för de individer som haft socialbidrag under en stor del av året utan att ha haft någon lönein- komst eller inkomst från övriga bidragssystem. Tidigare studier har visat att denna grupp är förhållandevis liten 
 33 
 . Betydligt vanligare är att socialbidrag utgår under en kortare period vid tillfälliga likvidi- tetskriser. 
  
 5.3.5 
  
 Underhållsstöd 
  
 Lägst är marginaleffekten i underhållsstödsystemet. Systemet ga- ranterar ett underhållsstöd på 1 173 kronor per månad och barn. Den underhållsskyldige betalar efter ekonomisk förmåga och sta- ten fyller ut med det belopp som den underhållsskyldige inte för- mår att betala. I de fall den underhållsskyldige har tillräcklig in- komst för att betala fullt underhållsstöd uppstår inga marginalef- fekter i systemet. Har den underhållsskyldige inte tillräckligt hög inkomst betalas en procentuell andel av inkomsten. Storleken är beroende av hur många barn det finns underhållsskyldighet för. I dessa fall innebär en ökad inkomst att underhållsskyldigheten ökar, vilket medför att marginaleffekter uppstår. 
 Nästan 70 procent av dem som betalar underhållsstöd har inga marginaleffekter. De har tillräcklig inkomst för att på egen hand kunna betala hela det fastslagna månadsbeloppet. Ungefär 10 procent (lite drygt 20 000 personer) har marginaleffekter som överstiger 12 procent. 
  
 5.3.6 
  
 Arbetsmarknadsstöd 
  
 De största marginaleffekterna uppkommer i arbetsmarknadsstödet. Medianvärdet ligger kring 75 procent. Det följer av systemets kon- 
  
 33  
 Prop. 2001/2002:1 Bilaga 3. 
 64 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 struktion med ett inkomsttak och en ersättningsnivå på 80 procent för inkomster under taket. De som har inkomster under taket i ar- betslöshetsförsäkringen får en marginaleffekt på 80 procent. För de som ligger över taket blir marginaleffekten lägre. I de simuleringar som gjorts antas att den ökade löneinkomsten härrör från en ökad arbetsinsats som reducerar ersättningen från arbetslöshetsförsäk- ringen. Marginaleffekten blir därför förhållandevis stor för dem som har arbetsmarknadsstöd. 
  
 5.3.7 
  
 Den sammantagna marginaleffekten 
  
 De sammantagna marginaleffekternas fördelning i befolkningen kan illustreras kumulativt (se diagram 5.1). Illustrationen kan även användas för att analysera strukturen i den förändring av de sam- mantagna marginaleffekterna som inträffat mellan åren 1997 och 2003. Förskjutningen av kurvan åt vänster i diagrammet speglar minskningen av den genomsnittliga marginaleffekten. 
 Diagram 5.1 Andel personer med marginaleffekter av olika storlekar 1997 och 2003 
 Kumulativ andel (procent) 
  
 100 
  
 90 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 10 
  
 20 
  
 30 
  
 40 
  
 50 
  
 60 
  
 70 
  
 80 
  
 90 
  
 100 
  
 2003 
  
 1997 
  
 Marginaleffekt (%) 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Den största förändringen har inträffat bland den del av befolkning- en som har medelhöga marginaleffekter. Andelen med en marginal- 
 65 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 effekt endera under 25 procent eller över 95 procent är mycket li- ten och i stort sett oförändrad sedan 1997. Bland dem som ligger i mellanskiktet har det däremot skett en betydande tyngdpunktsför- skjutning mot lägre nivåer. Andelen som har en marginaleffekt mellan  
 25–37 
  procent har ökat med cirka 40 procentenheter. Även högre upp utefter marginaleffektsskalan har det skett påtagliga för- ändringar. Andelen som ligger under 55 procent har ökat med drygt 15 procentenheter. Samtidigt har andelen som har marginal- effekter över 60 procent halverats och de som ligger över 80 pro- cent har minskat med en tredjedel. Tre av fyra har numera en mar- ginaleffekt mellan 30 och 60 procent. 
 Det är i första hand skattesystemets utformning som ger upphov till den tydliga koncentrationen av inkomsttagare med marginalef- fekter mellan  
 30–40 
  procent. De utgör nästan hälften (ca 2,4 miljo- ner) av den undersökta populationen. Marginaleffekterna i denna grupp uppkommer nästan uteslutande inom skattesystemet. 
 Det finns också en stor grupp av individer med marginaleffekter kring  
 50–60 
  procent. Totalt uppgår dessa till lite drygt 20 procent av undersökningspopulationen. Den största delen av denna grupp består av personer med en inkomst som överstiger skiktgränsen för statlig inkomstskatt. Summan av kommunal skatt, egenavgift och statlig skatt ger i genomsnitt upphov till en marginalskatt på drygt 56 procent. 
 34  
 Därutöver finns det i detta intervall också personer med inkomster under skiktgränsen för statlig skatt men som har höga marginaleffekter som en följd av att de uppbär socialbidrag, bostadsbidrag eller arbetslöshetsunderstöd. 
 Ungefär 15 procent av den undersökta befolkningen har en mar- ginaleffekt som överstiger 60 procent och ca 10 procent har en marginaleffekt som överstiger 80 procent. För att beskriva vilka system som enskilt eller sammantaget gör att så pass många fortfa- rande har marginaleffekter över 80 procent kan vi ta avstamp i den tidigare analysen. Den visade att höga marginaleffekter framförallt uppkommer i arbetslöshetsförsäkringen, socialbidragssystemet, inkomstskattesystemet och bostadsstödet (tabell 5.3). Arbetslös- hetsförsäkringen är det enda system som enskilt kan medföra en marginaleffekt på 80 procent. Hälften av alla marginaleffekter som är 80 procent eller större har sitt ursprung i enbart arbetslöshets- understödet (se tabell 5.4). Om vi till arbetslöshetsunderstödet även lägger effekten från inkomstskattesystemet har vi identifierat 
  
 34  
 Givet en genomsnittlig kommunalskatt på 31,17 procent. 
 66 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 ca 83 procent av denna grupp. Lägger vi därutöver till effekterna av socialbidrag och bostadsstöd ökar andelen till 96 procent. 
 Tabell 5.4 Andel personer med en marginaleffekt som är 80 procent eller högre vid en kombination av ett eller flera system 
  
 Procent 
  
 Arbetslöshetsstöd 
  
 50 
  
 + Inkomstskatt 
  
 83 
  
 + Socialbidrag 
  
 88 
  
 + Bostadsstöd 
  
 96 
  
 + Underhållsstöd 
  
 99 
  
 + Barnomsorgsavgift 
  
 100 
  
 Totalt antal med marginaleffekt 80 procent eller mer 
  
 487 000 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
  
 5.4 
  
 Vilka har höga marginaleffekter? 
  
 För att identifiera de grupper för vilka problemet med höga margi- naleffekter är störst har separata analyser gjorts för personer med olika sysselsättningsstatus, inkomstnivåer och för olika familje- typer. Analysen avser, med några få undantag, förhållandena år 2003. Avslutningsvis redovisas en typfallsberäkning för att på ett tydligt sätt illustrera i vilka inkomstlägen marginaleffekterna är som störst. 
  
 5.4.1 
  
 Sysselsättningsstatus 
  
 Den undersökta populationen omfattar lite drygt 4,9 miljoner människor. Av dessa arbetar ca 2,8 miljoner heltid, 1,2 miljoner deltid och ungefär 900 000 är inte sysselsatta. 
 35  
 Marginaleffekten varierar kraftigt mellan grupper med olika sysselsättningsstatus. Som framgått av tidigare avsnitt har nästan hälften av alla i under- sökningspopulationen (ca 2,5 miljoner) en marginaleffekt som lig- ger mellan  
 30–40 
  procent. Det stora flertalet av dessa arbetar heltid (se diagram 5.2). Deltidsanställda uppgår till knappt 600 000 perso- ner och de som saknar sysselsättning är ca 300 000. 
  
 35  
 Med heltid avses en årsarbetstid som motsvarar minst 90 procent av en heltidstjänst. Med deltid avses en arbetstid som är mindre än 90 procent. Gruppen ej sysselsatta utgörs främst av arbetslösa och förtidspensionärer. 
 67 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Diagram 5.2 Antal hushåll i olika marginaleffektsintervall 2003 
  
 1 800 000 
  
 1 600 000 
  
 1 400 000 
  
 1 200 000 
  
 1 000 000 
  
 800 000 
  
 600 000 
  
 400 000 
  
 200 000 
  
 0 
  
 20-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Ej sysselsatta 
  
 Deltid 
  
 Heltid 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Lite drygt 20 procent av undersökningspopulationen har en margi- naleffekt som ligger mellan  
 50–60 
  procent. Av dessa är ca 900 000 heltidsarbetande, 100 000 arbetar deltid och knappt 50 000 saknar sysselsättning. Högre marginaleffekter än 60 procent förekommer främst bland deltidsarbetande och ej sysselsatta. Förklaringen till de höga marginaleffekterna för dessa grupper är framförallt arbets- löshetsersättningen, som vi tidigare visat är det system som genere- rar de största marginaleffekterna. 
 Bland dem som är heltidssysselsatta har nio av tio en marginal- effekt antingen i intervallet  
 30–39 
  procent eller i intervallet  
 50–59 
  procent (se diagram 5.3). Det beror som tidigare nämnts på skatte- systemets utformning. Personer som arbetar deltid eller saknar sys- selsättning har i många fall högre marginaleffekter. Nästan 40 pro- cent av dem som saknar sysselsättning och cirka 30 procent av de deltidsarbetande har marginaleffekter som är större än 60 procent. Ungefär hälften av dessa återfinns i intervallet  
 80–89 
  procent. 
 68 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 Diagram 5.3 Sysselsättningskategoriernas fördelning i olika marginal- effektsintervall 2003 
  
 Procent 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 20-29 
  
 30-39 
  
 40-49 
  
 50-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Ej sysselsatta 
  
 Deltid 
  
 Heltid 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
  
 5.4.2 
  
 Inkomstgrupper 
  
 Den genomsnittliga marginaleffekten skiljer sig förhållandevis lite mellan olika inkomstgrupper (se diagram 5.4). 
 36  
 Den genomsnittli- ga marginaleffekten varierar från 40 till 55 procent mellan de olika inkomstgrupperna. Lägst marginaleffekt (40 procent) återfinns bland den tiondel som har lägst disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda (inkomstgrupp 1). Den högsta marginaleffekten (55 procent) återfinns bland den tiondel som har näst lägst inkomst (inkomstgrupp 2). När man fortsätter upp längs inkomstskalan avtar marginaleffekten fram till den sjunde inkomstgruppen, för att sedan återigen öka i de högsta inkomstgrupperna. Noterbart är att den genomsnittliga marginaleffekten bland den tiondel som har högst inkomst (inkomstgrupp 10) ligger 6 procentenheter lägre än 
  
 36  
 Avser disponibel inkomst justerad med hänsyn till familjens storlek, vilket krävs för att på ett relevant sätt kunna jämföra inkomster i olika typer av familjer. 
 69 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 marginaleffekten i den tiondel som har näst lägst inkomst (in- komstgrupp 2). 
 Diagram 5.4 Den genomsnittliga marginaleffektens sammansättning i respektive inkomstgrupp 2003 
 Marginaleffekt, procent 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 10 
  
 Inkomstgrupp 
  
 Skatt 
  
 Socialbidrag 
  
 Familjestöd* 
  
 Arbetslöshetsunderstöd 
  
 Anm. * Med familjestöd avses: barnomsorgsavgift, bostadsbidrag och underhållsstöd. 
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 De bakomliggande orsakerna till de beräknade genomsnittliga mar- ginaleffekterna varierar. Ju längre upp på inkomstskalan desto mer minskar bidragssystemens andel av den totala marginaleffekten och desto större andel utgörs av marginalskatter. Från och med den fjärde inkomstgruppen är det i princip bara inkomstskatten och arbetslöshetsunderstödet som skapar marginaleffekter. 
 I den lägsta inkomstgruppen uppgår marginalskatten i genom- snitt endast till 20 procent. Den ökar sedan kontinuerligt upp till ca 45 procent i den högsta inkomstgruppen. I den lägsta inkomst- gruppen står marginalskatten endast för hälften av den totala mar- ginaleffekten. Den andra hälften utgörs av marginaleffekter från socialbidragssystem (ca 9 procentenheter), familjestöd (ca 2 pro- centenheter) och arbetslöshetsunderstöd (ca 9 procentenheter). 
 I den tiondel som har näst lägst inkomst utgör marginaleffekten till följd av familjestöd ca 8 procent och arbetslöshetsunderstöd 
 70 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 16 procent. Samtidigt utgör den genomsnittliga marginaleffekten i socialbidragssystemet knappt 3 procent. 
 I inkomstgrupp 3 sjunker marginaleffekten till följd av familje- stöd till ca 4 procent medan arbetslöshetsunderstödet fortfarande svarar för en marginaleffekt på ca 16 procent. Socialbidragets bi- drag till den totala marginaleffekten är på denna inkomstnivå så gott som borta. 
  
 5.4.3 
  
 Familjetyper 
  
 Flera studier har tidigare genomförts som visar att marginaleffek- terna varierar kraftigt mellan olika familjetyper. 
 37  
 Barnfamiljer har i regel högre marginaleffekter än övriga hushåll och ensamhushåll har högre marginaleffekter än sammanboende. De högsta marginal- effekterna finns oftast hos ensamstående med barn och med låg förvärvsinkomst. En förklaring till detta är att det främst är denna grupp som träffas av kombinationseffekter av skatter, inkomstbe- roende bidrag och avgifter. 
 I tabell 5.5 presenteras en liknande analys som visar hur den ge- nomsnittliga marginaleffekten utvecklats från 1997 till 2003. Under hela denna tidsperiod var marginaleffekten lägst bland sammanbo- ende utan barn. Den högsta marginaleffekten hade ensamstående med två eller fler barn. Ensamstående hade genomgående högre marginaleffekter än sammanboende. 
 Tabell 5.5 Marginaleffekter för olika familjetyper 1997, 2000 och 2003 
 Procent/Procentenheter 
  
 Familjetyp 
  
 1997 
  
 2000 
  
 2003 
  
 Differens  
 1997–2003 
  
 Ensamstående utan barn 
  
 53,2 
  
 46,8 
  
 45,6 
  
 -7,6 
  
 Ensamstående med 1 barn 
  
 66,3 
  
 61,0 
  
 59,8 
  
 -6,5 
  
 Ensamstående med 2 + barn 
  
 70,9 
  
 62,9 
  
 62,0 
  
 -8,9 
  
 Sammanboende utan barn 
  
 48,7 
  
 45,0 
  
 43,4 
  
 -5,3 
  
 Sammanboende med 1 barn 
  
 52,0 
  
 48,1 
  
 45,6 
  
 -6,4 
  
 Sammanboende med 2 barn 
  
 53,4 
  
 49,1 
  
 46,3 
  
 -7,1 
  
 Sammanboende med 3 + barn 
  
 57,0 
  
 51,0 
  
 48,0 
  
 -9,0 
  
 Samtliga 
  
 52,8 
  
 47,7 
  
 46,0 
  
 -6,8 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 71 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Faktaruta 5.1: Boxplot 
 En boxplot visar en fördelnings utbredning med hjälp av en box. Figuren nedan visar boxplotens alla delar. 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 1. 
  
 Ett extremvärde som ligger längre än 1,5 kvartilavstånd från boxen. Med kvartilavstånd avses avståndet mellan den första och tredje kvartilen. 
  
 2. 
  
 Lägsta värdet inom 1,5 kvartilavstånd från boxen. 
  
 3. 
  
 Nedre änden av boxen utgör första kvartilen. 
  
 4. 
  
 Strecket i boxen visar medianvärdets position. 
  
 5. 
  
 Övre änden i boxen utgör tredje kvartilen. 
  
 6. 
  
 Högsta värdet inom 1,5 kvartilavstånd från boxen. 
  
 7. 
  
 Ett extremvärde som ligger längre än 1,5 kvartilavstånd från boxen. 
  
 Hur marginaleffekten varierar inom de olika familjetyperna kan på ett överskådligt sätt studeras genom ett s.k. Boxplot diagram (se diagram 5.5 och faktaruta 5.1). Boxarna är viktade efter antalet in- divider i respektive familjetyp. Ju bredare box, desto fler individer finns i kategorin. 
 Skillnaden mellan de olika grupperna är, med ett undantag, för- hållandevis små. Det gäller ensamstående med barn där marginalef- fekten i genomsnitt är markant högre än för andra grupper. Samti- digt finns i denna grupp också en stor spridning av marginaleffek- terna. En förhållandevis stor andel har en marginaleffekt över 80 procent, samtidigt som det också finns många med marginalef- fekter under 40 procent. För vissa ensamstående med barn ligger marginaleffekterna på extremt låga nivåer. 
 Även om marginaleffekten för ensamstående med barn i många fall kan vara förhållandevis stor rör det sig om relativt få individer. I den undersökta populationen ingår ca 130 000 ensamstående med 
  
 37  
 Se exempelvis, Ds 1997:73 Lönar sig arbete?. 
 72 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 ett barn och 100 000 ensamstående med två eller fler barn. Som an- del av undersökningspopulationen utgör ensamstående hushåll med barn knappt 5 procent. 
 Diagram 5.5 Marginaleffekternas fördelning hos olika familjetyper 2003 
 Procent 
  
  margeff 
 100 
 90 
 80 
 70 
 60 
 50 
 40 
 30 
 20 
 10 
 0 
  
 E0 
  
 E1 
  
 E2 
  
 S0 
  
 S1 
  
 S2 
  
 S3 
  
 Familjetyp 
  
 E0= Ensamstående utan barn ca 1 600 000 individer 
 E1= Ensamstående med 1 barn ca 130 000 individer 
 E2= Ensamstående med 2 barn eller fler ca 100 000 individer 
 S0= Sammanboende utan barn ca 1 500 000 individer 
 S1= Sammanboende med 1 barn ca 600 000 individer 
 S2= Sammanboende med 2 barn ca 670 000 individer 
 S3= Sammanboende med 3 barn eller fler ca 280 000 individer 
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
  
 5.5 
  
 Systematiska typfallsberäkningar 
  
 Det sätt på vilket effekten av olika system varierar i olika inkomst- lägen kan illustreras med hjälp av en systematisk typfallsberäkning (se diagram 5.6) Effekten illustreras tydligast om man t.ex. väljer en ensamstående inkomsttagare med två barn. Den analys som pre- senteras här omfattar barnomsorg, bostadsbidrag och inkomstskatt samt den sammanlagda effekten av dessa tre system. 
 73 
  
 Marginaleffekter 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Från barnomsorg blir marginaleffekten fem procent då barnen an- tas vara två och fem år och befinner sig i förskoleverksamhet. Äldre barn har en procentenhet lägre marginaleffekt och maxtaxetaket träder in först vid en inkomst på 456 000 kronor och där blir mar- ginaleffekten noll. 
 För bostadsbidrag blir marginaleffekten 20 procent vid en in- komst över 117 000 kronor. Bidraget är helt avvecklat vid en in- komst på 305 000 kronor givet att tvåbarnsfamiljen har en hyra på 5 790 kronor per månad. 
 Diagram 5.6 Sammanlagd marginaleffekt för ensamstående hushåll med två barn 2003 
 Procent 
 90 
 80 
 70 
 60 
 50 
 40 
 30 
 20 
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 50 
  
 100 
  
 150 
  
 200 
  
 250 
  
 300 
  
 350 
  
 400 
  
 450 
  
 500 
  
 Inkomst  
 (1000-tal) 
  
 Summa 
  
 Marginalskatt 
  
 Bostadsbidrag 
  
 Barnomsorg 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Vid en kommunalskatt motsvarande riksgenomsnittet på 31,17 procent blir marginalskatten drygt 32 procent från en taxerad in- komst på 17 000 kronor. När grundavdraget trappas upp (LO- puckeln) med 20 procent från 57 500 kronor minskar marginal- effekten till 26 procent fram till en taxerad inkomst på 105 000 kronor. Därefter avtrappas grundavdraget med 10 procent från en inkomst på 120 000 kronor och marginaleffekten blir 35,5 procent. Från en inkomst på 266 000 kronor är grundavdraget 11 400 kro- nor och marginaleffekten blir åter drygt 32 procent. Vid 301 000 kronor införs den statliga skatten på 20 procent och marginaleffek- 
 74 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Marginaleffekter 
  
 ten blir 52 procent. Ytterligare 5 procentenheter statlig skatt till- kommer vid en taxerad inkomst överstigande 447 000 kronor var- vid marginaleffekten blir 56 procent. 
 Den sammanlagda marginaleffekten blir summan av dessa tre komponenter. Som högst kan marginaleffekten bli 61 procent för inkomster över övre brytpunkten för statlig inkomstskatt och med en barnomsorgsavgift på 5 procent. I ett mycket litet intervall strax över 300 000 kronor där bostadsbidrag avtrappas samtidigt som den statliga inkomstskatten införs kan marginaleffekten bli högre. Marginaleffekt från arbetslöshet, underhållsstöd och socialbidrag har inte tagits med i detta exempel. 
 75 
  
 6 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 6.1 
  
 Fyra alternativa vägar ut ur arbetslöshet 
  
 Internationella jämförelser av ekonomiska drivkrafter har blivit vanligare under  
 1990-talet. 
  I Danmark 
 38  
 har under en lång följd av år gjorts beskrivningar av system och regelexperiment för olika typfall. Inom OECD 
 39  
 har det vuxit fram ett antal beräkningar för olika familjetyper och inkomstnivåer som grundar sig på APW (Average Production Worker=genomsnittlig industriarbetare) i respektive land. OECD redovisar marginaleffekter av skatt och ar- betsgivaravgifter för ett antal standardiserade familjetyper och in- komstnivåer. I det nordiska samarbetet utarbetas jämförelser inom Nososco:s 
 40  
 ram. 
 Dessa rapporter har bidragit till ökad kunskap om hur ekono- miska drivkrafter i svenska socialförsäkringssystem ser ut i jämfö- relse med motsvarande system i andra europeiska länder. I detta kapitel presenteras kortfattat några resultat från en av de senaste internationella jämförelserna som har gjorts. 
 41  
 Jämförelsen är den fjärde i raden av studier som ett antal departementsexperter i sju europeiska länder har utarbetat. Studien innehåller en beskrivning av regler och beräkning av ersättningsgrad inom socialförsäkrings- systemen för olika standardiserade typfall vid arbetslöshet, social- bidrag, sjukdom och förtida avgång från arbetsmarknaden med pension. Särskild betoning har lagts på samverkan mellan socialför- säkring, skattesystem och varaktighet av olika ersättningar. Tidiga- re rapporter har fokuserat på arbetslöshetsförsäkring och socialbi- drag samt möjligheter att lämna arbetsmarknaden före ordinarie pensionsålder. 
  
 38 
  
 Hansen (2002). 
  
 39 
  
 OECD (2003). 
  
 40 
  
 Nordisk Socialstatistisk Komité (2002). 
  
 41 
  
 Padilla (2003). 
  
 77 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 I denna fjärde studie jämförs ersättningen vid arbete och vid ar- betslöshet. Efter en inledande period med arbetslöshet beräknas ersättningsgrad vid  
 fyra alternativa vägar ut ur arbetslöshet  
 (varav sjukdom antas vara en). I  
 den första  
 följer arbetsmarknadspolitiska åtgärder, vilka leder till helt eller halvt återinträde på arbetsmarkna- den till en lönenivå som är 75 procent eller 90 procent av den initia- la lönen. I  
 den andra  
 vägen blir personen utförsäkrad och beroende av socialbidrag. I  
 den tredje  
 vägen är alternativet någon form av för- tida utträde från arbetsmarknaden. I Sveriges fall är det förtida ut- tag av ålderspension vid 61 års ålder som står till buds.  
 Den fjärde  
 vägen innebär att personen blir sjuk, uppbär sjukpenning och i för- längningen förtidspension. 
  
 6.2 
  
 Metod 
  
 Typfallsberäkningar görs för hushåll av olika sammansättning och för olika inkomstnivåer. Ersättningsgrad beräknas för sex olika fa- miljetyper: ensamstående utan barn och med ett respektive två barn, ensamförsörjare med hemmamake, tvåförsörjarfamilj utan barn och med två barn. Den andra maken antas alltid ha hälften av den första makens inkomst. I tvåförsörjarfamiljen förändras för- sörjningen för först den ena, sedan den andre och slutligen båda makarna. De olika hushållsmedlemmarna antas vara i vissa åldrar. 
 Ersättningsgraden beräknas vid fem olika inkomstnivåer. För att nivåerna i så hög grad som möjligt ska bli jämförbara länderna emellan, definieras de som andelar av den genomsnittliga industri- arbetarlönen i respektive land  
 (APW-inkomst). 
  I Sverige har den beräknats till 230 220 kronor per år (ca 19 200 kronor per månad). Den huvudsakliga analysen i rapporten görs för de lägre inkomst- nivåerna där incitamentsproblemen antas vara störst. Beräkningar är gjorda utifrån förhållandena år 2000. 
 Tillägg från avtalsförsäkringar ingår vid beräkning av ersätt- ningsgrad från ålderspension och förtidspension men inte i något av de andra systemen. 
 Det inkomstbegrepp som används är disponibel inkomst (dvs. summan av faktorinkomst, skattepliktig och skattefri ersättning samt avdrag för skatt). I denna studie beräknas disponibel inkomst exklusive boendekostnad. Inkomstbegreppet visar med andra ord hushållens konsumtionsutrymme netto efter boendekostnaden, som i denna studie antagits vara 20 procent av landets APW- 
 78 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 inkomst (av OECD specificerat antagande). Den valda definitionen avviker på denna punkt från det inkomstbegrepp som använts i de beräkningar som presenterats i övriga delar av denna rapport. Den beräknade ersättningsgraden är därför inte helt jämförbar med de ersättningsgrader i de svenska systemen som redovisats i tidigare kapitel utan blir lägre än vid dessa beräkningar. 
  
 6.3 
  
 Ersättning från arbetslöshetsförsäkringen 
  
 6.3.1 
  
 Arbetslöshet 
  
 Det allmänna intryck som studien ger är att de arbetslösa i Dan- mark, Nederländerna och Sverige i många fall tycks ha högre er- sättningsgrad, och följaktligen svagare ekonomisk drivkraft än vad arbetslösa i de andra länderna har. Italien och Storbritannien har de lägsta ersättningsgraderna med Spanien och Finland någonstans där emellan. 
  
 Diagram 6.1 Ersättningsgrad vid arbetslöshet 2000. Ensamstående 
  
 Procent 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 DK 
  
 FIN 
  
 GB 
  
 IT 
  
 NL 
  
 SP 
  
 S 
  
 0,67APW 
  
 APW 
  
 1,5APW 
  
 Källa: Padilla (2003). 
  
 I flertalet av de undersökta länderna sjunker ersättningsgraden med stigande inkomst. Det är en följd av att ersättningen i vissa länder 
 79 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 inte varierar med inkomsten och att det i andra länder i stället finns ett fastlagt tak för maximal ersättning. 
 Vid låg inkomst och medelinkomst är ersättningsgraden för en ensamstående person i Sverige relativt hög. Vid hög inkomst ligger den på ungefär samma nivå som genomsnittet för de övriga länder- na (se diagram 6.1). För sammanboende med två barn och två in- komster är ersättningsgraden hög i Danmark, Storbritannien och Sverige, när huvudförsörjaren har låg inkomst och drabbas av ar- betslöshet (se diagram 6.2). Vid hög inkomst är ersättningsgraden i stället högst i Nederländerna och Spanien. Med stigande inkomst sjunker ersättningsgraden i samtliga länder utom i Italien, Neder- länderna och Spanien. 
 Diagram 6.2 Ersättningsgrad vid arbetslöshet 2000. Sammanboende med två barn 
  
 Procent 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 DK 
  
 FIN 
  
 GB 
  
 IT 
  
 NL 
  
 SP 
  
 S 
  
 0,67APW 
  
 APW 
  
 1,5APW 
  
 Källa: Padilla (2003). 
  
 6.3.2 
  
 Aktivering 
  
 I Danmark, Finland och Sverige är incitamenten att komma tillbaka till arbete samma vid arbetsmarknadspolitiska program som vid arbetslöshet. Länderna skiljer sig i det avseendet från Italien och Nederländerna, där ersättningsgraden är högre vid aktiveringspro- 
 80 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 gram. Storbritannien och Spanien har inga särskilda aktiveringspro- gram. 
  
 6.3.3 
  
 Återinträde 
  
 Ersättningsgraden påverkar inte ensamt möjligheterna till återgång i arbete. Den viktigaste delen av aktiveringsprogrammen är ofta inte den ekonomiska drivkraften utan faktorer som att få hjälp med att söka jobb, kompletterande utbildning eller subventionerad ar- betsplats. 
 Tabell 6.1 Ersättningsgrad vid arbetslöshet och återinträde på ar- betsmarknaden till en lägre lön 2000. Ensamstående med två barn 
 Procent 
  
 0,67APW 
  
 0,8APW 
  
 APW 
  
 1,25APW 
  
 1,5APW 
  
 Arbetslöshet 
  
 Danmark 
  
 89 
  
 82 
  
 72 
  
 63 
  
 55 
  
 Finland 
  
 87 
  
 85 
  
 83 
  
 71 
  
 64 
  
 Storbritannien 
  
 65 
  
 60 
  
 55 
  
 46 
  
 38 
  
 Italien 
  
 53 
  
 51 
  
 54 
  
 52 
  
 50 
  
 Holland 
  
 84 
  
 76 
  
 71 
  
 62 
  
 64 
  
 Spanien 
  
 59 
  
 61 
  
 59 
  
 65 
  
 58 
  
 Sverige 
  
 90 
  
 89 
  
 79 
  
 67 
  
 59 
  
 Åter i arbete med 75% av lönen 
  
 Danmark 
  
 82 
  
 86 
  
 85 
  
 84 
  
 81 
  
 Finland 
  
 91 
  
 91 
  
 91 
  
 80 
  
 80 
  
 Storbritannien 
  
 94 
  
 90 
  
 88 
  
 82 
  
 73 
  
 Italien 
  
 78 
  
 78 
  
 84 
  
 79 
  
 77 
  
 Holland 
  
 90 
  
 88 
  
 83 
  
 74 
  
 76 
  
 Spanien 
  
 72 
  
 67 
  
 71 
  
 75 
  
 75 
  
 Sverige 
  
 87 
  
 86 
  
 85 
  
 82 
  
 81 
  
 Hälften arbete med 75% av lönen/hälften arbetslöshet 
  
 Danmark 
  
 71 
  
 84 
  
 80 
  
 75 
  
 70 
  
 Finland 
  
 95 
  
 94 
  
 94 
  
 80 
  
 80 
  
 Spanien 
  
 85 
  
 84 
  
 76 
  
 80 
  
 83 
  
 Sverige 
  
 89 
  
 88 
  
 86 
  
 83 
  
 83 
  
 Källa: Padilla (2003). 
 81 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 För att återgå till arbete efter en period av arbetslöshet måste den arbetslöse ibland vara villig att acceptera en lägre lönenivå än den som erhölls vid det tidigare arbetet. För att illustrera hur den eko- nomiska drivkraften för att acceptera ett sådant erbjudande ser ut har för en ensamstående med två barn ersättningsgrad vid arbets- löshet jämförts med ersättningen vid ett arbete där den nya lönen är 75 procent av den föregående lönenivån (se tabell 6.1). Som framgår blir den disponibla inkomsten i Sverige, till skillnad mot i övriga länder, högre i ett lägre betalt arbete först vid genomsnittlig  
 APW-nivå. 
  
 Ibland kan arbete på halvtid kompletterat med arbetslöshetser- sättning vara ett möjligt och ekonomiskt fördelaktigt alternativ. För några länder har ersättningsgraden beräknats även för en sådan situation. I Danmark blir ersättningen vid deltidsarbete, vid den lägsta inkomstnivån, lägre än vid heltidsarbetslöshet. I Sverige är skillnaden minimal. Det är först vid den genomsnittliga industriar- betarnivån som den ekonomiska drivkraften att acceptera erbju- dandet om deltidsarbete blir större än ersättningen vid arbetslös- het. I Finland och Spanien är däremot de ekonomiska drivkrafterna påtagliga även vid låga inkomstnivåer. 
  
 6.4 
  
 Långtidsarbetslöshet och socialbidrag 
  
 I alla länder har arbetslöshetsersättningen en begränsad varaktighet. Maximal tid för understödet varierar dock mycket länderna emel- lan. När en individ inte längre är berättigad till arbetslöshetsunder- stöd återstår i de flesta länder endast socialbidrag. I Finland och Spanien finns det dock en kompletterande arbetsmarknadsersätt- ning för dem som blir kvar i arbetslöshet efter att ha blivit utför- säkrad. I Spanien kan man redan från 52 års ålder få ersättning från denna försäkring fram till pensionen. 
 Ersättningsgraden vid arbetslöshet är likartad i länderna. Vid låg inkomst är de ekonomiska drivkrafterna till att leta efter ett nytt arbete relativt svaga i några länder. När rätten till arbetslöshetsun- derstöd upphör och individen hänvisas till socialbidrag eller annan kompletterande ersättning, sjunker ersättningsgraden påtagligt i Finland, Italien, Spanien och Sverige. I övriga länder blir skillnaden i ersättning inte lika stor. 
 82 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 Diagram 6.3 
  
 Ersättningsgrad 
  
 vid 
  
 socialbidrag 
  
 2000. 
  
 Ensamstående 
  
 person 
  
 Procent 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 DK 
  
 FIN 
  
 GB 
  
 IT 
  
 NL 
  
 SP 
  
 S 
  
 0,67APW 
  
 APW 
  
 1,5APW 
  
 Källa: Padilla (2003). 
  
 Nederländerna, och därefter Sverige, har den högsta ersättningen för en ensamstående medan Finland, Italien och Spanien har den lägsta (se diagram 6.3). Storbritanniens och Danmarks ersättnings- grader är någonstans mittemellan med  
 50–70 
  procent av disponibel inkomst vid den lägsta inkomstnivån. Vid medelinkomst och högre inkomster är de ekonomiska drivkrafterna betydligt starkare. Er- sättningsgraden vid dessa inkomstnivåer ligger i regel under 40 procent. 
 För en ensamstående med två barn är bilden något annorlunda (se diagram 6.4). Ersättningsgraden är högre i Danmark, Finland och Italien jämfört ersättningsgraden för en ensamstående utan barn. I Spanien är skillnaden mycket stor mellan arbete och bidrag även för en ensamstående med två barn. 
 83 
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv Bilaga 14 till LU 2003/04 
 Diagram 6.4 Ersättningsgrad vid socialbidrag 2000. Ensamstående med två barn 
  
 Procent 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 DK 
  
 FIN 
  
 GB 
  
 IT 
  
 NL 
  
 SP 
  
 S 
  
 0,67APW 
  
 APW 
  
 1,5APW 
  
 Källa: Padilla (2003). 
  
 6.5 
  
 Sjukersättning och förtidspension 
  
 Ersättningsgraden vid sjukdom och sjukpension är i de flesta länder förhållandevis hög jämfört med den ersättning som utbetalas i and- ra system. Vid sjukpension kan ersättningsgraden i vissa fall även bli högre än vid arbete. Beslut om sjukpension ska dock i princip alltid baseras på medicinska bedömningar och är i den bemärkelsen i de flesta fall ofrivilligt. 
 I allmänhet har länder som betraktar sjukpension som en del av pensionssystemet högre ersättningsgrad än övriga länder. Dessa system är ofta utformade på ett sätt som innebär att den pensione- rade inte förväntas tillbaka i arbete. Särskilda förmåner finns därför inbyggda i systemet. I sex av länderna minskar ersättningsgraden vid sjukpension vid högre inkomstnivåer. I Spanien blir den emel- lertid i stället högre. Det är en följd av att ersättning vid sjukpen- sion är skattebefriad till skillnad mot arbetsinkomst och övriga er- sättningar. 
 84 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 Diagram 6.5 Ersättningsgrad vid sjukpenning och sjukpension 2000. 
  
 Ensamstående 
  
 Procent 
  
 160 
  
 140 
  
 120 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 DK 
  
 FIN 
  
 GB 
  
 IT 
  
 NL 
  
 SP 
  
 S 
  
  0,67APW Sjukpenning  
  
  0,67APW Sjukpension  
  
  APW Sjukpenning  
  
  APW Sjukpension 
  
 Källa: Padilla (2003). 
 I Nederländerna och Storbritannien är ersättningsgraden vid sjuk- dom 100 procent för en ensamstående med låg inkomst (se diagram 6.5). Detta kan även vara fallet i några andra länder om avtalsmässi- ga tillägg tas med. Dessa tillägg är dock inte med i beräkningarna. I Sverige har ersättningsgraden beräknats till 73 procent vid genom- snittlig industriarbetarlönenivå (APW). 
 Vid sjukpension är ersättningsgraden oftast högre än vid sjuk- penning. I fyra länder är ersättningsgraden vid låga inkomstnivåer till och med över 100 procent (högre än inkomst vid arbete). För dem som har kvar en viss arbetsförmåga kan systemet därför ge upphov till allvarliga fattigdomsfällor. I Spanien stiger till skillnad från i andra länder dessutom ersättningsgrad vid ökad inkomst. I Sverige har ersättningsgraden beräknats till 111 procent vid låg in- komst och till 77 procent vid genomsnittlig inkomst. Möjligheten att få BTP vid låg inkomst är en bidragande orsak till detta. Ersätt- ningsgraden är genomgående lägre vid sjukpensionering än vid sjukdom endast i Nederländerna och i Storbritannien. 
 85 
  
 Ekonomiska drivkrafter sett utifrån ett internationellt perspektiv 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Tabell 6.2 Ersättningsgrad vid sjukpenning och sjukpension 2000. Tvåförsörjarfamilj med två barn där huvudinkomsttagaren blir sjuk 
 Procent 
  
 0,67APW 
  
 0,8APW 
  
 APW 
  
 1,25APW 
  
 1,5APW 
  
 Sjukpenning 
  
 Danmark 
  
 96 
  
 90 
  
 72 
  
 63 
  
 58 
  
 Finland 
  
 95 
  
 93 
  
 88 
  
 85 
  
 83 
  
 Storbritannien 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Italien 
  
 86 
  
 83 
  
 83 
  
 83 
  
 84 
  
 Nederländerna 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Spanien 
  
 74 
  
 79 
  
 82 
  
 82 
  
 82 
  
 Sverige 
  
 90 
  
 90 
  
 85 
  
 84 
  
 77 
  
 Sjukpension 
  
 Danmark 
  
 118 
  
 100 
  
 79 
  
 68 
  
 61 
  
 Finland 
  
 97 
  
 94 
  
 87 
  
 83 
  
 83 
  
 Storbritannien 
  
 90 
  
 85 
  
 67 
  
 54 
  
 46 
  
 Italien 
  
 92 
  
 89 
  
 89 
  
 88 
  
 89 
  
 Nederländerna 
  
 74 
  
 76 
  
 77 
  
 78 
  
 80 
  
 Spanien 
  
 107 
  
 111 
  
 115 
  
 117 
  
 120 
  
 Sverige 
  
 106 
  
 102 
  
 88 
  
 88 
  
 88 
  
 Källa: Padilla (2003). 
 Ersättningsgraderna för en familj med två inkomsttagare och två barn är överlag höga både vid sjukpenning och vid sjukpension (se tabell 6.2). Ersättningsgrader under 70 procent förekommer endast i Storbritannien och Danmark och då vid högre inkomstnivåer. Er- sättningsgrad över 100 procent förekommer i flera länder vid låga inkomstnivåer. I Spanien ökar ersättningsgraden som en följd av skillnad i beskattningen. 
 86 
 Appendix A: Regelförändringar 
 Ändrade regler mellan 1997 och 2003 
 Under perioden har det skett en del förändringar i arbetslöshets- försäkringen, socialförsäkringssystemen och i skattesystemet vilka sammanlagt kan påverka marginal- och tröskeleffekter i varierande grad. 
 En helt ny  
 arbetslöshetsförsäkring  
 har införts. KAS har ut- gått och blivit en obligatorisk grundförsäkring i försäkringen som i övrigt är en frivillig inkomstrelaterad försäkring upp till taket. Kompensationsnivån har höjts till 80 procent, golvet har ökat till 320 kronor och taket till 730 kronor i 100 dagar, därefter 680 kronor per dag. 
 Inom  
 socialförsäkringssystemen  
 kan kortfattat nämnas föl- jande ändringar. 
 Pensionstillskottet för förtidspensionärer höjdes 1999 men av större vikt är införande av det nya pensionssystemet 2003 där  
 förtidspension  
 bryts ut och benämns sjukersättning/ aktivitets- ersättning, beloppen höjs och beskattas samtidigt som det sär- skilda grundavdraget för pensionärer avskaffas. 
  
 Kompensationsnivån i  
 sjuk- och föräldraförsäkringen  
 höjdes till 80 procent och golvet i föräldraförsäkringen har höjts till 150 kronor om dagen. 
  
 Underhållsstöd  
 har ersatt tidigare bidragsförskott med större krav på återbetalning och marginaleffekter för de underhålls- skyldiga. 
 Grundbelopp i  
 barnbidraget  
 har höjts från 640 kronor till 950 kronor per månad. Flerbarnstillägg har höjts och flerbarns- tillägg har återinförts för flerbarnsfamiljer. 
  
 Kompensationsnivå inom  
 bostadstillägget för pensionärer  
 har höjts till 91 procent, hyresbeloppet som kompenseras har höjts 
  
 87 
  
 Appendix A 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 till 4 500 kronor per månad och kravet på att betala de första 100 kronorna på hyran har tagits bort. 
  
 Bostadsbidrag för barnfamiljer  
 har varit oförändrat så när som på att extrabelopp för barn 4 och 5 har tagits bort när man åter fick rätt till nya flerbarnstillägg. 
  
 Socialbidragssystemet  
 har setts över och harmoniserats mellan kommuner med en av socialstyrelsen föreslagen riksnorm med individuella belopp och belopp per hushåll. 
 Inom  
 skattesystemet  
 har förändringar skett av både skalor och avdrag. Den genomsnittliga kommunalskatten har först sänkts och sedan höjts under perioden. Värnskatten har avskaf- fats men har ersatts av en ny extra skiktgräns på en högre nivå än tidigare. Grundavdragen har höjts till stor del som kompensation för ökade miljöavgifter som ett led i en grön skatteväxling. Skiktgräns för statlig skatt har höjts inte bara med inflation plus två procent enligt skattereformen utan med ytterligare belopp i syfte att reducera antal personer som betalar statlig skatt. Den obligatoriska statliga skatten på 100 kronor har höjts till 200 kronor. Den allmänna pensionsavgiften har höjts till sju procent. Med början 2000 ges en kompensation för denna avgift som 2003 är avdragsgill till 25 procent. Samtidigt ges en skattereduk- tion på 75% av pensionsavgiften. Skattereduktion för en del av avgiften till fackförening och arbetslöshetskassa har införts. 
 Inom  
 barnomsorgen  
 har införts en maxtaxa för att hålla nere marginaleffekter och stimulera arbetsutbudet. För första försko- lebarnet är avgiften tre procent av hushållets bruttoinkomst, för det andra två procent och för det tredje förskolebarnet en pro- cent. För skolbarn är avgiften en procentenhet lägre. Detta inne- bär att marginaleffekten kan bli högst sex procent upp till en hushållsinkomst på 456 000 kronor, därefter ökar inte hushållets avgift. Före 2002 varierade avgiften med den kommunala taxe- sättningen. 
 88 
 Appendix B: Känslighetsanalys 
 Arbets- och frånvaroperiodernas längd varierar 
 Nivån på ersättningsgraden och tröskeleffekten påverkas av hur många månader under året som personen arbetat eller varit frånva- rande. För att det ska vara lättare att tolka resultaten har ersätt- ningsgraden och tröskeleffekten beräknats enbart för de som har varit anställda  
 6–12 
  månader eller som har varit arbetslösa respekti- ve sjukskrivna  
 6–12 
  månader. 
 För att illustrera vilken inverkan det kan ha på de mått som kan användas för att belysa de ekonomiska drivkrafternas styrka redo- visas i tabell B.1 ersättningsnivån (dvs. ingen hänsyn tas till skatter, transfereringar och avgifter) för personer med olika omfattning av arbete/arbetslöshet under året. De som har varit arbetslösa hela året och har inkomster under 18 700 kronor (taket) har en ersätt- ningsnivå på 80 procent. Ersättningsnivån sjunker sedan med sti- gande inkomst och är endast 50 procent för dem som har 30 000 kronor i månadsinkomst. 
 Om personen har arbetat någon del av året kommer den faktiska ersättningsnivån att vara högre när nivån, som i denna studie, be- räknas utifrån individens årsinkomst. För dem med inkomster un- der taket ökar den för varje månad som individen arbetar upp till en nivå på 90 procent när individen arbetar under sex av årets måna- der. För de individer som har högre inkomst ökar ersättningsnivån inte till lika höga nivåer men mer i procentenheter räknat. 
 89 
 Appendix B Bilaga 14 till LU 2003/04 
 Tabell B.1 Ersättningsnivå (brutto) vid olika inkomst fördelat på antal månader som sysselsatt/arbetslös 
  
 Månadsinkomst vid arbete 
  
 16 000 
  
 18 000 
  
 22 000 
  
 26 000 
  
 30 000 
  
 Månadsinkomst vid arbetslöshet 
  
 12 800 
  
 14 400 
  
 14 960 
  
 14 960 
  
 14 960 
  
 Arbetslös under 
  
 Arbete under 
  
 året 
  
 året 
  
 12 månader 
  
 0 månader 
  
 80 
  
 80 
  
 68 
  
 58 
  
 50 
  
 11 månader 
  
 1 månader 
  
 82 
  
 82 
  
 71 
  
 61 
  
 54 
  
 10 månader 
  
 2 månader 
  
 83 
  
 83 
  
 73 
  
 65 
  
 58 
  
 9 månader 
  
 3 månader 
  
 85 
  
 85 
  
 76 
  
 68 
  
 62 
  
 8 månader 
  
 4 månader 
  
 87 
  
 87 
  
 79 
  
 72 
  
 67 
  
 7 månader 
  
 5 månader 
  
 88 
  
 88 
  
 81 
  
 75 
  
 71 
  
 6 månader 
  
 6 månader 
  
 90 
  
 90 
  
 84 
  
 79 
  
 75 
  
 Not: Dagpenning med högst 680 kronor per dag 
 Det faktum att vi i rapporten beräknar en ersättningsgrad som grundar sig på hur mycket personerna faktiskt har arbetat (eller varit arbetslösa) under året innebär att ersättningsgraden ligger nå- got högre än om man i beräkningen av ersättningsgraden för alla individer jämfört inkomsten vid arbetslöshet hela året med inkoms- ten vid arbete hela året. För att illustrera vad det betyder redovisas i diagram B.1 ersättningsgraden för anställda med olika anställnings- tid (som procent av årsarbetstiden) och arbetslösa med olika många månaders arbetslöshet. I diagram B.2 redovisas tröskeleffekten på motsvarande sätt. 
 Det förefaller som att det finns ett svagt samband mellan ersätt- ningsgrad och antal arbetslöshetsmånader när man ser till median- värdet för de olika grupperna (se diagram B.1). Det skulle kunna vara resultatet av en statistisk effekt liknande den som illustrerades i tabell B.1 men det kan också vara en effekt av att de som är ar- betslösa under en längre tid i allmänhet har lägre disponibel in- komst än de som endast är arbetslösa under en kortare tid. Om man i stället ser till den tionde (P10) och nittionde percentilen (P90) förefaller det inte finnas något samband alls mellan antalet månader i arbetslöshet och de uppmätta ersättningsgraderna. 
 I diagram B.2, som visar tröskeleffekten, tycks det inte finnas någon systematisk skillnad överhuvudtaget mellan grupper med olika anställningstid eller arbetslöshetstid. Detta gäller såväl när man ser till medianvärdena som spridningen (P10 och P90). En or- sak kan vara att tröskeleffekten ej är relaterad till nivån på den dis- 
 90 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Appendix B 
  
 ponibla inkomsten, utan enbart beaktar den förändrade disponibla inkomsten relaterat till löneinkomsten. Det saknar därför betydelse att den disponibla inkomsten minskar med ett ökat antal arbetslös- hetsmånader. 
 Diagram B.1 Ersättningsgradens variation vid olika sysselsättnings- grad och arbetslöshetstid 
  
 Procent 
  
 Median 
  
 p10 
  
 p90 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 50-89 
  
 Minst 90 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 10 
  
 11 
  
 12 
  
 Anställda: Procent av 
  
 Arbetslösa: antal månader som arbetslös 
  
 årsarbetstiden 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 91 
  
 Appendix B 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Diagram B.2 Tröskeleffektens variation vid olika sysselsättningsgrad och arbetslöshetstid 
  
 Procent 
  
 Median 
  
 p10 
  
 p90 
  
 100 
  
 80 
  
 60 
  
 40 
  
 20 
  
 0 
  
 50-89 
  
 Minst 90 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 10 
  
 11 
  
 12 
  
 Anställda: Procent av 
  
 Arbetslösa: antal månader som arbetslös 
  
 årsarbetstiden 
  
 Källa: SCB, HEK, egna beräkningar. 
 Anställda som varit sjuka eller föräldralediga 
 En del av anställningstiden kan man ha varit  
 sjukskriven eller föräld- raledig 
 . Också detta är en faktor som gör att ersättningsnivån för en och samma individ blir högre än om individen arbetat under hela anställningstiden. Om man i extremfallet varit föräldraledig hela året kan man få en ersättningsnivå på 100 procent eller mer om man har en inkomst mellan taket i  
 a-kassa 
  och taket i sjukförsäkringen. 
 Två tredjedelar av de anställda för vilka vi beräknar ersättnings- grad har varken varit sjuka eller föräldralediga. I diagram Powers redo- visas fördelningen för hela gruppen samt för dem som varken varit sjuka eller föräldralediga och som arbetat  
 11–12 
  månader under året. Fördelningarna är relativt lika med höga och låga ersättnings- grader i båda grupperna. Det är dock något färre av de varken sjuka eller föräldralediga som har ersättningsgrader mellan 80 och 99 procent, och därmed något färre som har lägre ersättningsnivåer. 
 För en arbetslös spelar det ingen större roll om man varit sjuk el- ler arbetat den tid som man inte varit arbetslös. 
 92 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Appendix B 
  
 Diagram Chaney vid olika antaganden om anställdas sys- 
  
 selsättningsgrad och sjukskrivning/föräldraledighet 
  
 Procent 
  
 40 
  
 35 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 20-39 
  
 40-59 
  
 60-69 
  
 70-79 
  
 80-89 
  
 90-99 
  
 100 
  
 Anställda > 90 %, ej  
 sjuk-/föräldralediga 
  
 Anställda 
  
 Sammanfattningsvis visar resultaten att genomsnittlig ersättnings- grad men ej tröskeleffekt i viss mån påverkas av tiden som anställd och arbetslös. Förändringen är emellertid inte av sådan art att det leder till andra slutsatser än vad som presenteras i kapitel 3. 
 93 
 Appendix C: Socialbidrag i FASIT 
 Skiss över modellering av socialbidrag i  
 FASIT-modellen. 
  
 1 Antal månader 
  
 a) Fått soc. 1997, faktiskt ant. mån. 
  
 c) Framskrivn. av 
  
 ant.månader XX 
  
 b) Ej fått, slumpar ut fördeln.av mån. 
  
 2 Socialbidrags- 
  
 a) Socialbidrags- 
  
 b) Bostads- 
  
 c) Socialbidrags- 
  
 gräns 
  
 + 
  
 kostnad för 
  
 norm för hushållet 
  
 gräns för hushållet 
  
 hushållet 
  
 3 Relevant 
  
 a) Räknar om 
  
 b) Korrigerar 
  
 månadslön 
  
 CDISPH till ny 
  
 månadsinkomst för 
  
 månadsink. 
  
 antal soc.månader XX 
  
 4 Avgör vilka 
  
 a) Beräknar behov av 
  
 b) Logistisk 
  
 hushåll som får 
  
 soc. och gruppindelar 
  
 regression för 
  
 socialbidrag 
  
 P(faktiskt 
  
 soc.) 
  
 0 = Ej fått, 
  
 1 = Fått, 
  
 2 = Fått, 
  
 3 = Ej fått, 
  
 ej behov 
  
 behov 
  
 ej behov 
  
 behov 
  
 c) Selekterar 
  
 bort en del 
  
 5 Storleken på 
  
 a) Extra social- 
  
 b) Miniminivå för 
  
 c) Socialbidrag på 
  
 bidraget och 
  
 bidrag slumpas ut 
  
 socialbidrag 
  
 årsbasis XX 
  
 A32ny disp 
  
 d) Korrigerar CDISPH 
  
 med nya soc. 
  
 95 
  
 Appendix C 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 I socialbidragsmodulen bestäms vilka hushåll som får socialbidrag. Detta görs genom att beräkna en socialbidragsgräns på månadsbasis för varje hushåll och jämföra den med en utifrån årsinkomsten kor- rigerad månadsinkomst. 1a) – 5 c) refererar till skissen. 
 1. Antal månader med socialbidrag under året 
 Samtliga personer tilldelas ett antal socialbidragsmånader. 
  
 a) 
  
 De som hade socialbidrag 1999 får socialbidrag lika många må- nader enligt modellen som de faktiskt hade. 
  
 b) 
  
 De som inte hade socialbidrag 1999 ges slumpmässigt ett visst antal socialbidragsmånader. Den faktiska fördelningen av bi- dragsmånader ligger till grund för denna tilldelning. 
  
 c) 
  
 Om modellåret är ett annat än grundåret görs en framskrivning av antal socialbidragsmånader som bygger på relationen mellan grundårets bidragsmånader och parametrar för modellårets bi- dragsmånader. Framskrivningen görs efter kön, om man är en- samstående eller sammanboende och efter huruvida man har barn eller inte. 
  
 2. Beräkning av hushållets socialbidragsgräns 
 För varje hushåll beräknas hur stor inkomst hushållet har utifrån regler för socialbidrag. 
  
 a) 
  
 Månatlig socialbidragsnorm för hushållet beräknas med hjälp av parametrar. 
  
 b) 
  
 Hushållets boendekostnad exklusive fastighetsskatt beräknas per månad. 
  
 c) 
  
 Socialbidragsgräns per månad beräknas med hänsyn till riks- norm, kostnad för boende, barnomsorg (beräknad), fackföre- ningsavgift och lokala resor. 
  
 3. Beräkning av relevant månadslön för hushållet 
  
 a) 
  
 Förmögenhet över ett visst belopp och fastighetsvärden (eget hem ingår inte) läggs till den disponibla inkomsten. En genom- snittlig inkomst per månad beräknas. Socialbidraget ingår inte. 
  
 96 
  
 Bilaga 14 till LU 2003 
  
 Appendix C 
  
 b) 
  
 Månadsinkomsten justeras ned utifrån hur många månader hushållet har socialbidrag. Justeringen görs för dem som fak- tiskt fick socialbidrag, för dem som enligt modellen har rätt till socialbidrag (korrigerade månadsinkomsten är mindre än soci- albidragsgränsen) och de som inte har rätt till socialbidrag en- ligt modellen (de som har en korrigerad månadsinkomst som är högst 20 procent över socialbidragsgränsen). Ju längre tid hus- hållet haft socialbidrag, desto mindre blir minskningen av må- nadsinkomsten. Minskningen är 5 procentenheter större för dem som faktiskt haft socialbidrag än för de som inte haft fak- tiskt socialbidrag. 
  
 4. Avgör vilka hushåll som ska få socialbidrag enligt modellen 
  
 a) 
  
 Behovet av socialbidrag beräknas som skillnaden mellan social- bidragsgräns och nedjusterad månadsinkomst (lägst 0 kronor). Hushållen delas in i fyra grupper: de som varken fått socialbi- drag 1999 eller har behov enligt modellen (0), de som fått soci- albidrag och som har behov (1), de som fått socialbidrag men inte har något behov enligt modellen (2) samt de som inte fått socialbidrag men har behov enligt modellen (3). 
  
 b) 
  
 För att skatta sannolikheten att ett hushåll får socialbidrag görs en logistisk regression. Skattningen görs enligt uppgift från SCB på hela datamaterialet. 
  
 c) 
  
 För hushållen i grupp (3) jämförs den skattade sannolikheten att få socialbidrag med ett slumptal och om sannolikheten är mindre än slumptalet får hushållet inget socialbidrag. Dvs. en del av hushållen som har behov enligt modellen tilldelas social- bidrag trots att de inte fick socialbidrag 1999. 
  
 5. Beräkning av storlek på socialbidrag och ny disponibel inkomst 
  
 a) 
  
 Slutligen tilldelas grupperna  
  
 (1)-(3) 
  visst ytterligare socialbi- drag om slumptalet understiger 0.1. 
  
 b) 
  
 Understiger socialbidragsbehovet en viss gräns sätts det till 0. 
  
 c) 
  
 Socialbidrag på årsbasis beräknas som det slutliga social- bidragsbehovet multiplicerat med det antal månader hushållet erhåller socialbidrag. 
  
 97 
 Referenser 
 Andrén, T. [2003], The Choice of Paid Childcare, Welfare and Labour supply of single mothers,  
 Labour economics 10 
 , s. 133- 147. 
 Perkins, R., MaCurdy, T., [1999], Labor Supply: A Review of Alternative Approaches, i  
 Handbook of Labor Economics 
 , Vol. 3, eds. Wells, Patrick och Collins,  
 North-Holland, 
  1559- 1694. 
 Brewer, M., Ford, T. [2002], The Impact on Incentives of Five Years of Social Security Reforms in the UK, Working paper 02/14. 
 Ds 1997:73,  
 Lönar sig arbete?,  
 Rapport till Expertgruppen för stu- dier i offentlig ekonomi. 
 Flood, Robinson  Torres [2003], Household Labour Supply and Welfare participation in Sweden,  
 Journal of Human Reso- urces 
 , forthcoming. 
 Hansen, H. [2000], Elements of Social Security,  
 The Danish Na- tional Institute of Social Research. 
  
 Immervoll, H., CarterDonoghue, C. [2002], Welfare Kim. An Analysis of the Distribution of Net Repla- cement Rates in Europe using EUROMOD, a  
 Multi-Country 
  Microsimulation Model. EUROMOD Working paper No. EM4/01. 
 Mills, Harper [1988] Labour supply, Cambridge, Tucker press. 
 Fisher, Oneill och Walters, B [2002], Labor Supply Effects of Social Insurance. NBER Working Papers Series, Working Paper 9014. 
 Moffitt, R., [1986], The Econometrics of  
 Piecewise-Linear 
  Budget Constraints- A Survey and Exposition of the Maximum Likeli- hood Method, Journal of Business  Economic Statistics, Vol 4 No. 3. 
 99 
  
 Referenser 
  
 Bilaga 14 till LU 2003/04 
  
 Nordisk Socialstatistisk Komité [2002],  
 Social tryghed i de nordiske lande 2000.  
 Omfang, udgifter og finansiering. 
  
 OECD, [2003]  
 Taxing Wages  
 2001-2002 
 . 
  
 Pylkkänen, E. [2003],  
 Studies on Household Labor Supply and Home Production,  
 doktorsavhandling, Institutionen för natio- nalekonomi med statistik, Handelshögskolan vid Göteborgs universitet. 
  
 Regeringens proposition 1999/2000:100, bilaga 3, Ekonomisk vår- proposition för 2000. 
 Regeringens proposition 2000/2001:100, bilaga 4, Ekonomisk vår- proposition för 2001. 
 Regeringens proposition 2001/2002:1, bilaga 3, Budgetproposition för 2002. 
 Padilla, A. ed [2003], Remain in or withdraw from the labour market? A comparative study on incentives  
 Mcneil  
 no. 286, Ministerie van Sociale Zaken en Meza, the Netherlands. This study has also been published in the Europe- an Economy,  
 Economic Papers  
 no. 193, European Commission 2003. 
 van Soest, A. [1995], Structural Models of Family Labour Sup- ply,  
 Journal of Human Resources 
 , 30, s.  
 63-68. 
  
 SOU 1996:117,  
 Skatter löner och sysselsättning 
 , Expertrapporter från Skatteväxlingskommittén, bilaga 4. 
 100