SOU 2000:57 
 Till statsrådet och chefen för 
 Socialdepartementet 
 Genom beslut den 23 juni 1999 bemyndigade regeringen chefen för Socialdepartementet att tillkalla en organisationskommitté med uppgift att föreslå en ombildning av Folkhälsoinstitutet till en myndighet med tydligare uppgifter av stabskaraktär på folkhälsoområdet. 
 Med stöd av bemyndigandet förordnade chefen för Socialdeparte- mentet, Watkins, förhandlingsdirektören Cruz till ordförande i Organisationskommittén. Till huvudsekreterare i ut- redningen utsågs civilingenjören Hill och till sekreterare utsågs departementssekreteraren Norman. 
 Sakkunniga i utredningen har varit direktören Lewis, Alko- holinspektionen, avdelningsdirektören Perez, Statskontoret, utredaren Jones, Landstingsförbundet, ke- misten Bartlett, Läkemedelsverket, departementssekreteraren Fuller, Socialdepartementet, länsöverdirektören Robinson, Länsstyrelsen i Stockholms län, direktören Jones, Centralför- bundet för Alkohol- och Narkotikaupplysning, kanslirådet Bell, Socialdepartementet, stabschefen Abbott, Folkhäl- soinstitutet, överdirektören Boyle, Socialstyrelsen, sektions- chefen Williams, Svenska Kommunförbundet och departements- sekreteraren Owens, Payne. Expert i kommit- tén har varit professorn Finn Diderichsen, Karolinska Institutet. 
 Arbetet har bedrivits under benämningen Organisationskommittén för Folkhälsoinstitutet. 
 Organisationskommittén överlämnar härmed slutbetänkandet Douglas tens folkhälsoinstitut – roll och uppgifter (SOU 2000:57). 
 Stockholm den 31 maj 2000 
 Cruz 
  
 / 
 Mocki Hägg 
 Maj Sölvesdotter 
  
 SOU 2000:57 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ........................................................................................ 
  
 9 
  
 Författningsförslag .................................................................................. 
  
 15 
  
 1 
  
 Utredningens arbete....................................................................... 
  
 19 
  
 1.1 
  
 Direktiven ......................................................................... 
  
 19 
  
 1.2 
  
 Begreppet stabsuppgifter .................................................. 
  
 21 
  
 1.3 
  
 Metoder för utredningsarbetet .......................................... 
  
 23 
  
 2 
  
 Aktuella utredningar och propositioner ...................................... 
  
 25 
  
 2.1 
  
 HSU 2000 ......................................................................... 
  
 25 
  
 2.2 
  
 Nationella folkhälsokommittén......................................... 
  
 27 
  
 2.3 
  
 Smittskyddskommittén...................................................... 
  
 28 
  
 2.4 
  
 Alkoholutredningen .......................................................... 
  
 29 
  
 2.5 
  
 Privat införsel av alkoholdrycker m.m.............................. 
  
 31 
  
 2.6 
  
 Statskontorets rapport Samordning mot droger ................ 
  
 31 
  
 2.7 
  
 Vissa alkoholfrågor m.m................................................... 
  
 32 
  
 2.8 
  
 Oberoende alkoholsamarbetet – OAS............................... 
  
 33 
  
 2.9 
  
 Narkotikakommissionen ................................................... 
  
 34 
  
 2.10 
  
 Barnombudsmansutredningen........................................... 
  
 36 
  
 2.11 
  
 Finansiering av forskning och utveckling......................... 
  
 36 
  
 2.12 
  
 Statsbidragskommittén...................................................... 
  
 38 
  
 2.13 
  
 Välfärdsbokslutskommittén .............................................. 
  
 39 
  
 3 
  
 Styrning av folkhälsoområdet....................................................... 
  
 41 
  
 3.1 
  
 Politiska mål, riktlinjer och prioriteringar ........................ 
  
 41 
  
 3.1.1 
  
 De nationella folkhälsomålen ........................................... 
  
 41 
  
 3.1.2 
  
 Lagar, förordningar och propositioner.............................. 
  
 45 
  
 3.2 
  
 Styrning av statliga myndigheter ...................................... 
  
 47 
  
 3.2.1 
  
 Principer och styrformer ................................................... 
  
 47 
  
 3.2.2 
  
 Regelstyrning .................................................................... 
  
 48 
  
 6  
 Innehåll 
  
 SOU 2000:57 
  
 3.2.3 
  
 Organisationsstyrning ....................................................... 
  
 49 
  
 3.2.4 
  
 Utnämningsmakten ........................................................... 
  
 49 
  
 3.2.5 
  
 Informell styrning ............................................................. 
  
 50 
  
 3.2.6 
  
 Finansiell styrning ............................................................ 
  
 50 
  
 3.2.7 
  
 Resultatstyrning ................................................................ 
  
 51 
  
 4 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer.......................................... 
  
 55 
  
 4.1 
  
 Folkhälsa och folkhälsoansvar.......................................... 
  
 55 
  
 4.2 
  
 Folkhälsoarbete................................................................. 
  
 56 
  
 4.3 
  
 Folkhälsoaktörer på regional och lokal nivå..................... 
  
 57 
  
 4.3.1 
  
 Kommuner och landsting.................................................. 
  
 57 
  
 4.3.2 
  
 Landstingsförbundet ......................................................... 
  
 60 
  
 4.3.3 
  
 Svenska Kommunförbundet.............................................. 
  
 61 
  
 4.3.4 
  
 Länsstyrelserna ................................................................. 
  
 63 
  
 4.4 
  
 Folkhälsoaktörer på nationell nivå.................................... 
  
 64 
  
 4.4.1 
  
 Alkoholinspektionen......................................................... 
  
 65 
  
 4.4.2 
  
 Barnombudsmannen ......................................................... 
  
 68 
  
 4.4.3 
  
 Läkemedelsverket ............................................................. 
  
 69 
  
 4.4.4 
  
 Ombudsmannen mot diskriminering på grund av 
  
 sexuell läggning ................................................................ 
  
 72 
  
 4.4.5 
  
 Smittskyddsinstitutet......................................................... 
  
 73 
  
 4.4.6 
  
 Socialstyrelsen .................................................................. 
  
 74 
  
 4.5 
  
 Organisationer med statligt stöd via Folkhälsoinstitutet .. 78 
  
 4.5.1 
  
 Organisationer med organisationsstöd.............................. 
  
 78 
  
 4.5.2 
  
 Centralförbundet för alkohol- och 
  
 narkotikaupplysning (CAN).............................................. 
  
 81 
  
 4.6 
  
 Forskning, statistik och utbildning 
  
 inom folkhälsoområdet ..................................................... 
  
 85 
  
 4.6.1 
  
 Finansiering av forskning ................................................. 
  
 85 
  
 4.6.2 
  
 Utförande av forskning ..................................................... 
  
 89 
  
 4.6.3 
  
 Statistik ............................................................................. 
  
 90 
  
 4.6.4 
  
 Utbildning ......................................................................... 
  
 92 
  
 4.7 
  
 Folkhälsa inom det internationella området ..................... 
  
 92 
  
 4.7.1 
  
 EU:s folkhälsoarbete......................................................... 
  
 93 
  
 4.7.2 
  
 WHO:s hälsostrategi ......................................................... 
  
 94 
  
 5 
  
 Folkhälsoinstitutet.......................................................................... 
  
 97 
  
 5.1 
  
 Kort historik...................................................................... 
  
 97 
  
 5.2 
  
 Ansvar, uppgifter och mål .............................................. 
  
 100 
  
 5.2.1 
  
 Förordning (1996:614) med instruktion 
  
 för Folkhälsoinstitutet ..................................................... 
  
 100 
  
 5.2.2 
  
 Regleringsbrev för åren  
 1992–2000 ............................... 
  
 101 
  
 SOU 2000:57 
  
 Innehåll  
 7 
  
 5.2.3 
  
 Uppdrag i regleringsbreven ............................................ 
  
 103 
  
 5.2.4 
  
 Särskilda regeringsbeslut ................................................ 
  
 106 
  
 5.2.5 
  
 Budgetpropositionen för år 2000 .................................... 
  
 107 
  
 5.3 
  
 Verksamhet, organisation och ekonomi.......................... 
  
 108 
  
 5.3.1 
  
 Inriktning och organisation............................................. 
  
 108 
  
 5.3.2 
  
 Personal........................................................................... 
  
 112 
  
 5.3.3 
  
 Ekonomi.......................................................................... 
  
 114 
  
 5.3.4 
  
 Nätverk och  
 samverkans-/samrådsgrupper..................... 
  
 129 
  
 5.3.5 
  
 Forskningsverksamhet .................................................... 
  
 131 
  
 5.3.6 
  
 Internationell verksamhet ............................................... 
  
 133 
  
 6 
  
 Överväganden och förslag........................................................... 
  
 135 
  
 6.1 
  
 Folkhälsoinstitutets roll och uppgifter ............................ 
  
 135 
  
 6.1.1 
  
 Folkhälsoinstitutets nya roll............................................ 
  
 135 
  
 6.1.2 
  
 Uppföljning och utvärdering av folkhälsomålen ............ 
  
 141 
  
 6.1.3 
  
 Kunskapsinsamling av metoder och strategier ............... 
  
 150 
  
 6.1.4 
  
 Övergripande tillsyn enligt lagsbestämmelser om 
  
 alkohol, narkotika och tobak........................................... 
  
 154 
  
 6.1.5 
  
 Samordning av statistik över alkohol, narkotika 
  
 och tobak......................................................................... 
  
 162 
  
 6.1.6 
  
 Särskilda regeringsuppdrag............................................. 
  
 165 
  
 6.1.7 
  
 Internationellt arbete ....................................................... 
  
 167 
  
 6.1.8 
  
 Kompetensbehov ............................................................ 
  
 168 
  
 6.2 
  
 Samverkan....................................................................... 
  
 169 
  
 6.2.1 
  
 Forskningssamverkan ..................................................... 
  
 170 
  
 6.2.2 
  
 Samverkan med den regionala och lokala nivån............. 
  
 173 
  
 6.2.3 
  
 Hiv/aids-arbete................................................................ 
  
 175 
  
 6.2.4 
  
 Samverkan mellan Folkhälsoinstitutet och CAN............ 
  
 177 
  
 6.2.5 
  
 Information och attitydpåverkan..................................... 
  
 180 
  
 6.2.6 
  
 Introduktion av Folkhälsoinstitutets nya uppgifter i 
  
 förhållande till de nya folkhälsomålen ........................... 
  
 183 
  
 6.3 
  
 Utformning av regeringens styrmedel ............................ 
  
 184 
  
 6.3.1 
  
 Utvärderingsgruppens iakttagelser ................................. 
  
 184 
  
 6.3.2 
  
 Instruktion....................................................................... 
  
 185 
  
 6.3.3 
  
 Regleringsbrev ................................................................ 
  
 193 
  
 6.3.4 
  
 Resultatdialog ................................................................. 
  
 201 
  
 6.4 
  
 Ekonomiska konsekvenser.............................................. 
  
 202 
  
 Referenser 
  
 .............................................................................................. 
  
 205 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv............................................................ 
  
 209 
  
 8  
 Innehåll 
  
 SOU 2000:57 
  
 Bilaga 2 
  
 Skrivelse om tjänsteexport.............................................. 
  
 217 
  
 Bilaga 3 
  
 Förslag till regleringsbrev............................................... 
  
 219 
  
 Bilaga 4 
  
 Extern utvärdering .......................................................... 
  
 225 
  
 Bilaga 5 
  
 Folkhälsoinstitutets program och enheter/funktioner ..... 
  
 309 
  
 Bilaga 6 
  
 Beskrivning av vissa övriga folkhälsoaktörer på 
  
 nationell nivå .................................................................. 
  
 327 
  
 SOU 2000:57 
  
 9 
  
 Sammanfattning 
 Organisationskommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet i fortsättningen skall ha två huvuduppgifter. Den första uppgiften är att ansvara för sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser på folk- hälsoområdet och lämna förslag till åtgärder. Den andra uppgiften är att vara ett nationellt kunskapscentrum för metoder och strategier inom folkhälsoområdet. Därtill föreslås att Folkhälsoinstitutet skall ansvara för övergripande tillsyn av lagbestämmelser som rör förebyggande in- satser när det gäller alkohol, tobak och narkotika. 
 Dessutom föreslås att Folkhälsoinstitutet på regeringens uppdrag skall kunna samordna nationella insatser på folkhälsområdet. Detta kan t.ex. gälla kampanjer och opinionsbildning inom folkhälsoområdet. 
 Uppföljning, utvärdering och förslag till åtgärder 
 Parallellt med Organisationskommitténs arbete har Nationella folk- hälsokommittén arbetat med att ta fram förslag till nationella folk- hälsomål. Ett slutligt förslag väntas i september 2000. Organisations- kommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet bör följa upp och utvärdera insatser på folkhälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folk- hälsomål som väntas bli resultatet av Nationella folkhälsokommitténs arbete. Därmed kan Folkhälsoinsitutet medverka till en positiv utveck- ling av folkhälsan. 
 Organisationskommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet skall ha i uppgift att: 
  
 – 
  
 samla myndigheter i deras arbete med de nationella målen, 
  
 – 
  
 analysera i vilken utsträckning målen uppfylls och då bl.a. använda målgruppsperspektiv, 
  
 – 
  
 identifiera brister samt ge åtgärdsförslag, 
  
 – 
  
 löpande pröva och vid behov föreslå prioriteringar mellan målen, 
  
 – 
  
 vid behov föreslå nya mål, omformulering av mål och avveckling av mål, 
  
 10  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2000:57 
  
 – 
  
 utveckla indikatorer och mätmetoder för uppföljning av målen, 
  
 – 
  
 aktivt medverka i och följa utvecklingen av folkhälsoområdet och forskningen inom området nationellt och internationellt. 
  
 Resultatet av Folkhälsoinstitutets uppföljning och utvärdering bör rap- porteras till regeringen samt till andra aktörer och intressenter på folk- hälsoområdet. Den folkhälsorapportering som Socialstyrelsen för när- varande är huvudansvarig för bör även i fortsättningen tas fram som ett gemensamt projekt mellan Socialstyrelsen och Folkhälsoinstitutet. Folkhälsoinstitutet bör dock enligt kommitténs förslag ha huvudansva- ret för att till regeringen parallellt med Folkhälsorapporten presentera en Folkhälsopolitisk rapport med förslag till åtgärder för att förbättra folkhälsan. 
 Nationellt kunskapscentrum 
 Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén ha i uppgift att samla erfarenheter och initiera forskning om metoder och strategier som är viktiga i folkhälsoarbetet. Dessutom bör institutet sprida kun- skap och erfarenheter till aktörerna inom folkhälsoområdet. 
 Organisationskommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet skall ha i uppgift att 
  
 – 
  
 vara en resurs för kommuner och landsting som nationellt kunskaps- centrum för metod- och strategifrågor inom folkhälsoområdet. 
  
 – 
  
 följa upp, utvärdera och initiera utvärdering av metoder och strate- gier för folkhälsoarbete, 
  
 – 
  
 utveckla och följa upp metoder för hälsokonsekvensbeskrivningar, 
  
 – 
  
 följa internationella erfarenheter av bl.a. metoder och strategier för folkhälsoarbete, 
  
 – 
  
 följa och värdera forskning och utveckling inom metodområdet na- tionellt och internationellt. 
  
 Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén ha möjlighet att ge stöd till sådana utvecklingsprojekt som ökar kunskapen om metoder och strategier i folkhälsoarbetet. En förutsättning bör vara att den som är ansvarig för projektet också bidrar till finansieringen samt att projek- ten blir föremål för vetenskaplig prövning och utvärdering. 
 Socialstyrelsen, som redan i dag ansvarar för att administrera och betala ut organisationsstöd till flera organisationer inom folkhälso- området, bör överta administration och utbetalning även av övrigt orga- nisationsstöd inom området. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Sammanfattning  
 11 
  
 Övergripande tillsyn av lagbestämmelser om alkohol, tobak och narkotika 
 Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén överta uppgifter som rör tillsyn av alkohollagen och lagen om försäljning av teknisk sprit m.m. från Alkoholinspektionen respektive Läkemedelsverket. Mot bakgrund av att alkoholutredningen väntas föreslå förändringar i dessa lagar väntas dock vissa av de nuvarande tillsynsuppgifterna falla bort och en del andra tillsynsuppgifter i fortsättningen handhas av Riks- skatteverket. 
 Folkhälsoinstitutet bör även ha ansvar för de tillsynsuppgifter enligt tobakslagen som för närvarande ligger på Socialstyrelsen. Den över- gripande tillsyn Folkhälsoinstitutet i dag har enligt lagen om hälsofar- liga varor bör ligga kvar på institutet. Genom att samordna dessa till- synsuppgifter uppnås enligt Organisationskommittén bl.a. effektivitets- vinster och förenklingar för kommunerna. 
 Organisationskommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet i arbetet med tillsynsuppgifterna skall ha i uppgift att: 
  
 – 
  
 ge ut föreskrifter och allmänna råd, 
  
 – 
  
 följa rättstillämpningen, 
  
 – 
  
 följa upp/utvärdera utvecklingen inom området, 
  
 – 
  
 ansvara för rådgivning och information. 
  
 Folkhälsoinstitutet bör även ansvara för statistiksamordning inom alko- hol- narkotika- och tobaksområdet. Institutet bör ansvara för en samlad nationell analys av utvecklingen inom alkohol- narkotika- och tobaks- området. Institutet bör även främja tillgången på statistik av god kvali- tet genom att initiera metodutveckling och utveckling av standards i samarbete med användare och producenter samt publicera statistik. Kommittén menar att Folkhälsoinstitutet inte skall ta över databaser från övriga statistikproducenter eller själv bygga upp nya databaser. 
 Internationellt arbete 
 Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén i ännu högre grad än hittills följa den internationella utvecklingen inom folkhälso- området. Institutets arbete med att följa och aktivt medverka i den internationella utvecklingen och att representera Sverige i bl.a. EU och  
 WHO-sammanhang 
  bör öka. 
  
 12  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2000:57 
  
 Organisationskommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet bör: 
  
 – 
  
 följa och aktivt medverka i den internationella utvecklingen inom folkhälsoområdet, 
  
 – 
  
 på regeringens uppdrag representera Sverige i internationella sam- manhang, 
  
 – 
  
 ge regeringen underlag för internationellt samarbete, 
  
 – 
  
 exportera tjänster inom folkhälsoområdet. 
  
 Kompetensbehov och forskningssamverkan 
 I samband med Folkhälsoinstitutets nya roll kommer det enligt Organi- sationskommittén att behöva ske en omställning och tyngdpunktsför- skjutning av institutets kompetens. Institutet kommer att behöva mer  
 analys-, 
  metod- och utvärderingskompetens. 
 Organisationskommittén bedömer att Folkhälsoinstitutet kan få till- gång till denna kompetens genom egen personal eller genom samver- kan med andra. Kommittén bedömer att forskningssamverkan kommer att bli viktig för att tillföra institutet kompetens och för att institutet skall kunna genomföra sina uppgifter. Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén finansiera viss uppdragsforskning samt utveckla sina hittillsvarande samverkansavtal med forskningsinstitu- tioner. 
 Organisationskommittén föreslår att Folkhälsoinstitutet bör utveckla samverkan med forskare genom bl.a. långsiktiga samverkansavtal med forskningsinstitutioner som har 
  
 – 
  
 tillgång till kvalificerad, praktisk interventionsforskning inom folk- hälsoområdet, 
  
 – 
  
 nära samarbete med berörda kommuner och landsting, 
  
 – 
  
 kompetens och erfarenhet av sektorsövergripande hälsopolitisk ana- lysverksamhet så att de kan stödja metodutveckling inom området, 
  
 – 
  
 kapacitet och bredd för att kunna bidra till kompetensutveckling och forskarutbildning av Folkhälsoinstitutets medarbetare. 
  
 Kommittén föreslår även att det i samverkansavtalen mellan Folkhälso- institutet och forskningsinstitutioner avtalas om tjänstekonstruktioner som möjliggör rotation mellan forskningsinstitutioner och Folkhälso- institutet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Sammanfattning  
 13 
  
 Samverkan med kommuner och landsting m.fl. 
 Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén i samarbete med företrädare för kommuner, landsting och länsstyrelser upprätta en för myndigheten gemensam policy och strategi för hur samverkan skall ske. Kommittén ser behov av att Folkhälsoinstitutet i samarbete med kommuner, landsting och länsstyrelser utvecklar strategiska samver- kansformer med regionala och lokala representanter. 
 Samverkan med CAN 
 Organisationskommittén har haft i uppdrag att utvärdera samarbetet med Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN). Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén även hädanefter samverka med CAN. Exempelvis bör CAN även fortsättningsvis ansva- ra för att producera den årliga alkohol- och drogvanestatistiken. 
 Finansieringen av CAN bör dock ses över enligt Organisationskom- mittén. Den nuvarande splittringen på flera bidragsgivare gör det svårt för Folkhälsoinstitutet att sluta avtal med CAN och det är svårt att följa upp kostnaderna för olika prestationer. Organisationskommittén före- slår att de statliga bidragen till CAN bör sammanföras och utbetalas via en myndighet. Det bör också preciseras vad de statliga bidragen skall finansiera. 
 Information och attitydpåverkan 
 Folkhälsoinstitutet bör enligt Organisationskommittén i första hand för- medla fakta och beslutsunderlag. Informationsbehovet från institutets huvudsakliga avnämare – regeringen, landsting och kommuner samt sektorsmyndigheter – bör vara vägledande när institutet utformar sin informationsstrategi. 
 Organisationskommittén konstaterar vidare att regeringen kan be- döma att det finns behov av nationellt samordnade informations- och attitydpåverkande insatser riktade mot allmänheten eller direkt opini- onsbildning på nationell nivå. Viktiga samarbetspartners är då kommu- ner och landsting enligt kommitténs bedömning. Regeringen kan ge särskilda uppdrag till Folkhälsoinstitutet att samordna och genomföra sådana insatser. Regeringen kan också överenskomma med t.ex. kom- muner och landsting eller organisationer om hur genomförandet bör ske. 
  
 14  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2000:57 
  
 Övrigt 
 Folkhälsoinstitutets nya roll bör introduceras i samband med att de nationella folkhälsomålen introduceras och implementeras. Därmed underlättas institutets uppgift att samla berörda myndigheter i arbetet med att följa upp och utvärdera insatserna för att uppfylla folkhälso- målen. 
 Kommittén föreslår att institutets namn ändras till Statens folkhälso- institut. Det finns anledning att poängtera att Folkhälsoinstitutet är en statlig myndighet mot bakgrund av att institutets stabsuppgifter utökas och att institutet också tillförs tillsynsuppgifter. Samtidigt är det enligt Organisationskommittén lämpligt att behålla begreppet institut för att markera myndighetens anknytning till forskningen. Det föreslagna namnet är också en direkt översättning av Folkhälsoinstitutets nuva- rande engelska namn – National Institute of Public Health. 
  
 SOU 2000:57 
  
 15 
  
 Författningsförslag 
 Förslag till ändring i förordning (1996:614) med instruktion för Folkhälsoinstitutet 
 Syfte och huvuduppgifter 
 1 § Statens folkhälsoinstituts verksamhet syftar till att främja hälsa och förebygga sjukdomar och skador. Särskild vikt skall fästas vid insatser för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. 
 Statens folkhälsoinstitut skall ansvara för sektorsövergripande upp- följning och utvärdering av insatser på folkhälsoområdet med utgångs- punkt i de nationella folkhälsomålen samt vara ett nationellt kunskaps- centrum för metoder och strategier inom folkhälsoområdet. Verksam- heten skall stå på vetenskaplig grund. 
 Stabsuppgifter 
 2 § Statens folkhälsoinstitut skall i samråd med berörda myndigheter bistå regeringen med en samlad uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen. I detta ansvar ingår framför allt att 
  
 – 
  
 analysera folkhälsoutvecklingen och insatserna på folkhälsoområdet nationellt och internationellt 
  
 – 
  
 mot bakgrund av analyserna ge förslag till åtgärder 
  
 – 
  
 utarbeta och vidareutveckla indikatorer och mätmetoder för upp- följning och utvärdering av folkhälsomålen 
  
 – 
  
 vid behov lämna förslag till prioriteringar och förändringar av de nationella folkhälsomålen 
  
 – 
  
 redovisa analyser, slutsatser och förslag i rapporter till regeringen. 
  
 3 § Statens folkhälsoinstitut skall vara regeringens expertmyndighet inom folkhälsoområdet, både internationellt och nationellt, vilket fram- för allt innebär att 
 – samla kunskap om strategier och metoder som rör folkhälsofrågor 
  
 16  
 Förslag till förordning med instruktion för Statens Folkhälsoinstitut 
  
 SOU 2000:57 
  
 – 
  
 medverka med expertkunskaper 
  
 – 
  
 bidra med underlag för svenska ställningstaganden i internationella sammanhang. 
  
 4 § Statens folkhälsoinstitut skall på regeringens begäran genomföra hälsokonsekvensbedömningar och utarbeta förslag till handlingsplaner. 
 5 § Statens folkhälsoinstitut skall på regeringens begäran samordna nationella insatser. 
 Nationellt kunskapscentrum 
 6 § Statens folkhälsoinstitut skall vara ett nationellt kunskapscentrum inom folkhälsoområdet. I uppgiften ingår att bistå kommuner och landsting med nationell och internationell kunskap om framför allt 
  
 – 
  
 insatserna på folkhälsoområdet i förhållande till de nationella folk- hälsomålen 
  
 – 
  
 forskning och utveckling 
  
 – 
  
 strategier och metoder 
  
 – 
  
 vidareutveckling av metoder för hälsokonsekvensbeskrivningar av politiska beslut. 
  
 7 § Statens folkhälsoinstitut skall samverka med forskningen inom folkhälsoområdet, bl.a. genom att upprätta samarbetsavtal. 
 8 § Statens folkhälsoinstitut skall initiera forskning om metoder och utvärdering av metoder inom folkhälsoområdet. 
 Tillsyn och statistiksamordning 
 9 § Statens folkhälsoinstitut skall inom alkoholområdet 
  
 – 
  
 ansvara för statistiksamordning samt utforma och insamla den sta- tistik som behövs för att kontrollera och följa upp alkoholhante- ringen 
  
 – 
  
 ansvara för tillsyn enligt alkohollagen (1994:1738) och lagen (1961:181) om teknisk sprit genom att ge ut föreskrifter och all- männa råd, följa rättstillämpningen och utvecklingen inom alko- holområdet 
  
 – 
  
 verka för en enhetlig tillämpning av alkohollagstiftningen genom rådgivning och information. 
  
 SOU 2000:57  
 Förslag till förordning med instruktion för Statens Folkhälsoinstitut  
 17 
  
 10 § Statens folkhälsoinstitut skall inom narkotikaområdet 
  
 – 
  
 ansvara för statistiksamordning 
  
 – 
  
 bevaka och utreda behovet av narkotikaklassificering enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor av sådana varor som inte utgör läkemedel samt behovet av kontroll av varor enligt denna lag 
  
 – 
  
 vara nationell enhet för det europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk. 
  
 11 § Statens folkhälsoinstitut skall inom tobaksområdet 
  
 – 
  
 ansvara för statistiksamordning 
  
 – 
  
 ansvara för tillsyn enligt 2 § och 4 § tobakslagen (1993:581) såvitt avser rökfria miljöer och lokaler samt enligt 12 § om åldersgränser genom att ge ut föreskrifter och allmänna råd, följa rättstillämp- ningen och utvecklingen inom tobaksområdet samt ansvara för rådgivning och information 
  
 – 
  
 ansvara för tillsyn enligt  
  
 9–11 
  §§ tobakslagen (1993:581) såvitt avser varningstexter m.m. samt enligt  
 16–18 
  §§ om produktkontroll m.m. genom att bl.a. se till att det finns varningstexter och inne- hållsdeklarationer som stämmer överens med myndighetens före- skrifter och med innehållet. 
 Annat 
 12 § Myndigheten har befogenhet att bedriva tjänsteexport. 
 Verksförordningens tillämpning 
 13 § Verksförordningen (1995:1322) skall tillämpas på myndigheten med undantag av 35 § såvitt avser beslut i ärenden om ekonomiskt stöd. 
 Myndighetens ledning 
 14 § Generaldirektören är chef för myndigheten. 
 Styrelse 
 15 § 
  
 18  
 Förslag till förordning med instruktion för Statens Folkhälsoinstitut 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrelsens ansvar och uppgifter 
 16 § 
 Personalföreträdare 
 17 § Personalföreträdarförordningen (1987:1101) skall tillämpas på myndigheten. 
 Överklagande 
 18 § Myndighetens beslut i ärenden om ekonomiskt stöd får inte överklagas. I övrigt gäller om överklagande 35 § verksförordningen (1995:1322). 
  
 SOU 2000:57 
  
 19 
  
 1 Utredningens arbete 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Av direktiven till Organisationskommittén med uppgift att ombilda Folkhälsoinstitutet till en myndighet med tydligare uppgifter av stabs- karaktär på folkhälsoområdet (dir. 1999:56) framgår att utredningsupp- draget skall resultera i ett förslag till hur Folkhälsoinstitutet kan om- bildas till en ny folkhälsomyndighet med tydligare myndighetsuppgif- ter och klara avgränsningar mot andra myndigheter med folkhälsoupp- gifter. 
 Organisationskommittén skall bl.a. låta göra en övergripande utvär- dering av Folkhälsoinstitutets nuvarande verksamhet, lämna förslag till instruktion för den nya myndigheten och även i övrigt utarbeta förslag till de författningsändringar som föranleds av uppdraget, mer i detalj beskriva mål och uppgifter samt lämna förslag till organisation av den nya myndighetens verksamhet. 
 Kommittén skall även lämna förslag till den nya folkhälsomyndig- hetens avgränsningar mot andra myndigheter med folkhälsouppgifter samt ge förslag till hur den nya myndigheten skall vidareutveckla arbe- tet för att nå den regionala och lokala nivån när det gäller folkhälso- arbete i landsting och kommuner. Detta innebär bl.a. att beskriva Folk- hälsoinstitutets nuvarande ansvarsområden och vilka eventuella andra myndigheter och organisationer som har angränsande uppgifter inom dessa områden samt föreslå förändringar i uppgifts- och ansvarsfördel- ningen där det finns gränsdragningsproblem. Dessutom skall Organisa- tionskommittén i övrigt lämna de förslag som kommittén finner moti- verade. 
 I det följande redovisas direktivens olika deluppdrag och i vilka avsnitt i betänkandet de behandlas. 
  
 20  
 Utredningens arbete 
  
 SOU 2000:57 
  
 Utredningen skall 
 låta göra en övergripande utvärdering av FHI:s nuvarande verksamhet (bilaga 4) 
 lämna förslag till instruktion för den nya myndigheten och även i övrigt utarbeta förslag till de författningsändringar som föranleds av uppdraget (Författningsförslag) 
 mer i detalj beskriva mål och uppgifter samt lämna förslag till organisation av den nya myndighetens verksamhet (6.1, 6.3.2, 6.3.3) 
 utarbeta en informationsstrategi för hur den nya myndighetens verksamhet bör presenteras (6.2.5, 6.2.6,) 
 utveckla ett för myndigheten anpassat verksamhets- och ekonomistyrningssystem som möjliggör uppföljning och utvärdering av myndighetens arbete (6.3.3) 
 lämna förslag till den nya myndighetens statistiksamordning på alkohol- och narkotikaområdet, funktionen som internationell länk på folkhälsoområdet och funktionen att ta fram metoder för och praktiskt pröva hälsokonsekvensbeskrivningar på olika folkhälsoområden (6.1.5, 6.1.7, 6.1.3) 
 lämna förslag till hur de nya uppgifterna på alkoholområdet lämpligast kan integreras med det övriga folkhälsoarbetet och organiseras hos den nya myndigheten (6.1.4) 
 lämna förslag till vilken statistik som kommer att behövas i framtiden för myndighetens tillsyn, kontroll och uppföljning på alkoholområdet (6.1.4) 
 överväga om det behövs instruktionsförändringar i samband med den nya myndighetens tjänsteexport (tilläggsuppdrag) (6.3.2) 
 beskriva FHI:s nuvarande ansvarsområden och vilka ev. andra myndigheter och organisationer som har angränsande uppgifter inom dessa områden (kapitel 4 och 5, bilaga 5, bilaga 6) 
 föreslå förändringar i uppgifts- och ansvarsfördelningen där det finns gränsdragningsproblem  
 (6.1.2–6.1.5, 
 6.2.1–6.2.5,) 
  
 belysa och tydliggöra uppgifts- och ansvarsfördelningen mellan Socialstyrelsen och den nya folkhälsomyndigheten och lämna förslag till de förändringar som kommittén finner motiverade (4.4.6, 6.1.2, 6.1.3, , 6.2.3) 
 belysa och tydliggöra uppgifts- och ansvarsfördelningen mellan CAN och den nya folkhälsomyndigheten och lämna förslag till de förändringar som kommittén finner motiverade, utvärdera hur samarbetet mellan CAN och FHI har fungerat samt lämna förslag till hur samarbetet bör formaliseras och hur eventuella samarbetsavtal bör utformas (4.5.2, 6.2.4) 
  
 SOU 2000:57 
  
 Utredningens arbete  
 21 
  
 ge förslag till hur den nya myndigheten skall vidareutveckla arbetet för att nå den regionala och lokala nivån när det gäller folkhälsoarbete i landsting och kommuner (6.2.2) 
 i övrigt lämna de förslag som kommittén finner motiverade (6.1, 6.2, 6.3). 
  
 1.2 
  
 Begreppet stabsuppgifter 
  
 I kommittédirektiven (dir. 1999:56) omnämns att Organisationskom- mittén skall föreslå en ombildning av Folkhälsoinstitutet till en ny myndighet med tydligare uppgifter av stabskaraktär på folkhälsoom- rådet. 
 Flera utredningar fr.o.m. mitten av  
 1980-talet 
  och fram t.o.m. år 1997 har på olika sätt berört begreppet stabsmyndighet utan att någon närmare definition eller förklaring har gjorts av termens innebörd. Inte heller har det i någon utredning framgått exakt vilka områden som bör betraktas som stabsfunktioner, vilka uppgifter som bör ingå i stabs- uppgifter eller exakt vilka myndigheter som skall räknas som stabsmyndigheter. Begreppet stabsmyndighet står inte definierat i någon lag- eller förordningstext. 
 Sammantaget har i utredningar, propositioner m.m. omnämnts föl- jande områden som skulle kunna uppfattas som någon form av stabs- funktion: redovisning, revision, rationaliseringsverksamhet,  
 ADB-frå- 
  gor,  
 IT-frågor, 
  löne- och personalfrågor, arbetsgivarfrågor, styr- och ledningsfrågor, kvalificerat analys- och prognosarbete, utrednings- och utvärderingsstöd, organisations- och metodutveckling m.m. 
 Den senaste utredning som belyst begreppet stabsmyndighet är del- betänkandet av Stabsmyndighetsöversynen  
 Reformerad stabs- organisation  
 (SOU 1997:80). Där görs följande definitioner av stabs- myndighet: 
 – – – de myndigheter som har till huvudsaklig uppgift att förse regeringen med underlag vid ledningen av statsförvaltningen i dess helhet eller att på regeringens uppdrag erbjuda den övriga myndighetsorganisationen sådan service som regeringen bedömer finnas tillgänglig 
 Eller: 
 – – – för att beteckna ett antal myndigheter som anses ha en särskilt nära relation till regeringen och som på olika sätt tillhandahåller underlag som regeringen eller regeringskansliet behöver i sitt beslutsfattande eller bered- ningsarbete. 
  
 22  
 Utredningens arbete 
  
 SOU 2000:57 
  
 Ett annat kännetecken menar utredaren vara att stabsmyndigheternas verksamhet – – – inte alls eller endast obetydligt riktar sig till allmän- heten, kommunerna eller företagen. 
 Regeringskansliet har alltid haft behov av olika sorters stöd i sitt arbete, t.ex. vad gäller kvalificerade utredningar och olika former av beslutsunderlag inom olika politikområden. Dessa behov blir ännu mer påtagliga när man även beaktar att Sverige, internationellt sett, har ett relativt litet regeringskansli, och därmed blir än mer beroende av att sö- ka stöd utanför det egna kansliet. Det blir då naturligt att flera av de självständiga myndigheterna fyller sådana behov hos regeringen. 
 Även mot bakgrund av att statsmakterna har valt att tillämpa resul- tatstyrning, som en bland flera andra styrmetoder, krävs att regeringen mer än förut kontinuerligt följer upp och utvärderar sina respektive poli- tikområden. För att kunna göra detta på ett kompetent sätt krävs olika sorters underlag framför allt från myndigheter med sektors- och/eller sektorsövergripande ansvar. 
 En stabsmyndighet skall, i likhet med en stödmyndighet, även kunna leverera stöd och service till övriga myndigheter inom statsförvalt- ningen, liksom en stabsfunktion i ett företag har till uppgift att serva och ge stöd till andra avdelningar eller bolag inom den egna koncernen. Dock är det i detta sammanhang viktigt att påpeka att, när det gäller stöd och service till övriga statsförvaltningen, det alltid bör vara rege- ringen som är uppdragsgivaren eller beställaren. 
 Nästan alla statliga myndigheter har olika uppdrag av regeringen, t.ex. i instruktion, regleringsbrev och regeringsbeslut, att för regering- ens räkning utföra utvärderingar, uppföljningar etc. inom sina respekti- ve områden, utan att för den skull kallas för stabsmyndigheter och utan att uppgifterna betecknas som stabsuppgifter. Vissa myndigheter kan dock ha stabsuppgifter införlivade i sin övriga verksamhet. 
 Mot bakgrund av vad som angetts ovan tolkas termen stabsmyndig- het i detta betänkande som – en myndighet som agerar på  
 direkt  
 upp- drag av regeringen, och som har till  
 huvudsaklig  
 uppgift att förse rege- ringen med beslutsunderlag för sina respektive politikområden. Därutö- ver skall en stabsmyndighet på regeringens uppdrag även kunna tillhan- dahålla stöd och service till övriga statsförvaltningen. 
 I direktiven framgår dock, och som omnämnts ovan, att en ombild- ning skall ske av Folkhälsoinstitutet till en ny myndighet med tydli- gare uppgifter av stabskaraktär. En annan formulering som används i direktiven är att den nya myndigheten skall fungera mer som central stabsmyndighet på hela folkhälsoområdet än som egen opinionsbild- ningsmyndighet gentemot allmänheten. Således handlar det inte om, enligt direktiven, att den nya myndigheten är tänkt att bli en renodlad stabsmyndighet, utan i stället att vissa huvudsakliga stabsfunktioner/ 
  
 SOU 2000:57 
  
 Utredningens arbete  
 23 
  
 stabsuppgifter kommer att utgöra delar av den nya myndighetens verk- samhets- och ansvarsområden. Med uppgifter av stabskaraktär menas i direktiven följande: 
 följa och analysera utvecklingen på området både nationellt och internationellt, 
 ta fram fakta, 
 utarbeta nationella handlingsplaner, 
 stå för kunskapsförsörjning och utveckling av metoder för det hälso- främjande och förebyggande arbetet, 
 arbeta med underlag och utredningsuppdrag som hör samman med regeringens ledning, styrning och utvärdering av folkhälsoområdet, såvitt uppgiften inte faller inom någon annan myndighets ansvars- område. 
  
 1.3 
  
 Metoder för utredningsarbetet 
  
 Kommittén har övergripande kartlagt och analyserat dagens ansvars- och uppgiftsfördelning såväl inom Folkhälsoinstitutet som inom hela folkhälsoområdet för att komma fram till vilka styrkor samt svagheter i form av t.ex. gränsdragningsproblem och oklarheter som finns. Fakta- insamlingen bygger dels på intervjuer och diskussioner med verksam- ma inom folkhälsoområdet, dels på omfattande studier av skriftligt ma- terial. Cirka 30 intervjuer har genomförts med företrädare för myndig- heter inklusive landsting och kommuner samt organisationer. Dessutom har ett flertal diskussioner förts med representanter för olika folhälso- aktörer. Det skriftliga materialet består av instruktioner, årsredovis- ningar och annat material från framför allt Folkhälsoinstitutet, men även från andra aktörer inom folkhälsoområdet samt annan litteratur (se referenser). 
 En extern utvärderingsgrupp har på uppdrag av kommittén gjort en utvärdering av Folkhälsoinstitutet. Under ledning av Direktör Abbott Garrett har experter från fyra nordiska länder arbetat (bilaga 4). 
 Folkhälsoinstitutets olika program har gjort beskrivningar av sin verksamhet till kommittén. Dessutom har vi fortlöpande fått promemo- rior och annat underlag från institutet. 
 Samtliga sakkunniga och experten i utredningen har intervjuats en- skilt. Flera av de sakkunniga har lämnat uppgifter och promemorior under arbetets gång. Från experten i utredningen, professor House 
  
 24  
 Utredningens arbete 
  
 SOU 2000:57 
  
 Diderichsen, har kommittén fått en idépromemoria om forsknings- frågor. 
 Intervjuer och diskussioner har genomförts med Folkhälsoinstitutets generaldirektör, övriga chefer samt flertalet medarbetare. De lokala och centrala arbetstagarorganisationerna har fortlöpande informerats och beretts tillfälle att framföra synpunkter. 
 Regeringen har överlämnat ett ärende angående tjänsteexport till kommittén (bilaga 2). 
 Organisationskommittén har under arbetets gång samrått med Nationella folkhälsokommittén (dir. 1995:158), Narkotikakommissio- nen (dir. 1998:18) och Alkoholutredningen (dir. 1998:19 och 1998:52). 
  
 SOU 2000:57 
  
 25 
  
 2 
  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 De utredningar och propositioner (finns framför allt under respektive utredning) som tas upp i detta kapitel utgör ett urval som har relevans för Organisationskommitténs överväganden och förslag i kapitel 6. 
  
 2.1 
  
 HSU 2000 
  
 Genom regeringsbeslut den 12 mars 1992 tillkallades en parlamentarisk kommitté med uppdraget att analysera och bedöma hälso- och sjukvår- dens resursbehov fram till år 2000 samt att överväga hur hälso- och sjukvården borde finansieras och organiseras på den övergripande sam- hällsnivån. I regeringsbeslut av den 22 december 1994 bestämdes att kommitténs arbete skulle slutföras med ändrade direktiv (tilläggsdir. 1994:152). Kommittén antog namnet HSU 2000 och har avlämnat ett flertal expertrapporter, delbetänkanden samt slutbetänkandet  
 God vård på lika villkor? – om statens styrning av hälso- och sjukvården  
 (SOU 1999:66). 
 I tilläggsdirektiven angavs att kommittén skulle överväga hur hälso- och sjukvårdens folkhälsoarbete skall definieras och därav följande an- svars- och uppgiftsfördelning mellan stat, landsting och kommuner. Bakgrunden till denna del av uppdraget var att Socialstyrelsen i en rap- port (1994:6) om landstingens folkhälsoansvar uppmärksammat ett an- tal brister inom folkhälsoområdet. Det konstaterades bl.a. att landsting- en på flera håll saknar fastlagda mål, övergripande strategier och kon- kreta handlingsprogram för den samhällsmedicinska verksamheten och folkhälsoarbetet. Dessutom påtalades i rapporten behovet av att tydli- gare fastslå de olika samhällssektorernas och aktörernas ansvar. Detta eftersom man noterat att det fanns oklarheter i vad som skulle betraktas vara landstingets, kommunernas respektive forskningens ansvar inom folkhälsoområdet. 
 Därav blev kommitténs uppgift att, utifrån denna problembild, analysera uppgifts- och ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och 
  
 26  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 landsting vad gällde folkhälsoarbetet i landet, samt undersöka hur sam- verkan mellan de olika aktörerna kunde förbättras. Kommittén skulle dessutom belysa hur de olika organisations- och styrsystemen som sjukvårdshuvudmännen utvecklar, påverkar förutsättningarna för att be- driva folkhälsoarbete. Slutligen skulle kommittén överväga om det fanns behov av att precisera kommunernas och landstingens folkhälso- ansvar i hälso- och sjukvårdslagen. 
 Resultatet av uppdraget har redovisats i delbetänkandet  
 En tydligare roll för hälso- och sjukvården i folkhälsoarbetet  
 (SOU 1997:119). I betänkandet har HSU 2000 gjort en analys av hälso- och sjukvårds- sektorns roll i folkhälsoarbetet. Därefter har kommittén valt att inom denna ram inrikta arbetet på några centrala frågeställningar, nämligen kunskapsproduktion och kunskapsförmedling, primärvårdens roll i folkhälsoarbetet samt hälso- och sjukvårdens roll som samverkans- partner. 
 Kommittén ansåg att hälso- och sjukvården har en funktion i folk- hälsoarbetet som inte kan ersättas av andra aktörer, vilket framför allt handlar om dess centrala roll när det gäller kunskapsgenerering och kunskapsförmedling. Hälso- och sjukvården har även en skyldighet och möjlighet att arbeta förebyggande i kontakterna mellan sjukvårdsper- sonalen och patienterna, där det finns en stor och delvis outnyttjad po- tential, ansåg kommittén. 
 Hälso- och sjukvårdens roll i samverkan med bl.a. kommuner och landsting ansåg kommittén bör innehålla ett deltagande i de s.k. lokala hälsoråden. Här kan hälso- och sjukvården, inte minst via de samhälls- medicinska funktionerna, bidra med kunskap om hälsoläget i området, fungera som talesman för det förebyggande arbetet samt i förekom- mande fall fungera som arena för de lokala hälsoplanerare som har sin bas i kommunerna. Dessutom bör hälso- och sjukvården uppmärksam- ma problem och fungera som larmklocka, i likhet med andra sektorer. 
 När det gäller Folkhälsoinstitutet ansåg kommittén att deras an- strängningar bör intensifieras i fråga om att sprida den existerande kun- skapen om effektiva metoder inom folkhälsoområdet. Detta eftersom många verksamma inom vården efterlyser denna typ av stöd i sitt arbete. 
 HSU 2000 delbetänkande om Wilson blev kritiserat både i den debatt som följde och i flera remissvar. Kritiken gällde främst att hälso- och sjukvårdens insatser skulle begränsas till individinriktat förebyg- gande arbete och en alltför snäv roll i folkhälsoarbetet överhuvudtaget. Delbetänkandet och remissvaren har överlämnats till Nationella folk- hälsokommittén för vidare beredning. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 27 
  
 2.2 
  
 Nationella folkhälsokommittén 
  
 Nationella folkhälsokommittén inrättades under våren 1997 och arbetet beräknas vara slutfört under hösten 2000. Kommittén är parlamenta- riskt sammansatt med ledamöter från samtliga riksdagspartier. Utöver ledamöterna medverkar även sakkunniga och experter från olika organ och sektorer i samhället. I direktiven (dir. 1995:158) framgår att kom- mitténs främsta uppgift är att utarbeta förslag till nationella mål för hälsoutvecklingen. Dessa mål skall vara vägledande för samhällets in- satser för att främja folkhälsan, förebygga ohälsa, minska hälsorisker samt förhindra förtida och undvikbar funktionsnedsättning, sjuklighet och död. Med utgångspunkt i det övergripande målet om en god hälsa för alla, med särskild betoning på att minska skillnader i hälsa mellan olika grupper i befolkningen och med hjälp av vetenskapligt baserad kunskap om folkhälsoproblem och hälsoutveckling, skall kommittén 
 redovisa och analysera erfarenheter som finns vad gäller mål för hälsoutvecklingen internationellt och på nationell, regional och lokal nivå, 
 analysera och värdera de hälsoproblem som för närvarande finns och som väntas få stor betydelse för hälsoutvecklingen framöver 
 bedöma möjligheterna att med olika insatser minska dessa hälso- problem, 
 väga kostnaden mot nyttan av att genomföra målen, 
 analysera eventuella målkonflikter, 
 med utgångspunkt i dessa analyser lämna förslag till framåtsyftande mål för hälsoutvecklingen samt föreslå vilka av dessa som skall prioriteras, 
 lämna förslag till strategier för att nå målen, 
 särskilt beakta hur målen kan förankras i olika beslutsprocesser och hur en utvecklingsprocess kan stimuleras bland medborgarna och inom berörda samhällssektorer, 
 lämna förslag till hur målen kan följas upp och utvärderas. 
 Kommittén utkom under våren 1998 med ett delbetänkande  
 Hur skall Sverige må bättre? – första steget mot nationella folkhälsomål  
 (SOU 1998:43) 
 .  
 Dessutom har även ett antal underlagsrapporter (nr  
 1–14) 
  publicerats, som ett resultat av ett stort antal arbetsgrupper med exper- ter som engagerats för att biträda kommittén under arbetets gång. Där- utöver har även ett antal debattskrifter fortlöpande publicerats samt ett antal seminarier och konferenser anordnats. 
 Nationella folkhälsokommittén arbetar utåtriktat och processinriktat vilket innebär att många olika berörda organ, som verkar inom folk- 
  
 28  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 hälsoområdet och forskningen, involveras och engageras, bl.a. statliga myndigheter, kommuner, landsting och organisationer. Tanken har va- rit att kommittén skall lägga ned stor kraft på att försöka åstadkomma en så stark förankring som möjligt av det som så småningom kommer ett utgöra ett samlat nationellt mål- och strategidokument för folkhälso- politiken. 
 I december 1999 utkom kommittén med ytterligare ett delbetänk- ande  
 Hälsa på lika villkor – andra steget mot nationella folkhälsomål 
  
 (SOU 1999:137), där förslag till preliminära mål och strategier lades fram. I betänkandet redovisas förslag till en nationell strategi för folk- hälsan med bas i etiska ställningstaganden och med fokus på en vision för ett hälsovänligt samhälle. Dessutom presenteras övergripande stra- tegier och hälsopolitiska mål för en bättre och jämlik hälsa. Till målen är kopplat indikatorer och mått med inriktningen att målen skall uppnås till år 2010. Utöver den nationella strategin ingår även i betänkandet ett stort antal sakkapitel där mål, delmål och strategier inom för hälsan viktiga områden redovisas. Dessa sakkapitel har vidare utgjort ett vä- sentligt underlag till den nationella strategin. 
 Syftet med betänkandet är att få till stånd en bred dialog med berör- da instanser om de preliminära mål och strategier som redovisas i be- tänkandet. De synpunkter som under denna dialog kommer fram utgör ett viktigt inslag i den fortsatta arbetsprocessen med att formulera mål och strategier. De slutliga förslagen till nationella mål och strategier skall lämnas i samband med kommitténs slutbetänkande hösten 2000. Under utredningens gång har samråd skett med Nationella folk- hälsokommittén. 
  
 2.3 
  
 Smittskyddskommittén 
  
 I september 1996 tillkallades en parlamentarisk kommitté för att utvär- dera det svenska smittskyddet med tonvikt på smittskyddslagen (1988:1472) och övriga författningar som hör till smittskyddet. I upp- draget har ingått att kartlägga och utvärdera olika åtgärder för att för- hindra spridning av smittsamma sjukdomar. Enligt direktiven skulle kommittén fästa särskild vikt vid bestämmelser om tvångsåtgärder och ekonomiska konsekvenser av smittskyddsarbetet. Frågor kring rätts- säkerheten för den enskilde har utgjort en central del av kommitténs uppdrag. En särskild fråga har rört situationen för dem som tvångsiso- lerats. 
 I mars 1999 lade smittskyddskommittén fram sitt betänkande  
 Smitt- skydd, samhälle och individ  
 (SOU 1999:51). Sedan  
 hiv-epidemins 
  Wright har särskild uppmärksamhet ägnats åt  
 hiv-infektion. 
  Enligt kommit- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 29 
  
 téns uppfattning bör dock, mot bakgrund av bl.a. den epidemiologiska situation som nu råder, särreglering av denna sjukdom upphävas så långt det är möjligt. Man bör vidare sträva efter en mer realistisk och tolerant syn på de smittade. Kommittén föreslår flera förändringar som går i den riktningen men anser att det i nuläget inte är möjligt att helt avskaffa samtliga särbestämmelser. 
 Kommittén har vidare konstaterat att smittskyddsarbetet och smitt- skyddsorganisationen huvudsakligen fungerar väl och att det inte finns anledning att göra några grundläggande förändringar av nuvarande organisation eller ansvarsfördelning. Smittskyddsläkarnas centrala roll i smittskyddsarbetet framhävs. Varje landsting har, via smittskydds- läkarna och de behandlande läkarna, ett ansvar för smittskyddet och för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom respektive landstings- område. Detta med undantag för åtgärder som riktas mot objekt och djur, där bl.a. kommunerna har ansvaret. 
 Kommittén föreslår vidare att Socialstyrelsen skall ha ett uttryckligt ansvar för samordningen av smittskyddet på nationell nivå samt att Socialstyrelsen även fortsättningsvis skall ha tillsyn över smittskyddet. Socialstyrelsen skall dessutom ta de initiativ som krävs för att upprätt- hålla ett effektivt smittskydd. Smittskyddsinstitutet skall som expert- myndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för en effektiv funktion av landets smittskydd. 
 Beträffande den nationella styrningen och uppföljningen av smitt- skyddsarbetet har kommittén konstaterat att det förekommer brister när det gäller möjligheter till nationell uppföljning och utvärdering av smittskyddsarbetet, bl.a. avseende samhällsekonomiska analyser eller bedömningar av åtgärdernas effektivitet och effekter på smittskydds- läget. Därför föreslår kommittén att metoder och rutiner utvecklas för nationell uppföljning och utvärdering. 
  
 2.4 
  
 Alkoholutredningen 
  
 Som en anpassning till det svenska medlemskapet i EU tillkom under stark tidspress den nuvarande alkohollagen (1994:1738). Lagen har va- rit i kraft cirka fyra år och har under senare tid kritiserats i vissa delar av  
 EG-domstolen, 
  Alkoholinspektion m.fl. myndigheter och organisa- tioner. 
 I mars 1998 beslutade regeringen, mot bakgrund av ovanstående, att tillkalla en särskild utredare för att se över vissa bestämmelser i alkohollagen (1994:1738) samt i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. och att utarbeta förslag till ny lagstiftning för han- 
  
 30  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 deln med teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat. Utredaren fick även i uppdrag att kartlägga hur lagstiftningen på de områden som omfat- tades av utredningsuppdraget tillämpades samt visa på behov av änd- ringar, förtydliganden eller tillägg på särskilda punkter. 
 Regeringen har därefter beslutat om tilläggsdirektiv där utredaren har fått i uppgift att utvärdera effekterna av de sena serveringstiderna till kl. 05.00 samt att utreda frågan om att tillåta distansförsäljning av alkoholdrycker till Sverige från andra länder och hur den i så fall skall hanteras. Dessutom ingick i uppdraget att utreda hur gåvoförsändelser av alkoholdrycker från andra länder skall hanteras och eventuellt be- skattas. 
 Utredningens förslag och överväganden kring den yrkesmässiga in- förseln av spritdrycker, vin och starköl, distansförsäljningen, gåvoför- sändelser samt den illegala alkoholhanteringen redovisades till rege- ringen i december 1998, i delbetänkandet  
 Alkoholpolitikens medel, införsel av och partihandel med spritdrycker, vin och starköl  
 (SOU 1998:156). 
 I direktiven (dir. 1998:19) till alkoholutredningen framgår att utre- daren även har att ta ställning till huruvida Läkemedelsverket även fort- sättningsvis skall vara central tillstånds- och tillsynsmyndighet för han- deln med tekniska alkoholprodukter eller om dessa uppgifter borde fö- ras över till Alkoholinspektionen. En fördel med detta sades vara att de alkoholpolitiska kontrollfrågorna då skulle bli samlade vid en central myndighet och inte som nu uppsplittrade på flera myndigheter. Detta eftersom tillståndsgivning och tillsyn avseende tillverkning av sprit re- dan låg på Alkoholinspektionen. Den  
 kemisk-tekniska 
  kompetensen samt de mer allmänna erfarenheterna från området ifråga som byggts upp hos Läkemedelsverket skulle i så fall behöva överföras och tas tillvara av den myndighet som har att ta över arbetsuppgifterna. 
 Efter det att de ovan nämnda direktiven (dir. 1998:19) skrivits har vissa förändringar skett. I direktiven för Organisationskommittén för ombildning av Folkhälsoinstitutet (dir. 1999:56) står t.ex. att Alkohol- inspektionen som egen myndighet läggs ned i samband med att Folk- hälsoinstitutet ombildas dvs. senast den 1 juli 2001. Den nya myndig- heten skall enligt direktiven överta Alkoholinspektionens uppgifter av övergripande tillsynskaraktär. I propositionen (1998/99:134)  
 Vissa alkoholfrågor m.m.  
 står dessutom att det är regeringens bedömning att Alkoholinspektionens kvarvarande uppgifter av övergripande tillsyns- karaktär förs över till det ombildade Folkhälsoinstitutet. 
 I Alkoholutredningens slutbetänkanden (SOU 2000:59 och SOU 2000:60) som utkommer i juni år 2000 kommer bl.a. att behandlas frågor om tillsyn på alkoholområdet samt vilka myndigheter inom området som bör ansvara för vad. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 31 
  
 Under utredningens gång har samråd skett med Alkoholutredningen. 
  
 2.5 
  
 Privat införsel av alkoholdrycker m.m. 
  
 I regeringens proposition (1999/2000:121)  
 Privat införsel av alkohol- drycker m.m.  
 framgår att den svenska regeringen och  
 EU-kommissio- 
  nen har träffat en underhandsöverenskommelse om en ändring av de svenska införselreglerna för alkoholdrycker och tobaksvaror. Ändring- en innebär att Sveriges undantag för privat införsel av alkohol- och tobaksvaror anpassas till de generella  
 EU-reglerna. 
  Den svenska anpass- ningen sker stegvis med början den 1 juli 2000, därefter ökar införsel- kvoterna successivt till och med den 31 december 2003. Överenskom- melsen innebär således att Sverige, i likhet med Danmark och Finland, fram till år 2004, får behålla vissa införselbegränsningar. 
 Regeringen avser att återkomma med förslag till åtgärder på skatte- området i budgetpropositionen för år 2001 och i anslutning därtill kom- mer regeringen att presentera en ny nationell handlingsplan för alko- holförebyggande åtgärder. 
  
 2.6 
  
 Statskontorets rapport Samordning mot droger 
  
 Regeringen gav i januari 1998 Statskontoret i uppgift att kartlägga vis- sa centrala och regionala myndigheters och andra organisationers an- svar och uppgifter på alkohol- och narkotikaområdet samt att lämna principförslag till en ny myndighetsstruktur och ansvarsfördelning i syfte att samordna och effektivisera samhällets insatser inom området ifråga. Statskontoret avlämnade sin rapport (1998:22)  
 Samordning mot droger – kartläggning och skiss till ny myndighetsstruktur på alkohol- och narkotikaområdet  
 till regeringen i september 1998. 
 I Statskontorets rapport konstateras att de undersökta myndighe- terna på alkohol- och narkotikaområdet, dvs. ett dussintal centrala myn- digheter och organisationer samt länsstyrelser, landsting och kommu- ner, har delvis likartade och överlappande uppgifter. Detta leder ibland till oklarheter, gränsdragningsproblem och samordningssvårigheter vil- ket försvårar regeringens styrning och minskar effektiviteten på områ- det. Det handlar således enligt Statskontoret om både organisatoriska och strukturella problem. Statskontorets förslag går ut på att ompröva statens åtaganden och att decentralisera vissa uppgifter till regional/ lokal nivå. Tre olika huvudalternativ för ny myndighetsstruktur lämna- 
  
 32  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 des; fusionsmodellen, stabsmyndighetsmodellen och samverkansmodel- len, vilka samtliga på olika sätt skulle påverka Folkhälsoinstitutets organisation och uppgifter. 
 Statskontoret förordade inrättandet av en ny central stabsmyndighet för samordnad ledning, utveckling och utvärdering av statens alkohol- och narkotikapolitiska verksamhet. Vad gällde tillståndsgivningen, menade Statskontoret, borde i första hand övervägas en samordning med skattemyndigheternas och kommunernas motsvarande verksamhet. 
  
 2.7 
  
 Vissa alkoholfrågor m.m. 
  
 I regeringens proposition (1998/99:134)  
 Vissa alkoholfrågor m.m.  
 instämmer regeringen i allt väsentligt i den problembeskrivning vad gäller myndighetsstrukturen på alkohol- och narkotikaområdet som be- skrivits ovan i Statskontorets rapport (1988:22). Ett av huvud- problemen anses vara mängden av aktörer på området i fråga, vilket försvårar för regeringen att styra, leda och följa upp verksamheterna inom det drogpolitiska området. Under  
 1990-talet 
  har t.ex. antalet centrala myndigheter på alkohol- och narkotikaområdet mer än för- dubblats och utbyggnaden har inte alltid präglats av en helhetssyn. Regeringen anser därför att det mot bakgrund av Statskontorets kartläggning finns anledning att begränsa antalet centrala myndigheter inom alkohol- och narkotikaområdet. 
 I propositionen hänvisas till den förvaltningspolitiska propositionen (1997/98:136)  
 Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst  
 där man fram- håller att staten bör eftersträva att renodla och avgränsa sina uppgifter samt försöka öka effektiviteten och ändamålsenligheten inom sina verksamheter och i förhållande till statsmakternas mål. Effektivitets- problem har uppmärksammats som beror på att myndigheter inte är ändamålsenligt organiserade och att de har överlappande uppgifter m.m. Därför bör strukturförändringar ses som en integrerad del av stats- förvaltningens utveckling. Uppgifter som inte är anpassade till statlig verksamhet bör avvecklas eller överlåtas till annan huvudman. 
 Regeringen anser vidare att det inte är att förorda att  
 alkohol-, 
  drog- och tobaksfrågor bryts ut och behandlas vid sidan av övriga folkhälso- frågor, utan att alkohol- och narkotikafrågorna även fortsättningsvis bör hållas samman med de övriga folkhälsoarbetet. Detta eftersom  
 alkohol-, 
  drog- och tobaksfrågor hör till de största riskfaktorerna utifrån ett folk- hälsoperspektiv. Det är bl.a. utifrån detta perspektiv som regeringen valde att tillsätta Organisationskommittén för ombildning av Folkhälso- institutet. I propositionen står även att Alkoholinspektionens kvarva- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 33 
  
 rande uppgifter av övergripande tillsynskaraktär överförs till det ombil- dade Folkhälsoinstitutet. 
 Riksdagen beslutade den 19 november 1999 i enlighet med social- utskottets betänkande (1999/2000:SoU4)  
 Vissa alkoholfrågor  
 där socialutskottet ställt sig bakom så gott som alla förslag utifrån rege- ringens proposition. När det gäller frågan om inriktningen för en ny myndighetsstruktur på alkohol- och narkotikaområdet välkomnade utskottet regeringens förslag att tillsätta en organisationskommitté med uppgift att ge förslag i syfte att förenkla och förtydliga myndighets- strukturen på bl.a. alkoholområdet (dir. 1999:56). 
  
 2.8 
  
 Oberoende alkoholsamarbetet – OAS 
  
 Den 9 januari 1997 beslöt regeringen att tillkalla en särskild kommitté med uppdraget att organisera ett samarbete mellan branschorganisatio- ner, försäkringsbolag och berörda myndigheter m.fl. när det gäller alko- holförebyggande arbete. Kommittén fick i uppgift att verka för sam- arbete mellan olika företag, branschorganisationer, försäkringsbolag, myndigheter och andra när det gällde olika informationsinsatser kring bruk av alkohol, dess risker och skadeverkningar. Dessutom skulle kommittén undersöka förutsättningarna för hur samarbetet skulle kunna organiseras i mer permanenta former samt lämna förslag till organisa- tionsform och fortsatt finansiering. 
 Kommittén, som antog namnet OAS, överlämnade sitt betänkande  
 OAS i framtiden  
 (SOU 1998:154) i december 1998. OAS uppgift har varit att samordna informationsinsatser och aktiviteter på nationell nivå när behov funnits eller när det funnits samordningsvinster att hämta. I direktiven angavs att ett prioriterat område är samverkan kring insatser som motverkar den illegala hanteringen dvs. illegalt tillverkad eller insmugglad alkohol och langning till ungdomar. 
 I OAS betänkande föreslogs att OAS skulle ombildas till antingen en statlig delegation (under en övergångsperiod) eller en privaträttslig organisation, t.ex. en ideell förening. Samarbetet skulle initiera, sam- ordna och effektivisera informations- och opinionsinsatser för att främ- ja måttfullhet och återhållsamhet i alkoholbruket samt motverka alko- holskador. OAS föreslogs vidare fungera som ett forum för dialog mel- lan staten och dess myndigheter, branschorganisationer, företag m.fl. i informationsfrågor relaterade till bruket av alkohol och dess risker i samhället. OAS skulle dock inte ta ställning i andra frågor än de som berör samverkan om informations- och opinionsbildning. 
 Som nämnts tidigare beslutade riksdagen den 19 november 1999 i enlighet med socialutskottets betänkande (1999/2000:SoU4)  
 Vissa 
  
 34  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 alkoholfrågor.  
 Socialutskottet ställde sig även bakom så gott som alla förslag som behandlats i propositionen (1998/99:134)  
 Vissa alko- holfrågor m.m. 
 , utom den föreslagna strukturen avseende  
 OAS-samar- 
  betet, dvs. samarbetet mellan branschorganisationer, försäkringsbolag och berörda myndigheter på alkoholområdet. Utskottet såg positivt på regeringens försök att hitta samarbetsformer, men ansåg den tänkta for- men för samarbetet vara olämplig. Regeringen Sparks att återkomma till riksdagen med förslag om hur ett sådant samarbete på alkohol- området skall utformas och bedrivas i framtiden. 
  
 2.9 
  
 Narkotikakommissionen 
  
 Regeringen beslöt den 7 maj 1998 att tillkalla en narkotikakommission. Kommissionen fick i uppdrag att göra en utvärdering av samhällets nar- kotikapolitiska insatser sedan mitten av  
 1980-talet. 
  Med utgångspunkt i utvärderingen skall kommissionen lägga förslag till möjliga effektivi- seringar av nuvarande narkotikapolitik för att på lång sikt skapa bättre förutsättningar för samordnade och intensifierade insatser mot narko- tikamissbruket. Översynen skall omfatta lagstiftningen inom området, insatser för att förebygga missbruk och rehabilitera narkotikamissbru- kare samt insatser för att begränsa tillgången på narkotika. 
 I augusti 1999 utgav kommissionen ett delbetänkande 
 Narkotikastatistik – Om samhällets behov av information om narko- tikautvecklingen  
 (SOU 1999:90) 
 .  
 Syftet med delrapporten är att påvisa samhällets behov av information om narkotikautvecklingen, narkoti- kans spridning och konsekvenser samt lägga fram förslag som gör det lättare att följa och analysera narkotikautvecklingen i landet. I rappor- ten beskrivs den statistik som i dag samlas in av olika myndigheter och organisationer. Dessutom analyseras de problem som är förknippade med insamling av uppgifter kring narkotikahantering och narkotika- missbruk. 
  
 Utöver delbetänkandet har Narkotikakommissionen även kontinuer- ligt publicerat ett antal diskussionspromemorior angående narkotika- lagstiftning, narkotikarelaterad dödlighet m.fl. 
 Kommissionens slutsats i delbetänkandet är att samhällets statistik- försörjning vad gäller narkotikarelaterade uppgifter i stort sett håller god kvalitet och har en hög ambitionsnivå. Det pågår dessutom ett utvecklingsarbete inom flera myndigheter för att förfina metoderna och för att rätta till olika brister. 
 För att kunna uppnå så långsiktigt hållbara lösningar som möjligt samt för att områden med särskilt stora brister skall kunna prioriteras föreslår kommissionen att narkotikastatistiken, så långt det är möjligt, 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 35 
  
 samordnas. Det bör dessutom råda ett samspel mellan de uppgifter som efterfrågas på central nivå och de primärdata som registreras regel- bundet på lokal nivå. Efterfrågade uppgifter från den lokala nivån bör i så stor utsträckning som möjligt även vara till nytta för den lokala upp- giftslämnaren. 
 Narkotikakommissionen anser att det behövs ett uttalat och tydligt ansvar för en samlad analys av den nationella narkotikastatistiken, utan att det inkräktas på enskilda myndigheters statistikansvar. Bristen vad gäller narkotikastatistiken ligger i att ingen myndighet i dag har ett övergripande ansvar för och perspektiv på narkotikastatistiken. Dess- utom finns i dag ingen myndighet som har ansvar för att driva på metodutvecklingen. 
 Kommissionen gör bedömningen att Folkhälsoinstitutet bör få detta samordnande ansvar för narkotikastatistiken. Detta eftersom Folkhälso- institutet redan i dag har ansvaret för att följa narkotikautvecklingen i landet. Samtidigt har institutet, i sin egenskap av svensk kontaktpunkt, fått ansvaret att sammanställa alla svenska uppgifter till det Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (sv. ECNN, eng. EMCDDA). I det övergripande ansvaret anser kommissionen bör ingå att göra en årlig svensk sammanställning av all relevant narkotika- statistik, inklusive jämförande  
 EU-statistik. 
  Förutom att analysera och ställa samman data på nationell nivå bör det även ingå i ansvaret att värdera och belysa narkotikautvecklingen. 
 Kommissionen anser vidare att institutet även bör få ansvar för att utveckla metoder samt ta initiativ till forskning inom området ifråga. Den svenska narkotikastatistiken bör vidare samordnas med det utveck- lingsarbete som sker inom ramen för EU:s narkotikasamarbete. Samar- bete bör även ske med övriga berörda parter som verkar inom området, t.ex. myndigheter, organisationer, kommuner, landsting och forskare. 
 Utöver ovan nämnda förslag anser kommissionen att Folkhälso- institutet även bör få i uppdrag att utarbeta en handbok i hur lokala kartläggningar bör och kan genomföras. Detta eftersom likartade sam- manställningar på lokal nivå förbättrar förutsättningarna för att göra nationella sammanställningar. Kommissionen föreslår vidare att institu- tet bör få i uppdrag att som komplettering till de pågående studierna genomföra årliga narkotikavaneundersökningar i åldersgruppen  
 15–24 
  år samt även genomföra narkotikavaneundersökningar i hela befolk- ningen vartannat år. 
 Under utredningens gång har samråd skett med Narkotikakommis- sionen. 
  
 36  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 2.10 
  
 Barnombudsmansutredningen 
  
 I regeringsbeslut av den 19 mars 1998 bestämdes att tillkalla en sär- skild utredare med uppdrag att göra en översyn av Barnombudsman- nens (BO) verksamhet, dvs. att bedöma om ombudsmannens roll och uppgifter borde förändras i något avseende och i så fall hur. Utredarens uppdrag gick ut på att utvärdera och bedöma BO:s hittillsvarande arbe- te och belysa vilken roll BO har spelat för utvecklingen inom barnom- rådet. Utredningen skulle ge förslag till hur BO kunde stärkas och effektiviseras. Utredningen överlämnade sitt betänkande  
 Barnombuds- mannen – företrädare för barn och ungdomar  
 (SOU 1999:65) i maj 1999. 
 Utredningens principiella förslag handlar om att BO:s roll som om- budsman bör renodlas för att barnens och ungdomarnas rättigheter skall främjas så effektivt som möjligt och att BO:s ombudsmannaroll bör förstärkas genom ökad självständighet och genom rättsliga befogen- heter. I utredningen tas vidare upp frågan om barns lek- och utemiljö. Utredningens förslag är att ansvaret för olika sakfrågor bör ligga på sektorsansvariga myndigheter enligt principen om mainstreaming. Därför anser utredaren att BO:s nuvarande samordnande myndighets- ansvar för barns och ungas säkerhet bör överföras till Folkhälsoinstitu- tet och att ansvaret bör anges i Folkhälsoinstitutets instruktion. Det nya ansvaret skulle t.ex. kunna integreras i institutets nationella skadepre- ventiva program. 
 Utredningen anser även att Boverkets och Konsumentverkets ansvar för de allmänna lekplatserna bör förtydligas så att det även ingår i des- sa myndigheters ansvar att se till att lekredskap och lekplatser är peda- gogiskt utformade så att barns kreativa lek skall kunna stimuleras. Det nationella samordnande ansvaret för barnsäkerhetsfrågor, som utreda- ren föreslår skall läggas på Folkhälsoinstitutet, bör enligt utredaren in- kludera såväl frågor som rör säkerheten i barns lekmiljöer som det pedagogiska innehållet i dessa miljöer. 
  
 2.11 
  
 Finansiering av forskning och utveckling 
  
 En arbetsgrupp under Utbildningsdepartementet har i en rapport  
 Att finansiera forskning och utveckling  
 (Ds 1999:68) redovisat ett förslag till reformerat myndighetssystem för forskningsfinansiering. Bakgrun- den var att dagens forsknings- och finansieringssystem ansågs fragmen- terat, oflexibelt samt saknade förmågan att satsa med kraft inom utval- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 37 
  
 da områden. Arbetsgruppen har i sitt förslag delat upp forskningsverk- samheten i dels forskningsstöd, dels uppdragsforskning. 
 Arbetsgruppen föreslog att fyra myndigheter skulle få uppgiften att vara forskningsstödjande och att dessa skulle ha forskningsstöd som sin huvuduppgift. Uppdragsforskningen däremot skulle hanteras av ett större antal myndigheter där forskningsfinansiering skulle vara en av många uppgifter och primärt skulle ses som ett medel för att genomföra de övriga uppgifterna. Utöver att ett sammanhållet forskningsråd – Vetenskapsrådet – skulle skapas under Utbildningsdepartementet, före- slog arbetsgruppen att tre ytterligare myndigheter borde skapas för att ansvara för områdesorienterat forskningsstöd; Forskningsrådet för soci- ala frågor och arbetsliv, Myndigheten för teknisk utveckling, kommuni- kation och bebyggelse samt Forskningsrådet för miljö, lantbruk och naturresurser. 
 Vidare har arbetsgruppen gått igenom den forskning som bedrivs under bl.a. utgiftsområdena 8, 9, 10, 11, 12, 13 och 14 (invandrare, hälsovård, sjukvård, social omsorg, ekonomiskt trygghet, arbetsmark- nad och arbetsliv) och konstaterat att det i dag inom dessa områden finns ett stort antal myndigheter men bara ett fåtal som finansierar forskning, t.ex. Arbetsmarknadsverket, Arbetslivsinstitutet, Folkhälso- institutet, Socialstyrelsen och Statens institutionsstyrelse. Arbetsgrup- pen förutsåg behov av mer forskning inom området vilket i sin tur stäl- ler krav på god ansvarsfördelning mellan myndigheterna och det före- slagna Forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv. Särskilt om- nämns att stödet till folkhälsoområdet i dag är splittrat på Medicinska forskningsrådet (MFR), Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) och Folkhälsoinstitutet. 
 Arbetsgruppen ansåg att Folkhälsoinstitutets uppgifter i relation till de andra organen borde utredas närmare i samband med omorganisatio- nen. 
 Den 21 mars 2000 överlämnade regeringen en proposition (1999/2000:81)  
 Forskning för framtiden – en ny organisation för forsk- ningsfinansiering  
 till riksdagen. Regeringen lämnar här förslag till en ny myndighetsstruktur för forskningsfinansiering. Enligt förslaget skall tre nya forskningsråd och en ny myndighet inrättas för finansiering av forskning och utvecklingsarbete. Ett av dessa tre nya områdesinriktade forskningsråd är tänkt att inriktas på sociala frågor och arbetsliv. Detta råd övertar i så fall ansvarsområden som i dag handhas av Socialveten- skapliga forskningsrådet samt delar av ansvarsområdet för Rådet för arbetslivsforskning. Det nya rådet ges därmed ansvar att finansiera grundforskning och tillämpad forskning inom socialvetenskap och socialpolitik samt folkhälsovetenskap. 
  
 38  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 I propositionen understryks vikten av att det nya rådet fortsätter att utveckla samverkan med dels myndigheter under Socialdepartementet som inom ramen för sina förvaltningsanslag finansierar forskning till stöd för den egna verksamheten, bl.a. Folkhälsoinstitutet, dels andra angränsande aktörer. 
  
 2.12 
  
 Statsbidragskommittén 
  
 I mars 1997 tillkallades en kommitté för att se över formerna för stats- bidragsgivningen till vissa nykterhetsorganisationer och till vissa andra organisationer verksamma inom det sociala området, dvs. organisatio- ner som verkar inom områdena alkohol och narkotika, utsatta barn och deras familjer samt våld mot kvinnor. Översynen skulle omfatta såväl kriterier för bidragsgivningen som den administrativa hanteringen av bidragen. Uppdraget skulle resultera i ett nytt bidragssystem med en ökad resultatstyrning. I februari 1998 utkom Statsbidragskommittén med betänkandet  
 Vad får vi för pengarna – Resultatstyrning av stats- bidrag till vissa organisationer inom det sociala området  
 (SOU 1998:38). Utredningens förslag handlar inte bara om att öka resultat- styrningen utan även om att göra bidragssystemet enhetligt och att sta- ten skall behandla frivilligorganisationernas bidragsansökningar på ett likvärdigt sätt. 
 I den kartläggning som gjordes av kommittén framkom att inte mindre än sex instanser var inblandade i bidragshanteringen. De bidragsansvariga instanser som ägnades mest uppmärksamhet var Sam- arbetsnämnden och Socialstyrelsen. Av dessa två visade sig Socialsty- relsen ha ett betydligt mer aktivt sätt att fördela bidrag på än Sam- arbetsnämnden. Fördelarna med Socialstyrelsens bidragshantering hand- lade bl.a. om att deras hantering styrs av årliga regleringsbrev samt av en förordning. Vidare lämnar Socialstyrelsens styrdokument öppet för myndigheten att själv bedöma vilka organisationer som skall tilldelas bidrag. 
 Utredningen konstaterade vidare att för de allra flesta av Social- departementets förenings- och organisationsbidrag är resultatstyrningen låg eller så förekommer den inte alls. För den del av bidraget som Socialstyrelsen ansvarade för var dock en resultatorientering av bidra- get under utveckling. 
 Utredningens förslag handlade bl.a. om att en myndighet borde an- svara för bidragshanteringen och att denna myndighet skulle vara Socialstyrelsen. Till stöd för bidragshanteringen borde dessutom enligt utredningen finnas en förordning som ger samma grund för alla de aktuella organisationernas ansökningar och återrapporteringar. Därut- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Aktuella utredningar och propositioner  
 39 
  
 över borde även formuleras mål i regleringsbreven för att öka resultat- styrningen. Varje år skulle dessutom alla bidragstagande organisationer behöva lämna en ekonomisk redovisning och i denna ange bidragets andel av organisationens omslutning liksom även information om upp- nådda resultat. Vart tredje år föreslogs att organisationerna lämnar en redogörelse för vilka resultat som uppnåtts inom de olika insatsområ- den under den gångna treårsperioden. 
 Vidare föreslog utredningen att ett råd bestående av berörda frivil- ligorganisationer skulle inrättas. För att inte den förebyggande aspekten skulle komma i skymundan föreslogs att Folkhälsoinstitutet skulle hö- ras innan beslut om bidrag meddelades. 
 Utredningen valde att undanta Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN). I stället föreslogs att förbundet även fram- gent skulle ges ett öronmärkt bidrag genom att ett avtal sluts direkt mellan förbundet och Socialdepartementet. Bidraget bör öronmärkas, ansåg utredningen, av det skälet att CAN:s uppgifter har klar myndig- hetskaraktär. Utredningen nöjde sig med att ge allmänna rekommen- dationer inför framtagandet av avtalet, dels att det skall framgå vilka uppgifter som bidraget skall användas till, dels vilken återrapportering som CAN förbinder sig att göra. Dessutom bör det i avtalet finnas en ömsesidig uppsägningsklausul och det bör tydligt framgå vilken tids- period avtalet omfattar. 
 I budgetpropositionen (1998/99:1) föreslog regeringen i enlighet med kommittén, dvs. att det behövs nya riktlinjer för statsbidragen till frivilligorganisationerna på det sociala området. Därefter har Social- utskottet beslutat i enlighet med regeringens förslag. Regeringen tog dock inte upp frågan om att regeringen skulle upprätta ett samarbets- avtal med CAN, utan detta blev i stället en uppgift för Organisations- kommittén enligt kommittédirektiven (dir. 1999:56). En ny förordning (1998:1814) om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området trädde i kraft den 1 januari 1999. 
  
 2.13 
  
 Välfärdsbokslutskommittén 
  
 För vägledning av socialpolitiken vid ingången av detta årtusende öns- kade regeringen förbättra kunskapsunderlaget kring välfärdsutveck- lingen. Regeringen gav därför i februari 1999 i uppdrag åt en grupp forskare att sammanställa den kunskap som fanns och identifiera de områden där behovet av ökad kunskap kring välfärdsutvecklingen var angeläget. Kommittén tolkade uppdraget så att den centrala uppgiften skulle vara att göra en samlad bedömning av välfärdsutvecklingen un- der det gångna decenniet. Detta ansåg kommittén inbegripa en översikt 
  
 40  
 Aktuella utredningar och propositioner 
  
 SOU 2000:57 
  
 av hur viktiga strukturella villkor och de socialpolitiska stödsystemen förändrats. Ett mål för arbetet var dessutom att peka ut forskningsupp- gifter av särskild relevans för  
 2000-talets 
  socialpolitiska utmaningar. Kommittén har i delbetänkandet  
 Välfärd vid vägskäl  
 (SOU 2000:3) redovisat ett delbokslut över välfärdsutvecklingen. 
 Kommittén har i sitt delbokslut kommit fram till att det under de- cenniet som gått finns tecken på försämrad välfärd inom flera centrala områden. Kommittén konstaterar att  
 1990-talets 
  inledning varit unik på så sätt att välfärden inom flera områden, framför allt arbete, ekonomi och hälsa, försämrats generellt sett. Analyserna pekar främst ut tre grupper, vilkas levnadsvillkor försämrats mer än andra grupper, näm- ligen utrikesfödda, ensamstående mödrar och yngre personer. Dess- utom har arbetargrupperna en fortsatt sämre situation, åtminstone i jämförelse med tjänstemän på hög nivå och mellannivå. Kommittén poängterar att de inte kunnat beskriva välfärdsförändringar för två bre- da ålderskategorier, nämligen barnen och de allra äldsta. 
 Vidare har kommittén angett ett antal kunskapsluckor som kategori- seras i generella brister, specifika förändringar eller reformer samt resultatkontrollen i mål- och resultatstyrningsmodellen. Det handlar ex- empelvis om brister i bilden av hur samhället fungerar och hur män- niskors livsvillkor gestaltar sig, t.ex. för barnen, om effekter av föränd- ringar och reformer av t.ex. Ädelreformen och psykiatrireformen samt brister i kunskap rörande statens löpande uppföljning av den kommuna- la verksamheten. Slutligen förekommer kunskapsluckor på områden där inga uppgifter över huvud taget finns tillgängliga och där helt nya data måste samlas in. 
  
 SOU 2000:57 
  
 41 
  
 3 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 3.1 
  
 Politiska mål, riktlinjer och prioriteringar 
  
 3.1.1 
  
 De nationella folkhälsomålen 
  
 Regeringen gav 1995 en parlamentarisk kommitté i uppdrag att utarbe- ta nationella mål för hälsoutvecklingen. Detta arbete håller nu på att slutföras och förväntas få stor betydelse för arbetet med folkhälsofrå- gorna. Nationella folkhälsokommittén formulerade i sitt andra delbe- tänkande  
 Hälsa på lika villkor – andra steget mot nationella folkhälso- mål  
 (SOU 1999:137) ett antal preliminära folkhälsomål. Med något un- dantag står en enig kommitté bakom förslagen. Folkhälsomålen är tänk- ta att presenteras i slutlig form i Nationella folkhälsokommitténs slut- betänkande hösten 2000. 
 De preliminära förslagen till folkhälsomål karaktäriseras av att man betraktar hälsopolitiken som en integrerad del av många olika politik- områden och att målen är formulerade i termer av exponering för ohäl- sans bestämningsfaktorer och inte i termer av sjukdomsförekomst eller sjukdomskonsekvenser. Exponeringsmålen är satta utifrån en bedöm- ning av deras bidrag till olika sjukdomars och skadors förekomst, för- delning och konsekvenser. Målen är tänkta att uppnås under perioden fram till år 2010. 
 Utöver folkhälsomålen skall kommittén även presentera ett antal övergripande strategier, vilka utgör grunden för en god och jämlik hälsoutveckling på lika villkor. Dessa strategier berör samtidigt ett fler- tal olika sektorer i samhället, t.ex. socialt kapital, arbetsliv, uppväxt- villkor, fysisk miljö, hälsofrämjande livsstilar, stödsystem och infra- struktur för en god folkhälsa. 
 De preliminära hälsopolitiska målen  
 är formulerade kring sjuk- domars, skadors och den egenrapporterade ohälsans orsaker. Det beror på att det primärpreventiva arbetet syftar till att påverka förekomsten av dessa orsaker. Det är också ett sätt att betona att flera olika sam- hällssektorer kan bidra till att förbättra folkhälsan genom förebyggande 
  
 42  
 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 SOU 2000:57 
  
 insatser, och inte främst sjukvården som arbetar med sjukdomars kon- sekvenser framför deras orsaker. 
  
 Perioden fram till år 2010  
 har Nationella folkhälsokommittén valt därför att den anses tillräckligt kort för att vara relevant i ett politiskt perspektiv och tillräckligt lång för att folkhälsopolitiska insatser skall kunna ha avsedd effekt. Genom att betona bestämningsfaktorer för häl- sa uppstår inte problemet med att invänta hälsoeffekter av åtgärder som tar lång tid. WHO:s europaregion tillämpar en dubbelt så lång period i sin nya hälsopolitiska strategi, Hälsa 21, medan däremot enskilda mål har tidshorisonter som varierar mellan åren 2005 och 2020. 
 Nationella folkhälsokommittén har lämnat förslag till  
 indikatorer  
 som är knutna till de hälsopolitiska målen och är operationella. De syf- tar till att fånga väsentliga förhållanden som gäller de risk- och frisk- faktorer som anges i målen, men är inte i sig själva några risk- respek- tive friskfaktorer. Så långt det är möjligt och lämpligt har angetts pro- centsatser för den utveckling som kan fångas upp genom respektive in- dikator. Ytterligare prioriteringar och preciseringar avseende indikato- rerna skall göras i slutbetänkandet så långt möjligt. 
 Prioriteringar och målformuleringar skall baseras på vissa etiska ställningstaganden, som kommittén skall redovisa i sitt slutbetänkande. Målen skall vidare ta sin utgångspunkt i en bedömning av vad som är de viktigaste dragen i den pågående hälsoutvecklingen och de hälso- politiska utmaningar som de kommande årens samhällsutveckling san- nolikt för med sig. 
 Folkhälsomålen och offentliga aktörer 
 I detta avsnitt redovisas ett antal preliminära politikområden kring vilka övergripande strategier och hälsopolitiska mål avses formuleras i Nationella folkhälsokommitténs slutbetänkande. Indelningen i politik- områden har ännu inte beslutats av Nationella folkhälsokommittén. Till dessa områden har i detta avsnitt angetts exempel på vilka statliga myn- digheter som i dag har uppgifter och/eller ansvar kopplat till respektive område. Folkhälsoinstitutet samarbetar redan i dag med många av de myndigheter som anges nedan. 
 För de flesta av de områden som berörs gäller att det i hög grad är kommuner och landsting som är de aktörer som genomför det faktiska folkhälsoarbetet, vilket innebär att dessa ofta är de aktörer som kan bidra till att folkhälsomålen uppnås. Därigenom spelar också Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet viktiga roller för att underlätta för kommuner och landsting att uppnå sina mål inom folk- hälsoområdet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrning av folkhälsoområdet  
 43 
  
 Utöver dessa aktörer bör även nämnas det stora antal privata aktö- rer, dvs. frivillig/ideella organisationer, föreningsliv, fackliga organisa- tioner och arbetsgivarorganisationer, företag m.fl. som kan bidra till att förbättra folkhälsan. Många av de offentliga aktörer som nedan omnämns har anledning att samverka med dessa viktiga aktörer för att målen skall kunna uppnås. Vissa av målen är vidare av t.ex. lagstiftningskaraktär, vilket gör att även statsmakterna har ett ansvar för att målen uppfylls. Nationella folkhälsokommittén avser i sitt slut- betänkande att redovisa en mer fullständig kartläggning av samtliga aktörer som berörs av folkhälsomålen. 
 1. Ekonomisk trygghet, sociala miljöer och uppväxtvillkor 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Arbetsmarknadsverket Integrationsverket Riksförsäkringsverket Skolverket Socialstyrelsen 
 Statens institut för handikappfrågor i skolan Ungdomsstyrelsen 
 2. Arbetsmiljö och arbetsmarknad 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Arbetarskyddsverket 
 Arbetslivsinstitutet Arbetsmarknadsverket 
 Institutet för psykosocial medicin Integrationsverket Socialstyrelsen 
 3. Inne- och utemiljöer 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Arbetarskyddsverket Boverket Folkhälsoinstitutet Kemikalieinspektionen Konsumentverket Naturvårdsverket Skolverket 
  
 44  
 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Socialstyrelsen 
 Statens strålskyddsinstitut 
 Vägverket 
 4. Fysisk aktivitet och matvanor 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Folkhälsoinstitutet 
 Konsumentverket Skolverket Socialstyrelsen Statens livsmedelsverk Statens jordbruksverk 
 5. Alkohol, narkotika och tobak 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Alkoholinspektionen 
 Arbetarskyddsverket Brottsförebyggande rådet Folkhälsoinstitutet Konsumentverket Läkemedelsverket Rikspolisstyrelsen Skolverket Socialstyrelsen Tullverket 
 Nationella ledningsgruppen 
 OAS – Oberoende alkoholsamarbetet 
 6. Hälso- och sjukvård och smittskydd 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Folkhälsoinstitutet 
 Läkemedelsverket Socialstyrelsen Smittskyddsinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrning av folkhälsoområdet  
 45 
  
 7. Samordnat folkhälsoarbete och hälsoinformation 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Folkhälsoinstitutet 
 Smittskyddsinstitutet Socialstyrelsen Statens livsmedelsverk 
 8. Forskning, utbildning och metodutveckling 
 Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 
 Arbetslivsinstitutet 
 Folkhälsoinstitutet 
 Institutet för psykosocial medicin Rådet för Arbetslivsforskning Socialstyrelsen Socialvetenskapliga forskningsrådet 
 Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik Universitet och högskolor 
  
 3.1.2 
  
 Lagar, förordningar och propositioner 
  
 De mål, riktlinjer och prioriteringar som statsmakterna har beslutat om för folkhälsoområdet berör ett flertal olika sektorer i samhället med därtill hörande lagar inom respektive område, t.ex. arbetsmiljö, arbets- liv, miljö, boende, trafik, utbildning, jordbruk, livsmedel, socialtjänst, socialförsäkring, hälso- och sjukvård m.m. Exempel på lagar som berör folkhälsoaspekter är arbetsmiljölagar, socialtjänstlagen, hälso- och sjukvårdslagen, tobakslagen, smittskyddslagen, miljöbalken, skollagen m.fl. lagar. Därtill finns också uttryckt mål, riktlinjer och prioriteringar i budgetpropositioner, särpropositioner, myndigheternas regleringsbrev och instruktioner m.m. De olika dokumentens roll som en del i rege- ringens styrning redogörs för i avsnitt 3.2. 
 Som ett exempel på mål i lagar kan anges hälso- och sjukvårdens övergripande mål, vilket står uttryckt i 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763): Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vidare står i 2c § att Hälso- och sjukvården skall arbeta för att förebygga ohälsa, samt i 3 § att – – – landstinget (skall) verka för en god hälsa hos hela befolkningen. 
  
 46  
 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Ett annat exempel på formuleringar i lagtext som berör folkhälso- aspekter är miljöbalken (1998:808). Där står t.ex. att miljöbalken skall tillämpas så att människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan,. Vidare står i 9 kapitlet, 9 § om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd att Bostäder och lokaler för allmänna ändamål skall brukas på ett sådant sätt att olägenheter för människors hälsa inte upp- kommer. 
 I budgetpropositionen för år 2000 anges vilket effektmål som skall gälla för utgiftsområde 9, hälso- och sjukvården och den sociala om- sorgen: 
 Att trygga en god hälsa och goda levnadsvillkor och se till att hälso- och sjukvården och den sociala omsorgen bedrivs med god kvalitet och effektiv resursanvändning samt tillgodoser den enskilde individens behov av vård, omsorg, stöd och service. 
 Effektmålet sammanfaller i vissa delar med det övergripande målet för hälso- och sjukvården som anges i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Vad som inte finns med i effektmålet, men som står skrivet i lagen, är att vård skall ges på lika villkor för hela befolkningen. 
 De konkreta målen för år 1999 inom de olika verksamhetsområdena inom utgiftsområde 9, hälso- och sjukvård, social omsorg och forsk- ning, handlar bl.a. om att förbättra folkhälsan för de grupper i samhäl- let som är mest eftersatta ur hälsosynpunkt, att minska tobaksbruket, att upprätthålla en god tandhälsa och att förbättra vården av och omsorgen om psykiskt störda. Målen är också att barn och ungdomar skall växa upp under trygga och goda förhållanden, att den totala alkoholkonsum- tionen skall minska för att begränsa dess skadeverkningar samt att ver- ka för ett narkotikafritt samhälle. Ett narkotikafritt samhälle skall upp- nås genom insatser för att minska tillgången och efterfrågan på narko- tika samt genom att få fler missbrukare att upphöra med sitt missbruk. 
 Även lagstiftningen på smittskyddsområdet skall omarbetas i syfte att stärka rättssäkerheten samt förbättra möjligheterna att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar. Därutöver anges i propositionen att arbetet mot tobakens skadeverkningar måste genomföras på bred front och då särskilt att motverka tobakens tillgänglighet för unga. 
 För verksamhetsområdet social omsorg anges prioriteringar som t.ex. att situationen för äldre med psykiska besvär och psykisk sjukdom skall ägnas ökad uppmärksamhet samt att de utsatta barnens och ung- domarnas situation skall uppmärksammas. När det gäller vården av och omsorgen om psykiskt störda anser regeringen att det nuvarande till- ståndet och utvecklingen är oroande och har därför uppdragit åt Natio- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrning av folkhälsoområdet  
 47 
  
 nella folkhälsokommittén att överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att minska den psykiska ohälsan. 
 Regeringen anger dessutom att ett av verksamhetsutfallen för år 1998 var att folkhälsan har fortsatt att förbättras men att det alltjämt finns stora skillnader i hälsa mellan olika grupper i befolkningen. Ett oroande tecken anses vara den ökande andel av befolkningen som upp- ger sig ha psykiska besvär. Andra hälsoproblem som ökar är övervikt och allergier. Regeringens bedömning är att insatser för att främja folk- hälsan och förebygga ohälsa fortfarande är ett prioriterat område. 
 Vidare anser regeringen att Nationella folkhälsokommitténs förslag till mål och strategier för hälsoutvecklingen kommer att utgöra ett vik- tigt underlag för utformningen av den framtida folkhälsopolitiken. Dessutom avser regeringen att samla kunskap om olika metoder för att tillämpa hälsokonsekvensbeskrivningar i större utsträckning i det poli- tiska beslutsfattandet. Folkhälsoinstitutet har därför av regeringen fått i uppdrag att ta fram metoder och visa hur hälsokonsekvensbeskriv- ningar kan användas inom olika områden. 
 Avseende Folkhälsoinstitutet drar regeringen följande slutsatser ef- ter verksamhetsåret 1998. Folkhälsoinstitutet bör sträva efter att för- stärka sin roll som kunskapscentrum och metodutvecklare. I detta lig- ger bl.a. att stimulera och stödja andra aktörer i deras folkhälsoarbete. Institutet bör vidare i högre grad utnyttja möjligheten att låta institutets aktiviteter utvärderas av extern kompetens. Dessutom anser regeringen att institutet ytterligare bör sträva efter att fokusera insatserna på att minska skillnaderna i ohälsa mellan olika grupper i samhället. 
 Regeringen nämner vidare om Organisationskommitténs uppdrag, dvs. att mer i detalj tydliggöra mål och uppgifter samt att lämna förslag till organisation av den nya myndighetens verksamhet. 
  
 3.2 
  
 Styrning av statliga myndigheter 
  
 3.2.1 
  
 Principer och styrformer 
  
 När det gäller statsmakternas, dvs. riksdagens och regeringens, möjlig- heter att styra samhället sker detta i stor utsträckning via förvaltningen. Den svenska förvaltningen kan i sin tur sägas styras av statsmakterna med hjälp av ett flertal typer av styrmedel, vilka redogörs för nedan. Med  
 förvaltningsstyrning  
 menas, enligt statsvetaren Rivas definition, de politiska beslutsfattarnas medvetna försök att påverka förvaltningen. Med  
 samhällsstyrning  
 kan i stället menas förvaltningens försök att påverka det omgivande samhället (Diaz  Chandler, 1992 samt Schmidt, 1992). En annan indelning kan även göras utifrån 
  
 48  
 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 SOU 2000:57 
  
 statsmakternas försök att styra och påverka medborgarnas beteenden. En grov sådan indelning kan göras i  
 ekonomiska  
 styrmedel,  
 regleringar  
 och  
 information  
 (Vedung, 1998 samt Diaz  Chandler, 1992). 
 När man diskuterar förvaltningsstyrning, i detta fall styrningen av de statliga myndigheterna, är det praktiskt att indela styrmedlen i olika styrformer. Dessa styrformer kan kategoriseras på ett flertal olika sätt, t.ex. kan en indelning göras på inflödesstyrning (resursstyrning), pro- cesstyrning (regelstyrning) eller utflödesstyrning (resultatstyrning). En annan indelning kan göras utifrån vilket led i styrkedjan som styr- ningen riktar sig. Exempel på styrformer utifrån denna kategorisering är  
 regelstyrning, organisationsstyrning, utnämningsmakten, informell styrning, finansiell styrning samt resultatstyrning  
 (RRV 1996:13). 
 Oavsett hur de olika styrformerna indelas är förhållandet mellan de olika styrformerna mer eller mindre komplicerat och gränserna kan va- ra flytande. Det är också så att den styrande parten, i detta fall stats- makterna, använder sig av en kombination av flera olika styrformer då de skall styra myndigheterna. 
  
 3.2.2 
  
 Regelstyrning 
  
 Regelstyrning innebär att statsmakterna kan styra förvaltningen genom att oftast i detaljerade ordalag ange mål och/eller medel för en verk- samhet. Detta sker bl.a. genom att ge ut lagar och förordningar. Statens befogenhet att besluta om föreskrifter regleras i regeringsformen där föreskriftsmakten fördelas mellan riksdag, regering, förvaltningsmyn- digheter och kommuner. Med en föreskrift avses rättsregler som i all- mänhet är bindande för myndigheter och enskilda. Föreskrifter utfor- mas både av riksdagen i form av lagar och av regeringen i form av för- ordningar. Förvaltningsmyndigheter kan genom s.k. subdelegering eller genom bemyndigande av regeringen utfärda föreskrifter och allmänna råd. 
 Regelstyrning har fram till i dag varit den mest använda formen av styrinstrument i offentlig förvaltning. Regler kan var både processinrik- tade, dvs. ange vem som får ta beslut och i vilka former, eller sakorien- terade, dvs. ange arten av beslut som får behandlas samt vilket beslutet skall vara under olika omständigheter. Sammanfattningsvis kan sägas att regelstyrning generellt sett är processinriktad då den oftast anger hur något bör eller skall göras. Resultatstyrningen däremot anger i stäl- let vad som skall göras eller presteras utifrån ett visst mål, utan att tala om med vilket medel målet skall uppnås. 
 Förordningar om myndigheters  
 instruktioner  
 är ett av regeringens viktigaste styrdokument och är ett exempel på regelstyrning. Här anges 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrning av folkhälsoområdet  
 49 
  
 i mer eller mindre generella ordalag vilka uppgifter som åligger myn- digheten, vilka ansvarsområden och vilken roll i statsförvaltningen som myndigheten har. Här regleras även myndigheternas ledningsformer. Av särskild betydelse för regeringens styrning av myndigheterna är även  
 verksförordningen  
 (1995:1322). Där anges bl.a. vad som gäller för myndighetens ledning, myndighetschefens ansvar och uppgifter, om myndighetens skyldighet att medverka i  
 EU-arbetet, 
  om myndighetens föreskriftsrätt och ärendehantering samt om myndighetsbeslut m.m. I förordningens 17 § anges även att myndigheten bestämmer sin organi- sation. 
 Det skall påpekas att övergripande mål även finns formulerade i lagar och förordningar men dessa mål är inte desamma som de mål som används inom resultatstyrningen. Distinktionen ligger i att man inom resultatstyrningens område styr med hjälp av målen, dvs. målen används i operativt syfte i regelbundna resultatuppföljningar och bedömningar av resultaten. Inom regelstyrningen handlar det ofta om att sätta pro- cessmål t.ex. som en garant för rättssäkerheten. 
 Även  
 regleringsbrevet  
 kan betecknas som exempel på regelstyrning, men är mest förknippat och använt inom resultatstyrningens område. Detta är ett exempel på att gränsdragningar mellan olika styrformer ibland är svåra att göra. 
  
 3.2.3 
  
 Organisationsstyrning 
  
 Med organisationsstyrning menas att statsmakterna styr genom att ut- forma en organisation på ett visst sätt, t.ex. den interna organisation i form av olika avdelningar och tjänster. Även relationer gentemot andra myndigheter och organisationer samt deras befogenheter och ansvar kan styras upp via organisationsstyrning. En myndighet kan även ges möjlighet att avgiftsfinansiera sin verksamhet, vilket får konsekvenser för verksamheten. Själva idén om att inrätta en myndighet kan också sägas vara organisationsstyrning. 
  
 3.2.4 
  
 Utnämningsmakten 
  
 Ett annat viktigt styrinstrument som regeringen förfogar över är utnäm- ningsmakten. Regeringen utser myndighetschefer men myndigheterna har dock i regel delegerats rätten att utse samtliga befattningshavare under verkschefsnivån. Regeringen utser även i förekommande fall verksstyrelser. I utnämningsmakten ligger även att för vissa tjänster föreskriva viss kompetens, t.ex. för domare, poliser och läkare. 
  
 50  
 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 SOU 2000:57 
  
 3.2.5 
  
 Informell styrning 
  
 Med informell styrning menas här att regeringen i sina informella kon- takter med myndigheterna kan komplettera all annan styrning, dvs. det handlar om det informella och oreglerade samspelet mellan regeringen och myndigheterna, som ibland kan bli mer eller mindre omfattande. Styrningen handlar om den påverkan som sker genom främst muntlig information från regeringen till verksledningen. Det kan gälla inne- hållet i olika typer av regeringsbeslut av betydelse för den enskilda myndigheten och dess ledning, dvs. förtydliganden och kommentarer kring besluten. Här kan regeringen ge sin syn på verksamheten samt även hur verksamheten leds. Dock får de informella kontakterna inte påverka det yttersta ansvaret för prövning i det enskilda fallet, vilket skall kvarstå hos myndigheten. 
 För myndigheten kan det ofta vara viktigt med informella dialoger och kontakter eftersom det kan hjälpa till att tydliggöra och konkreti- sera den övriga styrningen. I informella kontaktsituationer kan myndig- heten få reda på om den uppfattat sin roll och sitt uppdrag på det sätt som regeringen avsett, om myndigheten leds på ett sådant sätt som re- geringen hade tänkt sig osv. 
 Den s.k.  
 resultatdialogen  
 som är ett viktigt inslag i resultatstyr- ningen kan sägas vara ett försök att formalisera de informella kontak- terna mellan regeringen och myndigheterna i deras diskussioner kring mål och resultat, dvs. verksamhetsuppföljning (se nedan). 
 I en studie gjord av Ekonomistyrningsverket (ESV 1999:19) angå- ende informella kontakter i samband med regleringsbrev och årsredo- visningar framkom att nästan alla intervjuade tjänstemän från Shelton ringskansliet och myndigheterna var överens om att de informella kon- takterna har stor betydelse för kommunikationen mellan regeringen och myndigheterna. Vissa av de intervjuade framhöll att dessa kontakter t.o.m. är ännu viktigare än de formella dokumenten, regleringsbreven och årsredovisningarna. 
  
 3.2.6 
  
 Finansiell styrning 
  
 En av de mer framträdande styrningsmetoderna för statsmakternas styr- ning av förvaltningen och i detta fall de statliga myndigheterna är den finansiella styrningen, dvs. att via  
 budgeten  
 ge myndigheten en anslagsram att förfoga över för sin verksamhet. Den finansiella styr- ningen sker främst inom ramen för budgetprocessen. 
 Den 1 januari 1997 trädde en ny lag i kraft,  
 lagen om statsbudgeten  
 (SFS 1996:1059). I denna lag regleras bl.a. regeringens arbete med 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrning av folkhälsoområdet  
 51 
  
 budgeten och lagen innehåller bestämmelser om utgiftstak, utgiftsra- mar, anslag och inkomsttitlar, om uppföljning, prognoser och utfall, om statsbudgetens avgränsningar etc. Här anges även att staten skall efter- sträva hög effektivitet och iaktta god hushållning. Regeringen skall även för riksdagen redovisa mål samt vilka resultat som uppnåtts inom olika verksamhetsområden. Lagen och därmed den finansiella styrning- en via budgetprocessen har på så sätt en stark anknytning till resultat- styrningen. 
 Dagens budgetprocess kan indelas i olika tidsperioder under budget- året. Senast den första mars varje år inkommer myndighetens  
 årsredo- visning 
 , vilken skall återrapportera utifrån de mål och den struktur som anges i myndighetens regleringsbrev. I april månad avlämnar rege- ringen en  
 vårproposition  
 till riksdagen där utgiftstaket och utgiftsområ- desramarna slås fast för tre år framåt. Under våren görs vidare ram- beredningar i regeringskansliet där resultatbedömningar sammanställs utifrån bl.a. årsredovisningarna och andra dokument av vikt. I  
 budget- propositionen  
 på hösten låses sedan anslagens ramar under varje en- skilt utgiftsområde, inklusive myndigheternas förvaltningsanslag. 
 Under hösten arbetas  
 regleringsbrevet  
 för det kommande året fram i dialog med myndigheten. I regleringsbrevet anges myndighetens eko- nomiska ram samt även vilka mål som skall gälla för kommande år. Regleringsbrevet bestämmer således både myndighetens finansiering och verksamhet, och är således exempel på både finansiell styrning och resultatstyrning. Budgetprocessen sammanfaller i många stycken med resultatstyrningsprocessen. 
  
 3.2.7 
  
 Resultatstyrning 
  
 I samband med kompletteringspropositionen från år 1988 initierades den resultatorienterade styrningen som ny generell policy. Det ansågs viktigt att statsmakterna i mindre utsträckning skulle detaljstyra och i stället ange inriktning och mål för verksamheterna. Det grundläggande syftet med införandet av den nya styrformen var dock att kunna om- prioritera och omfördela på basis av information av uppnådda resultat. 
 Bakgrunden till denna förändring var bl.a. att det skett en ökad decentralisering av beslutsfattande till förvaltningen, liksom att regel- styrningen fått ge vika för ramlagstiftningen, vilket lett till svårigheter att styra förvaltningen. Dessutom fanns en vilja att genomföra mer än vad resurserna räckte till. Avsaknad av krav på kontrollinformation och verksamhetsuppföljning gjorde att statsmakterna tyckte sig ha förlorat inblicken i och kunskapen om myndigheternas verksamhet, liksom vil- ka konsekvenserna blivit av implementeringen av de politiska besluten. 
  
 52  
 Styrning av folkhälsoområdet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Resultatstyrning kan liknas vid ett första helhjärtat försök att styra myndigheterna i  
 mål- och resultattermer  
 i stället för i resurs- och metodtermer. Samtidigt som statsmakterna försökte vinna nya vägar för styrning så var tanken att myndigheterna skulle få ett ökat ansvar att välja hur verksamheten skulle organiseras och genomföras, dvs. större frihet att själva välja hur de skulle uppnå de av statsmakterna uppsatta målen. Dock var det viktigt att den nya styrningen skulle baseras på information om uppnådda resultat, vilket krävde att resultaten följdes upp regelbundet. De redovisade resultaten skulle sedan bedömas med ledning av målen. Resultatbedömningen utgjorde därefter grunden till beslut om myndighetens fortsatta verksamhet. 
  
 Regleringsbrevet  
 har med åren kommit att bli det viktigaste styr- dokumentet för resultatstyrningens utövande. Som nämnts ovan är reg- leringsbrevet ett dokument där resultatstyrningen och den finansiella styrningen möts. Det finns således både en verksamhetsdel, där målen och återrapporteringskraven för verksamheten anges samt en finansie- ringsdel, där myndighetens ekonomiska restriktioner preciseras, dvs. ramen för det anslag som myndigheten har att förfoga över under det kommande budgetåret. 
 De viktigaste ingredienserna i resultatstyrningsprocessen är dels regleringsbrevet, dels den årliga årsredovisningen, som även inkluderar resultatredovisningen samt  
 resultatdialogen 
 . Resultatdialogen är sam- tidigt ett viktigt kompletterande styrinstrument i sig. I propositionen (1997/98:136)  
 Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst  
 anges att det politiska intresset kring frågor om mål och resultat bör öka och att utvecklingen av resultatdialogerna som genomförs mellan departe- mentsledningar och myndighetschefer är en åtgärd som kan förbättra styrningsprocessen. 
 Dialogerna skall ske regelbundet, dvs. årligen, och dokumenteras. Resultatdialogerna har två syften, dels att diskutera myndighetens re- sultat och måluppfyllelse, dels att ge myndighetschefen möjlighet till personligt samtal med sin minister eller statssekreterare. Dialogen är därför uppdelad i två delar, en verksamhetsdiskussion och ett plane- ringssamtal. I verksamhetsdiskussionen diskuteras de resultat som myndigheten uppnått i förhållande till målen, liksom även kostnader m.m. Dessutom skall återkoppling ges på myndighetens årsredovisning. Regeringens styrning av myndigheten i mål- och resultattermer bör pre- ciseras. I planeringssamtalet bör myndighetschefen få tillfälle att direkt med departementsledningen diskutera sin arbetssituation och eventu- ella behov av att utveckla och förändra sitt ledarskap. 
 Resultatstyrningen har implementerats i statsförvaltningen under ett antal år, dock inte utan att vissa problem och brister uppstått. I ELMA- utredningen (Ds 1995:6)  
 Åtgärder för att stärka resultatstyrningen 
  
 SOU 2000:57 
  
 Styrning av folkhälsoområdet  
 53 
  
 framgår bl.a. att det finns brister främst vad gäller att formulera över- gripande mål och verksamhetsmål som är möjliga att följa upp samt när det gäller att använda myndigheternas resultatinformation. Ungefär lik- nande slutsatser, när det gäller svårigheter med att implementera resul- tatstyrningen, dras i Förvaltningspolitiska kommissionens rapport  
 Det svåra samspelet, Resultatstyrningens framväxt och problematik  
 (SOU 1997:15). Kommissionen framhåller även svårigheter att engagera Regeringskansliet i resultatstyrningsfrågor, framför allt från den poli- tiska nivån, men att brister inom resultatstyrningens område även hand- lar om kompetensfrågor på tjänstemannanivå. 
  
 I propositionen (1997/98:136)  
 Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst  
 anser regeringen att inriktningen för resultatstyrningen skall lig- ga fast dvs. resultatstyrningen skall vidareutvecklas och förbättras samt vara flexibel och verksamhetsanpassas. Även i fortsättningen skall resultatstyrningen vara ett av regeringens främsta redskap för att få en effektiv förvaltning som arbetar i enlighet med de politiska målen och prioriteringarna. 
  
 SOU 2000:57 
  
 55 
  
 4 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 4.1 
  
 Folkhälsa och folkhälsoansvar 
  
 Begreppet folkhälsa betecknar det allmänna hälsotillståndet för hela eller delar av befolkningen. Med begreppet  
 folkhälsa  
 menas enligt Na- tionella Folkhälsokommittén befolkningens hälsa i betydelsen hälsans utveckling och fördelning i befolkningen (SOU 1998:43). 
 Folkhälsan kan ses som summan av individernas hälsa, dvs. hela  
 befolkningens  
 hälsa, till skillnad från  
 den enskilde individens  
 hälsa. Samtidigt omfattar även folkhälsan 
 – – – det mönster som råder mellan befolkningens olika grupper med större eller mindre olikheter i sjukdomsrisker och sjukdomskonsekvenser samt de förändringar som sker gradvis eller i form av t.ex. epidemier. 
 (SOU 1998:43) 
 Kort sagt, med folkhälsa menas både summan av individernas hälsa samt ohälsans mönster i befolkningen. 
 Folkhälsan bestäms av ett antal faktorer över vilka individen har allt ifrån inget till ett betydande inflytande. Möjligheten till inflytande va- rierar starkt mellan olika individer och grupper. 
 Nationella folkhälsokommittén menar att när det gäller samhällets ansvar för frågor om hälsa och sjukdom så bör man hålla isär två per- spektiv; ansvaret för  
 individers hälsa 
 , med vilket menas individers risker för sjukdom och ohälsa samt deras sjukdomsförlopp samt an- svaret för  
 befolkningens hälsa  
 (SOU 1998:43), dvs. folkhälsan. Ansva- ret för individers hälsa utgår från ett samspel mellan individ och sam- hälle, medan ansvaret för folkhälsan i högre grad vilar på samhället, framför allt de politiska församlingarna och dess myndigheter. 
  
 56  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 4.2 
  
 Folkhälsoarbete 
  
 Med  
 folkhälsoarbete  
 menas enligt Nationella folkhälsokommittén 
 Planerade och systematiska insatser för att främja hälsa och förebygga sjukdom. En uttalad avsikt är att påverka faktorer  
 (frisk-, 
  skydds- och  
 risk-) 
  och förhållanden (struktur och miljö) som bidrar till en positiv hälsout- veckling på befolkningsnivå. Insatserna kan vara både samhälls- och/eller grupp- respektive individinriktade. 
 (SOU 1998:43) 
 Folkhälsoarbete är tvärsektoriellt och tvärvetenskapligt och utveck- lingen inom området går i riktning mot en ökad sektorsövergripande samverkan mellan olika folkhälsoaktörer. 
  
 Folkhälsoarbete  
 kan delas in i två olika komponenter, att förebygga sjukdom och att främja hälsa. Sjukdom definieras ofta som en avvi- kelse från normal funktion avseende kropp och/eller själ. I klinisk praxis omfattas begreppet enligt Nationella folkhälsokommittén av så- väl medicinskt definierade tillstånd och av individen upplevda symp- tom och besvär som en av samhället definierad sjukdomsroll. Begrep- pet  
 hälsa  
 betonar i stället dels en upplevelse av välbefinnande (hälsa som mål), dels förmåga till handling (hälsa som medel). Enligt Natio- nella folkhälsokommittén bör man inte betrakta sjukdom och hälsa som två ytterligheter på samma skala utan som två olika dimensioner: icke- sjukdom/sjukdom samt hälsa/ohälsa. 
 Folkhälsoinstitutet delar in folkhälsoarbetet utifrån om det bedrivs lokalt, regionalt eller på nationell nivå.  
 Lokalt folkhälsoarbete  
 bedrivs vanligtvis i kommunerna eller kommundelar av offentliga eller privata organisationer m.fl. Folkhälsoarbete på  
 regional nivå  
 bedrivs främst av samhällsmedicinska enheter, folkhälsoenheter eller motsvarande inom landsting/regioner 
 1  
 samt av smittskyddsorganisationen. 
  
 Nationellt folkhälsoarbete  
 bedrivs av nationella myndigheter samt privata och frivilliga organisationer på nationell nivå. Från statsmak- ternas sida handlar det nationella folkhälsoarbetet om att utforma en folkhälsopolitik som skapar goda förutsättningar för en god hälsa hos befolkningen, både vad gäller individer och hela eller delar av befolk- ningen. Syftet är således att skapa betingelser för att folkhälsoaspekter tillvaratas i policyutveckling och politiska beslut så att incitament ska- pas både för institutioner och enskilda att prioritera folkhälsa. 
 De verktyg som statsmakterna och dess myndigheter har till sitt för- fogande för att kunna skapa gynnsamma förutsättningar för en god folkhälsa kan indelas i tre olika grupper, nämligen ekonomiska styrme- 
  
 1  
 Fortsättningsvis anges endast ordet landsting vilket även inkluderar försöks- verksamheten med regioner. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 57 
  
 del, informativa styrmedel samt regleringar (Vedung, 1998). Exempel på dessa olika styrmedel är bl.a. att bygga upp ändamålsenliga regel- system, t.ex. alkohol- och tobaksbeskattningen, att utöva tillsyn, att an- svara för  
 FoU-verksamhet, 
  statistikinsamling, drift och uppbyggnad av nationella hälsoregister, att ta fram kunskapsunderlag och utveckla metoder som bygger på vetenskaplig grund, att stödja kvalitetsutveck- lingen samt att utveckla infrastrukturer och andra stödsystem för regio- nalt och lokalt folkhälsoarbete. 
 Statsmakterna har även ansvar för det internationella samarbetet och utbytet vad gäller folkhälsofrågor, framför allt  
 EU-samarbetet, 
  samar- betet med WHO, Europarådet, FN m.fl. Regeringen har valt att dele- gera vissa sådana uppgifter till statliga myndigheter. 
 Vidare tillhandahåller statsmakterna medel i form av bidrag till för- söksverksamheter m.m. samt till åtgärder inom vissa specifikt uttalade problemområden, t.ex. alkohol och narkotika samt hiv/aids och andra sexuellt överförbara sjukdomar. Staten ger även ekonomiskt stöd till organisationer som bedöms göra viktiga insatser inom dessa områden. 
 Ytterligare en styrmöjlighet som står till statsmakternas förfogande är att formulera de nationella folkhälsomål som bör gälla inom folkhäl- soområdet och som bör vara utgångspunkten i folkhälsoarbetet för samtliga folkhälsoaktörer i landet. Sådana mål har preliminärt presente- rats av Nationella folkhälsokommittén i ett betänkande som utkom i december 1999. Slutligt förslag till nationella folkhälsomål avses att presenteras under hösten 2000 (se även avsnitt 3.1.1). 
  
 4.3 
  
 Folkhälsoaktörer på regional och lokal nivå 
  
 4.3.1 
  
 Kommuner och landsting 
  
 På varje nivå, dvs. lokal, regional och nationell nivå, verkar en eller flera aktörer inom området folkhälsa. Med lokal nivå avses kommuner och med regional nivå avses enskilda landsting inklusive försöksverk- samheten med regioner. Det finns dels aktörer som har förbättrad folk- hälsa som sina huvudsakliga mål, dels aktörer som har andra mål än folkhälsomål, men som bedriver verksamhet som direkt eller indirekt kan ha önskade eller oönskade effekter på folkhälsan och på så vis kan komma att påverka huruvida olika folkhälsomål uppfylls eller ej. 
 På den  
 lokala nivån  
 har flera kommunala verksamheter och dithö- rande lagar direkt och indirekt betydelse för folkhälsan. Hur kommu- nerna väljer att arbeta med ansvarsområden enligt lagar som berör t.ex. hälsoskydd, miljöskydd, smittskydd, djurskydd, avfall, kemikaliehante- 
  
 58  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 ring, livsmedelskontroll, planläggning av mark och vatten, brandsäker- het och trafiksäkerhet påverkar i sin tur människors hälsa och välbefin- nande. Kommunerna har ett ansvar för att barn växer upp under trygga och goda förhållanden. I detta sammanhang har förskolan, skolan och skolhälsovården en viktig påverkan vad gäller barns och ungdomars hälsa. I kommunernas ansvar ingår även äldreomsorg enligt hälso- och sjukvårdslagen och omsorg om personer med fysiska och psykiska funktionshinder enligt lagen om stöd och service till funktionshindrade. 
 Kommunerna skall även ansvara för att förebygga och motverka missbruk av alkohol, narkotika och andra beroendeframkallande medel, speciellt vad gäller barn och ungdom. Vid sidan av detta kan nämnas att kommunernas alkoholpolitiska ansvar bl.a. rymmer tillståndspröv- ning samt tillsyn av restaurangernas servering av alkoholdrycker. På senare år har också kultur- och fritidssektorns betydelse för folkhälsan uppmärksammats genom de aktiviteter som erbjuds och som i sin tur påverkar livskvaliteten. 
 Kommunernas engagemang för folkhälsofrågor har successivt ökat med åren, och kan antas öka ytterligare till följd av en växande med- vetenhet om orsakerna till ohälsa och kommunernas möjlighet att på- verka dessa orsaker. Lokala folkhälsoråd 
 2  
 finns bl.a. i en majoritet av kommunerna. Därutöver har en stor del av kommunerna utarbetat folk- hälsoprogram. Över huvud taget anser Nationella folkhälsokommittén att hälsofrågorna behöver tydliggöras i all kommunal verksamhet och i kommunernas strategiska utveckling t.ex. genom att göra hälsokon- sekvensbedömningar samt s.k. lokala välfärdsbokslut. 
 Vad gäller  
 den regionala nivån  
 har hälso- och sjukvården ett folk- hälsoansvar enligt hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1982:763): Målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. I 2c § står vidare att 
 Hälso- och sjukvården skall arbeta för att förebygga ohälsa. Den som vän- der sig till hälso- och sjukvården skall när det är lämpligt ges upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada – – – 
 Landstingens ansvar för hälso- och sjukvården finns beskrivet i 3 §: 
 Varje landsting skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bo- satta inom landstinget – –  
 –. 
  Även i övrigt skall landstinget verka för en god hälsa hos hela befolkningen. 
 I hälso- och sjukvårdens ansvar ingår att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Dessa insatser är  
 individ-, 
  befolk- 
  
 2  
 Folkhälsoråd är ett organ för sektorsövergripande lokal samverkan mellan lokala aktörer, t.ex. kommunen, landstinget, försäkringskassan och frivillig- organisationer. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 59 
  
 nings- och samhällsinriktade. Ett lokalt förebyggande arbete utförs av landstingen via primärvården, folktandvården och lokala hälsoplane- rare. Den lokala hälsoverksamheten utgår från både ett befolknings- och ett individperspektiv. Arbetet utgörs bl.a. lokala hälsobeskriv- ningar, hälsoupplysning, hälsokontroller, vaccinationer, hälsovård till mödrar och barn, medverkan i samhällsplanering samt uppsökande verksamhet hos utsatta grupper. 
 De flesta landsting har i dag samhällsmedicinska enheter eller mot- svarande. De fyller bl.a. följande funktioner: epidemiologisk bevak- ning, folkhälsorapportering, hälsopolitiska program, kompetenscent- rum, stöd och utveckling av hälsofrämjande och förebyggande insatser såväl genom sektorsövergripande arbete inom det egna länet som rik- tade insatser inom den egna organisationen. Landstingen utför primär- preventiva insatser inom smittskyddsområdet, t.ex. inom området hiv/aids samt inom områdena missbruk av alkohol och narkotika, al- lergi, diabetes, rökning, kost- och motionsvanor, barn- och kvinno- misshandel, skador, självmord m.m. Därutöver har landstingens smitt- skyddsfunktioner en viktig primärpreventiv uppgift. Flera landsting samarbetar med universitet och högskolor inom  
 FoU-området. 
  De större landstingen har ofta ett väl etablerat samarbete med universitet och högskolor på respektive ort. 
 Inom många landsting har man tagit fram hälsopolitiska mål och program. Måldokumenten har förankrats politiskt genom politiska be- slut och i några fall genom tillsättandet av s.k. folkhälsolandstingsråd och politiskt tillsatta folkhälsoutskott. För närvarande pågår en för- söksverksamhet med ett vidgat ansvar för den regionala utvecklingen i bl.a. Skåne och Västra Götaland. Över huvud taget uppfattar lands- tingen och försöksregionerna att folkhälsofrågorna ökar i vikt. 
 Landstingen har varit pådrivande i det lokala folkhälsoarbetet. Inte minst har den lokala tvärsektoriella samverkan ökat mellan kommuner, landsting och andra aktörer. Enligt en kartläggning som gjordes år 1996 av Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet visade sig en stor majoritet av landstingen och kommunerna vara positiva till ett samarbete kring folkhälsofrågor. Både kommuner och landsting po- ängterade vikten av att ha politiker med i folkhälsoarbetet. Dessutom har Nationella folkhälsokommittén påpekat att folkhälsoarbetet skulle stärkas om kommunernas och landstingens hälsoplanering blev mer samordnad. 
  
 60  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 4.3.2 
  
 Landstingsförbundet 
  
 Landstingsförbundet är en  
 intresse-, 
  bransch- och arbetsgivarorganisa- tion för landstingen. Viktiga områden för förbundet är hälso- och sjukvård, regional utveckling, arbetsgivarverksamhet, landstings- och samhällsekonomi samt strategisk utveckling. Avdelningen för hälso- och sjukvårdsfrågor arbetar bl.a. med att stödja landstingens strävanden att stärka patientens ställning, vårdens kvalitetsutveckling och folk- hälsa. Opinionsbildning och informationsspridning är viktiga inslag i förbundets arbete. 
 Förbundet stödjer landstingen i deras folkhälsoarbete på flera olika sätt, bl.a. genom regelbundna kontakter med regeringen, Svenska Kommunförbundet, Socialstyrelsen och Folkhälsoinstitutet samt andra nationella organisationer av betydelse för människors hälsa. Eftersom det tvärsektoriella arbetet är en hörnsten i folkhälsoarbetet ingår Lands- tingsförbundet i en rad grupper som har betydelse för folkhälsan t.ex. den så kallade generaldirektörsgruppen för folkhälsofrågor och Natio- nella ledningsgruppen för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser. Vidare utser förbundet representanter i olika institutioner, styrelser och samordningsgrupper, t.ex. inom  
 smittskydds-, 
  hiv/aids- och olycks- fallsområdet. Stöd till Epidemiologiskt centrum (EpC) vid Socialstyrel- sen har också stor betydelse för folkhälsoarbetet i landet. 
 I förbundets arbete ingår vidare att vara mötesplats, sprida informa- tion om aktuella frågor och att bidra till en positiv utveckling inom om- rådet. Därför genomför förbundet konferenser med anknytning till folkhälsoområdet. Även det internationella arbetet är angeläget för för- bundet, t.ex. genom en bevakning av EU:s folkhälsoarbete. 
 Landstingsförbundet företräder medlemmarna i folkhälsofrågor i mer vid bemärkelse, t.ex. är hälso- och sjukvård inklusive primärvård med barn- och mödrahälsovård av direkt betydelse för människors hälsa och tillhör förbundets huvuduppgifter. Därutöver tillkommer även tandvård, befolkningsstatistik och miljöfrågor. Förbundet arbetar vidare med personalpolitiska frågor vilket inkluderar arbetsmiljöområ- det och frågor som t.ex. tobaksbruk bland personal och kvinnors hälsa. 
 Regional utveckling är en prioriterad uppgift för Landstingsförbun- det. Nya möjligheter för olika aktörer att tillsammans arbeta med sam- hällsplanering, utveckling och folkhälsoarbete uppstår i de län där re- gionala självstyrelseorgan och direktvalda organ bildas. Även de för- söksverksamheter som bedrivits med ökad finansiell och övrig samver- kan mellan kommuner, landsting och försäkringskassor, vars syfte har varit att finna former för att hantera välfärdsfrågorna på ett mer sam- manhållet sätt, är exempel på utveckling som förbundet stödjer. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 61 
  
 En av Landstingsförbundets större satsningar inom folkhälsoområ- det är det folkhälsoprogram som tillsammans med Svenska Kommun- förbundet påbörjades år 1995 och avslutades vid Landstingsförbundets kongress år 1998. Detta folkhälsoprogram redogörs särskilt för nedan. Att lyfta upp folkhälsofrågorna på den politiska dagordningen är viktigt för förbundet. 
  
 4.3.3 
  
 Svenska Kommunförbundet 
  
 Svenska Kommunförbundet är kommunernas intresse- och arbetsgi- varorganisation. Inom förbundet finns kompetens för intressebevakning och specialistkunskaper för all sorts kommunal verksamhet. Förbundets huvuduppgifter är att företräda och stödja kommunerna och tillvarata deras intresse, stödja och utveckla den kommunala självstyrelsen, främja samverkan mellan kommuner, stödja kommunerna i arbetet med att utveckla och effektivisera verksamheten samt vara central arbetsgi- varorganisation för landets kommuner. I varje län finns även ett kom- munförbund, s.k. länsförbund, som verkar på regional nivå för att på så sätt tillvarata kommunernas intresse i förhållande till andra regionala organisationer och myndigheter. 
 Förbundets syn på folkhälsoarbetet i kommunerna är att utveck- lingspotentialen, vad gäller att få till stånd en hälsoutveckling som ut- gör en integrerad del av samhällsutvecklingen, ligger i att inom ramen för ordinarie verksamheter arbeta med ett förebyggande och hälso- främjande förhållningssätt. Detta är också en av anledningarna till att kommunernas roll i folkhälsoarbetet har blivit allt tydligare de senaste åren. 
 Många av de områden som förbundet arbetar med påverkar därför hälsan och välfärden långsiktigt och på olika sätt. Ändrade livsvillkor och levnadsförhållanden för äldre gör att förbundets arbete med vård och omsorg för äldre kommer att intensifieras. Likaså arbetar förbundet med frågor som rör segregation, flyktingar och invandrare. Inom ramen för det s.k. välfärdsprogrammet har välfärdsfrågor och kommunernas roll i det totala välfärdssystemet diskuterats. En av välfärdsprogram- mets sex olika delprojekt handlade t.ex. om att redovisa och analysera förutsättningar för samverkan mellan kommuner och medborgare, bru- kare, föreningar, ideella organisationer, kooperativ, företag etc. 
 I ett annat projekt  
 Motståndskraft  
 har Svenska Kommunförbundet tillsammans med 25 kommuner, med ekonomiskt stöd från Socialde- partementet, försökt hitta ett sätt att förebygga drogmissbruk genom ungdomars eget engagemang. När det gäller miljö- och hälsoskyddet i kommunerna arbetar dessa med att ta fram lokala handlingsplaner för 
  
 62  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 Agenda 21, för en långsiktigt hållbar samhällsutveckling. I detta sam- manhang nämns särskilt ungdomar, barn, kvinnor och invandrare. Möjlighet att påverka, delta och ett långsiktigt tänkande är centrala be- grepp i dessa handlingsplaner. 
 Förbundet har även i samarbete med flera andra centrala organisa- tioner bidragit med stöd i kommunernas arbete med Agenda 21, t.ex. genom konferenser, samordning och spridning av goda exempel. Dess- utom har Svenska Kommunförbundet deltagit i ett utvecklingsprojekt där man tagit fram riktlinjer för hur ett miljöledningssystem (EU:s miljöledningssystem EMAS) skulle kunna tas fram ur ett kommunalt perspektiv. Förbundet har sedan många år tillbaka ett samarbete med de statliga myndigheter som ansvarar för radon. Vidare deltar förbundet i en samarbetsgrupp där flera statliga myndigheter ingår för att samordna och verka för skadeförebyggande insatser. 
 Vad gäller samhällsplanering arbetar förbundet också med hållbar- hetsaspekter utifrån ett kommunalt planeringsperspektiv. Kommunerna skall i sin framtida planering utifrån ett helhetsperspektiv sammanväga bl.a. ekonomiska, sociala och ekologiska aspekter. Ett annat viktigt om- råde som Svenska Kommunförbundet satsar på är kvalitetsfrågor där man bl.a. ger ett ökat stöd till kommunerna i deras kvalitetsutveck- lingsarbete. 
 Folkhälsoprogrammet 
 Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet påbörjade år 1995 ett politiskt programarbete, dvs. ett gemensamt projekt kring folkhälsofrågorna. En slutrapport,  
 Främja hälsa – förebygg sjukdomar 
 , utgavs år 1998. Huvudsyftet med programarbetet var att ge folkhälso- frågorna ökad tyngd i den politiska debatten. Att stimulera till ökat tvärsektoriellt samarbete var ett annat syfte. Inom programarbetets ram genomfördes ett antal konferenser, seminarier, internationella studiebe- sök och andra utåtriktade aktiviteter. Även kartläggningar och utvärde- ringar gjordes, t.ex. en kartläggning om samverkan i folkhälsofrågor. 
 En viktig uppgift i programarbetet var att tydliggöra dagens stora folkhälsoproblem och hot mot en positiv hälsoutveckling och att där- med lyfta fram de sociala skillnaderna i ohälsa. Särskilt har uppmärk- sammats barns och ungas hälsa samt kvinnors och invandrares häl- soproblem. Folkhälsoprogrammet initierade även två ytterligare pro- jekt, nämligen  
 Demokrati och folkhälsa  
 samt  
 Hälsokonsekvensbeskriv- ningar (HKB).  
 Resultaten från projekten har redovisats i skrifter, vid seminarier samt via Internet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 63 
  
 Hälsokonsekvensbeskrivningar kan sägas vara ett arbetssätt för att tydliggöra hälsoaspekter och på ett systematiskt sätt belysa hur männi- skors hälsa kan påverkas av föreslagna politiska beslut, en slags vägvi- sare mot mer hälsosamma beslut. Tillsammans med ett antal kommuner och landsting har de två förbunden utvecklat ett verktyg för att arbeta med hälsokonsekvensbeskrivningar som är tänkt att stimulera kommu- ner och landsting att utveckla eget arbete med att beskriva konsekven- ser för hälsan inför politiska beslut. 
 Demokrati och Hälsa är ett utbildningsmaterial om folkhälsofrågor som riktar sig till kommun- och landstingspolitiker. Materialet, som är tillgängligt via Internet, innehåller olika typer av information, t.ex. sta- tistik om hälsoläget i Sverige, goda exempel på folkhälsoarbete, dis- kussion om vilka faktorer som orsakar hälsa och vilka faktorer som främjar god hälsa m.m. 
 Lokala välfärdsbokslut 
 Projektet lokala välfärdsbokslut är ett samarbetsprojekt mellan Svenska Kommunförbundet, Folkhälsoinstitutet och Landstingsförbundet. I pro- jektet deltog sju kommuner och ett landsting. Under år 1999 avslutades projektet. 
 Syftet med projektet är att ge folkhälsofrågorna en ökad politisk le- gitimitet och att skapa en struktur i kommunernas ambitioner att främja befolkningens hälsa och välbefinnande. Detta för att öka medvetenhe- ten i kommunerna om vilka hälsoeffekter olika politiska beslut får för folkhälsan. I projektet utvecklas och implementeras nya metoder och arbetsformer i det reguljära arbetet samt förstärkt kunskap om bud- getuppföljning, bokslut och årsredovisning. 
  
 4.3.4 
  
 Länsstyrelserna 
  
 Länsstyrelserna har inte något direkt uttalat ansvar för folkhälsofrågor, utan dessa frågor uppmärksammas inom vart och ett av de områden där länsstyrelsen verkar, t.ex. i den tillsynsverksamhet som bedrivs utifrån miljöbalken, lagen om kemiska produkter, livsmedelslagen, plan- och bygglagen, alkohollagen, tobakslagen och socialtjänstlagen. Dock bör poängteras att länsstyrelserna har till uppgift att ge råd och stöd till kommunerna inom alkoholområdet, liksom att samordna det regionala alkohol- och drogförebyggande arbetet. Dessutom har länsstyrelserna ansvar för fördelning av projektmedel för utveckling av den öppna missbrukarvården. 
  
 64  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 När det gäller alkoholområdet ändrades länsstyrelsernas roll i sam- band med att den nya alkohollagen (1994:1738) trädde i kraft. Detta innebar bl.a. att kommunerna från och med den 1 januari 1996 tog över det direkta ansvaret för hanteringen av serveringstillstånden i länet. Länsstyrelserna, som tidigare haft det direkta ansvaret för hanteringen av serveringstillstånd, blev i stället regional tillsynsmyndighet med uppgift att ge råd och stöd samt övervaka kommunernas verksamhet. Länsstyrelserna skulle vidare systematisera, sammanställa och analy- sera utvecklingen av alkoholhanteringen i respektive län. Länsstyrelsen i Stockholms län har också regeringens uppdrag att samordna den re- gionala tillsynen inom ramen för Operation Krogsanering. 
 I länsstyrelsernas arbetsuppgifter ingår även att sammanställa en år- lig länsrapport, vilken t.ex. kan behandla frågor som kommunernas till- stånds- och tillsynsarbete, konsumtionsutvecklingen i länet samt arbete mot den illegala alkoholhanteringen. 
  
 I Statskontorets rapport  
 Samordning mot droger – kartläggning och skiss till ny myndighetsstruktur på alkohol- och narkotikaområdet 
 (1998:22) framgår att Statskontoret funnit att länsstyrelserna haft svå- righeter att ta tag i sin roll som samordnare av den statliga alkohol- och narkotikapolitikens genomförande i länet. 
  
 4.4 
  
 Folkhälsoaktörer på nationell nivå 
  
 Ett stort antal statliga myndigheter har av statsmakterna delegerats uppgifter som innefattar att förebygga sjukdomar och främja hälsa i be- folkningen. Dessa myndigheter har därför möjligheter att påverka folk- hälsan i positiv riktning och på så sätt bidra till att de nationella folk- hälsomålen uppfylls. 
 Nedan följer en kort beskrivning av myndigheters folkhälsoarbete inklusive en beskrivning av de myndigheter som särskilt omnämns i denna Organisationskommittés direktiv, dvs. Alkoholinspektionen, Barnombudsmannen, Läkemedelsverket, Socialstyrelsen och Smitt- skyddsinstitutet. Vidare beskrivs den nyinrättade myndigheten Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) eftersom Folkhälsoinstitutet i dag har vissa uppgifter om diskrimine- ring av homosexuella. Dessutom beskrivs i avsnitt nedan om forskning, statistik och utbildning inom folkhälsoområdet. 
 Flertalet av de myndigheter som omnämns i detta avsnitt har i dag ett mer eller mindre utvecklat samarbete med Folkhälsoinstitutet. En närmare presentation av ett urval av myndigheter, utöver de som beskrivs i detta avsnitt, med viktiga uppgifter som direkt eller indirekt 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 65 
  
 påverkar de preliminära nationella folkhälsomålen presenteras i bilaga 6. 
 Till myndigheter med uppgifter att förebygga sjukdomar kan t.ex. räknas myndigheter som har ansvar för  
 kontroll och tillsyn  
 inom områ- den som har betydelse för folkhälsan. Exempel på sådana myndigheter är Socialstyrelsen som delegerats ansvaret för tillsynen över hälso- och sjukvården, tandvård, hälsoskydd, smittskydd och socialtjänst. Därut- över har t.ex. Alkoholinspektionen att utöva tillsyn över alkohollagens tillämpning. Andra exempel på myndigheter med kontroll- och/eller tillsynsuppgifter är Arbetarskyddsverket, Boverket, Jordbruksverket, Kemikalieinspektionen, Läkemedelsverket och Livsmedelsverket. Vi- dare har länsstyrelserna, som är statens förlängda arm på regional nivå, att utöva tillsyn över verksamhet som bedrivs utifrån miljöbalken, lagen om kemiska produkter, livsmedelslagen, plan- och bygglagen, alkohollagen, tobakslagen och socialtjänstlagen. 
 Det finns också exempel på myndigheter som arbetar med att  
 främja, följa och utvärdera  
 olika områden som har betydelse för folk- hälsan. Det gäller t.ex. Integrationsverket, Konsumentverket (även till- synsansvar), Naturvårdsverket, Skolverket, Smittskyddsinstitutet, Soci- alstyrelsen (även tillsynsansvar), Strålskyddsinstitutet, Ungdomsstyrel- sen och Vägverket. Folkhälsoinstitutets verksamhet beskrivs närmare i kapitel 5. 
 Arbetsmarknadsverket och Riksförsäkringsverket har uppgifter när det gäller t.ex. rehabilitering och att hindra utslagning från arbetsmark- naden, framför allt för utsatta grupper i samhället. Inom det s.k. barn- perspektivet och FN:s barnkonvention har Barnombudsmannen i upp- gift att bevaka barns rättigheter och intressen. Polisen och de rättsvår- dande myndigheterna har även till uppgift att förebygga brott, varav våldsbrott är ett prioriterat område. Vidare förebygger polisen och tul- len sjukdomar och skador genom att motverka tillgången på illegala droger och att förhindra smuggling av alkohol, tobak och narkotika. 
  
 4.4.1 
  
 Alkoholinspektionen 
  
 Alkoholinspektionen är central förvaltningsmyndighet för tillstånds- givning, kontroll och tillsyn avseende hanteringen av alkoholdrycker och sprit i enlighet med vad som anges i alkohollagen (1994:1738). I förordningen (1996:612) med instruktion för Alkoholinspektionen an- ges vidare att inspektionen löpande skall kontrollera att den som har meddelats tillstånd av inspektionen följer de bestämmelser som gäller enligt alkohollagen. Inspektionen skall vidare följa upp kommunernas tillståndsgivning m.m. beträffande serveringstillstånd. Alkoholinspek- 
  
 66  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 tionen skall meddela föreskrifter och allmänna råd för tillämpningen av alkohollagen inom de områden där inspektionen utövar central tillsyn samt bevaka och sprida kännedom om rättstillämpningen. Myndigheten är också tillstånds- och tillsynsmyndighet för frågor om tillverkning av sprit och alkoholdrycker samt inköp av alkoholdrycker för tekniska och liknande ändamål. 
 Alkoholinspektionen skall även utforma och insamla den statistik som behövs för att kontrollera och följa upp alkoholhanteringen samt samverka med skattemyndigheter och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter. Myndigheten skall samråda med Konsumentverket i frågor som rör marknadsföring av alkoholdrycker. Vidare skall inspektionen svara för kunskapsutveckling och erfaren- hetsutbyte inom det internationella samarbetet. 
 Inspektionen skall verka för att berörda myndigheter, främst kom- muner, länsstyrelser och de som har meddelats tillstånd av inspektio- nen, har nödvändig kunskap och information om det alkoholpolitiska regelverket samt för att utbildningsmaterial tas fram för innehavare av serveringstillstånd och för serveringspersonal. Dessutom skall Alkohol- inspektionen ha ansvar för kontrollen av dokument m.m. och meddela föreskrifter för vintransporter i enlighet med vad som anges i förord- ningen (1999:1148) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter. 
 Från och med den 1 januari år 2000 togs partihandelstillstånden bort och ersattes i alkohollagen med en koppling till vissa begrepp i lagen (1994:1564) om alkoholskatt. De nya reglerna innebär i praktiken för partihandeln bl.a. att skattemyndigheten tar över den direkta tillsynen över partihandeln och därigenom kontrollen av att alkoholdryckerna inte säljs till andra än Systembolaget, innehavare av serverings- och in- köpstillstånd eller till andra partihandlare. 
 Alkoholinspektionen har kvar tillsynen över de företag som bedriver import och partihandel med alkoholdrycker med stöd av övergångsbe- stämmelserna till lagändringen per den 1 januari 2000, dvs. företag som före lagändringen hade fått tillstånd för verksamheten men ännu inte är upplagshavare eller registrerade varumottagare enligt skattelagstift- ningen (övergångsordningen löper t.o.m. den 31 december 2001). 
 Inspektionen har, som en del av det övergripande målet för hälso- och sjukvårds- och socialtjänstområdet, i uppgift att tillse att lagar och bestämmelser avseende hantering av alkohol efterlevs av samtliga aktö- rer på alkoholområdet. Andra mål för inspektionen är att bidra till att samhällets alkoholpolitiska mål uppfylls samt vidmakthålla eller för- stärka en effektiv tillsyn över handeln med alkoholdrycker. Insatserna mot illegal alkoholhantering skall förstärkas. 
 Tillstånds- och tillsynsverksamheten är en av Alkoholinspektionens centrala uppgifter. Denna verksamhet blev betydligt mer omfattande än 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 67 
  
 vad som förutsågs vid myndighetens bildande. Borttagandet av parti- handelstillstånden innebär en rejäl minskning av tillståndsgivningen under år 2000. 
 Övriga huvuduppgifter är att meddela föreskrifter och utfärda all- männa råd till alkohollagen, ge information om lagen och det alkohol- politiska regelsystemet och utbildning främst till personal i kommuner och länsstyrelser. Därutöver arbetar inspektionen med uppdrag och uppföljning genom insamling av statistik om tillverkning, import, ex- port, servering etc. samt utvärdering av regelsystemets funktion och tillämpning på grundval av insamlad statistik och bl.a. årliga rapporter från länsstyrelserna. Inom uppföljning- och utvärderingsverksamheten ingår dessutom att följa upp kommunernas tillståndsgivning beträf- fande serveringstillstånd. Dessutom ingår ansvar för det nationella till- stånds- och personregister enligt alkohollagen över dem som har bl.a. serveringstillstånd för alkoholdrycker. Inspektionen följer även dom- stolarnas rättspraxis samt har ansvar för att sprida kännedom om rätts- utvecklingen. 
 Alkoholinspektionen skall som egen myndighet läggas ned i sam- band med att Folkhälsoinstitutet ombildas, dvs. senast den 1 juli år 2001 (dir. 1999:56). De arbetsuppgifter som Alkoholinspektionen vid denna tidpunkt har kvar skall då övergå till det ombildade Folkhälsoin- stitutet, dvs. framför allt övergripande tillsyns- och uppföljningsupp- gifter på alkoholområdet. Här ingår att meddela föreskrifter, ge ut allmänna råd och annan information om lagen och dess tillämpning. 
 Viktiga förutsättningar för det fortsatta arbetet för Alkoholinspek- tionen, samt i förlängningen för den nya folkhälsomyndigheten, kom- mer att behandlas av Alkoholutredningen i samband med ett betänk- ande som beräknas utkomma i juni år 2000. Under våren 2001 förvän- tas vidare en proposition om ändring i alkohollagen, vilken bl.a. har som grund förslag från Alkoholutredningen. Vid halvårsskiftet 2001 beräknas därför lagändringar träda i kraft som innebär att rätten att bl.a. yrkesmässigt tillverka sprit och alkoholdrycker inte längre skall grunda sig på tillstånd enligt alkohollagen. Denna rätt blir i stället en följd av vissa godkännanden enligt alkoholskattelagen. Även tillsynen över verksamheten skall skötas med utgångspunkt i skattereglerna. Alkohol- inspektionens direkttillsyn, prövning av ansökningar etc. faller på detta sättet bort. Vad som återstår av denna verksamhet kan sägas bli en mer allmän tillsyn och uppföljning av utvecklingen på området (se avsnitt 6.1.4). 
  
 68  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 4.4.2 
  
 Barnombudsmannen 
  
 Barnombudsmannen (BO) har enligt lagen (1993:335 ändrad 1994:87) om Barnombudsman i uppgift att bevaka frågor som angår barns och ungdomars rättigheter och intressen. Ombudsmannen skall särskilt uppmärksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med Sveriges åtaganden enligt FN:s konvention om barnets rättigheter. 
 Enligt förordningen (1993:710) med instruktion för Barnombuds- mannen skall denne bl.a. ta initiativ till åtgärder som syftar till att hävda barns och ungdomars rättigheter och intressen samt företräda och stödja barn och ungdomar i den allmänna debatten. Barnombuds- mannen skall vidare ta initiativ till samordning och utveckling av sam- hällets förebyggande insatser inom området barn och ungas säkerhet. Myndigheten skall ägna särskild uppmärksamhet åt frågor som rör ut- satta barn och ungdomar. 
 Barnens ombudsman har en opinionsbildande och attitydpåverkande roll vilket innebär att försöka påverka t.ex. riksdag och regering, kom- muner, landsting och myndigheter att vidta åtgärder och initiativ i syfte att förbättra barns och ungas livsvillkor. 
 Barnombudsmannens del av effektmålet för hälso- och sjukvården samt den sociala omsorgen är att öka samhällets kunskap om barns och ungdomars levnads- och uppväxtvillkor i syfte att barns och ungdomars rättigheter och intressen i ökad utsträckning tillgodoses samt att bidra till att öka kunskapen om och efterlevnaden av FN:s barnkonvention på alla nivåer i samhället. Syftet med verksamheten är således framför allt att bevaka och verka för barns och ungdomars rättigheter och intressen med särskild fokus på att lagar och deras tillämpning stämmer överens med barnkonventionen. 
 Ombudsmannens arbete syftar även till att på olika sätt främja barns och ungas villkor i samhället och att förbättra möjligheterna till såväl god fysisk som psykisk hälsa. Eftersom frågor som rör utsatta barn och ungdomar särskilt skall uppmärksammas arbetar Barnombudsmannen bl.a. med frågor som rör sexuella övergrepp, barnpornografi, barnmiss- handel, asylsökande barn och mobbning. Barnombudsmannen upp- märksammar även speciellt inflytande för barn och unga samt elev- och skolhälsovård. 
 Barnombudsmannen har även till uppgift att hålla samman sektors- övergripande studier om barn och ungdomar samt att följa och analy- sera hur barns och ungdomars situation i samhället förändras liksom att identifiera faktorer som kan tjäna som varningssignaler. Barnombuds- mannen har därför bildat ett nätverk med företrädare för organisationer och myndigheter i syfte att närmare belysa barnens villkor. Barnom- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 69 
  
 budsmannen har även beställaransvaret för sammanställning av och in- formation om statistik om barns och ungas levnadsförhållanden. 
 De centrala myndigheterna har en viktig roll att fylla när det gäller att genomföra barnkonventionen. Exempelvis Socialstyrelsen, Skolver- ket, Arbetarskyddsstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Invandrarverket, Ung- domsstyrelsen samt Statens Kulturråd har alla i uppdrag att på olika sätt följa barns och ungas livsvillkor. 
 Ett av Barnombudsmannens verksamhetsområden innefattar ett an- svar för att ta initiativ till samordning och utveckling av samhällets förebyggande insatser inom området barns och ungas säkerhet. Sam- ordning är därför ett av ombudsmannens viktigaste verktyg. Inom om- rådet barns och ungas säkerhet och hälsa (BUS) har Barnombudsman- nen i uppdrag att samordna och utveckla säkerhetsarbetet bland barn och ungdom upp till 18 år, vilket sker i ett särskilt nätverk,  
 Boone 
  verket. Insatserna inriktas på att ge barn och ungdomar ett riskmedve- tande och en handlingsberedskap. 
 I  
 BUS-nätverket 
  ingår cirka 35 olika representanter från centrala myndigheter och organisationer. Opinionsbildning och information är en del av Barnombudsmannens strategi i BUS. Därutöver ges ett fakta- häfte ut om skador och olycksfall bland barn och ungdom med statistik och förteckning över forskningsrapporter och kartläggningar. Tillsam- mans med Konsumentverket har Barnombudsmannen givit ut skriften Barnets rätt till en säker miljö – lagar och regler. Nyhetsbladet BUS- nytt började att ges ut under år 1998. 
 Barnombudsmannen samverkar med flera olika myndigheter och organisationer samt även med forskningsråd, enskilda forskare, organi- sationer för barnhälsovårdsöverläkare, barnpsykiatriker, sjuksköterske- föreningar, Yrkesinspektionen samt olika branschorganisationer. Ut- över det ovan nämnda  
 BUS-nätverket 
  finns även Nätverket för Barns villkor, Nätverket för barnkonventionen i kommuner och landsting samt Barn, ungdomar och byggd miljö. 
  
 4.4.3 
  
 Läkemedelsverket 
  
 Läkemedelsverket är central förvaltningsmyndighet för kontroll och tillsyn av läkemedel och vissa andra produkter som med hänsyn till egenskaper eller användning står läkemedel nära. Myndighetens verk- samhet domineras av arbete inom ramen för EU:s nya system för god- kännande och uppföljning av läkemedel. Läkemedelsverkets tillsyn är avgiftsfinansierad. I förordningen (1993:359, ändrad 1999:1373) om den statliga läkemedelskontrollen av läkemedel finns bestämmelser om ansöknings- och årsavgifter. 
  
 70  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 Enligt förordningen (1996:611) med instruktion för Läkemedelsver- ket skall verket särskilt svara för kontrollen och tillsynen enligt läke- medelslagen (1992:859), lagen (1992:860) om kontroll av narkotika, lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. och övriga läkeme- delsförfattningar i fråga om t.ex. tillverkare, importörer och distributö- rer. Verket skall vidare utöva kontroll och tillsyn i fråga om vissa produkter som med hänsyn till egenskaper eller användning står läke- medel nära liksom utöva kontroll och tillsyn i fråga om teknisk sprit, alkoholhaltiga preparat, vissa medicintekniska produkter samt kosme- tiska och hygieniska produkter. Regelverket för kosmetiska och hygie- niska produkter regleras fr.o.m. den 1 januari 1999 med stöd av Miljö- balken (1998:808). Läkemedelsverket utfärdar föreskrifter och allmän- na råd i fråga om läkemedel och andra produkter som omfattas av myndighetens kontroll och tillsyn. 
 Verket skall vidare ge information inom sitt ansvarsområde till andra myndigheter som skall handlägga läkemedelsfrågor, hälso- och sjukvården, apoteksväsendet, veterinärkåren och enskilda samt ge stöd till Socialstyrelsens tillsynsverksamhet. Läkemedelsverket bedriver forskning på området av betydelse för den kontroll och tillsyn som be- drivs. Läkemedelsverket skall samarbeta med Folkhälsoinstitutet och Statens Livsmedelsverk i frågor som rör medel som används för miss- bruksändamål. Läkemedelsområdet omfattas av ett internationellt re- gelverk där både hälso- och miljöperspektiv är styrande och verket age- rar aktivt i ett antal olika organ inom EU samt inom det nordiska sam- arbetet. 
 Läkemedelsverkets del av effektmålet för hälso- och sjukvårds- och socialtjänstområdet är att tillse att läkemedel är säkra, effektiva och av god kvalitet samt verka för att läkemedel används på ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt. Läkemedelsverket skall främja säkerheten och kvaliteten för läkemedelsnära produkter. Därutöver skall Läkeme- delsverket medverka till att läkemedelsförsörjningen utvecklas och blir kostnadseffektiv. Ytterligare mål för Läkemedelsverket är att effektivt samarbeta med nationella aktörer vad gäller producentobunden läke- medelsinformation samt att aktivt påverka den vetenskapliga utveck- lingen av kraven på läkemedel. 
 Verkets informationsverksamhet syftar till att ge hälso- och sjuk- vårdspersonal god information om läkemedel samt verka för att läke- medel används på ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt så att den enskilde får god behandling utan att behöva utsättas för onödiga risker. Tillsynsansvaret innefattar även att kontrollera de råvaror som ingår i läkemedel och tillse att de uppfyller kraven på god tillverk- ningssed. Läkemedelsverket har även bemyndigats att utfärda före- 
  
 SOU 2000:57  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 71 
  
 skrifter och allmänna råd beträffande olika läkemedelsfrågor, t.ex. människors eller djurs hälsa eller miljön. 
 Läkemedelsverket prioriterar verksamhet inom läkemedelsområdet som är inriktat mot trygghet och säkerhet inom hälso- och sjukvården, men även för den enskilde, samtidigt som verksamheten skall utgöra en effektiv och säker produktkontroll och kvalitetssäkring för industrin. Läkemedelsområdet är ett område som omfattas av ett internationellt regelverk där både hälso- och miljöperspektiv är styrande. Verket age- rar därför aktivt i ett antal olika organ inom EU och det nordiska sam- arbetet. 
 Läkemedelsverket samarbetar med en rad olika myndigheter och or- ganisationer, bl.a. Socialstyrelsen, Livsmedelsverket, Jordbruksverket, Smittskyddsinstitutet, Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik (SBU), Apoteket AB, Landstingsförbundet och Kemikalie- inspektionen. Ett samarbete har avtalats fram med de till landstingen knutna läkemedelskommittéerna. Beträffande alkohol- och narkotika- frågor har Läkemedelsverket överläggningar med Folkhälsoinstitutet. I frågor om teknisk sprit och narkotika samarbetar Läkemedelsverket med bl.a. tullen och polisen (se nedan). 
 Förebyggande av missbruk av teknisk sprit och narkotika 
 Ett av Läkemedelsverkets verksamhetsmål i regleringsbrevet för år 2000 är att främja säkerhet och kvalitet hos särbehandlande läkemedel 
 3  
 och kosmetiska och hygieniska produkter samt förebygga missbruk av teknisk sprit, narkotika och narkotikakemikalier. När det gäller miss- bruksförebyggande kontroll av teknisk sprit och narkotika har Läkeme- delsverket under budgetåret 1999 registrerat 1 868 inkomna ärenden och slutbehandlat 1 938 ärenden om teknisk sprit samt registrerat 1 707 inkomna ärenden och slutbehandlat 1 667 ärenden om narkotika. 
 När det gäller teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat har en av de interna målsättningarna varit att prioritera insatser för att minska den illegala hanteringen av teknisk sprit, bl.a. som ett led i den förhandsbe- dömning som görs innan ett tillstånd beviljas. I många fall ändras denatureringen i förhållande till det som angetts i ansökan. Angående narkotika är Läkemedelsverkets huvuduppgift att kontrollera narkotiska läkemedel, men verksamhet har även inriktats på åtgärder avseende illegala droger, främst svampar och nya syntetiska droger. 
  
 3  
 Naturläkemedel, vissa utvärtes medel samt homeopatika. 
  
 72  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 Inom områdena teknisk sprit, narkotika och narkotikakemikalier har Läkemedelsverket samarbete med polis och tull för att kunna upptäcka illegal hantering och ekonomisk brottslighet. 
 Verkets arbete med tillståndskrav har sannolikt haft effekten att an- vändningen av odenaturerad sprit hade varit högre än dagens nivå. Kontrollen har bl.a. inneburit att hanteringen av teknisk sprit upprätt- hållits på en säker nivå och att eventuella stölder upptäckts och utretts. Missbruk av etanolhaltiga produkter har inneburit att tillstånd dragits in. Kontrollen avseende narkotika sker genom tillsyn av de företag som tillverkar och bedriver handel med narkotika. Tillsynen har t.ex. inne- burit att motverka förskingring av produkterna. 
 I samband med ombildningen av Folkhälsoinstitutet den 1 juli år 2001 skall Läkemedelsverkets övergripande tillsyns- och uppföljnings- uppgifter när det gäller teknisk sprit överföras till den nya myndig- heten. Viktiga förutsättningar för hur den fortsatta verksamheten med teknisk sprit skall hanteras framöver kommer att behandlas i Alkohol- utredningens betänkande vilken beräknas publiceras i juni 2000. 
  
 4.4.4 
  
 Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning 
  
 Enligt förordningen (1999:170) med instruktion för Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) framgår att denne har de uppgifter som anges i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Detta innebär att se till att denna lag följs och att verka för att diskriminering på grund av sexuell läggning inte heller förekommer på andra områden inom samhällslivet. Ombudsmannen skall vidare ge rådgivning och på andra sätt medverka till att den som utsatts för diskriminering på grund av sexuell läggning kan ta till vara sina rättigheter. Vidare skall Om- budsmannen följa den internationella utvecklingen inom området, främst inom EU. 
 Ombudsmannen skall föreslå regeringen författningsändringar och andra åtgärder som kan motverka diskriminering på grund av sexuell läggning. Dessutom skall Ombudsmannen efter samråd med Folkhäl- soinstitutet ta initiativ till eller medverka i upplysnings- och informa- tionsverksamhet samt andra opinionsbildande insatser som rör diskri- minering på grund av sexuell läggning. Ombudsmannen skall även ef- ter samråd med Folkhälsoinstitutet följa forsknings- och utvecklingsar- bete som avser sådan diskriminering. 
 Därutöver skall Ombudsmannen även upprätthålla kontakter med organisationer vars verksamhet rör frågor om sexuell läggning och öv- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 73 
  
 riga ombudsmän mot diskriminering. Ombudsmannen skall dessutom hålla kontakter med andra myndigheter samt med landsting, kommuner och organisationer på arbetsmarknaden. 
 I regleringsbrevet för år 2000 anges att verksamhetsmålet för Om- budsmannen är att öka kunskaperna hos arbetsgivare, arbetstagare och samhället i övrigt om diskriminering på grund av sexuell läggning samt att, efter samråd med Folkhälsoinstitutet, genom opinionsbildande in- satser motverka och förebygga diskriminering på grund av sexuell läggning. 
  
 4.4.5 
  
 Smittskyddsinstitutet 
  
 Smittskyddsinstitutet är en statlig expertmyndighet med uppgift att be- vaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och föreslå åtgärder mot sådana sjukdomar. Smittskydds- institutet har att ta hänsyn till ett antal lagar och förordningar inom om- rådet, framför allt smittskyddslagen (SFS 1988:1472). 
 Enligt förordningen (1996:609) med instruktion för Smittskydds- institutet framgår att institutet särskilt skall följa och analysera det epi- demiologiska läget nationellt och internationellt i fråga om smittsamma sjukdomar och skyddet mot dessa samt lämna Socialstyrelsen och andra berörda information om det epidemiologiska läget och föreslå åt- gärder som detta kan föranleda. Institutet skall vidare följa och analy- sera immunitetsläget i utvalda befolkningsgrupper efter genomförda vaccinationsprogram och föreslå vaccinationsåtgärder liksom ta initia- tiv till åtgärder som medför ett gott skydd i landet mot smittsamma sjukdomar, även i kris och krig. Smittskyddsinstitutet bedriver också forskning, metodutveckling och utbildning inom smittskyddsområdet. Inom myndigheten bedrivs försöksdjursverksamhet. 
 Smittskyddsinstitutets del av det övergripande effektmålet för hälso- och sjukvårds- och socialtjänstområdet är att medverka till att skyddet mot smittsamma sjukdomar upprätthålls och förstärks. Exempel på verksamhetsmål för myndigheten är att en effektiv smittspårning och bekämpning av smittsamma sjukdomar bland människor skall upprätt- hållas och att metoder och kunskaper inom smittskyddsområdet skall utvecklas och förbättras i syfte att förstärka skyddet mot smittsamma sjukdomar. Ett annat mål är att kompetensen inom smittskyddet skall höjas. 
 Institutets bevakning av infektionsläget i landet baseras till stor del på den rapportering som utförs enligt Smittskyddslagen. Registrering och analys av anmälda sjukdomsfall samt rapporter från mikrobiolo- giska laboratorier om smittämnen och sjukdomsutbrott ger en bild av 
  
 74  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 det epidemiologiska läget i landet. Tillsammans med den karaktärise- ring av smittämnena som sker vid de laborativa enheterna kan en smitt- kedja vid ett utbrott identifieras och i gynnsamma fall brytas. Delta- gande i olika nätverk och övervakningssystem ger möjlighet till över- blick av det internationella smittskyddsläget. Smittskyddsinstitutet lämnar, med utgångspunkt i bevakningen och utbrottsutredningar, ex- pertråd och underlag till lokala, regionala och centrala instanser, som har det exekutiva ansvaret för smittskyddet i landet. 
 En viktig del i epidemiövervakningen är samverkan med smitt- skyddsläkare, infektionskliniker, mikrobiologiska laboratorier, myn- digheter och organisationer, liksom att utveckla nationella och interna- tionella kontakter och övervakningssystem. Kontinuerlig samverkan, både på formell och informell basis, sker bl.a. med Livsmedelsverket, Jordbruksverket, Naturvårdsverket, Socialstyrelsen, Boverket, Arbe- tarskyddsstyrelsen och Räddningsverket. Informella kontakter sker på det lokala planet t.ex. med landets 50 miljölaboratorier, kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder, tekniska förvaltningar och plankontor. Underhandssamverkan sker med länsstyrelser, smittskyddsläkare och hygienföreträdare på landets sjukhus. Direktkontakter förekommer även med allmänhet, massmedier m.fl. 
 För att det svenska smittskyddet skall fungera väl krävs både natio- nella och internationella kontaktnät. I institutets roll som expertmyn- dighet behövs ett väl utvecklat samarbete för att få aktuell epidemiolo- gisk information och för att kunna följa forskningen inom medicinsk mikrobiologi. Samverkan har därför fördjupats med Världshälsoorgani- sationen (WHO) gällande internationella riktlinjer samt riskanalys och riskhantering avseende smittspridning via den yttre miljön. Vidare är institutet ett s.k. WHO Collaborating Centre inom fyra områden och fungerar som nationellt influensacenter för WHO. Smittskyddsinstitutet deltar även i WHO:s program Antibiotic Resistance Surveillance. Inom ramen för  
 EU-samarbetet 
  deltar institutet t.ex. aktivt i de fem nätverk som för närvarande finns för övervakning av sjukdomar på EU- nivå. 
  
 4.4.6 
  
 Socialstyrelsen 
  
 Socialstyrelsen är statens centrala expert- och tillsynsmyndighet inom framför allt hälso- och sjukvårds- och socialtjänstområdet. I förord- ningen (SFS 1996:570) med instruktion för Socialstyrelsen framgår att Socialstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör socialtjänst, hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 75 
  
 tandvård, hälsoskydd, smittskydd, stöd och service till funktionshind- rade samt frågor om alkohol och missbruksmedel. 
 Socialstyrelsen har i dag ett huvudansvar för folkhälsorapportering och social rapportering, vilket bl.a. innebär att kontinuerligt rapportera om folkhälsans utveckling med hjälp av register. Vart tredje eller fjärde år sammanfattas utvecklingen i en nationell Folkhälsorapport respek- tive Social rapport som överlämnas till regeringen. I samband med folkhälsorapporteringen skall Socialstyrelsen redovisa det nationella läget avseende miljörelaterad ohälsa. Beträffande Folkhälsorapporten skall samråd ske med Folkhälsoinstitutet. 
 Effektmålet för utgiftsområde 9, hälso- och sjukvård och social om- sorg, är – att trygga en god hälsa och goda levnadsvillkor och se till att hälso- och sjukvården och den sociala omsorgen bedrivs med god kva- litet och effektiv resursanvändning samt tillgodoser den enskilde indi- videns behov av vård, omsorg, stöd och service. 
 Socialstyrelsens del i detta effektmål är – att genom tillsyn, uppfölj- ning och utvärdering, metodutveckling samt kunskapsförmedling med- verka till att kommuner, landsting och andra aktörer inom vård- och omsorgssektorn i ökad utsträckning vidtar åtgärder för att åstadkomma en god hälsa och social välfärd samt omsorg och vård av hög kvalitet på lika villkor för hela befolkningen. 
 Utöver ovan nämnda effektmål har i regleringsbrevet för år 2000 även formulerats ett antal verksamhetsmål. Ett av dessa verksam- hetsmål gäller områdena folkhälsa, hälsoskydd och smittskydd. Verk- samhetsmålet är – att folkhälsan skall förbättras för de grupper i sam- hället som är mest eftersatta ur hälsosynpunkt. Socialstyrelsen skall bi- dra till att uppfylla detta mål genom att arbeta för att kommuner, landsting och övriga aktörer inom folkhälsoområdet i större utsträck- ning vidtar åtgärder för att förbättra folkhälsan samt genom att påtala de brister som uppmärksammas inom folkhälsoområdet. 
 Därutöver skall Socialstyrelsen medverka till att hälsorisker i miljön förebyggs och undanröjs genom att bl.a. prioritera utbildnings- och ut- vecklingsinsatser med anledning av miljöbalkens ikraftträdande. Dess- utom skall Socialstyrelsen medverka till en god kvalitet inom hälso- skyddet samt till en enhetlig tillämpning av lagstiftningen inom hälso- skyddsområdet. Socialstyrelsen skall även medverka till att kvalitets- utvecklingen i större utsträckning införs inom kommunernas hälso- skyddsarbete och inom det samhällsmedicinska området samt initiera och stödja utvecklingen av metoder för kvalitetsutveckling inom dessa områden. Vidare skall Socialstyrelsen medverka till att smittspridning bland människor begränsas. 
 Socialstyrelsens verksamhet är för närvarande indelad i verksam- hetsgrenarna tillsyn, nationell uppföljning och utvärdering, utbildning 
  
 76  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 och utveckling samt övriga huvuduppgifter. Socialstyrelsen har vidare ett övergripande ansvar för beredskapsfunktionen inom sina bevak- ningsområden. 
 Socialstyrelsens  
 tillsyn  
 omfattar primär medicinsk tillsyn, social till- syn, tillsyn inom hälsoskydd och smittskydd samt tillsyn och mark- nadskontroll av medicinsk teknik. Tillsynsverksamheten skall bidra till hög säkerhet, god kvalitet och rättsenlighet inom de resurser och andra ramar som politiskt beslutats för verksamheten. Socialstyrelsens tillsyn över hälso- och sjukvården sker på verksamhets- och individnivå. Se- dan år 1997 har Socialstyrelsen även tillsyn över skolhälsovård, före- tagshälsovård samt den hälso- och sjukvård som bedrivs i Kriminal- vårdsstyrelsens och Statens institutionsstyrelses regi. 
  
 Inom området  
 nationell uppföljning och utvärdering  
 skall Socialsty- relsen till regeringskansliet samt till kommuner och landsting ta fram underlag inom hälso- och sjukvård, smittskydd och hälsoskydd, folk- hälsa, välfärdsförhållanden och socialtjänst. Underlagen skall ge mot- tagaren goda möjligheter att värdera, utveckla förbättra och ompröva verksamhet inom dessa områden. 
  
 Socialstyrelsens verksamhet inom området  
 utbildning och utveck- ling  
 skall bidra till att utvecklings- och förnyelsearbete kommer till stånd inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. Målet med insatserna skall vara att förbättra metodiken och kvaliteten i det sociala och peda- gogiska arbetet. Inom ramen för utvecklingsarbetet skall Socialstyrel- sen även beskriva kunskapsläget och identifiera områden som behöver utvecklas. Styrelsen skall vidare initiera och stödja systematisk doku- mentation och analys inom dessa områden samt sprida de kunskaper som på så sätt kommit fram. 
 Gemensamma program för Socialstyrelsens olika avdelningar och med relevans för folkhälsoarbetet utarbetas för närvarande inom områ- dena missbruk, barn och ungdom och psykiatri. 
 Epidemiologiskt Centrum (EpC) 
 Epidemiologiskt centrum (EpC) inom Socialstyrelsen har till huvud- saklig uppgift att följa, analysera och rapportera om utvecklingen av befolkningens hälsa, sjukdomar, sociala förhållanden, vårdutnyttjande och riskfaktorer för sjukdomar och sociala problem. EpC förser både statsmakterna, allmänheten, forskare m.fl. med underlag inom hälso- och  
 sjukvårds-, 
  socialtjänst- och folkhälsoområdet. EpC har vidare till uppgift att utveckla statistik och register samt att stödja och stimulera användningen av epidemiologiska register för planering, uppföljning, utvärdering och forskning. Därför tas även fram kunskapsunderlag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 77 
  
 inom områden som rör hälsa och sociala förhållanden, vilka skall kunna användas för att belysa konsekvenserna av olika beslut eller som underlag för social- och folkhälsopolitiska beslut. EpC har det övergri- pande ansvaret för att vart tredje eller fjärde år utarbeta en nationell Folkhälsorapport och en Social rapport. 
 EpC:s fem huvudsakliga verksamhetsområden är register, klassifi- kationer och medicinsk terminologi, rapportering av folkhälsa och so- ciala förhållanden, forskning och utveckling samt statistiksamordning. 
 Centrets verksamhet kan betecknas som såväl samhällsinriktad som till viss del individinriktad och riktar sig mot både nationell, regional och lokal nivå, dvs. riksdag och regering, andra statliga myndigheter, landsting, kommuner, organisationer, forskare och allmänhet. Vissa av EpC:s produkter är även avsedda att användas i utbildning på olika ni- våer inom framför allt hälso- och sjukvårdsutbildning, socialtjänstut- bildning och inom epidemiologutbildningen. 
 EpC ansvarar för följande register: patientregistret, cancerregistret,  
 cancer-miljöregistret, 
  medicinska födelseregistret, missbildningsregist- ret, hjärtinfarktregistret, skaderegistret, dödsorsaksregistret, abortre- gistret, steriliseringsregistret, registret över socialbidrag, registret över insatser för vuxna missbrukare och registret över insatser för barn och unga. EpC för dessutom statistik över assisterad befruktning och am- ningsstatistik. Centret har även i samverkan med Världshälsoorganisa- tionen (WHO), landsting, kommuner och forskningsinstitutioner ut- vecklat presentationsprogrammet Hur mår Sverige?, vilket gör det möjligt att jämföra befolkningens hälsa, sjuklighet, dödlighet, sociala förhållanden, vårdutnyttjande m.m. i samtliga landsting och kommuner. Programmet finns tillgängligt på Internet. 
 För att kunna analysera och utarbeta kunskaps- och beslutsunderlag inom folkhälsoområdet krävs tillgång till väl fungerande epidemiolo- giska data och register. Registren måste dessutom hålla hög kvalitet och aktualitet samt beakta integritetsskyddet. EpC:s arbete är därför in- riktat mot att upprätta enhetliga och ändamålsenliga sjukdomsklassifi- kationer i enlighet med WHO:s intentioner, att kontrollera kvaliteten i registren samt se till att datalagen och Datainspektionens regler och in- struktioner efterföljs. 
 Samverkan med andra myndigheter 
 Socialstyrelsen har en bred samverkan såväl nationellt som in- ternationellt med ett stort antal myndigheter och forskningsinstitutio- ner. I folkhälsofrågor sker samarbete med Folkhälsoinstitutet, Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet, vilka gemensamt har ini- 
  
 78  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 tierat bildandet av Svenskt nätverk för lokalt folkhälsoarbete. Därut- över sker samarrangemang av konferenser m.m. Folkhälsoinstitutet och Landstingsförbundet är vidare representerade i EpC:s styrelse och stö- der verksamheten ekonomiskt. Ett avtal mellan Socialstyrelsen och Folkhälsoinstitutet upprättas årligen där samarbetet närmare preciseras. 
 I smittskyddsfrågor har Socialstyrelsen ett utvecklat kontaktnät med andra myndigheter, t.ex. Smittskyddsinstitutet, Jordbruksverket och Statens veterinärmedicinska anstalt. Socialstyrelsen ingår vidare i aids- rådet vilket är förlagt till Folkhälsoinstitutet samt i Folkhälsoinstitutets myndighetsgrupp för  
 aids-frågor. 
  
 Andra samarbetspartners inom  
 hälsoskydds-, 
  smittskydds- och folk- hälsofrågor, är förutom de ovan nämnda, Arbetsmarknadsstyrelsen, Boverket, Institutet för miljömedicin, Integrationsverket, Livsme- delsverket, Läkemedelsverket, Naturvårdsverket, Riksförsäkringsver- ket, Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik, Statens institut för kommunikationsanalys, Skolverket, Strålskyddsinstitutet, Statistiska centralbyrån och Vägverket. 
 Socialstyrelsen har sedan flera år tillbaka lett den svenska delega- tionens arbete i WHO samt regionala kommittémöten inom WHO:s Europaregion, t.ex. avseende områdena miljö och hälsa. Dessutom rep- resenterar Socialstyrelsen Sverige i Europarådet vad gäller hälsofrågor. Socialstyrelsen representerar även Sverige i  
 EU-kommissionens 
  kom- mitté Surveillance and control of communicable diseases samt i EU- kommissionens kommitté för Pollution related diseases. Dessutom har Socialstyrelsen regelbundet deltagit i uppföljningar och utvärde- ringar av WHO:s Hälsa för  
 alla-strategi 
  samt tillsammans med Folkhäl- soinstitutet och Nationella folkhälsokommittén spridit kännedom om de nya  
 WHO-målen. 
  Därutöver sker inom Socialstyrelsens samtliga verksamheter ett brett internationellt samarbete. 
  
 4.5 
  
 Organisationer med statligt stöd via Folkhälsoinstitutet 
  
 4.5.1 
  
 Organisationer med organisationsstöd 
  
 Det finns i dag ett stort antal organisationer inom folkhälsoområdet, flertalet med statligt stöd, som på olika sätt med sina insatser bidrar till att förbättra folkhälsan. Organisationer finns inom områden som alko- hol och droger, barn och ungdom, folkbildning, idrott och motion, kost, miljö, tobak, sex och samlevnad, samt även olika fackliga organisatio- ner, handikapporganisationer, invandrarorganisationer, kvinnoorgani- sationer samt pensionärsorganisationer m.m. Utöver dessa organisatio- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 79 
  
 ner finns även ett antal lokala, regionala och nationella nätverk som helt eller delvis finansieras via Folkhälsoinstitutet. 
 Folkhälsoinstitutet samarbetar med och ger riktat stöd till olika na- tionella verksamheter, t.ex. organisationer, nätverk, nationella projekt, samverkansgrupper och samverkansprojekt. Det ekonomiska stödet till organisationer kan avse bas- och/eller projektverksamhet. Dessutom ges ekonomiskt stöd till organisationer, nätverk och projekt på lokal och regional nivå. Folkhälsoinstitutet har även förmedlat stöd från Allmänna arvsfonden. För vissa organisationer kan stödet utgöra en vä- sentlig eller huvudsaklig inkomstkälla. 
 År 1999 delades 85 348 tkr ut i projekt- och organisationsstöd in- klusive det s.k. extra bidraget till hiv/aids/STD 
 4  
 , varav 17 429 tkr be- stod av organisationsstöd och 55 468 tkr av projektstöd. Det extra bi- draget till hiv/aids/STD uppgick till 12 451 tkr. 
 Stöd har utgått till organisationer som arbetar förebyggande med bl.a. psykisk hälsa, tobaksprevention, amning, hiv/aids/STD, förbättrad hälsa bland invandrare samt till riksorganisationer som RFSL, Noaks  
 Ark–Röda 
  korset och RFSU. CAN och  
 ALNA-rådet 
  är också organisa- tioner som erhållit verksamhetsbidrag. 
 Folkhälsoinstitutet tillämpar flera olika metoder för att fortlöpande pröva stöden med avseende på kvalitet och effektivitet. Viktiga instru- ment är standardiserade ansöknings- och återrapporteringsformulär, verksamhetsberättelser, avtal, redovisningar, uppföljningar, överlägg- ningar och möten. För projektstöden har även utförts projektledarut- bildningar. Dessutom har för projektstöden upprättats en projektdata- bas, vilket möjliggör kvantitativa, kvalitativa och ekonomiska uppfölj- ningar och jämförande analyser av institutets samlade projektstöd. 
 För stora organisationer med rikstäckande verksamhet definierar institutet tillsammans med organisationerna uppdrag som klargör vilka områden inom organisationen som det ekonomiska stödet skall avse. Uppdragen, inklusive formerna för redovisning av stödet, skrivs som ett bindande avtal mellan organisationen och Folkhälsoinstitutet. RFSU, RFSL och Noaks  
 Ark–Röda 
  korset är exempel på organisatio- ner med denna typ av avtal. 
 Projektstöd på lokal och regional samt nationell nivå ges för verk- samhet inom institutets olika program, framför allt inom följande om- råden; alkohol- och narkotika, hiv/aids/STD, tobak, skador, allergi, främjande samt arena skola. Projektstöd har även beviljats från institu- tets FoU- och utvärderingsverksamheter liksom från staben och verks- ledningen. Dessa stöd har utdelats till projekt inom landsting, kommu- ner, organisationer och statliga myndigheter m.fl. 
  
 4  
 STD, sexuellt överförbara sjukdomar. 
  
 80  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 Följande organisationer mottog år 1999 organisationsstöd från Folkhälsoinstitutet (uppställningen följer Folkhälsoinstitutets indel- ning): 
 Organisationer som bedriver hälsofrämjande arbete 
 En rökfri generation 
 Läkare mot tobak 
 Lärare mot tobak 
 Tandvård mot tobak 
 Sjuksköterskor mot tobak 
 Visir 
 Farmaci mot tobak 
 Amningshjälpen 
 S:t Lukasstiftelsen 
 Svenska föreningen för psykisk hälsa 
 Tandvärnet 
 Hälsofrämjandet 
 Svenska föreningen för folkhälsoarbete 
 Föräldraföreningen spädbarnsdöd 
 Homosexuellas organisationer 
 RFSL 
  
 Riks-EKHO 
  
 Kvinnohögskolegruppen 
 Föreningen Lesbisk NU 
 Föreningen Regnbågen 
 Homosexuella socialister 
 Homosexuella liberaler 
 Gaymoderaterna 
 Tupilac 
 Organisationer som bedriver  
 Bowersarbete och psykosocialt stöd 
 Noaks Ark 
 RFSL 
 RFSU 
 FSUM 
 Lärare mot AIDS 
 Riksförbundet för  
 HIV-positiva 
  
 Posithiva gruppen 
 Kvinnocirkeln i Sverige 
 Kamratföreningen Nu 
 Stiftelsen PSB 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 81 
  
 Förbundet blödarsjuka i Sverige 
 samt olika invandrarorganisationer t.ex. Ung Sios, Kurdiska riksför- bundet och Chilenska Riksförbundet. 
  
 4.5.2 
  
 Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) 
  
 Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) är ett folkrörelsedominerat serviceinriktat informationsorgan i drogfrågor med nära anknytning till staten. CAN följer utvecklingen av bruk och missbruk av alkohol, narkotika och andra beroendeframkallande medel. CAN fungerar som en kunskapsbank med uppgift dels att tillhandahålla och sprida saklig droginformation, dels att omvandla tillgänglig kun- skap i begriplig och lätthanterlig form till  
 icke-specialister. 
  CAN för ut kunskap till olika målgrupper via kanaler som kurser, konferenser, se- minarier, bibliotek, försäljning och frågeservice. En viktig uppgift för CAN är att ge sina medlemsorganisationer service och fungera som en länk mellan dem och forskningen. 
 Inom ramen för riksdagens drogpolitiska beslut 1984 (prop. 1984/85:19) bestämdes att CAN skall ha rollen som förmedlare av bas- fakta på drogområdet med huvuduppgifterna att samlat följa och sprida information om förändringar på drogområdet samt vara ett serviceorgan för folkrörelser och organisationer i deras droginformation. Denna inriktning låg kvar även efter Folkhälsoinstitutets tillkomst år 1992. I CAN:s stadgar framgår vidare att CAN:s uppgift är att främja saklig upplysning om verkningar på individ och samhälle av alkohol- och narkotikabruk, liksom om vägar och medel för att förekomma och be- kämpa alkoholskador och motverka  
 icke-medicinskt 
  bruk av narkotika. 
 Cirka 47 folkrörelser och organisationer är medlemmar i CAN. De utgörs bl.a. av narkotikaorganisationer och nykterhetsrörelsen men även av ungdoms- och föräldraorganisationer, studieförbund, länkorga- nisationer, scouter, idrottsrörelsen m.fl. CAN har totalt 27 s.k. länsom- bud, dvs. ett ombud i varje län. CAN:s högsta beslutande organ är om- budsförsamlingen där varje ansluten organisation får utse högst sex ombud. CANs styrelse består av minst fjorton ledamöter, varav rege- ringen utser ordföranden och dennes ersättare. I styrelsen sitter bl.a. företrädare för Socialvetenskapliga forskningsrådet, Medicinska forsk- ningsrådet, Folkhälsoinstitutet och Socialstyrelsen samt ledamöter valda av ombudsförsamlingen. 
 Statens bidrag till CAN om 7 964 tkr har t.o.m. år 1998 disponerats och utbetalats av Folkhälsoinstitutet från anslag C2 Bidrag till organi- 
  
 82  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 sationer på det sociala området. Fr.o.m. år 1999 disponeras och utbe- talas medel om 8 164 tkr av Socialstyrelsen från anslag B10 Bidrag till organisationer på det sociala området. Enligt CAN:s verksamhetsplan och budget för år 2000 framgår att statsanslagen utgör cirka 77 procent av verksamhetens totala intäkter. I posten statsanslag ingår dels 8 164 tkr, dels 3 000 tkr från Folkhälsoinstitutet. 
 Med utgångspunkt i de av stadgarna och riksdagen formulerade övergripande målen har bl.a. följande riktlinjer formulerats som vägle- dande för CAN:s fortsatta arbete: 
 Stimulera organisationer och studieförbund att integrera alkohol- och narkotikafrågor i sin verksamhet, 
 stödja organisationers arbete genom samarbete med en eller flera organisationer i olika slag av projekt, 
 genom CAN:s bibliotek, frågeservice och annan basfaktaförmed- lande verksamhet ge service med dokumentation till organisationer, myndigheter, forskare, informatörer och övriga intresserade, 
 genom materialproduktion, kurser och konferenser tillhandahålla forskning och andra fakta på ett överskådligt sätt, 
 genom en populärvetenskaplig tidskrift föra ut aktuell forskning och åtgärder inom drogområdet samt medverka till debatt, 
 medverka i arbetet att följa drogutvecklingen, vilket bl.a. kan inne- bära att genomföra och ansvara för olika undersökningar, att göra lägesbedömningar och att informera om hur drogproblemen föränd- ras, 
 stimulera till regional samordning av preventiva insatser, 
 stimulera regional fortbildning och debatt, 
 medverka till opinionsbildning bland föräldrar, 
 medverka till att drogproblemen åtgärdas i preventivt syfte i arbets- livet, 
 stimulera saklig och aktuell behandling av drogfrågor i massmedia, 
 medverka till att alkohol- och narkotikafrågor kommer in i verk- samheten hos bibliotek och folkhögskolor, 
 bistå lärare, elever och studenter med basfakta och råd om material,  
 AV-medel 
  m.m., och 
 bevaka att aktuella forskningsrön och andra fakta tillförs ovanstå- ende verksamheter och debatt väl anpassade till målgruppernas be- hov. 
 CAN genomför bl.a. årligen undersökningar om skolungdomars och mönstrades drogvanor och sammanställer statistik från olika källor. Resultatet presenteras i rapporter. CAN producerar även faktablad och kunskapsöversikter för olika målgrupper. CAN har ett bibliotek, som är 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 83 
  
 ett av Europas största specialbibliotek inom drogområdet, liksom en frågeservice. Vidare ger CAN bidrag till föreläsningar i drogfrågor för att stödja föreningars lokala insatser samt arbetar med samverkanspro- jekt med medlemsorganisationerna. 
 I flertalet län finns i dag s.k. länssamrådsgrupper som tidigare initie- rades av CAN i samarbete med Socialstyrelsen. Tanken var att inrätta ett länsvis samarbete mellan institutioner med drogförebyggande verk- samhet. I dessa grupper ingår i regel CAN:s länsombud samt represen- tanter från de regionala kommunförbunden, landsting, länsstyrelse, länsnykterhetsförbund och länspolis. CAN har, liksom även Folkhäl- soinstitutet, bidragit ekonomiskt till länssamrådsgruppers, men även till andra regionala samverkansgruppers aktiviteter. 
 Från och med den 15 februari 2000 flyttades ansvaret för webbsidan Drugsmart från Socialdepartementet till CAN. 
 CAN har ett kontinuerligt samarbete med Folkhälsoinstitutet. Det mer grundläggande samarbetet regleras via ett avtal, som funnits sedan Folkhälsoinstitutet bildades år 1992. Detta avtal omfattar framför allt biblioteksverksamheten och samarbete när det gäller institutets ansvar att följa drogutvecklingen, i första hand drogvaneundersökningar i skolorna och bland dem som mönstrar till värnplikten. Gemensamma undersökningar kommer även att göras under år 2000 om ungdomars och vuxnas drogvanor. Därutöver sker även ett gemensamt arbete med den årliga publikationen om drogsituationen i Sverige. Basavtalet är flerårigt men är föremål för en årlig förhandling när det gäller den eko- nomiska ersättningen till CAN. 
 Förutom det omfattande formella och informella samarbete som finns mellan de båda organen utser institutet även en ledamot och en suppleant i CAN:s styrelse. 
 När CAN fick i uppdrag av riksdagen att följa utvecklingen på drogområdet ingick bl.a. att göra årliga, samlade bedömningar av drogutvecklingen. Även Folkhälsoinstitutet fick vid sin tillkomst år 1992 ansvaret för att drogutvecklingen följs. Efter detta har ansvaret för viss verksamhet flyttat från CAN till Folkhälsoinstitutet. Det gäller uppdraget att följa drogutvecklingen och ansvaret för kunskapsöver- sikter inom drogområdet. I en överenskommelse mellan CAN och institutet konstaterades att CAN har kompetens inom dessa områden och att institutet förväntas köpa tjänster av CAN. Även om det övergri- pande ansvaret övergått till institutet så ligger det i överenskommelsen att CAN, på uppdrag av institutet, skall fortsätta att arbeta inom dessa områden. Ett likartat förhållande gäller även för CAN:s bibliotek där det klart konstaterats att det skall vara kvar i CAN:s ägo, men finansie- ras via Folkhälsoinstitutet 
  
 84  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 I samarbetsavtalet mellan institutet och CAN regleras vad institutet vill att CAN skall utföra avseende att följa drogutvecklingen. De årliga bedömningarna av drogutvecklingen redovisas i den gemensamma rap- porten  
 Alkohol- och narkotikautvecklingen i Sverige  
 (numera Drogut- vecklingen i Sverige). Statistik från olika håll ligger till grund för denna rapport, inklusive resultaten från Folkhälsoinstitutets och CAN:s egna undersökningar. I institutets och CAN:s gemensamma rapport- serie har under år 1999 utkommit två rapporter,  
 Drogutvecklingen i Sverige – Rapport 99  
 samt en andra redovisning från Temos ungdoms- undersökningar. 
 CAN:s bibliotek är sedan maj 1997 kontaktbibliotek för Folkhälso- institutet. Biblioteket sköter Folkhälsoinstitutets biblioteksservice i form av databassökningar, fjärrlånebeställningar, utbildning m.m. CAN sköter även det interna biblioteket när det gäller inköp och katalogise- ring i institutets egen databas. På uppdrag av Folkhälsoinstitutet deltar biblioteket även i en arbetsgrupp vid det Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (sv. ECNN, eng. EMCDDA). 
 Utöver de regelbundna personliga kontakter som mer eller mindre dagligen sker mellan de båda organens tjänstemän har samarbetet under 1999 omfattat en rad olika verksamheter. Verksamhet som inte regleras av samarbetsavtalet är bl.a. den s.k.  
 ESPAD-undersökningen 
  (European School Survey Project on Alcohol and Other Drugs) som CAN har initierat och koordinerat. Institutet har i den svenska delen av den senaste  
 ESPAD-undersökningen 
  bidragit med 150 000 kr för år 1999. 
 När det gäller det regionala rapporteringssystem om droger som CAN i många år drivit har institutet bidragit med 200 000 kr under 1999. Eftersom Folkhälsoinstitutet har ansvar att vara kontaktpunkt för ECNN har institutet gett CAN i uppdrag att utveckla det regionala rapporteringssystemet genom att dels inkludera fler rapportörer från den lokala nivån, dels informatörer från nyckelcentra runt om i landet. CAN är även representerad i ledningsgruppen för den årliga nationella rapporten till ECNN. 
 Folkhälsoinstitutet och CAN samarbetar vidare, utanför samar- betsavtalet, i olika projekt, regionala konferenser för länssamrådsgrup- perna, konferenser om ungdomar och droger, kurser för länsstyrelser- nas alkoholhandläggare, rapporter, broschyrer, tidsskrifter, undersök- ningar m.m. Till 1999 års Ung  
 Nu-konferens 
  bidrog institutet med 100 000 kr. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 85 
  
 4.6 
  
 Forskning, statistik och utbildning inom folkhälsoområdet 
  
 Ett flertal myndigheter har ett uttalat statistik- och/eller forsknings- ansvar när det gäller folkhälsa, bl.a. Socialvetenskapliga forskningsrå- det, Socialstyrelsen, Statistiska Centralbyrån m.fl. När det gäller statis- tikansvaret har ett flertal myndigheter ett sådant ansvar inom framför allt alkohol- och narkotikaområdet. 
 Socialvetenskapliga forskningsrådet m.fl. forskningsråd och myn- digheter har vidare ett ansvar att finansiera forskning som utförs av andra, framför allt universitet och högskolor. Andra forskningsområden som berör folkhälsan är miljö, transport, boende, livsmedel, arbets- marknad/arbetsmiljö, utbildning samt den sociala sektorn. Inom ar- betsmarknads- och arbetsmiljöområdet är t.ex. Arbetslivsinstitutet en myndighet som har till uppgift att bedriva och främja forskning och ut- bildning samt utvecklingsprojekt som rör arbetsliv, arbetsmiljö och relationerna på arbetsmarknaden. 
  
 4.6.1 
  
 Finansiering av forskning 
  
 Folkhälsoforskning är tvärvetenskaplig till sin karaktär och kräver där- för insatser av både medicinskt, samhällsvetenskapligt och beteende- vetenskapligt utbildade forskare. Inom det socialvetenskapliga, social- politiska och folkhälsopolitiska området är kunskapsbehovet stort och det avsätts årligen ca 200 miljoner kronor inom Socialdepartementets område för forskning inom dessa områden. Drygt hälften av dessa me- del till forskning slussas via Socialvetenskapliga forskningsrådet. 
 Genom ett förslag i Forskningspropositionen (prop 1989/99:94) gavs Socialvetenskapliga forskningrådet i uppdrag att ta ett huvud- ansvar för finansiering av den folkhälsovetenskapliga forskningen, vilka i samband med detta fick en utökad budget. Detta område var då relativt svagt utvecklat i Sverige. Mindre delar av forskningsstödet till folkhälsoområdet kommer för närvarande från bl.a. Forskningsråds- nämnden, Rådet för arbetslivsforskning, Medicinska forskningsrådet och Vårdalstiftelsen. Därutöver kommer även ett betydande forsk- ningsstöd från Folkhälsoinstitutet. Samtliga vetenskapsråd arbetar med en hög grad av forskarstyrning och granskning av ansökningarna. 
 Tre statliga myndigheter, Institutet för miljömedicin, Institutet för psykosocial medicin och Smittskyddsinstitutet har gradvis integrerats i Karolinska institutet bl.a. genom tjänstekonstruktioner med dubbla funktioner som professorer vid Karolinska institutet och chefer vid myndigheterna. Vissa andra statliga myndigheter, t.ex. Arbetslivsinsti- 
  
 86  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 tutet och EpC/Socialstyrelsen bedriver också en icke obetydlig folkhäl- sovetenskaplig forskning. Även Riksförsäkringsverket har från och med år 1999 givits möjlighet att stödja forskning inom socialförsäk- ringsområdet som ett komplement till den mer allmänna forskning som stöds av framför allt Socialvetenskapliga forskningsrådet. Därutöver fi- nansierar vissa landsting en betydande forskning inom folkhälsoområ- det, framför allt Stockholm, Skåne, Örebro m.fl. 
  
 I rapporten  
 Att finansiera forskning och utveckling  
 (Ds 1999:68, se även avsnittet nedan) konstateras att det inom utgiftsområdena  
  
 8–14 
  
  (invandrare, hälsovård, sjukvård, social omsorg, ekonomiskt trygghet, arbetsmarknad och arbetsliv) finns ett stort antal myndigheter men bara ett fåtal som finansierar forskning, t.ex. Arbetsmarknadsverket, Arbetslivsinstitutet, Folkhälsoinstitutet, Socialstyrelsen och Statens institutionsstyrelse. Stödet till folkhälsoområdet är dessutom splittrat på Medicinska forskningsrådet, Socialvetenskapliga forskningsrådet och Folkhälsoinstitutet. I rapporten förutses behov av ökande forskning inom området vilket kommer att ställa krav på god ansvarsfördelning mellan dessa myndigheter och det föreslagna nya Forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv. 
  
 5 
  
 I vissa fall har Socialvetenskapliga forskningsrådet och regeringen identifierat angelägna och relevanta forskningsområden inom folkhäl- san. Dessa områden har kunnat stimuleras genom en systematisk, steg- vis och långsiktig satsning med inrättande av doktorandtjänster, pro- gramstöd till lovande forskargrupper men även i vissa fall inrättande av professurer. Exempel på områden som stimulerats är alkoholforskning, epidemiologi, medicinsk sociologi, äldreforskning och forskning om ojämlikhet i hälsa. 
 Resultatet av  
 1990-talets 
  satsningar inom folkhälsoområdet har gjort att forskningen förstärkts både kvantitativt och kvalitativt. Relativt om- fattande folkhälsovetenskaplig forskning utförs numera i bl.a. Lund, Stockholm, Umeå, Göteborg, Linköping och Uppsala. 
 Socialvetenskapliga forskningsrådet 
 Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) har till uppgift att främja och stödja grundforskning och tillämpad forskning inom socialveten- skap, socialpolitik och folkhälsovetenskap samt informera om kun- skapsläge och aktuell forskning. Genom sin verksamhet skall Social- vetenskapliga forskningsrådet bidra till det övergripande målet att öka 
  
 5  
 Det nya forskningsrådet är tänkt att skapas genom en sammanslagning av SFR och en del av nuvarande Rådet för arbetslivsforskning (RALF). 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 87 
  
 kunskapen om tillstånd, processer och effekter rörande hälsa och social välfärd. Ett prioriterat område inom Socialvetenskapliga forsknings- rådet är forskning kring folkhälsa, vilket också resursmässigt varit det största av Socialvetenskapliga forskningsrådets forskningsområden. Socialvetenskapliga forskningsrådet har givits ett samordningsansvar för forskning kring folkhälsa. 
 Socialvetenskapliga forskningsrådet har ett väl utvecklat samarbete med forskningsråd under Utbildningsdepartementet, framför allt Medi- cinska forskningsrådet, Forskningsrådsnämnden och Humanistiska– samhällsvetenskapliga forskningsrådet, vissa andra forskningsfinansiä- rer samt med övriga myndigheter under Socialdepartementet. Även forskningsresultat från Institutet för psykosocial medicin har inneburit en väsentlig kunskapsökning på området, främst när det gäller psyko- sociala faktorers betydelse. Socialvetenskapliga forskningsrådet har även lämnat stöd till forskning vid Institutet för psykosocial medicin. 
 Socialvetenskapliga forskningsrådet tilldelar projektmedel, pro- gramstöd m.m. genom öppen konkurrens mellan forskargrupper. Någon kvot är inte avsatt till vare sig folkhälsoområdet eller till de andra om- råden som rör välfärd eller omsorg, men folkhälsoområdet får normalt 20 procent av tillgängliga forskarmedel. Ansökningarna granskas av externa bedömare som för programstöd och andra större satsningar hämtas från utländska universitet. Beslut om ansökningarna fattas av ett råd, där forskare utsedda av universiteten är en majoritet. 
 I samarbete med andra myndigheter och intressenter, bl.a. Folkhäl- soinstitutet och Medicinska forskningsrådet, togs år 1998 fram ett na- tionellt forskningsprogram om ojämlikhet i hälsa. Flera universitet och högskolor medverkade i utarbetandet av programmet. Vidare har Soci- alvetenskapliga forskningsrådet beslutat att anslå medel för inrättandet av ett Nätverkscentrum för forskning om ojämlikhet i hälsa. Detta nät- verkscentrum kommer att placeras i Stockholm och drivas i samverkan mellan Stockholms universitet och Karolinska institutet. Dessutom har Socialvetenskapliga forskningsrådet anslagit forskningsstöd till fem andra universitet med verksamhet inom området. Nätverket är tänkt att fungera som en folkhälsovetenskaplig forskarskola med kompetens inom biomedicin, ekonomi, epidemiologi, sociologi och psykologi. 
  
 88  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 Förändrad struktur för forskningsfinansiering 
  
 I rapporten  
 Att finansiera forskning och utveckling  
 (Ds 1999:68) har en arbetsgrupp gett förslag till ett reformerat myndighetssystem för forsk- ningsfinansiering. Proposition med anledning av rapporten har lämnats till riksdagen i mars 2000 (se avsnitt 2.10). Arbetsgruppens förslag går ut på att dela upp forskning som finansieras av vetenskapsråd eller forskningsråd, s.k.  
 forskningsstöd 
 , där forskarna har ett avgörande in- flytande, och forskning som initieras och finansieras av myndigheter inklusive landsting och kommuner samt företag och organisationer, s.k.  
 uppdragsforskning 
 . 
  
 Med  
 forskningsstöd  
 menar arbetsgruppen att den finansierande myndigheten skall öppna för förslag från högskolan (och andra forsk- ningsutförande organ), antingen över breda fält (fakultetsområden) el- ler mer avgränsat och med klara samhälleliga uppgifter i sikte. Dessa myndigheter skall kunna använda sig av ett flertal olika finansie- ringsinstrument som ger forskarna möjligheter att delta i problemiden- tifiering, kvalitetsbedömning och utvärdering. Detta innebär att fors- karna har initiativet både vad gäller hur forskningsuppgiften skall upp- fattas och hur den skall genomföras. 
  
 Uppdragsforskning 
 , menar arbetsgruppen, skall i stället definieras av den finansierande myndigheten (eller av företag och andra organi- sationer), vilka kan ha bestämda krav på hur uppdraget skall genomfö- ras och när och hur det skall avrapporteras. Ofta kan uppdraget gälla tekniskt utvecklingsarbete, utredningar, konsultuppgifter, mätningar eller långsiktig datainsamling. Dessa uppdrag skall inte granskas som vetenskapliga projekt men den vetenskapliga kompetensen behövs, menar arbetsgruppen, för att ett gott arbete skall kunna utföras. Arbets- gruppen konstaterar dock vidare att det finns olika mellanformer mel- lan de renodlade formerna av forskningsstöd och uppdragsforskning. 
 Vidare föreslogs i rapporten att fyra myndigheter bör få uppgiften att vara forskningsstödjande och att dessa myndigheter bör ha forsk- ningsstöd som sin huvuduppgift. Uppdragsforskningen däremot borde enligt arbetsgruppen hanteras av ett större antal myndigheter där forsk- ningsfinansiering är en av många uppgifter och primärt ses som ett me- del för att genomföra de övriga uppgifterna. Arbetsgruppen föreslår vi- dare att ett sammanhållet forskningsråd –  
 Vetenskapsrådet  
 – skapas under Utbildningsdepartementet, samt tre ytterligare myndigheter för att ansvara för områdesorienterat forskningsstöd;  
 Forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv, Myndigheten för teknisk utveckling, kom- munikation och bebyggelse  
 samt  
 Forskningsrådet för miljö, lantbruk och naturresurser. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 89 
  
 En av dessa myndigheter, Forskningsrådet för sociala frågor och ar- betsliv, skulle bildas genom en sammanslagning av huvudsakligen Socialvetenskapliga forskningsrådets verksamhet samt delar av andra myndigheters forskningsverksamhet, dvs. genom att bredda och ut- veckla Socialvetenskapliga forskningsrådets ansvarsområde för att även omfatta en del av stödet till den arbetsvetenskapliga högskole- forskningen som finansieras av Rådet för arbetslivsforskning och Arbetslivsinstitutet, samt de delar av Sidas forskningsstöd som gäller folkhälsa och social utveckling. 
  
 4.6.2 
  
 Utförande av forskning 
  
 Som omnämnts ovan är ett av Socialvetenskapliga forskningsrådets prioriterade områden stöd till forskning kring folkhälsa. Även inom andra områden som berör folkhälsan, t.ex. byggnation, miljö, arbetsliv, arbetsmiljö och livsmedel, stöds forskning av ett antal olika råd och nämnder, dvs. Brottsförebyggande rådet, Forskningsrådsnämnden, Me- dicinska forskningsrådet, Rådet för arbetslivsforskning, Byggforsk- ningsrådet,  
 Humanistiska-samhällsvetenskapliga 
  forskningsrådet m.fl. För vart och ett av dessa forskningsråd gäller att de har till uppgift att inom sina respektive verksamhetsområden främja och stödja veten- skapligt betydelsefull forskning. 
 Utöver dessa råd och nämnder utförs även vård- och allergiforsk- ning via den s.k. Vårdalstiftelsen, vilken har till uppgift att främja forskning och forskarutbildning inom vårdområdet samt forskning och forskarutbildning med inriktning på allergier och annan överkänslighet. Vid Karolinska institutet i Stockholm finns även Institutet för miljö- medicin som bedriver forskning och utbildning samt utför undersök- ningar och utredningar inom fysikalisk och kemisk miljömedicin samt inom hälsoskyddet. Institutet har särskilt i uppgift att beakta Socialsty- relsens behov av underlag för rapporter om folkhälsan. 
 Inom alkoholforskningsområdet har en kraftsamling eftersträvats genom insatser från Socialvetenskapliga forskningsrådet och Folkhäl- soinstitutet, vilket lett till att Centrum för alkohol- och drogforskning inrättats vid Stockholms universitet (SoRAD). Dessutom har en sam- rådsgrupp ledd av Socialvetenskapliga forskningsrådet inrättats för att ytterligare förstärka forskningen inom området. Denna kraftsamling som gjordes var bl.a. ett resultat av det uppdrag som Folkhälsoinstitutet fått år 1994 av regeringen och som innebar att institutet skulle ta initia- tiv till att berörda myndigheter tillsammans utarbetade ett samlat pro- gram för forskning inom alkoholområdet. Uppdraget redovisades till regeringen i juni 1995. 
  
 90  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 I hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) framgår att landstingen och kommunerna skall medverka vid finansiering, planering och genomfö- rande av kliniskt forskningsarbete på hälso- och sjukvårdens område samt av folkhälsovetenskapligt forskningsarbete. Lagen stadgar även att landstingen och kommunerna skall samverka med varandra samt med berörda universitet och högskolor i den omfattning som behövs. 
 I dag utförs större delen av landstingens folkhälsoforskning genom ett många gånger relativt väl utvecklat samarbete mellan landstingens samhällsmedicinska enheter och folkhälsovetenskapliga universitets- institutioner och högskolor. På flera håll i landet, t.ex. i Stockholm och Västerbotten, sker ett omfattande och nära samarbete i form av t.ex. gemensamma forskningsprojekt samt genom att professurer och andra tjänster delas mellan landstingen och universiteten. Dessutom utarbetas gemensamt mellan landsting och universitet befolkningsenkäter och olika folkhälsorapporter för länen. 
 På en del håll i landet sker samarbetet mellan den landstingsdrivna och universitetsdrivna verksamheten i liknande former som den kli- niska verksamheten inom sjukvården, dvs. genom långtgående integra- tion och genom långsiktiga samarbetsavtal. Samarbetet gällande folk- hälsoforskningen har dock inte ännu funnit lika fasta former som den kliniska verksamheten. 
  
 4.6.3 
  
 Statistik 
  
 När det gäller statistik har många myndigheter inom folkhälsoområdet ett mer eller mindre uttalat statistikansvar. Med officiell statistik menas dock sådan statistik för samhällsplanering, forskning, allmän informa- tion och internationell rapportering som en myndighet framställer en- ligt föreskrifter som regeringen meddelar. Ansvarsfördelningen för den officiella statistiken förändrades år 1994 då ansvaret för viss statistik överfördes från Statistiska centralbyrån till andra myndigheter som därmed fick ett statistikansvar för den statistik som berör respektive myndighetssektor. 
 Statistiska centralbyrån har dock kvar en särställning inom statistik- området då den är central förvaltningsmyndighet för den officiella sta- tistiken och för annan statlig statistik samt har till uppgift att svara för samordning av den statliga statistikproduktionen och verka för samord- ning mellan statlig och annan statistikproduktion. 
 I förordningen (1992:1668) om den officiella statistiken anges vilka myndigheter som har ett statistikansvar. Inom arbetsmarknadsområdet är det Statistiska centralbyrån och Arbetarskyddsstyrelsen som har an- svaret för den officiella statistiken. Beträffande bostäder och byggande, 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 91 
  
 befolkning samt levnadsförhållanden är det Statisktiska centralbyrån som har statistikansvaret. Socialstyrelsen är ansvarig statistikmyndig- het för hälso- och sjukvårdsområdet samt socialtjänsten och Riksför- säkringsverket har ansvaret för socialförsäkringsstatistiken. 
 För miljövårdsstatistik svarar Naturvårdsverket, Kemikalieinspek- tionen och Statistiska centralbyrån. Brottsförebyggande rådet har an- svar för statistiken inom rättsväsendet. För vägtrafikstatistiken finns Statens institut för kommunikationsanalys. Inom utbildnings- och forskningsområdet ansvarar Statens skolverk, Högskoleverket, Statistiska centralbyrån samt Centrala studiestödsnämnden för statistiken. Statens jorbruksverk, Skogsstyrelsen, Fiskeriverket och Sveriges lantbruksuniversitet ansvarar för statistik inom  
 jordbruks-, 
  skogsbruks- och fiskeområdet. 
 Utöver den officiella statistiken finns även annan statistik, t.ex. inom narkotika- och alkoholområdet. Folkhälsoinstitutet ansvarar t.ex. för Sveriges rapportering till EU och utger tillsammans med CAN den årliga redogörelsen för alkohol- och narkotikasituationen i Sverige. Även andra myndigheter och organisationer producerar och publicerar statistik och undersökningar om narkotika. Inom just narkotikaområdet tas även uppgifter från t.ex. tullens och polisens beslagsstatistik samt från kriminalvårdens, socialtjänstens och sjukvårdens statistik om vård och behandling. Ett system för rapportering till Socialstyrelsen skall introduceras under år 2000 och vara i funktion år 2004. 
 Dessutom ansvarar Läkemedelsverket för statistik om narkotika- klassade läkemedel samt substanser och beredningar som används i in- dustrin. Ytterligare statistik inom narkotikaområdet kan även hämtas från Rikspolisstyrelsen och de olika polismyndigheterna, Tullverket samt övriga myndigheter inom rättsväsendet. 
 Även kommuner och landsting, dvs. myndigheter med vård- och behandlingsansvar, har ansvar att lämna uppgifter till den nationella statistiken enligt lagen (1992:889) om den officiella statistiken. Andra typer av data inhämtas från forskning eller från större projekt där olika sorters data i form av statistik samlats in från enkäter m.m. Det handlar således om statistik på både primärdatanivå och i myndighetsspecifika och lokala sammanställningar, liksom från den officiella statistiken på nationell nivå. 
 I dag finns ingen myndighet som har ett övergripande och samord- nande ansvaret för den nationella samlade alkohol- och narkotikasta- tistiken. Folkhälsoinstitutet fick dock år 1994 i uppdrag av regeringen att skapa ett samrådsforum med uppgift att se över det samlade behovet av statistik på alkoholområdet. Detta regeringsuppdrag avrapporterades i oktober 1997, (Folkhälsoinstitutet 1997:34). 
  
 92  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 4.6.4 
  
 Utbildning 
  
 I landet pågår för närvarande en utbyggnad av den folkhälsovetenskap- liga utbildningen. Den folkhälsovetenskapliga forskningen finns än så länge enbart företrädd i de traditionella universitetsorterna. Eftersom folkhälsovetenskap är tvärvetenskaplig används resultat från ett flertal olika ämnen och vetenskapsgrenar, t.ex. sociologi, statsvetenskap, eko- nomi, psykologi, beteendevetenskap samt epidemiologi och biomedicin inom den medicinska vetenskapen. 
 Folkhälsovetenskapliga grundutbildningar har inrättats vid t.ex. Ka- rolinska institutet i Stockholm, vid högskolan i Malmö, vid Mälarda- lens högskola samt vid Hälsohögskolan i Jönköping. I grund- respek- tive foskarutbildningen vid Karolinska institutet integreras biomedi- cinska, socialmedicinska samt beteende- och samhällsvetenskapliga perspektiv. Utbildningar med hälsoinriktning finns även i ett antal andra kommuner i landet, t.ex. Sundsvall,  
 Gävle-Sandviken, 
  Uppsala, Örebro, Borås, Halmstad och Kristianstad. Även vissa vårdhögskolor har utbildningar som omfattar folkhälsoarbete. 
 Påbyggnad på andra utbildningar upp till magisterexamen och dok- torsexamen finns vid Nordiska hälsovårdhögskolan i Göteborg. På- byggnad till magister- och doktorsexamen finns även vid Karolinska institutet i Stockholm och magisterexamen vid Blekinge internationella hälsohögskola i samverkan med samhällsmedicinska institutionen vid Lunds universitet. En påbyggnadsutbildning på  
 magister-, 
  licentiat och doktorsnivå finns även vid institutionen för epidemiologi och folkhäl- sovetenskap vid Umeå universitet. En magisterexamen i folkhälsove- tenskap kan även tas vid Linköpings universitet. 
  
 4.7 
  
 Folkhälsa inom det internationella området 
  
 Under de senaste åren har det skett en ökad internationalisering inom folkhälsoområdet, framför allt inom EU och Världshälsoorganisationen (WHO). Dock är det inte bara EU och WHO som verkar för folkhälsan i Europa utan även Europarådet, OECD och UNAIDS (FN:s samlade program för hiv/aids där WHO, UNDP, Unesco, UNFPA, Unicef och Världsbanken ingår). 
 Den ökade internationaliseringen innebär konkret ett närmare sam- arbete dels mellan medlemsstater i de olika organisationerna, dels bi- lateralt, dvs. mellan två länder. Inom det som kan betecknas som inter- nationellt samarbete ingår även det nordiska samarbetet i folkhälsofrå- gor, vilket bedrivs vid sidan av det övriga internationella samarbetet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 93 
  
 Mycket talar för att det internationella engagemanget kommer att öka framöver. 
  
 4.7.1 
  
 EU:s folkhälsoarbete 
  
 I samband med Sveriges medlemskap i EU har riksdag, regering och myndigheter m.fl. engagerats i gemenskapens folkhälsoarbete. Den konstitutionella grunden för EU:s folkhälsoarbete står uttryckt i fördra- get om upprättandet av den europeiska gemenskapen, avdelning XIII, Fitzpatrick, artikel 152 (Amsterdamfördraget). Formellt blev folkhälsa ett samarbetsområde inom gemenskapen i samband med Maastricht- fördraget år 1994. 
 Punkt 1 i artikel 152 lyder: 
 En hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. Gemenskapens insatser, som skall komplettera den nationella politiken, skall inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människors hälsa. Sådana insatser skall innefatta kamp mot de stora folksjukdomarna genom att främja forsk- ning om deras orsaker, hur de överförs och hur de kan förebyggas samt häl- soupplysning och hälsoundervisning. Gemenskapen skall komplettera medlemsstaternas insatser för att minska narkotikarelaterade hälsoskador, inklusive upplysning och förebyggande verksamhet. 
 Artikel 152 har ytterligare fyra punkter, vilka bl.a. tar upp frågor om att främja samarbete mellan medlemsstaterna och med tredje land samt att vid behov stödja deras insatser. Dessutom anges att gemenskapen, när den agerar på folkhälsoområdet, fullt ut skall respektera medlemssta- ternas ansvar för att organisera och ge hälso- och sjukvård. 
 Folkhälsofrågor berör så gott som alla EU:s institutioner och flera av kommissionens direktorat. Det är dock kommissionens General- direktorat för Hälsa och Konsumentskydd som har ansvaret för folkhäl- sofrågor. Förslag och initiativ till olika aktiviteter, program, lagstift- ning etc. tas av kommissionen. Speciella program har t.ex. utvecklats för områden som identifierats som särskilt viktiga. Hälsofrågor har därutöver integrerats i policyverksamheten inom en rad politiska områ- den, framför allt inom områden som socialpolitik, inre marknad, jord- bruk, livsmedel och fiske, forskning och utveckling, miljö och energi, transport och internationellt samarbete. 
 Inom EU:s nuvarande ramprogram för folkhälsa pågår åtta program. Detta ramprogram gäller t.o.m. år 2000. För varje program har inrättats en kommitté, med representanter från respektive medlemsland. Folk- hälsoprogrammen berör områden som hälsoövervakning, hälsofräm- jande åtgärder, förebyggande av aids samt andra smittsamma sjukdo- 
  
 94  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer 
  
 SOU 2000:57 
  
 mar, sällsynta sjukdomar, förebyggande av cancer, förebyggande av personskador och olyckor, miljörelaterade sjukdomar samt förebyg- gande av narkotikaberoende. För samtliga projekt inom de olika programmen kan medlemsländerna ansöka om projektstöd. Program- men pågår under  
 3–5 
  år. Av EU:s totala ekonomiska stöd år 1994 gick cirka 0,04 procent till prevention inom folkhälsoområdet. 
 Regeringen har för varje enskilt folkhälsoprogram inrättat nationella styrgrupper/beredningsgrupper. Ansvaret för en styrgrupp har getts till den myndighet som regeringen utsett att vara Sveriges kontaktpunkt eller representant för respektive program. I styrgrupperna ingår, för- utom representanter från myndigheter och departement, även repre- sentanter från Kommun- och Landstingsförbunden, frivilligorganisa- tioner samt forskning och utbildning. Folkhälsoinstitutet är Sveriges representant i tre av de åtta programmen, nämligen i cancerprogram- met, programmet för hälsofrämjande insatser samt narkotikaprogram- met. För  
 aids-programmet 
  är Smittskyddsinstitutet svensk kontaktpunkt medan Folkhälsoinstitutet har ett särskilt ansvar för de  
 hiv-förebyg- 
  gande insatserna. 
 Utvärderingar av nuvarande program pågår i vissa fall eller kommer att göras, dels efter halva programtiden, dels efter programmens slut, dvs. i slutet av år 2000. Ett förslag till nytt ramprogram för folkhälsa och hälsostrategi har presenterats i maj 2000 av  
 EU-kommissionen 
  och är tänkt att gälla under perioden  
 2001–2006. 
  
 År 1995 inrättades det Europeiska centrumet för kontroll av narko- tika och narkotikamissbruk (sv. ECNN, eng. EMCDDA). ECNN:s främsta uppgift är att årligen rapportera om drogsituationen i Europa. 
  
 4.7.2 
  
 WHO:s hälsostrategi 
  
 Världshälsoorganisationen (WHO) har sedan slutet av  
 1970-talet 
  ägnat stor kraft åt att väcka engagemang för hälsofrågornas betydelse för samhällsutvecklingen. I maj 1998 antog WHO den globala Hälsa för  
 alla-policyn 
  i syfte att försöka förverkliga visionen Hälsa för alla. Denna vision fastställde globala prioriteringar för de två första årtion- dena på  
 2000-talet. 
  I enlighet med den världshälsodeklaration som då antogs skall den globala idén om Hälsa för alla under  
 2000-talet 
  ge- nomföras med hjälp av regionala samt nationella program och strate- gier. 
 Som ett led i denna process antog de 51 medlemsstaterna i WHO:s europaregion i september 1998 en ny hälsopolitisk strategi med 21 mål 
 – Hälsa 21. Grunden för de nya hälsomålen är en jämlikare hälsa såväl inom som mellan länder. Förutsättningar, menar WHO, måste skapas 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoarbete och folkhälsoaktörer  
 95 
  
 för en positiv utveckling för de människor som lever under de sämsta hälsovillkoren. 
 Hälsa  
 21-policyn 
  för WHO:s europaregion innehåller först och främst ett varaktigt slutmål att uppnå bästa möjliga hälsa för alla. De två huvudsyftena är att främja och skydda människors hälsa under hela livet samt att minska förekomsten av de vanligaste sjukdomarna och personskadorna samt att lindra det lidande de orsakar. Hälsa  
 21-policyn 
  bygger på tre värdemässiga och etiska grunder; hälsa som en grundläg- gande mänsklig rättighet, jämlikhet i hälsa och ett solidariskt hand- lingssätt mellan och inom alla länder och deras invånare samt ett delta- gande och ansvar för enskilda, grupper, institutioner och samfund för att skapa en fortsatt god hälsoutveckling. 
 Dessutom har WHO fastställt fyra huvudstrategier för insatser som valts för att säkerställa en vetenskaplig, ekonomisk, social och politisk uthållighet som kan bidra till att Hälsa 21 realiseras, bl.a. multisektori- ella strategier för att angripa förhållanden som bestämmer hälsan med hänsyn till fysiska, ekonomiska, sociala, kulturella och genusmässiga perspektiv och för att säkerställa att hälsokonsekvensbedömningar till- lämpas. 
 Syftet med att lyfta fram de gemensamma 21 hälsomålen är att de skall kunna fungera som vägledning för arbetet i varje land inom euro- paregionen. De framhåller därför särskilt europaregionens problem och föreslår åtgärder för att förbättra situationen. WHO:s europaregion me- nar att målen skall tjäna som riktmärken mot vilka man kan mäta fram- stegen i arbetet med att förbättra och skydda hälsan och minska hälso- riskerna. Tillsammans utgör således de 21 målen en referensram för att inspirera till en utveckling av hälsopolitiken i europaregionens med- lemsländer. 
 Målen omfattar följande 21 områden; solidaritet för hälsa, jämlikhet i hälsa, hälsosam start i livet, ungdomars hälsa, äldres hälsa, psykisk hälsa, smittsamma,  
 icke-smittsamma 
  och kroniska sjukdomar, skador av våld och olycksfall, fysisk miljö, levnadsvanor, alkohol, narkotika och tobak, hälsofrämjande vardagsarenor, alla samhällssektorers ansvar för hälsan, integrerad hälsosektor, kvalitet i vården, finansiering av hälso- och sjukvård och fördelning av resurserna, utveckling av mänsk- liga resurser för hälsa, forskning och kunskap, mobilisering av sam- arbetspartners samt politisk viljeinriktning och strategier för allas hälsa. 
  
 SOU 2000:57 
  
 97 
  
 5 Folkhälsoinstitutet 
  
 5.1 
  
 Kort historik 
  
 Folkhälsoarbete som en statlig angelägenhet har en lång historisk tra- dition i Sverige. Den går tillbaka till provinsialläkarinstruktioner på  
 1700-talet, 
  inrättande av hälsovårdsnämnder på  
 1870-talet 
  och bildan- det av Statens institut för folkhälsan i slutet av  
 1930-talet. 
  Inom Medi- cinal- och sedemera Socialstyrelsen utvecklades hälsoupplysningen från  
 1960-talet 
  i olika organisatoriska former. När regeringens folkhäl- sogrupp i början på  
 1990-talet 
  inom ramen för sitt strategiprojekt Hela folkets hälsa föreslog att folkhälsofrågorna skulle ges en egen organi- satorisk plattform, lades grunden för det nuvarande Folkhälsoinstitutet. 
 I propositionen 1990/91:175  
 Om vissa folkhälsofrågor  
 föreslog så- ledes regeringen riksdagen att godkänna att ett folkhälsoinstitut inrätta- des år 1992. Riksdagen fattade beslut i enlighet med detta den 12 juni 1991 (rskr. 376). Bakgrunden var enligt propositionen att det trots att hälsoutvecklingen i stort varit positiv fanns stora skillnader i sjuklighet och dödlighet mellan olika åldrar, mellan könen, mellan olika sociala grupper, mellan infödda svenskar och invandrare och mellan olika de- lar av landet. 
 Vidare konstaterades i propositionen att de stora och i vissa avseen- den ökande skillnaderna i hälsa mellan olika grupper i samhället inte kunde accepteras. Därför föreslogs att ökad jämlikhet skulle vara ett överordnat mål vid prioriteringar i folkhälsoarbetet och att insatser som medförde att de sämst ställdas situation kunde förbättras skulle komma i första hand. På detta sätt skulle folkhälsan kunna förbättras betydligt. Regeringen ville därför vidta åtgärder såsom lagstiftningsåtgärder och bildande av ett folkhälsoinstitut för att bättre kunna nå målet om en mer jämlik hälsa. Huvudinriktningen för institutet skulle därför vara att nå de särskilt utsatta grupperna i samhället och att minska hälsans ojämlika fördelning genom att vidta åtgärder för att förbättra deras si- tuation. 
 Folkhälsoinstitutets huvuduppgift skulle vara att på nationell nivå driva hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete av sektors- övergripande karaktär. Institutet skulle vidare enligt propositionen sti- 
  
 98  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 mulera det tvärsektoriella samarbetet mellan centrala myndigheter, samverkan mellan olika samhällsnivåer och deltagande av frivilliga organisationer. Institutet skulle därigenom bl.a. göra det möjligt att påverka strukturella förhållanden av betydelse för en positiv hälso- utveckling. Det nationella folkhälsoinstitutet skulle i nära samarbete med andra aktörer utveckla, stimulera och stödja olika typer av hälso- främjande och sjukdomsförebyggande arbete. Genom att inrätta ett folkhälsoinstitut ansåg regeringen att grundförutsättningarna för sam- spelet mellan offentliga verksamheter, organisationer och enskilda människor avsevärt skulle förbättras. 
 Institutet föreslogs få en samordnande roll, vilket skulle skapa en tydligare uppgiftsfördelning mellan olika aktörer och nivåer och öka förutsättningarna för ett effektivare utnyttjande av samhällets resurser. Dessutom föreslogs institutet få ett särskilt ansvar för att bidra med en hög vetenskaplig kvalitet på det underlag som folkhälsoarbetet skulle bygga på. Det nationella folkhälsoinstitutet skulle ha en central roll som förmedlare av kunskap från forskningen till det praktiska folkhäl- soarbetet på lokal nivå. I propositionen sades även att institutet skulle följa och värdera aktuell forskning och utveckling inom området, initi- era vissa forsknings- och utvecklingsprojekt samt bedriva visst eget forsknings- och utvecklingsarbete. 
 Vidare föreslogs institutet arbeta i programform och inom ramen för varje program skulle kunskap om det moderna folkhälsoarbetets meto- der tas fram, ställas samman och spridas till berörda instanser och för- söksverksamhet skulle initieras. Kunskapsspridningen förutsattes ske i nära samarbete med och genom frivilliga organisationer, arbetsmark- nadens parter, kommuner och landsting m.fl. 
 Inledningsvis föreslogs institutet bedriva program inriktade mot al- kohol och droger, tobak, olycksfallsskador samt program för särskilda grupper, till att börja med barn och ungdom och utsatta kvinnor. Vissa av programmen skulle vara av permanent karaktär, framför allt alkohol- och drogprogrammet men även tobaksprogrammet. Särskilt alkoholfrå- gorna skulle spela en väsentlig roll i institutets arbete. Skadeprogram- met skulle bygga på och utveckla det förebyggande program som Soci- alstyrelsen då drev i samverkan med andra myndigheter och organisa- tioner. 
 Andra program skulle vara tidsbegränsade och bli beroende av aktu- ella folkhälsoproblem och målgrupper. Programarbetet skulle således kunna ha olika inriktning beroende på aktuella förutsättningar och mål- grupper och därmed behöva skifta i tiden. Vidare skulle programmen kunna formuleras efter flera olika dimensioner, dvs. program mot folk- sjukdomar, mot olika riskexponeringar eller för att stödja särskilt ut- satta grupper. Programmen skulle utgå från tydliga målformuleringar. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 99 
  
 Programarbete som arbetsmetod, menade regeringen, hade visat sig vara en lämplig metod för att stimulera och säkerställa såväl ett tvär- sektoriellt samarbete som samverkan mellan olika samhällsnivåer och med deltagande av frivilligorganisationer. Regeringen ansåg att denna typ av arbete borde vidareutvecklas och intensifieras. Utifrån ett natio- nellt perspektiv innebar detta att ta fram vetenskapligt väl förankrat underlag för olika typer av folkhälsoproblem och att i ökad utsträck- ning stödja och stimulera processer och verksamheter i det lokala folk- hälsoarbetet. Ett nationellt stöd till olika lokala folkhälsoprogram, me- nade regeringen, förutsatte ofta ett tvärsektoriellt perspektiv som inte primärt utgick från en sektor utan som är fristående från de myndighe- ter som utövar aktiv uppföljning och tillsyn. 
 Direktiven för organisationskommittén för Folkhälsoinstitutet, som inrättades inför Folkhälsoinstitutets bildande (dir. 1991:77) utgick från nämnda proposition och sade, liksom propositionen, att en viktig upp- gift för institutet var att transformera forskningsresultat och annan ak- tuell kunskap om det moderna folkhälsoarbetets metoder till praktisk handling. Arbetet borde ske genom och i nära samarbete med kommu- ner, landsting, andra statliga myndigheter, frivilliga organisationer m.fl. Institutet skulle vidare omsätta hälsopolitiska initiativ i programarbete eller verka för att detta skulle ske inom andra organisationer. 
 Även i direktiven sades att institutet inledningsvis skulle bygga upp program för områdena alkohol och droger, tobak och olycksfallsskador samt program för särskilda grupper, till att börja med för barn och ung- dom samt utsatta kvinnor. Utgångspunkten för kommitténs arbete skulle vidare vara att den fasta basorganisationen skulle vara liten och flexibel. I tilläggsdirektiven togs fokuseringen på de fem programmen bort och man sade att kommittén även bör beakta de förslag beträf- fande vissa andra folkhälsoområden som framförts i ett antal motio- ner. 
 Institutet skulle, enligt utredningsdirektiven, liksom propositionen, svara för att det förebyggande hälsoarbetet byggde på vetenskapligt väl förankrat underlag. Huvudinriktningen i arbetet borde vara att nå de särskilt utsatta grupperna i samhället och att minska hälsans ojämlika fördelning genom att förbättra dessa gruppers situation. 
  
 100  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 5.2 
  
 Ansvar, uppgifter och mål 
  
 5.2.1 
  
 Förordning (1996:614) med instruktion för Folkhälsoinstitutet 
  
 I förordningen (1996:614) med instruktion för Folkhälsoinstitutet och i myndighetens regleringsbrev beskrivs Folkhälsoinstitutets roll på likartat sätt som i proposition och kommittédirektiv. I instruktionen sägs inledningsvis att Folkhälsoinstitutet 
 – – – är ett nationellt organ med uppgift att förebygga sjukdomar och annan ohälsa och att främja en god hälsa för alla. Institutets verksamhet syftar till att för alla skapa likvärdiga förutsättningar för god hälsa. Särskild vikt skall fästas vid sådana förhållanden som främjar hälsan hos de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. Verksamheten skall ha vetenskaplig för- ankring. 
 Vidare uppräknas i instruktionen vilka Folkhälsoinstitutets huvudsak- liga uppgifter skall vara. Verksamheten skall: 
  
 1. 
  
 Vara ett stöd för lokalt och regionalt folkhälsoarbete i kommuner och landsting samt i företag, organisationer och utbildningsväsende. 
  
 2. 
  
 På nationell nivå främja samarbete mellan olika organ för att på- verka förhållanden av betydelse för folkhälsan. 
  
 3. 
  
 Utformas i kontakt med alla samhällssektorer som har betydelse för folkhälsan. 
  
 Institutet skall särskilt: 
  
 1. 
  
 Följa utvecklingen av folkhälsan och de förhållanden som berör denna samt ta de initiativ som utvecklingen ger anledning till. 
  
 2. 
  
 Tillsammans med andra berörda förse regeringen med underlag som belyser hälsokonsekvenserna av planerade beslut. 
  
 3. 
  
 Utveckla, ställa samman och sprida kunskap om och erfarenheter av åtgärder som har betydelse för att förbättra folkhälsan. 
  
 4. 
  
 Ta initiativ till försöksverksamhet och utvecklingsarbete, omvandla forskningens resultat till praktisk tillämpning och förmedla kontakt mellan forskare och praktiskt verksamma. 
  
 5. 
  
 Aktivt medverka i det internationella folkhälsoarbetet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 101 
  
 5.2.2 
  
 Regleringsbrev för åren  
  
 1992–2000 
  
 Sedan Folkhälsoinstitutets bildande år 1992 har myndigheten haft sju regleringsbrev där det mer eller mindre konkret angetts övergripande mål samt fr.o.m. budgetåret 1993/94 även ett antal verksamhetsmål. För budgetåret 1995/96 angavs för första gången att institutet, i sin återrapportering, skulle dela in sin verksamhet i nationellt folkhälso- arbete, lokalt folkhälsoarbete samt forskning och utveckling. Denna återrapporteringsstruktur gällde t.o.m. år 1998. I regleringsbrevet för år 1998 angavs dessutom att verksamhetens resultat, utöver verksam- hetsindelningen, även kortfattat skulle redovisas inom områdena alko- hol och narkotika, hiv/aids/STD, tobak, skador, allergi, och för mål- grupperna kvinnor, barn och ungdom, äldre samt övriga folkhälsofrå- gor. För budgetåret 1999 förändrades denna struktur (se nedan). 
 De flesta av myndighetens verksamhetsmål har under årens lopp snarare varit uttryckta i termer av vad regeringen vill att myndigheten skall utföra för uppgifter, än som reella målformuleringar om vad rege- ringen vill uppnå för effekter med verksamheten. Därmed har institu- tets verksamhetsmål i vissa fall sammanfallit med vad som redan står i myndighetens instruktion eller har varit en precisering av de huvud- uppgifter som anges i instruktionen. 
 De övergripande målen för institutet har under hela tidsperioden dvs. fr.o.m. regleringsbrevet för budgetåret 1992/93 t.o.m. år 1999 i princip varit desamma, dvs.: 
 att förebygga sjukdomar och annan ohälsa och att främja en god hälsa för alla, 
 att skapa likvärdiga förutsättningar för en god hälsa hos hela be- folkningen, samt 
 att förbättra 
 1  
 hälsan hos de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. 
 I regleringsbrevet för år 1998 t.o.m. år 2000 har ordet övergripande mål bytts ut till effektmål. En annan nyhet var att i regleringsbrevet dels ange hela utgiftsområdets effektmål, dels att ange Folkhälsoinstitutets del av effektmålen (tidigare myndighetens övergripande mål) för utgiftsområde 9. Effektmålet för utgiftsområde 9 är 
 – – – att trygga en god hälsa och goda levnadsvillkor och se till att hälso- och sjukvården och den sociala omsorgen bedrivs med god kvalitet och ef- fektiv resursanvändning samt tillgodoser den enskilde individens behov av vård, omsorg, stöd och service. 
  
 1  
 Före 1999 års regleringsbrev användes istället ordet främja. 
  
 102  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 För år 2000 är Folkhälsoinstitutets del av effektmålet inom utgifts- område 9 att folkhälsan skall förbättras för de grupper i samhället som är mest eftersatta ur folkhälsosynpunkt och att tobaksbruket skall minska. 
 Förändringarna som beskrivits ovan gjordes i samband med att en ny målstruktur för budgetpropositionen infördes fr.o.m. år 1998. Orsa- Castillo var att man ville tydliggöra målhierarkikedjan i den statliga verk- samheten. Detta gjordes genom att ange effektmål i form av vilket till- stånd man vill uppnå i samhället, samt del av effektmål, vilket är en nedbrytning av effektmålet. Därefter anges i regleringsbreven verk- samhetsmål för myndigheten, vilket är en ytterligare precisering av ef- fektmålet. 
 Från och med år 1999 förändrades Folkhälsoinstitutets verksam- hetsmål och återrapportering i regleringsbrevet. Syftet var att försöka formulera mål uttryckta i form av effekter i stället för som tidigare i form av arbetsuppgifter/prestationer, dvs. vad institutets insatser skulle kunna bidra till för att uppnå vissa tillstånd i samhället. Målen formule- rades med utgångspunkt i vissa av WHO:s europaregions Hälsa för  
 alla-mål 
  (Health 21); 
  
 1. 
  
 Förbättra den psykiska hälsan hos befolkningen (Hälsa  
  
 21-6) 
  samt dess levnadsvanor med avseende på kost, fysisk aktivitet och sexu- alitet (Hälsa  
 21-11). 
  
 2. 
  
 Öka förutsättningarna för hälsofrämjande insatser på vardagslivets arenor (Hälsa  
  
 21-13). 
  
 3. 
  
 Minska konsumtionen och skadeverkningarna av alkohol, tobak, narkotika och andra droger (Hälsa  
  
 21-12). 
  
 4. 
  
 Minska förekomsten av vissa folkhälsoproblem, t.ex. smittsamma sjukdomar, framförallt STD/hiv (Hälsa  
  
 21-7), 
 icke-smittsamma 
  och kroniska sjukdomar, bl.a. allergi (Hälsa  
 21-8) 
  samt skador till följd av våld och olycksfall (Hälsa  
 21-9). 
  
 5. 
  
 Öka kunskapen inom folkhälsoområdet genom att initiera och stödja forskning samt ge strategiskt och vetenskapligt stöd till utveckling (Hälsa  
  
 21-14, 
 18-21). 
  
 När det gäller återrapporteringskraven är dessa generella för alla verk- samhetsmålen, dvs. för respektive mål skall beskrivas vilka åtgärder som bedöms ha varit mest väsentliga för att uppnå målet samt vilka eventuella andra avgörande faktorer som påverkat förändringarna inom området. Förutom denna återrapportering skall det även för respektive mål göras en kort beskrivning av tillståndet och utvecklingen med in- riktning på väsentliga förändringar. Beskrivningarna skall i tillämpliga delar göras för olika befolkningsgrupper, dvs. för barn och ungdom, 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 103 
  
 vuxna och äldre. Återrapporteringen skall därmed mer fokuseras på re- sultat i form av effekter i stället för som tidigare resultat i form av myndighetens prestationer. 
 En ny målstruktur för staten håller för närvarande på att framarbetas i projektet för den s.k. tvåårsöversynen inom ramen för VESTA (Verktyg för Ekonomisk styrning i STAten). Denna översyn innebär att vissa förändringar vad avser målstrukturen genomförs redan i regle- ringsbreven för år 2001. 
  
 5.2.3 
  
 Uppdrag i regleringsbreven 
  
 Under rubriken Uppdrag i regleringsbreven för Folkhälsoinstitutet har under årens lopp ett antal uppgifter angetts, som regeringen velat att institutet skulle utföra. För åren 1993/94 samt 1994/95 framstår det dock som något oklart i vilken mån uppdragen skiljer sig från verksam- hetsmålen. Av formuleringarna att döma går det inte att särskilja upp- dragen från målen, t.ex. anges i regleringsbrevet för år 1993/94 att ett av verksamhetsmålen är att öka folkhälsoarbetets vetenskapliga för- ankring bl.a. för att få fram vetenskapligt baserat underlag som kan tilllämpas i praktiskt folkhäsoarbete. I följande års regleringsbrev för 1994/95 är detta mål i stället omgjort till ett uppdrag, med precis samma ordalydelse. 
 Detsamma gäller målet att ge stöd till mödra- och barnhälsovår- dens, förskolans, skolans och frivilliga organisationers arbete för en to- baksfri uppväxt samt målet att utveckla utbildningsprogram för olika yrkeskategorier som kan medverka i det tobaksförebyggande arbetet, vilket i regleringsbrevet för år 1994/95 i stället angetts som uppdrag. Inte heller har i anslutning till uppdragen angetts tidpunkt för avrap- portering. I vissa fall har även verksamhetsmål från 1993/94 återfunnits som uppdrag år 1994/95 och tvärtom. Även i regleringsbrevet för år 1995/96 är det svårt att skilja uppdragen från verksamhetsmålen, t.ex. att (I)nstitutet skall vidareutveckla målbeskrivningar för sin verksam- het. 
 Från och med regleringsbrevet för år 1997 sker en förändring på så sätt att det anges en tidpunkt för avrapportering av uppdragen. Formu- leringarna av uppdragen skiljer sig dock inte avsevärt från de mål som anges under rubriken Verksamhetsmål. Exempelvis anges under rub- riken Uppdrag i regleringsbreven för år 1995/96 och 1997 att insti- tutet fortlöpande (skall) följa och värdera de olika metoder som insti- tutet använder sig av i folkhälsoarbetet, samt att institutet skall vidareutveckla arbetet med att redovisa effekter av sin verksamhet. Under rubriken Verksamhetsmål i samma regleringsbrev anges bl.a. 
  
 104  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 att institutet skall samarbeta med och ge riktat ekonomiskt stöd till olika verksamheter, samt fortlöpande pröva stödet, liksom att man skall utveckla och utvärdera metoder för folkhälsoarbetet samt utveckla och ta fram hälsokonsekvensbedömningar m.m. 
 Ett annat exempel på uppdrag i regleringsbrevet för år 1997 är att i samverkan med Socialstyrelsen följa utvecklingen vad gäller anorexi och andra ätstörningar samt samordna och i samverkan med landsting, kommuner och berörda frivilligorganisationer vidareutveckla det förebyggande arbetet. 
 I regleringsbrevet för år 1997 fick institutet även i uppgift att analysera och bedöma vilka möjligheter institutet hade att inom sitt verksamhets- område bedriva tjänsteexport. 
 Fr.o.m. regleringsbrevet för år 1998 har regeringen angett mer eller mindre konkreta uppdrag med tidpunkt för avrapportering. I samband med uppdragen har även angetts vilka andra myndigheter, organisatio- ner m.fl. som institutet skall samarbeta eller samråda med i samband med att uppdragen utförs. De uppdrag som anges i regleringsbrevet för år 1998 är att Folkhälsoinstitutet skall: 
 I samråd med Socialstyrelsen kartlägga och analysera det  
 hiv-pre- 
  ventiva arbetet i storstadsregionerna. 
 I samarbete med bl.a. Skolverket och Svenska Kommunförbundet fördjupa och sprida det arbete med skolan som hälsofrämjande arena som utvecklats inom ramen för European Network of Health Promoting Schools. 
 Ta fram ett underlag som redovisar nationella och internationella er- farenheter av vilka möjligheter som finns att arbeta sjukdomsföre- byggande och hälsofrämjande bland äldre och bedöma möjliga ef- fekter för individ och samhälle. 
 Redovisa nationella och internationella erfarenheter av vilka möj- ligheter som finns att stimulera till ökad fysisk aktivitet bland de grupper som är minst fysiskt aktiva och belysa vilka hälsoeffekter som är möjliga att uppnå. 
 Uppdragen i regleringsbrevet för år 1999 är att Folkhälsoinstitutet skall: 
 I brett samråd med berörda myndigheter och organisationer göra år 2001 till ett fysiskt aktivitetsår. 
 Tillsammans med Boverket och andra berörda myndigheter och organisationer initiera aktiviteter med inriktning mot inomhusmil- jöer där barn och ungdomar vistas, inom ramen för Innemiljöåret 1999. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 105 
  
 I samråd med Socialstyrelsen och Landstingsförbundet samt eventu- ella andra berörda ta fram innehåll och utveckla metoder för att bätt- re nå föräldrar med information i bl.a. allergiförebyggande syfte. 
 I samråd med Nationella folkhälsokommittén och Socialstyrelsen förmedla och sprida kunskap om WHOs Hälsa för  
 alla-mål 
  (Health 21) med inriktning på de delar som avser hälsofrämjande och sjuk- domsförebyggande insatser. 
 Vara pådrivande i hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande ar- bete för äldre på nationell, regional och lokal nivå. 
 I samråd med Socialstyrelsen arbeta för att stödja och främja am- ning. 
 Utarbeta och föreslå en struktur för att nå den lokala och kommu- nala nivån vad gäller alkohol- och narkotikapreventivt arbete i kommunerna. 
 Göra en konsekvensanalys av hur förändrade införselregler och skatter på alkohol kan komma att påverka alkoholkonsumtionen. 
 I regleringsbrevet för år 2000 har ett antal uppdrag formulerats nämli- gen att Folkhälsoinstitutet skall: 
 Tillsammans med Socialstyrelsen definiera och redogöra för be- greppet utsatta grupper och hur respektive myndighet använder be- greppet i målgruppsinriktade aktiviteter m.m. 
 I samråd med berörda myndigheter och organisationer, utveckla och pröva metoder för hälsokonsekvensbeskrivningar (HKB) av poli- tiska beslut. 
 I samband med arbetet med en Nationell handlingsplan för  
 hiv/STD-prevention 
  särskilt beakta storstadsregionernas  
 hiv-pre- 
  ventiva arbete samt beräkna kostnaderna för de olika verksamhets- delarna i detta arbete. 
 Ge en lägesbeskrivning avseende olika insatser som genomförts i syfte att förbättra den psykiska hälsan i befolkningen och då särskilt för barn och ungdomar. 
 Redovisa hur arbetet med det hälsofrämjande och sjukdomsföre- byggande arbetet för äldre på nationell, regional och lokal nivå har fortlöpt. 
 I samråd med berörda myndigheter och organisationer, fullfölja pla- neringsarbetet och förberedelserna inför genomförandet av ett fy- siskt aktivitetsår 2001. 
 Redovisa hur arbetet för att förhindra spelberoende har fortlöpt. 
  
 106  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Utöver de i regleringsbrevet angivna uppdragen finns även en rubrik kallad  
 Övriga mål och krav på återrapportering 
 . Under denna rubrik anges även ett antal formuleringar som i mycket liknar formuleringarna av mål och uppdrag, t.ex. att Folkhälsoinstitutet skall: 
 Redovisa på vilket sätt institutet har beaktat den etniska och kultu- rella mångfalden i sitt interna respektive externa arbete. 
 Redovisa på vilket sätt institutet utifrån barnkonventionens be- stämmelser och intentioner har beaktat barnperspektivet i sitt arbete såväl internt som externt. 
 Beskriva på vilket sätt institutet har deltagit i arbetet med mål och inriktning för den nationella storstadspolitiken och samverkat med Integrationsverket kring utvärderingen. 
 Särskilt redovisa insatser och effekter för ungdomar enligt riktlinjer som regeringen närmare bestämmer. 
  
 5.2.4 
  
 Särskilda regeringsbeslut 
  
 Folkhälsoinstitutet har även fått uppdrag och medel genom särskilda regeringsbeslut, liksom medel från Allmänna arvsfonden. Detta har framför allt gällt inom alkohol- och drogområdet där medel beviljats under senare år från den Nationella ledningsgruppen. 
 Inom alkohol- och drogområdet gav regeringen år 1994 i uppdrag åt institutet att ansvara för och leda det alkohol- och drogförebyggande arbetet som riksdagen beslutat om. I uppdraget ingick att sammankalla en nationell ledningsgrupp samt arbeta fram en långsiktig handlings- plan. Folkhälsoinstitutet skulle även ta initiativ till att berörda myndig- heter tillsammans utarbetade ett samlat program för forskning inom alkoholområdet. Institutet skulle vidare skapa ett samrådsforum med uppgift att se över det samlade behovet av statistik på alkoholområdet. För dessa uppgifter fick institutet disponera högst 50 000 tkr. Medlen fick även utnyttjas till nödvändiga förvaltningskostnader. 
 I ett annat regeringsbeslut år 1995 fick Folkhälsoinstitutet i uppdrag att, i enlighet med den nationella handlingsplanen, genomföra de i pla- nen angivna särskilda aktiviteterna under budgetåret 1995/96. För detta ändamål fick institutet disponera högst 60 000 tkr. Ytterligare 10 000 tkr beviljades institutet för år 1997 till förstärkta alkohol- och drog- förebyggande insatser i enlighet med Folkhälsoinstitutets plan, vilket var en fortsättning och en utveckling av de förstärkta förebyggande in- satser som redovisats i den nationella handlingsplanen. 
 I ett regeringsbeslut i början av år 1998 beviljade regeringen Folk- hälsoinsitutet 15 000 tkr till förstärkta alkohol- och narkotikaförebyg- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 107 
  
 gande insatser för år 1998 i enlighet med en plan på förslag på insatser som institutet lämnat till regeringen. I en skrivelse i slutet av år 1998 lämnade institutet förslag avseende förstärkta förebyggande insatser på alkohol- och narkotikaområdet för år 1999, vilket föranledde rege- ringen att i december 1998 bevilja Folkhälsoinstitutet 11 000 tkr för dessa insatser. 
 Totalt under perioden  
 1994–1999 
  har regeringen således beviljat Folkhälsoinstitutet 146 000 tkr för förstärkta alkohol- och narkotika- förebyggande insatser. Av de totala insatserna under åren har institutet redovisat dels en Nationell handlingsplan för alkohol- och drogföre- byggande arbete (Folkhälsoinstitutet 1995:50), dels de insatser som gjorts för de 15 000 tkr som institutet beviljats för år 1998 (skrivelse  
 1999-03-11, 
  dnr  
 23-97-1146). 
  Önskemål om återrapportering har angi- vits i besluten i generella termer, förutom för handlingsplanen där det angavs att denna skulle redovisas den 1 juli 1995 och för de sista 11 000 tkr angavs att redovisning skulle ske den 15 juli år 2000. 
 När det gäller stöd från Allmänna arvsfonden har totalt 50 000 tkr beviljats för perioden  
 1997–2000. 
  Av dessa medel var 30 000 tkr av- sedda för ideella organisationers utveckling av alkohol- och drogföre- byggande insatser för barn och ungdomar. Ytterligare 30 000 tkr (varav 20 000 tkr är beviljade) är tänkta att ställas till institutets förfogande för ideella organisationers utveckling av tobaksförebyggande insatser för barn och ungdomar. Dessa 30 000 tkr för tobaksförebyggande insat- ser delas ut till institutet under en treårsperiod med start år 1998. Åter- rapportering av hur medlena använts skall ske, dels den 1 mars 2000, dels den 1 mars 2001. Delrapporter har lämnats av institutet. 
 Utöver ovan angivna uppdrag inom alkohol- och drogområdet har Folkhälsoinstitutet haft ett uppdrag att redovisa homosexuellas situa- tion i samhället avseende åren  
 1993–1996 
  liksom ett uppdrag att ge- nomföra en kartläggning av ungdomars attityder till sex, vilket har av- rapporterats i april 2000. I januari 1999 beviljades Folkhälsoinstitutet 3 000 tkr för produktion av ett medicinskt grundmaterial om alkoholens väg genom kroppen, som en följd av att Folkhälsoinstitutet ansökt om medel för detta ändamål. 
  
 5.2.5 
  
 Budgetpropositionen för år 2000 
  
 I budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1) skriver regeringen att institutet ytterligare bör sträva efter att förstärka sin roll som kun- skapscentrum och metodutvecklare. I linje med detta ligger att institutet skall stimulera och stötta andra aktörer att bedriva ett aktivt folkhälso- arbete. 
  
 108  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Det sägs vidare att Folkhälsoinstitutet bör i högre grad utnyttja möj- ligheten att låta fler av institutets aktiviteter utvärderas av extern kom- petens. Dessutom är det regeringens uppfattning att Folkhälsoinsti- tutet ytterligare bör sträva efter att fokusera insatserna på att minska skillnaderna i ohälsa mellan olika grupper i samhället. 
  
 5.3 
  
 Verksamhet, organisation och ekonomi 
  
 5.3.1 
  
 Inriktning och organisation 
  
 Folkhälsoinstitutet är en anslagsfinansierad myndighet där verksamhe- ten fokuseras på utvecklingsarbete huvudsakligen i form av olika pro- gramverksamheter. Myndigheten har i dag inte till uppgift att svara för traditionell myndighetsutövning och endast mycket begränsat till- synsarbete. 
 Institutets huvudsakliga uppgifter är att förebygga sjukdom och an- nan ohälsa samt främja en god hälsa för alla. Till den förebyggande delen räknas de olika sakprogrammen, dvs. alkohol och narkotika, to- bak, skador, allergi samt hiv/aids/STD. Till Folkhälsoinstitutets hälso- främjande delar hör områdena kost och fysisk aktivitet samt barns och ungdomars hälsa, kvinnors hälsa, äldres hälsa och invandrares hälsa. Folkhälsoinstitutet har även i uppdrag att främja villkoren för och före- bygga diskriminering av homosexuella. 
 Under åren  
 1992–1996 
  indelades institutet i tre olika enheter, näm- ligen Hälsa och sexualitet, Hälsa och beroende samt Hälsa och miljö. I enheten Hälsa och sexualitet ingick samlevnad, STD/hiv/aids, och oönskade graviditeter. I enheten Hälsa och beroende ingick alkohol och narkotika samt övriga beroendefrågor. I enheten Hälsa och miljö ingick mat och motion, skador, allergi och tobak. 
 År 1997 omorganiserades Folkhälsoinstitutet i en förebyggande del och en hälsofrämjande del. Institutets verksamhetsgrenar/ verksamhets- indelning enligt regleringsbrevet är nationellt folkhälsoarbete, lokalt folkhälsoarbete och FoU. Nedan återges Folkhälsoinstitutets nuvarande organisation. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 109 
  
 Bild 1.  
 Nunez över Fisher nuvarande organisation 
 F o l k h ä l s o i n s t i t u t e t s o r g a n i s a t i o n 
  
 A l k o h o l 
  
 A l l e r g i 
  
 S 
  
 T D / H I V / 
  
 S k a d o r 
  
 T o b a k 
  
 F r ä m j a n d e 
  
 N a r k o t i k a 
  
 a i d s 
  
 S T A B 
 A d m i n i s t r a t i o n 
 C o n t r o l l e r 
 F o l k h ä l s o r å d 
 U t v ä r d e r i n g 
 F o r s k n i n g 
 E k o n o m i 
 V e t e n s k a p l i g t a n s v Ö v e r d i r e k t ö r 
 S t f G D 
 G D 
  
 Källa:  
 Folkhälsoinstitutet 
 . 
  
 Som organisationsskissen ovan visar utgörs majoriteten av verksamhe- ten av olika program i form av förebyggande arbete, dvs. arbete med riskfaktorerna alkohol och narkotika, tobak samt förebyggandet av al- lergi, skador och sjukdomar som hiv/aids samt STD. Programmet Häl- sofrämjande är det enda av programmen som arbetar med främjande verksamhet och friskfaktorer. Med utgångspunkt i hälsans bestäm- ningsfaktorer arbetar institutet med s.k. arenor. Exempel på sådan verk- samhet är institutets arbete med hälsofrämjande skolor, öppna försko- lan, mödravårds- och barnvårdscentraler, familjecentraler och arbets- platser. 
 Utöver programverksamheten finns även en stabsenhet samt en en- het för utvärdering och forskning. Dessutom finns en enhet för admi- nistration inklusive personal samt för ekonomi. 
 Folkhälsoinstitutet arbetar bl.a. med att stimulera, initiera och följa kunskapsutvecklingen samt att bedriva och stödja åtgärdsinriktat folk- hälsoarbete. Institutet sprider och producerar kunskaps- och faktaun- derlag samt initierar, genomför, dokumenterar och sprider metod- och utvecklingsarbete. Folkhälsoinstitutet arbetar även med policyutveck- 
  
 110  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 ling, t.ex. genom att utarbeta olika typer av handlingsprogram och handlingsplaner. Verktyg som institutet arbetar med är bl.a. utbildning, kommunikation, information och IT. 
 Institutet bedriver utåtriktad informationsverksamhet och opinions- bildning samt masskommunikativa insatser via olika medier med anpassade budskap för särskilda målgrupper. Folkhälsoinstitutet tar även fram informationsmaterial för olika yrkesgrupper samt i begrän- sad omfattning informationsmaterial som riktar sig direkt till allmän- heten. Institutet inrättade i mars 1997 en webbplats på Internet som främst riktar sig till yrkesverksamma inom folkhälsoområdet. Folkhäl- soinstitutet har för närvarande ett stort antal titlar som omfattar allt från böcker, rapporter, broschyrer, småskrifter o.dyl. till video- och ljud- band och  
 CD-media. 
  
 En genomgång som Folkhälsoinstitutet gjort av material/- informationssatsningar under åren  
 1997–1999 
  visade att institutet under åren  
 1997–1999 
  producerat sammanlagt 299 materialprodukter. Med materialprodukter menades rapporter, kartläggningar, utvärde- ringar, konferensrapporter, metod/utbildning, böcker, broschyrer, in- formationsskrifter, övrig marknadsföring samt vissa kampanjer. De kampanjer som medräknats i analysen var Quinn, Guldgaffeln, Drick med huvudet och Inne 99. Av de s.k. mate- rialprodukter som framställts av institutet togs 73 procent fram för målgruppen professionella, 13 procent riktades till allmänheten (direktexponering/förmedling till allmänheten) och 8 procent vände sig till allmänheten via professionella som aktiva förmedlare (t.ex. lärare eller barnmorskor). Övriga 6 procent riktades till både professionella och allmänheten. 
 I årsredovisningen för år 1998 står bl.a. följande: 
 Under 1998 bedrevs mycket information med hjälp av masskommunikativa insatser framför allt inom alkohol- och narkotikaområdet och hiv/ aidsområdet. 
 Folkhälsoinstitutet redovisar, inom verksamhetsgrenen nationellt folk- hälsoarbete, att sammanlagt 18 kampanjer genomförts under året. I års- redovisningen har en vidare definition av kampanjer använts. Enligt Folkhälsoinsitutet är den traditionella synen på användandet av mass- kommunikativa hälsobudskap att de riktar sig direkt till individen och har som mål att uppmuntra till lämpliga beteenden eller livsstilsföränd- ringar. Användningen av denna typ av kommunikation bör enligt Folk- hälsoinstitutet rikta sig till flera aktörer/nivåer samtidigt för att få ef- fekt och kan indelas i tre grupper; direkt till individen, påverkan på lo- kala och regionala folkhälsoarbetare samt påverkan på samhällsopinio- nen. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 111 
  
 En s.k. masskommunikativ insats eller kampanj innehåller enligt Folkhälsoinstitutet kommunikation via ett flertal olika kanaler samt en samordnad uppsättning av aktiviteter, t.ex. affischer, annonser och ar- tiklar i dags- och veckopress, massdistribuerade informationsblad, böcker, radio- och  
 TV-inslag, 
  multimedia, video och Internetsatsningar. Dessutom anser institutet att insatsen bör komma i anslutning till andra åtgärder för att bli framgångsrik, t.ex. opinionsbildning i radio, TV och tidningar, utbildningsinsatser, lokalt arbete, satsningar på arenor som arbetsliv och föreningsliv, uppföljningar och förstärkningar i skolor och t.ex. inom primärvården. 
 Andra metoder för Folkhälsoinstitutets verksamhet är arbete med nätverk, samverkan och andra former av kontaktarbete. Institutet initie- rar och stödjer därför över ett tjugotal olika nätverk för att på så sätt möjliggöra en växelverkan mellan nationell och lokal nivå liksom över sektorsgränserna. Institutet menar att denna samverkansform skapar goda möjligheter för implementering och erfarenhetsåterföring. 
 Folkhälsoinstitutet ger även ekonomiskt stöd i form av organisa- tions- och projektstöd. Institutet utlyser, bedömer och följer upp de projekt som beviljats ekonomiskt stöd. Ekonomiskt stöd ges särskilt för olika former av drog- och  
 hiv-preventionsinsatser 
  på regional och lokal nivå. Inom andra verksamheter är möjligheterna till stöd starkt begrän- sat. Projektstöden begränsas till insatser som bedöms ha utvecklings- potential, strategiskt, metodmässigt eller liknande. Erfarenheter och re- sultat dokumenteras i institutets projektdatabas. I viss utsträckning ges även stöd till  
 FoU-projekt. 
  
 På nationell nivå sker regelbundet samverkan med ett antal myndig- heter samt med  
 FoU-organ. 
  I den s.k. generaldirektörsgruppen ingår ett  
 20-tal 
  myndigheter inklusive Landstingsförbundet och Svenska Kom- munförbundet. Tillsammans med Socialstyrelsen, Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet ingår Folkhälsoinstitutet även i en na- tionell samrådsgrupp som samarbetar och regelbundet stämmer av sina insatser för det regionala och lokala utvecklingsarbetet samt diskuterar angelägna utvecklingsbehov. 
 Inom  
 FoU-området 
  är olika samarbetsformer etablerade med fram- för allt Socialvetenskapliga forskningsrådet, Medicinska forsknings- rådet, Rådet för arbetslivsforskning, Forskningsrådsnämnden, univer- sitet och högskolor m.fl. Inom institutets olika programverksamheter är dessutom etablerat olika samverkansformer med berörda instanser inom sakområdet i fråga. Kontinuerligt samarbete sker även med ett antal nationella organisationer, t.ex. Cancerfonden, Astma- och allergi- förbundet, RFSU, RFSL, NTF, CAN och invandrarorganisationer. 
 På regional nivå har institutet främst kontakter med landstingens samhällsmedicinska enheter eller motsvarande. För att utveckla läns- 
  
 112  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 styrelsernas roll att förebygga alkohol- och annat drogmissbruk har samarbetet med dessa ökat. 
 På lokal nivå har Folkhälsoinstitutet kontakter med kommuner och lokala folkhälsoråd. Majoriteten av landets kommuner, bedöms år 1999 ha inrättat lokala folkhälsoråd och över 100 kommuner är s.k. allergi- anpassade kommuner. Inom skadeprogrammet arbetar man dessutom sedan 1992 med konceptet En säker och trygg kommun. Merparten av det ekonomiska stöd som institutet förmedlar går dessutom till regio- nalt och lokalt folkhälsoarbete som drivs av kommuner och landsting, frivilligorganisationer och s.k. aktionsgrupper. 
  
 5.3.2 
  
 Personal 
  
 Antalet anställda har under åren ökat, från 69 budgetåret 1993/94 till 103 budgetåret 1999, motsvarande 91 årsarbetskrafter. Av de 103 an- ställda är 92 tillsvidareanställda. Den största delen, 77 procent, av per- sonalen utgörs av kvinnor. Av institutets ledning utgörs 54 procent av kvinnor. Personalomsättningen år 1999 ligger på samma nivå som för år 1998, cirka 10 procent. 
 Folkhälsoinstitutet har en stor andel personal med akademisk grundutbildning och en relativt stor andel forskningsutbildade. År 1999 hade 72 procent av personalen minst akademisk grundexamen och 17 procent var licentiater, doktorer eller docenter. Nästan alla disputerade medarbetare har forskat i ämnen som är nära relaterade till folkhälso- vetenskap. Ytterligare några är välmeriterade experter inom sitt res- pektive folkhälsoområde. Två medarbetare har magisterexamen i folk- hälsovetenskap som påbyggnad. Nitton medarbetare har varierande på- byggnad i folkhälsovetenskap. Det övervägande antalet akademiskt ut- bildade (43 av 74) hade examen inom området ekonomi, samhälls- vetenskap eller beteendevetenskap. Nio medarbetare, varav tre läkare, har utbildning för vårdyrken. Under de senaste två åren har nyrekryte- rats nio handläggare/chefer (administrativa arbetsuppgifter undan- tagna). Av dessa har sex påbörjad folkhälsovetenskaplig påbyggnad och två doktorsexamen. 
 För att stadga upp verksamhetsstyrning och verksamhetsuppföljning har dessutom en controller tillsatts under år 1999. Den interna forskar- kompetensen har vidare förstärkts så att varje program i dag har minst en forskarkompetent medarbetare. Av den personal som anställdes Wilson första halvår är 24 medarbetare fortfarande anställda. Genom samarbetsavtal dels inom  
 FoU-området 
  med universitet och högskolor, dels med praktiker tillförs vissa program ytterligare perso- nalresurser. Dessutom anlitas konsulter, se nedan. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 113 
  
 Under det gågna året har institutet prioriterat kompetensutveckling i folkhälsovetenskap, chefsutbildning, språk,  
 EU-kunskap 
  och data. I ge- nomsnitt har varje medarbetare deltagit i kompetensutveckling eller omvärldsanalys 6 procent av arbetstiden. 
 Egen personal och köpta tjänster 
 När Folkhälsoinstitutet bildades år 1992 fanns en inriktning att institu- tet skulle bygga upp en god sakkompetens inom respektive program- område, medan forskning eller kompetens att genomföra större infor- mationsinsatser skulle köpas externt. Denna inriktning tillsammans med en strävan att ha få administratörer gjorde att en bemanning på  
 50–65 
  personer skisserades. Successivt har dock personalstyrkan ökat till ca 100 personer. Ökningen har avsett både utåtriktad verksamhet och administrativt stöd. Vad gäller konsultmedverkan har den varierat under åren och kostnaden uppgår år 1999 till 24 456 tkr, vilket motsva- rar mer än hälften av institutets kostnader för anställd personal (se även under rubrik Ekonomi, övriga driftskostnader). 
 Ansvaret för information inom institutets sakområden har delegerats till respektive program. För skriftlig information och materialproduk- tion finns dock rådgivningsstöd, grafisk profil och en resurspool (redan upphandlade personer/företag med olika specialiteter). Vanligtvis köps tjänster för hela produktionen som t.ex. skribent, layout, illustrationer och tryckning. I ett mindre antal fall är medarbetare inom institutet skribenter. Folkhälsoinstitutet står alltid för idé, projektledning och målgruppsanalys m.m. 
 Försäljning/distribution sker genom en upphandlad distributör som ombesörjer ordermottagning, distribution, fakturering och betalnings- bevakning. I ett fåtal fall ges skrifter ut genom förlag. Oftast avser det produktioner som förväntas intressera en bredare publik och som kan ha en viss kommersiell efterfrågan. 
 Information via andra media som affischering, annonsering, TV, vi- deo, filmer sker alltid med hjälp av köpta tjänster. De större informa- tionskampanjer som genomförts har alla köpts från idé till genomfö- rande. Syfte, strategi och målgrupper har dock formulerats av institutet. 
 Den nya informationskanalen via Internet och webbplats ställer krav på uppdatering och anpassning av texter till webbformat. Här har ins- titutet bemanning med webbmaster och webbredaktör för att möjlig- göra egen styrning av webbproduktionen. En stor del av informationen till de professionella avnämarna väntas framöver komma att ske via institutets webbplats. Den tekniska driften av webbplatsen sker genom ett upphandlat företag. Alla presskontakter förmedlas via den centralt 
  
 114  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 informationsansvarige. Vid större aktiviteter riktade till massmedia kan institutet ta hjälp av konsulter. 
 Folkhälsoinstitutet har egen personal för personaladministration, ekonomiadministration och registratur/arkiv. Vaktmästeriet klarar nor- mala situationer, men viss extrahjälp köps vid omflyttningar, reparatio- ner och dylikt. Posthantering inklusive frankering är en köpt tjänst. Även lokalvården köps. Upphandling och inköp klaras normalt med egna resurser, men ibland köps specialistkompetens. Även juridisk kompetens köps in. För  
 ADB-stödet 
  köps alla tekniska tjänster men för det dagliga stödet finns en egen  
 ADB-samordnare. 
  Egen reception finns som också är första instans när det gäller att svara på mer all- männa förfrågningar. 
 På varje program och enhet finns ett stöd med ca  
 1–3 
  assistenter. Stödet avser främst ekonomihantering, konferensadministration, hante- ring och bevakning av bidragsärenden samt enklare telefonförfråg- ningar. 
  
 5.3.3 
  
 Ekonomi 
  
 Anslagsmedel 
 Folkhälsoinstitutet finansieras huvudsakligen via anslagsmedel över statsbudgeten (utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg) dels via förvaltningsanslaget A8 Folkhälsoinsitutet, dels via anslaget A4 Insatser mot aids. För år 2000 uppgår förvaltningsanslaget till 110 999 tkr och anslaget Insatser mot aids uppgår till 65 622 tkr. Där- utöver disponerar institutet även 4 000 tkr från anslag B9 Bidrag till ungdomsvård och missbrukarvård m.m. för insatser mot spelberoende. Totalt anslag till myndigheten för år 2000 är 180 621 tkr. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 115 
  
 Tabell 1 
 . Anslagsutvecklingen under budgetåren  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 Anslag 
  
 1992/93 
  
 1993/94 
  
 1994/95 
  
 1995/96 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 18 mån 
  
 Folkhälsoinstitutet 106 883 
  
 136 364 
  
 160 039 
  
 195 244 
  
 113 460 
  
 110 178 
  
 109 047 
  
 Insatser mot aids 
  
 168 220 
  
 161 720 
  
 161 720 
  
 237 600 
  
 150 887 
  
 65 622 
  
 51 622 
  
 Bidrag till 
  
 folkrörelserna 
  
 1 774 
  
 Bidrag till CAN 
  
 7 964 
  
 7 964 
  
 11 946 
  
 7 964 
  
 7 964 
  
 Spelberoende 
  
 4 000 
  
 Summa 
  
 276 877 
  
 306 048 
  
 329 723 
  
 444 790 
  
 272 311 
  
 183 764 
  
 164 669 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Diagram 1 
 . Anslagsutvecklingen under perioden  
 1992/93–1999, 
  pro- centuell förändring. 
  
 100% 
  
 80% 
  
 Spelberoende 
  
 60% 
  
 Bidrag till CAN 
  
 40% 
  
 Insatser mot aids 
  
 20% 
  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 0% 
  
 92/93 
  
 93/94 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Anm:  
 Bidrag till folkrörelserna år 1992/93 är ej medtaget i diagrammet. 
 Anslagsutvecklingen under åren 1992/93 t.o.m. år 1999 visar på en minskning av institutets erhållna anslag med 41 procent, vilket till största delen beror på en minskning av aidsanslaget under perioden med 69 procent, eller 116 598 tkr. Medel för åtgärder inom hiv/ aidsområdet har i stället fördelats på annat sätt än via Folkhälsoin- stitutet. Detsamma gäller visst stöd till nykterhetsorganisationer. 
 Fr.o.m. budgetåret 1993/94 tillfördes förvaltningsanslaget 6 500 tkr från aidsanslaget. Medlen avsåg förvaltningskostnader dvs. löner, lo- kaler m.m. för uppgifter inom  
 hiv/aids-området. 
  Syftet var att i fortsätt- ningen samla samtliga förvaltningskostnader under ett anslag. Under år 
  
 116  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 1993/94 och 1994/95 tillfördes extra medel för bl.a. Kvinnors hälsa. Under åren  
 1996–1998 
  ålades samtliga myndigheter ett besparingskrav som ett led i saneringen av statsfinanserna. För institutets del innebar detta en nedddragning av anslaget under dessa år för att finansiera an- nan verksamhet inom Socialdepartementets område. För budgetåret 1999 minskade anslaget med ytterligare 1 131 tkr. Även för år 2000 har anslaget minskat på grund av neddragning av anslaget för att finanisera annan verksamhet. 
 Budgetåret 1995/96 minskades aidsanslaget då en överföring skedde av medel till Smittskyddsinstitutet. Fr.o.m. år 1998 minskade aids- anslaget med 90 000 tkr då det s.k. extra bidraget för  
 hiv/aids-förebyg- 
  gande åtgärder inom storstadsområdena (Stockholm, Göteborg och Malmö) gavs direkt till respektive kommun och/eller landsting i stället för via Folkhälsoinstitutet. För år 1999 gjordes en engångsvis minsk- ning med 14 000 tkr. 
 Fr.o.m. 1995/96 har stöd till nykterhetsorganisationer (18 245 tkr) inte betalats via Folkhälsoinstitutet. Anslaget Bidrag till folkrörelser avsåg stöd till nykterhetsorganisationer som fr.o.m. 1993/94 ingick i förvaltningsanslaget. Anslaget Bidrag till CAN har under åren  
 1993/94–1998 
  varit en ren transferering som inte påverkat institutets verksamhet. Fr.o.m. år 1999 är Socialstyrelsen förmedlare av bidraget. 
 Förvaltningsanslaget uppgick år 1999 till 109 047 tkr, vilket nästan ligger i samma nominella nivå som budgetåret 1992/93, dvs. 106 883 tkr. Om man i stället jämför 1999 års nivå med året 1994/95, då en topp nåddes i uppbyggnadsskedet, har dock en minskning av förvaltnings- anslaget skett med 32 procent eller 50 992 tkr. Anslagsutvecklingen ger dock inte hela bilden av vilka medel regeringen ställt till förfogande. Regeringen har lämnat särskilda bidrag för vissa specificerade uppdrag, t.ex. inom alkohol- och drogområdet, och regeringen har även under årens lopp tillfört medel ur Allmänna arvsfonden. Anslaget Spelbero- ende är ett öronmärkt anslag som tillkom år 1999 för forskning och förebyggande insatser mot spelberoende. 
 Anslagssparande 
 För statliga myndigheter finns en rätt att spara outnyttjade anslags- medel från ett år till ett annat. Nedan finns i tabellform Folkhälso- institutets anslagssparande över tiden. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 117 
  
 Tabell 2 
 . Utvecklingen av anslagssparandet under perioden 1992/93– 1999. 
  
 Anslag 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 18 mån 
  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 IB anslagssparande 34 696 
  
 51 935 
  
 55 818 
  
 26 026 
  
 31 650 
  
 16 089 
  
 18 832 
  
 Årets förändring 
  
 17 267 
  
 3 947 
  
 -29 
  792 
  
 5 624 
  
 -5 
  561 
  
 2 743 
  
 -15 
  639 
  
 Besparing 
  
 -28 
  
 -64 
  
 -10 
  000 
  
 UB anslagssparande51 935 
  
 55 818 
  
 26 026 
  
 31 650 
  
 16 089 
  
 18 832 
  
 3 193 
  
 Insatser mot aids 
  
 IB anslagssparande 
  
 8 561 
  
 9 424 
  
 11 585 
  
 17 061 
  
 14 404 
  
 9 662 
  
 6 277 
  
 Årets förändring 
  
 863 
  
 2 161 
  
 5 476 
  
 -2 
  657 
  
 -4 
  742 
  
 -3 
  385 
  
 -5 
  670 
  
 UB anslagssparande 
  
 9 424 
  
 11 585 
  
 17 061 
  
 14 404 
  
 9 662 
  
 6 277 
  
 607 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
 I tabellen ovan redovisas all överföring av medel som anslagssparande. Under några år har anslag varit s.k. reservationsanslag, där överförda medel benämns reservationer i stället för anslagssparande. För enkel- hetens skull har dock en enhetlig benämning använts. De redovisade besparingarna under anslag Folkhälsoinstitutet avser besparingar som gjorts under löpande verksamhetsår, till skillnad från besparingar som gjorts i samband med budgetprocessen och som beskrivs ovan under rubrik Anslagsmedel. Ingående balanser (IB) för 1992/93 avser över- förda medel avseende institutets verksamhet från tidigare ansvariga organisationer. 
 Folkhälsoinstitutet har haft ett högt sparande av anslagsmedel under årens lopp. Detta gäller framför allt perioden under uppbyggnads- skedet, dvs. under åren  
 1992/93–1994/95. 
  Därefter har sparandet mins- kat kraftigt med en rejäl minskning från utgången av budgetåret 1998 till utgången av 1999 (från 18 832 tkr till 3 193 tkr). Detsamma gäller för aidsanslaget, dvs. en ökning av anslagssparandet t.o.m. år 1994/95 för att därefter minska rejält från år 1998 till år 1999 (från 6 277 tkr till 607 tkr). Totalt har således institutet ökat sin förbrukning av anslags- medel med 21 309 tkr under år 1999, vilket nästan motsvarar hälften av institutets personalkostnader. 
 Enligt institutet har det varit en medveten strategi att minska anslagssparandet framför allt på grund av osäkra ekonomiska förutsätt- ningar. Ett annat skäl har också angetts, nämligen att principen med ettåriga anslag gjort att institutet haft en sen planering varje år, vilket medfört ett produktionsstopp i slutet av varje år och som skapat förse- ningar och oplanerat anslagssparande. 
  
 118  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Finansiering 
  
 Av Folkhälsoinsitutets finansieringskällor år 
  
 1999 utgör anslagen 
  
 81 procent, bidragen 16 procent och avgifter 
  
 3 procent, dvs. totalt 
  
 230 259 tkr. 
  
 Tabell 3 
 . Finansieringskällor under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr) (förbrukade medel, icke erhållna). 
  
 Finansierings 
 - 
  
 källa 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 18 mån 
  
 Anslag 
  
 259 374 
  
 299 940 
  
 354 040 
  
 441 823 
  
 282 613 
  
 184 407 
  
 185 958 
  
 Bidrag 
  
 115 
  
 492 
  
 32 597 
  
 63 704 
  
 28 417 
  
 27 441 
  
 37 218 
  
 Avgifter 
  
 242 
  
 844 
  
 2 109 
  
 4 958 
  
 3 943 
  
 5 858 
  
 6 031 
  
 Ränteintäkter 
  
 0 
  
 4 858 
  
 4 731 
  
 4 910 
  
 1 722 
  
 1 132 
  
 1 052 
  
 Summa 
  
 259 731 
  
 306 134 
  
 393 477 
  
 515 394 
  
 316 695 
  
 218 837 
  
 230 259 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Diagram 2 
 . Finansieringskällor under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr) (använda medel, icke erhållna), procentuell förändring. 
  
 100% 
  
 80% 
  
 60% 
  
 Avgifter 
  
 40% 
  
 Bidrag 
  
 Anslag 
  
 20% 
  
 0% 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 Källa:  
 Folkhälsoinstitutet. 
  
 Anm 
 : Ränteintäkter är ej medtagna i diagrammet. 
 Som framgår ovan har den huvudsakliga finansieringskällan varit anslagsmedel under hela perioden. Anslagen som finansieringskälla har dock minskat absolut och relativt sett gentemot andra finansie- ringskällor medan bidragsdelen har ökat. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 119 
  
 Bidragsdelen av finansieringen avser främst regeringsuppdraget av- seende fördjupade alkohol- och drogpolitiska åtgärder med 137 723 tkr för perioden  
 1994/95–1999. 
  Under åren  
 1997–1999 
  har även projekt- stöd via Allmänna arvsfonden, ett forskningsprojekt om spelberoende 
 2  
 samt stöd till ett filmprojekt 
 3  
 redovisats som intäkter av bidrag med 39 534 tkr, varav 33 611 tkr är medel från Allmänna arvsfonden. I övrigt redovisas vissa externt finansierade projekt dvs. bidrag från andra myndigheter år 1999. 
 Ökningen av bidrag som finansieringskälla beror dels på att rege- ringsuppdraget avseende fördjupade alkohol- och drogpolitiska åtgär- der tillkom, dels en ökning av bidrag från EU med början 1995/96. De två senaste åren har  
 EU-bidraget 
  varit ca 2 000 tkr med en tyngdpunkt inom alkohol- och narkotikaområdet. 
 Som omnämnts ovan har regeringen under ett antal år tillbaka via Nationella ledningsgruppen anvisat särskilda medel för olika alkohol- och drogpolitiska åtgärder för förstärkning av det nationella och lokala förebyggande arbetet. För institutets del har detta inneburit att särskilda medel anvisats för åren  
 1994–1999. 
  Under perioden  
 1994–1997 
  anvi- sades totalt 120 000 tkr, dvs. 50 000 tkr år 1994, 60 000 tkr år 1995 och 10 000 tkr år 1997. För år 1998 tilldelades ytterligare 15 000 tkr för år 1998 och 11 000 tkr för år 1999. Stöd har även, vilket omnämndes ovan, utgått från Allmänna arvsfonden under perioden  
 1997–1999. 
  
 Avgiftsdelen av finansieringen utgörs främst av försäljningsintäkter av skrifter och informationsmaterial, kurser och konferenser samt un- der år 1998 och 1999 några  
 SIDA-uppdrag 
  (tjänsteexport). Prissättning (förutom  
 SIDA-uppdrag) 
  har främst använts för att styra efterfrågan till avsedda målgrupper. Ökade avgiftsintäkter är mer ett resultat av ökad material- och konferensproduktion samt ökad tjänsteexport än en med- veten strategi med alternativ finansiering. 
 Ränteintäkter hänför sig till största delen från anslagssparande (erhållna men ej använda anslagsmedel) inom förvaltningsanslaget och förskottsbetalda bidrag. Räntekonto infördes budgetåret 1993/94. Minskningen av ränteintäkter speglar en strävan att successivt minska anslagssparandet samt det sjunkande ränteläget under perioden. 
  
 2 
  
 T.o.m. år 1998 redovisades projektet om spelberoende som bidrag. År 1999 uppfördes medel på statsbudgeten för detta ändamål vilket gjort att Folkhälso- institutet fr.o.m. år 1999 redovisat projektet som anslag. 
  
 3 
  
 Regeringsuppdrag år 1999 där Folkhälsoinstitutet beviljades medel à 3 000 tkr för framtagande av ett medicinskt informationsmaterial. 
  
 120  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Kostnader 
 Under budgetåret 1999 har institutet förbrukat 230 891 tkr, vilket är en ökning från föregående år med 5 procent. Institutets kostnader redovi- sas i tabell nedan under posterna personal, lokaler, övriga driftskostna- der, avskrivningar, räntekostnader och bidrag. Övriga driftkostnader och bidragskostnader kommenteras separat under rubriker nedan. Rän- tekostnader avser huvudsakligen lån för investeringar. Avskrivningar avser periodisering av kostnader för investeringar med en ekonomisk livslängd på minst 3 år (datorer, datorutrustning, inventarier, större kontorsmaskiner m.m.). 
  
 Diagram 3 
 . Kostnadsfördelning budgetåret 1999. 
  
 Personal 
  
 Bidrag 
  
 20% 
  
 37% 
  
 Lokaler 
  
 2% 
  
 Avskrivn 
  
 Övriga 
  
 1% 
  
 driftkostn 
  
 40% 
  
 Källa:  
 Folkhälsoinstitutet. 
 Som framgår av diagrammet ovan utgör övriga driftskostnader (inkl av- skrivningar och räntor) år 1999 den största delen av de totala kostna- derna för myndigheten, 40 procent, följt av bidrag, 37 procent. Perso- nalkostnaderna står för 20 procent och lokalkostnaderna för 2 procent av de totala kostnaderna. De totala kostnaderna år 1999 uppgick till 230 891 tkr. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 121 
  
 Tabell 4 
 . Kostnadsutvecklingen under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 Kostnad 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 18 mån 
  
 Personal 
  
 17 678 
  
 23 860 
  
 29 173 
  
 53 735 
  
 41 569 
  
 41 583 
  
 45 492 
  
 Lokaler 
  
 3 037 
  
 4 069 
  
 5 083 
  
 8 980 
  
 5 861 
  
 5 884 
  
 5 391 
  
 Övriga 
  
 driftkostnader 48 537 
  
 80 007 
  
 136 107 
  
 164 717 
  
 88 964 
  
 83 772 
  
 92 666 
  
 Avskrivningar 
  
 357 
  
 678 
  
 975 
  
 2 070 
  
 1 561 
  
 1 660 
  
 1 769 
  
 Ränte- 
  
 kostnader 
  
 241 
  
 268 
  
 297 
  
 522 
  
 178 
  
 223 
  
 225 
  
 Bidrag 
  
 191 104 
  
 198 123 
  
 222 793 
  
 282 335 
  
 178 510 
  
 85 740 
  
 85 348 
  
 Summa 
  
 260 954 
  
 307 005 
  
 394 429 
  
 512 359 
  
 316 643 
  
 218 862 
  
 230 891 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet 
 . 
  
 Diagram 4 
 . Kostnadsutvecklingen under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 250 000 
  
 200 000 
  
 Bidrag 
  
 150 000 
  
 Övriga driftkostn 
  
 Personal 
  
 100 000 
  
 Lokaler 
  
 Avskrivningar 
  
 50 000 
  
 Räntekostn 
  
 0 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Anm 
 : Bå 1995/96 omräknat till 12 månader. 
 Av kostnadsutvecklingen enligt resultaträkningarna kan översiktligt utläsas att det successivt har skett en tyngdpunktsförskjutning från bi- drag till egen verksamhet. Den största minskningen av kostnader för bidrag beror på att det skett en omläggning av det s.k. extra bidraget till storstäderna för hiv/aidsförebyggande arbete från institutet till kommu- ner och landsting. Denna omläggning svarade för i princip hela minsk- ningen av bidrag från 1997 till 1998. En mindre del av kostnadsminsk- ningen beror på att uppgifterna att fördela ekonomiskt stöd till CAN och vissa andra organisationer har förts över till Socialstyrelsen. 
  
 122  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Utvecklingen av personalkostnader speglar till stor del den upp- byggnad av institutets bemanning som skett successivt. Efter utgången av 1995/96 fanns i princip nuvarande personalstyrka. Därefter har en viss personalomsättning skett, men endast en mindre ökning. Ytterli- gare förklaring till ökade kostnader är avtalsenliga löneökningar och ökade sociala avgifter med 5 procent under perioden. 
 Övriga driftskostnader 
 I övriga driftkostnader ingår kostnader för olika typer av köpta varor (ej investeringar) eller tjänster för den löpande produktionen och verk- samheten. 
  
 Tabell 5 
 . Utvecklingen av övriga driftskostnader under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 Kostnad 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 18 mån 
  
 Annonser och media27 255 
  
 27 911 
  
 34 909 
  
 31 930 
  
 16 958 
  
 12 446 
  
 16 979 
  
 Samarbetsavtal 
  
 5 247 
  
 15 478 
  
 24 851 
  
 41 273 
  
 25 401 
  
 21 458 
  
 19 815 
  
 Konsulter 
  
 4 571 
  
 15 964 
  
 43 906 
  
 44 257 
  
 17 740 
  
 20 018 
  
 24 456 
  
 Tryckning 
  
 2 948 
  
 8 181 
  
 11 467 
  
 17 863 
  
 8 960 
  
 9 794 
  
 8 244 
  
 Distribution 
  
 2 247 
  
 3 106 
  
 3 775 
  
 5 472 
  
 3 167 
  
 2 734 
  
 2 959 
  
 Resor 
  
 1 871 
  
 3 763 
  
 7 122 
  
 11 478 
  
 6 110 
  
 4 111 
  
 4 915 
  
 Robinson och telefon 
  
 2 256 
  
 2 792 
  
 4 042 
  
 8 283 
  
 5 897 
  
 4 962 
  
 4 604 
  
 Övrigt 
  
 2 142 
  
 2 812 
  
 6 035 
  
 4 161 
  
 4 731 
  
 8 248 
  
 10 694 
  
 Summa 
  
 48 537 
  
 80 007 
  
 136 107 
  
 164 717 
  
 88 964 
  
 83 772 
  
 92 666 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 123 
  
 Diagram 5 
 . Utvecklingen av övriga driftskostnader under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 45 000 
  
 40 000 
  
 35 000 
  
 Annonser och media 
  
 30 000 
  
 Samarbetsavtal 
  
 25 000 
  
 Konsulter 
  
 20 000 
  
 Tryckning 
  
 15 000 
  
 Övrigt 
  
 10 000 
  
 5 000 
  
 0 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Anm 
 : Bå 1995/96 omräknat till 12 månader. 
  
 Kostnader för information och kampanjer har minskat både absolut och relativt sett under hela perioden. Dock har kostnaderna ökat något igen under budgetåret 1999. Kostnaderna för samarbetsavtal (se ovan) har minskat sedan budgetåret 1995/96. Kostnader för konsulter minskade under åren 1995/96 och 1997 för att därefter öka igen under 1998 och 1999. 
 Annonser och media avser alla typer av massmedial exponering som t.ex. annonser, TV, film, video m.m., men också olika kostnader för framtagande av information som (reklam) byråmedverkan, skribenter och layout. Oftast ingår även olika typer av omkostnader. Under an- nons och media redovisas de tidigare större kampanjerna inom hiv/aidsområdet som t.ex. Quinn, senare tiders uppföljningar i form av sommarkampanjer och de kampanjer inom alkoholområdet som genomförts inom ramen för regeringsuppdraget avseende fördju- pade alkohol- och drogpolitiska åtgärder. Minskningen av kostnader under perioden speglar framför allt en minskad satsning på kampanjer under de senaste fyra åren. 
 Samarbetsavtal står för långvariga avtal (vanligtvis  
 3–6 
  år) med universitet/högskolor (forskning) eller regionala praktikcentra, t.ex. Skaraborgsinstitutet eller Marshall (utveckling, utbildning o.dyl.). Stödet till forskning och utveckling har fått relativt större bety- delse över tiden. En minskning sedan 1997 kan dock konstateras dels beroende på nedläggning av samarbetscentra i Göteborg och Skövde, dels beroende på att samarbetsavtalet med Umeå Universitet har ersatts 
  
 124  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 av annat stöd till forskning som redovisas under bidrag till statliga myndigheter. 
 Under rubriken konsulter redovisas enligt statliga redovisningsprin- ciper en mängd olika typer av köpta tjänster. Det är alltså inte enbart experter och andra professionella utövare som avses. Den stora ök- ningen under 1994/95 och 1995/96 avser framför allt uppdrag inom ramen för regeringsuppdraget avseende fördjupade alkohol- och drogpolitiska åtgärder då en mobilisering snabbt skulle genomföras samt uppdrag inom ramen för Allergiåret 95. Ökningen under de se- naste åren beror på satsningar inom Innemiljöåret 99 och pågående större externa utvärderingar. 
 Minskningen av trycknings- och distributionskostnader (och även mediakostnader ovan) under de senaste åren speglar en ambition att minska utgivningen av böcker, skrifter, informationsmaterial m.m. Be- dömningen har gjorts dels att produktionen har varit väl omfattande ti- digare, dels att flertalet professionella avnämare har tillgång till Internet varför en successiv förskjutning till publicering via institutets webbplats sker. 
 Posten Övrigt uppgår år 1999 till 10 694 tkr. I posten ingår bl.a. licensavgifter (2 500 tkr), datatillbehör, datatjänster, datakonsulter m.m. (2 437), forskningsuppdrag (2 363 tkr), övriga varor (2 000 tkr), böcker m.m. (1 207 tkr) och kontorsmaterial, enklare inventarier, repa- rationer m.m. (892 tkr), representation m.m. 
 Bidrag 
 Med bidrag avses ekonomiskt stöd i form av projektstöd, organisa- tionsstöd och det s.k. extra bidraget för  
 hiv/aids-insatser. 
  Bidragen fi- nansieras både från förvaltningsanslaget och aidsanslaget samt från extra medel som tillförts institutet från regeringen för särskilda uppdrag samt från Allmänna arvsfonden. Större delen av de projektstöd som delas ut via institutet avser alkohol- och narkotikarbete samt hiv/  
 aids/STD-preventivt 
  arbete. 
 Bidragsgivaren, dvs. Folkhälsoinstitutet, får inte någon annan mot- prestation än en rapport och en ekonomisk redovisning. Bidragsmotta- garen förfogar över resultatet. Bidrag kan ges efter särskild utlysning (framför allt inom hiv/aidsområdet och alkohol- och narkotikaområdet) eller efter spontanansökningar. En stor del av bidragen är projektstöd som kan avse metodutveckling men även utbildning, information,  
 utbildnings-/informationsmaterial, 
  studieresor m.m. 
 Med det extra bidraget avses stöd till kommuner och/eller landsting i hiv/aidsförebyggande arbete. Ett grundkriterium är att stödet enbart 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 125 
  
 ges till verksamheter som inte ryms inom kommunernas och landsting- ens ordinarie budget. Ofta fördelas en del av de extra bidragen vidare till projekt som drivs av lokala/regionala frivilligorganisationer. 
 Med organisationsstöd avses att bidraget inte enbart behöver använ- das till specifika projekt utan även får användas för att täcka del av grundläggande kostnader som t.ex. lokaler och administration. För flertalet organisationer är stödet en väsentlig eller huvudsaklig in- komstkälla. 
  
 Tabell 6.  
 Bidragsutvecklingen under perioden 1992/931999 (tkr). 
  
 Bidragsmottagare 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 Projektstöd 
  
 18 mån 
  
 Landsting 
  
 4 109 
  
 8 364 
  
 17 666 
  
 13 692 
  
 6 775 
  
 3 198 
  
 7 376 
  
 Kommuner 
  
 5 963 
  
 7 213 
  
 14 386 
  
 27 571 
  
 7 580 
  
 2 943 
  
 5 211 
  
 Organisationer* 
  
 60 361 
  
 65 896 
  
 23 513 
  
 24 735 
  
 17 415 
  
 22 184 
  
 27 164 
  
 Statliga myndigheter 2 217 
  
 3 323 
  
 9 514 
  
 9 816 
  
 9 825 
  
 5 714 
  
 12 298 
  
 Övriga 
  
 511 
  
 3 140 
  
 4 177 
  
 4 476 
  
 2 200 
  
 1 356 
  
 3 420 
  
 Summa 
  
 73 161 
  
 87 936 
  
 69 256 
  
 80 289 
  
 43 795 
  
 35 395 
  
 55 468 
  
 Extra bidraget 
  
 117 943 
  
 110 187 
  
 104 292 
  
 161663 
  
 106 961 
  
 22 395 
  
 12 451 
  
 Organisationsstöd* 
  
 49 245 
  
 40 383 
  
 27 754 
  
 27 950 
  
 17 429 
  
 Summa 
  
 191 104 
  
 198 123 
  
 222 793 
  
 282 335 
  
 178 510 
  
 85 740 
  
 85 348 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
 *För åren 1992/93 och 1993/94 finns inte separata uppgifter för organisationsstöd utan dessa har inkluderats i projektstöd. 
  
 126  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Diagram 6.  
 Bidragsutvecklingen för projektstöd under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 30 000 
  
 25 000 
  
 Landsting 
  
 20 000 
  
 Kommuner 
  
 15 000 
  
 Organisationer 
  
 10 000 
  
 Statliga myndigheter 
  
 5 000 
  
 Övriga 
  
 0 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Anm 
 : Bå 1995/96 omräknat till 12 månader. Separata uppgifter för projektstöd för 
  
 organisationer finns ej tillgängliga för åren 1992/93 och 1993/94. 
  
 Diagram 7 
 . Bidragsutvecklingen för projektstöd, organisationsstöd och extra bidraget under perioden  
 1992/93–1999 
  (tkr). 
  
 120 000 
  
 100 000 
  
 80 000 
  
 Projektstöd 
  
 60 000 
  
 Extra bidraget 
  
 40 000 
  
 Organisationsstöd 
  
 20 000 
  
 0 
  
 92/93 
  
 93/94 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
  
 Anm 
 : Bå 1995/96 omräknat till 12 månader. Separata uppgifter för projektstöd för organisationer finns ej tillgängliga för åren 1992/93 och 1993/94. 
 Under perioden har organisationsstöden minskat rejält i absoluta tal. Relativt sett har dock organisationsstöden ökat under åren 1998 och 1999 efter en nedgång under åren  
 1994/95–1997. 
  Den väsentliga orsa- Castillo till de tidigare nedgångarna är att stödet till nykterhetsorganisatio- ner fr.o.m. 1995/96 (18 245 tkr) och bidrag till CAN fr.o.m. år 1999 (7 964 tkr) disponeras och utbetalas via Socialstyrelsen. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 127 
  
 Ökningen av projektstöd till kommuner och landsting under åren 1994/95 och 1995/96 förklaras av en regional/lokal mobilisering inom ramen för regeringsuppdraget avseende fördjupade alkohol- och drogpolitiska åtgärder. Ökningen av projektstöd till organisationer un- der åren 1998 och 1999 förklaras främst av att institutet har fått öron- märkta medel från Allmänna arvsfonden för stöd till  
 alkohol-, 
  drog- och tobaksförebyggande arbete inom ungdomsorganisationer. 
 Projektstöd till statliga myndigheter avser främst bidrag till forsk- ning och utveckling till universitet och högskolor, och till en mindre del bidrag till andra centrala myndigheter. Dessa stöd bör läggas ihop med kostnader för samarbetsavtal för att spegla satsningen på forskning och utveckling. 
 Det extra bidraget har avsevärt minskat i omfattning beroende på anslagsminskningar av aidsanslaget. Fr.o.m. år 1998 minskades aidsan- slaget med 90 000 tkr (se ovan under rubrik anslagsmedel). För år 1999 gjordes en engångsvis minskning med 14 000 tkr. 
 I Folkhälsoinstitutets årsredovisningen finns ingen återrapportering av aidsanslaget som sådant, utan institutet disponerar och utnyttjar me- del för sin totala hiv/aidsverksamhet både från aidsanslaget och för- valtningsanslaget. I årsredovisningen finns dock redovisat mottagare av organisationsstöden samt vilka belopp det rör sig om, liksom en fördel- ning av bidrag per bidragsmottagare uppdelat på respektive pro- gram/enhet. 
 År 1999 uppgick den totala summan bidrag till 85 348 tkr, varav organisationsstöden uppgick till 17 429 tkr eller 20 procent och pro- jektstöden till 55 468 tkr eller 65 procent. Det extra bidraget för  
 hiv/aids-insatser 
  uppgick till 12 451 tkr eller 15 procent. 
 Av projektstöden utdelades mest bidrag år 1999 via alkohol- och narkotikaprogrammet, nämligen 13 214 tkr (24 procent). I samband med regeringsuppdraget angående alkohol- och drogpolitiska åtgärder utbetalades därutöver 7 858 tkr (14 procent). Därefter följer hiv/ aidsprogrammet och tobaksprogrammet som utdelade ca 11 000 tkr vardera i projektstöd (ca 20 procent för respektive program). Av tobaksprogrammets bidrag finansierades dock drygt 10 000 tkr från Allmänna arvsfonden. Även hälsofrämjandeenheten och forsknings- och utvärderingsenheten utdelade bidrag under året med ca 4 000– 5 000 tkr vardera. 
  
 128  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Kostnader per program 
 I nedanstående program visas fördelningen av kostnader per program för år 1999. 
  
 Diagram 8 
 . Kostnader per program år 1999 (tkr), procentuell fördel- ning. 
  
 FOU, STAB, 
  
 UTVÄRDERING 
  
 ARENAMVC/BVC 
  
 13% 
  
 ALKOHOL 
  
 1% 
  
 NARKOTIKA 
  
 25% 
  
 King 
  
 4% 
  
 FRÄMJANDE 
  
 10% 
  
 ALLERGI 
 8% 
 HIV/AIDS/STD 
 SKADOR 
 26% 
 3% 
 TOBAK 10% 
  
 Källa 
 : Folkhälsoinstitutet. 
 Hiv/aidsprogrammet samt alkohol- och narkotikaprogrammet utgör till- sammans 51 procent av institutets totala programverksamhet. Av hiv/aidsprogrammets kostnader på 59 746 tkr år 1999 utgör 85 procent s.k. öronmärkta pengar, dvs. medel som är direkt styrda av regeringen via aidsanslaget. För alkohol- och narkotikaprogrammet var 46 procent år 1999 öronmärkta medel (regeringsuppdrag angående fördjupade al- kohol- och drogpolitiska åtgärder, medel från Allmänna arvsfonden, spelberoende samt stöd till ett filmprojekt). För tobaksprogrammet var 47 procent år 1999 öronmärkta medel från Allmänna arvsfonden. Totalt utgör 43 procent av de totala kostnaderna för verksamheten öronmärkta medel för budgetåret 1999. 
 Eftersom strukturen på programmen förändrats över tiden är det svårt att göra jämförelser mellan programmen över tiden. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 129 
  
 5.3.4 
  
 Nätverk och  
  
 samverkans-/samrådsgrupper 
  
 Folkhälsoinstitutet stödjer ett  
 20-tal 
  nätverk i syfte att utveckla och möjliggöra samverkan mellan nationella och lokala aktörer inom folk- hälsoområdet. Institutet anser att nätverket som samverkansform är ett effektivt sätt att utbyta och sprida erfarenheter samt att utveckla gemensamma strategier. 
 I flertalet fall är det institutet som initierat nätverken, i andra fall har institutet valt att gå in och ekonomiskt stödja vissa nätverk. Följande nätverk och samrådsgrupper m.m. är Collins för närvarande engagerat i: 
 Den öppna skolan 
 Erfarenhetsgruppen kring skolans arbetsmiljö  
 (Erfa-gruppen) 
  
 Hälsofrämjande skola: regionala kontaktpersoner 
 Hälsofrämjande skolor 
 Kontaktpersoner för alkohol- och drogförebyggande arbete 
 Landstingens kontaktpersoner i skadepreventiva frågor 
 Länssamrådsgrupper 
 Länsstyrelserna 
 Nationellt nätverk för lokalt folkhälsoarbete för barnfamiljer 
 Nykterhetsorganisationerna 
 Nätverket för folkhälsoarbete i medelstora städer 
 Nätverket för En säker och trygg kommun 
 Nätverket för folkhälsoarbete i större städer 
 Nätverk för  
 hiv/STD-prevention 
  bland invandrare 
 Nätverk för lokalt allergiförebyggande arbete 
 Nätverk för regionala kontaktpersoner för  
 hiv/STD-prevention 
  utan- för storstadsregionerna 
 Nätverk för storstadsregionernas kontaktpersoner för  
 hiv/STD-pre- 
  vention 
 Referensgrupp för kost och fysisk aktivitet 
 Samverkansgruppen för skadepreventiva frågor  
 (SAMS-gruppen) 
  m.fl arbetsgrupper 
 Svenska hjälminitiativgruppen 
 Svenska nätverket för tobaksprevention 
 Svenskt nätverk för lokalt folkhälsoarbete 
 Tobaksansvariga på regional nivå 
 Utvecklingsprogram  
 folkhälsa–samhällsmedicin 
  
 Utvärderarnätverk 
 De nätverk m.m. som listas ovan har olika karaktär, t.ex. anordnas kon- ferenser två gånger per år för länsstyrelserna samt genomförs kontakt- möten i olika arbetsgrupper för att utveckla det alkohol- och drogföre- 
  
 130  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 byggande arbetet regionalt. De s.k. länssamrådsgrupperna träffas vid bl.a. regionala konferenser för att stimulera till samverkan mellan myn- digheter och organisationer på regional nivå vad gäller det alkohol- och drogförebyggande arbetet. Vid ytterligare konferenser två gånger per år träffas kontaktpersoner för alkohol- och drogförebyggande arbete, vilka skall vara en länk mellan institutet och verksamheterna regionalt och lokalt. Konferenser hålls även två gånger per år för nykterhetsorgani- sationerna för att utbyta kunskap och erfarenheter samt sprida metoder. 
 Inom skadeområdet träffas samverkansgruppen för skadepreventiva frågor  
 (SAMS-gruppen) 
  regelbundet i olika samråds- och arbets- gruppsmöten, liksom även landstingens kontaktpersoner i skadepre- ventiva frågor. Därutöver finns även nätverket för En säker och trygg kommun, vilket träffas regelbundet ett antal gånger per år. 
 För  
 hiv/aids-området 
  finns både nätverket för  
 hiv/STD-prevention 
  bland invandrare, storstadsgruppen för  
 hiv/STD-preventivt 
  arbete samt de regionala kontaktpersonerna för  
 hiv/STD-prevention 
  vilka träffas vid konferenser två gånger per år liksom vid olika arbetsmöten. 
 Till detta kommer de nätverk för lokalt folkhälsoarbete, folkhälso- arbete i medelstora städer samt folkhälsoarbete i större städer, vilka verkar för att lyfta fram, öka förståelsen för och utveckla folkhälso- arbetet i städer och kommuner. Dessa nätverk arbetar således sektions- övergripande med folkhälsofrågor. Ytterligare andra nätverk arbetar för att lyfta fram vissa målgrupper, t.ex. invandrare, barnfamiljer och äldre. På detta vis kommer i vissa fall samma personer att medverka samtidigt i flera olika konstellationer/nätverk/samverkansgrupper eller liknande. 
 Folkhälsoinstitutet fick i regleringsbrevet för 1998 i uppdrag av re- geringen att utarbeta och föreslå en struktur för att nå den lokala och kommunala nivån vad gäller alkohol- och narkotikapreventivt arbete i kommunerna. Institutet tolkade uppdraget som att finna kommunika- tionskanaler som främjar det primär- och sekundärpreventiva alkohol- och narkotikaarbetet på lokal och kommunal nivå (FHI 2000:1,  
 Kom- munikationskanaler mellan nationell och lokal nivå för alkohol- och narkotikapreventivt arbete 
 ). 
 Institutet konstaterade i rapporten att det, för att från central nivå kunna hitta lämpliga kommunikationskanaler, krävs mångsidighet och flera olika ingångar utifrån redan befintliga strukturer. Vidare skriver institutet att det på längre sikt handlar om att få till stånd en verksamhet som inte är beroende av ett begränsat antal kontaktpersoner. De kontaktpersoner som man har skall i stället medverka till att ge kunskap om vilka befintliga nätverk som kan användas eller hur det lämpligaste kontaktnätet för ett visst ändamål kan byggas upp. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 131 
  
 Enligt Folkhälsoinstitutet bör kommunikationen med den regionala och kommunala/lokala nivån inom det alkohol- och narkotikaförebyg- gande arbetet bygga på följande (ej rangordnade) kontakter: 
 de regionala samrådsgrupperna, 
 landstingen och de samhällsmedicinska enheterna, 
 länsstyrelserna, 
 de regionala kontaktpersonerna, 
 ett mindre antal kommuner (kommunpanel), 
 den av Folkhälsoinstitutet finansierade projektverksamheten, 
 folkhälsoråd, 
 folkhälsonätverk, 
 kommunförbunden i länen, 
 speciella och tillfälliga nätverk, där bl.a. kommunförbunden i länen kan medverka i urval och primära kontakter, 
 organisationer. 
 Därutöver, menar institutet, krävs en utökad satsning på Internet som informationsmedium. Vidare skriver Folkhälsoinstitutet att, för att komma till rätta med den splittrade situationen kring det drogförebyg- gande arbetet, kan ett sätt vara att fokusera arbetet på drogpolitiska analyser och lokala eller regionala handlingsplaner kring alkohol- och narkotikaprevention. 
  
 5.3.5 
  
 Forskningsverksamhet 
  
 För att kunna fullgöra det forskningsansvar som institutet tilldelades som ny myndighet anställdes två forskare inom folkhälsoområdet till den ledningsgrupp som inledningsvis bildades. Dessutom anställdes personer med forskarkompetens till utvärdering, alkohol- och narkoti- kaområdet, skador samt senare även till kost och fysisk aktivitet samt till  
 hiv/aids/STD-området. 
  Institutet har senare förlorat flera personer med forskarutbildning. 
 I dag bedrivs forskningsverksamheten inom Folkhälsoinstitutet dels inom enheten Forskning och Utvärdering, dels av programmen själva, liksom det sköts viss forskningsverksamhet av den vetenskapligt ansva- riga (tidigare forskningschef) inom verksledningen. 
 Institutet stödjer i dag forskning och kunskapsutveckling genom samarbetsavtal med universitet och högskolor, stöd till olika forsk- ningsprojekt och via doktorandstöd. Samarbetsavtal på tre eller sex år har slutits med universiteten i Karlstad, Lund, Linköping, Stockholm och Umeå samt Karolinska institutet. Genom samarbetsavtalen har forskarkompetens knutits till verksamheten, för närvarande tre på pro- 
  
 132  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 fessorsnivå och fem på lektorsnivå. Utöver dessa medverkar ytterligare personer genom olika referensgrupper, forskarnätverk samt tillfälliga arbetsgrupper inom särskilda områden såsom alkoholforskningsutred- ningen och allergiforskningsgruppen. 
 Dessutom förmedlas projektstöd direkt via institutets olika program eller tillsammans med forsknings- och utvärderingsenheten, som också ger stöd till områdesövergripande studier. Inom alkohol- och narkoti- kaprogrammet utlyses särskilda medel för forskning. Institutet förvaltar även Systembolagets fond för alkoholforskning. Vidare har program- stöd utvecklats för långsiktig kunskapsutveckling inom centrala områ- den för institutets verksamhet genom de ovan beskrivna samarbetsav- talen. 
 Folkhälsoinstitutet har även ett upparbetat samarbete med andra na- tionella  
 FoU-organ 
  såsom Epidemiologiskt centrum (EpC) vid Social- styrelsen och Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik. Samfinansiering sker av projekt med Cancerfonden, Hjärt- och lung- fonden samt Rådet för arbetslivsforskning. Institutet har även haft sam- råd och samarbete med Arbetslivsinstitutet, Institutet för psykosocial medicin samt Institutet för miljömedicin, t.ex. har gemensamma fors- karkonferenser genomförts. 
 Folkhälsoinstitutet bedriver även viss egen  
 FoU-verksamhet 
  inom forsknings- och utvärderingsenheten, framför allt utvärderingsstudier, datainsamling och analys för planering och utveckling av nya områden. 
 Enligt beräkningar gjorda av institutet, vilka utgått från de aktivite- ter som sorterats under  
 WHO-mål 
  19 som rör forskning och kun- skapsutveckling, har 40 000 tkr satsats på forskning under år 1999, vil- ket utgör 17 procent av de totala verksamhetskostnaderna. 
 Under år 1999 reviderade Folkhälsoinstitutet sin forskningspolicy och den nya policyn som institutet beslutat om bygger på följande tre kompletterande delar: 
 Institutets roll är att till stöd för folkhälsoarbetet göra systematiska kunskapsöversikter på basis av den vetenskapliga forskningen. 
 Institutets roll är att initiera och stödja forskning av strategisk bety- delse för det hälsofrämjande och förebyggande arbetet. 
 Institutet är en lärande organisation med systematiskt arbetssätt där utvärdering och forskning är integrerade delar av verksamheten. 
 Institutet gavs i juni 1999 i uppdrag av regeringen att utarbeta en kun- skapsstrategi för sitt ansvarsområde. De strategier för kunskap som ut- arbetats innehåller fakta, analyser och bedömningar som avser att tjäna som underlag inte bara för statsmakternas beslut utan även för plane- ring och prioritering på myndighetsnivå. I kunskapsstrategin redovisas 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet  
 133 
  
 även huvuddragen i det förändringsarbete som Folkhälsoinstitutet avser att genomgå. De områden som anges är 
 Kunskapsstöd – att utarbeta kunskapsöversikter om metoder att nå de föreslagna nationella folkhälsomålen. 
 Följa folkhälsans utveckling – att på basis av data om folkhälsans utveckling göra en strategisk analys av alternativa insatser att bättre nå de nationella folkhälsomålen. 
 Analyser av konsekvenser för folkhälsan – att utveckla, pröva och sprida modeller för analyser av konsekvenser för folkhälsan av åt- gärder och beslut på kommunal, regional och nationell nivå. 
 Samverkan med universitet och högskolor – att initiera och stödja kunskapsutveckling inom strategiska områden och att ge aktivt stöd till vidareutveckling av utbildning inom folkhälsa. 
 Samverkan med folkhälsoaktörer för utveckling och spridning av kunskap för Wilson – att utveckla interaktiva och innovativa me- toder för insamling och förmedling av kunskap. 
 Vidareutveckling av kunskapsorganisationen Folkhälsoinstitutet – att fortsätta arbetet med att vidareutveckla institutet till en kun- skapsorganisation med internationell spetskompetens inom centrala områden. 
  
 5.3.6 
  
 Internationell verksamhet 
  
 Internationell verksamhet bedrivs framför allt i staben men även inom varje enskilt program. Omfattningen av Folkhälsoinstitutets internatio- nella engagemang har ökat med åren, framför allt i samband med Brown  
 EU-inträde. 
  Förutom  
 EU-samarbetet 
  sker även ett nära samarbete med Världshälsoorganisationen (WHO) samt med de nordiska län- derna. 
 Inom  
 EU-samarbetet 
  har institutet utsetts som svensk kontaktpunkt för tre av de fem folkhälsoprogrammen som f.n. pågår, nämligen cancer, narkotika och hälsofrämjandeprogrammen. Tillsammans med Smittskyddsinstitutet företräder Folkhälsoinstitutet dessutom Sverige i programmet mot aids och STD. Institutet har inom tobaksområdet deltagit i ett nätverk i tobaksfrågan som etablerats mellan medlems- länderna. Här har Folkhälsoinstitutet drivit frågan om kvinnor och rökning, vilket i dag är en prioriterad fråga inom EU. Institutet har även haft ett nära samarbete med WHO när det gäller tobaksarbete i  
 u-länder 
  och kvinnor och rökning. 
 Inom ramen för EUs hälsofrämjande- och hälsoövervakningspro- gram, startade under år 1998 två alkoholprojekt där institutet är huvud- 
  
 134  
 Folkhälsoinstitutet 
  
 SOU 2000:57 
  
 koordinator. Projekten beräknas vara färdiga i slutet av år 2000. Insti- tutets företrädare har deltagit i de olika programmen och bidragit till att påverka utformning och implementering. 
 Folkhälsoinstitutet har även engagerat sig i diskussionerna om det nya ramprogrammet för folkhälsofrågor inom EU och särskilt framfört vikten av att förbättra hälsans bestämningsfaktorer. Dessutom har ins- titutet aktivt försökt stimulera till ökat svenskt deltagande i gemenska- pens folkhälsoprogram bl.a. genom medverkan i nationella konferenser, informera via nyhetsblad, webbtjänst och genom telefonservice. Under år 1998 startade sammanlagt 175  
 EU-projekt 
  inom ramen för EU:s folkhälsoprogram med svensk medverkan i 81 av dessa, nio av projekten hade dessutom svensk koordinator. Utöver dessa projekt pågår flera hundra  
 EU-projekt 
  av vilka Sverige deltar i ett stort antal och koordinerar tiofemton stycken. 
 Vidare har institutet utsetts till samordnare av det svenska arbetet inom det europeiska nätverket Aids and Mobility där bl.a. ingår att sprida information, kunskap och utbyta erfarenheter när det gäller hiv- preventivt arbete bland invandrare, ungdomar, barn och på arbets- platser. 
 Eftersom institutet är utsedd till kontaktpunkt för det Europeiska centrumet för narkotika och narkotikamissbruk måste institutet uppfylla de krav som ställs av centret på årlig leverans av fakta, resultat, statistik och analyser inom narkotikaområdet. Detta arbete resulterar bl.a. i en årlig rapport om drogsituationen och arbetet mot droger i de olika medlemsländerna. Utöver detta arbete sker även metodutveckling, kunskapsspridning samt nationell och internationell samverkan. En viktig del av arbetet består även i att utarbeta gemensamma metoder för datainsamling för att på så sätt kunna göra jämförelser mellan med- lemsländerna. 
 Folkhälsoinstitutet har haft samarbete med WHO bl.a. vad gäller WHO:s europaregions förnyade  
 Hälsa–för–alla-strategi 
  och utform- ningen av de 21 hälsomålen – Hälsa 21 samt utvecklingsarbete kring hälsokonsekvensbedömningar. Under år 1999 har institutet bl.a. utar- betat en svensk version av Hälsa 21 samt förmedlat och spridit kunskap om  
 WHO-målen 
  vid olika konferenser, via nyhetsbrev, nätverk, webb och genom direktdistribution/beställning. Samtliga landsting och minst en fjärdedel av kommunerna har nåtts av direktinformation om målen. 
 Institutet har på regeringens särskilda uppdrag redovisat möjligheter och förutsättningar för tjänsteexport inom folkhälsoområdet. 
 Medarbetare vid institutet har också medverkat i internationella publikationer i olika folkhälsofrågor. 
  
 SOU 2000:57 
  
 135 
  
 6 Överväganden och förslag 
  
 6.1 
  
 Folkhälsoinstitutets roll och uppgifter 
  
 6.1.1 
  
 Folkhälsoinstitutets nya roll 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutets huvuduppgifter bör vara att ansvara för  
 sektors- övergripande uppföljning och utvärdering  
 av insatser på folk- hälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen samt att vara ett  
 nationellt kunskapscentrum för metoder och strategier inom folkhälsoområdet 
 . Verksamheten skall stå på vetenskaplig grund. 
 Folkhälsoinstitutets namn bör ändras till Statens folkhälso- institut. 
 För första gången sedan  
 1940-talet 
  har det nyligen lagts fram ett parlamentarisk förankrat förslag till en nationell svensk hälsopolitik med prioriteringar och mål (Hälsa på lika villkor SOU 1999:137). Förslaget karakteriseras av att det ser hälsopolitiken som en integrerad del av många olika politikområden och att målen är formulerade i termer av exponering för ohälsans bestämningsfaktorer och inte i ter- mer av sjukdomsförekomst eller sjukdomskonsekvenser. Denna inrikt- ning stöds i huvudsak av både internationella experter och av remiss- instanserna. Den Nationella folkhälsokommittén arbetar nu vidare med nationella folkhälsomål (se avsnitt 3.1.1). 
 Förutsättningarna för folkhälsoarbetet i Sverige och Folkhälso- institutets roll ändras i och med att de nationella folkhälsomålen skapas, bl.a. genom att statsmakternas styrning av folkhälsoområdet ökar samt genom att kommuners och landstings ansvar inom folkhälso- området förväntas förtydligas. Nationella folkhälsokommitténs förslag till de nationella folkhälsomålen planeras att presenteras i oktober år 2000 och läggas fram i en proposition till riksdagen våren 2001. Organisationskommittén bedömer att det inte kan uteslutas att riks- 
  
 136  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 dagens beslut med anledning av Nationella folkhälsokommitténs för- slag kan motivera vissa justeringar i de förslag som presenteras i detta betänkande. Den grundläggande inriktningen av institutet enligt Orga- nisationskommitténs förslag bedöms dock kunna ligga fast. 
 Den externa nordiska utvärderingsgruppen (bilaga 4) som har arbetat på uppdrag av Organisationskommittén konstaterar att Sverige utmärkt sig på ett positivt sätt ur internationell synvinkel genom att ha etablerat en särskild central myndighet med resurser att bistå hela Sverige med hälsofrämjande och förebyggande insatser. Man konstaterar också att Folkhälsoinstitutet har utvecklat bra och relevanta program. Utvärderingsgruppen bedömer att flera av dessa program ligger i framkant metodmässigt och resultatmässigt, också mätt med internationell måttstock. 
 Utvärderingsgruppen säger vidare att Folkhälsoinstitutet är välkänt internationellt – i EU och WHO – för sitt engagemang i policy- utvecklingen på folkhälsoområdet. På detta fält har institutet varit en viktig stabsfunktion för den svenska regeringen. Gruppen konstaterar vidare att landstingens samhällsmedicinska chefer/ motsvarande bedömer att Folkhälsoinstitutet i huvudsak utarbetar bra informations- material och bra rapporter om hälsans bestämningsfaktorer som kunskapsstöd till det lokala folkhälsoarbetet. En annan viktig faktor, som utvärderingsgruppen tar upp, är att det förefaller finnas ett brett politiskt stöd för folkhälsoarbetet i Sverige, liksom för en nationell folkhälsomyndighet som Folkhälsoinstitutet. 
 Organisationskommittén instämmer i denna bedömning och konsta- terar att när Folkhälsoinstitutet nu skall förändras finns det en bra grund att stå på i form av en etablerad folkhälsomyndighet med god kompetens och gott internationellt anseende. 
 Genom införandet av folkhälsomål samt uppföljning och utvärde- ring av hur folkhälsan utvecklas i förhållande till målen kommer kommuners och landstings uppgifter inom folkhälsoområdet att komma mer i fokus. 
 Under senare år har folkhälsoarbetet inom landsting och kommuner utvecklats. Folkhälsoarbetet är numera etablerat på ett helt annat sätt än när Folkhälsoinstitutet bildades. Därtill kommer den starka regionali- seringen, som är en tydlig utvecklingstendens i hela Europa, och som vi i Sverige har sett bl.a. genom tillskapandet av Region Skåne och Västra Götalandsregionen. Att koncentrera en regions resurser på detta sätt kan göra att olika kompetensområden, inklusive folkhälsoområdet, blir allt starkare regionalt. Samtidigt kan vi konstatera att det är stora skillnader i landet mellan landstingens resurser och kompetens inom folkhälsoområdet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 137 
  
 Ovanstående utvecklingstendenser gör att kommittén bedömer att det inte kommer att vara lika befogat med en statlig myndighet som har i uppdrag att driva på folkhälsoarbetet på verksamhetsnivån. Den viktigaste statliga uppgiften gentemot landsting och kommuner är nu att bistå dem med kunskapsstöd, metodstöd och strategiskt stöd. Den pådrivande rollen bör i fortsättningen mest ta sig uttryck i uppföljning och utvärdering med utgångspunkt i folkhälsomålen och spridandet av dessa resultat. Det ligger i kommunernas och landstingens eget intresse att driva på folkhälsoarbetet inom sina respektive ansvarsområden. 
 En annan viktig framtidsfråga för Folkhälsoinstitutet är rollen som myndighet med stabsuppgifter. Med stabsuppgifter inom folkhälso- området menar Organisationskommittén framför allt att: 
  
 – 
  
 analysera den nationella och internationella utvecklingen av in- satser på folkhälsoområdet, 
  
 – 
  
 mot bakgrund av analyserna ge förslag till åtgärder, 
  
 – 
  
 utarbeta och vidareutveckla indikatorer och mätmetoder för upp- följning av folkhälsomålen, 
  
 – 
  
 vid behov lämna förslag till prioriteringar och förändringar av de nationella folkhälsomålen, 
  
 – 
  
 redovisa analyser, slutsatser och förslag i rapporter till rege- ringen. 
  
 Utvärderingsgruppen har övervägt Folkhälsoinstitutets förutsättningar att fungera som en myndighet med stabsfunktion och bedömer att myndigheten i dag inte kan fylla denna funktion. Gruppen anser också att om Folkhälsoinstitutet i framtiden skall ha en stabsfunktion i rela- tion till regeringen och arbetet med de nationella folkhälsomålen, krävs det en omstrukturering eller utbyggnad av institutets resurser. Utvär- deringsgruppen menar att i dag ligger tyngdpunkten i Folkhälso- institutets arbete på programverksamhet, medan kunskaps- och utvecklingsfunktionen finns till viss del. Gruppen har inte sett att det finns en övergripande stabsfunktion inom institutet, annat än i inter- nationella sammanhang. Organisationskommittén delar denna uppfatt- ning. 
 Organisationskommittén delar utvärderingsgruppens bedömning vad gäller Folkhälsoinstitutets möjligheter i dagsläget att fullgöra stabs- uppgifterna. Vi menar att för att institutet skall kunna fullgöra dessa uppgifter krävs en genomgripande förändring av organisation och arbetssätt. 
 Utvärderingsgruppen skissar tre tänkbara modeller för institutets framtida uppbyggnad, varav två innefattar en stabsfunktion. 
  
 138  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Utvärderingsgruppens första scenario innebär att institutet bibehålls i sin nuvarande programinriktade form. Om man önskar en framtida stabsfunktion för det nationella folkhälsoprogrammet får denna funk- tion placeras utanför Folkhälsoinstitutet. 
 Det andra scenariot adderar en stabsfunktion till den första model- len och det sker en utbyggnad av funktionen för att täcka de behov som anges i Organisationskommitténs direktiv. En sådan förändring skulle medföra att Folkhälsoinstitutets verksamhetsområde skulle breddas i förhållande till det nuvarande och spänna över olikartade uppgifter som ställer olika krav på sina utövare. Utvärderingsgruppen har dock ifråga- satt om en organisation förmår spänna över ett så brett fält, bibehålla kvalitet i insatserna och härbärgera så pass olikartade verksamhets- kulturer inom sig. 
 Det tredje scenariot innebär att Folkhälsoinstitutets stabsfunktion och roll som kunskaps- och utvecklingscentrum stärks bl.a. genom en kompetensförstärkning och genom att man i större utsträckning använder de möjligheter som informationsteknologin erbjuder. Kon- sekvensen är att det sker en omprioritering och omstrukturering av verksamheten inom Folkhälsoinstitutet. Programmen skulle omprövas och vissa delar förläggas någon annanstans, kanske regionaliseras. Strategier och idéer till programutveckling borde emellertid även fram- gent vara en uppgift för Folkhälsoinstitutet, liksom utvärdering av program, menar utvärderingsgruppen En annan variant innebär, att programmen i sin helhet skulle avvecklas som en uppgift för Folkhälso- institutet och förläggas någon annanstans. Gruppen konstaterar att detta vore en möjlig utveckling, men att den samtidigt skulle medföra att den del av institutets verksamhet som hitintills stått starkast skulle av- vecklas, vilket sannolikt skulle innebära en betydande kompetens- förlust. Dessutom torde det krävas att man finner nya former för att bibehålla anknytningen till det praktiska folkhälsoarbetet. 
 Organisationskommittén menar att det första scenariot går stick i stäv mot direktiven och också mot de erfarenheter av stödbehov från Folkhälsoinstitutet som aktörer på lokal och regional nivå har gett uttryck för. Vi har därför bedömt att det alternativet inte är aktuellt. 
 Scenario två, som innebär att Folkhälsoinstitutet skulle arbeta inom hela spektrat från stabsfunktion, över kunskapscentrum, till nuvarande programverksamhet innebär svagheter. Avnämarna efterfrågar främst stabsfunktion (regeringen) och kunskap, metoder och strategier för folkhälsoarbetet (kommuner och landsting). Om programverksamheten i nuvarande form bibehålls är det risk att inte tillräckligt med resurser används till det som efterfrågas mest. Organisationskommittén ifrågasätter liksom utvärderingsgruppen om en organisation förmår spänna över ett så brett fält, ha flera olika verksamhetskulturer i sig och 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 139 
  
 samtidigt upprätthålla kvalitén i arbetet. Eftersom kritik riktats mot hittillsvarande Folkhälsoinstitutet för att tyngdpunkten lagts på verti- kalt arbete inom de olika programmen på bekostnad av ett arbete där man försökt uppnå övergripande folkhälsomål såsom jämlikhet i hälsa, anser vi att en fokusering behövs på övergripande strategier för folkhälsoarbetet. 
 Organisationskommittén förordar i huvudsak scenario tre. Folk- hälsoinstitutet bör i framtiden ha rollen som stabsfunktion i arbetet med de nationella folkhälsomålen samt som kunskaps- och utvecklings- centrum på folkhälsoområdet. 
 Idag bedrivs inom programmen huvudsakligen verksamhet i form av utformning av kunskaps- och faktaunderlag inklusive regerings- uppdrag, metodutvecklingsinsatser, informationsinsatser inklusive framtagande av informationsmaterial, utbildningsinsatser, opinions- bildning och attitydpåverkan/masskommunikativa insatser, samverkan med andra aktörer på nationell, lokal och regional nivå samt utdelning av organisations- och projektstöd. Därutöver bedrivs inom ramen för de olika programmen, forskningsverksamhet eller stöd till forskning samt internationellt arbete. Det finns dock stor variation mellan programmen med avseende på vilken tyngdpunkt man gett de olika verksamheterna, till viss del beroende på att sakområdena i sig ser olika ut och befinner sig i olika utvecklingsskeden. 
 Av de ovan angivna arbetsuppgifterna föreslår kommittén att opinionsbildning och attitydpåverkan/masskommunikativa insatser samt hantering av organisationsstöd och huvuddelen av projektstödet tas bort från institutet. Angående forskningsverksamheten föreslås institutet finansiera viss uppdragsforskning samt utveckla sina hittills- varande samverkansavtal med forskningsinstitutioner. 
 Organisationskommittén bedömer att expertfunktionen inom programmen även fortsättningsvis bör vara viktiga uppgifter och rymmas inom rollen som kunskaps- och utvecklingscentrum, dock i en annan organisatorisk form. En tyngdpunktsförskjutning bör även ske i det fortsatta arbetet på så sätt att arbete med olika former av strategier och metoder för folkhälsoutvecklingen samt utvärdering av folkhälso- metoder prioriteras. Dessutom bör en förskjutning ske så att rege- ringen, andra statliga myndigheter samt kommuner och landsting blir institutets viktigaste avnämare. Åtgärder direkt riktade mot allmän- heten bör enbart göras i de fall regeringen ger institutet ett uttryckligt uppdrag. Det är också kommitténs uppfattning att institutet bör utgå från ett betraktelsesätt som betonar samhälleliga eller strukturella förhållandens betydelse för individens möjligheter att nå och bibehålla en god hälsa. Kommittén bedömer att institutets arbete med att bidra till att uppnå målet om jämlikhet i hälsa kommer att förbättras om 
  
 140  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 nuvarande program som organisationsform tas bort och arbetet sker mer sektorsövergripande. 
 För val av vilka områden som Folkhälsoinstitutet skall prioritera bör de nationella folkhälsomålen tillsammans med riksdagens uttalande om prioriteringar inom hälso- och sjukvården vara vägledande. Enligt riks- dagens uttalande bör prioriteringar inom hälsoområdet ske enligt föl- jande: 
  
 1. 
  
 människovärdesprincipen, 
  
 2. 
  
 behovs- och solidaritetsprincipen, 
  
 3. 
  
 kostnadseffektivitetsprincipen. 
  
 Kommittén anser att institutets huvuduppgifter i framtiden bör vara att ansvara för  
 sektorsövergripande uppföljning och utvärdering  
 av insat- ser på folkhälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folkhälso- målen samt att vara ett  
 nationellt kunskapscentrum för metoder och strategier inom folkhälsoområdet 
 . Verksamheten skall stå på veten- skaplig grund. 
 Med uppföljning menas här kontinuerlig, i detta fall årlig, efter- handsbedömning av genomförande, prestationer och effekter inom folkhälsoområdet. Med utvärdering menas en mer omfattande insats samt kvalificerad analys och efterhandsbedömning av genomförande, prestationer och effekter där även orsaksförhållanden bör tas upp. 
 Folkhälsoinstitutets huvudsakliga avnämare bör vara  
 regeringen, andra statliga myndigheter  
 samt  
 kommuner och landsting 
 . 
 Organisationskommittén anser att Folkhälsoinstitutet i framtiden även bör arbeta med vissa andra uppgifter, som hör samman med de här beskrivna huvudsakliga uppgifterna. Uppgifterna som avses är  
 tillsyn  
 enligt  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobakslagstiftning samt  
 statistik- samordning  
 inom dessa områden. 
 Institutet bör även ha  
 internationella uppgifter  
 samt ha beredskap att utföra  
 särskilda regeringsuppdrag  
 som regeringen ger genom regle- ringsbrev eller särskilda regeringsbeslut. Organisationskommittén gör dock bedömningen att det är viktigt att myndigheten inte får så många uppdrag som hittills, eftersom det försvårar myndighetens planering och riskerar att leda till att kärnuppgifterna inte prioriteras i tillräcklig utsträckning. 
 Kommittén föreslår även att Folkhälsoinstitutets namn ändras till Statens folkhälsoinstitut med anledning av myndighetens ombildning. Med tillägget Statens vill vi markera de tydligare myndighetsupp- gifter i form av stabs- och tillsynsuppgifter som institutet föreslås få. Institutet behålls för att poängtera expertfunktionen, rollen som kun- skapscentrum och den vetenskapliga grunden för verksamheten. Det 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 141 
  
 nya namnet blir också en direkt översättning av institutets nuvarande engelska namn, National Institute of Public Health. 
  
 6.1.2 
  
 Uppföljning och utvärdering av folkhälsomålen 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör följa upp och utvärdera insatser på folk- hälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen. Myndigheten bör 
  
 – 
  
 analysera i vilken utsträckning målen uppfylls och då bl.a. använda målgruppsperspektiv, 
  
 – 
  
 identifiera brister samt ge åtgärdsförslag, 
  
 – 
  
 samla myndigheter i deras arbete med de nationella målen, 
  
 – 
  
 löpande pröva och vid behov föreslå prioriteringar mellan målen, 
  
 – 
  
 vid behov föreslå nya mål, omformulering av mål och avveckling av mål, 
  
 – 
  
 utveckla indikatorer och mätmetoder för uppföljning av målen, 
  
 – 
  
 aktivt medverka i och följa utvecklingen av folkhälsoområdet och forskningen inom området nationellt och internationellt. 
  
 Folkhälsoarbetet förutsätts bedrivas på alla nivåer i samhället och inom flera samhällssektorer. Organisationskommittén utgår från att sektors- myndigheter med uppgifter som omfattas av de nationella folkhälso- målen, som kommer att fastställas av statsmakterna, kommer att ges i uppdrag att ansvara för att åtgärder vidtas som främjar folkhälsan inom sina respektive verksamhetsområden. Utredningen utgår också från att dessa myndigheter kommer att få i uppdrag att följa upp och utvärdera sitt folkhälsoarbete utifrån de folkhälsomål som berör dem. Detta inne- bär att sektorsmyndigheter såsom Socialstyrelsen inom hälso- och sjukvården, Arbetarskyddsstyrelsen inom arbetsmiljön och Boverket inom boendemiljön, inom ramen för sina respektive verksamheter skall se till att hälsoaspekter beaktas och att folkhälsomålen följs upp och utvärderas. 
 Samtidigt som folkhälsoarbete förutsätts bedrivas inom olika samhällssektorer betonas inom folkhälsoområdet det sektors- övergripande arbetet för att nå framgång. Det sektorsövergripande perspektivet är viktigt eftersom folkhälsoarbetet kräver samverkan över sektorsgränser för att nå önskat resultat. 
  
 142  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet bör ha ansvar för en samlad uppföljning och utvärdering av verksamhetsområdet folkhälsa med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen. Med detta menas dels att institutet skall samla berörda sektorsmyndigheter i arbetet med att följa upp och utvärdera målen, dels göra en syntes av de sektors- eller målvisa upp- följningarna och utvärderingarna för att få en helhetsbild över området. 
 Behovet av en samlande myndighet beror på att för varje folk- hälsomål har flera myndigheter uppgifter som påverkar målupp- fyllelsen. Ett annat motiv är att hälsoutvecklingen för olika målgrupper kan behöva utvärderas. Då är det relevant att samlat analysera utveck- lingen och insatserna inom flera olika politikområden. Detta innebär att Folkhälsoinstitutet skall vara en myndighet med organisatoriska förut- sättningar att arbeta sektorsövergripande inom folkhälsoområdet. 
 Organisationskommittén bedömer att Folkhälsoinstitutets samver- kan, i samband med uppföljning/utvärdering med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen, kommer att ske framför allt med de myndig- heter på central nivå som har ett ansvar när det gäller uppfyllandet av folkhälsomålen. Vi bedömer även att samverkan kommer att ske med regional och lokal nivå samt med organisationer. 
 Utvärderingsgruppen konstaterar att det som föreslås av Nationella folkhälsokommittén utgör ett brett välfärdspolitiskt program och att det 
 – om det genomförs – innebär att folkhälsoområdet vidgas ytterligare jämfört med i dag. Också i internationell jämförelse är detta ett program som är bredare än det traditionella folkhälsoområdet, menar utvärderingsgruppen och konstaterar vidare att det torde bli en krävan- de uppgift att implementera ett brett folkhälsoprogram och att samla alla de aktörer som berörs. 
 Kommittén konstaterar att Nationella folkhälsokommittén kommer att behandla implementeringen av den nationella hälsopolitiska stra- tegin. Vi utgår från att regeringskansliet kommer att arbeta vidare med Nationella folkhälsokommitténs förslag och att berörda fackdeparte- ment kommer att ge sina myndigheter uppgifter inom de nationella folkhälsomålen. Organisationskommittén för Folkhälsoinstitutet be- handlar enligt sina direktiv enbart Folkhälsoinstitutets roll och upp- gifter i samband med de nationella folkhälsomålen. 
 Utvärderingsgruppen anser inte att Folkhälsoinstitutet i dag har resurser att fylla en samlande funktion. Gruppen kan inte se att det finns strukturer eller funktioner inom institutet som skulle kunna utföra denna uppgift, bortsett från möjligen i viss mån den general- direktörsgrupp som träffas ett par gånger per år för att utbyta infor- mation och erfarenheter. Organisationskommittén delar utvärderings- gruppens uppfattning och konstaterar att det varken på Folkhälso- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 143 
  
 institutet eller någon annanstans i dag finns en funktion inom folk- hälsoområdet, som kan fylla den samlande funktionen. 
 Det bör emellertid också övervägas, menar utvärderingsgruppen, på vilken nivå koordinationsfunktionen för en framtida nationell folk- hälsopolitisk strategi skall ligga. Folkhälsoinstitutet är den myndighet som har till uppgift att implementera statsmakternas intentioner på folkhälsoområdet, men den är samtidigt en myndighet bland andra och har ingen direktivrätt i förhållande till andra myndigheter, lika lite som i förhållande till den regionala och lokala nivån. Om koordinations- funktionen skall ligga på myndighetsnivå krävs det därför att mandaten blir tydliga. 
 Utvärderingsgruppen menar vidare att ur internationell synvinkel vore en annan möjlighet att lägga koordinationsfunktionen inom regeringskansliet och t.ex. bilda en statsrådsgrupp eller tillsätta en folkhälsominister med ansvar att ge riktlinjer för hur folkhälso- programmet skall omsättas i praktisk handling. En dylik lösning skulle understryka folkhälsofrågornas politiska vikt. Modellen kunde under- lätta arbetet på myndighetsnivå, men problemen med att samordna arbetet horisontellt blir kanske inte annorlunda, menar utvärderings- gruppen. 
 Organisationskommittén håller med om att modellen med en samlande funktion utan en överordnad ställning gentemot andra aktörer kommer att innebära svårigheter. Som utvärderingsgruppen också an- tydde anser vi att svårigheterna att samordna arbetet horisontellt blir liknande om funktionen läggs på myndighets- eller regeringsnivå. Vi ser dock Statens naturvårdsverk, som har ett samlande ansvar gentemot sektorsmyndigheterna inom miljöområdet, som ett exempel på att en myndighet kan ha en samlande och sektorsövergripande roll gentemot andra myndigheter, som organisatoriskt ligger på samma horisontella nivå. Involverade sektorsmyndigheter har inom ramen för arbetet med miljömålen samverkat i olika former och tillsammans preciserat miljömålen, som sedan redovisats i en rad olika rapporter med olika sektorsmyndigheter som utgivare. 
 Utvärderingsgruppen anser att det krävs någon typ av struktur som kan fungera som stöd för institutet i det samlande arbetet och har därvid valt att lyfta fram den generaldirektörsgrupp som träffas några gånger per år och som i dag fungerar som informations- och samråds- organ. Denna grupp kunde, menar utvärderingsgruppen, förses med ett starkt sekretariat och utvecklas till ett stöd vid implementeringen av ett brett folkhälsoprogram. 
 Organisationskommittén delar utvärderingsgruppens bedömningar. Rollen för denna grupp behöver dock förstärkas. Arbetet kan under- lättas om regeringen utser medlemmarna i gruppen. Det kan också 
  
 144  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 övervägas om generaldirektörsgruppen bör ledas av socialministern på motsvarande sätt som gäller för den nationella ledningsgruppen, som arbetar med alkohol- och narkotikaförebyggande insatser. Oavsett om gruppen leds av Folkhälsoinstitutets generaldirektör eller social- ministern bör institutet kunna ansvara för sekretariatsfunktionen till gruppen. 
 Samverkan mellan myndigheterna behöver även ske på operativ nivå. Organisationskommittén förordar att det till respektive mål bildas en samverkansgrupp. Grupperna bör arbeta med uppföljning, utvärde- ring, utveckling av indikatorer och mätmetoder, åtgärdsförslag m.m. Det är viktigt att samverkan sker på ett sådant sätt att alla samverkande parter kan dra nytta av arbetet. Här har Folkhälsoinstitutet i sin sam- lande och sektorsövergripande roll en viktig uppgift. Kommittén bedö- mer att för att analysera hur folkhälsoinsatserna i förhållande till de nationella målen utvecklas inom olika delar av landet bör samverkan ske med såväl sektorsmyndigheter som med kommuner, landsting och deras förbund. 
 Målen behöver regelbundet prövas för att uppfattas som relevanta. Det har bl.a. att göra med att systemet med nationella folkhälsomål är nytt för Sverige, vilket gör att det kan komma att bli behov av juste- ringar när målen börjar tillämpas i praktiken. Det har emellertid också att göra med att samhällsförändringar kommer att leda dels till behov av nya folkhälsomål, dels till behov av omprioriteringar mellan målen. Idéer till omprioriteringar eller nya mål kan komma fram i arbetet med uppföljning och utvärdering med utgångspunkt i de nationella målen på lokal, regional eller nationell nivå. Folkhälsoinstitutet bör analysera dessa idéer och vid behov ge förslag till statsmakterna om ändringar av eller tillägg till folkhälsomålen. Folkhälsoinstitutet bör även aktivt medverka i och följa utvecklingen inom folkhälsoområdet internatio- nellt. 
 Det samlande ansvaret för målutvärderingen ger förutsättningar för Folkhälsoinstitutet att analysera folkhälsan och föreslå handlingsplaner till regeringen utifrån ett helhetsperspektiv. I utvärderingsarbetet ingår också att se vilka metoder som gör att målen uppfylls samt vilka andra faktorer som bidrar till eller motverkar uppfyllelsen av målen. Kostnadseffektiviteten och samhällsekonomiska konsekvenser bör också analyseras. 
 Folkhälsoinstitutet bör ge regeringen beslutsunderlag samt informa- tion om eventuellt eftersatta områden. Regeringen bör också få förslag till åtgärder för att undanröja bristerna samt upplysning om insatser på folkhälsoområdet nationellt och internationellt. 
 Utvecklingen av folkhälsan i förhållande till de nationella folk- hälsomålen är givetvis också en viktig information för landsting och 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 145 
  
 kommuner. Redovisningen av utvecklingen på nationell nivå ger möjligheter för kommuner och landsting att jämföra måluppfyllelse och utvecklingstendenser inom det egna området med landet i sin helhet. I de fall där det är möjligt bör uppföljning i form av statistik m.m. redo- visas även på regional och lokal nivå. På detta sätt finns möjlighet till analys av om geografiska skillnader i hälsan utjämnas eller förstärks. Det kan också fungera som underlag för kommuner och landsting som kan jämföra sig med hur målen uppfylls inom andra kommuner och landsting med likartade förutsättningar. I arbetet med redovisning av utvecklingen på regional nivå bör en utgångspunkt vara att det redan i dag finns regionala folkhälsorapporter, som landstingen använder som underlag vid planering och prioritering av sitt folkhälsoarbete. 
 För att kunna ha den samlande rollen vid uppföljning och utvärde- ring av de nationella folkhälsomålen kommer Folkhälsoinstitutet att delvis behöva ett annat arbetssätt och en annan kompetens än i dag. Det fordras en annan tyngdpunkt i arbetet. Mer analys och utvärdering, överblick och samordning samt ökad samverkan med forskningen kommer att behövas. Kommittén återkommer med överväganden om detta i avsnitt 6.1.8. 
 Folkhälsopolitisk rapportering 
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör ha huvudansvaret för att till regeringen parallellt med Folkhälsorapporten följa upp och utvärdera insatserna inom folkhälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folk- hälsomålen och ge förslag till åtgärder för att förbättra folkhälsan. Detta bör presenteras i en särskild  
 Folkhälsopolitisk rapport  
 till regeringen. 
 Den nuvarande Folkhälsorapporten bör även i fortsättningen tas fram som ett gemensamt projekt mellan Socialstyrelsen och Folk- hälsoinstitutet och huvudansvaret bör ligga på Socialstyrelsen. 
 Samarbetet mellan Folkhälsoinstitutet och Socialstyrelsen (Epidemiologiskt Centrum) bör vidareutvecklas. 
 Utvärderingsgruppen konstaterar att det finns ett etablerat samarbete mellan Folkhälsoinstitutet och Epidemiologiskt Centrum (EpC) och att Folkhälsorapporten, som EpC ger ut i samverkan med Folkhälso- institutet är av mycket bra kvalitet, internationellt sett. Organisations- kommittén konstaterar att i samband med Folkhälsoinstitutets nya 
  
 146  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 uppgifter kan myndighetens samverkan med EpC behöva utvecklas och intensifieras. 
 EpC har ansvar för alla större nationella sjukdomsregister och ett ansvar för folkhälso- och social rapportering (se avsnitt 4.4.6). I detta ansvar ligger kontinuerliga regeringsuppdrag om att vart tredje till fjärde år redovisa en nationell folkhälsorapport och en nationell social rapport. Folkhälsorapporterna har sedan Folkhälsoinstitutet bildades utarbetats i samverkan med institutet, som t.ex. ingått med en represen- tant i redaktionskommittén. 
 Den nationella folkhälsorapporten är en viktig men begränsad del av ett mer kontinuerligt system för folkhälsorapportering. Folkhälso- rapportering är en verksamhet där man kontinuerligt följer hälso- utvecklingen och dess koppling till sociala förhållanden och risk- faktorer i samhället och bland befolkningen. Syftet är att kunna förse statsmakterna, myndigheter, landsting, kommuner och allmänhet med information och kunskap om hälsoutvecklingen och dess orsaksfaktorer och vid behov slå larm. Rapporteringen består av flera delar där den senaste statistiken från alla register publiceras och görs tillgänglig så snart som data inlevererats och bearbetats. 
 En förutsättning för att kunna arbeta med folkhälsorapporteringen på ett bra sätt är att det finns  
 tillförlitliga register och databaser 
 . För detta behövs  
 enhetliga och systematiserade sjukdoms- och åtgärds- klassifikationer 
 . Dessutom behöver register- och databasverksamheten  
 personal med erfarenhet av analysverksamhet  
 för att kunna fungera väl som serviceorgan eller rådgivare för användarna. Alla tre förutsätt- ningarna är uppfyllda på EpC. De statistiska uppgifterna används både för folkhälsorapportering och för rapportering av förhållanden inom hälso- och sjukvård, smittskydd och socialtjänst, uppgifter som ingår i Socialstyrelsens ansvar som sektorsmyndighet för dessa områden. 
 Folkhälsoinstitutet har avtal med EpC bl.a. om Folkhälsorapporten. Dessa avtal är utvärderade av externa utvärderare (Evaluering av sam- arbeidsavtalen mellom Folkhälsoinstitutet og Epidemiologiskt centrum vid Socialstyrelsen, Kraft p. och Moran ds. 1998). De ansåg bl.a. att samarbeidet har vart svaert kostnadseffektivt. FHI har fått levert tjenster som det helt klart ville vaert langt dyrere å produsere dersom FHI skulle ha gjort dette selv. De tjenster EpC har levert till FHI har vaert av meget god faglig kvalitet, menade också utvärderarna. 
 Även den externa utvärderingsgrupp, som arbetat på uppdrag av Organisationskommittén (bilaga 4), har bedömt samarbetet mellan Folkhälsoinstitutet och EpC. Gruppen bedömer att när det gäller sam- spelet mellan Folkhälsoinstitutet och Socialstyrelsens Epidemiologiska Centrum har viktiga samarbetsrelationer utvecklats. Gruppen anser vidare att i Europa producerar Holland och Sverige de bästa nationella 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 147 
  
 folkhälsorapporterna. I Sverige är rapporten beroende av den expertis som finns inom EpC. Det är gruppens uppfattning att man skall bibe- hålla ansvaret för nuvarande folkhälsorapporter på EpC, men att rapporterna från Folkhälsoinstitutets sida skall följas upp och komp- letteras med en egen rapport med analyser och strategiska bedömningar av vilka folkhälsoinsatser som behövs i framtidens Sverige. 
 Mot bakgrund av ovanstående föreslår Organisationskommittén att EpC även i fortsättningen har huvudansvaret för  
 folkhälso- rapporteringen  
 och den nationella folkhälsorapporten. Folkhälso- rapporten bör även i fortsättningen tas fram som ett gemensamt projekt mellan Socialstyrelsen och Folkhälsoinstitutet och följande förhållan- den bör gälla: Samtliga data ska vara fullt tillgängliga för Folkhälsoinstitutet med beaktande av nödvändig sekretess. Social- styrelsen avgör (beroende på eventuella regeringsuppdrag) hur detta ska publiceras, håller Folkhälsoinstitutet fullt informerad och kallar i så god tid som möjligt till samråd i frågor som kan bedömas vara viktiga att stämma av sinsemellan innan de offentliggörs. Socialstyrelsen/EpC står i normalfallet som huvudutgivare och Folkhälsoinstitutet och even- tuella andra som medutgivare. 
 Folkhälsoinstitutet bör ha huvudansvaret för en  
 folkhälsopolitisk rapportering 
 . Data och analys av utveckling och fördelning av sjuk- domar, skador och de viktigaste riskfaktorerna bör hämtas från Folkhälsorapporten. Detta material måste vid behov kompletteras med information om de indikatorer som krävs för att följa hälsomålen, som i huvudsak kommer att vara satta i exponeringstermer. Trender för dessa indikatorer måste jämföras med uppställda mål för perioden. 
 Detaljerad information krävs om omfattning och fördelning av sam- hällets insatser för att påverka de prioriterade exponeringarna. Det kommer att krävas ett betydande utvecklingsarbete för att få fram denna information. Samtidigt som det finns mängder av relativt väl definierade epidemiologiska data om sjukdomar och exponeringar sak- nas till stor del instrument med vilka omfattning och kvalitet på folk- hälsoarbetets och hälsopolitikens åtgärder kan klassificeras och mätas. 
 Valet av exponeringar och mål är gjort utifrån deras bidrag till sjuk- lighetens omfattning och fördelning inom den svenska befolkningen samt deras konsekvenser. Granskningen av utvecklingen och förslag till eventuella förändringar av målen måste bygga på en återkommande uppdatering av denna analys. Detta förutsätter mätningar av sjukdoms- bördans omfattning och fördelning samt beräkningar av olika expone- ringars betydelse för sjukdomsbördan. 
 Resultatet av ovanstående tre steg bör regelbundet sammanställas i en  
 Folkhälsopolitisk rapport  
 till regeringen. 
  
 148  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Folkhälsoinstitutet bör hålla Socialstyrelsen fullt informerad och i så god tid som möjligt kalla till samråd i frågor som kan bedömas vara viktiga att stämma av sinsemellan innan de offentliggörs. Folkhälso- institutet bör i normalfallet vara huvudutgivare med Socialstyrelsen/ EpC och eventuella andra som medutgivare. 
 Samarbetet mellan institutet och EpC bör även kunna vidare- utvecklas på andra områden, t.ex. när det gäller att utveckla system för rapportering av levnadsvanor. 
 Uppföljning och utvärdering i ett målgruppsperspektiv 
 Kommitténs förslag 
 Vid uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen bör ett målgruppsperspektiv användas. 
 Socialstyrelsens folkhälsorapporter har bl.a. visat att det finns stora och i vissa fall ökande skillnader i hälsa mellan olika sociala grupper, geografiska områden och mellan könen. Mot den bakgrunden är det viktigt att ett målgruppsperspektiv används vid uppföljning och utvär- dering av de nationella målen. 
 Vissa målgruppsperspektiv är särskilt viktiga vid vissa folkhälso- mål. Detta gör att i de grupper, som Organisationskommittén anser bör knytas till olika mål, kan också företrädare för vissa målgrupper ingå, permanent eller tillfälligt. På detta sätt tas deras specifika kunskap tillvara och arbetet förbättras. 
 Kommittén har tidigare uttryckt att det samlande ansvaret för målutvärderingen ger förutsättningar för Folkhälsoinstitutet att analy- sera folkhälsan och föreslå handlingsplaner till regeringen utifrån ett helhetsperspektiv. I detta sammanhang kan det tänkas att vissa faktorer är tydliga inom flera av målen, exempelvis att en viss målgrupp oftare är drabbad än andra. När ett sådant målgruppsperspektiv används i en analys av folkhälsan i sin helhet kan också samverkan ske med företrädare för speciella målgrupper. Också i samband med institutets omvärldsbevakning kan ett målgruppsperspektiv användas. 
 I det följande behandlas två målgrupper, för vilka Folkhälso- institutet har eller föreslås få, särskilda uppgifter. 
 Utredningen Barnombudsmannen – företrädare för barn och ung- domar (SOU 1999:65) föreslår att det samordningsansvar för barn- säkerhetsfrågor, som Barnombudsmannen har i dag, i stället bör över- föras till Folkhälsoinstitutet och integreras i institutets nationella 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 149 
  
 skadepreventiva program (se 2.10). Samtidigt anser utredningen att ansvaret för olika sakfrågor bör ligga på sektorsansvariga myndigheter. Bakgrunden till förslagen är att utredningen anser att Barnombuds- mannens ombudsmannaroll bör förstärkas, vilket innebär att myndig- hetsrollen bör tonas ned. 
 Organisationskommittén anser att denna samordningsroll för barnsäkerhetsfrågor stämmer överens med Folkhälsoinstitutets hittills- varande roll och uppgifter. Genom Organisationskommitténs direktiv har dock statsmakterna angett en ny roll och nya uppgifter för Folk- hälsoinstitutet, som vi har till uppgift att precisera och utveckla. Folkhälsoinstitutet nya roll består främst av att vara ett nationellt organ för uppföljning och utvärdering med utgångspunkt i de nationella folk- hälsomålen samt för att samla kunskap om folkhälsometoder. 
 Ovanstående innebär bl.a. att det nya Folkhälsoinstitutet kommer att ha till uppgift att följa upp och utvärdera nationella folkhälsomål avseende bl.a. barns uppväxtmiljö. I detta arbete ingår ett ansvar att samla berörda myndigheter i arbetet med måluppföljning och mål- utvärdering. Institutet skall med hjälp av olika samverkanspartners analysera olika risk- och friskfaktorer, följa barns hälsa utifrån olika aspekter m.m. Vidare skall institutet ge förslag till åtgärder med utgångspunkt i utvärderingen. I denna bemärkelse bör det således ingå i institutets uppgifter att samordna arbetet med barnsäkerhetsfrågor. Det huvudsakliga ansvaret för dessa frågor bör dock ligga på respektive sektorsmyndighet, t.ex. Boverket och Konsumentverket. Kommittén anser också att ett slutligt ställningstagande till frågan kan tas först efter Nationella folkhälsokommitténs betänkande, som bl.a. skall be- handla ansvarsfördelningen inom folkhälsoområdet. 
 Folkhälsoinstitutet fick redan år 1992 ett regeringsuppdrag angående homosexuellas situation (S92/5334/IFO). En av utgångs- punkterna för regeringsuppdraget var att det förekom en dold, ibland omedveten, oacceptabel behandling av homosexuella. 
 Uppdraget innehöll följande uppgifter: 
  
 – 
  
 att ansvara för en övergripande samordning av insatser för de homosexuella, 
  
 – 
  
 att följa utvecklingen av de homosexuellas situation, bl.a. vad gäller eventuell förekomst av diskriminering och i sådant fall överväga i vilka former diskriminering kan motverkas, 
  
 – 
  
 att vidta egna och följa andra myndigheters informationsinsatser samt följa forskningen om homosexualitet och homosexuellas förhållanden, 
  
 – 
  
 att återkommande lämna regeringen rapporter över sin verk- samhet. 
  
 150  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Redan år 1993 föreslog institutet regeringen, efter samråd med diskrimineringsombudsmannen (DO) att frågor om individuell disk- riminering av homosexuella skulle läggas under DO:s tillsyn. Rege- ringen avvisade då förslaget. En särskild ombudsmannafunktion, som skall bevaka att homosexuella inte diskrimineras, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO), inrättades dock den 1 maj 1999 (avsnitt 4.4.4).Vid samma tidpunkt trädde också lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning i kraft. Enligt sin myndighetsroll har HomO till uppgift att se till att ovanstående lag följs, att verka för att diskrimi- nering på grund av sexuellt läggning inte heller förekommer på andra områden av samhällslivet och följa den internationella utvecklingen inom ansvarsområdet. 
 Organisationskommittén anser att nu när det finns en ombudsman mot diskriminering på grund av sexuell läggning saknas motiv för att Folkhälsoinstitutet skall ha kvar sitt ovan nämnda regeringsuppdrag angående diskriminering av homosexuella. Folkhälsoinstitutet bör där- emot genom sitt uppföljnings- och utvärderingsarbete med utgångs- punkt i de nationella folkhälsomålen som tidigare nämnts bl.a. tillämpa ett målgruppsperspektiv. I detta sammanhang bör Folkhälsoinstitutet ha till uppgift att följa forskningen om homosexuella utifrån ett folkhälsoperspektiv och i sitt uppföljning/utvärderingsarbete av folk- hälsan uppmärksamma homosexuella liksom andra målgrupper som är särskilt utsatta för hälsorisker. I arbetet ingår även ett ansvar att samla berörda myndigheter i arbetet med måluppföljning och målutvärdering. 
  
 6.1.3 
  
 Kunskapsinsamling av metoder och strategier 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör samla in erfarenheter och initiera forskning om metoder och strategier som är viktiga i folkhälsoarbetet samt sprida erfarenheterna genom att: 
  
 – 
  
 följa upp/utvärdera och initiera utvärdering av metoder och strategier för folkhälsoarbete, 
  
 – 
  
 utveckla och följa upp metoder för hälsokonsekvens- beskrivningar, 
  
 – 
  
 följa internationella erfarenheter av bl.a. metoder och strategier för folkhälsoarbete, 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 151 
  
 – 
  
 följa och värdera forskning och utveckling inom metodområdet nationellt och internationellt, 
  
 – 
  
 vara en resurs för kommuner och landsting som nationellt kunskapscentrum för metod- och strategifrågor inom folkhälso- området. 
  
 Folkhälsoinstitutet bör följa utvecklingen av metoder inom folk- hälsoområdet nationellt och internationellt. I dag saknas i alltför hög grad samlad kunskap om metoders tillförlitlighet. Samtidigt visar Organisationskommitténs kontakter med aktörer på såväl nationell, regional som lokal nivå entydigt att det finns ett stort behov av kunskap om vilka metoder som är mest verkningsfulla. Därför bör en prioriterad uppgift för Folkhälsoinstitutet vara att samla kunskap om metoder och strategier samt att initiera vetenskaplig utvärdering av folkhälso- metoder. 
 Inom ramen för arbetet med uppföljning/utvärdering av de natio- nella målen samt på regeringens direkta uppdrag bör Folkhälsoinstitutet göra hälsokonsekvensanalyser genom t.ex. hälsokonsekvensbeskriv- ningar (se avsnitt 4.3.3) samt analysera hälsoekonomiska konsekvenser av politiska beslut. Samhällsekonomiska konsekvenser av de förslag som institutet ger till regeringen behöver också analyseras. För att dessa uppgifter skall kunna utföras på bra sätt krävs metodutveckling. Kunskap om sådana metoder efterfrågas också av bl.a. landsting. 
 I uppgifterna med utvärdering av folkhälsometoder ligger även att vara nationellt kunskapscentrum inom folkhälsoområdet, vilket innebär att samla kunskap om folkhälsometoder och sprida kunskap till sektors- myndigheter, landsting och kommuner. 
 Enligt de samhällsmedicinska cheferna fungerar Folkhälsoinstitutets kunskapsstöd i huvudsak, medan man önskar sig mer metodstöd och anser det strategiska stödet som det allra viktigaste för folkhälsoarbetet (bilaga 4). De vill att Folkhälsoinstitutet bl.a. skall förmedla metoder för att effektivisera och målinrikta folkhälsoarbetet och nå utsatta befolkningsgrupper, sprida beprövade modeller och väldokumenterade erfarenheter samt förmedla kunskap om utvärderingsmetodik. 
 Kommittén bedömer också att den viktigaste statliga uppgiften gentemot landsting och kommuner är att bistå dem med kunskapsstöd, metodstöd och strategiskt stöd. Institutet skall också ha kunskap om effekter m.m. av metoder som använts inom folkhälsoarbetet nationellt och internationellt. En mycket viktig uppgift är att initiera utvärdering av olika folkhälsometoder och sprida resultaten av dessa utvärderingar. 
 Som konstaterades i den externa utvärderingen av Folkhälso- institutet saknas det ett  
 systematiskt  
 förhållningssätt till resultat- 
  
 152  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 utvärdering, liksom till utveckling av metoder för att mäta resultat, även om det förekommit både bra resultatutvärderingar och bra metod- utveckling. Organisationskommittén bedömer det vara av avgörande betydelse att Folkhälsoinstitutet bidrar till att kunskapen ökar om vilka metoder inom folkhälsoområdet som med vetenskaplig utvärdering har konstaterats ha avsedda effekter. Resultatutvärdering med vetenskaplig metodik bör vara en självklar del av sådana projekt som myndigheten kommer att arbeta med för att öka kunskapen om folkhälsometoder. Detta arbete kräver samverkan med bl.a. olika forskningsinstitutioner (se avsnitt 6.2.1). 
 Vi kan samtidigt konstatera svårigheter med att utvärdera metoder inom folkhälsoarbetet. Den vetenskapliga kunskapen om folkhälso- arbete är inte på långa vägar så utvecklad som inom medicinsk meto- dik. Det är svårt att göra utvärderingar av hög kvalitet. Svårigheterna består bl.a. av att isolera de faktorer ger effekter och att arbeta med kontrollgrupper. Varje utvärdering tar också lång tid (flera år) att genomföra. 
 Kommittén förutsätter att Folkhälsoinstitutet, inom ramen för uppdragsforskning, skall kunna initiera utvärderingar i samarbete med kommuner, landsting, sektorsmyndigheter och forskare. Poängteras bör att Folkhälsoinstitutet skall kunna ta initiativ till att utvärdera  
 metoder 
 , inte  
 projekt 
 . I första hand bör dock metodutvärdering på lokal och regional nivå ske med ekonomiskt stöd från forskningsråden. 
 Folkhälsoinstitutet bör också samla in metodkunnande från natio- nella och internationella metodutvärderingar, analysera vilka metoder som är verkningsfulla och bistå landsting, kommuner m.fl. med metod- översikter. 
 Folkhälsoarbete innebär att ändra exponeringen av  
 risk-, 
  skydds- och friskfaktorer för att förbättra folkhälsan. Ur ett utvärderings- perspektiv innebär detta att tonvikten läggs på att följa exponerings- förändringar. Att utvärdera metoder inom hälsofrämjande arbete ställer dessutom, enligt WHO, krav på delaktighet från de medverkande både när det gäller att följa processen och resultatet. Dessutom krävs en kombination av metoder från olika vetenskaper. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 153 
  
 Fördelning och administration av visst projektstöd 
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör enbart ge stöd till sådana utvecklingsprojekt som ökar kunskapen om metoder och strategier i folkhälsoarbetet och där den som är ansvarig för projektet också bidrar till finan- sieringen. Projekt som får stöd skall bli föremål för vetenskaplig prövning och utvärdering. 
 Mot bakgrund av den nya roll som institutet föreslås få anser kommittén att institutet bör ge bidrag till projekt som syftar till att ge kunskap om verksamma och lämpliga metoder och strategier för folk- hälsoarbetet. Detta stöd efterfrågas i dag på regional och lokal nivå. De projekt som får stöd bör vara tydligt avgränsade i tid och syfte, ha tydliga mål, ha vetenskapligt grundad uppföljning och utvärdering som en del av projektet, vara av sådan art att de är viktiga för kunskaps- utvecklingen på Folkhälsoinstitutet samt vara samfinansierade med den aktör som är ansvarig för projektet. 
 Projektmedlen som hittills betalats ut har finansierats från förvalt- ningsanslaget, aidsanslaget, från extra medel som tillförts institutet för särskilda uppdrag samt från Allmänna arvsfonden. Större delen av de projektstöd som delats ut avser alkohol- och narkotikaförebyggande arbete samt  
 hiv/aids/STD-preventivt 
  arbete. Hur projektstöden inom  
 hiv/aids/STD-området 
  bör hanteras kan avgöras först när regeringen har tagit ställning till Smittskyddskommitténs förslag (se 6.2.3). 
 Fördelning och administration av organisationsstöd 
 Kommitténs förslag 
 Socialstyrelsen, som redan i dag ansvarar för att betala ut organisationsstöd till flera organisationer inom folkhälsoområdet, bör överta utbetalning även av övrigt organisationsstöd inom området. 
 I statsbidragskommitténs betänkande  
 Vad får vi för pengarna? Resul- tatstyrning av statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området  
 (SOU 1998:38) ges ett antal förslag för att förbättra styrningen av de projekt- och organisationsstöd som utgår till vissa organisationer inom det sociala området, bl.a. föreslås att projekt- och organisations- 
  
 154  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 stöd till de berörda organisationerna skall handhas av Socialstyrelsen. Dessa förslag redovisades i budgetpropositionen 1998 och godkändes av riksdagen. Detta innebär att Socialstyrelsen nu svarar för bidrags- hanteringen till huvuddelen av frivilligorganisationerna inom Social- departementets område. Till stöd för bidragshanteringen finns en för- ordning som ger samma grund för alla de aktuella organisationernas ansökningar och återrapporteringar. 
 Kommittén anser att det organisationsstöd som Folkhälsoinstitutet hittills har betalat ut fortsättningsvis bör fördelas via Socialstyrelsen enligt de kriterier som gäller enligt förordningen (1998:1814) om stats- bidrag till vissa organisationer inom det sociala området. Denna för- ordning bör samtidigt anpassas så att de organisationer som hittills fått stöd via institutet kan inkluderas i förordningen. De organisationer som avses är sådana som bedriver hälsofrämjande arbete, homosexuellas organisationer m.fl. Organisationer som bedriver  
 Bowersarbete har fått organisationsstöd via  
 aids-anslaget. 
  Som nämnts är det först efter regeringens ställningstagande till Smittskyddskommitténs förslag (se 6.2.3) som ställning kan tas till hur organisationsstöden inom  
 hiv/aids/STD-området 
  bör hanteras. 
 Av de totalt 17,4 miljoner kronor som institutet betalade ut till organisationsstöd år 1999 avsåg 12,7 miljoner kronor  
 Bowersarbete. 
  
 6.1.4 
  
 Övergripande tillsyn enligt lagbestämmelser om alkohol, narkotika och tobak 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör i arbetet med övergripande tillsyn enligt alkohollagen och lagen om försäljning av teknisk sprit m.m.: 
  
 – 
  
 ge ut föreskrifter och allmänna råd, 
  
 – 
  
 följa rättstillämpningen, 
  
 – 
  
 följa upp/utvärdera utvecklingen inom området, 
  
 – 
  
 ansvara för rådgivning och information. 
  
 Den övergripande tillsyn Folkhälsoinstitutet i dag har enligt lagen om hälsofarliga varor bör ligga kvar på institutet. 
 Socialstyrelsens tillsynsuppgifter enligt tobakslagen bör övertas av Folkhälsoinstitutet. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 155 
  
 Övergripande tillsyn enligt alkohollagen och lagen om försäljning av teknisk sprit 
 Folkhälsoinstitutet skall enligt direktiven till denna utredning i fram- tiden vara central tillsyns- och uppföljningsmyndighet när det gäller bestämmelser i alkohollagen (1994:1738) och lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. Uppgifterna skall övertas från Alko- holinspektionen respektive Läkemedelsverket den 1 juli 2001. Orga- nisationskommittén bedömer att de nya uppgifterna kommer att innebära att Folkhälsoinstitutet skall arbeta med att ge ut föreskrifter och allmänna råd, följa rättstillämpningen samt följa upp/utvärdera utvecklingen inom området, t.ex. genom att följa upp/utvärdera vilka konsekvenser nya regler får. I uppgifterna ingår också rådgivning och information/utbildning, bl.a. uppgiften att ta fram informationsmaterial till stöd för de tillsynsansvariga länsstyrelserna och kommunerna. Organisationskommittén kallar i det följande ovanstående arbete för 
 övergripande tillsyn 
 . 
  
 Med  
 tillsyn  
 brukar avses att en myndighet tillser att enskilda juri- diska eller fysiska personer följer en lag och att myndigheten kan genomföra sanktioner mot den som inte följer lagen. Denna tillsyn är operativ eller  
 direkt 
 , t.ex. genom att en kommun ser till att enskilda följer viss lagstiftning. Länsstyrelsen kan i sin tur se till att kommuner- na fullgör sina tillsynsuppgifter. Dessutom kan en central myndighet arbeta med tillsynsvägledning eller  
 övergripande tillsyn 
 . 
 Alkoholinspektionen är i dag central förvaltningsmyndighet för frågor om hantering av alkohol som regleras i alkohollagen (se 4.4.1). I centralmyndighetsrollen ligger att följa upp lagens tillämpning i kommuner, domstolar och andra myndigheter, att ge ut föreskrifter, allmänna råd och information om de gällande bestämmelserna samt att beskriva utvecklingen och föreslå de förändringar av lagen som moti- veras av de gjorda iakttagelserna. Alkoholinspektionen är också tillstånds- och tillsynsmyndighet för frågor om tillverkning av sprit och alkoholdrycker samt inköp av alkoholdrycker för tekniska och liknande ändamål. 
 Under våren 2001 förväntas en proposition om ändring i alkohol- lagen. Den skall grundas bl.a. på förslag från Alkoholutredningen. Vid halvårsskiftet 2001 beräknas därför lagändringar träda i kraft som inne- bär att rätten att bl.a. yrkesmässigt tillverka sprit och alkoholdrycker inte längre skall grunda sig på tillstånd enligt alkohollagen. Rätten blir istället en följd av vissa godkännanden enligt alkoholskattelagen. Även tillsynen över verksamheten skall skötas med utgångspunkt i skatte- reglerna. Alkoholinspektionens direkttillsyn, prövning av ansökningar etc. faller då bort. Kvar på dessa arbetsområden blir en allmän tillsyn 
  
 156  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 och uppföljning av utvecklingen samt arbete med föreskrifter, allmänna råd och kommentarer till alkohollagen, dvs. uppgifter som kommittén benämner övergripande tillsyn. Dessa uppgifter skall överföras till Folkhälsoinstitutet den 1 juli 2001, i och med att Alkholinspektionen läggs ned. I det följande beskrivs de uppgifter som skall övergå till Folkhälsoinstitutet. 
 Den främsta målgruppen för allmänna råd och kommentarer är kommunerna för deras arbete med lokal tillsyn över alkoholserveringen och ölhandeln samt för deras prövning av ansökningar om serverings- tillstånd. Arbetet syftar till en riktig och enhetlig tillämpning av lagen. Andra målgrupper är t.ex. länsstyrelser, polis- och skattemyndigheter, domstolar samt näringsidkare inom alkoholområdet. Den ovan nämnda lagändringen kommer även att på flera punkter beröra försäljnings- bestämmelserna för alkoholdrycker vilket medför en omfattande revi- dering av nuvarande styrdokument. 
 I Folkhälsoinstitutets uppgifter kommer också ingå att följa upp det alkoholpolitiska regelsystemet och utvärdera dess funktion. En särskild uppgift är att följa upp att kommunernas tillståndsgivning på serveringsområdet utvecklas i överensstämmelse med lagens inten- tioner. Ovanstående arbete består i att samla information på olika sätt från såväl tillverkare och partihandlare som länsstyrelser, kommuner och restauratörer. Till området hör också att bevaka rättsutvecklingen genom att ta in domar från förvaltningsdomstolarna rörande serverings- och ölärenden och ett urval av domar i allmänna domstolar rörande hembrännings- och smugglingsmål. 
 En grund i uppföljningsarbetet är att hålla register över rättighets- havare för tillverkning och partihandel samt register över serverings- tillståndshavare. 
 Länsstyrelserna upprättar varje år länsrapporter rörande utveck- lingen i länet och länsstyrelsens iakttagelser och egna aktiviteter i kommunerna. Rapporter över länsstyrelsernas tillsynsbesök i kom- munerna översänds löpande till Alkoholinspektionen och kommer i framtiden att översändas till Folkhälsoinstitutet. 
 Informationen som samlas på detta sätt ger underlag för infor- mationsaktiviteter av olika slag; rapporter konferenser etc. Informa- tionen kan även föranleda ändring i myndighetens kommentar till lagen. Den återförs till bl.a. kommuner, länsstyrelser och tillstånds- havare. Beställda rapporter skall redovisas till regeringen. Informa- tionen skall även sammanställas till statistik om bl.a. den totala alkoholförsäljningen som ingår i CAN:s och Folkhälsoinstitutets rap- port. 
 I uppgifterna inom ramen för den övergripande tillsynen ingår också informations- och utbildningsverksamhet om alkohollagen och dess 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 157 
  
 tillämpning. Folkhälsoinstitutet kan använda sin hemsida som en viktig informationsbärare i sammanhanget. 
 I Alkoholutredningen övervägs även en rad åtgärder angående regelverket för försäljning av teknisk sprit. Nuvarande regelverk han- eras av Läkemedelsverket. Det är troligt att Alkoholutredningen kom- mer att föreslå samma system på detta område som det redan genom- förda systemet för partihandeln med drycker, dvs. rättigheter baseras på godkännanden etc enligt alkoholskattelagen. Tillsynen blir en del av skatterevisionen. Den praktiska  
 (operativa)  
 tillsynen och medgivandet att köpa teknisk sprit, förs enligt Alkoholutredningens förslag över till skattemyndigheten. Ansvaret för de alkoholpolitiska aspekterna och den  
 övergripande tillsynen  
 inom området förväntas flyttas från Läke- medelsverket till Folkhälsoinstitutet. Med detta följer ett föreskrifts- arbete, uppföljning etc. 
 I Folkhälsoinstitutets roll inom arbetsområdet övergripande tillsyn avseende teknisk sprit bör bl.a. ingå att ur ett samhällsperspektiv bevaka flödet av sprit. Som ett exempel kan nämnas alkoholhaltiga preparat avsedda för konsumtion. Grädde med likör i portions- förpackning är inte dryck utan preparat och kan följaktligen säljas fritt i dagligvaruhandeln. Skattemyndigheten har troligen inga invändningar då punktskatt erläggs för varan, däremot kan det bli ett problem med tillgängligheten ur ett alkoholpolitiskt perspektiv. Hur stort problem det är fråga om kan inte förutses. Men detta belyser vikten av att Folk- hälsoinstitutet behöver följa utvecklingen på området och lämna rege- ringen uppgifter om brister som behöver åtgärdas. 
 Denaturering och denatureringsämnen är exempel på utvecklings- områden när det gäller föreskrifter om teknisk sprit. Det måste av både medicinska skäl och miljöskäl ske en utveckling av den tekniska spritens denaturering. Aktuella områden är sprit avsedd för tillverkning av kosmetika där dietylftalat är det vanligaste denatureringsämnet i dag men där det finns studier som visar på allvarliga hälsorisker vid användning av höga halter av ftalater. Etanolinblandning i bensin är ett miljöexempel, där denatureringsämnen inte får påverka avgasutsläppet negativt. Liknande problem finns i andra  
 EU-medlemsländer 
  och det är viktigt att Folkhälsoinstitutet deltar i den här utvecklingen, kanske främst på drivmedelssidan där Sverige redan idag har kommit långt när det gäller etanoldrift. 
 Denaturering har ett samband med alkoholskatter. Denaturering görs för att underlätta kontroll av att spriten inte används för förtäring. Samtidigt får inte denatureringen påverka spritens egenskaper för avsett ändamål. Är prisskillnaden mellan obeskattad och beskattad sprit mycket stor blir det frestande att rena den denaturerade spriten. 
  
 158  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Ett annat exempel på att skattemyndighetens och Folkhälso- institutets kommande arbetsuppgifter inom teknisk sprit kommer att höra samman är att det måste finnas förståelse för att rätt denaturering i rätt vara också har betydelse för hur stor kontrollinsats skatte- myndigheten behöver utföra. Det finns en mycket tydlig balans mellan denaturering – skatt – kontroll och hur den balansen utnyttjas har betydelse för vad verksamheten kommer att kosta staten. 
 Som redovisats i avsnitt 2.6 fick Statskontoret år 1998 regeringens uppdrag att kartlägga vissa centrala och regionala myndigheters och andra organisationers ansvar och uppgifter på alkohol- och narkotika- området samt att lämna principförslag till en ny myndighetsstruktur och ansvarsfördelning i syfte att samordna och effektivisera samhällets insatser inom området ifråga. Statskontoret föreslog att statens åtagan- den skulle omprövas och att uppgifter bl.a. avseende information och kampanjer riktade till allmänheten skulle decentraliseras till regional/ lokal nivå. Dessutom föreslogs inrättandet av en ny central stabs- myndighet för samordnad ledning, utveckling och utvärdering av statens alkohol- och narkotikapolitiska verksamhet. Vad gällde till- ståndsgivningen, menade Statskontoret, borde i första hand övervägas en samordning med skattemyndigheternas och kommunernas mot- svarande verksamhet. 
 Organisationskommittén konstaterar att flera av Statskontorets förslag förverkligas om de förslag som vi lägger avseende Folkhälso- institutets nya roll och uppgifter kommer att genomföras. Genom att uppgifter flyttas från Alkoholinspektionen, som kommer att avvecklas, och från Läkemedelsverket till Folkhälsoinstitutet begränsas antalet myndigheter på den nationella nivån som arbetar med alkohol, vilket också ligger i linje med Statskontorets förslag. 
 I och med att Folkhälsoinstitutet ska följa upp och utvärdera folkhälsomålen och ett av målen med stor sannolikhet kommer att handla om alkoholkonsumtionen, kommer Folkhälsoinstitutet inom ramen för sitt arbete med de nationella målen att ha ett ansvar för att följa upp åtgärderna inom alkoholområdet. Genom att institutet kommer att arbeta med övergripande tillsyn enligt alkohollagstift- ningen skapas goda förutsättningar att analysera brister och peka på vad som behöver åtgärdas både när det gäller regler och annat för att uppnå folkhälsomålen avseende alkohol. Regeringen kan då få en samlad bild av alkoholområdet. Detta är ett argument för att Folk- hälsoinstitutet bör ha den övergripande tillsynen. Att följa alkoholområdet kan väntas bli ännu mer aktuellt i och med att Sverige får nya införselregler för alkohol inom EU. 
 Verksamhet kommer att tillföras institutet från Alkoholinspektionen och Läkemedelsverket. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 159 
  
 Övergripande tillsyn enligt lagen om hälsofarliga varor m.m. 
 Folkhälsoinstitutet har även regeringens uppdrag att vara nationell kontaktpunkt (focal point) för det Europeiska centret för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (European Monitoring Centre för Drugs and Drug Addiction, EMCDDA, sv. ECNN). Detta innebär bl.a. att Folkhälsoinstitutet skall samla in nationella data om narkotika och narkotikamissbruk och ansvara för Sveriges rapportering till centret. Rapporten består av information om droger, vilket sätt och vilken omfattning bruket har, samt om det finns några mönster eller trender i bruket. Inom ramen för detta uppdrag ansvarar också Folkhälso- institutet tillsammans med Rikspolisstyrelsen för den svenska rappor- teringen gentemot EU:s Early Warning system. 
 Myndigheten har även ansvar för att bevaka och utreda behovet av narkotikaklassificering av sådana varor som inte är läkemedel samt för att bevaka och utreda behovet av kontroll av varor enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Detta kan ses som en form av övergripande tillsyn och utvärdering som bl.a. kan leda fram till att en vara (efter regeringsbeslut) klassas som narkotika och där sedan tullen och polisen utför den direkta tillsynen. 
 Folkhälsoinstitutet skall samråda och samverka med Livsmedels- verket och Läkemedelsverket när det gäller frågor som rör t.ex. kost- tillskott med tveksamt innehåll eller syntetiska droger. 
 Folkhälsoinstitutet har alltså redan i dag ansvar inom området narkotika exklusive narkotiska läkemedel samt för viss narkotika- statistik. Organisationskommittén kan inte se att någon annan myndig- het skulle vara bättre lämpad att ha dessa uppgifter utan anser att de bör ligga kvar på Folkhälsoinstitutet. 
 Institutet bör inom ramen för sitt arbete med övergripande tillsyn m.m. inom alkohol och narkotika även framdeles representera Sverige i EU:s arbetsgrupper om alkohol och narkotika. 
 Organisationskommittén anser också att regeringen bör överväga att låta institutet få ansvaret för tillsyn av s.k. precursorer (kemikalier som används vid illegal narkotikatillverkning) enligt lagen (1992:860) om kontoll av narkotika. 
 Övergripande och direkt tillsyn enligt tobakslagen 
 Tillsynen enligt tobakslagen kan i huvudsak indelas i 
  
 – 
  
 tillsyn av rökfria miljöer och lokaler, 
  
 – 
  
 tillsyn av åldersgräns, 
  
 – 
  
 tillsyn av produktkontroll och varningstexter, 
  
 160  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 – 
  
 tillsyn avseende rökfri arbetsmiljö, 
  
 – 
  
 tillsyn av marknadsföring. 
  
 I dag utförs den direkta tillsynen av  
 rökfria miljöer och lokaler  
 av kommunen, oftast av den funktion som sköter miljö- och hälsoskydds- frågor. Länsstyrelserna har tillsyn över kommunerna. Socialstyrelsen har en övergripande tillsyn. 
 Den direkta tillsynen av  
 åldersgränser  
 utförs av kommunen. I många fall samordnas tillsynen med livsmedelstillsynen och dylikt, alltså av den kommunala funktion som sköter miljö- och hälsoskydds- frågor. I vissa fall kan dock tillsynen vara förlagd till socialnämnd eller motsvarande. Länsstyrelserna har tillsyn över kommunerna. Social- styrelsen har en övergripande tillsyn. 
  
 När det gäller tillsyn av  
 produktkontroll och varningstexter  
 finns endast en direkt central tillsyn, som i dag utförs av Socialstyrelsen. Arbetet består främst i att utöva tillsyn över att det finns varningstexter och innehållsdeklarationer som stämmer överens med myndighetens föreskrifter och med innehållet. Verksamheten kräver dels juridisk kompetens för t.ex. överläggningar med producenter, dels mer tekniskt inriktad kompetens såsom laboratoriemätningar etc. 
  
 Arbetarskyddsstyrelsen ansvarar för tillsyn avseende  
 rökfri arbets- miljö  
 och Konsumentverket ansvarar för tillsyn av  
 marknadsföring  
 av tobak. 
 Folkhälsoinstitutet och Socialstyrelsen är nöjda med den arbets- fördelning som finns i dag, medan kommunerna skulle föredra att enbart en statlig myndighet har ansvar för tillsynen inom tobaks- området. Från Regeringskansliets sida önskar man en bättre efterlevnad av lagstiftningen. 
 Organisationskommittén anser att de frågor som i dag ligger på Arbetarskyddsstyrelsen, dvs. tillsyn avseende rökfri arbetsmiljö och på Konsumentverket, dvs. tillsyn av marknadsföring, bör ligga kvar på dessa myndigheter. Dessa myndigheter är sektorsansvariga myndig- heter för frågor avseende arbetsmiljö respektive marknadsföring. Kommittén finner ingen anledning att frångå detta sektorsansvar. Detta är dessutom nyligen prövat av regeringen. 
 När det gäller övrig tillsyn enligt tobakslagen, som skall åvila en central statlig myndighet, dvs. de tillsynsuppgifter som i dag ligger på Socialstyrelsen, har kommittén övervägt vilken myndighet de bör ligga på. Organisationskommittén anser att en viktig utgångspunkt bör vara att tillsynen av tobak, alkohol och narkotika hanteras av en och samma myndighet. På kommunal nivå arbetar man samlat med dessa frågor. Inom regeringskansliet arbetas också samlat med dessa frågor och bl.a. övervägs för närvarande att göra tillsynsreglerna inom alkohol- och 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 161 
  
 tobakslagstiftningen mer lika. Att  
 alkohol-, 
  narkotika och tobaksarbetet hålls ihop såväl på kommunal som regeringsnivå är en viktig anledning till att det också bör hållas ihop även på myndighetsnivå. Ett annat motiv är att det ur ett målgruppsperspektiv också ofta är lämpligt att se samlat på dessa frågor. 
 Eftersom direktiven till Organisationskommittén tydligt säger att övergripande tillsyn enligt alkohollagstiftningen bör övertas av Folk- hälsoinstitutet och institutet redan i dag har tillsynsliknande frågor inom narkotikaområdet anser kommittén att det talar för att även den övergripande tillsynen enligt tobakslagen bör övergå till Folkhälso- institutet. Kommittén bedömer också att effektivitetsvinster kan nås genom att samma organisatoriska enhet kan arbeta både med alkohol- och tobakstillsyn. 
 Tillsynsarbetet kan även ge institutet data som kan vara viktiga vid uppföljning och utvärdering av folkhälsomål som rör tobak. Regel- verket och tillsynen av detta är ett medel bland flera för att nå målen beträffande alkohol och tobak. Arbete med tillsynsuppgifter kan dess- utom ge myndigheten ökad stadga i sitt arbetssätt vilket kan ge myndig- heten ökad legitimitet i den övriga verksamheten. 
 Det finns stora utvecklingsmöjligheter när det gäller den över- gripande tillsyn som Socialstyrelsen hittills bedrivit enligt tobakslagen. Det kan bl.a. övervägas hur tillsynssystemet kan förbättras t.ex. genom att egentillsyn rörande åldersgränser, liknande det som Alkohol- utredningen föreslår, prövas. 
 När det gäller rökfria miljöer och lokaler respektive åldersgräns finns vissa fördelar främst för den lokala tillsynsmyndigheten med att den centrala tillsynen ligger kvar hos Socialstyrelsen. Detta samman- hänger med att de förvaltningar inom kommunen som arbetar med den direkta tillsynen har kontakt med Socialstyrelsen i andra sammanhang. Risker av miljötobaksrök är en miljömedicinsk fråga. Socialstyrelsen har särskild miljömedicinsk kompetens, vilket talar för att Social- styrelsen bör ha kvar detta tillsynsansvar. 
 Tillsyn av produktkontroll och varningstexter ligger av tradition på Socialstyrelsen. Detta var tidigare naturligt, eftersom det då handlade om att utifrån medicinska forskningsrön utforma svenska varnings- texter och dylikt. I dag beslutas dock dessa på  
 EU-nivå, 
  varför kopplingen till svensk medicinsk sakkunskap inte längre spelar samma roll som tidigare. Den tekniska delen av tillsynen skulle teoretiskt kunna ligga på en myndighet med fysisk/kemisk laboratorieinriktning, t.ex. Kemikalieinspektionen eller Livsmedelsverket, som i dag har kompetens liknande den som behövs för att utöva denna tillsyn. 
 Organisationskommittén anser dock att argumentet att alkohol, narkotika och tobak bör hållas samman väger tyngre än ovanstående 
  
 162  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 argument. Kommittén anser också att Socialstyrelsens nuvarande uppgifter inom området tobakstillsyn inte bör splittras på två myndig- heter. 
 Flera myndigheter har både utvecklings- och tillsynsuppgifter. Det borde således vara möjligt även för Folkhälsoinstitutet att förena dessa uppgifter, särskilt med tanke på att institutet främst föreslås få ansvar för övergripande tillsyn. Samtidigt har kommittén förståelse för vad som sades i Utvärderingen av Folkhälsoinstitutet, nämligen att det är svårt eller omöjligt för en organisation att bibehålla kvalitet i insatserna samtidigt som man spänner över ett mycket brett fält och måste härbärgera olikartade verksamhetskulturer inom sig. Det är angeläget att följa upp att tillsynsuppgifterna ges tillräckliga resurser och att de kan integreras på ett lämpligt sätt i institutets övriga uppgifter. 
 Överflyttningen av tillsynsuppgifter från Socialstyrelsen till Folkhälsoinstitutet förutsätter att bl.a. 19 § tobakslagen (1993:581, omtryckt 1996:941) ändras så att Folkhälsoinstitutet anges som till- synsmyndighet. Kommittén vill i sammanhanget även påpeka att nämnda paragraf kan tolkas så att både, kommuner och länsstyrelsen har direkt tillsyn av rökfria miljöer och lokaler samt åldersgränser i länet, vilket inte torde vara avsikten. 
  
 6.1.5 
  
 Samordning av statistik över alkohol, narkotika och tobak 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör ansvara för en samlad nationell analys av utvecklingen inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. Institutet bör även främja tillgången på statistik av god kvalitet genom att initiera metodutveckling och utveckling av standards i samarbete med användare och producenter samt publicera statistik. 
 Folkhälsoinstitutet skall inte ta över databaser från övriga statistikproducenter eller själv bygga upp nya databaser. Det föreslagna samordningsarbetet skall inte inkräkta på t.ex. Epidemiologiskt centrums arbetsområde. 
 Statistik inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdena har olika syften. Ett syfte kan vara att fylla en larmfunktion och ett annat att följa utvecklingen inom området. Statistiken kan också utgöra ett underlag för lokala och regionala åtgärder. Den kan även vara en viktig utgångs- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 163 
  
 punkt för den allmänna debatten och för allmänhetens behov av information. 
 Folkhälsoinstitutet utger tillsammans med CAN den årliga redo- görelsen för alkohol- och narkotikasituationen i Sverige. Myndigheten fick också år 1994 regeringens uppdrag att skapa ett samrådsforum med uppgift att se över det samlade behovet av statistik på alkoholområdet. Folkhälsoinstitutet ansvarar, som ovan sagts, också för Sveriges rapportering till EU om narkotika. Dessutom har regeringen givit Centrum för alkohol- och drogforskning vid Stockholms universitet i uppdrag att utveckla vissa statistiska metoder. Efter detta utvecklings- arbete planerar regeringen att ge institutet nya uppgifter på statistik- området. 
 Även andra myndigheter och organisationer producerar och publice- rar statistik och undersökningar om narkotika. Inom narkotikaområdet tas även uppgifter från t.ex. tullens och polisens beslagsstatistik samt från kriminalvårdens, socialtjänstens och sjukvårdens statistik om vård och behandling. Dessutom svarar Läkemedelsverket för statistik om narkotikaklassade läkemedel samt substanser och beredningar som används i industrin. Ytterligare statistik inom narkotikaområdet kan hämtas från Rikspolisstyrelsen och de olika polismyndigheterna, Tull- verket, Brottsförebyggande rådet samt övriga myndigheter inom rättsväsendet. Ingen är i dag samordnare av all statistik om narkotika. 
 I sitt delbetänkande Narkotikastatistik – Om samhällets behov av information om narkotikautvecklingen (SOU 1999:90) konstaterar Narkotikakommissionen att samhällets statistikförsörjning vad gäller narkotikarelaterade uppgifter i stort sett håller god kvalitet och har en hög ambitionsnivå (se 2.9). Men för att kunna uppnå så långsiktigt hållbara lösningar som möjligt samt för att områden med särskilt stora brister skall kunna prioriteras föreslår kommissionen att narkotika- statistiken, så långt det är möjligt, samordnas. Det bör dessutom råda ett samspel mellan de uppgifter som efterfrågas på central nivå och de primärdata som registreras regelbundet på lokal nivå, menar kommissionen. Efterfrågade uppgifter från den lokala nivån bör även vara till nytta för den lokala uppgiftslämnaren. 
 Narkotikakommissionen anser att det behövs ett uttalat och tydligt ansvar för en samlad analys av den nationella narkotikastatistiken, utan att det inkräktar på enskilda myndigheters statistikansvar. Bristen vad gäller narkotikastatistiken ligger i att ingen myndighet idag har ett övergripande ansvar för och kunskap om narkotikastatistiken. Dess- utom finns i dag ingen myndighet som har ansvar för att driva på metodutvecklingen. 
 Kommissionen gör bedömningen att Folkhälsoinstitutet bör få detta samordnande ansvar för narkotikastatistiken. Detta eftersom Folkhälso- 
  
 164  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 institutet redan idag har ansvaret för att följa narkotikautvecklingen i landet. Samtidigt har myndigheten, i sin egenskap av svensk kontakt- punkt, fått ansvaret att sammanställa alla svenska uppgifter till ECNN. 
 Kommissionen anser att det i det övergripande ansvaret bör ingå att göra en årlig svensk sammanställning av all relevant narkotikastatistik, inklusive jämförande  
 EU-statistik. 
  Förutom att analysera och ställa samman data på nationell nivå bör även ingå i ansvaret att värdera och belysa narkotikautvecklingen. Kommissionen anser vidare att institutet även bör få ansvaret att utveckla metoder samt ta initiativ till forskning inom området ifråga. Den svenska narkotikastatistiken bör vidare samordnas med det utvecklingsarbete som sker inom ramen för EU:s narkotikasamarbete. Samarbete bör även ske med övriga berörda parter som verkar inom området, dvs. myndigheter, organisationer, kommu- ner, landsting och forskare m fl. Narkotikakommissionen har fått stöd för sina förslag av berörda myndigheter. 
 Organisationskommittén håller med Narkotikakommissionen om att det behövs en samlad analys och en samordning av narkotikastatistiken. Bristen på en samordnare av narkotikastatistiken kan leda till att dubbelarbete sker och till att statistik tas fram som inte alltid uppfyller användarnas behov. Det kan också leda till att viss statistik saknas, eftersom ingen har ansvar för att följa upp området och se vilka behov statistiken skall fylla. Narkotikastatistik är även förknippad med metodproblem i form av mörkertal m.m. Erfarenhetsutbyte av metod- frågor är således också väsentligt. Kommittén anser dessutom att mot- svarande förhållanden gäller för alkoholstatistiken. 
 Folkhälsoinstitutet kommer att behöva en tillförlitlig statistik i sitt arbete med att följa upp/utvärdera de nationella folkhälsomålen samt i sitt arbete med att utvärdera metoder. 
 Ett exempel som belyser ett praktiskt problem p.g.a. bristande sam- ordning av alkohol- och narkotikastatistik är följande. Tullverket har i dag inte möjlighet att följa upp vad som blir effekten i brukarleden av sina beslag av alkohol och narkotika. Därmed saknas ett viktigt under- lag för att mäta tullens resultat och för att göra politiska prioriteringar. 
 Förutom Folkhälsoinstitutet och Tullverket är flera andra myndig- heter och organisationer hjälpta av att bl.a. få tillförlitlig kunskap om drogtillgång och användning av droger. I dag har olika användare olika delar av den sammanlagda informationen. Flera aktörer inom området har intresse av metodutveckling av hur man kartlägger drogtillgång och droganvändning. En samordning av erfarenheter av metoder för att ta fram statistisk information lokalt och regionalt kan underlätta för aktörer på lokal och regional nivå. Det är särskilt viktigt att följa utvecklingen av alkoholförbrukningen när vi får nya införselregler. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 165 
  
 Folkhälsoinstitutet är den myndighet som är bäst lämpad att sam- ordna alkohol- och narkotikastatistiken. Eftersom det ombildade Folk- hälsoinstitutet bl.a. kommer att ha ett ansvar för den övergripande tillsynen inom alkoholområdet och redan har ett tillsynsansvar inom narkotika, och myndighetens ansvar inom dessa båda områden inne- fattar ansvar för viss nationell statistik är det lämpligt att myndigheten även har ett samordnande ansvar för statistiken inom dessa områden. Dessutom har Folkhälsoinstitutet, som tidigare sagts, regeringens upp- drag att skapa ett samrådsforum med uppgift att se över det samlade behovet av statistik på alkoholområdet. Genom att Folkhälsoinstitutet får ansvar för att samordna alkohol- och narkotikastatistiken samt för tillsyn inom alkohol och narkotika får myndigheten en expertfunktion och en samordnande funktion avseende alkohol och narkotika, vilket kan ge synergieffekter. 
 Folkhälsoinstitutet har, som tidigare nämnts, viss erfarenhet av samordning av drogstatistik. Institutet samordnar bl.a. narkotikastatistik i samband med sin uppgift, att enligt lagen om hälsofarliga varor, aktivt samla in information från Polisen, Tullverket, sociala nämnder och hälso- och sjukvårdens nämnder. Arbetet med statistiksamordning kommer att öka med Organisationskommitténs förslag och Folkhälsoinstitutet kan behöva tillföras viss ny kompetens för dessa uppgifter. 
 Folkhälsoinstitutet bör även ha ett samordnande ansvar inom tobaksstatistiken. Som tidigare sades anser kommittén att det är viktigt att hålla ihop arbetet med alkohol, narkotika och tobak. Tobak är liksom alkohol och narkotika en drog och alla tre drogerna ingår i Folk- hälsoinstitutets och CAN:s drogvaneundersökningar. Dessutom finns smugglingsproblem med alla tre drogerna. Nya införselregler inom EU kommer också att gälla på tobaksområdet. 
  
 6.1.6 
  
 Särskilda regeringsuppdrag 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet skall på regeringens uppdrag kunna ansvara för nationell samordning av särskilda folkhälsofrågor. 
 Det kan finnas behov av en nationell samverkan i ett aktionsinriktat folkhälsoarbete även i fortsättningen. Med Folkhälsoinstitutets nya inriktning ingår det inte i institutets löpande verksamhet att initiera och genomföra kampanjer eller annan attitydpåverkande verksamhet. 
  
 166  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Ansvaret för genomförandet av folkhälsoarbetet ligger liksom tidigare på kommuner och landsting. 
 Det kan dock finnas skäl att även fortsättningsvis samordna statens, kommunernas och landstingens insatser för att påverka utvecklingen i en viss folkhälsofråga. Ett exempel kan vara insatser som samman- hänger med att införselreglerna inom EU för alkohol och tobak ändras. Ett annat exempel kan vara det  
 hiv/aids-förebyggande 
  arbetet. Ett tredje exempel på nationell samling är att fokusera på en viss folk- hälsofråga som nu är aktuell med Sätt Sverige i rörelse under ett fysiskt aktivitetsår 2001. 
 När regeringen anser att det är befogat med en nationell samordning på folkhälsoområdet torde Folkhälsoinstitutet i många fall vara den myndighet som är den mest lämpade att svara för en sådan samordning. Kommittén menar att Folkhälsoinstitutet enbart skall genomföra natio- nellt samordnade insatser efter beslut av regeringen och inte på eget initiativ initiera och genomföra kampanjer och attitydpåverkan. Folk- hälsoinstitutet skall dock ha kompetens för attitydpåverkan som metod i folkhälsoarbetet. Naturligtvis förutsätts kommuners och landstings deltagande i nationellt samordnade aktioner ske med respekt för den kommunala självstyrelsen. 
 Kommittén anser också att omfattningen av de särskilda regerings- uppdragen inte bör vara för stor. Det skulle nämligen kunna försvåra omställningen av myndigheten och hindra att arbetet med att följa upp och utvärdera de nationella folkhälsomålen ges tillräcklig prioritet. För institutets planering är det också att föredra att uppdragen i så stor utsträckning som möjligt ges i regleringsbreven. Detta förbättrar också regeringens möjligheter att följa upp uppdragen i både verksamhets- och kostnadstermer. 
 Sammanfattningsvis anser kommittén att följande bör beaktas när det gäller särskilda regeringsuppdrag. Dessa bör 
  
 – 
  
 vara tydligt avgränsade i tid och syfte, 
  
 – 
  
 ha tydliga mål, 
  
 – 
  
 följas upp och utvärderas, 
  
 – 
  
 inte tränga undan de löpande uppgifterna, 
  
 – 
  
 göras i samverkan med andra aktörer, 
  
 – 
  
 inte försvåra omställningen av myndigheten. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 167 
  
 6.1.7 
  
 Internationellt arbete 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör i sitt internationella arbete: 
  
 – 
  
 följa och aktivt medverka i den internationella utvecklingen av insatser inom folkhälsoområdet, 
  
 – 
  
 på regeringens uppdrag representera Sverige i internationella sammanhang, 
  
 – 
  
 ge regeringen underlag för internationellt samarbete, 
  
 – 
  
 exportera tjänster inom folkhälsoområdet. 
  
 Folkhälsoinstitutet har redan i dag, som tidigare redovisats, uppgifter när det gäller att följa den internationella utvecklingen inom folkhälso- området och att på regeringens uppdrag representera Sverige i inter- nationella sammanhang. Kommittén bedömer att institutets arbete med att följa och aktivt medverka i den internationella utvecklingen inklu- sive att representera Sverige i bl.a. EU- och  
 WHO-sammanhang 
  bör öka. 
 I andra sammanhang i betänkandet har institutets roll inom det inter- nationella arbetet behandlats. Med anledning av ett ärende om tjänste- export, som regeringen överlämnat till kommittén, vill vi här utveckla den frågan. 
 Det finns flera argument för att svenska myndigheter bör ägna sig åt tjänsteexport. Globaliseringen innebär att vårt samhälle i ökad utsträck- ning påverkas av vad som händer i andra delar av världen och att också den svenska statsförvaltningen i allt högre grad måste agera i ett inter- nationellt sammanhang. Särskilt vårt  
 EU-medlemsskap 
  har lett till nya krav på kontakter och erfarenheter av internationellt arbete i stats- förvaltningen. Genom export av vårt kunnande kan vi bidra till att utveckla förvaltningarna i andra länder och samtidigt bygga upp värde- fulla kontakter mellan svenska statliga myndigheter och deras mot- svarigheter utomlands. Inte minst i vårt närområde kan tjänsteexporten utgöra ett inslag i den svenska säkerhetspolitiken. 
 För den enskilda myndigheten kan tjänsteexport ge personalen möjlighet att utveckla sin kompetens i olika avseenden och det innebär också att myndigheten blir mer attraktiv som arbetsgivare. Det blir lättare att rekrytera och behålla personal om man kan erbjuda sådana stimulerande arbetsuppgifter, som tjänsteexporten kan innehålla. 
 Tjänsteexportverksamheten inom en myndighet måste bära sig genom intäkter. Det skall vara full kostnadstäckning. När en myndighet bedriver tjänsteexport bör man ha en egen resultatenhet. Därmed kan 
  
 168  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 tjänsteexporten även ge myndigheten positiva incitament till att se över sina kostnader på myndighetsnivå. 
 Organisationskommittén, som förutsätter att Folkhälsoinstitutet fort- sätter med och även utökar sin tjänsteexport, menar dock att det kan vara rimligt att myndigheten under sin omställningsperiod vill fokusera på sina nya uppgifter på bekostnad av tjänsteexporten. 
  
 6.1.8 
  
 Kompetensbehov 
  
 Kommitténs bedömning 
 Folkhälsoinstitutet kommer att behöva ha tillgång till kompetens 
  
 – 
  
 som kan analysera nationell och internationell hälsoutveckling och dra relevanta slutsatser som kan leda till förslag om insatser för att nå fastlagda mål. 
  
 – 
  
 som har en god överblick över och insikt om utvecklingen inom olika politikområden samt de faktiska och potentiella hälso- effekterna av verksamheten inom olika samhällssektorer inkl. de som genereras av olika marknadsmekanismer och de som skapas av samhällets policyinitiativ. 
  
 – 
  
 som kan analysera folkhälsans bestämningsfaktorer. 
  
 – 
  
 som kan granska olika metoder i folkhälsoarbetet på både indi- vid, grupp och samhällsnivå och kritiskt värdera deras tillämp- barhet i praktiken och effekter på olika befolkningsgrupper. 
  
 – 
  
 som kan formulera och upphandla uppdragsforskning som stöd för Folkhälsoinstitutets åtaganden samt besluta om åtgärder som stöder kompetensutvecklingen inom för institutet viktiga forskningsområden. 
  
 – 
  
 som kan arbeta med och utveckla institutets övergripande tillsyn samt statistiksamordning inom alkohol, narkotika och tobak. 
  
 I samband med Folkhälsoinstitutets nya roll kommer det att behöva ske en omställning och tyngdpunktsförskjutning av institutets kompetens. Institutet kommer framöver att behöva mer  
 analys-, 
  metod- och utvärderingskompetens samt forskarkompetens inom relevanta områden. Den beskrivning av Folkhälsoinstitutets framtida arbets- uppgifter, som givits i tidigare avsnitt, visar att det handlar om högt kvalificerade analysuppgifter som i flera fall kräver forskarutbildning för att kunna genomföras adekvat. Det gäller även uppgiften att vara beställare av uppdragsforskning. Folkhälsoinstitutet har också till viss 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 169 
  
 del rekryterat forskarutbildade medarbetare med framför allt beteende- och samhällsvetenskaplig inriktning. 
 Den nationella folkhälsopolitiken kommer att omfatta ett brett spektrum av metoder för att minska exponering och sårbarhet hos individer och befolkning. Detta innebär att institutet kommer att behöva kompetens inom kunskapsområdena folkhälsovetenskap, medi- cin, beteendevetenskap och samhällsvetenskap. Dessutom kommer kompetens att arbeta med och utveckla institutets övergripande tillsyn, bl.a. juridisk och kemisk kompetens, att tillföras i samband med det föreslagna övertagandet av övergripande tillsynsuppgifter från Alko- holinspektionen, Läkemedelsverket och Socialstyrelsen. 
 Kommittén anser att institutet behöver stärka kompetensen bland den egna personalen. Därutöver kan institutet få tillgång till kompetens genom samverkan med andra myndigheter, samverkansavtal med forsk- ningsinstitutioner, konsulter, internationella organ m.fl. 
 I och med att flera olika samhällssektorer och politikområden kommer att arbeta med uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen blir det av vikt att Folkhälsoinstitutet som samlande myndighet har insikt i och förståelse för hur de olika politikområdena och deras myndigheter arbetar. Det handlar såväl om kunskap om sak- frågorna som kunskap om statsförvaltningen. Även kunskap om kom- muner och landsting och deras sätt att arbeta är viktigt. Det är viktigt att institutet utvecklar sin kompetens vad gäller omvärldsbevakning. 
  
 6.2 
  
 Samverkan 
  
 Folkhälsomyndighetens nya arbetsuppgifter kommer att kräva mycket samverkan med andra, framför allt med de myndigheter och organisa- tioner som har ett ansvar när det gäller uppfyllandet av folkhälsomålen. Kommittén bedömer att institutet i framtiden bör samverka med: 
  
 – 
  
 myndigheter som medverkar till att folkhälsomålen uppfylls, 
  
 – 
  
 länsstyrelserna och kommunerna m.fl. om tillsynen på alkohol- och tobaksområdet, 
  
 – 
  
 kommuner och landsting, 
  
 – 
  
 forskningsinstitutioner, 
  
 – 
  
 organisationer. 
  
 170  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 6.2.1 
  
 Forskningssamverkan 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör finansiera viss uppdragsforskning samt utveckla sina hittillsvarande samverkansavtal med forsknings- institutioner. 
 Folkhälsoinstitutets samverkan med forskare bör utvecklas genom bl.a. långsiktiga samverkansavtal med forskningsinstitutioner som 
  
 – 
  
 bedriver till kvalificerad, praktisk interventionsforskning inom folkhälsoområdet, 
  
 – 
  
 har nära samarbete med berörda kommuner och landsting, 
  
 – 
  
 har kompetens och erfarenhet av sektorsövergripande hälso- politisk analysverksamhet så att de kan stödja metodutveckling inom området, 
  
 – 
  
 har kapacitet och bredd för att kunna bidra till kompetens- utveckling och forskarutbildning av Folkhälsoinstitutets med- arbetare. 
  
 Kommittén föreslår även att det i samverkansavtalen mellan Folkhälsoinstitutet och forskningsinstitutioner avtalas om tjänste- konstruktioner som möjliggör rotation mellan forskningsinstitutioner och Folkhälsoinstitutet. 
 Ny nationell hälsopolitik och forskningsfinansiering i förändring 
 Två aktuella utredningar ger viktiga förutsättningar för diskussionen om Folkhälsoinstitutets samverkan med forskningen. Det är dels  
 Hälsa på lika villkor 
 , dels rapporten  
 Att finansiera forskning och utveckling  
 från Arbetsgruppen för fortsatt beredning av myndighetsstruktur för forskningsfinansiering (se 2.2 och 2.11). 
 Inriktningen i Hälsa på lika villkor, som innebär dels att hälso- politiken ses som en integrerad del av många olika politikområden, dels att folkhälsomålen är satta i termer av exponering för ohälsans bestämningsfaktorer, stöds i huvudsak av både internationella experter och av remissinstanserna. 
 För att implementera samt följa upp och utvärdera de nya folk- hälsomålen kommer det att krävas goda kunskaper om det före- byggande arbetets metoder och möjligheter. Ett annat verktyg i detta 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 171 
  
 arbete blir hälsokonsekvensbeskrivningar. Tekniken för dessa är dock långt ifrån färdigutvecklad. 
 Mot bakgrund av Folkhälsoinstitutets egna sammanställningar av sina forskningssatsningar kan man konstatera att Folkhälsoinstitutet har haft en uttalad ambition att stärka interventionsforskningen. Man har delvis lyckats, men ändå kan man konstatera att det finns avsevärda kunskapsluckor om olika metoders effektivitet. Inom forskningsråden har området inte kommit att prioriteras särskilt högt. Det illustrerar att man noggrant måste se över strukturen för interventiv forskning inom folkhälsoområdet. 
 Skall utvärdering av lokala interventioner vara forskningsmässigt intressant måste de utformas på ett sätt som skapar förutsättningar för ett välfungerande befolkningsbaserat fältlaboratorium (kvalificerad praktisk interventionsforskning). Interventionerna måste vara av sådan styrka och omfattning att man kan förvänta sig mätbara effekter och dokumentationen av insatser och utfall måste vara väl fungerande och tillförlitlig. Vi har hittills inte haft många sådana satsningar på folk- hälsoområdet i Sverige. Kommittén förutsätter att det av regeringen föreslagna nya Forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv, som bl.a. skall ha ansvar för folkhälsovetenskaplig forskning, kommer att ekonomiskt stödja interventionsforskningen inom folkhälsoområdet. 
 Kommittén bedömer också att det är en logisk konsekvens av övervägandena från Arbetsgruppen för fortsatt beredning av myndighetsstruktur för forskningsfinansiering och forsknings- finansieringspropositionen att Folkhälsoinstitutet främst skall finansie- ra uppdragsforskning inom ramen för sin nya roll samt ha samverkans- avtal med forskningsinstitutioner. 
 Folkhälsoinstitutets samarbete med forskningen 
 Det är lätt att peka på områden där det svenska folkhälsoarbetet och hälsopolitiken behöver bättre kunskaper för att arbeta effektivare. På några områden har den existerande forskningsrådsstrukturen och Folk- hälsoinstitutets satsningar lett till betydande förstärkningar, det gäller exempelvis beteende- och samhällsvetenskapligt inriktad alkohol- forskning, allergiforskning, forskning om ojämlikhet i hälsa och om äldres hälsa. För dessa fyra områden håller det på att byggas upp natio- nella centra, i vissa fall med regionala nätverk. 
 Kommittén bedömer att andra områden som Folkhälsoinstitutet har prioriterat i sin kunskapsstrategi, t.ex. barn och ungdomars psykiska hälsa och välfärdssystemens inklusive arbetsmarknadens betydelse för hälsoutvecklingen, kan utvecklas inom ramen för den nya forsknings- 
  
 172  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 rådsstrukturen. När det gäller Folkhälsoinstitutets samarbete med forsk- ningen ser kommittén framför allt två samarbetsformer – uppdrags- forskning om interventionsmetoder och långsiktiga samarbetsavtal. 
 Om Folkhälsoinstitutet ska uppfylla rollen av nationellt kunskaps- centrum för interventionsmetoder och utvärderingsmetoder inom folk- hälsoområdet samt utveckla kunskapsöversikter över väl utvärderade metoder krävs kompetens och resurser för att upphandla oberoende högkvalitativ expertis inom och utom landet och ibland regelrätta utvärderingar. 
 Även för att analysera andra risk- och friskfaktorer kan man behöva anlita forskare med goda insikter om bl.a. skola, arbetsliv, livsmedel, boende, integration, trafik m.m. i och med att det inte är realistiskt att Folkhälsoinstitutet skall kunna hålla sig med spetskompetens inom alla dessa områden. Här måste dock en noggrann avvägning göras mellan vad respektive ansvariga sektorsmyndigheter själva gör och vad Folk- hälsoinstitutet skall göra. I och med att man för olika uppdrag behöver de bästa forskarnas medverkan och dessa bör vara oberoende av insti- tutet bör man inte göra upp långsiktiga avtal, utan upphandla arbetet separat för varje uppdrag. 
 Folkhälsoinstitutet som skall vara expert på interventionsmetoder och deras utvärdering behöver nära långsiktigt samarbete med institu- tioner som har tillgång till kvalificerad, praktisk interventionsforskning inom folkhälsoområdet med pågående väl dokumenterad befolknings- baserad hälsofrämjande och preventiv verksamhet. Därutöver behöver forskningsinstitutionerna kompetens och erfarenhet av sektorsöver- gripande hälsopolitisk analysverksamhet så att de kan stödja metod- utveckling inom området inklusive sjukdomsbördemätningar, priori- teringar, målanalys och hälsokonsekvensbedömningar. Det behövs även kapacitet och bredd för att kunna bidra till kompetensutveckling och forskarutbildning av Folkhälsoinstitutets medarbetare. Dessutom bör forskningsinstitutionerna ha ett nära samarbete med berörda kom- muner och landsting. 
 Folkhälsoinstitutet behöver genom systematisk och långsiktig kompetensutveckling och nyrekrytering dels öka andelen medarbetare med forskarutbildning, dels öka forskningskompetensen generellt. Om man skall kunna dra till sig och behålla de bästa krafterna är det viktigt att säkra goda möjligheter till vetenskaplig utveckling för medarbetar- na. Det kan bl.a. ordnas genom långsiktigt samarbete med forsknings- institutioner och tjänstekonstruktioner som möjliggör rotation mellan forskning och andra uppgifter. På detta sätt får Folkhälsoinstitutet tillgång till forskningskunnande utan att själv bedriva forskning. God aktuell kompetens om epidemiologi m.m. kan finnas på myndigheten genom personer som alternerar mellan forskartjänster och tjänster på 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 173 
  
 Folkhälsoinstitutet. Genom att enbart arbeta på Folkhälsoinstitutet kan det finnas svårigheter för berörda personer att hålla sin kunskap aktuell, men med en cirkulationstjänst finns möjlighet att både forska och att arbeta i institutet. Folkhälsoinstitutet kan då bli en attraktivare arbetsplats. Dessutom kan anställda på myndigheten, som inte är forskarutbildade, bli inspirerade att öka sin forskningskompetens. Det gäller dock att överväga omfattningen och utformningen av samarbets- avtal och cirkulationstjänster eftersom alltför stor rotation på personal kan göra att erfarenhetsöverföring och kontinuitet blir lidande. 
 Det kan också konstateras att Folkhälsoinstitutet alltifrån sitt bildan- de har haft samverkansavtal med vissa forskningsinstitutioner. Dessa samverkansavtal kan dock tas tillvara på ett mer strategiskt sätt. 
  
 6.2.2 
  
 Samverkan med den regionala och lokala nivån 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör i samarbete med företrädare för kommuner, landsting och länsstyrelser upprätta en för myndigheten gemensam policy och strategi för hur samverkan skall ske med regional och lokal nivå. 
 Institutet bör i samarbete med kommuner, landsting och läns- styrelser utveckla strategiska samverkansformer med regionala och lokala representanter. 
 Organisationskommittén anser att det är viktigt att Folkhälsoinstitutet bygger upp kommunikationskanaler med den lokala och regionala nivån eftersom det är där som huvuddelen av folkhälsoarbetet utförs. Institutet behöver ha goda kontakter och ett väl fungerande samarbete med främst kommuner, landsting och länsstyrelser. Samverkan fyller olika syften och formerna för samverkan bör anpassas till det aktuella syftet. 
 Det första syftet med samverkan är, enligt kommittén, att  
 kommuni- cera den nationella politiken  
 och diskutera behovet av och förut- sättningarna för ett samlat nationellt agerande för att stödja en positiv utveckling av folkhälsan. Det kan t.ex. ske med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen och deras uppföljning och utvärdering. Vida- re skall ett syfte vara att föra ut statliga beslut och intentioner inom folkhälsoområdet. Institutet bör utveckla samverkan med den politiska 
  
 174  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 nivån i kommuner och landsting samt landstingens samhällsmedicinska enheter. 
 Det andra syftet med samverkan är strategiska diskussioner om  
 kommuners och landstings behov av stöd 
 . Institutet skall utforma sin verksamhet utifrån bl.a. detta behov. Det förutsätter att det finns former för kommuner och landsting att framföra sina behov av stöd i folk- hälsoarbetet. När det gäller institutets övergripande prioriteringar behöver samverkan ske med strategiskt placerade personer och för att diskutera den närmare inriktningen på arbetet behöver samverkan ske med experter inom kommuner och landsting. Det är angeläget att de personer som representerar kommuner och landsting i denna samverkan har mandat att tala för respektive kommun eller landsting i de aktuella frågorna. 
 Det tredje syftet med samverkan är att institutet skall kunna  
 infor- mera  
 kommuner och landsting om uppföljningen och utvärderingen av folkhälsomålen samt  
 förmedla  
 vetenskapligt baserad kunskap om metoder och strategier i folkhälsoarbetet. Detta förutsätter att institutet kan nå ut brett till berörda i kommuner och landsting. Det är också angeläget att kommuner och landsting skall kunna vända sig till insti- tutet för att få kännedom om vilka erfarenheter som finns när det t.ex. gäller beprövade metoder och strategier inom folkhälsoområdet. Sär- skilt viktigt är att nå ut med metoder om hur man når utsatta grupper. Ett annat viktigt område där det finns behov av stöd från myndigheten är utvärderingsmetodik. I dessa fall sker samverkan lämpligen genom att institutet anordnar och medverkar i konferenser, seminarier, utnytt- jar modern teknologi som Internet, publicerar rapporter och genom att institutets personal kan bistå med expertstöd. 
 Det fjärde syftet med samverkan hör samman med institutets  
 till- synsuppgifter  
 inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. I institutets övergripande tillsyn ingår att samla erfarenheter om hur regelverket fungerar och hur det kan förbättras. I detta fall förutsätts att samverkan sker med personer som har ansvar för tillsynsfrågorna i länsstyrelserna men också i kommuner. Kommittén ser ett fungerande samarbete mellan institutet och länsstyrelserna som en grundförutsättning för att tillsynen inom dessa områden skall kunna utvecklas. 
 I samband med att Folkhälsoinstitutet skall följa upp och utvärdera de nationella folkhälsomålen bör enligt kommittén institutet även sam- verka med andra myndigheter på central nivå (se avsnitt 6.1.2). Detta kan ge bättre förutsättningar än tidigare för att öka förtroendet och legitimiteten hos de centrala aktörerna inom folkhälsoområdet. Sam- tidigt kan arbetet på central nivå effektiviseras och kontakterna med regional och lokal nivå förenklas. Detta är även viktigt mot bakgrund av att man på regional och lokal nivå ibland upplever att de centrala 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 175 
  
 aktörerna inte samordnar sitt agerande. Samtidigt finns idag ett stort informationsutbud på lokal och regional nivå där det i vissa fall kan uppstå en konkurrenssitutation mellan olika prioriterade insatser. 
 När det gäller publicering av kunskapsmaterial anser kommittén att ett grundläggande faktamaterial om folkhälsa bör finnas i sin helhet på Internet för nedladdning. Därutöver bör övervägas om institutet bör producera faktamaterial till yrkesgrupper, skolor m.fl. utifrån avnämar- nas behov och mot en kostnad enligt självkostnadsprincipen. 
 Institutet bör göra en omprövning av befintliga samverkansformer inklusive nätverk med utgångspunkt i sina nya uppgifter. Organi- sationskommittén menar vidare att det givetvis är så att olika sorters kontaktvägar måste byggas upp med avseende på ändamålet med kontakterna. Dock anser kommittén att det inom myndigheten måste finnas en enhetlig och av ledningen bestämd policy för hur samverkan generellt skall utformas. Detta för att säkerställa att institutets verk- samheter samordnas inom myndigheten. 
  
 6.2.3 
  
 Hiv/aids-arbete 
  
 Kommitténs bedömning 
 Ett ställningstagande till hur gränsdragningen mellan berörda myndigheters uppgifter inom området hiv/aids och andra sexuellt överförbara sjukdomar skall se ut bör ske i samband med att regeringen tar ställning till Smittskyddskommitténs förslag. Detta ligger utanför Organisationskommitténs uppdrag. 
 När det gäller statliga myndigheters roller i arbetet mot  
 hiv-infektion 
  och andra sexuellt överförbara sjukdomar ser det i dag i huvudsak ut på följande sätt: 
 Smittskyddsinstitutet tar emot och hanterar anmälningar, analyserar smittvägar, definierar särskilt riskutsatta grupper, analyserar epi- demiologiska samband, analyserar trender över tiden samt arbetar med att klarlägga smittspridning och med att medverka till epidemiologisk bedömning av preventionsstrategier. 
 Folkhälsoinstitutet samordnar det förebyggande arbetet på nationell nivå. Till grund ligger en nationell policy med mål, som landstingen implementerar. Institutet utformar informationsstrategier grundade på målgruppsanalyser, sammanställer kunskap, stödjer metodutveckling och initierar vid behov forskning. Resultaten sprids via bl.a. konfe- 
  
 176  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 renser, Internet och  
 HIV-aktuellt. 
  För närvarande utarbetas på regerin- gens uppdrag en handlingsplan för det förebyggande arbetet. 
 Socialstyrelsens uppgift är tillsyn av sjukvårdshuvudmännens inklu- sive smittskyddsläkarnas verksamhet. Därtill har Socialstyrelsen ansvar för uppföljning av det aktuella sjukdomsläget. 
 De tre involverade myndigheterna har alltså olika roller inom områ- det sexuellt överförbara sjukdomar inklusive  
 hiv-infektion. 
  De är inför- stådda med varandras nuvarande verksamhet och ansvarsområden. 
 Enligt Smittskyddskommittén (SOU 1999:51) bör särreglering av  
 hiv-infektion 
  i förhållande till andra allmänfarliga smittsamma sjuk- domar upphävas så långt det är möjligt. Vidare anses att nuvarande smittskyddsorganisation i stort sett fungerar bra och inte bör förändras. Landstingen med smittskyddsläkarna och de behandlande läkarna skall alltså ha ansvaret för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas samt för det förebyggande arbetet. Kommittén framhåller i betänkandet smitt- skyddsläkarnas centrala roll i smittskyddsarbetet. 
 Beträffande den nationella styrningen och uppföljningen av smitt- skyddsarbetet konstaterar Smittskyddskommittén att brister finns i dag när det gäller möjligheter till nationell uppföljning och utvärdering av smittskyddsarbetet, bl.a. avseende samhällsekonomiska analyser eller bedömningar av åtgärdernas effektivitet och effekter på smittskydds- läget. Smittskyddskommittén föreslår därför att ett arbete inleds för att utveckla metoder och rutiner för sådan nationell uppföljning och ut- värdering. Vidare föreslås att Socialstyrelsen skall ha ansvar för den nationella samordningen av smittskyddet samt att Socialstyrelsen även fortsättningsvis skall ha tillsyn över smittskyddet. Enligt Smittskydds- kommitténs förslag till ny smittskyddslag finns ingen uttalad roll för Folkhälsoinstitutet. 
 Ett ställningstagande till hur gränsdragningen mellan involverade myndigheters uppgifter inom området hiv/aids och andra sexuellt över- förbara sjukdomar skall se ut bör ske i samband med att regeringen tar ställning till Smittskyddskommitténs förslag. Detta ligger utanför Organisationskommitténs uppdrag. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 177 
  
 6.2.4 
  
 Samverkan mellan Folkhälsoinstitutet och CAN 
  
 Kommitténs förslag 
 De statliga bidragen till CAN bör sammanföras och utbetalas via en myndighet. Det bör preciseras vad de statliga bidragen skall finansiera. 
 CAN bör även i fortsättningen ansvara för att producera alkohol- och drogvanestatistiken. Det är viktigt att samverkan med Folkhälso- institutet i arbetet fortsätter och utvecklas, bl.a. kan en grupp mot- svarande Folkhälsorapportens redaktionskommitté övervägas. 
 Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) har till uppgift att förmedla basfakta samt följa och informera om förändringar på drogområdet. Förbundet samarbetar med Folkhälsoinstitutet när det gäller att följa alkohol- och narkotikautvecklingen och sprida saklig information på drogområdet, (se avsnitt 4.5.2.). 
 CAN finansieras främst genom statliga bidrag. Organisationen tilldelades cirka 8 miljoner kr år 1999 för sitt arbete med att bedriva och främja upplysning och information inom alkohol- och narkotika- området samt för att vara ett serviceorgan för folkrörelser och organisationer i deras droginformation. Detta statliga verksamhets- bidrag utbetalades via Socialstyrelsen. 
 Dessutom träffades avtal om ytterligare cirka 3 miljoner kr från Folkhälsoinstitutet för att CAN skall följa utvecklingen inom drog- området, driva ett bibliotek med litteratur om alkohol och narkotika samt göra årliga drogvaneundersökningar. CAN har förutom ersätt- ningen enligt ovanstående avtal fått cirka 1 miljoner kr i ersättning för andra uppdrag åt Folkhälsoinstitutet under år 1999. 
 Resterande intäkter utgjordes år 1999 av 2 miljoner kr som organisationen fått i intäkter för tidningsprenumerationer, försäljning av trycksaker, kursavgifter m.m. 
 Från och med den 15 februari 2000 flyttades ansvaret för webbsidan Drugsmart från Socialdepartementet till CAN och för detta utgår en ersättning under året med 5 milj. kr. 
 Vad gäller tilldelning av bidrag till frivilligorganisationer inom området alkohol och narkotika har CAN givits en särställning genom att vara den enda organisation som får en egen öronmärkt summa. Verksamheten som organisationen bedriver kan sägas ligga mitt emellan gängse myndighetsuppgifter och frivillig verksamhet som 
  
 178  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 normalt bedrivs på folkrörelsebasis (Vad får vi för pengarna SOU 1998:38). 
 I Statsbidragskommitténs betänkande (SOU 1998:38) konstaterades att för bidragen till organisationer verksamma inom området alkohol och narkotika, liksom för bidrag till organisationer inom flera andra områden som hörde till Socialdepartementets ansvar, var resultat- styrningen från statens sida låg. Utredningen konstaterade också att en verksamhet som inte bedrivs i statens regi inte kan kontrolleras på samma sätt som en statlig verksamhet. Den statliga bidragsgivaren kan inte kräva samma detaljerade information från en instans som staten valt att lämna bidrag till som man kan på en instans inom den statliga sektorn. Däremot kan den statliga bidragsgivaren ställa krav i förhållande till de bidrag som lämnas till en frivilligorganisation. Utredningen lämnade ett rad förslag i syfte att förbättra statens styrning. 
 Enligt förslag i ovanstående utredning gjordes förordningen (1998:1814) om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området. Socialstyrelsen fick i uppdrag att ansvara för bidragen. För- ordningen anger krav och legal grund för organisationernas ansökningar och återrapporteringar. CAN får sitt bidrag från samma anslag som andra frivilligorganisationer inom alkohol, narkotika m.m., men utan att uppfylla kraven enligt förordningen. Statsbidrags- kommittén föreslog att ett avtal mellan regeringen och CAN skulle upprättas, men det har inte skett. 
 Organisationskommittén kan konstatera att samverkan mellan Folkhälsoinstitutet och CAN varit mycket omfattande både i samband med drogvaneundersökningar och i samband med konferenser, infor- mationsmaterial m.m. Viss samverkan bygger på ramavtalen, där organisationens ersättning för biblioteksfunktionen och drogvane- undersökning regleras. Dessutom fanns under 1999 ett tilläggsavtal knutet till ramavtalet. Förutom detta samarbete finns övrig samverkan mellan Folkhälsoinstitutet och CAN, som ibland innebär ersättning till organisationen, ibland inte. 
 Organisationskommittén anser, bl.a. mot bakgrund av vad som sägs av Statsbidragskommittén om statens dåliga styrning av medlen till frivilligorganisationerna, att det är väsentligt att det tydliggörs vad staten får för de pengar som tillskjuts CAN. Det bör klargöras vad de olika statliga medlen finansierar. I dag är det svårt att få en överblick av vad de olika statliga bidragen till orgnaisationen skall finansiera och vilka kostnadsberäkningar som ligger bakom besluten om bidragens storlek. Vilka kostnader i form av personal, lokaler, overheadkostnader m.m. som skall täckas av bidraget som utbetalas via Socialstyrelsen, av ramavtalet mellan Folkhälsoinstitutet och CAN, tilläggsavtal på års- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 179 
  
 basis mellan Folkhälsoinstitutet och CAN eller genom övriga arvoden som ges av Folkhälsoinstitutet för olika uppdrag är oklart. Personal från Folkhälsoinstitutet deltar också i arbetet med drogvane- undersökningar m.m. utan att omfattningen av arbetsinsatsen är regle- rad. 
 Kommittén anser att det bör tydligt regleras hur samarbetet skall gå till mellan Folkhälsoinstitutet och CAN. Hur många persondagar som personal från CAN respektive institutet skall lägga ner på gemensamma projekt och vilka uppgifter inom projekten som skall utföras av CAN respektive Folkhälsoinstitutet m.m. bör regleras. Ett ramavtal kan upprättas, där institutet åtar sig att köpa tjänster för en viss summa  
 ±  
 ett visst antal procent varje år. Genom detta avtal kan alla uppdrag som CAN gör åt Folkhälsoinstitutet regleras. Detta underlättar planeringen för både Folkhälsoinstitutet och CAN. 
 Kommittén anser dock att det är bäst om alla olika statliga bidrag och arvoden till CAN förs samman, så det finns  
 ett  
 statligt avtal med organisationen om såväl det allmänna informationsarbetet som arbetet med bibliotek, drogvaneundersökningar, Drugsmart och gärna även de löpande uppdragen. Kommittén kan här se tre alternativ. 
 Det första alternativet är att regeringen och CAN sluter ett avtal. Organisationen kan få ett eget anslag, som betalas ut via en myndighet. Detta alternativ förordas om regeringen vill poängtera CAN:s myndig- hetsliknande roll och tydligt peka ut vilka uppgifter man vill att organisationen skall utföra. 
 Alternativ två innebär att Folkhälsoinstitutet gör ett avtal med CAN, får medel som skall gå till CAN i sin ram, betalar ut medlen och följer upp att organisationen utför den verksamhet som avtalats om. De medel som CAN får kan redovisas i institutets årsredovisning. Argument för detta alternativ är bl.a. att institutet och CAN redan i dag har avtal och att Folkhälsoinstitutet behöver insatser från CAN. Kommittén anser att detta alternativ är lämpligt att välja om stödet är att se främst som ersättning för viktiga uppdrag som CAN utför, t.ex. biblioteksservice och drogvaneundersökningar. Folkhälsoinstitutet har dessutom möjlig- het att ställa preciserade krav på CAN, eftersom flera uppdrag utförs för institutets räkning. 
 Det tredje alternativet innebär att bidraget till CAN lämnas av Socialstyrelsen på motsvarande sätt som Socialstyrelsen lämnar organisationsstöd till andra organisationer, se avsnitt 6.1.3. Detta alter- nativ kan vara lämpligt om bidraget till CAN främst syftar till att säkerställa samhällets behov av att det finns en samarbetsorganisation mellan folkrörelserna inom alkohol- och narkotikaområdet. 
 Kommittén anser att det är lämpligt och i linje med Folkhälso- institutets nya roll att CAN även i fortsättningen ansvarar för att 
  
 180  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 producera alkohol- och drogvanestatistik. Det är dock viktigt att samverkan med Folkhälsoinstitutet i arbetet fortsätter och utvecklas. Det kan bl.a. övervägas om man kan ha en grupp motsvarande Folk- hälsorapportens redaktionskommitté för att förbättra en kontinuerlig samverkan mellan Folkhälsoinstitutet och CAN. Folkhälsoinstitutet bör dessutom i samband med den årliga alkohol- och drograpporten från CAN analysera data i rapporten och utifrån det dra slutsatser och formulera åtgärdsförslag, som sedan presenteras för regeringen. 
  
 6.2.5 
  
 Information och attitydpåverkan 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet bör i första hand förmedla fakta och besluts- underlag. Informationsbehovet från institutets huvudsakliga av- nämare – regeringen, landsting och kommuner samt sektors- myndigheter – bör vara vägledande när institutet utformar sin informationsstrategi. 
 Regeringen kan bedöma att det finns behov av nationellt samordnade informations- och attitydpåverkande insatser riktade mot allmänheten eller direkt opinionsbildning på nationell nivå. Viktiga samverkanspartners är då kommuner och landsting. Regeringen kan ge uppdrag till Folkhälsoinstitutet eller överens- komma med t.ex. kommuner, landsting eller frivilligorganisationer om hur genomförandet bör ske. 
 Folkhälsoinstitutet bör göra en informationsstrategi för dels hur insti- tutet skall nå ut med information om sin nya inriktning, dels för hur institutet skall arbeta med information som ett led i sitt ordinarie arbete. Informationsstrategin bör göras utifrån ett avnämarperspektiv. 
 Folkhälsoinstitutets rapportering till  
 regeringen  
 bör bl.a. innehålla uppföljning och utvärdering av insatser på folkhälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen samt analyser och åtgärds- förslag. 
 I samband med arbetet med uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen bör institutet stödja berörda  
 statliga myndig- heter  
 med forum för erfarenhetsutbyte samt information om goda exempel, bra arbetsmetoder m.m. Detta kan bl.a. spridas genom den generaldirektörsgrupp som kommittén tidigare har behandlat (avsnitt 6.1.2) och genom institutets hemsida. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 181 
  
 I samband med arbetet med de nationella folkhälsomålen förutsätter kommittén att  
 frivilligorganisationer inom folkhälsoområdet  
 också får en viktig roll. Hur samhället totalt bör arbeta med folkhälsomålen, dvs. implementeringen av dem inklusive lämplig ansvarsfördelning, infor- mationsstrategi osv. är en fråga för Nationella folkhälsokommittén och senare för statsmakternas överväganden. Folkhälsoinstitutets informa- tionsinsatser gentemot organisationerna kan därför inte preciseras i nu- läget. 
 Folkhälsoinstitutet skall sprida erfarenheter till  
 kommuner och landsting  
 om verkningsfulla metoder och strategier i folkhälsoarbetet. Institutet bör i sin roll som kunskapscentrum även fungera som ett organ som kommuner och landsting kan kontakta när man skall sätta i gång ett nytt projekt och vill veta om någon annan gjort något liknande och vilka erfarenheter institutet samlat inom det aktuella området. 
 Institutet bör utarbeta föreskrifter och allmänna råd, följa och analy- sera utvecklingen m.m. när det gäller  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaks- området. Målgruppen här är  
 berörda tillsynsmyndigheter och andra aktörer  
 inom  
 alkohol-, 
 narkotika-, 
  och tobaksområdet. Information bör ske genom rapporter, Webbplats, samverkansgrupper m.m. 
 En viktig kanal för kommunikation är Internet. Organisations- kommittén anser att institutet bör vidareutveckla sin Internet- användning och på så sätt få möjlighet att ha kontakt med t.ex. kommuner och landsting, få synpunkter, idéer och uppslag om metoder för folkhälsoarbete, ge goda exempel på folkhälsometoder m.m. Internet är bra mot bakgrund av att det svårligen går att ha löpande kontakter med t.ex. alla kommuner och landsting i landet. Internet är även ett bra medel för att nå ut med kunskap och fakta till allmänheten. 
 Enligt kommitténs förslag sker det en förskjutning av institutets informationsinsatser mot regeringen, myndigheter samt kommuner och landsting. Information till allmänheten bör främst komma från organisationer och myndigheter på regional och lokal nivå som utifrån sin lokalkännedom har större möjlighet att prioritera det som är viktigt i just det geografiska området. Det ger också bättre förutsättningar att samordna informationen med andra lokala och regionala aktiviteter. Den huvudsakliga statliga uppgiften gentemot den lokala och regionala nivån bör vara att stödja aktörerna med fakta samt information om metoder och strategier. 
 En genomgång som Folkhälsoinstitutet gjort av material/ informationssatsningar under åren  
 1997–1999 
  visade att institutet under treårsperioden producerat sammanlagt 299 materialprodukter (avsnitt 5.3.1). Med materialprodukter menades rapporter, kart- läggningar, utvärderingar, konferensrapporter, metod/utbildning, böcker, broschyrer, informationsskrifter, övrig marknadsföring samt 
  
 182  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 vissa kampanjer. Av de s.k. materialprodukter som framställts av insti- tutet riktades 13 procent eller 39 produkter under den aktuella tre- årsperioden direkt till allmänheten. Tre kampanjer direkt riktade till all- mänheten gjordes under treårsperioden. Detta visar att Folkhälso- institutet redan i dag ägnar huvuddelen av sina informationssatsningar åt professionella avnämare och inte direkt till allmänheten. 
 Regeringen kan bedöma att det finns behov av nationellt sam- ordnade informations- och attitydpåverkande insatser riktade mot all- mänheten eller direkt opinionsbildning på nationell nivå. Viktiga sam- verkanspartners är då kommuner och landsting. Regeringen kan därför ge uppdrag till Folkhälsoinstitutet eller överenskomma med t.ex. kommuner, landsting eller frivilligorganisationer om hur genom- förandet bör ske. 
 Kommittén menar att institutet på regeringens uppdrag skall kunna arbeta med attitydpåverkande och opinionsbildande insatser, men inte som ett led i det ordinarie arbetet. Som kommittén tidigare påpekat (se avsnitt 6.1.6) är det bl.a. viktigt att regeringsuppdraget är tydligt av- gränsat i tid och syfte, att det inte tränger undan de löpande uppgifterna, att det görs i samverkan med andra aktörer och att det inte försvårar omställningen av myndigheten. 
 Kommittén menar att en annan kanal för regeringens opinionsbildning inom folkhälsoområdet kan vara frivilligorganisa- tioner. I detta sammanhang bör dock påpekas att arbetet med att fördela medel åt organisationer inte bör ligga kvar på Folkhälsoinstitutet. 
 Institutet kommer även i fortsättningen att ha en viktig pådrivande roll inom folkhälsoområdet. Detta sker bl.a. genom att institutet skall ha en samlad bild av uppföljning och utvärdering med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen och skall sprida denna till regering, berörda statliga myndigheter, kommuner och landsting m.fl. Kommit- tén bedömer att detta är ett medel som skapar förutsättningar för andra aktörers opinionsbildning mot allmänheten, särskilt när det gäller att förbättra hälsan för dem som är mest utsatta för hälsorisker. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 183 
  
 6.2.6 
  
 Introduktion av Folkhälsoinstitutets nya uppgifter i förhållande till de nya folkhälsomålen 
  
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutets nya roll bör introduceras i samband med att de nationella folkhälsomålen introduceras och implementeras av regeringen. 
 Eftersom en viktig uppgift för Folkhälsoinstitutet kommer att vara att samla arbetet med uppföljning och utvärdering av folkhälsoinsatser med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen, anser kommittén att Folkhälsoinstitutets nya roll bör introduceras i samband med att de nationella folkhälsomålen introduceras och implementeras. Även Folk- hälsoinstitutets andra uppgifter bör ses som ett led i arbetet att nå de nationella folkhälsomålen. 
 När Folkhälsoinstitutets nya roll i samband med de nationella folkhälsomålen skall introduceras är det viktig att säkerställa att andra berörda myndigheter blir involverade. Kommittén tänker då bl.a. på att det klart skall framgå att Folkhälsoinstitutet skall arbeta på regeringens uppdrag med att samla sektorsmyndigheterna i arbetet att följa upp och utvärdera de nationella folkhälsomålen. Det är också viktig att andra myndigheters uppgifter tydliggörs dels när det gäller implementeringen av folkhälsomålen, dels när det gäller uppföljning och utvärdering. Detta bör bl.a. framgå av myndigheternas regleringsbrev. 
 När regeringen angett vilket ansvar eller  
 vilka  
 uppgifter myndig- heterna skall ha i samband med uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen är det myndigheternas ansvar att klara ut  
 hur  
 uppgifterna skall utföras. Det kan vara en omfattande och tidsödande process att arbeta fram bra samverkansformer. Detta har arbetet med de nationella miljömålen visat. Det finns erfarenheter från miljömåls- arbetet att använda för såväl för regeringskansliet som för Folkhälso- institutet och sektorsmyndigheterna. 
 Som tidigare sagts förutsätter kommittén att kommuner, landsting, deras förbund samt frivilligorganisationer också kommer att få viktiga roller i samband med arbetet med folkhälsomålen. Det är därför väsent- ligt att Folkhälsoinstitutets nya roll tydliggörs även för dessa aktörer inom folkhälsoområdet. 
  
 184  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 6.3 
  
 Utformning av regeringens styrmedel 
  
 I de följande avsnitten redovisas Organisationskommitténs över- väganden och förslag till regeringens styrmedel för Folkhälsoinstitutet. Förslag till instruktion redovisas i sin helhet i avsnitt Författnings- förslag och förslag till regleringsbrev redovisas i bilaga 3. 
  
 6.3.1 
  
 Utvärderingsgruppens iakttagelser 
  
 Den externa utvärderingsgruppen (bilaga 4) konstaterar att stats- makternas mål för Folkhälsoinstitutet varit formulerade mycket olika. Ibland har de uttryckts i hälsotermer och ibland i form av mål om processer eller insatser. Dessutom har det ofta formulerats mål som visat bristande respekt för behovet av långsiktiga insatser för att kunna nå önskat resultat. Gruppen skriver att (E)n sådan statlig reglerings- ram kan ge upphov till likgiltighet och skepsis bland personal och ledning och till en prioritering av interna mål på bekostnad av de externa. Utvärderingsgruppen rekommenderar att formuleringarna om mål och resultat innehåller en realistisk tidshorisont och att det sker en samordning med budgetutvecklingen. 
 När det gäller bedömning av effekter av Folkhälsoinstitutets insatser påpekar gruppen även här att detta är en svår uppgift eftersom folkhälsoinsatser oftast kräver lång tid för att kunna uppnå resultat. Dessutom är det mycket svårt, menar utvärderingsgruppen, att urskilja institutets insatser bland alla de andra faktorer som kan påverka utveck- lingen. 
 Utvärderingsgruppen anser dessutom att institutet inte på ett syste- matiskt sätt förmått integrera målet ökad jämlikhet i hälsa i sin verk- samhet, vilket avspeglats i att det saknats strukturer inom institutet som skulle kunna stödja en integrering av jämlikhetsaspekten i alla program. 
 Den externa utvärderingsgruppen skriver vidare i sin rapport att man inte ser positivt på samspelet mellan regering/departement och Folkhälsoinstitutet om mål för och prioritering av verksamheten. Detta menar gruppen bl.a. kan bero på att de årliga regleringsbreven ofta inte är samordnade med budgetutvecklingen och tidshorisonten för uppdragen. Utvärderingsgruppen rekommenderar att samspelet mellan regering/departement och Folkhälsoinstitutet ses över och förbättras. 
 Organisationskommittén gör bedömningen att det i vissa fall kan ha funnits oklarheter i den statliga styrningen av Folkhälsoinstitutet. Som exempel kan anges att utformningen av regleringsbreven under åren inte alltid varit tydlig då man t.ex. inte skilt på myndighetens verksam- 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 185 
  
 hetsmål och myndighetens uppdrag. Folkhälsoinstitutets uppdrag har dessutom under åren varit av mycket stor omfattning, vilket kan ha inverkat på myndighetens löpande verksamhet, och därmed påverkat huruvida myndigheten kunnat uppnå sina mål eller inte. 
 Kommittén gör bedömningen att det är viktigt att skilja på mål och medel i regeringens utformning av styrmedlen för Folkhälsoinstitutet. Detta innebär bl.a. att regleringsbrevet för institutet i framtiden i så hög grad som möjligt bör renodlas till att ange vilka mål som bör uppnås med verksamheten. Institutets uppgifter bör i stället anges i instruk- tionen. 
 Organisationskommittén bedömer att för att regeringens styrning gentemot Folkhälsoinstitutet skall fungera tillfredsställande bör styr- medlen utformas på ett tydligt och konsekvent sätt samt, i så stor utsträckning som möjligt, utifrån ett långsiktigt perspektiv. Styrmedlen bör vidare utformas på ett sådant sätt att det blir möjligt att genom uppföljning och utvärdering av Folkhälsoinstitutets verksamhet och ekonomi bedöma resultaten med utgångspunkt i institutets mål och uppgifter. Dessutom bör styrmedlen kunna ge tillräcklig vägledning för myndighetens egen utformning av verksamheten. Folkhälsoinstitutets roll, uppgifter och mål bör klargöras på ett sådant sätt att institutet kan utforma en tydlig verksamhetsidé samt en ändamålsenlig organisations- indelning. 
 Kommitténs ovanstående bedömningar har legat till grund för de förslag till utformning av styrmedlen som anges nedan. 
  
 6.3.2 
  
 Instruktion 
  
 Kommitténs förslag 
 Syfte och huvuduppgifter 
 Folkhälsoinstitutets verksamhet syftar till att främja hälsa och före- bygga sjukdomar och skador. Särskild vikt skall fästas vid insatser för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. 
 Institutet skall ansvara för sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser på folkhälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen samt vara ett nationellt kunskapscentrum för metoder och strategier inom folkhälsoområdet. Verksamheten skall stå på vetenskaplig grund. 
 Organisationskommittén anser att det övergripande syftet med Folkhälsoinstitutets verksamhet inte skiljer sig från tidigare. Verksam- 
  
 186  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 heten skall fortfarande syfta till att främja hälsa och förebygga sjuk- domar och skador. Ett viktigt huvudsyfte med verksamheten bör även fortsättningsvis vara att fästa särskild vikt vid de grupper i samhället som är utsatta för de största hälsoriskerna, dvs. att indirekt försöka påverka förhållanden som gör att ojämlikheten i hälsa minskar. I detta avseende uttrycker instruktionstexten en form av inriktningsmål, vilket återkommer i regleringsbrevet och där utgör ett av de övergripande målen för de övriga mål som formuleras. 
 Vidare anser kommittén att de nya huvuduppgifterna för Folkhälso- institutet bör vara att ansvara för sektorsövergripande uppföljning och utvärdering, vilka därför lyfts fram i den nya instruktionens inledande paragraf där  
 syftet och huvuduppgifterna  
 anges. Den nya rollen och de nya uppgifterna innebär att myndigheten i stor utsträckning behöver samråda med andra berörda myndigheter samt samverka med och ge stöd till kommuner och landsting. I båda dessa roller, vilka dels riktar sig mot regeringen, dels kommuner och landsting, bör den veten- skapliga förankringen vara en förutsättning och en viktig grund för all verksamhet. 
 I Folkhälsoinstitutets nuvarande instruktion anges att (V)erksam- heten skall ha vetenskaplig förankring. Kommittén anser att formule- ringen (V)erksamheten skall stå på vetenskaplig grund i stället skall användas och vill därmed ytterligare poängtera forskningens betydelse och att vetenskapliga metoder tillämpas i den framtida myndighetens verksamhet. 
 Kommitténs förslag 
 Stabsuppgifter 
 Folkhälsoinstitutet skall i samråd med berörda myndigheter bistå regeringen med en samlad uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen. I detta ansvar ingår framför allt att 
  
 – 
  
 analysera folkhälsoutvecklingen och insatserna på folkhälso- området nationellt och internationellt, 
  
 – 
  
 mot bakgrund av analyserna av folkhälsoutvecklingen ge förslag till åtgärder, 
  
 – 
  
 utarbeta och vidareutveckla indikatorer och mätmetoder för uppföljning och utvärdering av folkhälsomålen, 
  
 – 
  
 vid behov lämna förslag till prioriteringar och förändringar av de nationella folkhälsomålen, 
  
 – 
  
 redovisa analyser, slutsatser och förslag i rapporter till rege- ringen. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 187 
  
 Folkhälsoinstitutet skall vara regeringens expertmyndighet inom folkhälsoområdet, både internationellt och nationellt, vilket framför allt innebär att 
  
 – 
  
 samla kunskap om strategier och metoder som rör folkhälsofrågor, 
  
 – 
  
 medverka med expertkunskaper, 
  
 – 
  
 bidra med underlag för svenska ställningstaganden i inter- nationella sammanhang 
  
 Institutet skall på regeringens begäran genomföra hälsokonsekvens- bedömningar och utarbeta förslag till handlingsplaner. 
 Institutet skall på regeringens begäran samordna nationella insatser. 
 Under rubriken  
 stabsuppgifter  
 i Organisationskommitténs förslag till instruktion framgår mer detaljerat vad kommittén anser bör ingå i de uppföljnings- och utvärderingsuppgifter som myndigheten skall bistå regeringen med i sin stabsfunktionsroll. Främst handlar det om att, med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen, både löpande och mer genomgripande, analysera den nationella och internationella folkhälso- utvecklingen samt insatserna på folkhälsoområdet. Med utgångspunkt i dessa analyser bör institutet göra bedömningar, dra slutsatser och ge förslag till åtgärder till regeringen. När särskilda skäl finns bör myndig- heten även lämna förslag till prioriteringar av de nationella folk- hälsomålen samt förslag till ändringar eller omformuleringar av målen. 
 Till viss del anges liknande formuleringar av Folkhälsoinstitutets uppgifter i nuvarande instruktion. Där står bl.a. att institutet särskilt skall följa utvecklingen av folkhälsan och de förhållanden som berör denna samt ta de initiativ som utvecklingen ger anledning till samt tillsammans med andra berörda förse regeringen med underlag som belyser hälsokonsekvenserna av planerade beslut. En viktig skillnad i Organisationskommitténs förslag till instruktion är dock att det tydligt anges att Folkhälsoinstitutets uppgifter handlar om uppföljning och utvärdering samt att det anges vilka uppgifter som är att betrakta som stabsuppgifter, dvs. som myndigheten skall bistå regeringen med. 
 Med  
 uppföljning  
 menas här kontinuerlig, i detta fall årlig, efterhandsbedömning av genomförande, prestationer och effekter inom folkhälsoområdet. En sådan uppföljning kan presenteras i en årlig rapport om folkhälsoutvecklingen med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen. Med  
 utvärdering  
 menas i stället en mer omfattande insats och kvalificerad analys och efterhandsbedömning av genom- förande, prestationer och effekter där även orsakssamband tas upp till 
  
 188  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 diskussion. En sådan utvärdering med analyser och åtgärdsförslag kan presenteras för regeringen t.ex. vart fjärde år i form av den föreslagna folkhälsopolitiska rapporten. Institutet bör utgå från Socialstyrelsens folkhälsorapport i sina analyser, slutsatser och åtgärdsförslag. 
 Det framhålls även i det nya förslaget att den samlade sektors- övergripande uppföljningen och utvärderingen skall ske i samråd med berörda myndigheter i all den verksamhet som skall bedrivas där regeringen är avnämare. I nuvarande instruktion står i stället att (Verksamheten) på nationell nivå (skall) främja samarbete mellan olika organ för att påverka förhållanden av betydelse för folkhälsan samt utformas i kontakt med alla samhällssektorer som har betydelse för folkhälsan. 
 Ett viktigt led för institutets arbete med de nationella folkhälso- målen är att utveckla indikatorer och mätmetoder för att kunna följa upp målen. Organisationskommittén anser att det är viktigt att det av instruktionen framgår att sådana mått bör tas fram. Utan sådana mått eller indikatorer kan inte folkhälsomålen följas upp på ett ändamåls- enligt sätt. 
 Utöver detta anser Organisationskommittén att det är viktigt att framhäva Folkhälsoinstitutets roll i det internationella arbetet, dvs. att som regeringens expertmyndighet medverka med expertkunskaper på det nationella och internationella planet. Ett aktivt deltagande i det internationella arbetet kommer att vara nödvändigt framöver, dels genom att fånga upp viktiga kunskaper om folkhälsometoder och strate- gier, dels genom att ge underlag för svenska ställningstaganden i olika internationella sammanhang. I nuvarande instruktion för Folkhälso- institutet står att institutet aktivt skall medverka i det internationella folkhälsoarbetet. 
 Organisationskommittén anser att det i instruktionen också bör framgå att myndigheten, om regeringen så önskar, kan få i uppgift att ansvara för olika nationella insatser. Dessa regeringsuppdrag bör vara avgränsade i tiden samt anges i regleringsbrevet under rubriken  
 Uppdrag  
 (se även nedan). 
 Kommitténs förslag 
 Nationellt kunskapscentrum 
 Folkhälsoinstitutet skall vara ett nationellt kunskapscentrum inom folkhälsoområdet. I uppgiften ingår att bistå kommuner och lands- ting med nationell och internationell kunskap om framför allt 
  
 – 
  
 insatserna på folkhälsoområdet i förhållande till de nationella folkhälsomålen, 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 189 
  
 – 
  
 forskning och utveckling, 
  
 – 
  
 strategier och metoder, 
  
 – 
  
 vidareutveckling av metoder för hälsokonsekvensbeskrivningar av politiska beslut. 
  
 Institutet skall samverka med forskningen inom folkhälsoområdet, bl.a. genom att upprätta samarbetsavtal. 
 Institutet skall vidare initiera forskning om metoder samt utvärdering av metoder inom folkhälsoområdet. 
 Organisationskommittén anser att det av instruktionen bör framgå att Folkhälsoinstitutet skall fylla funktionen som  
 nationellt kunskaps- centrum 
 . En mycket viktig uppgift är här att bistå kommuner och landsting med nationell och internationell kunskap om framför allt folkhälsoutvecklingen, forskning och utveckling, strategier och meto- der samt utveckling av metoder för hälsokonsekvensbeskrivningar av politiska beslut. I Folkhälsoinstitutets nuvarande instruktion står i stället att institutet skall vara ett stöd för lokalt och regionalt folk- hälsoarbete i kommuner och landsting samt i företag, organisationer och utbildningsväsende. Kommittén anser att institutet även fort- sättningsvis bör vara ett stöd för främst kommuner och landsting med betoning på att förmedla kunskap om effektiva metoder. Vidare bör institutet förmedla kunskap om områden där metoder på folkhälso- området behöver utvecklas. 
 Kommittén anser att Folkhälsoinstitutet bör ha ett väl uppbyggt kontaktnät med forskningen inom folkhälsoområdet, bl.a. genom att vidareutveckla befintliga samarbetsavtal. Anknytningen till forskar- världen är en viktig förutsättning för all den verksamhet som skall bedrivas inom myndigheten och bör kunna förstärka kunskapen och kompetensen inom myndigheten i syfte att nå upp till den nya rollen som nationellt kunskapscentrum. 
 Folkhälsoinstituet har även en viktig uppgift som kunskapscentrum att utvärdera tillgängliga metoder, bl.a. genom forskningen, samt om behov finns, kunna initiera forskning om metoder och om utvärdering av metoder. Detta är en viktig del i arbetet med att förbättra och utveckla kommunernas och landstingens folkhälsoarbete. 
  
 190  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Kommitténs förslag 
 Tillsyn och statistiksamordning 
 Folkhälsoinstitutet skall inom  
 alkoholområdet 
  
 – 
  
 ansvara för statistiksamordning samt utforma och insamla den statistik som behövs för att kontrollera och följa upp alkohol- hanteringen 
  
 – 
  
 ansvara för tillsyn enligt alkohollagen (1994:1738) och lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. genom att ge ut föreskrifter och allmänna råd, följa rättstillämpningen och utvecklingen inom alkoholområdet 
  
 – 
  
 verka för en enhetlig tillämpning av alkohollagstiftningen genom rådgivning och information 
  
 Institutet skall inom  
 narkotikaområdet 
  
 – 
  
 ansvara för statistiksamordning 
  
 – 
  
 bevaka och utreda behovet av narkotikaklassificiering enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor samt behovet av kontroll av varor enligt denna lag 
  
 – 
  
 vara nationell enhet för det Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (EMCDDA) 
  
 Institutet skall inom  
 tobaksområdet 
  
 – 
  
 ansvara för statistiksamordning 
  
 – 
  
 ansvara för tillsyn enligt 2 § och 4 § tobakslagen (1993:581) såvitt avser rökfria miljöer och lokaler samt enligt 12 § om åldersgränser genom att ge ut föreskrifter och allmänna råd, följa rättstillämpningen och utvecklingen inom tobaksområdet samt ansvara för rådgivning och information 
  
 – 
  
 ansvara för tillsyn enligt  
  
 9–11 
  §§ tobakslagen (1993:581) såvitt avser varningstexter m.m. samt enligt  
 16–18 
  §§ om produkt- kontroll m.m. genom att bl.a. se till att det finns varningstexter och innehållsdeklarationer som stämmer överens med myndighe- tens föreskrifter och med innehållet 
 Vissa  
 tillsynsuppgifter  
 inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet tillförs Folkhälsoinstitutet. Organisationskommittén anser att det i instruktionen för myndigheten bör framgå vilken sorts tillsynsuppgifter som myndigheten skall ansvara för. Tillsynsuppgifterna föreslås därför 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 191 
  
 preciseras under respektive område, dvs.  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. 
 Inom alkoholområdet tillförs Folkhälsoinstitutet övergripande till- synsuppgifter från Alkoholinspektionen enligt vad som anges i alkohol- lagen (1994:1738) och från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181) om teknisk sprit. Alkoholutredningen lämnar i sitt betänkande i juni 2000 förslag till ny lag vad gäller alkohol och försäljning av teknisk sprit. De föreslagna tillsynsuppgifterna inom narkotikaområdet enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor har Folkhälso- institutet redan idag ansvar för. Organisationskommittén har tidigare framhållit vikten av att regeringen överväger att lägga tillsyn av s.k. precursorer (kemikalier som används vid illegal narkotikafram- ställning) enligt lagen (1992:860) om kontroll av narkotika till institu- tets uppgifter. 
 Vad gäller tillsyn inom tobaksområdet föreslår kommittén att dessa uppgifter enligt tobakslagen (1993:581) förs över från Socialstyrelsen. Detta ansvar innebär tillsyn enligt tobakslagen (1993:581) såvitt avser rökfria miljöer och lokaler, åldersgränser, varningstexter m.m. samt produktkontroll med mera. 
 Ett viktigt komplement till tillsynsuppgifterna blir det nya ansvaret för statistiksamordning inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet som kommittén föreslår skall ingå i institutets uppgifter. Ansvar för statistiksamordning föreslås ges myndigheten inom narkotikaområdet enligt Narkotikakommissionens förslag. Även inom tobaksområdet finns ett behov av samordning av statistiken, vilket därför föreslås läggas till övriga uppgifter inom området. Statistiksamordning innebär bl.a. att myndigheten skall initiera metodutveckling och utveckling av standards i samarbete med användare och producenter samt publicera statistik. 
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutet har befogenhet att bedriva tjänsteexport. 
 För att tydliggöra att myndigheten har rätt att bedriva  
 tjänsteexport  
 bör det framgå av instruktionen, anser kommittén. I betänkandet av Utred- ningen om export av statligt förvaltningskunnande (SOU 2000:27) föreslås att regeringen i myndigheternas instruktioner och reglerings- brev klargör vad som förväntas av den enskilda myndigheten i form av export av förvaltningskunnande och att detta på ett avgörande sätt skulle påverka många myndigheters inställning till exportverksamhet. 
  
 192  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Organisationskommittén har valt att i detta skede endast ange befogenheten att bedriva tjänsteexport i institutets instruktion. 
 Kommitténs bedömning 
 Regeringen bör överväga vilken ledningsform som är mest ändamålsenlig med hänsyn till institutets nya roll och uppgifter. 
 Folkhälsoinstitutet leds av en generaldirektör som är chef för myndig- heten. Därutöver har institutet en  
 styrelse med begränsat ansvar 
 , vilket är den vanligaste ledningsformen i centrala myndigheter. Styrelsen består av elva personer, generaldirektören medräknad, och är samman- satt av politiker och forskare. Generaldirektören är styrelsens ord- förande. Enligt verksförordningen (1995:1322) skall styrelsen bl.a. pröva om myndighetens verksamhet bedrivs effektivt och i överens- stämmelse med syftet med verksamheten. Styrelsen skall även biträda myndighetens chef och föreslå denne de åtgärder som styrelsen finner motiverade. 
 Inom statsförvaltningen finns tre olika styrelsemodeller med variationer; enrådighetsverk, styrelser med begränsat ansvar och styrel- ser med fullt ansvar. Ett s.k.  
 enrådighetsverk  
 leds av myndighetschefen ensam och vid sidan av chefen kan finnas ett insynsråd utan befogen- heter. En  
 styrelse med begränsat ansvar  
 har normalt begränsade beslutsbefogenheter enligt vad som stadgas generellt i verks- förordningen. I detta fall är myndighetens chef normalt styrelsens ordförande. En  
 styrelse med fullt ansvar  
 har beslutsbefogenheter som framgår av myndighetens instruktion där det alltid anges att myndig- heten leds av styrelsen. Styrelsens ordförande är då alltid en annan person än myndighetschefen. 
 En renodling av myndigheternas ledningsformer har diskuterats i olika sammanhang. I Förvaltningspolitiska kommissionens rapport (SOU 1997:57)  
 I medborgarnas tjänst  
 och i Statskontorets rapport (2000:9)  
 Styrelser med fullt ansvar  
 förordas att ledningsformen styrelse med begränsat ansvar avskaffas då den inte uppfyller de krav på tydlig- het som bör ställas. Statskontoret anser vidare att styrelser med fullt ansvar bidrar till att stärka myndigheternas ledningsfunktioner. Vidare skriver Statskontoret att vilken ledningsform som bör väljas i enskilda fall bl.a. bör avgöras av vilket beslutsmandat som är möjligt att dele- gera till myndigheten, vilka frihetsgrader som myndigheten har i sin verksamhet samt hur komplexa verksamhetsförutsättningarna är för myndigheten. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 193 
  
 Statskontoret menar att styrelsernas uppgift och roll bör förtydligas och ansvaret definieras bättre. Ett tydligare markerat styrelseansvar behövs även när det gäller myndigheternas förmåga att nå de mål och resultat som riksdagen och regeringen kräver. Detta förtydligande anser Statskontoret bör göras både formellt i verksförordningen eller i myndighetens instruktion och informellt i regeringens dialog med myndigheten. 
 Vidare anser Statskontoret att regeringen på nytt bör överväga att renodla ledningsformerna för de statliga myndigheterna och för varje myndighet välja endera enrådighet eller styrelse med fullt ansvar. Stats- kontoret menar dessutom att inget skulle hindra att enrådighetsverk förses med insynsråd utan beslutsbefogenheter om det anses lämpligt. 
 Kommittén konstaterar att Folkhälsoinstitutet idag har den lednings- form som Statskontoret anser att man bör överväga att avstå från. Mot den bakgrunden kan det finnas anledning för regeringen att pröva om institutet bör få en annan ledningsform. Ett annat skäl att överväga ledningsformen är att myndigheten får en ny roll och ett nytt uppdrag. Kommittén anser att det är angeläget att institutet ges en ledningsform som ger institutet god legitimitet, t.ex. i arbetet med att samla myndig- heterna i syfte att analysera insatser på folkhälsoområdet i förhållande till de nationella målen. 
  
 6.3.3 
  
 Regleringsbrev 
  
 Regleringsbrev är benämningen på de regeringsbeslut som utfärdas årligen i syfte att styra all verksamhet som omfattas av inkomster och utgifter på statsbudgeten samt helt eller delvis finansierad avgifts- verksamhet. Regleringsbrevet är indelat i dels en verksamhetsdel, dels en finansieringsdel. I verksamhetsdelen anges de mål som gäller för myndigheten. I anslutning till målen anges vidare vilket/vilka åter- rapporteringskrav som gäller för respektive mål, dvs. regeringen skall ange vilka verksamhetsresultat som myndigheten skall uppnå. 
 Regleringsbrevet är ett ettårigt beslut till skillnad från instruktionen som gäller tills vidare. Detta innebär att de mål som anges i reglerings- brevet skall uppnås före utgången av budgetåret om inte något annat uttrycks, vilket inte hindrar att samma mål kan upprepas från ett år till ett annat. 
 För närvarande sker en s.k. tvåårsöversyn av statens målstruktur inom ramen för den statliga budgetprocessen (inom projektet VESTA, Verktyg för Ekonomisk styrning i STAten i Finansdepartementets regi). Som en följd av detta projekt kommer en ny struktur att tillämpas 
  
 194  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 i budgetpropositionen för år 2001, vilket påverkar hur verksamhets- delen i regleringsbrevet för år 2001 kommer att utformas. 
 I det följande anges Organisationskommitténs förslag till mål, åter- rapporteringskrav samt vad som bör gälla för eventuella kommande uppdrag. Förslag på regleringsbrevets finansieringsdel berörs inte i denna utredning. Det förslag till regleringsbrev som presenteras nedan, avses kunnna tillämpas från och med den 1 juli 2001. Eftersom ombild- ningen av Folkhälsoinstitutet kommer att ske under ett löpande budget- år vill kommittén framhålla vikten av att smidiga övergångslösningar eftersträvas. 
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutets övergripande mål för verksamheten bör vara: 
  
 – 
  
 att bidra till att uppfylla de nationella folkhälsomålen, 
  
 – 
  
 att bidra till att förbättra folkhälsan för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. 
  
 Organisationskommittén anser att de övergripande målen för utgiftsområdet, som skall anges i regleringsbrevets inledning, bör for- muleras så att de stämmer överens med Folkhälsoinstitutets nya roll och uppgifter. Som övergripande mål för myndigheten föreslås därför att dessa skall vara att bidra till att uppfylla de nationella folkhälso- målen samt att förbättra folkhälsan för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. I den nya stabsfunktionsrollen ingår framför allt att följa upp och utvärdera de nationella folkhälsomålen. 
 Kommittén anser att myndigheten kan bidra till att uppfylla de nationella målen – i egenskap av uppföljnings- och utvärderings- myndighet samt nationellt kunskapscentrum inom folkhälsoområdet – men däremot inte direkt ansvara för att folkhälsomålen uppfylls. Organisationskommittén anser att det främst är andra sektorer i sam- hället, såsom t.ex. kommuner och landsting, som har ansvaret för genomförandet av folkhälsoåtgärder. Detsamma anser kommittén gäller även för målet att förbättra folkhälsan för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna, dvs. att minska ojämlikheten i hälsa. 
 Kommittén anser vidare att det är viktigt att de övergripande målen bryts ned och preciseras på ett sådant sätt att det går att svara på frågan om måluppfyllelse skett eller inte. Eftersom det är effekter i samhället som avses i de övergripande målen, är effektmålen i sig endast möjliga att uppnå på lång sikt. De övergripande målen för institutet som innebär att  
 bidra till  
 att uppfylla effektmålen är dock tänkta att uppnås under det verksamhetsår som regleringsbrevet avser. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 195 
  
 Organisationskommittén menar också att de övergripande målen bör formuleras på ett sådant sätt att de går att föra in i den målstruktur som är under utveckling inom ramen för den s.k. tvåårsöversynen av statens målstruktur. 
 Kommitténs förslag 
 Folkhälsoinstitutets verksamhet skall redovisas enligt följande verksamhetsgrenar: 
  
 – 
  
 Uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen. 
  
 – 
  
 Nationellt kunskapscentrum om metoder och strategier inom folkhälsoområdet. 
  
 – 
  
 Tillsyn inom  
  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. 
  
 – 
  
 Statistiksamordning inom  
  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaks- området. 
 I regleringsbreven för år 1999 och 2000 angav regeringen ingen verksamhetsindelning för Folkhälsoinstitutet. Organisationskommittén menar dock att en verksamhetsindelning i verksamhetsgrenar i regleringsbrevet är lämplig för att klargöra den nya inriktningen av myndighetens verksamhet. Verksamhetsgrensindelningen följer dess- utom logiskt av den indelningsgrund av uppgifter som anges i förslaget till instruktion. Indelningen skall utgå från regeringens behov av redo- visning och skall inte förväxlas med myndighetens organisation. 
 Kommitténs förslag 
 Uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen 
 Folkhälsoinstitutet skall ansvara för en samlad sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser inom folkhälsoområdet med utgångspunkt i de nationella folkhälsomålen. 
 Målet är att tillhandahålla beslutsunderlag av hög kvalitet till regeringen i syfte att uppnå de nationella folkhälsomålen. 
 Målet är att uppnå en hög kunskaps- och kompetensnivå i rollen som regeringens expertmyndighet inom folkhälsoområdet, både nationellt och internationellt. 
 Kommittén anser att det är viktigt att målen för verksamhetsgrenarna preciseras på ett sådant sätt att målen blir styrande för myndighetens verksamhet. Det är även viktigt att målen för verksamhetsgrenarna formuleras i termer av faktiska mål snarare än i termer av medel, dvs. 
  
 196  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 insatser för att uppnå målen. Ett mål bör i så hög utsträckning som möjligt ange vad som skall uppnås med verksamheten och insatserna/ prestationerna. Målen kan förutom effekter även avse prestationer, processer, prioriteringar etc. Vidare skall målen vara uppföljningsbara dvs. myndigheten skall kunna visa om den har uppnått målen vid utgången av den angivna tidsperioden. Myndighetens ansvarsområde, roll och uppgifter bör anges i instruktionen. 
 Organisationskommittén föreslår att mål formuleras för dels den stabsfunktion som Folkhälsoinstitutet skall upprätthålla, dels den expertfunktion som den skall utgöra i förhållande till regeringen. Det är här viktigt att ange att målet bör vara att de beslutsunderlag som lämnas till regeringen skall vara av hög kvalitet. Detta för att rege- ringen skall kunna använda beslutsunderlagen i sitt arbete med att bedriva en effektiv och ändamålsenlig folkhälsopolitik i syfte att uppnå de nationella folkhälsomålen. I rollen som expertmyndighet bör målet vara att uppnå en hög kunskaps- och kompetensnivå, både på det nationella och internationella planet. 
 Kommitténs förslag till mål för verksamhetsgrenarna fokuserar på mål för myndighetens prestationer, till skillnad från tidigare års regle- ringsbrev, vilka angett mål i form av effekter. Kommittén anser att prestationsmålen bättre stämmer överens med Folkhälsoinstitutets nya roll att följa upp och utvärdera de nationella folkhälsomålen samt utvärdera metoder m.m. inom folkhälsoområdet. Detta eftersom den nya rollen innebär att utvärdera huruvida andra folkhälsoaktörer, såsom sektorsmyndigheter m.fl. samt kommuner och landsting, uppnår effek- ter i form av förbättrad folkhälsa med hjälp av sina insatser. 
 Kommitténs förslag 
 Nationellt kunskapscentrum om metoder och strategier inom folkhälsoområdet 
 Folkhälsoinstitutet skall vara ett nationellt kunskapscentrum om metoder och strategier inom folkhälsoområdet. 
 Målet är att uppnå en hög kunskapssnivå inom forsknings- och metodutvecklingsområdet i syfte att bistå främst kommuner och landsting med kunskap i folkhälsoarbetet. 
 Målet är att på ett effektivt sätt föra ut vetenskapligt grundad kunskap och fakta till främst kommuner och landsting i syfte att bistå det lokala och regionala folkhälsoarbetet. 
 Organisationskommittén anser att mål bör formuleras med utgångs- punkt i den nya rollen som nationellt kunskapscentrum. Det handlar här 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 197 
  
 om att myndigheten skall uppnå en hög kunskapssnivå inom forsknings- och metodutvecklingsområdet i syfte att bistå främst kom- muner och landsting med kunskap i deras folkhälsoarbete. Ett annat mål bör dessutom formuleras utifrån hur spridningen av kunskap till kommuner och landsting bör ske. Målet bör vara att på ett effektivt sätt föra ut vetenskapligt grundad kunskap och fakta till främst kommuner och landsting i syfte att bistå det lokala och regionala folkhälsoarbetet. 
 Kommitténs förslag 
 Tillsyn inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet 
 Folkhälsoinstitutet skall ansvara för övergripande tillsyn inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. 
 Målet är att de berörda lagarna inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet efterlevs. 
 Ett viktigt område för Folkhälsoinstitutet föreslås bli att arbeta med tillsynsfrågor inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. Målet för denna verksamhet anser kommittén bör vara att myndigheten skall bidra till att tillsynen inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet genomförs på ett sådant sätt att de berörda lagarna inom området efter- levs. I återrapporteringskraven för målet ifråga bör även anges att myndigheten skall redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att utveckla systemtillsynen. Dessutom bör återrapporteras analyser av hur lagstift- ningen efterlevs samt eventuella förslag till åtgärder. 
 Kommitténs förslag 
 Statistiksamordning inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet 
 Folkhälsoinstitutet skall ansvara för statistiksamordning inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. 
 Målet är att samordna statistiken så att aktuell statistik av god kvalitet tillhandahålls. 
 Ett annat viktigt område är Organisationskommitténs förslag om att Folkhälsoinstitutet skall ansvara för statistiksamordning inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet. Målet inom detta område bör vara att samordna statistiken på ett sådant sätt att det finns tillgång till statistik av god kvalitet inom respektive område. 
  
 198  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 Kommitténs förslag 
 Myndighetsspecifik information 
 Målet är att Folkhälsoinstitutet skall anpassa sin verksamhet, organisation och kompetens i syfte att uppfylla den nya rollen. 
 Organisationskommittén anser att mål bör formuleras för myndighetens omställningsperiod. Detta menar kommittén underlättar både för regeringens styrning samt för myndigheten själv under omställnings- periodens olika skeden. Kommittén anser vidare att en omställnings- period på tre år bör vara tillräcklig för att myndigheten skall kunna ställa om sin verksamhet till den nya rollen. Därför bör ett omställ- ningsmål för myndigheten formuleras i regleringsbrevet för vart och ett av de tre år som omställningen omfattar. Omställningsmålet bör preci- seras i form av ett antal milstolpar. Milstolpar bör anges i reglerings- brevet redan för år 2001. 
 Exempel på hur milstolpar kan formuleras ges i det följande: 
  
 – 
  
 En ny organisations- och ledningsstruktur skall vara införd den 1 juli 2001. 
  
 – 
  
 Myndighetens kompetens skall vara anpassad till den nya rollen och uppgifterna senast den 31 december 2001. En plan för hur detta skall gå till skall finnas senast den 1 februari 2001. 
  
 – 
  
 Nya verksamhets- och ekonomistyrningssystem anpassade till den interna organisationen samt de externa kraven på återredovisning skall vara utvecklade till den 1 juli 2001. 
  
 – 
  
 En plan för arbetet med uppföljning och utvärdering av de nationella folkhälsomålen skall tas fram senast den 31 december 2001. 
  
 – 
  
 Samarbetsavtal med forskningen som understödjer det nya arbetssättet skall tas fram senast den 31 december 2001. 
  
 Dessutom menar kommittén att regeringen i regleringsbrevet bör ange återrapporteringskrav som talar om hur omställningen fortskrider. Regelbunden återrapportering bör övervägas ske även under andra tid- punkter än i samband med årsredovisningen, t.ex. i samband med resultatdialogen (se avsnitt 6.3.4). 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 199 
  
 Kommitténs förslag 
 Krav på återrapportering 
 För varje mål i regleringsbrevet bör anges vilka väsentliga slut- prestationer som genomförts under året för att uppnå respektive mål. Därutöver skall även anges kostnaderna för respektive väsentlig slutprestation. 
 I kommittédirektiven (dir. 1999:56) står bl.a. att kommittén skall utveckla ett för myndigheten anpassat verksamhets- och ekonomi- styrningssystem som möjliggör uppföljning och utvärdering av myn- dighetens arbete. Kommittén har tolkat detta som att det bör anges vilka krav som skall ställas på myndighetens återrapportering till regeringen i samband med de återrapporteringskrav som anges i regleringsbrevet. Återrapporteringskraven skall dels ge regeringen underlag för sin resultatredovisning till riksdagen, dels ge regeringen underlag för att styra myndigheterna, dvs. resultatinformation. 
 Att utveckla de faktiska verksamhets- och ekonomi- styrningssystemen är en uppgift för myndigheten. Organisations- kommittén anser att dessa system bör utvecklas på ett sådant sätt att de kan svara upp mot de krav som regeringen ställer på myndigheten i form av återrapporteringskrav i regleringsbrevet. 
 Kommittén anser att återrapporteringskraven bör fokusera på att myndigheten skall ange vilka väsentliga slutprestationer som genom- förts under året för att uppnå respektive mål. Dessutom bör regeringen få en redovisning av hur resuserna utnyttjats, dvs. vad det kostat att uppnå respektive mål genom att ange kostnaderna för respektive väsentlig slutprestation. Med slutprestation menas den produkt eller tjänst som lämnar myndigheten, dvs. rapporter eller andra kunskaps- och beslutsunderlag m.m. 
 För att få en koppling mellan myndighetens verksamhet och ekono- mi bör det vidare övervägas om regleringsbrevet skall kompletteras med ett antal nyckeltal som t.ex. säger något om myndighetens produk- tivitet eller effektivitet. En annan utvecklingspotential i reglerings- brevet är att formulera kvalitetsmått. Kommittén anser vidare att resul- tatinformationen för myndigheten bör utvecklas och att myndigheten bör utveckla ett ändamålsenligt uppföljningssystem. Återrapporterings- kraven i regleringsbrevet bör kompletteras med andra redovisningskrav än vad som ovan angivits i syfte att utveckla regeringens resultat- information. Detta kan förslagsvis ges som ett särskilt uppdrag i regleringsbrevet. 
  
 200  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 När det gäller myndighetens uppdrag i regleringsbrevet eller i andra regeringsbeslut (se nedan) bör det särredovisas prestationer och kost- nader för dessa i årsredovisningen. 
 Organisationskommittén har även valt att ange ett särskilt åter- rapporteringskrav för det övergripande målet att bidra till att förbättra hälsan för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna, dvs. genom att anlägga ett målgruppsperspektiv. Det skall särskilt anges vilka väsentliga sluprestationer som genomförts under året och som syftat till att bidra till att förbättra folkhälsan för de grupper som är utsatta för de största hälsoriskerna. Anledningen till att ange ett sådant krav är dels att regeringen får en uppfattning om på vilket sätt Folk- hälsoinstitutet arbetar med det övergripande målet, dels att göra det möjligt att utifrån denna årliga redovisning göra en bedömning av i vilken grad man närmat sig det övergripande målet under året. Där- utöver skall även här anges kostnader för de väsentliga slutpresta- tionerna. 
 Kommitténs förslag 
 Uppdrag 
 Folkhälsoinstitutet skall på regeringens uppdrag samordna nationella insatser. 
 Organisationskommittén anser att myndigheten skall kunna samordna nationella insatser. Sådana regeringsuppdrag bör i första hand anges i regleringsbrevet. 
 Det bör anges en tidpunkt för när ett särskilt regeringsuppdrag som anges i regleringbrevet skall vara utfört. Uppgifter av löpande karaktär som inte är avgränsade i tid bör i stället kopplas till ett mål och anges som exempel på prestationer under återrapporteringskraven. 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 201 
  
 6.3.4 
  
 Resultatdialog 
  
 Kommitténs förslag 
 Resultatdialogen bör användas för att stämma av att omställnings- arbetet genomförs i den takt och med den inriktning som regeringen önskar. 
 Vidare bör regeringens närmare krav på återrapportering och redovisning behandlas i resultatdialogen. 
 Kommittén gör bedömningen att resultatdialogen är ett viktigt instru- ment för regeringens resultatstyrning av Folkhälsoinstitutet. Det är angeläget att stödja myndighetens omställning genom täta dialoger. Vidare kommer institutets arbete med folkhälsomålen att behöva stämmas av med regeringen. Detta kommer att vara särskilt betydelse- fullt inledningsvis när målen skall implementeras i stora delar av stats- förvaltningen. 
 Enligt de anvisningar som ges ut i samband med resultatdialogerna framgår att resultatdialogen bör ske årligen under våren. Detta dels för att myndigheten skall kunna få till stånd en dialog med regeringen i god tid i anslutning till myndighetens interna verksamhetsplanerings- process, dels för att regeringen skall kunna få in synpunkter på års- redovisning m.m. i samband med budgetprocessen och för fortsatt beredning av regleringsbrevet. Inom ramen för dialogen kan även regeringen redogöra för och närmare precisera krav på återrapportering och redovisning. 
 Ett annat syfte med dialogen är att myndigheten skall kunna rapportera om andra viktiga iakttagelser inom folkhälsoområdet som myndigheten gjort i sin verksamhet, t.ex. hur samverkan fungerar med andra myndigheter avseende uppföljning och utvärdering av de natio- nella folkhälsomålen, hur samverkan fungerar med kommuner och landsting m.m. Resultatdialogen mellan regeringen och myndigheten bör därför ses som ett viktigt komplement till de skrivna dokument som i övrigt lämnas till regeringen. 
  
 202  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2000:57 
  
 6.4 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
  
 Kommitténs bedömning 
 Kommitténs förslag kommer inte att medföra någon ökad belastning på statsbudgeten. 
 Då Folkhälsoinstitutets nya uppgifter innebär att utveckla metoder m.m. kommer detta att kunna medföra ett effektivare folkhälsoarbete i kommuner och landsting och i konsekvens med detta inga ökade kommunala och landstingskommunala kostnader. 
 I den mån regeringen avser att initiera särskilda insatser inom t.ex. opinions- och informationsområdet skall finansieringsprincipen gälla. 
 Ett ställningstagande till hur gränsdragningen mellan berörda myndigheters uppgifter inom området hiv/aids och andra sexuellt överförbara sjukdomar skall se ut bör ske i samband med att regeringen tar ställning till Smittskyddskommitténs förslag. Detta kan få ekonomiska konsekvenser för Folkhälsoinstitutet. 
 För att Folkhälsoinstitutet skall kunna fullgöra sina nya uppgifter – att följa upp och utvärdera insatser inom folkhälsoområdet med utgångs- punkt i de nationella folkhälsomålen, vara kunskapscentrum vad gäller metoder och strategier i folkhälsoarbetet samt ha vissa tillsynsuppgifter m.m. inom  
 alkohol-, 
  narkotika- och tobaksområdet – behöver institutet prioritera ned vissa av de nuvarande uppgifterna. 
 Kommittén bedömer att resurser kan frigöras genom att arbetet med organisationsstöd flyttas till Socialstyrelsen, projektstödet minskas och koncentreras till utvärderingsinsatser av färre och strategiskt viktiga projekt samt genom att information till allmänheten minskas. Vi be- dömer även att den forskningssamverkan som institutet har kan användas effektivare. Kommittén har också noterat att av institutets totalt förbrukade medel används i dag endast 20 procent till personal- kostnader och 2 procent till lokalkostnader. Räknas det särskilda hiv/  
 aids-anslaget 
  bort är motsvarande siffror 42 procent och 5 procent. Det finns således ganska goda finansiella förutsättningar att lägga om verksamhetens inriktning på relativt kort tid. 
 År 1999 var Folkhälsoinstitutets förvaltningsanslag 109 milj. kr, medan medlen till hiv/aids uppgick till 52 milj. kr. Ett ställnings- tagande till hur gränsdragningen mellan berörda myndigheters uppgifter inom området hiv/aids och andra sexuellt överförbara sjuk- domar skall se ut bör ske i samband med att regeringen tar ställning till 
  
 SOU 2000:57 
  
 Överväganden och förslag  
 203 
  
 Smittskyddskommitténs förslag. Detta kan få ekonomiska konsekven- ser för Folkhälsoinstitutet. 
 Regeringen har beslutat att överföring av tillsynsuppgifter skall ske från Alkoholinspektionen och Läkemedelsverket. Enligt kommitténs förslag skall även tillsynsuppgifter från Socialstyrelsen överföras till institutet. I dag arbetar sammanlagt 14 personer på Alkohol- inspektionen. Enligt bedömningar från myndighetens ledning åtgår cirka tio personår på inspektionen till övergripande tillsyn, som skall tas över av Folkhälsoinstitutet. På Läkemedelsverket sysselsätter arbetet med övergripande tillsyn avseende teknisk sprit cirka tre års- arbetskrafter. Därtill kommer arbetet med tillsyn av tobakslagen, som i dag fordrar mindre än en årsarbetskraft hos Socialstyrelsen. Sam- ordningen av tillsynen bör ge effektivitetsvinster. Samtidigt bör verk- samheten dimensioneras så att tillsynen kan vidareutvecklas. 
 Kommitténs förslag att organisationsstöd bör överflyttas till Social- styrelsen medför att cirka 17 miljoner kr/år bör överföras till Social- styrelsen om organisationsstöd från hiv/aidsanslaget inräknas. Orga- nisaionsstödet exklusive stödet från hiv/aidsanslaget uppgick år 1999 till 4,7 milj. kr. 
 Då Folkhälsoinstitutets nya uppgifter innebär att utveckla metoder m.m. kommer detta att kunna medföra ett effektivare folkhälsoarbete i kommuner och landsting och i konsekvens med detta inga ökade kommunala och landstingskommunala kostnader. I den mån regeringen avser att initiera särskilda insatser inom t.ex. opinions- och informationsområdet som innebär kostnader för kommuner och landsting skall enligt Organisationskommitténs uppfattning finansie- ringsprincipen gälla. 
  
 SOU 2000:57 
  
 205 
  
 Referenser 
  
 Ds 1995:6, Finansdepartementet,  
 ELMA Åtgärder för att stärka resul- tatstyrningen 
  
 Ds 1995:50, Socialdepartementet,  
 Länsstyrelsens nya roll på alkohol- området 
  
 Ds 1997:4, Socialdepartementet,  
 Miles för Sveriges  
 EG-arbete 
  i frågor som gäller folkhälsa och hälso- och sjukvård 
 Ds 1999:68, Utbildningsdepartementet,  
 Att finansiera forskning och utveckling 
  
 Ekonomistyrningsverket, ESV 1999:2, EA 1999, Ekonomiadministra- tiva bestämmelser för statlig verksamhet 
 Ekonomistyrningsverket, ESV 1999:19,  
 Informella kontakter i sam- band med regleringsbrev och årsredovisningar 
  
 Folkhälsoinstitutet 1996:88,  
 Kartläggning av kommunernas folkhälso- arbete 
 Folkhälsoinstitutet, 1999:10,  
 Massmediakampanjer  
 Folkhälsoinstitutet 1999:11,  
 Forskning för folkhälsa 
  
 Folkhälsoinstitutet, 2000:1,  
 Kommunikationskanaler mellan nationell och lokal nivå för alkohol- och narkotikapreventivt 
 arbete 
 Folkhälsoinstitutets årsredovisning 1998 Folkhälsoinstitutets årsredovisning 1999 
 Landstingsförbundet  Svenska Kommunförbundet,  
 Främja hälsa – förebygg sjukdomar 
 , Slutrapport från Folkhälsoprogrammet, Stockholm 1998 
 Lundquist, Bailey,  
 Förvaltning och demokrati 
 , Lund: Norstedts, 1991 Diaz, Cook, Mitchell,  
 Förvaltningspolitik 
 , 
 Helsingborg: Publica, 1992 
 Regeringens proposition 1986/87:99  
 Om ledning av den statliga för- valtningen 
  
 Regeringens proposition 1990/91:175  
 Om vissa folkhälsofrågor  
 Regeringens proposition 1997/98:136  
 Statlig förvaltning i medborg- 
  
 arnas tjänst 
 Regeringens proposition 1997/98:183  
 Kontroll av syntetiska droger m.m. 
  
 206  
 Referenser 
  
 SOU 2000:57 
  
 Regeringens proposition 1998/99:134  
 Vissa alkoholfrågor m.m 
 . Regeringens proposition 1999/2000:1  
 Budgetpropositionen för 2000 
 , 
 utgiftsområde  
 9–12, 
  volym 6 
 Regeringens proposition 1999/2000:81  
 Forskning för framtiden - en ny organisation för forskningsfinansiering 
  
 Regeringens proposition 1999/2000:121  
 Privat införsel av alkohol- drycker m.m 
 . 
 Riksrevisionsverket,  
 Resultatanalys 
 , Brown, 1991 Riksrevisionsverket, RRV 1994:32,  
 Den statliga budgetprocessen och 
  
 resultatstyrningen 
 Riksrevisionsverket, RRV 1996:6,  
 Att mäta effekter  
 Riksrevisionsverket, RRV 1996:13,  
 Resultatstyrning i myndigheten  
 Riksrevisionsverket, RRV 1996:36,  
 Med resultatet i fokus 
  
 Riksrevisionsverket, RRV 1996:50 
 , Förvaltningspolitik i förändring 
 Socialutskottets betänkande 1999/2000:SoU4  
 Vissa alkoholfrågor  
  
 SoS-rapport, 
  1997:18,  
 Folkhälsorapport 1997 
  
 SOU 1985:40,  
 Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning  
 SOU 1991:40,  
 Marknadsanpassade service- och stabsfunktioner 
  
 SOU 1997:15,  
 Det svåra samspelet, Resultatstyrningens framväxt och problematik 
  
 SOU 1997:57 
 , I medborgarnas tjänst, En samlad förvaltningspolitik för staten 
  
 SOU 1997:80,  
 Reformerad stabsorganisation 
  
 SOU 1997:119,  
 En tydligare roll för hälso- och sjukvården i folk- hälsoarbetet 
  
 SOU 1998:38,  
 Vad får vi pengarna? Resultatstyrning av statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området 
  
 SOU 1998:43,  
 Hur skall Sverige må bättre? – första steget mot nationella folkhälsomål 
  
 SOU 1998:154,  
 OAS Oberoende Alkoholsamarbetet i framtiden  
 SOU 1998:156,  
 Alkoholpolitikens medel 
  
 SOU 1999:51,  
 Smittskydd, samhälle och individ 
  
 SOU 1999:65 
 , Barnombudsmannen, företrädare för barn och ung- domar 
  
 SOU 1999:66,  
 God vård på lika villkor? – om statens styrning av hälso- och sjukvården 
  
 SOU 1999:90,  
 Narkotikastatistik, Om samhällets behov av information om narkotikautvecklingen 
  
 SOU 1999:137,  
 Hälsa på lika villkor - andra steget mot nationella folkhälsomål 
  
 SOU 2000:3,  
 Välfärd vid vägskäl, Utvecklingen under  
 1990-talet 
  
 SOU 2000:57 
  
 Referenslista  
 207 
  
 Statskontoret, 1990:21 
 , När riksdag och regering ska styra med resultat 
 Statskontoret, 1998:22,  
 Samordning mot droger 
  
 Statskontoret, 1999:21,  
 Det viktiga valet av verkschef  
 Statskontoret, 2000:9,  
 Styrelser med fullt ansvar 
  
 Brooks, Hansen,  
 Utvärdering i politik och förvaltning 
 , Lund: Studentlitteratur, 1998.