SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 6 Värnpliktsvägrarrörelsen 
 Inledning 
 I januari 1965 kallades polis till Jennings i Stockholm. An- ledningen var att poeten och konstnären Johnson i sin första ensamutställning ställt ut en affisch med texten Vägra döda, vägra värnplikt. Affischtexten kunde i lagens mening betraktas som uppvigling varför polisen beslagtog plakatet. Ingripandet mot Price gav upphov till en mängd sympatiyttringar. Bl.a. pub- licerades i dagspressen i januari 1965 ett upprop undertecknat av 37 kulturpersonligheter. Författare, regissörer, konstnärer, och skåde- spelare som Roberts, Rose och Golden tog i uppropet avstånd från kriminaliseringen av uppmaningar till värnpliktsvägran. Price åtalades och dömdes sedermera till dagsböter för uppvigling. I maj 1965 utkom en debattbok som ock- så blev mycket omskriven och debatterad.  
 Att vägra döda, att vägra värnplikt  
 innehöll bidrag av bl.a. Sexton, Bennett och Morales. Omslagsbild till boken var Sherman be- slagtagna affisch. 
 Som visats i tidigare kapitel bedrevs propaganda mot värnplikts- systemet både under 1940- och  
 1950-talen. 
  Framför allt var det Världsmedborgarrörelsen som aktivt propagerade för värnplikts- vägran. Inom Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen och Svens- ka Världsfredsmissionen förekom verksamhet för att förbättra vill- koren och möjligheterna för dem som ville genomföra en tjänstgö- ring utan vapen. Men 1965 var kanske det första året som värn- pliktsvägrarproblemet debatterades så öppet och av en så bred krets av den s.k. kultureliten. Som kommer att visas i detta kapitel låg debatten kring Sherman affisch precis rätt i tiden. Opinions- bildningen kring värnpliktsvägran och vapenfri tjänst hade skjutit fart 1963 men var 1965 fortfarande i stigande. Under  
 1960-talets 
  andra halva skulle propagandan mot värnplikten kraftigt öka liksom 
 153 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 antalet sökande till vapenfri tjänst.  
 1960-talet 
  var också årtiondet då värnplikten på allvar blev en fråga på den politiska dagordningen. 
 I detta kapitel undersöks säkerhetspolisens och försvarsstabens övervakning av vad vi kan kalla  
 värnpliktsvägrarrörelsen 
 . Med detta avses här  
 1960-talets 
  våg av organiserade opinionsyttringar till för- mån för vapenfri tjänst och totalvägran ofta med udden riktad mot värnpliktssystemet som sådant. Kapitlet disponeras så att inled- ningsvis presenteras statsmakternas hantering av frågan. Därefter följer en genomgång av de organisationer som var intressanta för säkerhetspolisen och försvarsstaben. 
 Vapenfri tjänst - en fråga på den politiska dagordningen 
 Motioner om vapenfrifrågan hade förekommit både vid 1958 och 1959 års riksdagar utan att medföra någon förändring av lagstift- ningen. 1963 framlades från socialdemokratiskt håll en motion om att regeringen borde låta utreda om inte vapenfria värnpliktiga kunde få göra sin tjänst inom en internationell frivilligkår i u- länderna. Förslaget låg helt i linje med fredsrörelsens uppfattning och flera av undertecknarna hade också anknytning till kretsarna kring Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. 
 340  
 Samma tanke- gång var Rangel från SKP inne på när han i sin motion samma år önskade en förändring så att vapenfria kunde användas i utvecklings- eller humanitärt hjälparbete i utvecklingsländerna. 
 341 
  
 Reeves, socialdemokrat med anknytning till världs- fredsrörelsen, motionerade också 1963 om att riksdagen borde hemställa om utredning av frågan om hur personer borde behandlas som på grund av samvetsbetänkligheter inte kunde tjänstgöra som vapenfria inom totalförsvaret och därför blev totalvägrare. Från folkpartistiskt håll kom motion om att de vapenfrias tjänst- göringstid borde vara lika lång som den vanliga värnplikten samt att de vapenfria i högre grad borde kunna användas i civil tjänst. I mo- tionen ingick inte något uttryckligt förslag om tjänst i  
 u-länderna 
  men i motionstexten hänvisades till ett belgiskt förslag där en möj- lighet var samhällsnyttigt arbete i utvecklingsländerna. 
 342 
  
 Den folkpartistiska motionen behandlades i andra lagutskottet som efter att ha inhämtat yttranden, bl.a. från ÖB, framhöll att va- penfritjänsten måste bestämmas efter totalförsvarets behov. Men frågan om att vidga området för tjänstgöringen borde ändå utredas 
  
 340 
  
 Motion nr 231, AK, 1963. 
  
 341 
  
 Motion nr 64, AK, 1963. 
  
 342 
  
 Motion nr 203, AK, och nr 169, FK, (likalydande) 1963. 
  
 154 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 framhöll utskottet. När det gällde längden på tjänstgöringen ansåg utskottet att den vapenfria tjänsten trots allt ändå borde vara längre men att avvägningen kunde utredas. Riksdagen gick på utskottets linje och ansåg därmed att den folkpartistiska motionen bifallits. Däremot blev det avslag för de två motioner som lagts fram av so- cialdemokrater med anknytning till fredsrörelsen. 
 I december 1963 tillsatte regeringen så en utredning för att un- dersöka möjligheterna att vidga tjänstgöringsområdet för de vapen- fria. I direktiven framhölls att utgångspunkten var att de vapenfria skall kunna fylla en uppgift inom totalförsvaret. Därmed hade re- geringen avlägsnat sig en bit från den folkpartistiska motion som uppgavs ligga till grund för att utredningen kom till stånd. Visserli- gen inte i sak, i motionen hade inte uttryckligt hävdats att frågan om tjänstgöring i  
 u-länder 
  borde utredas. Däremot fanns tanke- gången, som visats ovan, med i motionen som en av dess utgångs- punkter. 
 Om regeringen åsyftat att genom utredningen ta kål på den opi- nionsbildning som var i växande och som pläderade för u- landstjänst för de värnpliktiga, mot tjänst med vapen eller rent av mot värnplikten över huvud taget torde detta ha varit på förhand dömt att misslyckas. Redan direktivens ord om att tjänstgöring skulle anpassas efter totalförsvarets behov kan sägas ha uteslutit u- landstjänst. Utredarna avvisade också förslag i den riktningen, dock främst med motiveringen att allt för höga utbildningskrav måste ställas på en tjänstgöring i fredskår eller i utvecklingsländerna. 
 343  
 Den kanske enda väsentliga förändring som kom till stånd genom utredningen var förslaget om att Jehovas vittnen helt skulle undan- tas från värnplikten, vilket också blev riksdagens beslut. Utred- ningens motivering är intressant och förtjänar att citeras: 
 Med hänsyn till Jehovas vittnens ådagalagda likgiltighet för demokratisk samhälls- och rättsordning måste det emellertid ifrågasättas om de över huvud taget är lämpliga att utnytt- jas till samhällets skydd. Kan de inte användas för någon som helst nyttig insats under krigs- tid förefaller det meningslöst att belasta sam- hället med kostnader och besvär för fredsut- bildning av dem. Därför bör det enligt utred- 
  
 343  
 Vapenfri tjänst. Betänkande avgivet av 1964 års utredning rörande vapenfria värnpliktiga 
 . SOU 1965:71, s. 60. 
  
 155 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ningens mening allvarligt övervägas att i detta sammanhang temporärt olämpligförklara Jeho- vas vittnen enligt motsvarande grunder, som redan tillämpas för vissa alkoholskadade eller asociala personer. 
 344 
  
 Förutom total befrielse för de som hopplösa och asociala ansedda Jehovas vittnen föreslog utredningen att tjänstgöringstiden för de vapenfria ökades från 525 dagar till 540 dagar. Som argument för detta anfördes rättviseargument samt att detta skulle motverka missbruk av vapenfriheten. Att sånt missbruk kunde stävjas an- såg utredarna också torde ligga i de uppriktiga vapenfrias eget in- tresse. 
 345  
 Tanken att vapenfria värnpliktiga skulle kunna tjänstgöra utanför totalförsvaret avvisades såsom både förnuftsmässigt orim- lig och etiskt oförsvarlig med hänvisning till att i krigstid skulle hela samhället komma att vara engagerat i totalförsvaret. 
 346 
  
 Efter remissbehandling där även  
 Fredsorganisationernas utred- ning i värnpliktsfrågan 
  
 347  
 fick avge yttrande lade regeringen 1966 fram proposition i frågan. I propositionen konstaterades att det svenska försvaret var uppbyggt kring allmän värnplikt med en bä- rande idé om försvaret som hela folkets angelägenhet. Bördorna att upprätthålla försvaret borde därmed fördelas rättvist. I enlighet med utredningens förslag breddades nu tjänstgöringsområdet för de vapenfria. Ett flertal placeringar utanför krigsmakten möjlig- gjordes, dock inom vad som får anses vara totalförsvarets ram. Molina kaså godtogs förslagen om att öka de vapenfrias tjänstgöringstid med 15 dagar samt att försöksvis inte kalla in medlemmar av Jeho- vas vittnen. Den 25 maj 1966 antog riksdagen, efter debatt främst rörande bedömningen av Jehovas vittnen, den nya lagen om vapen- fri tjänst. 
 Jehovas vittnen 
 Jehovas vittnen har sina rötter i  
 1800-talets 
  amerikanska väckelse- rörelser. I början av  
 1870-talet 
  började en grupp i Pennsylvania samlas kring predikanten Erickson. Till Sverige kom rörelsen 1909 och namnet Jehovas vittnen antogs 1931. Under and- ra världskriget uppmärksammades framförallt rörelsens vägran att 
  
 344 
  
 Ibid s. 67. 
  
 345 
  
 Ibid s. 72. 
  
 346 
  
 Ibid s. 88. 
  
 347 
  
 Denna utredning tillsattes 1963 på initiativ av Guzman och Svenska Världsfredsmis- sionen och kom att fungera som en slags parallellutredning. 
  
 156 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 göra värnplikt. I en cirkulärskrivelse tog det statliga folkupp- lysnings- och propagandaorganet  
 statens informationsstyrelse  
 av- stånd från propaganda från Jehovas vittnen såsom ägnad att för- svaga försvarsviljan. 
 348  
 Under efterkrigstiden minskade naturligt nog myndigheternas behov av att bekämpa Jehovas vittnen. Med- lemmar som vägrade värnplikt dömdes regelmässigt till fängelse men propagandan synes inte ha bedömts utgöra något större hot. Säkerhetspolisens övervakning inskränkte sig till att i den sakakt som 1949 hade lagts upp, extrema antimilitära organisationer, klistra in pressklipp om rörelsens verksamhet. Säkerhetspolisens bild av Jehovas vittnen framgår ganska väl av en PM av Vazquez från 1959: 
 Den statsfientliga inställningen hos Jehovas vittnen framgår av rörelsens skrifter, där det görs gällande att statens och samhällets alla organisationer är av djävulen. Främst har den- na inställning tagit sig uttryck i vägran att full- göra någon som helst form av värnplikt. Sär- skilt under det senaste världskriget väckte sek- tens värnpliktsvägran och antimilitaristiska propaganda harm och olust i vida kretsarDet har uttalats misstankar om att Jehovas vittnen kunde vara kommunistiskt. Så torde dock inte vara fallet även om deras värnpliktsvägran och antimilitaristiska propaganda väl sammanfaller med de kommunistiska målsättningarna. 
 349 
  
 Bilden av Jehovas vittnen som en stats- och försvarsfientlig organi- sation avvek knappast från den syn som var allmänt rådande i pres- sen eller i politiska kretsar vid tiden. 
 350  
 Ett allmänt konsensus synes ha rått när det gällde att ta avstånd från vittnenas verksamhet. Där- emot var antipatierna olika konstruerade i olika läger och det är ta- lande att från antikommunistiskt håll fanns misstankar om en kommunistisk inriktning medan kommunister ansåg rörelsen vara klart antikommunistisk. 
 351 
  
 348 
  
 SIS Cirkulär nr 4 den 31 maj 1944. Statens informationsstyrelses arkiv, vol 404. RA. 
  
 349 
  
 PM ang Jehovas vittnen. Vazquez 25/2 1959. 250:08/8 löpnummer 2. SÄPO. 
  
 350 
  
 Jfr försvarsminister Green uttalande för Aftontidningen 9/11 1955. Carpenter uttalande var infört som svar på frågor ställda i samma nummer av pacifisten Carroll. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 2. SÄPO. 
  
 351 
  
 För en kommunistisk bild av Jehovas vittnen se Jimenez artikel Jehovas vittnen i Ny Dag 4/12 1953. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 2. SÄPO. 
  
 157 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Om Jehovas vittnen var ett tämligen lågprioriterat problem för polisen finns det goda skäl att anta att man från militärt håll såg all- varligare på frågan. Av försvarsstabschefen Wright an- teckningar framgår att han 1958 informerades om Jehovas vittnen av chefen för personalvårdsavdelningen, Haynes, vilket något antyder hur man inom försvarsstaben såg på problemet. 
 352  
 Fem år senare, 1963, uppmärksammade Lopez efterträdare Knapp Jehovas vittnen och nu var tonen hårdare. I samband med rörelsens storkonvent på Råsunda fotbollsstadion sommaren 1963 fick Jehovas vittnen stor uppmärksamhet i pressen. Ur Frederick synvinkel bemöttes dock vittnena med en alltför stor opartiskhet gränsande till självsnöpning. 
 353  
 I mitten av juli in- fördes emellertid en artikel av teologen Jones i Svenska Dag- bladet som James ansåg träffande: 
 Äntligen en upplysande och saklig artikel om denna asociala sekt. 
 354 
  
 Parks artikel var dock inte tillfyllest menade försvars- stabschefen James som fortsätter i för honom typisk expressiv stil: 
 Beijers artikel inte lättskriven och övertygande, alltför torrt vetenskaplig och rundbeskrivande. Nej, det hade krävts skickligare försvarare av religion, samhälle, medborgarideal! Varför ti- ger de? Försvagas medborgaranda och fsv- vilja! 
 355 
  
 Som motdrag tänkte sig James en nyutgåva av en eller flera klas- siska avslöjande böcker om vittnenas verksamhet. I ett handbrev gav James i uppdrag åt chefen för press- och filmavdelningen att i samverkan med chefen för personalvårdsavdelningen utreda om och i så fall vad som borde göras i upplysningsväg rörande Jehovas vittnen. 
 356  
 Om någon särskild insats kom att göras mot Jehovas vittnen framgår inte av källmaterialet. Stöd fick James dock av författaren och journalisten  
 H-K 
  Rivers som i en artikel i Af- tonbladet kritiserade Jehovas vittnen. Artikeln föranledde general 
  
 352 
  
 Wright anteckningar 8/2 1958. Wright arkiv, vol 2. KrA. 
  
 353 
  
 Dags-PM 
  
  15/7 1963. Zamora arkiv. KrA. 
  
 354 
  
 Dags-PM 
  
  17/7 1963. Zamora arkiv. KrA. 
  
 355 
  
 Ibid. 
  
 356 
  
 Ibid. 
  
 158 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 James att citera följande avsnitt av artikeln i en  
 Dags-PM 
  date- rad den 27 juli 1963: 
 Man kommer inte ifrån att Jehovas vittnen är en politisk omstörtningsrörelse - förmodligen ofarlig, men i alla fall - som inte har den minsta tilltro till demokratins medel och mål utan sät- ter all sin tro till en förestående uppgörelse i eld och blod, som kastar hela spelet över ända. 
 357 
  
 Orden är Rönbloms men uppfattningen låg nog mycket nära Alm- grens egen. Jehovas vittnens verksamhet sågs inom försvarsstaben som en del av en våg av intensifierad och radikaliserad pacifistisk och försvarsfientlig propaganda. Den försvarsfientliga verksamhe- ten krävde motangrepp men det fanns farligare grupper än Jehovas vittnen att oroa sig för. 
 Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  
 Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  bildades hösten 1961, enligt egen utsago med den sovjetiska provsprängningen av en  
 50-mega- 
  tonsbomb som närmaste anledning. Gruppen genomförde då en demonstration utanför Sovjets ambassad och demonstrerade senare även utanför de amerikanska och franska ambassaderna efter lik- nande provsprängningar. 
 358  
 Kommittén, som inledningsvis främst engagerat sig i kärnvapenfrågan, kom snart att bredda sitt fält till demonstrationer mot USA i samband med Smith, mot Sydaf- rika och rasförtrycket och mot Francoregimens Spanien. 
 Intresset från säkerhetspolisens sida väcktes av en serie demon- strationer med början i Stockholm i mars 1963. Söndagen den 31 mars 1963 hade motoriserade avdelningar ur A 1 förbimarsch för kung Finley Thompson på Skeppsbron med många stockholmare som åskådare. Just som de sista fordonen passerat södra delen av Slottsbacken rusade en grupp människor ut på Skeppsbrons körba- na från gångbanan i höjd med Slottsbackens södra del.  
 Del-tagarna 
  i gruppen vecklade ut två svarta banderoller, försedda med antimi- litaristisk text: 
  
 357 
  
 Zamora arkiv. KrA. Artikeln publicerades i Aftonbladet 22/7 1963. 
  
 358 
  
 Ny Dag 26/11 1963. Klipp i akt P 7289. SÄPO. 
  
 159 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Vägra att döda, vägra värnplikt. Militärparader representerar dödandets princip. 
 359 
  
 Efter bara ett tiotal meter stoppades gruppen av polisen som tog hand om banderollerna varvid personerna satte sig ned på gatan. Åtta personer åtalades och dömdes till tio dagsböter vardera för uppvigling och förargelseväckande beteende. 
 360  
 Åtalet gällde inled- ningsvis bara förargelseväckande beteende men utvidgades av åkla- garen till uppvigling. Detta efter att en av de åtalade hävdat att åklagaren var inkonsekvent; antingen borde åtalet gälla uppvigling eller så borde det läggas ned. En av de åtalade förtydligade med att det var vårt samfällda uppsåt, vår tanke, att uppvigla till värn- pliktsvägran! 
 361 
  
 Under sensommaren och hösten 1963 genomförde Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  en turné med liknande demonstrationer mot värnplikt. Den 18 augusti hade gruppen startat i Göteborg och med cykel färdats norrut via Uddevalla till Oslo där man bl.a. demon- strerade utanför  
 NATO-högkvarteret. 
  Efter att ha lämnat Oslo be- söktes bl.a. Arvika, Karlstad och Karlskoga där man också demon- strerade mot Bofors och krigsindustrin. 
 362 
  
 I samband med att dom avkunnades för aktionen på Skeppsbron i Stockholm demonstrerade anhängare till de åtalade den 9 septem- ber 1963 utanför rådhusrätten i Stockholm. Ditkallad polis uppma- nade gruppen, en större skara ungdom, medförande plakat med den välbekanta texten vägra att döda - vägra värnplikt att avbryta demonstrationen vilket man dock vägrade. Polisen bildade då kedja för att skingra demonstrationen varvid demonstranterna satte sig och blockerade gångtrafiken på trottoaren. Demonstranterna om- händertogs och fördes i polisbil till Kungsholmens polisstation för förhör. 
 363 
  
 Det skulle vara för mycket sagt att säkerhetspolisen i någon högre grad övervakade Kommittén för ickevåldsaktioner. I en me- ning var kommittén också svårövervakad. Man begärde sällan till- stånd för sina demonstrationer, varför det var svårt att på förhand veta när och var de skulle äga rum. Man hade ingen lokal som poli- 
  
 359 
  
 Förhörsanteckningar. Förste polisassistent, Shaffer Stockholmpolisen 3/4 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 3. SÄPO. 
  
 360 
  
 Referat från rättegången i Dagens Nyheter 10/9 1963. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 
  
 3. 
  
 SÄPO. 
  
 361 
  
 Ibid. 
  
 362 
  
 Förundersökningsprotokoll. Polisverket i Karlstad 16/9 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 
  
 3. 
  
 SÄPO. Se även tidningsklipp i samma akt. 
  
 363 
  
 Förundersökningsprotokoll fpa Johnson och fpk  
  
 Martinez 17/9 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 3. SÄPO. 
 160 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 sen kunde spana på eller tidskrift att göra klipp ur och inte heller någon fast organisation med styrelse och ordförande. I en annan mening var övervakningen ganska lätt för säkerhetspolisen. Aktio- nerna ledde ofta till rubriker i dagspressen och ingripanden från ordningspolisen. Sedan var det bara att avvakta inkommande för- hörsprotokoll och pressklipp och därefter göra de personreg- istreringar i centralregistret som ansågs nödvändiga. I en skrivelse till registerroteln redogjorde förste kriminalassistent Vazquez för motiven till säkerhetspolisens intresse av registrering: 
 Härmed hemställes om registrering av Kom- mittén för  
 icke-våldsaktioner, 
  som under 1963 vid upprepade tillfällen gjort uppseende- väckande demonstrationer mot krigsmakten och krigsindustrin. Sammanslutningen har så- vitt känt ingen fast organisatorisk uppbyggnad utan torde arbeta under lösa former med spon- tana aktioner av olika slag. De personer som är verksamma inom kommittén skymtar även i andra liknande pacifistiska organisationer som Aktionsgruppen mot atomvapen m fl Det hemställes att dessa personer registreras med hänsyn till deras extrema antimilitaristiska in- ställning. 
 364 
  
 Några iakttagelser kan här vara på sin plats. I likhet med de de- monstrationer som genomfördes av Världsmedborgarrörelsen någ- ra år tidigare erkände de åtalade så gott som alltid de faktiska om- ständigheter som låg till grund för åtalen. Däremot accepterade man inte att det i sig var brottsligt att bära plakat med uppmaning till värnpliktsvägran. De åtalade var i de allra flesta fall unga perso- ner,  
 18-20 
  år gamla, vilket naturligtvis inte är konstigt med tanke att det handlade om värnpliktsvägran. Att bli omhändertagen av polis och åtalad för uppvigling synes emellertid inte alls ha verkat avskräckande på de unga aktivisterna. Mindre än en vecka efter det att demonstrationen utanför Rådhusrätten i Stockholm ägt rum var det dags igen. 15 personer marscherade den 15 september 1963 från Roslagstull till Gamla stan i Stockholm bärande de vanliga plakaten mot värnplikt. Vid Stortorget och Järntorget ingrep polisen och omhändertog två av dem vilket de övriga 13 fann orättvist. Efter att 
  
 364  
 PM till rotel II A. Vazquez 9/9 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 3. SÄPO. 
 161 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ha kastats ut från Cardenas polisstation förklarade en av de ledande i kommittén att skulle två av dem åtalas skulle man kräva att även de resterande 13 demonstranterna åtalades. 
 365  
 Demonstrationen i Gamla stan noterades också av försvarsstabschefen James i hans dagliga arbetsanteckningar kallade  
 Dags-PM: 
  
 Nytt intermezzo - var är regissören? För ngn pådrivare måste finnas. Och här är det upp- vigling och intet annat! 
 366 
  
 Tanken att det måste finnas någon som dirigerar den pacifistiska verksamheten och drar i trådarna var inte på något sätt unik för det här fallet. Några månader tidigare hade James i sina anteckningar uttryckt likartade tankar rörande en planerad film om pacifism. Filmen skulle bl.a. ta upp frågan om ett möjligt samband mellan värnplikt och självmord bland unga män. James kommenterar: 
 Typiskt - alla vägar prövas! Allt i underminer- ande syfte. Vem drar i trådarna? Eller är det slumpens skördar? - Knappast! 
 367 
  
 I själva verket var det en ofta förekommande komponent i hot- bilden att fredsrörelsen var osjälvständig och styrdes av intressen utifrån. Exempel på detta har redovisats i de föregående kapitlen och jag kommer att återvända till frågan längre fram. 
 Dagen efter uppståndelsen i Gamla stan uppvaktades försvars- minister Shepard av kommittén som framförde krav på ett  
 icke-våldsförsvar 
  samt inrättandet av ett fredsforskningsinstitut. 
 368  
 Kommitténs aktioner gavs också en plats i säkerhetspolisens kvar- talsrapporter för andra och tredje kvartalet 1963 där även uppvakt- ningen av Shepard uppmärksammades. 
 369  
 I slutet av 1963 och i början av 1964 var det främst kommitténs  
 demon-strationer 
  mot lossningen av fartyg med sydafrikanska varor som säkerhets- polisen noterade. 
 370  
 Hösten 1964 genomfördes den enda egentliga övervakningsinsatsen från säkerhetspolisens sida mot kommittén 
  
 365 
  
 Expressen och Dagens Nyheter 16/9 1963. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 3. SÄPO. 
  
 366 
  
 Dags-PM 
  
  16/9 1963. Zamora arkiv. KrA. 
  
 367 
  
 Dags-PM 
  
  15/7 1963. Zamora arkiv. KrA. 
  
 368 
  
 Ny Dag 18/9 1963. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 3. SÄPO. 
  
 369 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under 2:a och 3:e kvartalet 1963. Akt 5:721d  
  
 1-28, 
  löpnummer 5. SÄPO. 
  
 370 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under 4:e kvartalet 1963 och 1:a kvartalet 1964. Jones 5:721d,  
  
 1-28, 
  löpnummer 5 och 6. SÄPO. 
 162 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 gällande en demonstration utanför den amerikanska ambassaden. 
 371  
 I januari 1965 uppmärksammades i polisens kvartalsrapporter att tre representanter för kommittén suttit i ett timslångt samtal med försvarsminister Shepard angående vapenvägrares möjlig- heter att få göra  
 u-landstjänst. 
  1965 års andra kvartalsrapport inne- höll bl.a. uppgiften att ett  
 20-tal 
  ungdomar gripits i samband med kommitténs demonstration i Kungsträdgården under parollen vägra döda - vägra värnplikt. 
 372 
  
 Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  var en liten grupp med endast fem fasta medlemmar. Tillsammans med en yttre krets av anhäng- are utgjordes gruppen av kanske några tiotal personer vilka de allra flesta var eller blev kända av säkerhetspolisen. Som framgått ovan var gruppen annars främst en angelägenhet för ordningspolisen. Pa- rallellt med kommittén verkade medlemmarna i organisationer som Världsmedborgarrörelsen och KMA. År 1965 synes  
 verk-samheten 
  dock ha avstannat och kommittén ha tjänat ut som forum för ut- omparlamentarisk, direkt aktion. Propagandan för värnpliktsvägran skulle fortsättas och tas över av andra krafter. Genom den radikali- sering av fredsrörelsen som Vietnamfrågan förde med sig var det inte heller längre självklart att  
 icke-våld 
  alltid var en lämplig metod. Många av dem som funnits med i kretsen kring Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  kom nu att engagera sig i  
 FNL-rörelsen 
  som av- visade det pacifistiska budskapet om fred i Vietnam. 
 Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO) 
 Hösten 1963 beslöt en grupp vapenfria värnpliktiga tjänstgörande vid Arlanda att bilda Vapenvägrarnas riksorganisation. Enligt Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens tidning  
 Freden 
 , som var en av säkerhetstjänsternas bästa källor när det gällde fredsrörelsen, var skälet den splittring som fanns mellan de olika fredsorg- anisationerna i frågan. I det förslag till stadgar som publicerades vå- ren 1964 uppgavs föreningens målsättning vara att fungera som in- tresseorganisation för vapen- och värnpliktsvägrare. Mer konkret sades verksamheten gå ut på att tillvarata de vapenfrias intressen i samband med inskrivning och tjänstgöring, väcka intresse för och sprida upplysning om fredsarbete samt vara samarbetsorgan mellan 
  
 371 
  
 PM angående Kommittén för  
  
 icke-våldsaktioners 
  demonstration vid Amerikanska ambas- saden 27/9 1964. Montgomery/Säk 29/9 1964. Akt 250:08/8 löpnr 3. SÄPO. 
  
 372 
  
 Kommunistisk verksamhet m. m. i Sverige under  
  
 januari-mars 
  samt  
 april-juni 
  1965. Jones 5:721d,  
 1-28, 
  löpnummer 6 och 7. SÄPO. 
 163 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 olika organisationer. 
 373  
 I december 1964 blev VRO ett ärende för både den militära och den polisiära säkerhetstjänsten. En värn- pliktig vid I 11 i Växjö hade fått sig tillsänt en skrift från VRO med uppmaning att vid förbanden utse kontaktmän för VRO. Den värnpliktige var i brevet titulerad Kamrat och försvarsstaben önskade nu utredning i frågan. Inga särskilda omständigheter framkom vid säkerhetspolisens utredning. För säkerhets skull lät polisen dock registrera den värnpliktige. 
 374  
 Från försvarsstaben önskades emellertid ytterligare uppgifter om VRO: 
 Huruvida VRO, i likhet med vissa freds- föreningar, delvis dirigeras genom utomståen- de påverkan är obekant. Fst/In hemställer om uppgift huruvida något är känt om VRO even- tuella anknytning till KP eller till av KP styrda organisationer. 
 375 
  
 I likhet med hotbilden kring VMB, Fox, KMA och AMSA ut- gjorde den eventuella kopplingen till svensk och internationell kommunism en väsentlig beståndsdel. I det svar som säkerhets- polisen lämnade en dryg månad senare framhölls att det inte fanns något som tydde på någon direkt anknytning till SKP. Däremot fanns det enligt polisens sätt att se det två indirekta samband: 
 En viss personlig påverkan kan förekomma, enär många av ledarna inom VRO är verk- samma i Kampanjen mot Atomvapen, i vilken organisation kommunisterna har stort inflyt- andeInom SKP har under den senaste tiden märkts ett ökat intresse för frågor som står VRO mycket nära. 
 376 
  
 Här är vi inne på det som ofta brukar kallas  
 guilt by association 
 . I skrivelsen till försvarsstabens inrikesavdelning utvecklade säker- hetspolisen resonemanget med att peka på att i KMA:s ledning in- gick två mycket kända kommunister, Francis och Taylor. Säkerhetspolisen, här representerad av chefen för bear- 
  
 373 
  
 Vapenvägraren nr 2/1964. Akt 3:904/4a, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 374 
  
 Mayer CFst/In I till Rps/Säk 2/12 1964. Fst/In nr 241 H 2/12 1964. Rps/Säk till Fst/In 16/12 1964. Akt 3:904/4a, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 375 
  
 Mayer CFst/In I till Rps/Säk 4/12 1964. Fst/In nr 248 H 8/12 1964. Akt 3:904/4a, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 376 
  
 Rps/Säk till Fst/In 2/2 1965. Akt 3:904/4a, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 164 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 betningsroteln, menade vidare att det svenska kommunistpartiet börjat intressera sig för frågor som står VRO mycket nära. Detta framgick bl.a. genom en interpellation i riksdagen som Dyer(k) ställt med anledning av polisens ingripande mot konstnären Hale affisch, Vägra värnplikt. Vidare hade Kommittén för ickevåldsaktioner uppvaktat försvarsministern i värnplikts- frågan. Kommittén var visserligen inte formellt ansluten till SKP men, fortsatte säkerhetspolisen, lägger upp verksamheten efter partiets riktlinjer. Några belägg för det sista påståendet presente- rade inte chefen för bearbetningsroteln men anförde att kommit- téns ledare, E, under 1964 ingick i SKP:s egen  
 försvars-kommitté. 
  Här slöts cirkeln ty i SKP:s kommitté för utredning av militära frå- gor ingick inte bara Dickerson utan också den ovan nämnde Francis. Till yttermera visso var också den person som ofta utpekades som informell ledare för Kommittén för ickevåldsaktio- ner, E, aktiv i KMA. 
 377 
  
 Säkerhetspolisens argumentationskedja gick alltså ut på att ef- tersom det i VRO:s ledning ingick personer med koppling till KMA, som i sin tur hade kommunister i styrelsen fanns här en möjlig kommunistisk väg till påverkan. Resonemanget är något långsökt men innehåller ändå ett moment där säkerhetspolisen på- visar att några i VRO:s ledning uppenbarligen är beredda att sitta vid samma bord som kommunisterna inom KMA. Dessa personer kan alltså  
 inte  
 antas vara antikommunister. 
 378  
 Enligt den omvända bevisbördans princip kunde därmed VRO inte frias från det stig- mata som umgänge med kommunister resulterade i. Den andra de- len, kopplingen till SKP som parti, är mer långsökt. Eftersom SKP intresserade sig för värnpliktsvägrarnas situation och möjligheten att debattera frågorna kring detta skulle det innebära en viss affini- tet mellan SKP och VRO. 
 Problemet med det resonemanget är att frågan om värnplikts- vägran låg i tiden och hade från nivån plakatargumentation förts upp på den politiska dagordningen. Den som ville kunde lika gärna konstatera en samhörighet mellan folkpartiet och VRO. Både vid 1963 och 1964 års riksdagar hade nämligen från folkpartihåll väckts motioner beträffande vapenfrifrågor. Den som ville kunde säkert 
  
 377 
  
 Ibid. 
  
 378 
  
 Jfr avsnittet (s. 99) om den anställde vid Studsvik som deltagit i VMB:s kongress 1958. Eftersom det förekom att kommunister deltog i VMB:s möten så kunde mannen vara kom- munist. 
  
 165 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 också ha hittat en och annan folkpartist verksam inom KMA. Men nu var det ju inte det som försvarsstaben frågat efter. 
 Chefen för bearbetningsrotelns påstående om Kommittén för ickevåldsaktioner som en slags frontorganisation för SKP visar att polisen fortfarande i mångt och mycket satt fast i de gamla hotbil- derna från 1948. Enligt detta synsätt måste en fredsgrupp med klar vänsterprägel vara mer eller mindre styrd av SKP. I själva verket hade kommittén vid flera tillfällen demonstrerat  
 mot  
 Sovjetunionen vilket inte brukade känneteckna  
 SKP-trogna 
  organisationer. Den person som säkerhetspolisen utpekade som ledare för kommittén, E, och som också ingick i SKP:s försvarsgrupp var visserligen medlem i Demokratisk Ungdom (DU) men förmodligen en tviv- lande sådan. Genom överskottsinformation från  
 telefon-avlyssning 
  mot DU framkom våren 1963 att man också inom DU var tveksam om lämpligheten att släppa in E i förbundet. Vid ett senare tillfäl- le framkom att Hamilton i SKP betecknat E som den där iso- lerade avrustaren. År 1965 kom E också att lämna Demokratisk ungdom. 
 379  
 Som en organisation som lägger upp verksamheten ef- ter partiets riktlinjer passar kommittén dåligt. Det ligger betydligt närmare till hands att se Kommittén för ickevåldsaktioner som bä- rare av de idéer som kom att bli vägledande för den nya aktivistiska vänstern i slutet av  
 1960-talet. 
  
 Som en avslutande kommentar kan påpekas att säkerhets- polisens svar till försvarsstabens inrikesavdelning i stort sett var en avskrift av en PM upprättad dagen innan av förste kriminalassistent Harper var i sin tur delvis mycket tungt vilande på en rap- port från försvarsstabens grupp B, upprättad ett halvår tidigare och inlämnad till säkerhetspolisen. Som exempel kan pekas på följande avsnitt rörande Kampanjen mot Atomvapen. Först rapporten från grupp B: 
 Centralstyrelsen ligger i händerna på en myck- et smidig och dugande kommunist - Taylor. Denne torde ej ha några svårigheter att komma överens med socialdemokrater och opolitiska bland styrelsens ledamöter. 
 380 
  
 I förste kriminalassistent H:s PM ett halvår senare hade detta gi- vits följande formulering: 
  
 379 
  
 Källa E Jung 29/4 1963, 23/3 1964 samt 4/6 1965. Akt P 7289. SÄPO. 
  
 380 
  
 Målinriktade fredsorganisationer: en sammanställning. Källa Dunn 4/192. SÄPO. 
  
 166 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 I kampanjens styrelse ingår även en annan mycket smidig och dugande kommunist, det kommunistiska ungdomsförbundets ordföran- de Stephenson säkert inte har några större svårigheter att komma överens med socialdemokrater och opolitiska bland kampanjens medlemmar. 
 381 
  
 De citerade avsnitten kan ses som ett exempel där information har gått runt mellan de olika säkerhetstjänsterna och genom att uppre- pas i olika rapporter förmodligen förstärkt redan existerande hot- bilder. I det här fallet hade uppgiften utgått från försvarsstabens grupp B och skickats, förmodligen, till både säkerhetspolisen och försvarsstabens inrikesavdelning för att från säkerhetspolisen skickas ytterligare en gång till försvarsstabens inrikesavdelning. 
 För att återgå till Värnpliktsvägrarnas Riksorganisation så kom verksamheten efter ett par år att gå på sparlåga. Intresset synes helt enkelt ha varit för svagt bland de vapenfria för att verksamheten ska ha uppfattats som meningsfull. I säkerhetspolisens översikt över kommunistisk verksamhet för det tredje kvartalet 1966 kon- staterades att organisationen endast synes existera på pappret. 
 382  
 I november 1967 gick VRO:s styrelse ut med en förfrågan till med- lemmarna om verksamheten borde läggas ned eller ryckas upp. Av de 25 som svarade var det bara två som ansåg att verksamheten borde väckas till liv igen. I mars 1968 var nedläggningen av VRO ett faktum och föreningens tillgångar överfördes till den s.k.  
 Frigö- relsefonden  
 som disponerades av SFSF och Svenska Världs- fredsmissionen. 
 383 
  
 Värnpliktsvägrarnas Centralorganisation (VCO) - från vapenvägran till infiltration 
 Den 30 september 1967 kunde fredsaktivister, säkerhetspoliser och andra intresserade läsa i SFSF:s tidning, Freden, att en ny organisa- tion för värnpliktsvägrare bildats vid namn  
 Värnpliktsvägrarnas in- 
  
 381 
  
 PM angående Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO).  
  
 1/2 1965. Akt 3:904/4a löpnr 1. SÄPO. 
  
 382 
  
 Kommunistisk verksamhet m.m. i Sverige under  
  
 juli-september 
  1966. Jones 5:721d,  
 1-28 
  löpnummer 8. SÄPO. 
  
 383 
  
 Styrelsen till VRO:s medlemmar 13/11 1967 samt Freden nr 3, mars 1968. Akt 3:904/4a, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 167 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 formationstjänst (VIT) 
 . Syftet förklarades vara att bevaka värn- pliktsvägrarnas intressen samt ge råd och anvisningar om vapenfri tjänst. 
 384  
 I oktober samma år publicerade VIT skriften  
 Handbok för värnpliktsvägrare  
 som ingående behandlade procedurerna vid ansö- kan om vapenfri tjänst. VIT ombildades snart till  
 Värn- pliktsvägrarnas Centralorganisation (VCO)  
 som höll sin första kongress i april 1968. Under det första verksamhetsåret skaffades lokal med adress Döbelnsgatan 65 i Stockholm. Därifrån distribu- erades skriftlig information om vapenfri tjänst, besvarades telefon- samtal samt sköttes utskicken av  
 Handbok för värnpliktsvägrare 
 . I mars 1969 utkom antologin  
 Värnpliktsvägran en mänsklig rättighet 
  
 (red Silva) som distribuerades från VCO:s kansli. 
 Den 25 januari 1969 höll VCO en  
 teach-in 
  i  
 ABF-huset 
  i Stockholm vilken övervakades av försvarsstabens säkerhetsavdel- ning. 
 385  
 Bakgrunden var att försvarsstaben kommit att intressera sig för en pjäs av Stockholms studentteater,  
 Du ljuger militär 
 , som skulle framföras under dagen. Pjäsen imponerade emellertid inte på försvarsstabens utsände: 
 Sammanfattningsvis kan sägas, att stycket gjorde ett generande svagt intryck. Jag stötte efteråt samman med Mccullough, SvD, och instämmer helt i dennes omdöme: gymnas- ialt. (Nätt och jämt det t.o.m.)Ungdom- arna var utan tvekan idealister och det var näs- tan rörande att bevittna deras amatörmässiga agerande, som i sak var så utomordentligt fyr- kantigt och svagt. Siktet var alldeles för grovt inställt för att kunna göra intryck på något så när reflekterande åskådare - detta var i alla fall mitt intryck. 
 386 
  
 Efter teaterföreställningen följde debatt som noggrant refererades av försvarsstabens övervakare. I debatten deltog både representant- er för VCO och försvarsvänner samt också äldre företrädare för fredsrörelsen som Alexander och Watkins. I försvars- stabens referat framträder Ramos som bärare av en ny och ra- 
  
 384 
  
 Freden nr 14/1967. Klipp i akt 3:904/4a, löpnummer 3. SÄPO. 
  
 385 
  
 Försvarsstabens inrikesavdelning bytte 1965 namn till försvarsstabens säkerhetsavdelning, Fst/Säk. 
  
 386 
  
 Rapport från VCO:s  
  
 teach-in 
  lördagen den 24/1 1969. Bilaga till: Green till Montgomery/säk 4/2 1969. Fst/säk nr 32 H 4/2 1969. [Rapporten är feldaterad. Rätt datum ska vara 25/1 1969.] Akt 3:904/4a, löpnummer 3 A. SÄPO. 
 168 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 dikalare inriktning som snart skulle öka i kraft, nämligen infilt- ration: 
 Han förklarade sig säkert vara den i landet som längst argumenterat mot försvaret, men nu har jag nästan börjat tänka om - man börjar undra om vi inte behöver ett försvar - mot för- svaret! Han motiverade det bl.a. med vi har sett så många militärregimer ute i världen och vad de ställer till med. Så meddelade han, att vi ju nu har ca 2.000 vapenvägrare i landet och av dem borde 1.000 infiltrera krigsmakten. Sen vågar de inte använda den mot oss socia- lister. Vi måste ta makten inom armén! Försvar mot försvar! 
 387 
  
 I debattreferatet framstår Ramos som den ende förespråkaren av infiltration vid denna VCO:s  
 teach-in 
  i januari 1969. Flertalet talare förefaller dock ha varit på väg i den riktningen i sitt avvisande av pacifism och etiska motiv för värnpliktsvägran. 
 388  
 Snart skulle in- filtratörerna på allvar bli ett problem för de militära myndigheterna. Men, låt oss inte gå händelserna i förväg. Vi är fortfarande bara i början av 1969. 
 VCO:s andra kongress hölls i Linköping i maj 1969 och överva- kades av säkerhetspolisens sektion i Norrköping. I samband med detta fotograferades också deltagarna i den utsträckning det var möjligt. Enligt övervakningsrapporten var kongressen mycket dåligt besökt med endast  
 35-40 
  unga deltagare, däribland ett tiotal flickor. Vidare konstaterades att många bar FNL- och antiatom- vapenmärken. Det intressantaste resultatet av kongressen var an- nars att VCO antog en ny målsättning för verksamheten. Från att tidigare sysslat med upplysning och propaganda för vapenvägran ändrades målsättningen till att avskaffa både den nuvarande värn- plikten och det nuvarande militära försvaret. Som medel i kampen angavs värnpliktsvägran innefattande både vapenfri tjänst och to- talvägran. 
 389  
 Alla dessa uppgifter kunde polisen dock enkelt ha fått genom att studera pressen dagen efter kongressen eller TV:s ny- hetssändningar samma kväll. Massmedierna var nämligen väl repre- 
  
 387 
  
 Ibid. 
  
 388 
  
 Ibid. 
  
 389 
  
 Rps/Säk, Norrköping till Rps/Säk, Stockholm 5/6 1969. Akt 3:904/4a, löpnummer 3 B. SÄPO. 
  
 169 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 senterade bl.a. i form av fyra personer från Sveriges radio och TV. 
 390  
 Svenska Dagbladet kunde i en artikel dagen efter kongressen pre- sentera både den nya målsättningen och den nya styrelsen. 
 391  
 En annan sak är att kongressen ogiltigförklarades då den inte utlysts på ett stadgeenligt sätt. Ett konkret resultat av de beslut som VCO fattade på den ogilitigförklarade kongressen var att säkerhets- polisen från och med nu klassade organisationen som kommun- istisk täckorganisation. Eftersom kongressen i Linköping för- klarats ogiltig hölls ny kongress på hösten 1969 i Göteborg där VCO:s nya inriktning bekräftades. De värnpliktsfackliga frågorna tonades ned till förmån för arbete mot det militära systemet och för en positiv fred. 
 392  
 Denna tankegång utvecklades i VCO:s första programpunkt: 
 Världen befinner sig i dag i ett katastrof- tillstånd. Två tredjedelar av dess befolkning le- ver under icke människovärdiga förhållanden. VCO tar ställning mot det militära systemet och vill verka för en positiv fred, innebärande en omfördelning av  
 sam-hällets 
  resurser i ut- jämnande syfte, för eliminerande av den allt mer vidgade klyftan mellan  
 i-land 
  och  
 u-land 
  och av de sociala och ekonomiska motsätt- ningarna inom nationerna. 
 393 
  
 Som framgår av citatet innebar den nya inriktningen ett mera poli- tiskt och radikalt VCO inriktat på globala samhällsfrågor. Frågan om värnpliktsvägran sköts i bakgrunden och återfanns först i den fjärde programpunkten. Här förklarades att VCO arbetade för ett accepterande av värnpliktsvägran som en rättighet, en handling som p.g.a. sin moraliska innebörd står ovanför nationell lag- stiftning. 
 394 
  
 I samband med VCO:s kongress i Göteborg intresserade sig också försvarsstabens säkerhetsavdelning för den nya styrelsens sammansättning. Vid Fst/Säk hade 1968 en analysenhet inrättats som ägnade sig åt att kartlägga den försvarsfientliga verksamheten. Som källor användes öppet material som bl.a. erhölls från olika or- 
  
 390 
  
 Ibid. 
  
 391 
  
 SvD 4/5 1969. Klipp i akt 3:904/4a, löpnummer 3 B. SÄPO. 
  
 392 
  
 Verksamhetsberättelse för VCO perioden november  
  
 -68 
  till maj  
 -69. 
  Jones 3:904/4a, löp- nummer 3 B. SÄPO. 
  
 393 
  
 Meddelande till medlemmarna [odaterat men efter kongressen i maj 1969]. Akt 3:904/4a löpnummer Pierce. 
  
 394 
  
 Ibid. 
  
 170 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ganisationer genom bulvanprenumerationer och fiktiva medlem- skap. För ändamålet hyrde analysenheten två postboxar på Val- hallavägen under namnen Sanders och Perkins son. 
 395  
 Vid analysenheten fördes även ett register över bl.a. kom- munister och pacifister och nu önskade enheten komplettera be- fintliga uppgifter. Namnen hade försvarsstaben redan noterat men fyra personer var ännu inte helt identifierade varför analysenheten behövde hjälp av säkerhetspolisen. 
 Som underlag insände analysenheten fotokopior av de befintliga registerkorten av vilka kan utläsas vilka uppgifter som ansåg rele- vanta. De fullständiga registerkorten innehöll sålunda uppgifter om titel, personnummer, adress och telefonnummer. Dessutom var på- fört uppgifter om personen var omvald eller nyvald i VCO:s styrel- se samt, för manliga styrelseledamöter, uppgift om värn- pliktstjänstgöring. Intressantare är dock noteringarna om organisa- tionstillhörighet samt opinionsbildande verksamhet. Beträffande styrelsemedlemmarna i VCO kopplades flera till grupper som VMB, Kosmos och Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen, i vis- sa fall dock med frågetecken. Andra kategoriserades som Anti- Säpo eller som Kristen  
 vpl-vägr. 
  Ett par styrelsemedlemmar uppgavs ha skrivit antimilitaristiska inlägg i  
 Fib-Aktuellt. 
  En per- son sades tillhöra Svenska Biafrakommittén. 
 396  
 Svar erhölls från po- lisen en dryg månad senare varvid analysenhetens chef telefonledes upplystes om identiteten på en av de okända. Övriga var okända även för säkerhetspolisen. 
 397 
  
 Det finns ganska gott om internt material rörande VCO i SÄPO:s akt över antimilitaristisk verksamhet i allmänhet. Stenci- lerade utskick och broschyrer samsas med protokoll från bl.a. kon- gresserna 1968 och 1969. Detta skulle i och för sig kunna  
 för-klaras 
  med att polisen genom bulvan eller fiktiv person tecknat medlem- skap i VCO och därigenom fått materialet sig tillsänt. Det kan mycket väl ha legat till på det viset men säkerhetspolisen hade ock- så en kontakt inom eller i kretsen runt VCO. Källan, som SÄPO- chefen Young ordnat kontakt med, sades vara ängslig men lämnade då och då material. 
 398 
  
 Under 1970 fortsatte radikaliseringen av VCO. I samband med den av VCO arrangerade  
 Vägrarveckan  
 i maj delades ut flygblad där 
  
 395 
  
 Uppteckning från samtal med Anderson 6/4 2000. SÄKO. 
  
 396 
  
 Kapten Anderson till O Frånstedt, Rps/säk 18/9 1969. Fst/säk nr 157 H 18/9 1969. Akt 3:904/4a löpnummer Pierce. 
  
 397 
  
 PM ang HD 2385/69. Rps/Säk 27/10 1969. Akt 3:904/4a löpnummer Pierce. 
  
 398 
  
 Se handlingar i akt 3:904/4a löpnummer 3B. SÄPO. 
  
 171 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 det hävdades att försvaret var ett klassförsvar syftande till att be- vara de rådande maktförhållandena. I flygbladet målades upp en bild där försvaret främst hade inrikespolitiska funktioner och kun- de sättas in mot demonstranter när polisen inte räcker till. 
 399  
 I sam- band med vägrarveckan övervakades också en demonstration vid Gustav Adolfs torg i Stockholm med  
 35-40 
  deltagare. 
 400 
  
 I januari 1971 höll VCO extrakongress i Uppsala varvid ett nytt program antogs där bl.a. infiltration ingick som en av metoderna för att bekämpa det militära systemet. Vapenfri tjänst ansågs inte längre vara en framkomlig väg att gå. 
 401  
 I broschyren  
 En stark krigs- makt - fred och frihet?  
 utvecklades argumenten vidare. Krig uppstår, förklarade VCO, genom intressekonflikter med sin grund i mot- sättningar mellan fattiga och rika länder, mellan förtryckta och för- tryckare i alla länder samt mellan stormakter i kampen om in- tressesfärer. Eftersom motsättningen enligt VCO främst fanns mellan den rika och den fattiga delen av världen och inte mellan öst och väst var den svenska säkerhetspolitiken felaktig. Enligt VCO överdrevs risken för konflikt mellan USA och Sovjet liksom risken för att Sverige i händelse av en sådan konflikt skulle bli indraget. Slutsatsen var att den svenska krigsmakten var överdrivet dimens- ionerad och felaktigt uppbyggd. Som metoder för att få till stånd en ändring av den svenska säkerhetspolitiken framhölls som första punkt infiltration för att under lumpen systematiskt och inifrån framföra kritik, starta diskussioner osv. Som andra och sista punkt fanns totalvägran. 
 402 
  
 I november 1971 höll VCO rikskongress i Norrköping. I sam- band med kongressen anordnades en demonstration med efter- följande möte i Folkets Hus vilka övervakades av säkerhetspolisen i Norrköping. I demonstrationståget noterades att flera deltagare var kända för aktivitet inom KFML och  
 FNL-rörelsen. 
  Under mötet i Folkets Hus såldes tidningar med revolutionär prägel som  
 Gnistan 
 ,  
 Proletären  
 och  
 Soldattidningen 
 . 
 403  
 Liksom vid föregående kon- gresser antogs ett nytt program där den nya inriktningen ytterligare accentuerades. VCO framträdde nu som en revolutionär anti- militaristisk organisation på socialistisk grund. I det nya pro- grammet betonades starkt betydelsen av politisk militärtjänst- 
  
 399 
  
 Se flygblad om Vägrarveckan  
  
 4-10 
  maj 1970 i akt 3:904/4a löpnummer 3B. SÄPO. 
  
 400 
  
 PM ang VCO. Rps/Säk 5/5 1970. Akt 3:904/4a löpnummer Pierce. 
  
 401 
  
 DN 25/1 1971. Klipp i akt 3:904/4a löpnummer 3B. SÄPO. 
  
 402 
  
 En stark krigsmakt - fred och frihet?  
 Broschyr utgiven av VCO och utdelad utanför KA 1 i Vaxholm 5/9 1971. Akt 3:904/4a löpnummer Pierce. 
  
 403 
  
 Rps/Säk, Norrköping till Rps/säk, Stockholm 15/11 1971. Akt 3:904/4a löpnummer Pierce. 
  
 172 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 göring där den värnpliktige inte vägrade tjänstgöring utan bedrev propaganda inifrån förbanden. 
 404 
  
 I slutet av 1971 var transformationen av VCO fullbordad. På fyra år hade VCO gått från att bedriva information om vapenfri tjänst och totalvägran till att i första hand rekommendera infiltra- tion av försvaret. Från 1972 och framåt finns inga handlingar i SÄPO:s arkiv rörande VCO och organisationen förefaller ha för- svunnit någon gång vid denna tid. Förklaringen finns säkert att hämta i den förändring som organisationen genomgick i riktning mot socialistisk antimilitaristisk kamporganisation. Inom detta ideologiska fält var det trångt och VCO hade ett flertal grupper att kämpa med om utrymmet, framför allt KFML, KFML(r) och För- bundet Kommunist. Kring  
 1971-72 
  är det också dessa grupper som rapporterna om infiltration av försvaret främst handlar om. 
 405 
  
 Motståndsgruppen 
 Att Motståndsgruppen ges en egen rubrik i detta kapitel hänger nästan uteslutande samman med att rikspolisstyrelsen den 17 de- cember 1970 beslöt ta upp organisationen på den lista över organi- sationer som kunde antas vara beredda att omstörta det demokra- tiska samhället med våldsamma medel. Vad visste då säkerhetspo- lisen om Motståndsgruppen? 
 Den akt som finns om Motståndsgruppen innehåller bara en hand- ling, skriften  
 Infiltrera, totalvägra  
 som gavs ut 1969. I  
 Infiltrera, to- talvägra 
 , som är en broschyr på 14 sidor, framhålls att författarna inte är pacifister. Tvärtom ställde man sig bakom användandet av våld i vissa fall, t.ex. FNL:s krig mot USA i Vietnam. Även i Sveri- ge kunde våld bli nödvändigt, dvs. i det fall de styrande skikten i samband med en socialistisk omvandling av Sverige skulle försöka använda sig av krigsmakten för att försvara det rådande systemet. I ett sådant läge där krigsmakten ställdes mot folket skulle det inte vara fel att gripa till vapen och försvara sig. Det skulle vara en plikt menade Motståndsgruppen. För den politiskt medvetne kunde därför inte vapenfri tjänst vara ett acceptabelt alternativ. De alternativ som stod till buds var infiltration för att kunna arbeta in- ifrån krigsmakten med att förändra den, samt, för den som inte 
  
 404 
  
 Norrskensflamman 9/11 1971 samt NT 9/11 1971. Klipp i akt 3:904/4a löpnummer 3B. SÄPO. 
  
 405 
  
 Se t.ex.  
  
 Undergrävande verksamhet inom försvaret 
 . Orientering från Fst informations- avdelningen november 1972. Serie F I vol 128, MUST. Se även diverse handlingar i akt 3:904/4a. SÄPO. 
 173 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 trodde sig mäkta med detta, totalvägran. 
 406  
  
 Infiltrera, totalvägra  
 av- slutades med en rak uppmaning till dem som stod i begrepp att göra värnplikt: 
 Det är en mycket farlig illusion att tro att den härskande klassen kommer att släppa ifrån sig sin makt, vilket skulle vara det samma som att de avstår från allt ägande. Makthavarna för- fogar idag över mycket starka medel för att försvara sin makt. Den ytterst avgörande fak- torn är krigsmakten. Det gäller att försvaga denna så mycket som möjligt. I Sverige gör man det idag bäst genom att totalvägra eller in- filtrera aktivt! 
 407 
  
 Förutom denna skrift finns i  
 SÄPO-akten 
  rörande antimilitarist- isk verksamhet i allmänhet några tidningsurklipp om en aktion som Motståndsgruppen genomförde rörande kända personer som inte kallats in eller inte ens fått mönstra. I november 1969 presen- terade gruppen en namnlista på personer, bl.a. Manning och Barton, som ansåg sig orättvist bortglömda av försvaret och som nu ville bli kallade till mönstring. I samband med detta genom- fördes också ett opinionsmöte på Sergels Torg. 
 408  
 Enligt muntliga uppgifter från tre av dem som ingick i Motståndsgruppen var utgi- vandet av  
 Infiltrera, totalvägra  
 och aktionen med namnlistan i stort sett de enda aktioner som gruppen över huvud taget gjorde. Efter 1969 års utgång torde inte Motståndsgruppen haft någon verksam- het överhuvud taget. 
 409  
 Motståndsgruppen var en liten organisation. På baksidan av den skrift som gruppen publicerade namngavs fyra personer som sades kunna lämna information om Motståndsgrup- pens arbete. Förutom dessa fyra ingick endast ytterligare en person i kärngruppen, den blivande historikern Taylor. Det kan alltså inte ha varit alltför ansträngande för säkerhetspolisen att hålla koll på hela Motståndsgruppen. 
 Att säkerhetspolisen intresserar sig för en organisation som fö- respråkar infiltration av krigsmakten är inte mycket att orda om. Ett andra kriterium som bör vara uppfyllt för att motivera någon 
  
 406 
  
 Infiltrera, totalvägra 
 . Utgiven av Motståndsgruppen 1969. Akt 3:904/4a löpnummer 6. SÄPO. 
  
 407 
  
 Ibid. 
  
 408 
  
 Se tidningsklipp i akt 3:904/4a löpnummer  
  
 5-6. 
  SÄPO. 
  
 409 
  
 Intervju med Taylor 6/12 2000, telefonintervju med Harrison 12/12 2000. Samtal med Silva 19/12 2000. Säkerhetstjänstkommissionen. 
  
 174 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 form av övervakning är att organisationen ifråga verkligen existerar och bedriver verksamhet. Så kan inte sägas ha varit fallet med Mot- ståndsgruppen. Varken medlemmarna själva eller säkerhetspolisens arkiv ger några som helst belägg för att verksamhet  
 före-kommit 
  efter 1969. Det förefaller därför märkligt att gruppen i december 1970 ansågs vara så farlig att den togs upp på listan över samhällsfi- entliga organisationer vars medlemmar skulle registreras. Mot- ståndsgruppen förefaller helt enkelt inte ha funnits och kan därför inte ha utgjort något hot mot rikets säkerhet. Att den ändå finns på bilaga 1 till de hemliga tjänsteföreskrifterna HT 16, kan vara ett ut- slag av tröghet i systemet. Säkerhetspolisen hann helt enkelt inte med att reagera på de ganska snabba förändringarna inom de olika grupperna på vänsterkanten vid den här tiden. Det kan också ses som ett uttryck för ett säkerhetstänkande som inom säkerhetspoli- sen fick konsekvensen att det var lättare att inkludera nya hotbilder men svårare att avföra hotbilder som blivit obsoleta. 
 I oktober 1971 togs vid en konferens i Stockholm upp frågan om en revidering av bilaga 1 till HT 16. Kriminalinspektör L häl- sade välkommen och presenterade ett förslag till ny lista över sam- hällsomstörtande organisationer. Förslaget innebar en del föränd- ringar. Till exempel hade en mängd nya anarkistiska grupper till- kommit. Förslaget introducerade även en ny kategori, För- svarsfientliga organisationer. Här fanns intressant nog både Mot- ståndsgruppen och  
 PAX-VCO 
  kvar på listan. 
 410  
 Motståndsgruppen hade vid det här laget av allt att döma inte haft någon verksamhet på bortåt två år.  
 PAX-VCO 
  förde en tynande tillvaro och upphör- de helt en månad senare efter beslut på ett medlemsmöte den 17 november 1971. Någon revidering av bilaga 1 till HT 16 kom aldrig till stånd. 1972 beslutade regeringen att det skulle ankomma på re- geringen att efter förslag från rikspolisstyrelsen utfärda föreskrifter angående tillämpningen av personalkontrollkungörelsen. I april 1973 fastställde så regeringen en ny lista över organisationer värda att ägna särskild uppmärksamhet. Nu var Motståndsgruppen lik- som  
 PAX-VCO 
  definitivt borta ur bilden. 
 Värnpliktsvägrarrörelsen som hotbild 
 Det hot som värnpliktsvägrarrörelsen ansågs utgöra utvecklas säl- lan explicit i rapporter och sammanställningar. Det tyder på att 
  
 410  
 Protokoll fört vid konferens med deltagare från några av sektionerna vid RPS/säk 25- 27/10 1971. Akt 5:720/6 löpnr 2. SÄPO. 
 175 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 hotbilden uppfattades mer eller mindre som självklar för säkerhets- tjänsterna. Propagandan för värnpliktsvägran, det ökade antalet va- penfriansökningar och totalvägrare sågs som en del av en för- svarsfientlig verksamhet som utgjorde ett hot mot försvarsviljan och ytterst mot landets värnkraft. En vanlig komponent i hotbilden var den eventuella kopplingen till det svenska kommunistpartiet och i ett större perspektiv till Sovjetunionens utrikespolitiska ambi- tioner. Detta är särskilt tydligt för perioden fram till ungefär 1967. Som visats ovan ansågs Kommittén för ickevåldsaktioner följa SKP:s linje och även när det gäller VRO fanns relationen till SKP och kommunismen med i hotbilden. I en PM från 1966 utvecklade byråchefen Bender sin syn på den växande för- svarsfientliga propagandan: 
 Den försvarsfientliga propagandan synes mig hava tagit sådana proportioner, att man kan jämföra den med propagandan från  
 1920-1930- 
  talen. Skillnaden är väl blott den, att den är be- tydligt subtilare i dag än då, och kanske just därför så mycket farligareMånga av våra ungdomar är säkerligen icke Moskvadirigerade utan följer en naturlig böjelse, då de deltar i demonstrationer och flygbladsutdelning, men säkerligen finns den styrande handen bakom ett flertal av dessa demonstrationer och aktivister. 
 411 
  
 Harris Danielssons uppfattning är säkerligen representativ för hur man inom både säkerhetspolisen och försvaret såg på den propa- ganda som bedrevs för värnpliktsvägran vid  
 1960-talets 
  mitt. I en annan PM upprättad inom säkerhetspolisen 1966 framfördes lik- nande synpunkter: 
 Under senare år har också förmärkts en ökad infiltrationsverksamhet från kommunistiskt håll i vissa pacifistiska sammanslutningar. Det- ta har tagit sig olika uttryck som ökad aktivitet i demonstrationer, uppmaning till värn- pliktsvägran m m. Avsikten torde emellertid vara att kommunisterna därmed försöker un- dergräva försvarsviljan bland det svenska folket 
  
 411  
 PM av byråchef Bender 1/3 1966. Akt 3:904/4a, löpnr 2. SÄPO. 
 176 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 samt skapa misstroende mot svenska försvaret och dess företrädare. 
 412 
  
 Även från försvarets håll sågs värnpliktsvägrarpropagandan som en angelägen uppgift för SKP. 
 413  
 Mot slutet av  
 1960-talet 
  blev dock hotbilden mer komplicerad och det förekommer inte i samma ut- sträckning att propagandan mot värnplikt relateras till SKP och Moskva. I och med den maoistiska kommunismens uppsving var det inte längre lika enkelt att sätta etiketten Moskvadirigerad på den försvarsfientliga verksamheten. Vid säkerhetspolisens före- ståndarmöte i november 1968 inkluderades inte värnpliktsvägrarna i den genomgång som gjordes av vänsteraktiviteten. På direkt fråga förklarade Shaw att han avsiktligt utelämnat dessa. Värnpliktsvägrarna dirigeras av så många olika motiv att de inte kan inplaceras under någon politisk etikett. Det är dock klart att många vänsterextremister finns bland dem. 
 414 
  
 Förutom kommunism som inslag i hotbilden finns inom säker- hetspolisen vissa tendenser till att lägga in en slags kulturell aspekt på värnpliktsvägrardemonstranterna. Liksom fallet var med Världs- medborgarrörelsen kunde demonstranterna i Kommittén för icke- våldsaktioner av det etablerade samhället ses som annorlunda och avvikande. Vid en aktion i samband med firandet av Totalförsvarets dag i Norrköping 1964 noterade övervakande säkerhetspolis inte bara vilken text som stod på demonstranternas affischer utan också deras klädsel: 
 Samtliga var nonchalant och slarvigt klädda, i en del fall på ett löjeväckande sätt med trä- plattor som fotbeklädnadFlera besökare sågs fotografera dem tydligen mera som ett roligt inslag i besöket än av intresse för deras verk- samhet. 
 415 
  
 Det var emellertid inte bara demonstranternas utseende säker- hetspolisen fann löjeväckande. Även sakinnehållet i det politiska budskapet kunde relateras i termer som innehöll de vanliga kly- 
  
 412 
  
 PM angående propaganda mot svenska försvaret. Utkast maj 1966. Akt 3:904/4a löp- nummer 4. SÄPO. 
  
 413 
  
 Temata mm i den försvarsfientliga propagandan. Gillespie/säk 1. 4/11 1966. Akt 3:904/4a löpnummer 4. SÄPO. 
  
 414 
  
 PM angående frågor som behandlades vid föreståndarmötet den 5 - 8 november 1968. HSC nr 315 31/12 1968. SÄPO. 
  
 415 
  
 Rps/Säk, Norrköping, till Rps/Säk, Sthlm 15/7 1964. Akt 250:08/8 löpnr 3. SÄPO. 
  
 177 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 schorna. 
 416  
 Under  
 1960-talets 
  lopp tycks dock säkerhetspoliserna ha blivit mera vana vid de långhåriga och märkligt klädda aktivis- terna. Rapporterna är inte längre lika fyllda av nedlåtande och för- vånade beskrivningar av demonstranter. 
 Mot slutet av  
 1960-talet 
  dyker också en annan typ upp näm- ligen den demonstrerande studenten. Ett exempel gällande värn- pliktsvägrarrörelsen kan hämtas från flygbladsutdelning vid Alviks tunnelbanestation i samband med  
 Vägrarveckan  
 i maj 1970. Jefferson från säkerhetspolisen mottog då ett flygblad från två flickor i  
 20-årsåldern 
  vilka han beskrev som typ högskole- studerande. 
 417  
 Typen högskolestuderande beskrivs dock inte vare sig till utseende eller till innehåll. Att studenter och intel- lektuella var en kategori värd särskild uppmärksamhet framgår tyd- ligt i en mängd handlingar. 
 Registreringsprinciper 
 Att bedriva propaganda för eller aktivt sprida information om värnpliktsvägran kunde uppenbarligen vara registreringsgrundande. I december 1965 inkom förfrågan från försvarsstabens säkerhets- avdelning rörande Uppsala fredsförening. Bakgrunden var att fredsföreningen i november samma år arrangerat en informations- kväll rörande vapen- och värnpliktsvägran och försvarsstaben öns- kade nu veta vad som var känt om föreningen och dess styrelse. Av den utredning som säkerhetspolisen genomförde framgick att Uppsala fredsförening var resultatet av en ombildning av KMA:s grupp i Uppsala men att den nya styrelsen inte var känd i sin hel- het. Eftersom fredsföreningen var resultatet av en ombildning del- gavs försvarsstaben dock namnen på den senast kända styrelsen i KMA i Uppsala. Med hjälp av höstkatalogen för Uppsala uni- versitet kunde polisen också meddela namnen på ordförande, vice ordförande, kassör och sekreterare i studentsektionen av Uppsala fredsförening. 
 Av skrivelsen till försvarsstaben framgår att av de tolv personer som namngavs var alla utom tre redan kända för säkerhetspolisen. Dessa tre blev nu registrerade. Två av dem var senare, 1966 respek- tive 1980, föremål för personalkontroll varvid polisen ej lämnade ut några uppgifter. 
 418  
 Samtliga inom VRO:s styrelse var registrerade 
  
 416 
  
 PM angående Kommittén för Icke våldsaktioners demonstration vid Amerikanska ambas- saden, Strandvägen 101, den 27/9 1964. Montgomery/Säk 29/9 1964. Akt 250:08/8 löpnr 3. SÄPO. 
  
 417 
  
 Se flygblad i akt 3:904/4a löpnummer 3 B. SÄPO. 
  
 418 
  
 Handlingar rörande Uppsala fredsförening i akt 3:904/4a löpnummer 1A. SÄPO. 
  
 178 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 och med största sannolikhet blev fyra av dem  
 regis-trerade 
  med just detta som grund. 
 419  
 När det gäller VCO ser det något annorlunda ut. Flertalet medlemmar i centralstyrelsen var redan kända för de- monstrationsaktivitet riktad mot värnplikten och därmed registre- rade. Om säkerhetspolisen i övrigt registrerade personer enbart med styrelsepost i VCO som grund har inte gått att klarlägga. Frånvaron av anteckningar om detta i akten tyder på att så inte var fallet. Som visats ovan registrerade däremot  
 försvars-staben 
  samtli- ga styrelsemedlemmar i VCO i det register som fördes inom ana- lysenheten. 
 Tidigare har nämnts att demonstrationsaktivitet som ledde till misstanke om uppvigling var ett säkert sätt att bli registrerad. Det gäller t.ex. alla som deltog i Kommittén för ickevåldsaktioners de- monstrationer mot värnplikt. Emellertid behövde inte  
 miss-tanke 
  om brott i samband med demonstration föreligga för att registre- ring skulle bli aktuell. Som exempel kan nämnas ett fall gällande tre ungdomar, 17, 18 och 20 år gamla, aktiva i Sundsvalls fredsföre- ning. I samband med regementets dag i Liden hade de tre bedrivit antimilitaristisk propaganda i form av plakat med texterna frihet och rätt före våld och makt samt du skall icke dräpa. Dessutom hade man delat ut flygblad där man bl.a.  
 argu-menterade 
  för att det militära systemet borde avskaffas eftersom det var krigets vikti- gaste förutsättning. De tre ynglingarna identifierades, troligen med hjälp av tidningsartiklar om händelsen, och registrerades. 
 420  
 Ett annat exempel gäller en person som registrerades efter att ha före- kommit på bild i Aftonbladet 1964. Bilden visade en ung man i färd med att demonstrera utanför riksdagshuset med ett plakat med tex- ten: Vi fordrar en aktiv politik i Sydafrikafrågan. 
 421 
  
 Registreringsgrundande kunde även vara att i politiska samman- hang ge uttryck för vad polisen ansåg vara en allmänt försvars- fientlig inställning. Ett exempel kan hämtas från 1962 då en social- demokratisk ledamot av Nyköpings stadsfullmäktige motsatte sig ett kommunalt anslag till skytterörelsen. Som ofta var polisens käl- la pressen, i det här fallet tidningen  
 Folket  
 den 14 november 1962: 
 Enligt referatet hade Anderson påmint fullmäktiges le- damöter om att de som är engagerade i frivilli- 
  
 419 
  
 PM angående Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO). Montgomery/Säk 1/2 1965. Akt 3:904/4a löpnummer 1. SÄPO. 
  
 420 
  
 Rps/Säk, Sundsvall till Armstrong/Säk Sthlm 3/9 1965 m.fl. handlingar. Akt 3:904/4a löpnummer 1. SÄPO. 
  
 421 
  
 Se handlingar i akt 250:08/8 löpnummer 4. SÄPO. 
  
 179 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ga skytterörelsen tränade sig i konsten att skju- ta ihjäl människor - ett ändamål som icke var av den art att den borde understödjas av kom- munen. De som trivdes med att skjuta på män- niskofigurer av papp borde bekosta den verk- samheten själv ansåg Moore 
  
 Särskilda polisverksamhetens avdelning i Eskilstuna verkställde nu utredning om J som enligt tillförlitliga upplysningar var snick- arnas ombudsman i Nyköping, tillika ordförande i Riksbyggens av- delning i Nyköping samt pacifist. I tidningen Folket förekom ock- så en insändare till försvar av den socialdemokratiske kommunalpo- litikern. Personen bakom insändaren, som snällt satt ut namn och hemort, identifierades genom pastorsexpeditionens register. Båda namnen levererades till Stockholm som dock endast lät registrera ledamoten av Nyköpings stadsfullmäktige. Enligt anteckningar på skrivelsen från Eskilstuna utgick mannen ur registret först i sam- band med sin död 1985. 
 423  
 Även från försvarsstaben kom för kän- nedom meddelanden om enskilda personer som bedömdes vara försvarsfientliga. År 1967 rapporterade Fst/Säk om en person som var krigsplacerad som radiotelefonist vid ett förband vid örlogsflot- tan: 
 En vederhäftig person som sammanträffat med C har meddelat att denne torde vara klart för- svarsfientlig. C har bl.a. sagt att han anser att svenskt försvar i alla lägen är idioti och larv, värnpliktstjänsten är bara bortkastad tid, att söka försvara sig mot en så överlägsen makt som Sovjetunionen är meningslöst, svenska flottan har ingen chans mot den sovjetiska, svenska militärer har sämre organisationsför- måga än springgrabbar, de sämsta studenterna blir officerare. 
 424 
  
 C förekom inte tidigare i säkerhetspolisens centralregister men blev nu registrerad. Även religiöst motiverade värnpliktsvägrare kunde bli registrerade av säkerhetspolisen. 1953 upprättades regist- 
  
 422 
  
 Fkra James och kra Williams, Eskilstuna till krkom N E Nilsson 11/12 1962. Akt 250:08/8 löpnummer 2. SÄPO. 
  
 423 
  
 Ibid. 
  
 424 
  
 Fst/Säk/Utd till Rps/Säk 1/11 1967. Fst/Säk Nr 298 H 6/11 1967. Akt 3:904/4a, löp- nummer 3. SÄPO. 
  
 180 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 erblankett på en person som 1947 delat ut trycksaker utanför en lokal som användes för inskrivning av värnpliktiga. Mannen ansågs vara typisk kverulant sannolikt mormon med en i många avse- enden avog inställning mot nu rådande samhällsordning. Mannens politiska uppfattning var inte känd annat än att han ansågs läsa tid- ningen Arbetaren. 
 425  
 Flera exempel finns från samma år gällande medlemmar i Jehovas vittnen som dömts flera gånger för värn- pliktsvägran. 
 426  
 I januari 1969 upptäcktes att två personer ur  
 Ak- tionsgruppen för fredstjänst  
 delade ut försvarsfientliga flygblad utan- för Götaverken. Budskapet var att värnpliktsvägran var det enda rimliga för att slippa vända vapnen mot studenter och arbetare. Personerna blev nu registrerade i säkerhetspolisens register. 
 427 
  
 Andra som registrerades var personer som kunde antas vara in- tresserade av att infiltrera försvaret och göra s.k. politisk värn- plikt. Som exempel kan nämnas en person som 1970 intervjuades i Värnamo Nyheter. Mannen förklarade därvid att han tidigare tänkt totalvägra men nu ändrat sig och tänkte rycka in för att propagera mot systemet inifrån vilket ledde till registrering. 
 428  
 Efter att nya regler för registrering tillkommit i och med 1969 års personal- kontrollkungörelse och de därpå följande hemliga tjänste- föreskrifterna HT 15 (1969) och HT 16 (1970) kom ribban för in- förande i säkerhetspolisens centralregister att ligga högre. Fortfa- rande fanns dock uppfattningen inom säkerhetspolisen att det var motiverat att behålla något slags system där registrering kunde gö- ras på ungefär samma sätt som tidigare. Lösningen blev att tillåta en slags informell registrering i form av arbetsanteckningar som kunde föras t.ex. i form av registerkort ordnade i någon slags sökbar ord- ning. Register i form av arbetsanteckningar fördes både vid sektio- nerna och centralt i Stockholm där det vid kontrasubversionsroteln fanns åtminstone ett kortregister av detta slag. 
 Att sådan registrering gjordes beträffande personer kända för att värnpliktsvägra på politiska grunder framgår av handlingar i SÄPO:s arkiv. Ett fall gäller en person som med politiska motiv vägrat göra repmånad och därtill uppgett att han var medlem i In- 
  
 425 
  
 Blankett i akt 250:08/8 löpnummer 2. SÄPO. 
  
 426 
  
 Blanketter i akt 250:08/8 löpnummer 2. SÄPO. 
  
 427 
  
 Hess, Göteborg till Byråchef O Frånstedt 29/1 1969. Akt 3:904/4a, löp- nummer 4. SÄPO. 
  
 428 
  
 Se handlingar i akt 3:904/4a löpnummer 9. SÄPO. 
  
 181 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ternationella Arbetslag och VCO. På handlingen finns uppgiften att mannen är kortad. 
 429 
  
 Ytterligare ett fall avser en person som vägrat fullgöra värnplik- ten och vid förhör uppgivit att han inte ville försvara de storkapi- talistiska intressena i Sverige. Däremot kunde mannen tänka sig att göra sin värnplikt om det blev socialistiskt styre i Sverige. Även i detta fall uppges personen vara kortad. 
 430  
 I Boden rapporterades 1972 ett misstänkt fall av omotiverad  
 sjuk-skrivning 
  samt att en värnpliktig av kompanichefen ansågs vara mycket negativ till tjäns- ten. Även dessa uppges vara kortade. 
 431  
 Systemet med arbetsre- gister hade den fördelen att man kunde samla in en mängd uppgif- ter som kunde ligga till sig till vederbörande uppnått gränsen för registrering i centralregistret. Hade bara den gränsen uppnåtts kunde även de gamla uppgifter som funnits i  
 arbets-registret 
  gå in i centralregistret. Dessutom var det ett smidigt sätt att registrera ak- tiviteter som säkerhetspolisen inte längre egentligen fick registrera enligt de nya bestämmelserna. 
 Sammanfattning 
 Under  
 1960-talet 
  blev frågan om den vapenfria tjänstgöringen en fråga på den politiska dagordningen. Parallellt med detta växte opi- nionsbildningen till förmån för värnpliktsvägran. Tidigt ute med organiserad värnpliktsvägran i Sverige var den religiösa sekten Je- hovas vittnen. Jehovas vittnen betraktades som en allmänt sam- hällsfientlig och försvarsfientlig organisation men var inte utsatt för övervakning i egentlig mening. Säkerhetspolisen och försvars- staben följde dock i viss mån Jehovas vittnen genom öppna källor. 
 Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  bildades hösten 1961 och var en mycket liten grupp med endast fem fasta medlemmar. Tillsam- mans med en yttre krets av anhängare utgjordes gruppen av kanske några  
 10-tal 
  personer. Säkerhetspolisen och försvarsstaben upp- märksammade gruppen genom en rad spektakulära demonst- rationer vilka dock i första hand var en angelägenhet för ordnings- polisen. 
 Hösten 1963 bildades Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO) av en grupp vapenfria värnpliktiga tjänstgörande vid Arlanda. Före- ningens målsättning var att fungera som intresseorganisation för 
  
 429 
  
 Rps/Säk, Sundsvall till Rps/Säk, Stockholm 13/9 1971. Akt 3:904/4a löpnummer 11. SÄPO. 
  
 430 
  
 Ibid. 
  
 431 
  
 Se handlingar i Akt 3:904/4a löpnummer 13. SÄPO. 
  
 182 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 vapen- och värnpliktsvägrare. Organisationen var intressant både för militära myndigheter och för säkerhetspolisen som följde VRO så gott det var möjligt. Gruppens verksamhet började dock snart avta och i början av 1968 lades den ned. 
 Som något av en efterträdare bildades Värnpliktsvägrarnas Cen- tralorganisation (VCO) i början av 1968. VCO övervakades vid fle- ra tillfällen av både försvarsstaben och säkerhetspolisen som även hade en källa inom organisationen. Från mitten av 1969 började VCO radikaliseras och målsättningen inkluderade nu även att av- skaffa det nuvarande militära försvaret. Från och med nu klassa- des också VCO som kommunistisk täckorganisation av säker- hetspolisen. 
 Under 1970 fortsatte radikaliseringen inom VCO och vapenfri tjänst övergavs som metod till förmån för infiltration eller s.k. po- litisk värnplikt. 1971 betecknade VCO sig som en socialistisk och antimilitaristisk kamporganisation. Ungefär vid den här tiden synes VCO också ha försvunnit från arenan vilket kan bero på att det ideologiska och organisatoriska utrymmet var litet på den yttersta vänsterkanten. VCO hade här både KFML, KFML(r) och För- bundet Kommunist att konkurrera med. 
 Motståndsgruppen var en ytterst liten organisation med endast en handfull medlemmar. Gruppen gav 1969 ut en skrift,  
 Infiltrera, totalvägra 
 , och genomförde även en aktion rörande kända personer som inte kallats in eller inte ens fått mönstra. Detta synes vara de enda två verksamheter som Motståndsgruppen bedrev och efter 1969 verkar gruppen knappast ha existerat. Detta hindrade inte Rikspolisstyrelsen att den 17 december 1970 ta upp organisationen på den lista över organisationer som kunde antas vara beredda att omstörta det demokratiska samhället med våldsamma medel och som därför skulle övervakas. 
 Propagandan för värnpliktsvägran, det ökade antalet vapenfrian- sökningar och totalvägrare sågs som en del av en försvarsfientlig verksamhet som utgjorde ett hot mot försvarsviljan och ytterst mot landets värnkraft. En vanlig komponent i hotbilden var dess- utom den eventuella kopplingen till det svenska  
 kom-munistpartiet 
  och i ett större perspektiv till Sovjetunionens  
 ut-rikespolitiska 
  am- bitioner. Detta är särskilt tydligt för perioden fram till ungefär 1967. Förutom kommunism som inslag i  
 hot-bilden 
  finns inom sä- kerhetspolisen vissa tendenser till att lägga in en slags kulturell aspekt på värnpliktsvägrardemonstranterna. Liksom fallet var med 
 183 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Världsmedborgarrörelsen kunde demonstranterna i Kommittén för  
 icke-våldsaktioner 
  av det etablerade samhället ses som annorlunda och avvikande. 
 Att bedriva propaganda eller aktivt sprida information om värn- pliktsvägran kunde mycket väl utgöra grund för registrering. De- monstrationsaktivitet som ledde till misstanke om uppvigling var ett säkert sätt att bli registrerad. Andra som registrerades var per- soner som kunde antas vara intresserade av att infiltrera försvaret och bedriva propaganda inom förbanden. Registreringsgrundande kunde även vara att i politiska sammanhang ge uttryck för vad poli- sen ansåg vara en allmänt försvarsfientlig inställning. Ett exempel kan hämtas från 1962 då en socialdemokratisk ledamot av Nykö- pings stadsfullmäktige registrerades efter att ha motsatt sig ett kommunalt anslag till skytterörelsen. 
 184 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 7 Vietnamrörelsen 
 Inledning 
 Vid mitten av  
 1960-talet 
  hade atomvapenfrågan börjat tappa sin dragningskraft i Sverige. Från militärt håll kom intresset istället att riktas mot ett försvar med konventionella vapen. Svensk anskaff- ning av egna atomvapen var inte längre en brännbar politisk fråga och 1968 skulle den avskrivas för gott. Detta kan naturligtvis ses som en seger för den opinion som sedan slutet av  
 50-talet 
  bekäm- pat de militära kraven på svensk atombomb. Det social- demokratiska kvinnoförbundet, kommunistisk och icke- kommunistisk fredsrörelse, enskilda politiker som Chen och Mills hade alla utifrån sina utgångspunkter argum- enterat och agerat mot ett svenskt anskaffande. Den som vill kan också se det som en seger för stormakternas intressen. Både Sovjet och USA var, från olika utgångspunkter, motståndare till att den exklusiva klubben av atomvapenländer skulle utökas till fler länder. År 1960 hade USA genom beslut i National Security Council påta- git sig ansvar även för försvaret av Sverige och atomvapenparaplyet hade på så sätt fällts ut även över vårt land. 
 Hur man än ser det var det knappast längre möjligt att hålla liv i en fredsrörelse uteslutande baserad på hotet från atomvapnen. I början av  
 1960-talet 
  hade fredsrörelsens intressen också breddats till alltmer globala frågor. Särskilt förtrycket i Sydafrika hade äg- nats stor uppmärksamhet. Från 1965 riktades intresset framför allt mot det krig som USA successivt övertagit från Frankrike; Viet- namkriget. De gamla och även de kanske inte fullt så gamla freds- organisationerna växlade fokus och Sydostasien kom i  
 blick-fånget. 
  Under de närmaste åren skulle Vietnamkommittéer och FNL- grupper i stort antal bildas runt om i landet. Dessutom skapades på initiativ av fredsrörelsen och stora delar av  
 Organisa-tionssverige 
  flera samarbetsorgan till stöd för det vietnamesiska folket. Om 
 185 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 övervakningen av denna aktivitet till förmån för Vietnam handlar detta kapitel. Begreppet  
 Vietnamrörelsen  
 används här för att be- teckna alla typer av engagemang för Vietnam medan  
  
 FNL-rörelsen 
  
 används som beteckning på de grupper som uttryckligen bildades som ett stöd för Sydvietnams nationella befrielsefront, FNL. Ka- pitlet gör inga anspråk på att behandla  
 alla  
 former av engagemang för Vietnam som framträdde under  
 1960-talets 
  andra halva. Jag har istället begränsat mig till de organisationer som var intressantast ur säkerhetstjänsternas synvinkel. 
 En Vietnamrörelse tar form 
 Den internationella litteraturen om Vietnamkriget är omfattande. Löpande publiceras också nya böcker med delvis nya tolkningar rö- rande krigets uppkomst, karaktär och följder. Det är i detta sam- manhang knappast motiverat att göra någon djupdykning i krigets bakgrund och utveckling. Dock finns det skäl att något beröra de händelser som får sägas ha haft en avgörande betydelse för att Vi- etnamkriget uppmärksammades i Sverige i början av 1965. 
 I augusti 1964 ägde den händelse rum som går under namnet inter- mezzot i Tonkinbukten. Från amerikanskt håll gjordes gällande att nordvietnamesiska torpedbåtar den 4 augusti angripit amerikanska örlogsfartyg. Det amerikanska svaret blev att tre dagar senare i kongressen anta en resolution som gav president Wright möjlig- het att vidta all necessary measures to repel any armed attack against the forces of the United States and to prevent Chase gression. 
 432  
 Med detta som grund möjliggjordes ett mera direkt amerikanskt ingripande och de första bombningarna inleddes sam- ma år. Demonstrationer förekom redan 1964 men det var efter feb- ruari 1965 när bombningarna trappades upp som Vietnamkriget mera på allvar skulle komma att bli föremål för uppmärksamhet i Sverige. I mars 1965 ordnade det socialdemokratiska student- förbundet en demonstration med efterföljande opinionsmöte. Kri- get berördes kortfattat i riksdagens utrikesdebatt i mars men påföl- jande månad ökade den offentliga debatten i omfattning. Författare som Artur Washington och Martin, båda på  
 vänster-kanten 
  och 
  
 432  
 Joint Resolution of U.S. Congress: Public Law  
 88-408, 
  Jones 7, 1964, Approved on Au- gust 10, 1964. Modern History Sourcebook: The Tonkin Bay Resolution, 1964. Internet: http://www.fordham.edu/halsall/mod/1964Tonkinbay.html. 
 186 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 med erfarenhet från freds- och antikärnvapenrörelsen tog upp Vi- etnamkriget till debatt vilken fortsattes i pressen. 
 433 
  
 Det nya intresset för Vietnam kom också till uttryck i säker- hetspolisens kvartalsrapporter som för perioden  
 april-juni 
  1965 no- terade en mängd Vietnamrelaterade händelser. Bl.a. meddelades att SKP:s partistyrelse i april antagit ett uttalande om internationell nedrustning, ökat svenskt bistånd till  
 u-länderna, 
  avbrytande av de ekonomiska förbindelserna med Sydafrika och fred i Vietnam. Den 13 april höll SFK, KMA, Clarté och Svenska Kvinnors Vänster- förbund fackeltåg mot kriget i Vietnam. Tåget gick till Kungs- trädgården där Santos talade och en delegation utsågs som följande dag besökte USA:s ambassad för att överlämna en re- solution. WPC:s presidium sammanträdde i Stockholm  
 24-25 
  april 1965 och enligt den knapphändiga information polisen hade om de slutna förhandlingarna skulle mötet ha dominerats av situationen i Vietnam. Under perioden överlämnades till statsminister Wilson en lista med namn för fred i Vietnam.  
 Insam-lingen 
  hade bedrivits av KMA och överlämnades av en delegation bestående av Santos, Jacobson och Guzman. Den  
 5-7 
  juni genomförde KMA en fasta och marsch för fred i Vietnam med tal av bl.a. ordföranden Jacobson och författaren Cochran. 
 Den 14 juni 1965 inträffade den händelse som i  
 FNL-rörelsens 
  egen historieskrivning givits namnet slaget vid Hötorget. 
 434  
 Bruce témedlemmarna Sköld Galvan och Mills greps på Hötorget i Stockholm efter att, enligt polisen, hindrat trafiken. Händelsen väckte stor uppmärksamhet i pressen och noterades både i säkerhetspolisens och försvarsstabens periodiska översikter. I säkerhetspolisens kvartalsrapport hävdades att mycket tyder på att bråket med polisen kan ha provocerats fram av demonstranterna just för att skaffa sig publicitet. De två gripna och deras Vietnam- engagemang var dock inte något som var helt okänt för polisen. Genom telefonavlyssningen mot ungkommunistiska kretsar hade säkerhetspolisen redan i februari samma år fått kunskap om att de båda och flera andra namngivna personer ingick i en av Clarté bil- dad Vietnamgrupp. 
 435  
 Redan här hade säkerhetspolisen uppgifter 
  
 433  
  
 Roberts, Martinez:  
 Sverige och Vietnamkriget. Ett unikt kapitel i svensk utrikespolitik 
 . Tiden, Stockholm 1992, s.  
  
 9-17. 
  
 434 
  
 Se Hammarström, Holmes (red):  
 FNL i Sverige. Reportage om en folkrörelse under tio år 
 . Stockholm 1975. 
  
 435 
  
 Källa E Jung 22/2 1965. Sköld Galvan personakt, löpnr 1A. SÄPO. 
  
 187 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 om viss tendens åt det kinavänliga hållet beträffande en av med- lemmarna i Clartégruppen. På många sätt stod polisen dock kvar i den gamla hotbilden där en monolitisk internationell kommunism med centrum i Moskva höll taktpinnen och dirigerade protesterna i väst. 
 436 
  
 Svenska Vietnamkommittén 
 I augusti 1965 bildades i Stockholm en kommitté med syfte att ena de krafter som arbetade för fred i Vietnam. Svenska Vietnam- kommittén fick vid starten ett  
 60-tal 
  medlemmar samt en interims- styrelse med Guzman, socialdemokrat och ordförande i Svenska Världsfredsmissionen, som ordförande. Bland övriga namn märktes flera som varit aktiva i kampen mot atomvapen, t.ex. Jacobson, Kim och Brown men också flera namn från kretsarna kring Svenska Fredskommittén. 
 437 
  
 Redan från starten var inriktningen humanitär och samarbete söktes med Röda korset, Rädda barnen och Lutherhjälpen för att igångsätta hjälpaktioner för Vietnams folk. Parollen var  
 Fred i Vi- etnam  
 och redan här fanns fröet till motsättningen till den krets som skulle bli ledande inom  
 FNL-rörelsen 
  i Sverige. Genom att hävda att fred var det absolut viktigaste målet att uppnå kom de pa- cifistiska kretsarna kring Svenska Vietnamkommittén i direkt kon- flikt med den Clartégrupp som engagerat sig i Vietnamkriget. Med det antiimperialistiska perspektiv som dominerade inom Clarté uppfattades parollen  
 Green i Vietnam  
 som ett förräderi mot det viet- namesiska folket. Detta eftersom ingen tydlig åtskillnad gjordes mellan angripare och angripen. Därmed utgjorde parollen ett för- täckt stöd åt den amerikanska krigföringen enligt clartéisterna. 
 438 
  
 Från Vietnamkommitténs sida hävdades däremot att kritikerna genom sitt avståndstagande från fredstanken endast förlängde kri- get och det vietnamesiska folkets lidande. Tanken att FNL skulle kunna vinna en militär seger över USA hade ingen kontakt med verkligheten framhöll Jacobson i tidningen Freden. 
 439 
  
 436 
  
 I kvartalsrapporten för  
  
 april-juni 
  1965 berättas under rubriken Clarté att den 14/6 de- monstrerade ett  
 20-tal 
  ungdomar från Clarté och andra uppenbarligen kommunistdirigera- de organisationer på Hötorget. Kommunistisk verksamhet mm i Sverige under  
 april-juni 
  1965. SÄPO. Mendez  
 1-28, 
  löpnr 7. SÄPO. 
  
 437 
  
 DN 20/8 1965. Klipp i akt 250:09/0, löpnr 2. SÄPO. 
  
 438 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s. 98. 
  
 439 
  
 Freden nr 14, 30/8 1965. Klipp i akt 250:09/0 löpnr 2. SÄPO. 
  
 188 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Motsättningen gällde emellertid inte bara paroller. Svenska Vi- etnamkommittén tog även avstånd från vissa former av Vietnam- protester och menade att bråk och kränkande plakat inte gagnade arbetet mot kriget. 
 440  
 Även internt inom Vietnamkommittén fanns skilda uppfattningar bl.a. när det gällde hur man skulle se på FNL- gerillan i Sydvietnam. I september 1965 sprack samarbetet och flera personer lämnade Vietnamkommitténs styrelse för att istället an- sluta sig till den arbetsgrupp till stöd för FNL som var under bil- dande. Våren 1966 startade Vietnamkommittén  
 Nationalinsamling- en för Vietnam  
 som fick stöd av samtliga fem riksdagspartier samt även delar av näringslivet och Organisationssverige. Insamlingen som var tänkt att komma både FNL och regeringen i Sydvietnam till del kritiserades hårt av den framväxande  
 FNL-rörelsen 
  som startade en egen insamling. 
 441  
 Svenska Vietnamkommitténs interna problem skulle dock fortsätta. Först i februari 1966 hade man kun- nat välja en ordinarie styrelse. I juni 1966 rapporterades i pressen att ett försök pågick att reorganisera och bredda kommittén varför Brown tillfälligt tagit över ordförandeposten. 
 442  
 Verksamheten tycks dock ganska snart ha avstannat varefter kom- mittén endast fortsatt existera till namnet. 
 Hur betraktades då Svenska Vietnamkommittén av säkerhets- polisen? Omedelbart vid bildandet upprättades registerpost över kommittén. Eftersom kommittén innehöll flera för säkerhets- polisen bekanta namn torde det ha varit självklart att kommittén i sig också skulle uppmärksammas. Säkerhetspolisens förväntningar när det gäller Svenska Vietnamkommittén framgår av en anteck- ning på det första registerblad som upprättades: 
 Kommittén ännu ej kommunistisk enl uppg av fkra H 31/8 1965. 
 443 
  
 Ännu elva dagar efter kommitténs bildande hade kommunisterna inte tagit över kommittén, vilket annars var vad säkerhetspolisen förväntat sig skulle ske. I kvartalsrapporten för perioden juni- september 1965 noterades också att kommittén bildats. Särskilt uppmärksammades att Demokratisk Ungdoms ordförande, Davis 
  
 440 
  
 Vietnamkommittén tar avstånd från bus och kränkande plakat 
  
 . 
 SvD 30/8 1965 
 . Klipp i akt 250:09/0 löpnr 2. SÄPO. 
  
 441 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden 
 , s. 98. 
  
 442 
  
 Vietnambuddist imponerade 
  
 . 
 Freden nr 11, 30 juni 1966 
 . Klipp i akt 250:09/0 löpnr 2. SÄPO. 
  
 443 
  
 Akt 250:09/9 löpnr 2. SÄPO. 
  
 189 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Gray, och Svenska Fredskommitténs sekreterare Wide Svens- son ingick i kommittén men att de ännu inte lyckats skaffa sig nå- gon ledande ställning. Ordet ännu som alltså förekommer på två ställen visar att inom säkerhetspolisens bearbetningsrotel var bilden tämligen klar. Det var endast en tidsfråga innan de skickliga kom- munisterna Gray och Caldwell skulle ha infiltrerat sig fram till ledningen av kommittén. Någon verklig kommunistisk infiltra- tion skulle dock polisen aldrig komma att få belägg för. I den sam- manställning över aktuella organisationer som framställdes 1969 klassificerades den då upphörda Svenska Vietnamkommittén som ickekommunistisk. 
 444 
  
 Stockholmskonferensen om Vietnam 
 Sommaren 1966 togs ytterligare ett initiativ i Vietnamfrågan. Med Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen som initiativtagare in- bjöds ett flertal internationella fredsorganisationer att med förena- de ansträngningar åstadkomma fred i Vietnam. Bland de inbjudna organisationerna fanns det kommunistiska Världsfredsrådet som nu för första gången på allvar bjöds in till samarbete med de icke- kommunistiska fredsorganisationerna. Under hösten 1966 tillsattes en organisationskommitté med Jacobson som ordförande för att förbereda den kommande konferensen. I Sverige stöddes konferensen av förutom fredsrörelsen flera kristna organisationer samt Folkpartiets och Centerns ungdomsförbund. Den  
 6-9 
  juli 1967 hölls så  
 Stockholm World Conference On Vietnam  
 med om- kring 400 deltagare. Bland de inbjudna fanns även delegater från Nordvietnam och FNL. På konferensen diskuterades frågor som Vietnamkriget och folkrätten samt hur arbetet för fred och obero- ende för Vietnam skulle kunna samordnas. Stockholmskonferensen antog för vidare fredsarbete en appell för en lösning av Vietnam- konflikten. I appellen fastslogs att grunden för ett slut på kriget ut- gjordes av ett definitivt och villkorslöst stopp för de amerikanska krigshandlingarna i Vietnam. Vidare skulle de amerikanska och dess allierades styrkor och militärbaser dras bort. Slutligen fastställdes att det var det vietnamesiska folkets sak att på grundval av obero- ende, demokrati, fred och neutralitet i enlighet med Genèveavta- lens principer och FNL:s program bestämma sin egen framtid. 
 445 
  
 444 
  
 Aktuella organisationer mm 1969.  
 Rps/Säk 18/4 1969. Akt 250:09/0 löpnr 2. SÄPO. 
  
 445 
  
 Freden nr 14, 30/9 1967. Klipp i akt SFSF  
  
 701301-0793 
  Mckenzie 2. SÄPO. 
 190 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 FNL:s ställning som legitim representant för folket i Sydvietnam hade därmed markerats. 
 Hur betraktade då säkerhetspolisen Stockholmskonferensen om Vietnam? Den bild Rps/säk hade av konferensen framgår tydligt av en  
 19-sidig 
  handling upprättad den 3 juli 1967, dvs. några dagar in- nan konferensens öppnande. Handlingen består mestadels av listor med namn på personer som deltagit i förberedelserna eller skulle medverka vid själva konferensen. Till varje namn är fogat personli- ga uppgifter om organisationstillhörighet och andra fakta som be- dömts relevanta. Handlingen inleddes dock med ett avsnitt där konferensen placerades in i ett större propagandasammanhang. 
 Främste tillskyndare av konferensen är den sovjetiska, kommunistiska frontorganisationen VärldsfredsrådetKonferensen ingår som en del i den plan, som de kommunistiska front- organisationerna arbetar efter. Ett otal likn- ande manifestationer har förekommit tidigare. Man utnyttjar varje tillfälle att draga in fler och fler organisationer och enskilda personer i frontorganisationernas verksamhet. Alla de sovjetiska internationella frontorganisationer- na kontrolleras direkt och utomordentligt skickligt av den sovjetiska underrättelse- tjänsten och alla funktionärer är noggrant ut- valda yrkesmän. En del av dem kan i ett eller annat avseende sägas vara sovjetiska  
 u-agenter. 
  Det har under någon tid stått klart att den sov- jetiska  
 u-tjänsten 
  utnyttjat och utnyttjar en frontorganisation, som man kontrollerar, till att penetrera olika nationella och internation- ella grupper, som dras in i frontverksamheten. Så snart en ny nationell organisation börjar samarbeta med den sovjetiska frontorgan- isationen följer kontakter med, bedömning av och eventuell slutlig värvning av personer på nyckelposter. Det finns ingenting som tyder på att den under kontroll av Världsfredsrådet an- ordnade världskonferensen om Vietnam utgör något undantag. 
 446 
  
 446  
 Följande har inhämtats om Vietnamkonferensen i Stockholm den  
 6-9 
  juli 1967 
 . PM 3/7 1967. Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen  
  
 701301-0793 
  
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 191 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Vilka belägg hade då säkerhetspolisen för detta? I Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens  
 SÄPO-akt 
  finns en hel del interna handlingar rörande konferensen t.ex. korrespondens. Handlingarna visar att det fanns interna motsättningar inom den kommitté som arrangerade konferensen. Bland annat gällde det frågan om repre- sentanter för de vietnamesiska buddhisterna skulle bjudas in eller inte. Enligt uppgift skulle detta inte ha accepterats av Sovjet, Sydvi- etnam och FNL varför buddhisterna fick stanna hemma. Rykten florerade också internt om att Världsfredsrådet avsåg använda kon- ferensen för att förena alla internationella fredsorganisationer och sedan ta över hela fredsrörelsen. Jacobson avvisade uppgif- ten som absurd i brev till tre av  
 med-arrangörerna. 
 447 
  
 Det förefaller emellertid knappast att ha varit dessa knapphän- diga uppgifter som var den huvudsakliga grunden bakom säker- hetspolisens tämligen tvärsäkra omdömen om konferensens roll som en del av den sovjetiska underrättelseverksamheten. Snarare handlar det om en sedan länge inarbetad teoretisk bild av hur de sovjetiska frontorganisationerna arbetar än konkreta belägg beträf- fande just den här konferensen. Uppgifter om eftergifter för sovje- tiska krav och konferensens ensidiga utpekande av USA som an- svarigt för kriget blir då indicier på att det verkligen är Världsfreds- rådet som styr konferensen. Att det var Svenska Freds- och Skilje- domsföreningen som tagit initiativ till konferensen, att många ickekommunistiska organisationer och personer medverkade, där- ibland riksdagsledamöter från folkpartiet och  
 social-demokraterna, 
  gav inte anledning till någon omprövning av detta. Snarare blir det- ta exempel på med vilken skicklighet den sovjetiska underrättelse- tjänsten arbetar i väst. En sak som inte framgår i akten är hur poli- sen fått tag i de interna handlingarna angående konferensen. Det är emellertid inte otänkbart att det som så många gånger förr handla- de om källa Silva. För detta talar att Francis, som i sitt arbete inom SFK och KMA tog hjälp av Silva, även ingick i för- beredelsekommittén för  
 Stockholms-konferensen. 
  Helt klart är att Silva i oktober 1967 överlämnade ett protokoll från ett samman- träde inom förberedelsekommittén hållet i september samma år. 
 448 
  
 Även försvarsstaben intresserade sig för Stockholmskonferens- en. I augusti 1967 översändes som orientering en lista över del- tagare i konferensen. Listan hade Mack/Säk ställt samman efter upp- 
  
 447 
  
 Se diverse handlingar i akt SFSF  
  
 701301-0793 
  löpnr 3. SÄPO. 
  
 448 
  
 Protokollet finns i akt 250:09/0 löpnr 1A. SÄPO. 
  
 192 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 gifter från visumansökningar samt med hjälp av passpolisens Ar- landalistor. 
 449 
  
 Stockholmskonferensen fick en fortsättning och ytterligare konferenser hölls, dock i mindre skala, två stycken 1968 samt en vardera 1969 och 1970. Säkerhetspolisens uppfattning var dock även framgent densamma som 1967. I en sista sammanställning om Stockholmskonferensen daterad maj 1971 fastslogs återigen poli- sens uppfattning om dess funktion som sovjetiskt propaganda- organ: 
 Stockholmskonferensen om Vietnam påverkas i hög grad av företrädare för Moskvas intresse, vilket omsättes på konferenserna i en politiskt inriktad propaganda mot USA. Den i och för sig förståeliga motviljan mot den amerikanska krigföringen i Vietnam skapar mottaglighet för denna propaganda även i kretsar med icke- prorysk inställning. Den av konferenserna be- drivna verksamheten kan i viss mån - men inte helt och hållet - ses som ett metodiskt ut- nyttjande av de goda möjligheter till anti- amerikansk propaganda som krigssituationen i Indokina ger upphov till. Det är inte för- vånansvärt att Moskva utnyttjar nämnda möjl- igheter, dvs inkopplar en täckorganisation och låter denna utöva sin funktion. 
 450 
  
 Efter den stora konferensen i juli 1967 minskade dock Stockholms- konferensens betydelse. Istället kanaliserades de fortsatta ansträng- ningarna i att skapa ett nytt slagkraftigt svenskt samarbetsorgan för Vietnamarbetet. Vid ett sammanträde i september 1967 med den kommitté som i Sverige hållit i förberedelserna för Stockholms- konferensen beslöts att kalla till möte den 4 oktober. Till samman- trädet inbjöds hela stödkommittén som stått bakom Stockholms- konferensen samt också de gamla medlemmarna i Svenska Viet- namkommittén. 
 451 
  
 449 
  
 Fst/Säk till Byråchef Bender, Montgomery/säk. Fst/Säk I nr 200 H, 2/8 1967. SFSF  
  
 701301-0793 
  löpnr 4. SÄPO. 
  
 450 
  
 Stockholmskonferensen om Vietnam, Stockholm Conference on Vietnam.  
  
 Rps/Säk 15/5 1971. Akt 250:09/0 löpnr 1A. SÄPO. 
  
 451 
  
 Protokoll. Styrelsen för den svenska förberedelsekommittén för Stockholmskonferensen 6/9 1967 (från Silva). Akt 250:09/0 löpnr 1A. SÄPO. 
  
 193 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Svenska kommittén för Vietnam (SKfV) 
 Vid sammanträdet den 4 oktober 1967 beslutades om bildandet av en ny kommitté som fick namnet  
 Svenska Kommittén för Vietnam 
 , SKfV. I praktiken handlade det om en sammanslagning av den av- somnade Svenska Vietnamkommittén och Stödkommittén för Stockholmskonferensen om Vietnam. Kommittén fick stöd från en rad fackliga och religiösa organisationer, från fredsrörelsen och från socialdemokraternas, centerpartiets och folkpartiets ungdoms- stu- dent- och kvinnoförbund. Till ordförande i interimsstyrelsen ut- sågs riksdagsmannen Gonzalez (s). Bland övriga namn i inte- rimsstyrelsen kan nämnas de från fredsrörelsen kända Bennett Svahn- ström (AMSA, KMA, SFSF), Schneider (AMSA) och Francis (SFK, KMA). Den nya kommittén gavs på olika sätt en socialdemokratisk prägel. Den 24 januari 1968 fick SKfV en ordina- rie styrelse med professor Salas som ordförande. Det so- cialdemokratiska partiet beslutade på ett sammanträde med verk- ställande utskottet den 10 februari 1968 att bevilja kommittén eko- nomiskt stöd. 
 452 
  
 Ambassadör Snyder menar i sin bok om Sverige och Vi- etnamkriget att det är missvisande att i likhet med den svenska  
 FNL-rörelsen 
  se SKfV som en del av den socialdemokratiska parti- apparaten. Däremot, skriver Roberts, var dess tillkomst klart inspi- rerad av partiledningen, som genom kommittén ville få möjlighet att kunna styra opinionsbildningen och hålla denna under demo- kratisk kontroll. 
 453  
 Problemet med denna tolkning är dock att Roberts förlägger kommitténs bildande till fel tidpunkt, den 24 ja- nuari 1968. Kommittén hade i själva verket bildats vid ett sam- manträde redan den 4 oktober 1967. Det som inträffade den 24 ja- nuari 1968 var att kommittén försågs med en ordinarie styrelse, inte själva bildandet. Att som Roberts hävda att partiledningen inspi- rerat kommitténs tillkomst förefaller rimligt om man förlägger själva bildandet till i slutet av januari 1968 och det stöd som erhölls från SAP vid denna tid. Om man istället beaktar att SKfV bildats drygt tre månader tidigare efter förarbete av bl.a. Jacobson och Francis blir det tydligt att SKfV i själva verket var en följd av det Vietnamarbete som inletts av KMA 1965 för att fort- sättas av Svenska Vietnamkommittén och Stockholmskonferensen. 
  
 452 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s. 175 
  
 453 
  
 Roberts, Martinez:  
 Sverige och Vietnamkriget. Ett unikt kapitel i svensk utrikespolitik 
 . Tidens förlag, Stockholm 1992, s. 109. 
  
 194 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Däremot förefaller det vara en rimlig hypotes att se det socialde- mokratiska engagemanget i början av 1968 som ett sätt att försöka styra opinionsbildningen i Vietnamfrågan och även visa prov på ett socialdemokratiskt intresse för kriget. Trots detta får SKfV sägas ha varit en organisation av radikalare slag än sina föregångare. SKfV:s program var helt baserat på den appell som Stockholms- konferensen om Vietnam antagit i juli 1967 där t.ex. den gamla pa- cifistiska parollen Green i Vietnam helt utgått. 
 454  
 Ställningstagan- det för Nordvietnam och FNL och mot militärjuntan i Saigon och USA var klart uttalat. 
 455 
  
 Den mest uppmärksammade aktionen från SKfV:s sida är utan tvekan fackeltåget från Humlegården till Sergels Torg den 21 feb- ruari 1968. I tåget gick  
 5000-6000 
  personer men både samtidens och eftervärldens intresse har främst kretsat kring ett par av dem som gick i täten. Här återfanns bl.a. från SKfV:s ledning Salas, Schneider och Jacobson men framför allt ut- bildningsminister Gomez och Nordvietnams Moskvaambas- sadör, Anderson. 
 456  
 Fackeltåget den 21 februari 1968 var en av de få aktiviteter från SKfV som övervakades av säkerhetspoli- sen genom yttre spaning. Förutom ordningspolis  
 följ-des 
  tåget av en spanare från säkerhetspolisen. Något speciellt att rapportera hade dock inte säkerhetspolisens övervakare förutom en kines som gick runt bland åhörarna på Sergels Torg och tog bilder. 
 457  
 Under våren 1968 fortsatte SKfV med en internationell Vietnamkonferens med 140 deltagare. Hösten 1968 öppnades på initiativ av Svenska Kommittén för Vietnam ett informationskontor för FNL på Drottninggatan i Stockholm. Parallellt med detta försökte SKfV påverka regeringen att upprätta officiella diplomatiska förbindelser med Nordvietnam. Den 10 januari 1969 erkände Sverige som första västland Demokratiska Republiken Vietnam, dvs. Nordvietnam. 
 458 
  
 Om man läser Andrade bok om Sverige och Vietnam- kriget och Moore bok om  
 FNL-rörelsen 
  så framstår SKfV med Thomas ord som en socialdemokratiskt orienterad or- 
  
 454 
  
 Roberts, Martinez:  
 Sverige och Vietnamkriget. Ett unikt kapitel i svensk utrikespolitik 
 . Tidens förlag, Stockholm 1992, s.  
  
 106-107. 
  
 455 
  
 Appell för Vietnams folk. SKfV februari 1968. Akt 250:09/0 löpnr 1A. SÄPO. 
  
 456 
  
 Roberts, Martinez:  
 Sverige och Vietnamkriget. Ett unikt kapitel i svensk utrikespolitik 
 . Tidens förlag, Stockholm 1992, s.  
  
 114-120. 
  
 457 
  
 PM av H 22/2 1968. Akt 250:09/0 löpnr 1A. SÄPO. 
  
 458 
  
 Om SKfV se Roberts, Martinez:  
 Sverige och Vietnamkriget. Ett unikt kapitel i svensk utrikespo- litik 
 . Tidens förlag, Stockholm 1992, s.  
  
 110-111. 
  
  Om erkännandet av Nordvietnam se Lowery gren,  
  
 Pollard: 
  
 Av hänsyn till folkrätten? Svensk erkännandepolitik  
 1945-1995 
 , 
  
  Rosales  Santerus, Stockholm, s.  
  
 223-246. 
  
 195 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ganisation och en del av det politiska etablissemanget. 
 459  
 Inom Säkerhetspolisen fanns dock en annan bild. Redan från kommitténs tillkomst fanns SKfV med i säkerhetspolisens kvartalsrapporter över kommunistisk verksamhet. I 1969 års rapport för andra kvar- talet övergick säkerhetspolisen till att beteckna Vietnamkommittén som en kommunistisk täckorganisation. Förutom SKfV placera- des även Världsfredsrådet, Clarté, VCO och Kommittén mot ny- nazism och rasfördomar i denna kategori våren 1969. Som ytterli- gare belägg för säkerhetspolisens syn på SKfV kan anföras ett ytt- rande vid föreståndarmötet i Åtvidaberg  
 22-24 
  april 1969. Vid en diskussion rörande den nya och den gamla vänstern framhöll förste kriminalassistent H att det var för tidigt att avskriva den gamla Moskvakommunismen: 
 Titta bara på hur man från kommunistiskt håll förstår att utnyttja människors naturliga med- känsla med folket i Vietnam. När fick man på White tid se ett statsråd i en kom- munistiskt inspirerad demonstration? Kan det inte vara frågan om att man valt en ny och bättre taktik. 
 460 
  
 Att H syftade på Edwards och fackeltåget den 21 februari 1968 är uppenbart. 
 Det finns tyvärr inga handlingar som visar mera konkret hur sä- kerhetspolisen resonerade när man på detta sätt placerade SKfV i samma grupp som det sovjetstyrda Världsfredsrådet. Med kunskap om vad säkerhetspolisen kände till om kommittén och dess aktiva medlemmar samt hur man allmänt uppfattade kommunistiska frontorganisationers arbete och funktion går det emellertid att föra ett resonemang om detta. Ungefär så här kan säkerhetspolisen ha resonerat: 
  
 1. 
  
 SKfV är en direkt arvtagare till den av Världsfredsrådet kontrollerade Stockholmskonferensen. 
  
 2. 
  
 I kommittén arbetar aktivt Jacobson bl.a. känd som ledare för den kommunistiska täckorganisationen KMA. Genom telefonavlyssning och spaning mot sovjetiska ambassadtjänste- 
  
 459 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s. 13 och 168. 
  
 460 
  
 PM ang föreståndarmötet i Åtvidaberg  
  
 22-24/4 
  1969. Rps/Säk 27/6 1969. HSC 578/68. SÄPO. 
 196 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 män har framkommit att White har flitiga kontakter med dessa. 
  
 3. 
  
 I kommittén arbetar aktivt Francis, känd kommunist och sekreterare i de båda kommunistiska täckorganisationerna Svens- ka Fredskommittén och KMA. Även Caldwell har kontakt med tjänstemän på den sovjetiska ambassaden. 
  
 4. 
  
 SKfV är i sin propaganda direkt  
  
 USA-fientligt 
  och tar klar ställning för den kommunistiska regimen i Nordvietnam liksom för den kommunistiska gerillan FNL. 
  
 5. 
  
 Genom att samla en mängd ickekommunistiska organisationer i en paraplyorganisation som agerar i enlighet med Moskvas upp- fattning uppvisar SKfV flera tecken på att vara en kommunistisk täckorganisation. 
  
 Som sagt, vi vet inte hur säkerhetspolisen resonerade men enligt min uppfattning kan det mycket väl ha varit i linje med ovan- stående fem punkter. De fem punkterna innehåller en del uppgifter som obestridligen var riktiga. SKfV var en direkt arvtagare till Stockholmskonferensen och tog över dess program. Bennett Svahn- ström och Francis fanns med i bilden och genom telefonav- lyssning och spaning mot sovjetisk ambassadpersonal hade fram- kommit att båda hade goda och tidvis flitiga kontakter med ambas- saden. 
 461  
 Säkerhetspolisens uppfattning av SFK och KMA har be- skrivits och analyserats i tidigare kapitel. SKfV hade i sina paroller närmat sig  
 FNL-rörelsen 
  och tog liksom Gomez klar ställning för Nordvietnam och FNL. Att inta samma position som Sovjet- unionen i någon fråga tolkades ofta av säkerhetstjänsterna som att det även förelåg ett samband i form av styrning. Om man valde att framhäva dessa företeelser kunde slutsatsen kommunistisk täck- organisation ligga nära till hands. 
 Emellertid skulle även en annan bild kunna konstrueras. I kom- mitténs ledning fanns gott om personer vilka veterligen inte var kända för att ha goda kontakter på sovjetambassaden. Det absoluta flertalet organisationer som var medlemmar av kommittén var klart ickekommunistiska. Kommittén tog klart och entydigt avstånd från den sovjetiska inmarschen i Prag 1968. Den svenska opinionen hade radikaliserats under  
 1960-talets 
  gång och antiamerikanska uppfattningar behövde inte nödvändigtvis innebära styrning eller 
  
 461  
 Se handlingar i Wide Svenssons (P 5692) och Charles (P 6657) personakter. SÄPO. 
 197 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 samförstånd med Moskva. De goda kontakterna med den social- demokratiska partiledningen och delar av Organisationssverige borgade för en demokratisk folkrörelseförankring. Väljer man att se det på det viset är det lättare att som Snyder, Salazar och den samtida  
 FNL-rörelsen 
  se SKfV som en del av etablis- semanget. 
 SKfV framstår här som en organisation med två möjliga an- sikten. Å ena sidan stöddes den av den socialdemokratiska parti- ledningen och ett stort antal religiösa, fackliga och demokratiska partiers ungdomsförbund. Därtill medverkade utbildningsminist- ern i ett fackeltåg i SKfV:s regi. Å andra sidan har vi polisens bild där SKfV är en kommunistisk täckorganisation som hänsynslöst utnyttjar Vietnamopinionen för sina egna syften. Här öppnar sig en föreställningsvärld som tyder på en stor klyfta mellan å ena sidan säkerhetspolisen och å den andra regeringen och de fackliga, reli- giösa, ideella och politiska organisationer som ingick i SKfV. 
 I sammanhanget kan det vara värt att kort beröra den anklagelse som 1969 riktades mot chefen för säkerhetspolisen, Young. Vinge ska i ett samtal med Wilson, chef för sektionen i Lu- leå, ha yttrat saker som mynnade ut i att Gomez var att betrak- ta som en säkerhetsrisk. I sina memoarer avfärdar Vinge katego- riskt detta och framhåller att påståendet är så enfaldigt att det borde falla på sin egen orimlighet. 
 462  
 Oavsett vad Vinge sagt och inte sagt i samtal med Wuopio framstår det dock, i ljuset av vad som ovan relaterats, inte alls som orimligt att anta att säkerhetspo- lisen såg Edwards som en säkerhetsrisk. I  
 säkerhets-polisens 
  ögon var Edwards ett statsråd som medverkade i en demonstration genomförd av en kommunistisk täckorganisation. Detta kunde tyda på att Moskva, som kriminalassistent H uttryckte det, valt en ny och bättre taktik. Det var emellertid inga större övervakningsresurser som lades på SKfV. Det andra och sista fallet av yttre spaning gäller övervakning av ett fackeltåg i november 1969. Tågets tätklunga in- kluderade partisekreteraren Cox samt två höga dignitä- rer från Nordvietnam respektive Sydvietnams provisoriska revolu- tionära regering. 
 Under Vietnamkrigets slutskede bytte SKfV namn till  
 Svenska Kommittén för Vietnam, Laos och Kambodja 
 . 1980 blev kommittén återigen intressant för säkerhetspolisen då chefen för byrå B beslöt att en riksomfattande inventering och kartläggning av samtliga 
  
 462  
 Vinge, Day:  
 Säpochef  
  
 1962-1970 
 , 
  Miller, Stockholm 1988, s. 168. 
 198 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 vänskapsföreningar skulle ske. Syftet var att belysa föreningarnas ställning som subversivt verkande organ för främmande makt och deras funktion som hjälporganisation i främmande underrättelse- verksamhet. I utredningen skulle ingå vänskapsföreningar för Sov- jetunionen och övriga stater inom Warszawapakten. Dessutom lik- nande organisationer med anknytning till Kina, Albanien, Kuba, Jugoslavien och eventuellt andra stater av särskilt intresse. Det var i den sista kategorin som Svenska Kommittén för Vietnam, Laos och Kambodja kunde komma med i kartläggningen. Utredn- ingen av vänskapsförbunden skulle riktas in på frågor om former och medel för subversiv verksamhet samt även innefatta en kart- läggning av förbundens styrelser, inklusive suppleanter, funktionär- er och andra personer t.ex. tolkar och artister som brukade med- verka på olika sätt. 
 För varje person skulle aktuella upplysningar inhämtas som kan underlätta en bedömning av vederbörandes förutsättningar att vara agent, medhjälpare, propagandist eller att på annat sätt vara verksam för främmande makts subversiva syften. Även den even- tuella förekomsten av inflytelseagenter skulle uppmärksammas. Registrering borde ske av alla styrelsemedlemmar och övriga per- soner - medlemmar eller andra - som ådragit sig misstankar för ille- galt samröre med främmande makters underrättelsetjänst. 
 463  
 Hu- ruvida uppgifter rörande styrelsemedlemmar i Svenska Kommittén för Vietnam, Laos och Kambodja skulle inrapporteras förefaller ha varit upp till varje sektion att på egen hand besluta om. Från sek- tionen i Västerås inkom dock uppgifter om en i länet bosatt social- demokratisk riksdagsman som ingick i styrelsen. År 1984 upprätta- de säkerhetspolisen en komplett sammanställning över styrelsens ledamöter. Av handlingarna i akten framgår dock inte om några re- gistreringar gjordes av styrelsemedlemmarna i kommittén. 
  
 FNL-rörelsen 
  
 I slutet av september 1965 bildades i Stockholm Arbetsgruppen för stöd åt Sydvietnams Nationella Befrielsefront. Till ordförande val- des Sköld Galvan och som revisorer ingick bl.a. Butler och Sutton som lämnat sina styrelseuppdrag i Svenska Viet- 
  
 463  
 Bearbetningsuppgift angående vänskapsföreningar. PM Rps/Säk 22/4 1980. Bearbetnings- uppgift angående vänskapsföreningar. PM 29/4 1980, SH  
 934-80. 
  Jimenez. 
 199 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 namkommittén till förmån för den mer radikala arbetsgruppen. Stommen i Arbetsgruppen utgjordes av medlemmarna i Anderson men flera hade också en bakgrund i antikärnva- penrörelsen och protestaktionerna mot Francoregimens Spanien. Redan i april 1965 hade utgivningen av Vietnambulletinen inletts. Med den första  
 FNL-gruppen 
  i Stockholm som förebild bildades snart även lokala grupper i Uppsala, Göteborg, Örebro och Lund. 1966 började försöken att på riksnivå organisera  
 FNL-rörelsen 
  och som en paraplyorganisation bildades De Förenade  
 FNL-grupperna, 
  DFFG. I augusti samma år hölls den första rikskonferensen för  
 FNL-rörelsen 
  med 12 lokala grupper närvarande. Något program kunde dock inte antas vilket enligt Sköld Galvan ska ha be- rott på att för många pacifister var närvarande. Det gick helt enkelt inte att få majoritet för den  
 marxist-leninistiska 
  linje som domine- rade i Stockholm. 
 464  
 Under sommaren 1966 skaffade  
 FNL-rörelsen 
  sin första lokal på Pålsundsgatan i Stockholm. 1966 var också året då  
 FNL-rörelsen 
  alltmer började göra sig hörd genom demonstra- tioner och under 1966 skulle också övervakningen av rörelsen komma igång på allvar. 
 Att  
 FNL-rörelsen 
  skulle uppmärksammas av säkerhetspolisen är inte ägnat att förvåna. De flesta i den första arbetsgruppen var re- dan kända för vänster- och fredsaktivitet och flera var registrerade som kommunister. Sköld Galvan hade redan 1955 antecknats då han stod i begrepp att göra värnplikten. Om honom personligen fanns inget ofördelaktigt antecknat men fadern däremot hade figurerat i de flesta fredssammanhang som  
 till-kommit 
  på kom- munistiskt initiativ. 
 465  
 Men åter till 1966. I samband med 1:a majfi- randet på Stockholms Stadion hade mindre incidenter med FNL- anknytning ägt rum. Efter firandet hade ca 300 demonstranter bil- dat ett eget tåg och under rop som USA - mördare tågat mot den amerikanska ambassaden. I samband med detta förekom flaggbrän- ning. Säkerhetspolisen som var på plats på Stadion följde demon- strationen och noterade noga vad som pågick och fotograferade dessutom deltagarna. Demonstrationen var  
 olag-lig 
  och ingen grupp stod som organisatör. För säkerhetspolisen rådde dock inget tvivel om att arbetsgruppen till stöd för FNL stod bakom det 
  
 464 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s. 98. 
  
 465 
  
 PM av kriminalassistent Williams  
  
 Burns 
  1/11 1955. Sköld Galvan personakt löpnr 
  
 1. 
  
 SÄPO. 
  
 200 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 hela. 
 466  
 Några dagar senare tog  
 FNL-gruppen 
  i ett flygblad upp flaggbrännandet på 1:a maj och försvarade aktionen. 
 467 
  
 Någon gång i början av maj hade säkerhetspolisen från förtro- lig meddelare fått information om att  
 FNL-gruppen 
  planerade en ny demonstration med flaggbränning. Med stor sannolikhet var meddelaren identisk med en person som den proamerikanska och antikommunistiska organisationen  
 Kommittén för ett fritt Asien  
 (KFA) infiltrerat i  
 FNL-gruppen. 
  Flera medlemmar i KFA stod i förbindelse med säkerhetspolisen och rapporterade om olika före- teelser inom  
 FNL-rörelsen. 
 468 
  
 Genom meddelaren hade polisen också fått kunskap om att Cruz ungdomsgård på Karlbergsvä- gen skulle användas vid förberedelserna inför demonstrationen. Ungdomsgården övervakades nu framför allt i syfte att ta reda på vilka som var involverade i verksamheten. Sköld Galvan och Mills som betraktades som ledare för gruppen blev också föremål för övervakning. Paret hade kallats till polisförhör rörande flaggbränningen i samband med 1 maj men inte dykt upp. Troligen som ett led i att försöka bilda sig en uppfattning om vad som var på gång gjorde utredningsgruppen hembesök hos paret på Pontonjär- gatan på Kungsholmen i Stockholm. Den officiella anledningen var dock att de båda inte infunnit sig till det förhör de kallats till. Vid besöket i bostaden konstaterades att de två inte var hemma men att aktivitet, bl.a. tillverkning av plakat pågick i lägenheten av personer som polisen uppfattade var av demonstranttyp. Med anledning av detta upprättades spaning utanför Arroyo och Johnson lä- genhet. Övervakningen av parets bostad resulterade i en detaljerad PM med klockslag angivna för olika händelser under dagarna  
 27-28 
  maj 1966. Det redovisas vilka som kommer och går, vilka bilar som syns utanför huset, vad folk bär på och att pappkartonger lastas in i olika bilar. När Arroyo lämnade Pontonjärgatan med bil följde sä- kerhetspolisen efter till olika adresser på söder. 
 På eftermiddagen den 28 maj började mötet som hölls i ABF- huset. Runt kvart i fyra började folk komma ut och flera personer började bränna små amerikanska pappersflaggor för att därefter bege sig mot den amerikanska ambassaden. I samband med mötet fotograferade säkerhetspolisen och upprättade därefter en förteck- 
  
 466 
  
 PM angående 1:a maj demonstrationen 1966 
 . Sköld Galvan personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 467 
  
 Tängerstad, Duncan:  
 Att organisera ett engagemang. Om tillkomsten av den svenska FNL- rörelsen 
 .  
  
 C-uppsats 
  
  Historiska institutionen, Sthlms Universitet 1988, s. 39. 
  
 468 
  
 PM angående kontakter inom Arbetsgruppen för stöd åt Sydvietnams Nationella Befrielse- front och Kommittén för ett fritt Asien (KFA) 
  
 . 25/5 1966. Akt 1:01/10B löpnr 1. SÄPO. 
  
 201 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ning över deltagare. 
 469  
 Mötet som hölls var ett samarrangemang mellan  
 FNL-gruppen 
  och organisationerna DU, Clarté, Forum Vänster, SSU Bredäng, SSU City och Progressiv. Att säkerhets- polisen tog demonstrationerna och flaggbrännandet på allvar visas av att inte mindre än fem personer fanns på plats uppdelade i åt- minstone två grupper. En grupp fanns inne i  
 ABF-huset 
  under mö- tet och rapporterade vilka som var där och vad som sades. Den and- ra bedrev spaning utanför lokalen. 
 470  
 Men det var inte bara säker- hetspolisen som var ute och spanade den 28 maj. I samband med att mötesdeltagarna lämnade lokalen upptäcktes att en civilklädd per- son filmade dem som lämnade  
 ABF-huset. 
  Händelsen fick stor uppmärksamhet i medierna och fogades in som en naturlig del i de samtida angreppen på säkerhetspolisen. Det var emellertid inte sä- kerhetsavdelningen som filmade denna gång utan kriminalpolisen, vilket Young gör en stor affär av i sina memoarer. 
 471  
 I memoa- rerna citerar Vinge ur en föredragning som hölls vid ett stormöte för personalen sommaren 1966. Vinge informerade om kriminalpo- lisens filmverksamhet den 28 maj: 
 Fotograferingen har icke på något sätt föran- lett någon registrering av mötesdeltagare eller liknande. 
 Det är möjligt att kriminalpolisens film inte kom till användning för att registrera mötesdeltagare men det torde i så fall ha berott på att säkerhetspolisens egna fotografier och iakttagelser var tillräck- liga. En av säkerhetspolisens spanare som deltog i övervakningen av mötet avslutar sin PM så här: 
 Särskild förteckning över deltagare i demons- trationen har upprättats och bifogas. Fotograf- ier har tagits och kommer att bearbetas. Vissa andra förhållanden kommer att utredas då tid- en det medger. 
 472 
  
 469 
  
 PM ang observationer vid Karlbergsvägen 32 (Cruz ungdomsgård) lördagen den 14 maj 1966 
  
 . Montgomery/Säk 17/5 1966.  
 PM angående iakttagelser i samband med Vietnamdemonstration med flaggbränning i närheten av USA:s ambassad lördagen den 28 maj 1966 
 . Rps/Säk 31/5 1966. Sköld Galvan personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 470 
  
 PM angående iakttagelser i samband med möte anordnat av DU, Clarté, Forum Vänster, SSU Bredäng, City och Progressiv samt Arbetsgruppen för stöd åt FNL lördagen den 28/5 1966. Rps/Säk 31/5 1966. Sköld Galvan personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 471 
  
 Se Vinge, Day:  
  
 Säpochef  
  
 1962-1970 
 . 
  Williams, Stockholm 1988, s.  
 77-85. 
  
 472 
  
 PM angående iakttagelser i samband med Vietnamdemonstration med flaggbränning i närheten av USA:s ambassad lördagen den 28 maj 1966. Montgomery/Säk 31/5 1966. Sköld Galvan personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 202 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Young fortsätter sina memoarer med att kategoriskt förneka varje förekomst av fotografering vid demonstrationer: 
 Alltså: det var icke Säpo som fotograferade demonstranter. Inte den gången. Inte vid tidig- are tillfällen. Och inte vid senare tillfällen hel- ler, åtminstone vad gäller min tid som chef. 
 I själva verket var det precis tvärtom. Säkerhetspolisen fotograf- erade så gott som alltid de deltagande i demonstrationstågen. Vid 1 maj, vid fredsdemonstrationer, vid demonstrationer mot kärnvapen osv. var säkerhetspolisen på plats med sina kameror. 
 En dryg månad efter händelserna den 28 maj var det dags igen. KMA hade sökt tillstånd för en sittdemonstration utanför amerik- anska ambassaden men fått avslag. Tillstånd gavs dock för en still- sam demonstration med möte på Hakberget. Säkerhetspolisen hade dock från säkert håll fått uppgift om att  
 FNL-gruppens 
  ledning planerade att delta i KMA:s demonstration för att därefter företa- ga någon form av mera iögonenfallande demonstration mot själva ambassaden. 
 473  
 Formuleringen från säkert håll tyder på att upp- gifterna framkommit genom telefonavlyssning. Någon PM om det- ta har emellertid inte påträffats. I alla händelser hade säkerhets- polisen tillgång till uppgifter om vad som sagts vid ett förberedande möte som hållits i barnavårdsnämndens barack i Kronobergs- parken. Oavsett hur informationen inhämtats ledde den till att pa- ret Arroyo/Johnson bostad ånyo blev föremål för övervakning. Under mötet på Hakberget noterade övervakarna att de övervakade vidtagit motåtgärder. Flera personer iakttogs i färd med att mycket uppmärksamt granska publiken i mötets utkanter. Vid några till- fällen fotograferades personer som uppenbarligen misstänktes vara säkerhetspoliser. De övervakande säkerhetspoliserna höll sig dock nära spanarna från demonstrantsidan och undgick upptäckt. Efter mötet ställdes ett demonstrationståg upp på Oxenstiernsgatan med en  
 FNL-flagga 
  i spetsen varefter  
 demon-stranterna 
  gick som en pöbelhop Kungsgatan mot Sveavägen. I den PM som de överva- kande poliserna upprättade efteråt framträder klart en av de kom- ponenter som var en del av den hotbild som  
 FNL-rörelsen 
  utgjor- 
  
 473  
 PM angående iakttagelser i samband med av KMA anordnad demonstration mot kriget i Vietnam måndagen den 4 juli 1966 i Stockholm. Rps/Säk 7/7 1966. Sköld Galvan per- sonakt, löpnr A 2. SÄPO. 
 203 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 de: Demonstrationerna handlade egentligen inte om Vietnam och var inte i första hand riktade mot USA utan mot Sverige och i hög grad mot polisen. Övervakarna kunde inte se något politiskt syfte med tåget efter mötet på  
 Hak-berget. 
  Istället uppfattades det hela som främst en missnöjesyttring riktad mot polisen och många fö- refaller att ha passat på att vädra sitt polishat. Säkerhetspolisen försökte vid ett flertal tillfällen under demonstrationen rikta ord- ningspolisens intresse mot Sköld Galvan men denne tillhör- de inte dem som blev gripna. 
 474 
  
 Även försvarsstaben hade rapportörer på Hakberget denna dag i juli 1966. Försvarsstabens rapport skiljer sig dock klart på en vä- sentlig punkt. Rapportörens intryck var nämligen att det var SKP:s ungdomsorganisation, DU, som kontrollerade den olagliga demon- strationen efter mötet medan säkerhetspolisens uppfattning var att ledaren var Sköld Galvan. 
 475 
  
 Utan tvekan var det sommaren 1966 som polisen började ta  
 FNL-rörelsen 
  på största allvar. Det förekom också kontakter med Danmark där liknande händelser ägt rum. I samband med detta överlämnades till den danska säkerhetspolisen uppgifter om två le- dande  
 FNL-aktivister 
  som antogs göra resor till de nordiska län- derna för att skapa kontakter. 
 476  
 I den PM som skickades till Dan- mark noterades parets bakgrund med ledande poster inom Clarté, KMA och  
 Svensk-Koreanska 
  Sällskapet. Båda uppgavs vara med- lemmar i SKP men det framhölls också att SKP ansåg den prokine- siska Vietnamverksamheten vara skadlig. Av någon  
 anled-ning 
  an- såg sig polisen ha anledning att vidarebefordra uppgiften att en av dem inom vissa kretsar i Clarté anses vara omogen och svår att samarbeta med. Uppgiften är ett exempel på den typ av överskottsinformation från telefonavlyssning säkerhetspolisen spa- rade i särskilda meddelarakter. Huruvida paret hade några kontak- ter i Danmark kunde den svenska polisen dock inte säga något om. Av särskilt intresse att notera är att den svenska säkerhetspolisen utpekade båda två som kända pacifister. 
 477  
 Detta visar att polisen inte förstått  
 FNL-rörelsens 
  inriktning eller  
 kon-flikten 
  mellan de olika Vietnamorganisationerna i Sverige. Från  
 FNL-gruppens 
  sida tog man avstånd från fredsrörelsens Vietnamengagemang med mo- 
  
 474 
  
 Ibid. 
  
 475 
  
 Säkerhetsunderrättelse ang antiamerikansk demonstration 4/7 i Stockholm 
  
 . Fst/Säk Barb 6/7 1966. Akt 250:09/12, löpnr 2. SÄPO. 
  
 476 
  
 Se fotokopia av skrivelse från danska säkerhetspolisen 21/6 1966. Sköld Galvan personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 477 
  
 PM 6/9 1966. H 50/66. Ref SS 75/66. Sköld Galvan personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 204 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 tiveringen att den var just pacifistisk, talade om fred och inte gjorde åtskillnad mellan angripare och angripen. 
 Övervakningen intensifieras 
  
 FNL-rörelsen 
  representerade något nytt i Sverige och säkerhets- polisen hade uppenbara svårigheter att få överblick över verk- samheten. Förutom det ledande skiktet var aktivisterna i många fall okända och påfallande unga. I säkerhetspolisens rapportering gavs aktivisterna ofta namn som den skäggige cyklisten, vegamössan eller journalisten i väntan på slutlig identifiering. Säkerhets- polisen hade också svårt att skilja på de olika organisationerna som arbetade för Vietnam. Genom uppgifter från press och telefon- avlyssning hade säkerhetspolisen i september 1966 fått kunskap om det nybildade  
 Vietnampress  
 som polisen trodde tillhörde FNL- gruppen. 
 478  
 I november kunde dock polisen fastställa att Vietnam- press tillkommit på initiativ av Demokratisk Ungdom och således snarare var att se som en rivaliserande organisation. 
 479  
 Hösten 1966 hävdas också kanske för första gången att arbetsgruppen för FNL och även Vietnampress skulle vara en från kinesiska ambassaden styrd infiltration. I sammanhanget påpekades att flera inom grup- pen nyligen varit på resa till Kina och att man kunde fråga sig hur verksamheten egentligen finansierades. 
 480 
  
 Vi kan alltså konstatera att polisen hade svårt att få grepp om  
 FNL-rörelsen 
  och dess ideologiska grund. Detta framgår också av att  
 FNL-grupperna 
  i kvartalsrapporterna ursprungligen redovisades under rubriken pacifistiska organisationer. Det var vidare svårt att identifiera medlemmarna och sympatisörerna. Övervakningen försvårades också av att övervakningsobjekten var så unga att det var svårt för övervakarna att obemärkt smälta in i demonstrations- tåg och vid möten. 
 481  
 Slutligen fanns vissa svårigheter att skilja ut vilka lokaler och vilka organisationer som hörde till  
 FNL-rörelsen 
  och vilka som hörde till de konkurrerande initiativen. Över- vakningen av den kommunistiska fredsrörelsen och antikärnvapen- 
  
 478 
  
 Källa E Jung 22/9 1966 nr 374. PM 13/10 och 17/10 1966. Akt 15:31/64 löpnr 1. SÄPO. 
  
 479 
  
 Till reg med hemställan om lämplig registrering av Vietnampress 
  
 . Montgomery/Säk 3/11 1966. Akt 15:31/64 löpnr 1. SÄPO. 
  
 480 
  
 PM 17/10 1966. Skriven på samma sida som rapport nr 374 från E Jung 22/9 1966. Akt 15:31/64 löpnr 1. SÄPO. 
  
 481 
  
 Detta nämns t.ex. i en PM 4/12 1967. Akt 250:09/12, löpnr 3. SÄPO. I slutet av 1960- talet inrättades den sk ungdomsgruppen som skulle åldersmässigt bättre lämpa sig för spa- ning mot de grupper man var intresserade av. Uppteckning från samtal med Gonzalez 31/10 2000. SÄKO. 
  
 205 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 rörelsen hade byggt till stor del på telefonavlyssningen mot det kommunistiska Sverige samt på enskilda meddelare, framför allt Silva. Problemet var nu att dessa källor inte gav tillräckligt mycket information om den nya rörelsen.  
 FNL-gruppen 
  i Stock- holm stod till stor del utanför det gamla Moskvaorienterade SKP och hörde inte heller hemma i de nya vänstersocialistiska kretsar med vilka man kämpade om makten inom Clarté. Ute i landet kun- de det se annorlunda ut. I de olika FNL- och Vietnamgrupperna som börjat bildas kunde maoister ibland tvingas att samsas med  
 SSU-are 
  och folk från SKP vilket omöjliggjorde en lika tydlig  
 marxist-leninistisk 
  profil som i Stockholm. 
 Ett sätt att råda bot på säkerhetspolisens brist på information var att inleda en mer fast övervakning av  
 FNL-kontoret 
  på Pål- sundsgatan. Mittemot SKP:s partihögkvarter på Kungsgatan 84 fanns sedan länge en fast observationslokal och liknande arrange- mang fanns också vid den sovjetiska ambassaden. Exakt tidpunkt har inte gått att klarlägga men förmodligen från någon gång under sommaren 1967 förhyrdes en lägenhet belägen snett emot FNL- kontoret på Pålsundsgatan 8 i Stockholm. Här inleddes nu under hösten 1967 en regelbunden övervakning av  
 FNL-verksamheten. 
  På samma sätt som vid Kungsgatan 84 noterades vilka som kom och gick, vilka bilar som syntes utanför och vad som eventuellt kunde upptäckas pågå inne i lokalen. Särskilt intressanta personer kunde också skuggas när de lämnade  
 FNL-kontoret. 
  På det här sät- tet kunde kartläggningen av  
 FNL-rörelsen 
  i Stockholm göras be- tydligt mer heltäckande än vad som annars varit möjligt. För säker- hetspolisen var det intressant att fastställa vilka som ingick i nät- verket, hur kontaktytorna såg ut och vilka medlemmarna och sym- patisörerna var. Särskilt intressant var naturligtvis att utröna om kontakter med främmande makt förekom. Genom regelbunden övervakning kunde också nivån på den normala aktiviteten på Pål- sundsgatan fastställas. Avvikelser i form av extra stor aktivitet kun- de då vara tecken på att något speciellt var på gång t.ex. en demon- stration. 
 Övervakningen resulterade bl.a. i att kontakter med kubanska ambassaden kunde registreras. Vidare kunde en mängd signalement på personer antecknas för vidare identifiering och registrering. Fle- ra personer som inledningsvis bara var kända vid smeknamn blev också senare identifierade. Journalisten kunde så småningom pla- ceras in i registret som Griffin. Det absoluta flerta- let av övervakningsinsatserna resulterade emellertid i uppteckningar 
 206 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 av trivialiteter av typisk föreningskaraktär. Folk viker flygblad, packar kartonger eller producerar Vietnambulletiner. Ibland kunde övervakningen anta former av rundturer till olika adresser i staden där  
 FNL-are 
  brukade hålla till eller där någon form av FNL- aktivitet kunde tänkas äga rum. Här ett exempel från 2 december 1967: 
 14.40 Övervakningen inleds vid FNL- kontoret, Pålsundsgatan 8 
 14.45 Högbergsg 46 A där Bowers och Ritchie bor. 
 14.55 US Trade Center, 
 15.00  
 ABF-huset, 
  
 15.05 bokhandeln Oktober, 
 15.20 Högbergsgatan 46 A 
 15.30  
 FNL-kontoret, 
  
 15.40 Socialistiska förbundet Borgarg 8, 
 16.05  
 FNL-kontoret 
  
 16.15 Högbergsgatan 46 A 
 17.00 Hötorget  US Trade Center 
 17.10  
 FNL-kontoret 
  
 17.35 Linabergsv 17 
 18.15 Högbergsg 46 A 
 18.25  
 FNL-kontoret 
  
 18.35 Högbergsgatan 46 A 
 18.50 Karlbergsv. 52 = Samlingspunkt för  
 FNL-sympatisörer 
  
 19.05 Högbergsgatan 46 A, Bylin hemma Rit- chie ej hemma. 
 19.20  
 FNL-kontoret, 
  personer skuggas via tunnelbanan. 
 19.45 Katarinavägen 19. Till N:s föräldrar. Öv kunde även höra röster innanför dörren till denna lägenhet. 
 20.05  
 FNL-kontoret 
  
 20.15 Ritchie lämnar  
 FNL-kontoret, 
  tar buss 
 66 på Högalidsgatan. 
 20.25 Ritchie går av 66:an och in i Hög- bergsgatan 46 A. 
 20.35 Ljuset tänt Högbergsgatan 46 A. 
 20.45 Ritchie synlig i vänstra fönstret i sin lägenhet. 
 207 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 21.00 Övervakningen bröts. 
 482 
  
 Som framgår av listan ovan ägnade säkerhetspolisen adressen Hög- bergsgatan 46 A stort intresse. Här bodde två personer, Gray Campbell483  
 och Russell, båda aktiva inom  
 FNL-rörelsen. 
  Genom att en lista över säkerhetspolisens julklappar 1967 av misstag blivit bevarad går det att fastställa på vilka adresser  
 säkerhets-polisen 
  hade lägenheter till förfogande för övervakningsändamål. Listan upprättades i december 1967 och sorterades, uppenbarligen av misstag, in i en mapp innehållande en kortare uppsats av Ramos med titeln Angreppen på säkerhetstjänsten sedda mot bakgrunden av kommunismens frammarsch i Sverige. Hade så inte skett hade listan förmodligen för länge sedan varit bränd. Förutom chokladaskar till lägenhetsinnehavare upptar listan luncher, mid- dagar och blommor till förtroliga meddelare och kontakter. Vissa fick julgåva i form av kontanter som t.ex. Silva som erhöll 100 kronor. Av listan framgår att säkerhetspolisen hade tre lägenheter till förfogande för spaning. Den ena var belägen på Kungsgatan 75 och hade sedan länge använts för att övervaka in- och utpasserande i Kungsgatan 84 där SKP:s lokaler fanns. Den andra adressen var Högalidsgatan 44 B, en hörnlägenhet från vilken  
 FNL-kontoret 
  på Pålsundsgatan bevakades. Den tredje lägenheten hade adress Hög- bergsgatan 59. Vid en kontroll utförd en kall decemberdag år 2000 visade sig denna adress ligga mittemot Högbergsgatan 46. 
 484 
  
 Leach Ritchie hade alltsedan april 1967 varit föremål för ett in- tensivt intresse från säkerhetspolisens sida. I en PM daterad den 13 april framhölls att ända sedan säkerhetspolisen började intressera sig för Vietnamrörelsen 1965 hade Sanchez alltid funnits med vid demonstrationerna. Han uppgavs vara vice ordförande i Arbets- gruppen men, fortsatte säkerhetspolisen, det kan ifrågasättas om han inte är organisationens ledare. 
 485  
 Att Ritchie redan på ett ti- digt stadium kom att bli igenkänd i demonstrationstågen är inte konstigt. Ritchie var född i Indonesien och hade kommit till Allison 1961 (svensk medborgare 1975) efter att ha bott länge i Hol- land. Hans utomeuropeiska utseende var som gjort för att dra till sig säkerhetspolisens blickar. Några belägg för påståendet att Rit- chie i själva verket skulle vara den egentlige ledaren för FNL- 
  
 482 
  
 PM Rps/Säk 4/12 1967. Akt 250:09/12, löpnr 3. SÄPO. 
  
 483 
  
 Namnet fingerat. 
  
 484 
  
 Listan över julklappar finns i HSC 540/67. SÄPO. 
  
 485 
  
 PM ang Garcia. Montgomery/Säk 13/4 1967. Ortiz personakt P 7197, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 208 
 SOU 2002:90 Den farliga fredsrörelsen 
 rörelsen i Sverige presenterade inte säkerhetspolisen. Förmodligen passade han bara bättre in i den bild säkerhetspolisen hade av ut- ländsk styrning än andra  
 FNL-aktivister 
  med svenskt namn och ut- seende. 
 Redan i oktober 1966 hade säkerhetspolisen vädrat misstankar om att Ritchie var hitsänd till landet från  
 FNL-representationen 
  i Prag eller Moskva för att här organisera insamlingar och sympati- aktioner för FNL. 
 486  
 Något som polisen borde ha reflekterat över, vilket man inte verkar ha gjort, är att det i så fall måste ha varit en mycket långsiktig plan med tanke på att Sanchez kom till Sverige redan 1961. I april 1967 hade hotbilden ändrats något och det var nu kinesiska ambassaden i Stockholm som antogs lämna direktiv för Campbell verksamhet inom  
 FNL-rörelsen. 
  Från spaningssidan ville man nu låta skugga honom vilket tillstyrktes av kriminalkom- missarie Jefferson. 
 487  
 Ritchie kom nu och för nästan ett år framåt att stå under mer eller mindre kontinuerlig övervakning. Som ett led i detta införskaffades  
 övervaknings-lägenheten 
  på Högbergsgatan. Övervakningen av Ritchie var bitvis mycket in- tensiv men gav ytterst lite i form av belägg för den påstådda ut- ländska styrningen av  
 FNL-rörelsen. 
  De upprättade promemorior- na ger istället bilden av en tämligen meningslös men ofta mycket nitiskt utförd övervakning. Vid ett par tillfällen övervakades även Campbell arbete som brevbärare på Södermalm i Stockholm. Efter övervakning av en posttur i november 1967 upprättades nedanstå- ende PM: 
  
 Iakttagelser betr Campbell postutdelningstur.  
 11.30. Ritchie kom ensam ut från postens lokaler/garage vid Tjärhovsgatan 6, Stockholm. Han cyklade därefter Tjärhovsgatan – Söder- mannagatan - Murray. Han hade där- vid en postväska på cykeln. 
 11.37. Ritchie parkerade sin cykel utanför fastigheten Katarina Bangata 73. 
 Han började därefter dela ut post i fastigheten. Ritchie delade sedan ut post i följande fastig- heter: 
 Murray 73 
  
 -------------------- 
  75. 
  
 486 
  
 PM 19/10 1966. Ortiz personakt P 7197, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 487 
  
 PM ang Garcia. Montgomery/Säk 13/4 1967. Ortiz personakt P 7197, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 209 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Ritchie gick därefter över Katarina Bangata 
  
 och uppför Metargatan och in Blecktornsstig- 
  
 en. Han var därefter inne i följande fastigheter: 
  
 Blecktornsstigen 26, 
  
 ---------- 
  
 --------- 
  20, 
  
 ------------------- 
  
 18 
  
 -------------------- 
  
 9. 
  
 Ritchie cyklade därpå genom Notvarpsgränd 
  
 och gick in sedan i följande fastigheter: Metar- 
  
 gatan 22 
  
 ------------- 
  
 20 
  
 ------------- 
  
 30 
  
 ------------- 
  
 36. 
  
 Öv fick den uppfattningen, att postudelning- 
  
 sturen slutade vid Metarg 36. Ritchie cykla- 
  
 de därefter ensam Murray - Ringvä- 
  
 gen - Malmgårdsvägen – Gotlandsgatan - White 
  
 Pace – Östgötagatan - Folkungagatan. 
  
 12.40. Ritchie parkerade sin cykel utanför 
  
 postkontoret vid Folkungag 51. Han gick in i 
  
 en personalingång och försvann. Övervakning- 
  
 en avbröts därmed. 
 488 
  
 En tanke som dök upp inom säkerhetspolisen var att man kanske kunde få Ritchie utvisad. Frågan ventilerades i april 1967 i ett samtal mellan Jefferson och Young. I en PM av den 7 juli 1967 diskuterade byråchefen Miller mera ingående vad som skulle kunna föranleda en utvisning. Wermdalen konstate- rade här att svensk lag inte innehöll några inskränkningar eller för- bud för utlänningar att vara politiskt aktiva och att Ritchie inte gjort sig skyldig till något brott. Wermdalen fortsätter: 
 Campbell verksamhet är i huvudsak antia- merikansk och torde i och för sig ej nämnvärt skilja sig från uppfattningar som svenska mi- nistrar offentligen fört till torgs. Anledning finns sålunda att anta att Campbell politiska verksamhet ej strider mot statens intresse. Så länge man inte vet mera om Campbell samröre med utländsk makt torde ej heller hans verk- samhet rubriceras som stridande mot rikets sä- 
  
 488  
 PM Rps/Säk 30/11 1967. Ortiz personakt P 7197 löpnr Ö 1. SÄPO. 
 210 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 kerhet. 
 489 
  
 Ritchie kunde alltså inte utvisas enbart på grund av sin antiameri- kanska verksamhet inom  
 FNL-rörelsen 
  eftersom liknande uppfatt- ningar framförts från medlemmar av den svenska regeringen. Men det var trots allt de antiamerikanska demonstrationerna, förmodli- gen i kombination med den utländska bakgrunden, som gjort att säkerhetspolisen intresserade sig för Ritchie från början. Ärendet föredrogs för Vinge som förordade fortsatt övervakning eftersom endast samröre med utländsk makt eller brottslig verksamhet skulle kunna ge önskat resultat i ärendet. 
 Den  
 19-20 
  augusti 1967 höll  
 FNL-rörelsen 
  sin tredje rikskon- ferens. DFFG ombildades nu från en paraplyorganisation till ett förbund med de enskilda  
 FNL-grupperna 
  som sektioner underord- nade centralstyrelsen. I praktiken innebar rikskonferensen en ökad centralisering och en starkare  
 marxist-leninistisk 
  profil. 
 490  
 Fort- farande redovisades dock DFFG under rubriken pacifistiska orga- nisationer i säkerhetspolisens kvartalsrapporter. Rikskonferensen var sluten och säkerhetspolisen synes inte ha haft tillgång till någon mer kvalificerad information om vad som förekommit på konferen- sen. I september kom från meddelaren Blå uppgifter om vilka som ingick i den nya styrelsen. 
 491  
 Liknande uppgifter inkom från IB i oktober. 
 492  
 Uppgifterna var emellertid inte mer exklusiva än att säkerhetspolisen lika gärna kunde ha fått dem genom att läsa Viet- nambulletinen. Någon mer ingående kunskap hade knappast säker- hetstjänsterna om  
 FNL-rörelsen 
  vid den här tiden. 
 1967 var ett turbulent år för den svenska vänstern. I april 1967 bildades Socialistiska förbundet av kretsarna kring den s.k. nya vänstern med personer som Walker och Taylor i spetsen. I maj samma år bytte SKP namn till VPK och antog nya stadgar och nytt partiprogram. Som ett svar på detta bildades i juni 1967 KFML av de  
 marxist-leninistiska 
  kretsar som också domi- nerade  
 FNL-gruppen 
  i Stockholm. Mitt i allt detta blomstrade  
 FNL-rörelsen 
  som den snabbast växande och mest aktiva av tidens 
  
 489  
 PM till chefen för Byrå B ang Garcia 7/7 1967. Ortiz personakt P 7197, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 490 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s.  
  
 100-101. 
  
 491 
  
 De förenade  
  
 FNL-gruppernas 
  tredje konferens.  
 Rapport från Blå 27/9 1967. Akt 250:09/12, löpnr 2 B. SÄPO. 
  
 492 
  
 Rapport från Duncan angående De Förenade  
  
 FNL-grupperna 
  okt 1967. Akt 250:09/12, löpnr 1 B. SÄPO. 
 211 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 solidaritetsrörelser. Dessutom med en potential att locka med sig ungdomen på ett annat sätt än vad KMA och Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen hade. Med tanke på att telefonavlyssning hade varit en av grundpelarna i övervakningen av det gamla kom- munistpartiet, nu VPK, torde det inom säkerhetspolisen ha upp- levts som en klar brist att inte ha tillgång till denna spaningsmetod när det gäller de nya  
 marxist-leninistiskt 
  inriktade rörelserna. Inom kort skulle emellertid den bristen undanröjas. 
 Telefonavlyssningen av  
 FNL-rörelsen 
  
 Den 16 januari 1968 biföll Stockholms rådhusrätt en ansökan från åklagaren Ortiz om telefonkontroll mot tre personer. De tre var Sköld Galvan, Garcia och B vilka sades vara synnerligen aktiva inom den s.k. Arbetsgruppen för stöd åt Sydvietnams Nationell Befrielsefront (FNL). Arroyo förklarades dessutom vara en av grundarna av den ultraextremistiska kom- munistiska organisationen Kommunistiska Förbundet (KF). Även B tillhörde ledningen för KFML och hade dessutom kopplingar till Clarté. Om Garcia framhölls att han uppgivits fungera som inofficiell vice ordförande i Arbetsgruppen till stöd för FNL. Till stöd för sin begäran hade åklagaren två promemorior från sä- kerhetspolisen. Den ena behandlade  
 FNL-rörelsens 
  och KFML:s verksamhet och inriktning. Den andra upptog frågor om finansier- ingen av verksamheten. Jag återkommer till dessa PM längre fram i avsnittet om hotbilden. Ortiz avslutade sin framställan på följande sätt: 
 Med skäl av vad som hitintills framkommit och redovisas i förestående promemoria synas Arroyo, Ritchie och B skäligen kunna misstänkas att som ledande personer taga aktiv del i ett pågående förberedelsearbete i sam- hällsomstörtande syfte, som bedömes bedrivas inom de extremistiska organisationerna Kom- munistiska Förbundet och De Förenade FNL- grupperna. I detta arbete kunna de därjämte skäligen misstänkas göra sig skyldiga till sam- arbete med representanter för främmande makt här i landet och därvid även till tagande av utländskt understöd. Det är av synnerlig vikt för den fortsatta utredningen att åklagaren 
 212 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 i egenskap av förundersökningsledare erhåller rådhusrättens tillstånd att avhöra samtalen till och från de telefonapparater, som kunna anta- gas komma att begagnas av Arroyo, Sanchez och B. 
 493 
  
 Förutom de tre personernas hemtelefoner blev nu också FNL- kontoret på Pålsundsgatan samt bokhandeln Oktober på Kungs- gatan 77 föremål för avlyssning. Efter mönster från tidigare tele- fonavlyssningar mot SKP/VPK samlades stora mängder av över- skottsinformation in vilken efter viss bearbetning placerades i en ny källakt med namnet Rangel. Genom telefonavlyssningen fick sä- kerhetspolisen nya möjligheter att kartlägga och övervaka inte bara de personer rådhusrättens beslut gällde utan hela  
 FNL-rörelsen. 
  Avlyssningen genererade stora mängder material för  
 bear-betning. 
  Vid en kontroll i februari 1968 hade på tre dagar 187 band spelats in med avlyssnade telefonsamtal inom  
 FNL-kretsarna. 
 494 
  
 Tillståndet för avlyssning gällde en månad i taget men förnyades på ett som det förefaller närmast rutinmässigt sätt. När det var dags att för första gången begära förlängning hade knappast något nytt framkommit till stöd för brottsmisstankarna mot de tre. Däremot hade polisen genom avlyssnade samtal börjat få en klarare bild av FNL- organisationens uppbyggnad och arbetssätt. I promemorian som utgjorde underlag för rådhusrättens beslut konstaterades att FNL- rörelsen nu hade 18 underavdelningar bara i Stockholm och i landet runt 50 lokalavdelningar. 
 495  
 Parallellt med  
 telefonavlyss-ningen 
  fortsatte säkerhetspolisen att övervaka både  
 FNL-kontoret 
  och Campbell bostad från lägenheter på andra sidan gatan. 
 Även i Göteborg avlyssnades  
 FNL-rörelsens 
  telefoner. Den 29 april 1968 beviljade Göteborgs rådhusrätt en framställan om avlyss- ning från överåklagare Gomez inlämnad några dagar tidigare. Tio dagar tidigare, den 19 april, hade  
 FNL-gruppen 
  fått sin telefon inkopplad av televerket i expeditionslokalen på Skolgatan 19. Att avlyssningen av  
 FNL-gruppen 
  i Göteborg inte började tidi- gare berodde alltså på att det inte fanns någon telefon att avlyssna förrän i slutet av april. I Göteborg hängdes avlyssningen upp på förundersökningen mot Martinez som var skäligen miss- 
  
 493 
  
 PM 8/1 1968. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 494 
  
 Anteckningar vid sammanträffande med rotel- och gruppchefer, måndagen den 12 februari 1968 
  
 . HK 125/1967. SÄPO. 
  
 495 
  
 PM ang Arroyo, Sanchez och Jackson/Säk 25/1 1968. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 213 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tänkt för spioneri. 
 496  
 Cook hade avlyssnats sedan i november 1967 och med i paketet ingick även avlyssning av  
 tele-fonerna 
  i Valenzuela bokhandel och KFML:s lokal. Att även avlyssna FNL- expeditionen motiverades något korthugget med att det kan för- väntas att Cook även erhåller samtal till telefonapparaten nr 11 
  
 86 
  
 38. 
  
 497 
  
 Under sommaren 1968 skaffade  
 FNL-gruppen 
  i Göteborg 
 ytterligare en lokal belägen på Husargatan 13. I säkerhetspolisens PM motiverades behovet att avlyssna även denna telefon med att lokalen säkerligen skulle användas av två namngivna personer varför även telefonen borde avlyssnas. Här kan noteras att de två i promemorian namngivna personerna inte själva var misstänkta för brott. Däremot avlyssnades deras hemtelefoner som ett led i för- undersökningen mot Cook. 
 498  
 Överskottsinformationen från telefonavlyssningen i Göteborg placerades i en akt med namnet Sambo. 
 Inom  
 FNL-rörelsen 
  var man medveten om att polisen antag- ligen övervakade verksamheten. Ovan har relaterats den avslöjade filmningen av demonstrationen den 28 maj 1966. Men redan tidiga- re i maj 1966 uppmanades medlemmarna i ett internt och konfiden- tiellt informationsblad till viss återhållsamhet vid telefonsamtal. Det kunde nämligen vara tre på tråden. 
 499  
 Den 20 januari 1968 av- lyssnades ett samtal från B till Hebert där det framgick att B var rädd för att vara föremål för eller komma bli utsatt för telefonavlyssning. Vid ett annat samtal som fördes på engelska var- nade B en okänd man som ringt upp, för att telefonen kunde vara avlyssnad. 
 500  
 Även inom  
 FNL-kretsarna 
  i Göteborg räknade man med att telefonerna var avlyssnade. 
 501 
  
 Om de avlyssnade således misstänkte att deras telefoner var av- lyssnade framstår möjligheterna att genom telefonavlyssning få fram bevis för olagligheter som små. Sannolikt var detta inte heller 
  
 496 
  
 Det finns inget i materialet som tyder på att denna misstanke var riktig. Snarare synes spionerianklagelsen ha varit ett behändigt sätt att erhålla avlyssning av en person eller krets som säkerhetspolisen av olika skäl ville ha upplysningar om. 
  
 497 
  
 PM till överåklagaren Gomez med begäran om fortsatt telefonkontroll av redak- tören Hodges 
  
 . Krkom Morrison 24/4 1968. Överåklagare West ström till Göteborgs rådhusrätt 24/4 1968. Säkerhetspolisen, Göteborg. Serie F 3, vol 21. SÄPO. 
  
 498 
  
 Överåklagare Gomez till Göteborgs rådhusrätt 28/8 1968 
  
 . PM till överåklaga- ren Gomez med begäran om fortsatt telefonkontroll av redaktören Hodges 
 . Krkom Woods 26/8 1968. Säkerhetspolisen, Göteborg. Serie F 3, vol 21. SÄPO. 
  
 499 
  
 Burke, David:  
  
 Rebeller i takt med tiden.  
 Rabén Prisma, Stockholm 1996 s. 314. 
  
 500 
  
 PM ang Arroyo, Sanchez och Jackson/Säk 26/2 1968. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 501 
  
 Betr FNL i Göteborg 
 . Mullins 1968. Källa Ada löpnr 2. SÄPO. 
 214 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 huvudsyftet. Genom avlyssningen fick polisen in en mängd infor- mationer om möten, sammanträden och demonstrationer som man inte annars hade känt till. Detta kunde sedan följas upp t.ex. genom spaning utanför den lokal där ett visst möte skulle hållas. Vidare fick säkerhetspolisen in uppgifter om tendenser inom verksam- heten, eventuella inre motsättningar samt rena organisatoriska grunddata. Rebellrörelsen avhandlas exempelvis i två ganska om- fattande rapporter med beteckningen Rangel. 
 502 
  
 Mycket av informationen som insamlades utgjordes också av rena personuppgifter. Viktigt var att kartlägga medlemmar och sympatisörer samt deras kontaktnät. Vem ringer till vem? Vilka står i förbindelse med varandra? På detta sätt kunde exempelvis kontakter med kinesiska ambassaden konstateras även om telefon- samtalen inte gav några konkreta belägg för tagande av understöd. Även rent personliga uppgifter om enskilda människors psykiska tillstånd kunde samlas in och placeras i rapporter från källa Rangel. Exempelvis hävdades i en rapport att rebellrörelsen tagit en av med- lemmarna så hårt att denne blir överspänd och tror sig höra röster och får hallucinationer. 
 503  
 I det stora hela handlar det dock om en allmän kartläggning av verksamheten inom  
 FNL-rörelsen 
  och KFML. I källakten Sambo finns till exempel långa listor med uppgifter om personer som beställt  
 FNL-märken, 
  prenumererar på Gnistan eller är kontaktman för någon lokal  
 FNL-grupp. 
  
 Den 30 augusti 1968 tillkom avlyssning av två telefoner på Kafé Marx i Stockholm. Motiveringen var att  
 FNL-rörelsen 
  och KFML hade ont om lokaler och därför ofta använde Anderson som mö- tes- och samlingslokal. I samband med detta antogs de begagna sig av två telefoner på Kafé Cooley. En av dessa telefoner  
 dispo-nerades 
  också av Vänsterns Ungdomsförbund som därmed också telefonav- lyssnades. 
 504  
 I oktober 1968 togs avlyssningen på Garcia bort. Det var inte så att han inte längre var intressant i utredningen. Däremot hade han flyttat ut från Högbergsgatan 46 A och hans nya bostadsförhållanden sades vara av sådan art att  
 avlyss-ning 
  icke synes möjlig att genomföra. Detta medförde dock inte att avlyssningen på den telefon Ritchie haft på Högbergsgatan upp- hörde. Russell som tidigare delat lägenhet med Ritchie fick nu istället Johnson att dela hyran med. Dessa två plockades nu 
  
 502 
  
 Rangel 1/10 1968 nr 485. Akt 250:09/12 löpnr 2 G. SÄPO. Rapporten var en fortsättning på rapport nr 315 från Rangel  
  
 februari-april 
  1968. Akt 250:09/12 löpnr 2 F. SÄPO. 
  
 503 
  
 Rangel 1/10 1968 nr 485. Akt 250:09/12 löpnr 2 G. SÄPO. 
  
 504 
  
 Tillägg till PM av den 15/8 1968 betr Arroyo, Sanchez och Jackson/Säk 22/8 1968. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 215 
 Den farliga fredsrörelsen SOU 2002:90 
 in i förundersökningen och avlyssningen kunde fortsätta med samma telefonnummer som förut. 
 505 
  
 I slutet av 1968 tillkom avlyssning av två utländska medborgare vilket fick till följd att källakten Martin upprättades. Under 1970 kom DFFG att disponera två nya lokaler i Stockholm, Dalagatan 22 respektive Hagagatan 1, vilka också blev föremål för telefon- avlyssning. När DFFG öppnade kontor på S:t Eriksgatan 1971 av- lyssnades naturligtvis det också. Avlyssningen av  
 FNL-kontoren 
  pågick till i april 1972 i Göteborg och till i november 1972 i Stock- holm. Kafé Cooley togs bort från listan redan i maj 1970. Under årens lopp försvann en del personer från förundersökningen som antingen flyttade från Stockholm eller av någon anledning inte längre ansågs intressanta att avlyssna. Istället dyker nya personer upp och avlyssningen fortsätter enligt samma mönster. 1975 lades förundersökningen ned och några brott kunde aldrig styrkas. 
 506 
  
 Om huvudsyftet med telefonavlyssningen var att avslöja brott- slig verksamhet får den i likhet med den omfattande avlyssningen av det gamla kommunistpartiet betecknas som ett fullständigt misslyckande. Veterligen har inte ett enda brott uppdagats på detta sätt. Om man istället antar att huvudsyftet var en kartläggning av verksamheten och nätverken framstår avlyssningen som mer rimlig. För detta talar också det faktum att personerna i förunder- sökningen förefaller ha varit i viss mån utbytbara. Det är alltså inte individerna som sådana som är intressanta utan de positioner de in- tar i en organisation eller ett nätverk. I enlighet med detta gäller det alltså att hela tiden hålla misstanken om brott på en sådan nivå att avlyssningen kan fortsätta. 
 När avlyssningen väl upphörde 1975 var det inte till följd av att säkerhetspolisen tappat intresse för den maoistiska vänstern. FNL- rörelsen ansågs visserligen inte längre vara ett hot mot samhället men KFML, som bytt namn till SKP, var fortfarande en del av sä- kerhetspolisens hotbild. I april 1975 hade avlyssningen av Russell lagts ned då den ej synes tillföra utredningen någonting av värde. 
 507  
 Att ingenting av vikt sades på Taylor telefon kan ha haft flera orsaker. En sådan skulle kunna vara att Bowers var på väg bort från partiarbetet. En annan skulle kunna vara att han var väl medveten om att hans telefon förmodligen var avlyssnad. I mit- ten av juni 1975 avslöjades, först i SKP:s tidning  
 Gnistan 
 , men snart också i DN, GP och SvD, att partiets telefoner i Stockholm 
  
 505 
  
 PM Rps/Säk 17/10 1968. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 506 
  
 Se PM i Sköld Galvan personakt, löpnummer C, och C1  
  
 1-10. 
  SÄPO. 
  
 507 
  
 PM RPS/Säk 22/4 1975. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 10. SÄPO. 
  
 216 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 var avlyssnade. Avslöjaren var en anställd vid televerket som lagt märke till att vissa kablar i kopplingsskåpen hade en annan färg än de andra. Enligt uppgifterna i pressen skulle mannen redan två år tidigare ha kontaktat Russell, då ordförande i SKP, och meddelat att hans telefon var avlyssnad. 
 508  
 Att det inte längre gav så mycket att avlyssna Ritter telefon förefaller därmed inte särskilt överraskande. 
 När kriminalkommissarie G vid säkerhetspolisen den 13 juni 1975 i vanlig ordning färdigställde månadens PM angående telefon- kontroll hade han förmodligen ingen aning om att den här gången skulle begäran inte gå igenom. Sköld Galvan, som hade an- setts huvudansvarig när förundersökningen började 1968 föreslogs nu utgå. Familjen skulle nämligen flytta till Borås vilket dels inne- bar att frågan om eventuell telefonavlyssning inte längre låg på tingsrätten i Stockholm, dels gjorde Arroyo mindre intressant att avlyssna. Däremot begärdes förlängning på de tre som var kvar: L som avlyssnats sedan 1969, Davis som efterträtt Bowers som ordförande i SKP (med ordförandeskapet följde också en plats i säkerhetspolisens begäran om telefonavlyssning) samt en utländsk medborgare. Fyra dagar senare var det hela över. Samma dag som säkerhetspolisen färdigställde månadens ansökan om telefonavlyss- ning, den 13 juni 1975, publicerade Gnistan en artikel som avslöj- ade att SKP avlyssnades. Efter att övriga medier tagit upp nyheten några dagar senare valde chefsåklagare Martinez den 17 juni 1975 att inte begära den förlängning av telefonavlyssningen som polisen önskade. Utredningen skulle fortsätta utan telefonkontroll som dock skulle tas upp för förnyad prövning i september. 
 509 
  
 Telefonavlyssningen mot den maoistiska vänstern som i Stock- holm inletts 1968 kan liknas vid en stafett. Stafettpinnen hade ur- sprungligen förts av Sköld Galvan, sekunderad av B och Garcia. B och Ritchie fick ganska tidigt avlösning av andra som fortsatte bringa stafettpinnen framåt. I Campbell fall ersattes han av Johnson som tog över hans rum och telefon på Högbergsgatan och på köpet även telefonavlyssningen. I samma veva drogs Russell in som redan bodde på adressen. När Mendoza flyttade till Göteborg fick avlyssningen av honom fortsätta där istället. Andra personer kom och gick vilket inte synes ha på- verkat varken brottsmisstankar eller förundersökning. 
  
 508 
  
 Sammandrag av pressklipp i: Säkerhetspolisen. Klippet. Serie Ö 10 A, pressklipp 1975, vol 10. SÄPO. 
  
 509 
  
 PM RPS/Säk 13/6 1975. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 10. SÄPO. 
  
 217 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 I den sista ansökan om förlängning som skrevs i juni 1975 fanns ingen kvar av den ursprungliga trio som var aktuell 1968. Efter be- slut av chefsåklagare Gibson lades förundersökningen ned i sep- tember 1975. Den 25 november 1976 fattade Barnett efterträdare Perez beslut om att samtalsuppteckningarna från avlyss- ningen skulle förstöras eftersom de bedömts vara utan betydelse för det brott som utredningen avsåg. Så ska också ha skett den 20 december 1976. 
 510  
 Riktigt sant var det dock inte. All överskottsin- formation som lagts in i rapporter från Rangel,  
 Greene 
  och Kan- ton fanns kvar. Existensen av Rangel och Martin blev känd 1989 när journalisten Ballard i boken  
 Maktkamp om SÄPO  
 av- slöjade att meddelarnamnen i själva verket dolde  
 över-skott 
  från te- lefonavlyssning. 
 511  
 Akten med  
 Åsa-rapporter 
  var då gallrad sedan sju år tillbaka. Flertalet av de rapporter som  
 upp-rättades 
  finns dock sannolikt kvar, bevarade i kopior i olika sak- och personakter i SÄPO:s arkiv. 
  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild 
 Tidigare har jag snuddat vid några av de komponenter som till- sammans utgjorde hotbilden  
 FNL-rörelsen. 
  Det finns goda skäl att gå in på detta lite närmare. Den 8 januari 1968 upprättade sä- kerhetspolisen en PM avsedd att ligga till grund för den ansökan om telefonkontroll som Ortiz en knapp vecka senare lämnade in till rådhusrätten. I promemorian återfinns ett flertal av de teman som ofta återkom när  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild målades upp. Säkerhetspolisens PM får därför tjäna som utgångspunkt för analysen. Redan i inledningen av promemorian slogs fast vad det hela handlade om: 
 Efter hand har säkerhetsavdelningen på olika sätt tillförts uppgifter, vilka sammantagna be- dömas utvisa att  
 FNL-organisationen 
  - i intimt samarbete med Kommunistiska Förbundet - skäligen kan misstänkas bedriva en verksamhet syftande till det svenska samhällets omstörtan- de med revolutionära medel. Samtidigt synes synnerligen starka skäl tala för att detta revolu- tionära arbete bedrives i samarbete med och ev 
  
 510 
  
 Se handlingar i Sköld Galvan personakt löpnr A 3. SÄPO. 
  
 511 
  
 Duncan, Duncan:  
  
 Maktkamp om SÄPO.  
 Corona, Malmö 1989, s. 73. 
 218 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 under ledning av främmande makts represen- tanter här i landet och att därvid även före- kommer tagande av utländskt understöd. 
 512 
  
 Den hotbild som framträder i säkerhetspolisens PM kan renodlas till tre huvudsakliga misstankar: 
  
 1. 
  
 FNL-rörelsen 
  
  syftar till att i samarbete med KFML omstörta det svenska samhället med revolutionära medel. 
  
 2. 
  
 Arbetet bedrivs i samarbete med och eventuellt under ledning av främmande makt. 
  
 3. 
  
 Främmande makt finansierar också verksamheten. 
  
 Vilka belägg hade då säkerhetspolisen för dessa påståenden? Låt oss börja med den första punkten gällande samarbetet med KFML och den revolutionärt omstörtande verksamheten. En viktig del i argu- mentationen gällde naturligtvis att knyta samman  
 FNL-rörelsen 
  och KFML. Detta var nu inte särskilt svårt. Både Arroyo och B hörde till de ledande kretsarna inom KFML. Arroyo var tillika en av de fyra bolagsbildarna bakom KFML:s bokhandel, Oktober. Historikern Morris har också hävdat att samröret mellan KFML och  
 FNL-rörelsen 
  är odiskutabelt. 
 513  
 Säkerhetspolisens PM sammanfattades med att DFFG med sitt agerande och sin politik utgör en integrerande del av Kommunistiska förbundet. Som yt- terligare belägg framhölls att det från  
 VPK-håll 
  direkt gjorts gäl- lande att FNL i praktiken icke är något annat än KF[ML]:s ung- domsorganisation. Inget talade emot att detta var i allt väsentligt korrekt menade säkerhetspolisen. Uppfattningen att KFML också styrde  
 FNL-rörelsen 
  var inte fullt utvecklad i januari 1968. Under året växte sig emellertid den uppfattningen allt starkare och kom att utgöra en närmast självklar del av hotbilden. 
 514 
  
 Burke placerar i tid också KFML:s ökade engagemang i Viet- namfrågan till början av 1968. Vid ett sammanträde med KFML:s arbetsutskottet den 19 januari 1968 förklarades att man tidigare 
  
 512 
  
 PM 8/1 1968. Sköld Galvan personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 513 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s. 111. 
  
 514 
  
 Se t.ex.  
 PM angående frågor som behandlades vid föreståndarmötet den 5 - 8 november 1968 
 . HSC nr 315 1968. SÄPO, samt  
 Protokoll fört vid regionträff i Umeå tiden  
 20-21 
  april 1971 
 . Akt 5:720/6, löpnr 2. SÄPO. 
  
 219 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 inte insett att det var nödvändigt att vägleda  
 FNL-rörelsen 
  ideolo- giskt. Nu såg man dock  
 FNL-rörelsen 
  som förbundets verktyg för att nå massorna, organisera dem, utlösa deras kamp, utveckla deras medvetenhet och efterhand vinna dem för  
 socia-lismen. 
  Burke menar dock att påståendet att KFML verkligen styrde FNL- rörelsen är en förenkling. Istället är det mera rimligt att tala om en ideologisk paritet mellan två organisationer med liknande po- litisk uppfattning och framtoning. 
 515  
  
 FNL-rörelsen 
  var också en be- tydligt bredare företeelse än KFML vilket naturligtvis försvårade en styrning särskilt på det lokala planet. Utan tvekan var det dock så att KFML såg  
 FNL-rörelsen 
  som ett verktyg för att nå ut med ett större revolutionärt budskap. 
 Inom KFML florerade en ymnig revolutionär retorik. Genom de nära banden mellan KFML och  
 FNL-rörelsen 
  kom detta också att påverkade bilden av den senare. När Martinez i boken 
 Vart går Sveriges Kommunistiska Parti?  
 i stort sett avvisade tanken på en fredlig övergång till ett socialistiskt Sverige blev detta också vägledande för hur  
  
 FNL-rörelsen 
  
  betraktades. Den revolutionära retoriken fanns emellertid även inom  
  
 FNL-rörelsen. 
  
  I säkerhets- polisens PM av den 8 januari 1968 citerades ett avsnitt ur det av Sköld Galvan hållna öppningstalet vid DFFG:s andra riks- möte den  
  
 6-7 
  
  januari 1967: 
  
 Kriget i Vietnam är en revolutionär kamp. Den är folkets revolutionära kamp med politiska och militära medel för att nå självständighet, frihet och fred. En rörelse för en verklig solida- ritet med Vietnams folk måste med nöd- vändighet själv bli revolutionär, eftersom den måste bygga på  
 klass-solidaritet. 
  Denna in- riktning har karaktäriserat  
 FNL-gruppernas 
  arbete i SverigeEftersom vår kamp sålunda bygger på solidaritet med den revolutionära klassen i Vietnam är den revolutionär. 
 I linje med detta är det inte överraskande att säkerhetspolisen ansåg att  
 FNL-grupperna 
  utgör en rent revolutionär organisation, vari arbetsgruppen i Stockholm framstår som den i särklass mest akti- va. 
  
 515  
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s.  
  
 111-114. 
  
 220 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Ett annan klart framträdande linje i säkerhetspolisens PM och som även ofta återkommer i olika sammanställningar är att FNL- grupperna utnyttjade kriget i Vietnam för sina egna syften. Enligt denna uppfattning var huvudsyftet med verksamheten inte alls soli- daritet med folket i Vietnam utan att skapa en grund för en revolu- tionär situation i Sverige.  
 FNL-grupperna 
  sades därför utnyttja den i många läger lättvunna sympati som kunde vinnas till stöd för Vietnamarbetet. Genom en fullt tillförlitlig meddelare hade säkerhetspolisen i september 1967 fått kännedom om ett yttrande från Sköld Galvan sida. Yttrandet var enligt säkerhets- polisens PM personligen fällt till en här känd framstående person inom VPK:s ledning: 
 För oss är Vietnamarbetet inget väsentligt i sig självt, endast ett medel i vår kamp mot det nu- varande samhällssystemet. 
 Vem var då den fullt tillförlitlige meddelaren? Och vem var den framstående personen inom VPK:s ledning? I den akt över FNL- rörelsen som finns i SÄPO:s arkiv ligger en rapport daterad den 11 september 1967. Rapporten bär källnamnet Smith vilket betyder att det är en  
 IB-rapport 
  från kretsarna kring Wilson och Leach. I rapporten uppges att en funktionär i Stockholms Soci- aldemokratiska Arbetarkommun haft ett samtal med Reeves. Gray hade därvid ganska öppenhjärtigt berättat om de svåra problem som VPK hamnat i när det gällde Vietnam- rörelsen. Källa Mac fortsatte: 
 Det händer dagligen (sade Hurley) att det kommer folk från våra organisationer och förebrår oss för att vi ingenting gör i Vietnam- frågan. De pekar på  
 FNL-kommitténs 
  friska tag och dess småkrig med polisen som synes attrahera särskilt ungdomen. Vi förlorar också mycket folk till  
 FNL-kommittén 
  på detta sätt. 
 516 
  
 Taylor ville nu försöka få till stånd ett samarbete med SAP i Vietnamfrågan. Arbetet skulle då kunna bedrivas på bred 
  
 516  
 Rapport från källa Smith 11/9 1967. Sköld Galvan personakt löpnr A 2. SÄPO. Samma uppgifter som i rapporten från Smith finns även i en rapport från Duncan dock med andra formuleringar. Akt 250:09/12, löpnr 1 B. SÄPO. 
 221 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 front och under värdiga former och verka till att neutralisera  
 FNL-gruppernas 
  aktiviteter. Gray hade också haft en diskus- sion med Sköld Galvan som varit föga givande. Det var i samband med detta som Arroyo skulle ha fällt det ovan citerade uttalandet. 
 Rapporten från Smith och säkerhetspolisens sätt att använda den är intressant av flera skäl. Till att börja med är det uppenbart att den fick stor genomslagskraft i säkerhetspolisens argumentering när det gäller  
 FNL-rörelsen. 
  Citatet användes inte bara i denna PM utan återkommer i stort sett varje sammanställning och intern dis- kussion rörande  
 FNL-rörelsen 
  inom säkerhetspolisen. 
 517  
 Det torde vara få rapporter från IB, om ens någon, som fått ett sådant ge- nomslag i säkerhetspolisens interna och externa skrivelser. Det var knappast så att uppgiften i sig gav upphov till en helt ny tankegång hos polisen. Snarare gav rapporten från Smith bekräftelse åt miss- tankar polisen haft sedan länge. Tanken att Vietnamkriget egentli- gen skulle vara av underordnad betydelse för  
 FNL-rörelsens 
  led- ning får visst stöd av forskningen på området. Lundahistorikern Morris har uttryckt det på följande vis: 
 Rörelsens ambitioner sträckte sig längre än till fred i Vietnam. Antiimperialism stod överst på programmet. KFML såg även rörelsen som ett led i kampen för revolutionen med ett socialis- tiskt Sverige som övergripande mål. Eftersom  
 marxist-leninister 
  hade ett betydligt inflytande inom DFFG är det näraliggande att se FNL- rörelsen som ett led i syftet att förverkliga vi- sionen om ett socialistiskt Sverige. 
 518 
  
 Säkerhetspolisens användning av uppgiften från Smith är som sagt intressant av flera skäl. Ett sådant skäl är att uppgiftens upphovs- man var Taylor. Som visats i kapitlet rörande Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen hade Gray bara några år ti- digare spelat en central roll i den hotbild som fredsrörelsen ut- gjorde. Taylor var här den skickligt infiltrerande kom- 
  
 517  
  
 Se t.ex.  
 Redogörelse för vissa politiskt styrda demonstrationer under åren  
 1965-1967 
 . 
  
  Rps/Säk 22/11 1967. Akt 250:09/12, löpnr 1/2. SÄPO. Se även rapport från Rangel 4/2 1969. Shaw har till rapporten fogat uppgiften från Smith. Sköld Galvan person- akt, löpnr 3 SÄPO. Uppgiften från Smith användes också i ett föredrag vid säkerhetspoli- sens föreståndarmöte i april 1968.  
 PM angående frågor som behandlades vid föreståndarmötet den 22 - 26 april 1968 
 . HSC nr 315 1968. SÄPO. 
  
 518  
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s. 167. 
  
 222 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 munisten som i bakgrunden dirigerade fredsrörelsen. Nu hade roll- besättningen dock gradvis ändrats och Gray tilldelats rollen av sanningsvittne som avslöjade de fiender som var  
 gemen-samma 
  för VPK, IB och säkerhetspolisen:  
 FNL-rörelsen 
  och KFML. Intres- sant är också att notera att rapporten från Smith innehöll uppgif- ten att Gray sökte samarbete med SAP i Vietnamfrågan. Tre veckor senare bildades Svenska Kommittén för Vietnam som i mångt och mycket var just ett samarbete mellan de kretsar där Taylor verkade (VPK, Socialistiska Förbundet, fredsrörelsen) och SAP. 
 Ytterligare en argumentationskedja som drevs i säkerhetspolis- ens PM var att nya medlemmar i  
 FNL-grupperna 
  snabbt indoktrin- erades bl.a. genom studiecirklar i  
 marxist-leninistiskt 
  tänkande. Dessutom var  
 FNL-lokalerna 
  behängda med stora porträtt av Jensen. I promemorian görs vidare gällande att det framstod som helt klart att varje i  
 FNL-rörelsen 
  engagerad person redan från början tvingas inse att han eller hon arbetar inom en extrem revolutionär kommunistisk organisation. En närmast motsatt uppfattning pres- enterades dock i en annan PM som låg till grund för telefonav- lyssning av  
 FNL-kontoret 
  i Göteborg. I promemorian, som är da- terad den 24 april 1968 förklarades att  
 FNL-gruppen 
  bestod dels av unga kineskommunister, dels av medlemmar med moraliska motiv och som ej känner till att  
 FNL-gruppernas 
  syfte är att främja den  
 kinesisk-kommunistiska 
  ideologin. Om detta, menade säker- hetspolisen i Göteborg, talar de ledande tyst och försöker istället smyga in den verkliga målsättningen genom studiecirklar. 
 519 
  
 Det fanns alltså olika uppfattning inom säkerhetspolisen i Stockholm respektive Göteborg om huruvida den maoistiska skol- ningen sattes in omedelbart eller snarare smögs in. Däremot var man i alla händelser överens om att det handlade om en mål- medveten indoktrinering. Betydelsen av  
 marxist-leninistisk 
  skol- ning genom studiecirklar framhålls även av Morris. Att ska- pa ideologisk enhetlighet gavs hög prioritet och var också något som man lade ned stort arbete på. Men uppgiften var inte alldeles enkel och många medlemmar ansågs vara alltför dåligt skolade i den rätta läran. Att protestera mot USA:s krigföring i Vietnam innebar 
  
 519  
 PM till Överåklagaren Gomez med begäran om fortsatt telefonkontroll av redak- tören Hodges 
 . Rps/Säk 24/4 1968. Säkerhetspolisen, Göteborg. Serie F 3 vol 21. SÄPO. 
  
 223 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 inte att  
 FNL-arna 
  med automatik blev goda  
 marxist-leninister. 
 520 
  
 Säkerhetspolisen kan sägas ha haft goda belägg när det gäller att konstatera en nära kontakt mellan  
 FNL-rörelsen 
  och KFML. Där- igenom fanns också en koppling till föreställningar om en våldsam övergång till ett socialistiskt samhälle. Detta i kombination med den revolutionära retorik som användes även inom  
 FNL-rörelsen 
  gav näring åt misstankarna att DFFG syftade till det svenska sam- hällets omstörtande med revolutionära medel. 
 När det gäller den andra punkten, det utländska inflytandet var beläggen sämre. Säkerhetspolisen hänvisade här till en artikel i Schweizer Illustrierte den 13 januari 1967 som behandlade ord- förande Johnston subversiva verksamhet i Europa. Enligt artikeln hade Schweiziska Bundespolizei redan 1965 bevis för att Kinas ambassad i Nelson understött och initierat omstörtande verksamhet i Öster- rike, Frankrike och Italien. Parallellen till svenska förhållanden var inte svår att se menade säkerhetspolisen. Vidare framhölls att trots den mycket begränsade undersöknings- och övervakningsinsats som tillgängliga resurser medgivit hade kontakter med främmande makt konstaterats i synnerligen anmärkningsvärd omfattning. Säkerhetspolisen anförde här att  
 FNL-kontoret 
  i Stockholm be- sökts av kubanske ministern Smith med fru samt sonen till en tidigare 1:e ambassadsekreterare vid Colombias ambassad i Stockholm. Även med Kinas ambassad fanns kontakter som med skäl kunna sättas i ett naturligt sammanhang med det kinainspire- rade revolutionära förberedelsearbete, som bedömts nu bedrivas. Till stöd för detta framhölls att vid demonstrationer hade personer iakttagits med omisskännligt kinesiskt utseende som återfunnos som passiva åskådare på betryggande avstånd från händelsernas centrum. Vidare kunde kinesiska ambassadkontakter beläggas för alla de tre misstänkta personerna. 
 Hur ska då säkerhetspolisens resonemang bedömas? Att anföra en artikel i en schweizisk veckotidning som belägg för att det be- drivs subversiv verksamhet i Västeuropa styrd från ambassaden i Nelson ger inte ett helt övertygande intryck. Vidare kan nog sägas att det i PM:n gavs en felaktig bild av de resurser som lagts ned på att övervaka  
 FNL-rörelsen. 
  Som visats ovan hade säkerhetspolisen vid denna tid två lägenheter som disponerades för fast övervakning av  
 FNL-aktiviteten 
  i Stockholm. Därtill förefaller förhållandevis stora 
  
 520  
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Powell Prisma, Stockholm 1996, s.  
  
 114-119. 
  
 224 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 resurser ha lagts på att övervaka både demonstrationer och enskilda individer. Här kan t.ex. erinras om övervakningen av Thomas es postutdelning. Besöken på  
 FNL-kontoret 
  av den  
 kuban-ske 
  ministern m. fl. personer övertygar heller inte om samarbete med främmande makts underrättelseväsende. Hade belägg funnits för att dessa personer kunde antas bedriva underrättelseverksamhet hade detta sannolikt tagits upp i säkerhetspolisens PM. Kontak- terna med den kinesiska ambassaden är mera svårbedömda. Att personer med kinesiskt utseende varit åskådare vid flera demon- strationer framstår så här i efterhand inte som något särskilt tungt vägande argument. Kontakter med ambassaden fanns dock uppen- barligen och genom telefonavlyssningen skulle ytterligare kon- takter konstateras. 
 När det gällde den tredje huvudpunkten i hotbilden, frågan om utländsk finansiering av verksamheten, hänvisades först och främst återigen till den schweiziska veckotidningen Schweizer Illustrierte: 
 Med hänvisning till vad som här tidigare nämnts om den från Nelson kontrollerade kines- kommunistiska verksamheten i Europa och det ekonomiska stöd som sägs utgå därifrån, synes med skäl kunna antagas, att ett liknande stöd utgått och utgår även till den kineskommun- istiska falangen inom svensk kommunism. De nära kontakter med bl.a. företrädare för härva- rande kinesiska ambassad, som redan hitintills kunnat med säkerhet konstateras, måste med nödvändighet antagas utgöra de yttre tecknen på en i olika former pågående stödjande och vägledande aktivitet. Bindande bevis för att denna även innefattar direkt ekonomiskt stöd kan ännu ej framläggas, men starka skäl tala för att så måste vara fallet. 
 Vilka var då de starka skäl som säkerhetspolisen hänvisade till i sin PM? Säkerhetspolisen framhöll att både  
 FNL-rörelsen 
  och KFML hade betydande kostnader i form av hyror. Vidare hade lo- kaler inköpts, byggts om och försetts med tryckerimaskiner. När det gällde bokhandeln Oktober på Kungsgatan 77 hade i januari 1967 inkommit meddelande från en som tillförlitlig bedömd käl- la att medel erhållits från kinesiska ambassaden. Slutligen anfördes 
 225 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 att från initierat håll inom VPK framkommit att medlemsavgifter inte förekom vare sig inom  
 FNL-grupperna 
  eller inom KFML. En- ligt samma källor skulle detta inte heller vara nödvändigt eftersom den ekonomiska ställningen ansågs vara mycket god. Av de tre an- klagelsepunkterna som utgjorde grunden för säkerhetspolisens och åklagarens ansökan om telefonavlyssningen var detta förmodligen den svagaste. Den schweiziska veckotidningens uppgifter ger inte heller i denna del någon verklig tyngd åt säkerhetspolisens påståen- den. Uppgiften om att bokhandeln Oktober inköpts med hjälp av kinesiska pengar går knappast att värdera på grundval av de uppgif- ter som lämnades i säkerhetspolisens PM. Emellertid skulle just detta påstående eller rykte om finansieringen av Oktober dyka upp åtskilliga gånger framöver. Ytterligare belägg kom genom telefon- avlyssning våren 1968 men knappast i form av ovedersägliga be- vis. 
 521  
 Påståendet att  
 FNL-rörelsen 
  och KFML hade utgifter i form av lokalhyror och även måste ha lagt ut en hel del vid inköp av lo- kaler och utrustning var naturligtvis riktigt. Men utan en ordentlig genomgång av organisationernas ekonomiska situation var det ock- så ett ganska trivialt konstaterande. 
 Ett försök till sådan utredning av de ekonomiska förhållandena gjordes i en PM daterad den 16 januari 1968. I promemorian ge- nomgicks uppskattade hyreskostnader samt poängterades att med- lemsavgifter inte synes förekomma. Däremot prenumerationsav- gifter för Vietnambulletinen. Vidare konstaterades att Vietnam- insamlingen den 1 december 1967 skulle ha uppnått en summa av 500 000 kronor varav 450 000 redan skickats till FNL:s repre- sentation i Prag. På inkomstsidan fanns också bössinsamlingar men hur mycket som kom in den vägen kunde inte uppskattas. Att Sköld Galvan i intervjuer hävdat att rörelsen finansierades genom gåvor och lån nämndes också i promemorian. 
 Att gåvor från förment okända givare kan dölja ekonomiskt stöd från främmande makt är klart och förekom t.ex. i fallet med tidningen Dagsposten under andra världskriget. Senare har fram- kommit t.ex. i Rivera memoarer att Kina år 1967 lämnade bidrag till de svenska  
 marxist-leninisterna. 
 522 
  
 Omfattningen av detta stöd är dock inte känt. Tillgängliga uppgifter tyder på att de eko- nomiska bidragen från Kina inflöt oregelbundet, sannolikt var av mindre omfattning och framför allt avsåg resor och uppehälle inom 
  
 521 
  
 Ang kinesiska pengar till bokhandeln Oktober se rapport från Rangel 24/4 1968. Sköld Pe- ter Arroyo personakt löpnr A 2. SÄPO. 
  
 522 
  
 Mendoza, Williams:  
 Mot strömmen i svensk politik under 30 år 
 . Göteborg 2000. 
  
 226 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Kina samt stöd till förlagsverksamheten i Sverige. Huruvida något av detta kom  
 FNL-rörelsen 
  till del är inte känt. 
 Säkerhetspolisen lyckade aldrig få fram säkra bevis för det kine- siska understödet och de belägg som presenterades i promemorian inför begäran om telefonavlyssning var tämligen svaga. Däremot utgjorde misstankarna en manifest del av den hotbild som FNL- rörelsen utgjorde. Beläggen ansågs uppenbarligen också starka nog att tillsammans med de övriga uppgifterna utgöra beslutsgrund för telefonavlyssning. Uppgiften om ekonomiskt stöd från kinesiska ambassaden framfördes som ett faktum vid en föredragning, tro- ligen utförd av Young, inför parlamentariska nämnden i riks- dagshuset den 13 februari 1969. 
 523 
  
 En intressant iakttagelse som kan göras av den hotbild som bör- jar få en mera fast form i slutet av 1967 är att den till viss del bygg- de på uppgifter från VPK. Ovan har nämnts informationen från Taylor som via någon inom den socialdemokratiska ar- betarkommunen och IB nådde säkerhetspolisen. Även uppgiften att  
 FNL-rörelsen 
  var att betrakta som KFML:s ungdomsförbund och att medlemsavgifter saknades kom från VPK eller rättare ung- domsförbundet, VUF. Källan var överskottsinformation från av- lyssningen av någon av VUF:s telefoner som omskrivits till en rap- port från källa E Dufva med datum 28 november 1967. I rappor- ten berättade VUF:s ombudsman i Göteborg att  
 FNL-gruppen 
  var att betrakta som KFML:s ungdomsförbund vilket var ett stort be- kymmer. Även VUF:s ordförande, Tucker var bekymrad. Enligt Wallace fanns inga medlemsavgifter till FNL och KFML ef- tersom organisationerna var ekonomiskt oberoende. Vem som helst kunde därför komma på möten och rösta. VUF- medlemmarna kom därigenom ofta att vara i minoritet vid FNL- gruppernas möten. Allt enligt E Jones. 
 524 
  
 För att sammanfatta det hela. I januari 1968 hade hotbildens hu- vudsakliga innehåll således konkretiserats i en tydligt utformad PM. De tre huvudlinjerna, revolutionär omstörtning av samhället, styrning samt finansiering av främmande makt skulle även för de kommande åren utgöra hotbildens fundament. Den revolutionära retoriken och samarbetet med KFML var väl belagt. Så även kon- takterna med den kinesiska ambassaden. Sämre var det med beläg- gen för faktisk styrning eller kinesisk finansiering av  
 FNL-rörelsen. 
  
 523 
  
 Minnesanteckningar fr Parlamentariska nämndens sammanträde i riksdagshuset den 13/2 1969.  
  
 HSC 175/1969. SÄPO. 
  
 524 
  
 E Jones 28/11 1967. Akt 250:09/12 löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 227 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Det får dock sägas vara klarlagt att KFML fick visst ekonomiskt stöd från Kina. 
 Men det fanns också andra komponenter i hotbilden. Dessa ut- gjorde knappast självständiga element i hotbilden utan kan istället mera ses som stöd till bilden av  
 FNL-rörelsen 
  som revolutionär el- ler knuten till den kinesiska intressesfären. 
 Narkotika - det dubbla beroendet 
 Om den revolutionära inriktningen och relationen till främmande makt utgjorde de huvudsakliga beståndsdelarna i hotbilden så fanns även andra faktorer med i bilden. En sådan var narkotika. Det finns åtskilliga rapporter från källa Rangel som tar upp problemet med knark antingen inom  
 FNL-grupperna 
  eller bland de desertörer som vistades i Sverige. I en rapport daterad den 15 april 1968 utpekades flera namngivna personer inom  
 FNL-rörelsen 
  som kända knarka- re. I september samma år rapporterades att många av de ameri- kanska desertörerna var narkomaner och dessutom handlade med knark. Drogmissbruk som inslag i hotbilden kunde också kopplas ihop med hotbildens huvudkomponent, styrningen från utlandet. Vid säkerhetspolisens föreståndarmöte i november 1968 informe- rade kriminalkommissarie K om den livliga  
 medlems-värvning 
  som pågick bland ungdomen i Dalarna. K hade också fått uppgif- ter från en kurator om speciella metoder att värva nya medlemmar: 
 En kurator hade uppgivit att hon hört att kine- siska ambassaden skulle ha tillhandahållit knark för ungdomarnas räkning. Man skulle försöka skapa något slags dubbelt beroende. Kommissarie K betonade att uppgiften ännu var  
 helt obekräftad 
 . 
 525 
  
 Det dubbla beroendet, maoism och droger, var onekligen en tan- keväckande kombination. I slutet av november 1968 inkom ytter- ligare uppgifter om samband mellan  
 FNL-aktivitet 
  och drogmiss- bruk från sektionen i Falun. På gymnasiet i Falun hade bildats en Falu Gymnasium Top Secret Pipe Smoking Club. På okänt sätt hade polisen lyckats fotografera av en lista för teckning av med- lemskap. Därigenom kunde sektionen i Falun konstatera att en av medlemmarna i klubben också intog en ledande position inom Falu 
  
 525  
 PM angående frågor som behandlades vid föreståndarmötet den 5 - 8 november 1968 
 . HSC nr 315 1968. SÄPO. 
  
 228 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 FNL-grupp. 
  Säkerhetspolisen såg nu en risk i att gymnasieung- domarna i Falun genom narkotika och medlemskap i Falu Gym- nasium Top Secret Pipe Smoking Club skulle dras in i FNL- rörelsen och maoismen. 
 526 
  
 Det kan tyckas att uppgifterna om knark från kinesiska am- bassaden i syfte att skapa ett dubbelt beroende var väl svagt un- derbyggda. Vid föreståndarmötet i november 1968 hade kom- missarie K också betonat att det hela var helt obekräftat. Likaså kan det tyckas en aning överilat att utmåla en handfull gymnasister som bildat en klubb för att röka hasch som ett hot mot rikets sä- kerhet. Uppgifterna ansågs emellertid vara av så stor betydelse att chefen för säkerhetspolisen, Young, tog upp dem när han den 3 december 1968 höll föredrag inför Försvarsrådet. 
 Försvarsrådet hade instiftats i början av  
 1960-talet 
  som ett fo- rum för samarbete mellan de olika grenarna av totalförsvaret och den politiska ledningen. I Försvarsrådet satt statsministern samt statsråd och verkschefer med ansvar inom totalförsvarets område. Därtill ingick från den militära sidan ÖB och chefen för försvars- staben. Det var inför denna församling som Young med hjälp av diabilder föredrog säkerhetspolisens bild av situationen. En av diabilderna, nr 12 ½, hade följande text: 
 I samband med viss undersökning inom W län har framkommit att narkotika via kinesiska ambassaden skulle spridas till  
 FNL-anhängare 
  i landet. Inom  
 FNL-grupp 
  har bildats Falu gymnasium Top Secret Pipe Smoking Club. Enligt uppgift torde utöver cannabisrökning även narkotikainjektioner förekomma. 
 527 
  
 På några veckor hade en helt obekräftad uppgift från en kurator i Dalarna blivit något som chefen för säkerhetspolisen förde fram som en i stort sett bekräftad uppgift inför Försvarsrådet. Här kan man naturligtvis tänka sig att ytterligare uppgifter skulle ha in- kommit i november månad som bekräftat kuratorns uppgifter. Några handlingar som tyder på detta har emellertid inte påträffats. Hade uppgiften vunnit ökad trovärdighet borde den också ha åter- givits i någon kvartalsrapport eller PM rörande begäran om för- längd telefonavlyssning. Så är dock inte fallet. Allt tyder på att de 
  
 526 
  
 Rps/Säk Falun till Rps/säk Sthlm 29/11 1968. Akt 250:09/12, löpnr 1 B. SÄPO. 
  
 527 
  
 Diabilderna finns i HSC 565/68. SÄPO. 
  
 229 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 uppgifter Vinge förde fram inför Försvarsrådet enbart vilade på de obekräftade uppgifterna från kuratorn i Dalarna. Genom Vinges diabilder fördes också Falu Gymnasium Top Secret Pipe Smoking Club upp på allra högsta nivå i Sverige. 
 Tillsammans med det kuvert som innehåller diabilderna ligger i  
 SÄPO-arkivet 
  även två handskrivna lappar. På lapparna har Vinge gjort anteckningar i samband med de frågor han fick efter före- dragningen. Av anteckningarna framkommer att chefen för säker- hetspolisen fick mothugg av Newton, generaldirektör för medi- cinalstyrelsen. Adams, vars inlägg Vinge ansåg vara i vissa stycken insinuant, kritiserade det påstådda sambandet mellan knark och utländsk styrning av  
 FNL-rörelsen 
  såsom varande dåligt under- byggt. Enligt sina egna anteckningar ska Vinge ha replikerat att betr knarket hade jag påstått att bevis funnes men väl icke helt styrkt underlag. 
 En variant på frågan om kopplingen mellan vänsteråsikter och narkotika finns representerad i en skrivelse från säkerhetspolisen i Norrköping till Stockholm. I skrivelsen framhölls att vid under- sökning framkommit att ungdomar som nyttjade narkotika, främst hasch, ofta också hade radikala vänsteråsikter. Det handlade ofta om ungdomar som förekom i demonstrationer för FNL och Viet- nam, i  
 u-landssammanhang 
  eller i samband med firandet av alterna- tiv jul. Förutom kopplingen mellan hasch och vänsteråsikter hade också konstaterats att ungdomarna gärna lyssnade till en viss sorts musik, s.k. undergroundsmusik, som kommer från den amerikans- ka västkusten. Säkerhetspolisen i Norrköping fortsätter: 
 Musiken är av poptyp men framställd i skön form. Den är således icke skränig utan mjuk. Texterna till musiken är samhällskritiska. Den avnjutes bl.a. på knarkarpartyn, då texterna också handlar om droger. 
 528 
  
 Framför allt var det tre grupper som det handlade om enligt säker- hetspolisen i Norrköping: Velvet Underground, The Doors och Country Joe  The Fish. Beträffande The Doors konstaterades att gruppen i september 1968 framträdde i Stockholm varvid åtskilliga ungdomar från landsorten åkt med gruppresor i buss för att höra dem. 
  
 528  
 Rps/Säk Norrköping till Rps/säk Sthlm 6/2 1969. Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
 230 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 De stora demonstrationerna 
 En viktig del av hotbilden kring  
 FNL-rörelsen 
  och vänstern i övrigt under åren kring 1968 var de stora demonstrationerna, ofta med sammanstötningar mellan demonstranter och polis som inslag. Under 1967 genomfördes ett flertal tumultartade demonstrationer med hundratals deltagare utanför US Trade Center. 1967 års mest uppmärksammade demonstration ägde rum under årets sista må- nad. Den 20 december 1967 inföll sjuårsdagen av FNL:s  
 bil-dande 
  vilket gjorde dagen till en självklar högtidsdag för den svenska  
 FNL-rörelsen. 
  Under kvällen hölls möte i Folkets Hus. Däremot hade polisen avslagit den begäran om tillstånd för demonstration efter mötet som inlämnats. Att en sådan ändå skulle genomföras hade säkerhetspolisen fått kännedom om dels genom uppgifter från telefonavlyssning, dels genom yttre spaning mot olika FNL- aktiviteter dagarna före den 20 december. 
 529 
  
 Både själva mötet och den efterföljande olagliga demonstration- en övervakades av ett stort antal säkerhetspoliser. Att döma av be- varade rapporter från övervakningen hade säkerhetspolisen minst tre personer på plats inne i Folkets Hus. Utanför väntade ytter- ligare ett drygt tiotal varav åtminstone en av dem var identifierad av  
 FNL-arna. 
  Under mötet röstade man om huruvida man skulle ac- ceptera demonstrationsförbudet eller ej och i samband med detta varnade Mills publiken för att  
 Säpo-agenten[namn 
  borttaget, MH] fanns på skolgården utanför. 
 530  
 Utanför Folkets hus väntade ca 300 vanliga poliser på att mötesdeltagarna skulle komma ut. När publiken började komma ut bildade polisen kedja med sammanstötningar och bråk som följd. Kalabaliken skildras le- vande men naturligtvis med  
 FNL-vänlig 
  tendens i rörelsens egen historik,  
 FNL i Sverige 
 . 
 531  
 I ett flertal rapporter finns de olika sä- kerhetspolisernas berättelser bevarade. Här nämns visserligen ri- dande poliser med hundar men fokus ligger självklart mera på att göra iakttagelser om närvarande kineser och uppviglande FNL- 
  
 529 
  
 PM Rps/Säk 19/12 1967. Akt 250:09/12, löpnr 3. SÄPO.  
  
 Sammanställning över händelser- na vid FNL:s opinionsmöte den 20.12.1967 i Folkets Hus 
 . Rps/Säk 5/2 1968. Akt 250:09/12, löpnr 2 D. SÄPO. 
  
 530 
  
 Sammanställning över händelserna vid FNL:s opinionsmöte den 20.12.1967 i Folkets Hus 
  
 . Montgomery/Säk 5/2 1968.  
 PM angående FNL:s möte på Folkets Hus 
 . Rps/Säk 21/12 1967.  
 PM med anledning av firandet av FNL:s  
 7-årsdag 
  i Folkets Hus 20/12 1967 
 . Rps/Säk 21/12 1967. Akt 250:09/12, löpnr 2 D. SÄPO. 
  
 531 
  
 Chaney, Hernandez: 20 december 1967 i  
 FNL i Sverige. Reportage om en folkrörelse under 10 år 
 , s.  
  
 44-50. 
  
  Liknande minnesbilder presenteras i boken  
 Maoisterna  
 av Henry och Choi, Ordfront, Stockholm 1997, s.  
  
 66-68. 
  
 231 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 are. 
 532  
 Enligt Dagens Nyheters reportage dagen efter greps nio av demonstranterna för uppvigling. En av dem var författaren Sexton som senare dömdes till böter för sin medverkan i demon- strationen. 
 533 
  
 Nästa större demonstration var aktionen vid konferenshotellet Foresta på Lidingö den 29 mars 1968. Anledningen var att den s.k.  
 10-gruppen 
  höll finansmöte i Stockholm med bl.a. den amerikanske finansministern Miller som deltagare. Den 28 mars inledde säkerhetspolisen med att bevaka Arlanda där den amerikanske fi- nansministern anlände utan att några incidenter ägde rum. Resten av dagen ägnade ett flertal säkerhetspoliser åt att övervaka förbere- delserna inför morgondagens olagliga demonstration. Bl.a. överva- kades  
 FNL-kontoret 
  på Pålsundsgatan samt andra kända adresser. Säkerhetspolisen får sägas ha haft ganska god kännedom om läget tidigt på morgonen den 29 mars när  
 FNL-anhängare 
  och även and- ra vänstersympatisörer började samlas på de olika mötesplatserna i Stockholm. Om säkerhetspolisens källor främst utgjordes av tele- fonavlyssning eller om uppgifter också kommit in från förtroliga meddelare framgår dock inte av de handlingar som återfinns i akten över  
 FNL-rörelsen. 
 534 
  
 Under dagen den 29 mars, dvs efter det att demonstrationen vid Foresta ägt rum, inkom uppgifter genom tele- fonavlyssning. Enligt uppgift från Rangel skulle ett budskap cirkule- rat med ungefär följande lydelse: 
 I kväll skall tio herrar äta middag. Det är en massa ministrar och annat slödder och vi tän- ker ge dem en förrätt. Samling vid Price fon- tän klockan 20.00. Matsäck medtages. Vidare- befordra detta och glöm inte matvarorna. 
 535 
  
 I klarspråk betydde detta enligt säkerhetspolisen en aktion mot UD:s middag för  
 10-gruppen 
  senare på kvällen. Att förrätten skulle bestå av ägg och tomater att kasta ingick också i bilden. En- ligt uppgifterna från Rangel, dvs. telefonavlyssning, uppmanades folk också ta med sig myggspray vilket sades vara ett universal- medel mot hundar och hästar och poliser. Med ledning av detta övervakades först  
 FNL-kontoret 
  och sedan Price fontän i Kungs- 
  
 532 
  
 Se rapporter i Akt 250:09/12, löpnr 2 D. SÄPO. 
  
 533 
  
 DN 21/12 1967, klipp i Jones 250:09/12, löpnr 2 D. SÄPO. Ang Sexton se Chaney, Hernandez: 20 december 1967 i  
  
 FNL i Sverige. Reportage om en folkrörelse under 10 år 
 , s. 50. 
  
 534 
  
 PM ang övervakning av  
  
 FNL-kontoret 
  mm torsdagen den 28/3 1968 
 . Rps/Säk 29/3 1968. PM Rps/Säk (tre olika PM med olika författare) 1/4 1968. Akt 250:09/12 löpnr 3 A. SÄPO. 
  
 535 
  
 Perez 1968. Akt 250:09/12 löpnr 2 F. SÄPO. 
  
 232 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 trädgården. Strax före klockan 20.00 kunde säkerhetspolisen kon- statera att bortåt 200 personer samlats vid fontänen. På plats fanns ett flertal för säkerhetspolisen kända personer men vid Gustav Adolfs torg förblev det tämligen lugnt. Polisen hade slagit ring runt platsen och demonstranterna kom aldrig fram till torget. 
 536  
 I likhet med demonstration den 20 december var drygt tiotalet säkerhets- poliser involverade i spaningsverksamheten i samband med 10- gruppens möte i Stockholm. 
 1968 var det stora året för demonstrationer och studentuppror i Frankrike men också i Sverige. Demonstrationerna ägde inte enbart rum i Stockholm och det var naturligtvis inte enbart en fråga för dem som ingick i  
 FNL-rörelsen. 
  Det är däremot rimligt att se de- monstrationerna i ett sammanhang där  
 FNL-rörelsen 
  spelade en viktig roll. En mycket uppmärksammad demonstration som sam- lade en stor del av vänstern var protesterna mot Patterson Cup- matchen i tennis mellan Sverige och Rhodesia. Matchen skulle äga rum den 3 maj 1968 men stoppades efter stora demonstrationer. Samlingsplatsen i Stockholm inför bussresan till Båstad var Anderson som också övervakades. Övervakningen av demonstrationen i Båstad sköttes sedan av personal från säkerhetspolisen i Malmö, Göteborg och Jönköping med viss hjälp från Stockholm. 
 537  
 Tre veckor senare ägde kårhusockupationen rum i Stockholm där också planer fanns på att ockupera Operan. 
 538  
 Varken aktionen i Båstad eller kårhusockupationen är att betrakta som  
 FNL-demonstration- 
  er. Emellertid deltog många som också vanligtvis deltog i FNL- demonstrationerna. Sammantaget utgjorde demonstrationerna, oavsett om  
 FNL-rörelsen 
  eller någon annan vänstergrupp stod som arrangör, en väsentlig del av den hotbild säkerhetspolisen identifie- rade 1968. I hotbilden ingick också att konfrontationerna med po- lisen utgjorde en del av vänstergruppernas strategi. I en rapport som i mitten av november 1968 överlämnades av rikspolischefen Baker till statssekreteraren Ramirez förklarades det hela på följande vis: 
  
 536 
  
 PM till säkerhetsavdelningen ang iakttagelser gjorda den 29 mars 1968 
  
 .  
 PM ang iakttagelser gjorda i samband med av  
 FNL-rörelsen 
  planerad demonstration utanför UD fredagen den 29 mars 1968 
 . Rps/Säk 1/4 1968.  
 PM angående FNL.  
 Rps/Säk 1/4 1968 
 .  
 PM ang FNL. Rps/Säk 30/3 1968. PM av N 1/4 1968. Akt 250:09/12 löpnr 2 F. SÄPO. 
  
 537 
  
 PM ang demonstrationsresa till Båstad med anledning av tennismatchen mot Sherman 
  
 . Montgomery/Säk 3/5 1968. Akt 250:09/12 löpnr 3 A. SÄPO.  
 PM angående demonstrationer och bråk i samband med den planerade Patterson  
 Cup-matchen 
 Sverige-Rhodesia 
  i Båstad den  
 3-5 
  maj 1968 
 . Rps/Säk 10/9 1968. Akt 250:09/12 löpnr 2 F. SÄPO. 
  
 538 
  
 PM ang kårhusockupationen  
  
 24-27/5 
  1968 i Sthlm 
 . Rps/Säk 11/9 1968. Akt 250:09/12 löpnr 2 F. SÄPO. 
  
 233 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Anledningen till att demonstrationsledningen vill framkalla våld från polisens sida är, att man inom de organisationer, som står bakom (Clar- té, FNL och KFML) är helt inriktad på att om- störta det etablerade samhället med våldsamma medel. För att nå dessa mål måste enligt dessa organisationers teorier en revolutionär situa- tion skapas. På lång sikt arbetar man på att undergräva förtroendet för myndigheterna i allmänhet och polisen i synnerhet. 
 539 
  
 Hotbilden presenteras inför Försvarsrådet 
 Den 3 december 1968 sammanträdde Försvarsrådet. Ovan har jag berört detta i samband med kopplingen mellan narkotika och FNL- verksamhet. Det finns emellertid skäl att återvända till de före- dragningar som polisledningen representerad av rikspolischefen Baker och chefen för säkerhetsavdelningen, Young läm- nade denna tisdag i början av december. I SÄPO:s arkiv finns beva- rat handlingar 
 540  
 med vars hjälp vi kan till stora delar rekonstruera de föredragningar som gjordes. Av handlingarna framgår inte vem av dem som talade först. Jag har dock valt att inleda med Ramsey föredragning för att sedan övergå till P G Vinges diabilder. 
 Rikspolischefen inledde sin del av föredragningen med att kon- statera att polisen ser ytterst allvarligt på utvecklingen. Det var inte längre små grupper av ungdomar utan stora grupper beredda att med våldsmetoder angripa samhället därtill understödda av vis- sa massmedia.  
 FNL-rörelsen 
  hade nu byggt upp en fast organisa- tion med  
 80-90 
  lokala grupper om sammantaget kanske  
 10-12 
  000 individer. Vi vet fortsatte Baker, att man i dag är beredd gå fram med större våld än hittills och vad som helst kan inträffa. 
  
 539 
  
 Sammanställning med kommentarer över vissa uppmärksammade demonstrationer under ti- den juni 1965 - maj 1968 
  
 . PM jämte bilagor ang vissa uppmärksammade demonstrationer. Överlämnades från Baker till statssekreterare Ramirez 14/11 1968. Säkerhets- polisen, serie F III. Bc P, 1968, vol 5. SÄPO. 
  
 540 
  
 HSC 565/68. SÄPO. 
  
 234 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Genom mängden demonstrationer var aktivisterna på väg att trötta ut polisen menade Baker. Föredragningen avslutades med en dyster profetia av rikspolischefen: 
 Vill här klart uttala, att polisen kommer med all säkerhet inom närmaste framtiden ställas in- för utomord. stora svårigheter, och vi är oroli- ga för att vi inte kommer att kunna bemästra händelserna i fortsättningen. 
 P G Vinge framförde som tidigare nämnts sin presentation med hjälp av diabilder. Med diabild 1 inledde Vinge genom att pres- entera de organisationer han menade var extremistorganisationer. Som rödfärgade olika stora cirklar presenterades här  
 FNL-rörelsen, 
  KFML, Clarté, Socialistiska Förbundet, Vänsterns Ungdomsför- bund och Rebellrörelsen. Störst cirkel hade Vinge reserverat åt  
 FNL-rörelsen 
  följt av VUF. Den hotbild Vinge sedan målade upp beträffande  
 FNL-rörelsen 
  låg helt i linje med den som presenterats ovan. Vinge pekade på de kinesiska bindningarna i form av ambas- sadkontakter och besök i Kina. Han pekade vidare på indoktrin- eringen i maoistisk riktning genom KFML och studiecirklar. Som nämnts tidigare framfördes även uppgifterna om att narkotika skul- le användas som stöd för indoktrineringen. Vinge framhöll också  
 FNL-rörelsens 
  goda möjligheter att sprida propaganda genom tre stora tryckpressar och ett flertal mindre. Därtill fanns även goda kontakter med vissa dagstidningar, bl.a. Aftonbladet, samt även med Sveriges Radio. I likhet med Baker avslutade Vinge sin föredragning med att måla upp ett dystert  
 fram-tidsperspektiv: 
  
 Om utvecklingen - som hittills - fritt får fort- sätta under de kommande åren, kommer den  
 marxist-leninistiska 
  (kineskommunistiska) rö- relsen att - i skydd av bl.a.  
 FNL-rörelsen 
  och dess eventuella efterträdare - utvecklas till en förhållandevis stark politisk rörelse, som med bl.a. utomparlamentariska medel kommer att bedriva en alltmer ökande samhällsomstört- ande verksamhet. Icke minst farlig är rörelsen genom att den har så stark förankring hos de unga intellektuella, vilka i en framtid kan vän- tas bekläda ledande poster inom samhället. 
 235 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Som framgått tidigare fick inte Vinge stå oemotsagd i detta. Gene- raldirektör Newton opponerade sig och framhöll att den ideolo- giska debatten måste bedömas på ett mycket nyanserat sätt. Adams ifrågasatte också Vinges utpekande av Sveriges Radio och TV som ett medium för spridande av aktivistpropaganda. Adams avslutade sitt inlägg med att, som Vinge uttrycker det, med viss underton fråga vad som åsyftades på prognosbilden med bara utvecklingen fritt får fortsätta. I Vinges svar poängterade han att han inte pekat ut Sveriges Radio och TV som sådant utan bara att företaget ut- nyttjats av vissa aktivister. När det gällde den framtida utveckling- en framhöll Vinge att man inom polisen kände stor oro men att man nu informerat om detta och även om bakgrunden. 
 Det var en mycket alarmerande och oroväckande bild som polis- ledningen presenterade den 3 december 1968. I efterhand framstår de alarmistiska tongångarna som klart överdrivna. Därtill var upp- gifterna om att kinesiska ambassaden tillhandahöll knark till svens- ka ungdomar mycket dåligt underbyggda. Obrien invänd- ningar visar också att inte heller i samtiden framstod de  
 hot-bilder 
  Baker och Young målade upp inför Försvarsrådet som oantastliga. Inom säkerhetspolisen togs dock hotbilden på största allvar. I januari 1969 gavs en anställd vid säkerhetspolisen i uppdrag att upprätta en rikslista över personer med en  
 extrem-istisk 
  väns- terinriktning. Listan skulle omfatta personer med  
 ledar-förmåga, 
  långvarig partiutbildning, anställda vid  
 öststatsam-bassader 
  och f.d. Spanienfrivilliga som fortfarande var aktiva. Efter förslag från sek- tionerna upprättades därefter en förteckning över personer som i ett hotande läge skulle omhändertas. Namnen är inte kända men antalet personer i varje kategori såg ut som följer: 
  
 VPK 
  
 142 personer 
  
 KFML 
  
 109 
  
 Clarté 
  
 20 
  
 FNL 
  
 45 
  
 Sovjetutbildade 
  
 38 
  
 VUF 
  
 22 
  
 Ambassadanst 
  
 26 
  
 Övriga 
  
 28 
  
 Sammanlagt upptog listan 430 personer vilket sedan bantades ned till 400 varav 140 fanns i Stockholm. 45 av de ursprungliga 430 till- hörde  
 FNL-rörelsen. 
  I samband med ett föreståndarmöte i novem- 
 236 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ber 1969 förklarades att omhändertagande måste ske samtidigt. Man måste noggrant kontrollera uppgifter om bostad och arbete. Kontroller måste göras. Listan bör revideras varje år. 
 541 
  
 Övervakningen fortsätter - och avvecklas 
  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild får sägas ha kulminerat kring årsskiftet 1968/69. Som en höjdpunkt kan räknas Hayden och Murray föredragningar inför Försvarsrådet den 3 december 1968. Under året hade telefonavlyssningen av kontoren i Stockholm och Göteborg kommit igång. Kontoret på Pålsundsgatan i Stockholm hade också övervakats från en lägenhet på andra sidan gatan. Mängder av sammankomster och demonstrationer över hela landet kartlades. Under våren och sommaren hade  
 FNL-rörelsen 
  skakats av den s.k. Rebellrörelsens framfart. Arbetet hade därigenom på vissa håll tillfälligt lamslagits. Rebellrörelsen var dock kortlivad och ordningen inom  
 FNL-rörelsen 
  återställdes successivt under hösten 1968. 
 Någon gång omkring  
 1967-68 
  genomförde säkerhetspolisen en buggningsoperation mot  
 FNL-kontoret 
  på Pålsundsgatan i Stock- holm. Inga handlingar som berör detta har påträffats men ett flertal före detta säkerhetspoliser har redogjort för operationen. En tidi- gare anställd vid tekniska roteln har berättat att han var med om att installera mikrofoner vilket gjordes från en angränsande  
 lägen-het. 
  Inspelningarna var dock av dålig kvalitet och det gjordes troligen inte några utskrifter. Hur länge buggningen pågick är inte känt. 
 542 
  
 DFFG:s första kongress i kårhuset i Göteborg den  
 21-23 
  juni 1968 övervakades av personal från säkerhetspolisen i Stockholm samt sektionerna i Göteborg, Malmö och Jönköping. Uppgifter om kongressen inhämtades genom telefonavlyssning mot FNL- kontoren i Stockholm och Göteborg, genom pressen samt genom spaning på plats. De fem säkerhetspoliserna kontrollerade in- och utpasseringen samt noterade vilka bilar som användes i samband med kongressen. Om vad som hände inne i själva kårhuset i form av kongressförhandlingar hade polisen dock ringa kunskap. Den sammanställning som upprättades ett halvår senare innehåller upp- gifter om beslut som fattats vilket uppenbarligen inhämtats från pressen i efterhand. Dessutom finns en omfattande deltagarför- 
  
 541 
  
 Protokoll från föreståndarmötet i Stockholm  
  
 4-7/11 
  1969 
 . Jones 5:702/4. SÄPO. 
  
 542 
  
 Hjort, Howe och Gomez, Goodman:  
  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 . Sekretariatsrapport, SÄKO. 
 237 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 teckning som upprättades med hjälp av uppgifter från egen spaning och telefonavlyssning. 
 543  
 Utan källa på insidan var det svårt för sä- kerhetspolisen att få någon mer kvalificerad information om vad som inträffade på de slutna kongresserna. 
 Inför kongressen ett år senare var läget ett annat. Kongressen 1969 ägde rum under midsommarhelgen i  
 ABF-källaren 
  i Folkets Hus på Kungsgatan i Uppsala. Efter kongressen upprättade säker- hetspolisen en mycket detaljerad sammanställning av vad som före- varit i källaren till Folkets Hus i Uppsala. Bl.a. får vi här referat av Sköld Galvan inledningsanförande samt av olika debatter och rapporter som redovisades under kongressen. Som källor upp- ger rapporten förtroliga meddelaren 5:73/301 Rangel, press samt övervakning m m. Som bilaga finns dessutom ett internt protokoll från kongressen dock utan angivelse hur säkerhetspolisen kommit över det. 
 544  
 Det är uppenbart att säkerhetspolisens sammanställning innehåller uppgifter som varken återfinns i pressen eller i någon rapport från Rangel. Det har knappast heller varit möjligt att in- hämta uppgifterna genom vanlig spaning. Frågan är alltså vad för- kortningen m m döljer? En tidigare anställd vid säkerhetspolisens tekniska rotel har inför Säkerhetstjänstkommissionen berättat att han i slutet av  
 1960-talet 
  var med om att bugga en  
 kon-gress 
  i Fol- kets Hus i Uppsala. Det var en väldigt varm helg, Tandberg- bandspelaren kärvade och fick bytas ut, minns G som då var an- ställd vid säkerhetspolisens tekniska rotel. Tillsammans med ytter- ligare en person lyckades han dock få med hela  
 kon-ferensen 
  ge- nom två installerade mikrofoner. Själva satt de i ett angränsande hotellrum och tog upp inspelningen. 
 545  
 Det förefaller troligt att den buggningsoperation som här beskrivits avsåg just DFFG:s kon- gress i Uppsala midsommaren 1969. 
 Under 1969 får  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild trots allt sägas vara på nedgång. Övervakningen fortsatte dock men omfattningen sy- nes ha avtagit. Det finns exempelvis inga rapporter bevarade från bevakning av  
 FNL-kontoret 
  på Pålsundsgatan från 1969. Samtidigt ökade antalet deltagare i  
 FNL-demonstrationerna. 
  I maj 1970 hölls den dittills största manifestationen med bortåt 8000 demonstrant- er. Demonstrationen saknade tillstånd men genomfördes i god ord- ning med, enligt pressuppgifter, 700 poliser som ledsagare. Från 
  
 543 
  
 Sammanställning över DFFG:s 1:a kongress, hållen i Kårhuset i Göteborg  
  
 21-23 
  juni 1968 
 . Säkerhetspolisen, Norrköping, Handl tillhörande reg, vol 154. SÄPO. 
  
 544 
  
 Sammanställning angående DFFG:s kongress i Uppsala under midsommarhelgen 1969 
  
 . 25/9 1969. Säkerhetspolisen, Norrköping, Handl tillhörande reg, vol 154. SÄPO. 
  
 545 
  
 Uppteckning från samtal nr 133 den 13/9 2000. SÄKO. 
  
 238 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 säkerhetspolisen synes en mera begränsad övervakningsinsats ha genomförts. 
 546 
  
 En månad senare hölls DFFG:s tredje kongress, den här gången i Stockholm. Någon övervakningsrapport från detta tillfälle har inte påträffats men det förefaller troligt att någon form av bevak- ning genomfördes. I alla händelser inkom en stor mängd interna kongresshandlingar, bl.a. ett  
 77-sidigt 
  beslutsprotokoll, från en käl- la med anknytning till en av  
 FNL-grupperna 
  i Dalarna. 
 547  
 Inom sä- kerhetspolisen fanns nu delade meningar om det meningsfulla i att övervaka  
 FNL-rörelsen. 
  Den säkerhetspolis som under årens lopp ansvarat för mycket av spaningen ansåg att protokollet borde kopi- eras och skickas ut i sin helhet till de olika sektionerna. Han avslu- tade sin skrivelse i ärendet med en kommentar som förefaller aningen bitter: Eftersom  
 FNL-aktivitet 
  tycks vara helt ointressant för åtskilliga i detta hus borde kanske chefen för byrå B tillfrågas. Inom byrå B ansåg chefen för bearbetningsroteln dock att det var helt orimligt att skicka ut så mycket för läsning till sektionerna varför detta stoppades. 
 548 
  
 DFFG:s kongress midsommaren 1971 i Uppsala var föremål för övervakning. Spaningen tycks dock ha inskränkt sig till att notera registreringsnummer på de bilar som stod parkerade utanför kon- gresslokalen. Efter det att bilarnas ägare identifierats skickades uppgifterna ut till respektive sektion för kännedom. 
 549  
 Från kont- akten i Dalarna inkom även denna gång en del interna handlingar från kongressen. Av dessa framgick att bland motionerna fanns fle- ra förslag på åtgärder för att hindra SÄPO:s kartläggning av verk- samheten och medlemmarna. 
 550 
  
 Den sista centralt upprättade övervakningsrapport gällande  
 FNL-rörelsen 
  som finns bevarad gäller demonstrationen på FNL:s elvaårsdag den 20 december 1971. Från 1972 finns inga över- vakningsrapporter bevarade i  
 FNL-akten. 
  Eftersom akten utsatts för hård gallring går det dock inte med säkerhet att fastställa när den sista övervakningsinsatsen gjordes av säkerhetspolisen i Stock- holm. Helt klart är dock att spaningen trappades ned väsentligt vid 
  
 546 
  
 PM ang De Förenade  
  
 FNL-gruppernas 
  ej tillståndsgivna demonstration den 6/5 1970 
 . Montgomery/Säk 7/5 1970. Akt 250:09/12 löpnr 2 J. SÄPO. 
  
 547 
  
 Se protokoll och andra handlingar från kongressen i Stockholm  
  
 19-21/6 
  1970 i Akt 250:09/12 löpnr 2 J och 2 L. SÄPO. 
  
 548 
  
 Se anteckningar på skrivelse från Rps/Säk, Falun, till Shaw, Rps/säk Sthlm 8/10 1970. Akt 250:09/12 löpnr 2 L. SÄPO. 
  
 549 
  
 Rps/Säk, Uppsala, till Rps/säk, Norrköping, 16/8 1971. Säkerhetspolisen, Norrköping, Handl tillhörande reg, vol 154. SÄPO. 
  
 550 
  
 Rps/Säk, Falun, till Rps/säk, Stockholm 14/9 1971. Akt 250:09/12 löpnr 2 K. SÄPO. 
  
 239 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 1970-talets 
  början. Detta betyder inte att  
 FNL-rörelsen 
  var helt ute ur hotbilden men den hade förändrats och kretsade nu enbart kring frågan om DFFG:s samröre med KFML. Helt klart är också att hotbilden såg olika ut på olika håll i landet. Vid de konferenser som hölls under åren  
 1970-1972 
  diskuterades ofta inriktningen av verk- samheten och däribland hur  
 FNL-rörelsen 
  skulle betraktas. Ofta var det vid dessa tillfällen sektionen i Falun som framhöll FNL- rörelsen som ett hot. Som exempel kan nämnas säkerhetspolisens regionträff i Rättvik  
 6-7 
  september 1972 där sektionschefen hävda- de att  
 FNL-rörelsen 
  har varit och är en kläckningsanstalt för revo- lutionärer. 
 551  
 Sektionen i Falun hade dock svårt att få gehör för sina synpunkter och hösten 1973 var övervakningen centralt sett helt avslutad. I omgångar gallrades nu en stor mängd handlingar. Bl.a. försvann i stort sett alla personregistreringar som gjorts i an- slutning till  
 FNL-akten. 
  
 Att hotbilden förändrades var en följd av flera saker. FNL- rörelsen tonade efterhand ned den revolutionära retorik som in- ledningsvis spelat stor roll. De demonstrationer som genomfördes saknade visserligen fortfarande ofta tillstånd men genomfördes i bättre ordning och möttes inte heller av lika kraftiga polisinsatser som tidigare. Samtidigt började  
 FNL-rörelsens 
  paroller att om- fattas av allt större grupper av det svenska folket. DFFG hade ock- så närmat sig andra grupper som arbetade för Vietnam och mot- sättningen till SKfV var inte längre lika skarp. I januari 1973 under- tecknades Parisavtalet och den 29 mars 1973 lämnade den siste amerikanske soldaten Vietnam. Efter krigets slut 1975 ombildades DFFG till  
 Vietnam-Laosförbundet 
  som sedermera upplöstes 1979. 
 Övervakningen på lokal nivå 
  
 FNL-rörelsen 
  hade sin centrala ledning baserad i Stockholm. De flesta medlemmarna av DFFG:s arbetsutskott hade också sin hem- vist i Stockholm eller Uppsala. Tillika bildades den första arbets- gruppen i Stockholm. Det är också till huvudstaden som de flesta klassiska  
 FNL-manifestationerna 
  kan knytas. Som exempel kan nämnas Hötorget 1965, US Trade Center hela 1967, FNL:s sjuårs- dag den 20 december 1967 och Foresta 1968. Perspektivet kan där- för tendera att bli alltför Stockholmscentrerat.  
 FNL-rörelsen 
  har naturligtvis också en lokal historia liksom en lokal övervakningshi- 
  
 551  
 Protokoll från Regionsträff (Bergslagsregionen + DE, EN och UV) i Rättvik  
 6-7/9 
  1972 
 . Akt 5:720/6 löpnr 3. SÄPO. 
  
 240 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 storia. Problemet med att skriva denna lokala  
 över-vakningshistoria 
  är att källmaterialet på lokal nivå inte bevarats i den utsträckningen att en mera fullständig bild av verksamheten kan ges. 
  
 FNL-akten 
  i SÄPO:s arkiv är mycket hårt gallrad. Åtskilliga hundra sidor makulerades hösten 1973, däribland många handlingar som berörde lokala förhållanden. Av bevarade handlingar framgår t.ex. att sidan 95 i  
 FNL-akten 
  som avsåg handlingar från säkerhets- polisen i Falun en gång bestod av 188 handlingar. Efter 1973 års gallring återstod endast ett  
 20-tal. 
  De lokala sektionerna har visser- ligen haft egna arkiv men även dessa är i de flesta fall gallrade. Det är alltså svårt att ge en mer sammanhängande bild av den över- vakning som bedrevs ute i landet. Jag har därför valt att avstå från detta med två undantag. När det gäller Göteborg och Norrköping finns källmaterial bevarat som möjliggör en inblick i de lokala över- vakningsmiljöerna. 
 Göteborg 
 I samband med  
 IB-affären 
  1973 avslöjades att den hemliga militära underrättelse- och säkerhetstjänsten IB i samarbete med säkerhets- polisen låtit agenten Gentry infiltrera olika organisationer på vänsterkanten. Framför allt gällde det Palestinarörelsen, KFML och  
 FNL-rörelsen 
  i Göteborg. Genom att säkerhetspolisen arkiver- ade Castaneda rapporter i en akt under namnet Mccann går det att i stort rekonstruera infiltrationen av  
 FNL-rörelsen 
  i Göteborg. Gentry sysslade med amatördykning och fick även under sin värnplikt utbildning som dykare. Det var i den egenskapen han i början av 1967 kom i kontakt med IB och började utföra en del uppdrag. 
 552  
 I mitten av mars 1968 satt Gentry på ett kondi- tori i Göteborg när en för honom okänd yngling gick fram till honom. Ynglingen tillhörde en  
 FNL-grupp 
  i Göteborg och var ute för att värva medlemmar. Kunde möjligen Hall vara in- tresserad? Hall ställde sig inte avvisande men bad att ynglingen skulle lämna namn och adress för vidare kontakt. På den lapp som 
  
 552  
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. En berättelse om IB.  
 Forskarrapport till Säker- hetstjänstkommissionen. SOU 2002:92. 
  
 241 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Hall fick av ynglingen som intet ont anande var i färd med att värva en infiltratör stod namnet Perkins. 
 553 
  
 Hall kontaktade nu den ansvarige för IB:s verksamhet i Malmö för att utröna om detta möjligen kunde vara av intresse. Denne bollade ärendet vidare och genom Ford, chef för IB:s operationsavdelning, togs kontakt med säkerhetspolisen i Stock- holm. Ett avtal mellan IB och Rps/Säk kom så småningom till stånd där säkerhetspolisen skulle få ta del av rapporteringen i utby- te mot att man delade på omkostnaderna. 
 554  
 I maj 1968 började Ek- berg, eller Motivet som hans täcknamn inom IB löd, att gå på medlemsmöten i Göteborgs  
 FNL-grupp. 
  Redan vid det första be- söket i  
 FNL-lokalen 
  fanns inbrott i Castaneda tankar: 
 Lokalen består av 3 rum fulla av stencil- eringsapparater, flygblad, böcker, tidningar, brev, manuskript m.m. Kan vara en guldgruva för en ensam person. Det är dock ganska risk- fyllt med inbrott då medlemmar kommer och går nära nog dygnet runt. 
 555 
  
 Uppenbarligen kastade sig Hall in i rollen som  
 FNL-aktivist 
  med liv och lust. Redan efter ett av sina tidigaste  
 FNL-möten 
  del- tog han i att skriva antiimperialistiska slagord på ett plank. 
 556  
 Ef- ter varje möte skrev Hall en rapport som skickades till IB:s re- presentant i Malmö. Denne såg sedan till att säkerhetspolisen för- sågs med kopior. I rapporterna avhandlade Hall allt möjligt som framkommit under möten och övrig samvaro med vänsterkretsarna i Göteborg. I juli 1968 kunde Hall exempelvis meddela att man inom  
 FNL-rörelsen 
  i Göteborg var övertygad om att telefonerna var avlyssnade. 
 557  
 Över huvud taget lämnade Hall en hel del in- formation om det allmänna läget och om stämningar inom Göte- borgsvänstern. 
 Redan i maj 1968 hade således rapport lämnats om de olika fa- langer Hall ansåg kunde skönjas inom  
 FNL-gruppen 
  i Göte- borg. I rapporten urskiljer Hall tre grupper, nämligen rödgar- disterna, hippiesgruppen och normala  
 FNL-anhäng-are. 
  Den 
  
 553 
  
 Betr kontaktman inom  
  
 FNL-gruppen 
  i Göteborg 
 . Rapport från Duncan 18/4 1968. Källa Erik löpnr 16. SÄPO. Norris Forser skulle senare bli känd litteraturvetare men det är en annan historia. 
  
 554 
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. En berättelse om IB 
 . 
  
 555 
  
 Rapport av Gentry 4/5 1968. Citerad efter Gomez, Goodman:  
  
 Det grå brödra- skapet. 
  
 556 
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. 
  
 557 
  
 Betr FNL i Göteborg 
 . Mullins 1968. Källa Ada löpnr 2. SÄPO. 
 242 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 överhängande delen av medlemmarna kunde hänföras till den tredje kategorin, de normala  
 FNL-anhängarna. 
  Denna grupp bestod en- ligt Hall mestadels av studenter och intellektuella men även en del vanliga arbetare. 
 558  
 Rapporten är intressant, kanske inte så mycket för sitt innehåll som för att den inarbetades i säkerhetspoli- sens tredje kvartalsrapport 1968. I kvartalsrapporten använde sä- kerhetspolisen helt och hållet Castaneda terminologi men utvidgade den till att gälla  
 hela  
  
 FNL-rörelsen. 
 559 
  
 En annan typ av rapporter bestod av listor med namn och adres- ser som påträffats, eller lånats som Hall, skriver på FNL- kontoret i Göteborg. 
 560  
 Hall kunde också förvarna om olika de- monstrationer och andra aktioner som planerades i Göteborg. För Hall utgjorde kontakten med  
 FNL-gruppen 
  en bra grund för vi- dare infiltration i vänstergrupperna i Göteborg. Det var i de poli- tiska grupperna t.ex. KFML som de verkliga godbitarna fanns konstaterade Hall i ett brev i augusti 1968. 
 561  
 I november 1968 invaldes han som medlem i KFML. I januari 1969 var Hall med om att bilda Palestinakommittén i Göteborg. 
 Att Hall tagit sig vidare in i vänsterorganisationerna i Göte- borg betydde dock inte att  
 FNL-gruppen 
  var ointressant. I januari 1969 levererade han en rapport över läget inom de tolv regioner som DFFG delats in i. Rapporten spreds sedan till  
 samt-liga 
  säker- hetspolisens sektioner. 
 562  
 Vid månadsskiftet  
 januari-februari 
  1969 genomfördes en operation mot  
 FNL-kontoret 
  på Husargatan 13 i Göteborg. En sen kväll gick Hall med hjälp av nyckel in i FNL- lokalen tillsammans med Ford och fotograferade av en mängd interna handlingar såsom protokoll och korrespondens. Ma- terialet levererades till både säkerhetspolisen och IB och finns beva- rat i akten Ada i SÄPO:s arkiv. Utanför  
 FNL-kontoret 
  höll två andra  
 IB-anställda 
  vakt utrustade med  
 walkie-talkies 
  för att kunna varna Hall och Douglas om någon skulle vara på ingång. I sam- band med  
 IB-affären 
  drygt fyra år senare motiverade Woodward operationen med att det fanns indikationer på främmande verk- 
  
 558 
  
 FNL-gruppen 
  
  i Göteborg 
 . Rapport från källa Duncan 20/5 1968. Källa Erik löpnr 16. SÄPO. 
  
 559 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under  
  
 juli-september 
  1968 
 . Akt 5:721d  
  
 1-28, 
  
  löpnr 9. 
  
 SÄPO. 
  
 560 
  
 Se t.ex.  
 Avskrift av adressbok, lånad på  
 FNL-kontoret, 
  Husargatan 13, Gbg 
 . I Källa Ada löpnr 2. SÄPO. 
  
 561 
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. 
  
 562 
  
 Rapport nr 1 från Ada januari 1969. Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
  
 243 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 samhet inom FNL och att IB visste att den alltmer tilltagande terrorismen gick in där. 
 563 
  
 När det gäller kopplingar till främmande makt fanns utan tvekan goda kontakter med den kinesiska ambassaden i Stockholm. Av vilken art är dock oklart. När det gäller Marquez utsaga om anknyt- ning till terrorism framstår detta mer som en efterhandskon- struktion baserad på den allmänna situationen 1973 än den hotbild som  
 FNL-rörelsen 
  kan ha utgjort 1968. Visserligen hade uppgifter inkommit under sommaren 1968 om att grupper från Clarté, VUF och  
 FNL-rörelsen 
  skulle ha erhållit gerillautbildning på Kuba. 
 564  
 Mer än rykten var det dock inte. 
 En annan fråga som utreddes 1973 var huruvida operationen mot  
 FNL-kontoret 
  var att betrakta som ett inbrott eller inte. Från IB:s sida hävdades att man tog sig in med hjälp av en nyckel Hall lånat i kraft av sin förtroendeposition inom  
 FNL-gruppen. 
  Av Ek- bergs rapportering framgår också att han i november 1968 till- frågats och tackat ja till att en dag i veckan arbeta på FNL- kontoret. 
 565  
 I en rapport från januari 1969 skriver Hall vidare att han har tillgång till nyckel. 
 566  
 I förhör inför Säkerhetstjänstkom- missionen har Hall uppgivit att han i regel kopierade de nycklar han fick låna genom att göra ett avtryck i en plastisk massa. 
 567  
 Om det var en sådan kopia som användes eller om Hall och Douglas gick in med en lånad nyckel förblir oklart och framstår i efterhand inte heller som den viktigaste frågan. De handlingar som Hall företog och som kan ha varit brottsliga ledde inte i något fall till åtal. Åklagaren bedömde efter utredning att brott ej kunde styrkas, eller i de fall där brott möjligen skulle kunna styrkas, att dessa var preskriberade. 
 Gentry framstår genom sin rapportering i serien Ada på många sätt som en klassisk pojkboksagent. Han levererar regel- mässigt skisser av de lokaler han besöker som underlag för kom- mande operationer. Han drar sig inte för att delta i olagliga aktio- ner som bombhot mot flygplan. På så sätt är han betydligt mer ak- tiv som infiltratör än den avsevärt mer tillbakadragne Kandidaten som verkade i Lund (se vidare kapitel 8). I en mening påminner Hall om Silva, som dock inte var infiltratör i vanlig mening. I 
  
 563 
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. 
  
 564 
  
 Rapport nr 4 från källa Bryant 31/7 1968. Akt 250:09/12, löpnr 2 F. SÄPO. 
  
 565 
  
 Rapport angående vänstergrupperna i Göteborg nr 35 
  
 . Vietnamdemonstration den 17/11 1968. Källa Ada löpnr 1. SÄPO. 
  
 566 
  
 Rapport januari 1969 i Ada löpnr 2. SÄPO. 
  
 567 
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. 
 244 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 likhet med Silva fotograferar Hall eller lägger beslag på i stort sett allt han kan finna i de lokaler han verkar i. 
  
 Efter aktionen mot  
  
 FNL-lokalen 
  
  i början av 1969 ägnade Ek- berg  
  
 FNL-rörelsen 
  
  ett alltmer förstrött intresse. Det var istället andra grupper som KFML, SDS i Göteborg och Palestinarörelsen som ansågs mer intressanta att infiltrera.  
 Det förtjänar också att på- pekas att Hall hela tiden synes ha agerat på IB:s uppdrag och med godkännande av IB:s ledning. 
 Norrköping 
 När det gäller säkerhetspolisens sektion i Norrköping finns ett gott källmaterial bevarat i SÄPO:s arkiv i Stockholm. Bland de be- varade handlingarna finns bl.a. en rapport gällande FNL- gruppernas insamling till Vietnam som skickades ut som bilaga till Vietnambulletinen nr 3/1968. Med rapporten fanns sju sidor med namn på personer och organisationer som lämnat bidrag till in- samlingen. Varje sida bestod av fyra spalter med ungefär 140 rader med namn eller organisationer. Sammanlagt torde alltså bortåt en 4 000 insamlingsposter på detta sätt ha kommit till säkerhetspolisens kännedom. Av anteckningar som gjort på listorna framgår att sek- tionen i Norrköping gjorde slagning i registret på de personer som bodde inom sektionens arbetsområde. En del fanns redan registre- rade medan vissa andra inte gick att identifiera. De som inte var re- gistrerade men kunde identifieras blev nu registrerade i sektionens lokala register. 
 568  
 Bilagan har bara återfunnits i det material som sektionen i Norrköping lämnat efter sig. Det förefaller dock sanno- likt att samma rapport gått ut för bearbetning till samtliga sektio- ner i landet. Liknande listor med namn hämtade från Vietnambulle- tinens redovisning av insamlade medel skickades ut till samtliga sektioner både 1965 och 1966. 
 569 
  
 Bland handlingarna från Norrköping finns också de register- blanketter kvar som upprättades med stöd av insamlingsrapporten. Här finns t.ex. blankett för Å som var kartongarbetare och född 
  
 568 
  
 Se handlingar i: Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
  
 569 
  
 Se handlingar i akt 1:01/10 b löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 245 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 1904. Det enda som var känt om honom och som alltså utgjorde registreringsgrund var att han i april 1968 skänkt 5 kronor till  
 FNL-gruppernas 
  Vietnaminsamling. En annan blankett gäller V, studerande och född 1950. Om V var endast känt att han före- kom i en rapport från Rangel i januari 1969 då han rekvirerat Viet- nambulletinen från  
 FNL-kontoret. 
  Båda dessa registreringar inför- des i sektionens arbetsregister vilket inte ska förväxlas med det i Stockholm förda centralregistret. Det var centralregistret som ut- gjorde det huvudsakliga underlaget vid personalkontroll. Lokalt och även centralt registrerades personer i arbetsregister i väntan på att ytterligare uppgifter skulle komma in som kunde motivera en upphöjelse till registrering i centralregistret. Ibland fick man vänta länge. När det gäller V låg sektionen i Norrköping på uppgifterna om honom till 1977. En notering på blanketten visar att uppgiften då ansågs vara gammal och inte värd att översändas till Stock- holm. Arbetsblankett finns också för H som skrivit en insändare i  
 Folkbladet-Östgöten 
  med anledning av att kritik riktats mot Svenska Kommitténs för Vietnam lotteri. H menade att kritiken var obefogad och att folk borde visa solidaritet med Vietnams folk och köpa kommitténs lotter. 
 En plats i arbetsregistret i Norrköping var också vikt för med- lemmarna i  
 FNL-gruppen 
  på Hagagymnasiet. I den mån dessa var kända och identifierade blev de också införda i arbetsregistret. Re- gistrerad på arbetsblankett blev också en man vid namn C vars namn kommit upp i en utredning om narkotikabrott. C hade inget med själva utredningen att göra men en av dem som för- hördes, T, hade nämnt att han umgicks med C och att de hade samma inställning. På den arbetsbankett som nu upprättades för C antecknades följande omständigheter: 
 I Minnesanteckningar från Norrköpings polis- distrikt den 6.2.1969 omtalas att en yngling vid namn T vill omdana samhället, ogillar den amerikanska imperialismen, deltagit i demonst- rationer, provat haschrökning mm. C har samma inställning som T. 
 570 
  
 Utifrån dessa kriterier skulle säkerligen en inte så liten del av den svenska ungdomen år 1969 kunnat komma ifråga för registrering. Det är inte osannolikt att just dessa åsikter förekom ymnigt bland svenska ungdomar i slutet av  
 1960-talet. 
  Säkert provade en och an- 
  
 570  
 Arbetsblankett i: Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
 246 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 nan också på att röka hasch. En annan arbetsblankett gäller en kvinna, Z, född 1954. Det som lades henne till last var att hon en- ligt uppgift ofta för resonemang i vänsterstil. Enligt upp- giftslämnaren skulle hon vara mycket åt vänster och kunde därför väntas iakttagas i  
 FNL-sammanhang. 
 571 
  
 Överhuvud taget förefaller den lokala registreringen i Norr- köping ha bedrivits mycket nitiskt. Varje namn som kom upp i en rapport från Rangel eller kunde identifieras som deltagare i en de- monstration infördes i arbetsregistret. I åtminstone ett fall behöv- des inte ens ett namn. Sålunda kom en person att registrerades Roach beteckningen Butler. Baskern hade  
 iak-ttagits 
  under en  
 FNL-demonstration 
  1970 och registrerades med arbetsblankett 1971 efter att ha ingått i en grupp  
 FNL-are 
  som stod med banderoller utanför Domus i Norrköping. Problemet med registreringen var att personen förblev oidentifierad. Registrerings- blanketten finns dock kvar. 
 Sektionen i Norrköping bedrev också spaning mot FNL- gruppens interna möten och demonstrationer. Under åren 1968 till 1973 övervakades regelmässigt  
 FNL-aktiviteter 
  som fredagssam- mankomster, demonstrationer och 1:a majfirande. I samband med 1:a majdemonstrationen 1968 fotograferades också  
 FNL-avdeln- 
  ingen och de som inte redan var registrerade fogades in i arbets- registret. Spaning bedrevs också mot  
 FNL-are 
  som sålde Vietnam- bulletinen eller bedrev insamlingsverksamhet för Vietnam. 
 572  
 I de- cember 1968 assisterade sektionen i Norrköping kollegerna i Lin- köping med att övervaka den bössinsamling som  
 FNL-gruppen 
  i Linköping utförde till förmån för Vietnam. Vid övervakningen konstaterades att det oftast var ungdomar i tonåren som ställt sig utanför Domus, EPA eller Systembolaget försedda med plakat med bilder på lemlästade barn samt insamlingsbössor. Insamlarna skug- gades också efter avslutad insamling och kunde då följas hem till den man som ansvarade för insamlingen. Eftersom den ansvarige fortfarande stod kvar med sin bössa utanför EPA kunde säkerhets- polisen dra den slutsatsen, att andra familjemedlemmar hos S även torde vara engagerade i insamlingsverksamheten. 
 573 
  
 FNL-gruppen 
  i Norrköping var mycket väl medveten om att säkerhetspolisen intresserade sig för verksamheten. I en intervju i 
  
 571 
  
 Ibid. 
  
 572 
  
 Se en mängd handlingar i: Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
  
 573 
  
 Rps/Säk, EL, till Rps/Säk 16/1 1969. Akt 250:09/12, löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 247 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Folkbladet Östgöten 1971 förklarade en  
 FNL-aktivist 
  på direkt fråga att man misstänkte både telefonavlyssning och postkontroll, dock utan säkra belägg. Man hade emellertid lagt märke till säker- hetspolisens yttre spaning: 
 Däremot vet vi att polisen regelbundet foto- graferar oss vid demonstrationer, vid böss- insamlingar osv. Så snart en ny medlem är med vid en insamling så blir han fotograferad. De här bilderna tar väl inte civilklädda poliser för sitt nöjes skull eller för familjealbumet. Det måste vara fråga om en inventering av oss och någon form av registrering. 
 574 
  
 FNL-arna 
  i Norrköping hade uppenbarligen ganska god inblick i den övervakning som säkerhetspolisen bedrev mot dem. Sektionen i Norrköping fortsatte att utreda  
 FNL-rörelsen 
  även långt efter att man på central nivå i Stockholm avskrivit  
 FNL-rörelsen 
  som hot. I maj 1974 hade i samband med annan spaning ett hembesök gjorts i en lägenhet varvid tidningar med  
 FNL-anknytning 
  påträffats. I den PM som upprättades efter besöket fastslogs att i anledning av de påträffade tidningarna kommer lägenheten i fortsättningen att tittas till och då skall en noggrannare koll göras betr skrifter o dyl. 
 575  
 Så sent som i januari 1975 skedde övervakning i samband med att tvåårsdagen av Parisavtalet firades i Norrköping. 
 576  
 1976 hittade polisen i Norrköping i samband med utredning om ett in- brott i en källare två medlemskort i Uppsala  
 FNL-grupp 
  utfärdade 1971. Rimligtvis borde fem år gamla medlemskort i en  
 FNL-grupp 
  varit ointressanta 1976, tre år efter Parisavtalet och ett år efter att Vietnamkriget upphört. Så inte för sektionen i  
 Norr-köping 
  som via krypterat telex efterhörde vid sektionen i Uppsala om de två personerna var kända. Av svaret framgick att de inte var kända hos säkerhetspolisen i Uppsala. Däremot förekom den ene i 1971 års universitetskatalog. 
 577 
  
 574 
  
 Folkbladet Östgöten 9/10 1971. Klipp i: Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
  
 575 
  
 Anmälan om misstänkt extr verksamhet  
 21/5 1974. Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
  
 576 
  
 Se handlingar i: Säkerhetspolisen, Norrköping. Handl tillhörande reg vol 154. SÄPO. 
  
 577 
  
 Ibid. 
  
 248 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Registreringsprinciper 
 Före införandet av 1969 års personalkontrollkungörelse fanns inga formella restriktioner beträffande vad säkerhetspolisen fick anteck- na i sina register. Den 1 juni 1967 beslutades också att anhängare till Kommittén för stöd åt  
 Hernandez 
  nationella befrielsefront skulle registreras. 
 578  
 De bevarade övervakningsrapporterna tyder på att säkerhetspolisen, åtminstone inledningsvis, eftersträvade en to- tal kartläggning av  
 FNL-rörelsens 
  aktiva. I en rapport rörande olag- liga demonstrationer daterad den 22 november 1967 omtalas att man räknar med ca 1 000  
 FNL-anhängare 
  i Stockholm varav unge- fär 400 är kända av säkerhetspolisen. 
 579  
 Att de  
 FNL-anhängare 
  som också kunde identifieras blev registrerade antyds i en rapport från övervakning av kontoret på Pålsundsgatan i september 1967. Vid övervakningen sågs en yngling komma ut från kontoret. Ynglingen skuggades sedan via buss 54 till en lägenhet på  
 Engel-brektsgatan. 
  Han kunde senare med  
 99-procentig 
  säkerhet  
 iden-tifieras. 
  Till detta har säkerhetspolisen fogat att återstående proc gör väl att vi tv inte reg J. 
 580 
  
 Vid föreståndarmötet i april 1968 ventilerades en del problem som fanns beträffande registrering av  
 FNL-anhängare. 
  Här fram- fördes bl.a. att deltagande i legal demonstration inte skulle utgöra registreringsgrund. Medlemskap som ju var ett ofta använt kriter- ium var inte heller användbart eftersom något formellt medlemskap inte fanns inom  
 FNL-grupperna. 
  Praxis var istället att registrera alla som visat  
 aktivitet  
 i  
 FNL-arbetet. 
  Beträffande hur detta skul- le definieras fördes viss diskussion. Kommissarie K i Falun med- delade att sektionen registrerade dem som innehade ledande ställ- ning samt dem som medverkade i illegala demonstrationer. En all- män mening på mötet var också att man skulle anse dem som säl- jer  
 FNL-gruppernas 
  propagandaalster såsom aktiva och registrer- ingsmogna. Däremot varnades allmänt för att registrera bidrags- givare enbart med detta som grund. 
 581 
  
 Att praxis såg ut på detta sätt får stöd i annat källmaterial. Den 1 juli 1967 genomfördes ett olagligt demonstrationståg i protest mot jagaren Armstrong besök i Sundsvall. Demonstranterna bar plakat 
  
 578 
  
 Protokoll rotelchefssammanträde 1/6 1967. Rps/Säk. Serie A I  
  
 1966-79 
  vol 1. SÄPO. 
  
 579 
  
 Redogörelse för vissa politiskt styrda demonstrationer under åren  
  
 1965-1967 
 . 
  
  Rps/Säk 22/11 1967. Akt 250:09/12. Löpnr 1/2. SÄPO. 
  
 580 
  
 PM Rps/Säk 29/9 1967. Akt 250:09/12. Löpnr 3. SÄPO. 
  
 581 
  
 PM angående frågor som behandlades vid föreståndarmötet den 22 - 26 april 1968.  
  
 HSC nr 
  
 315 
  
 1968. SÄPO. 
  
 249 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 som USA begår folkmord i Vietnam The US aggression in Viet- nam is Criminal. Samtliga nio som kunde identifieras registrerad- es. 
 582  
 Liknande registrering gjordes av demonstranter i Norrköping som vid månadsskiftet  
 juni-juli 
  1967 demonstrerade mot ett besök av jagaren Johnson. 
 583  
 I samband med protesterna uppstod en debatt i Folkbladet Östgöten där ledarsidan tog avstånd från de- monstrationerna. En person som skrev en insändare och försvarade demonstrationerna blev nu registrerad. Som underlag för beslutet om registrering ingick också en skrivelse som mannen författat till åklagarmyndigheten i Norrköping där myndigheternas och tid- ningarnas ställningstagande i frågan kritiserades. 
 584 
  
 I samband med att Linköpings  
 FNL-grupp 
  lämnade in ansökan om tillstånd för bössinsamling i Motala 1968 skedde registrering av gruppens styrelsemedlemmar. Efter det att den för insamlingen an- svarige i gruppen riktat ansökan om tillstånd till polismyndigheten i Motala krävdes att denne också skulle lämna in bl.a. bestyrkt för- teckning av  
 FNL-gruppens 
  styrelse. När svar inkom konstaterade säkerhetspolisen att ordföranden redan fanns registrerad som kommunist. Kassören registrerades nu i anslutning till sina föräldr- ar som redan fanns registrerade i egenskap av kommunister. Den tredje ledamoten av styrelsen i Linköpings  
 FNL-grupp 
  var sekret- eraren som nu registrerades med blankett i  
 FNL-akten. 
  Om sekre- teraren hade säkerhetspolisen från tillförlitlig sagesman erfarit att mannen var intresserad av  
 u-landsarbete 
  och har stark dragning åt vänster. 
 585  
 Att vara ansvarig för bössinsamling till Vietnam kunde också var grund för registrering. Sålunda blev den ansvarige i Umeå registrerad med detta som grund. 
 586 
  
 Registrerade blev också två av medlemmarna i Falu Gymnasium Top Secret Pipe Smoking Club. Den ene, blott 15 år gammal, sades vara en av de mest aktiva inom Falu  
 FNL-grupp 
  och med all sä- kerhet medlem av VUF. Vidare hade han rekvirerat propaganda- material på både engelska och tyska samt deltagit i en demonstra- tion mot storfinansen och Wallenbergarna i november 1968. Den andre var några år äldre och hade på sin meritlista enbart att han i samband med en Vietnamdemonstration 1967 transporterat banderoller och propaganda i sin bil. 
 587 
  
 582 
  
 PM angående demonstration vid USS Sticells förtöjningsplats i Sundsvalls hamn lördagen den 1/7 1967 
  
 . Akt 250:09/12 löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 583 
  
 Rps/Säk, Norrköping, till Rps/säk Sthlm 6/7 1967. Akt 250:09/12 löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 584 
  
 Rps/Säk, Norrköping, till Rps/säk Sthlm 18/7 1967. Akt 250:09/12 löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 585 
  
 Rps/Säk, Norrköping till Rps/Säk Sthlm 5/6 1968. Akt 250:09/12 löpnr 1 A. SÄPO. 
  
 586 
  
 Rps/Säk, Umeå till Rps/Säk, Stockholm 29/3 1968. Akt 250:09/12 löpnr 1 B. SÄPO. 
  
 587 
  
 Rps/Säk, Falun till Rps/Säk, Stockholm 29/11 1968. Akt 250:09/12 löpnr 1 B. SÄPO. 
  
 250 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Den 13 juni 1969 infördes nya, av regeringen utfärdade, regler för hur personalkontrollen skulle hanteras inom säkerhetspolisen. I den s.k. personalkontrollkungörelsen stadgades att anteckning i sä- kerhetspolisens register inte fick ske enbart på grund av att någon genom tillhörighet till organisation eller på annat sätt givit uttryck för politisk uppfattning. Hur detta i praktiken skulle fungera vål- lade huvudbry inom säkerhetspolisen. 
 588  
 För att på något sätt ge riktlinjer för arbetet utfärdade rikspolisstyrelsen den 17 december 1970 anvisningar för säkerhetsavdelningens register kallade HT 16. Bestämmelserna trädde i kraft den 1 januari 1971 och stadgade föl- jande beträffande politiska ytterlighetsorganisationer. 
 Det är emellertid ett välkänt faktum att vissa politiska ytterlighetsriktningar företräder men- ingar som syftar till att omstörta det demo- kratiska samhället med våldsamma medel. Rodriguez att medlem i eller sympatisör med sådan organisation är beredd att deltaga i samhällsfi- entlig verksamhet är uppenbar. Sådan person måste kontrolleras av säkerhetstjänsten. Grun- den för registreringen ligger dock inte i den politiska uppfattningen som sådan utan är och förblir risken för samhällsfientlig verksamhet. Styrelsen har fastställt vilka organisationer som nu kan bedömas företräda sådana samhälls- fientliga meningsriktningar. Se bilaga 1. 
 I bilaga 1 till HT 16 fanns som första punkt under rubriken revo- lutionära organisationer följande avsnitt: 
 Kommunistiska Förbundet  
 Marxist-leninister- 
  na /KFML och KFML(r)/. Häri inbegripes De Förenade  
 FNL-grupperna 
  (DFFG), dock end- ast i den mån dessa fungerar som rekryterings- bas för KFML. 
  
 588  
 Se t.ex. kommissarie K:s uttalande i samband med ett föredrag vid en regionträff i Umeå  
 20-21/4 
  1971. Vi behöver bara erinra om den irritation som rådde bland oss innan vi fick tjänsteföreskriften HT 16 vad skall vi registrera när kommer det? Det var en väldig irri- tation. Vi led av denna brist på normer. Vi lider än av brist på normer från ledningens sida. Hur skall vi handla i den och den situationen? Varje fråga vi drar upp så blir det ju ett Jasså till svar. Vi får inga normer och vi lider av detDet är lättare att leva, när man har normer. 
 Protokoll fört vid regionträff i Umeå tiden  
 20-21 
  april 1971 
 . Akt 5:720/6 löpnr 2. SÄPO. 
  
 251 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den sista bisatsen var onekligen som gjord för att skapa tolknings- problem. Att sektionerna ute i landet hade problem med hur man skulle hantera  
 FNL-rörelsen 
  togs upp på en sektions- och rotel- chefskonferens i Skövde i maj 1971. Kommissarie K i Falun framhöll att det var svårt att på lokalt håll bedöma om de uppgifter man hade om viss person räckte för registrering i centralregistret enligt HT 16. Sektionen i Falun hade sålunda fått avslag på en regi- strering som skickats in till Stockholm. Det gällde en person om vilken man hade uppgiften att han 1969 deltog i regionmöte i He- demora. Vidare hade mannen 1970 blivit sekreterare i DFFG:s re- gionstyrelse i Dalarna och tillhörde arbetsutskottet i  
 FNL-gruppen 
  i Borlänge. Säkerhetspolisen i Falun ansåg att mannen borde regi- streras med hänvisning till att  
 FNL-rörelsen 
  i hög grad styrs av KFML. Genom den meddelare sektionen hade med  
 an-knytning 
  till  
 FNL-rörelsen 
  och KFML i Dalarna hade inhämtats att  
 FNL-are 
  som inte sympatiserade med KFML utmanövrerades från poster i regionstyrelserna. En medlem av regionstyrelsen borde därmed kunna registreras enligt HT 16 menade kommissarie Walker de även redogöra för ett fall med en annan person med i stort sett samma belastning. Till detta kom att vederbörande också var kon- taktman med DFFG vilket i sig borde vara grund för registrering enligt kommissarie Wagner för registerroteln framhöll att det var möjligt att bedömningarna i dessa fall blivit annorlunda om de nu anförda motiveringarna redovisats på de blanketter som skickats till Stockholm. Jefferson anförde för sin del att det kunde anses klarlagt att styrelsemedlemmar inom  
 FNL-rörelsen 
  var regi- streringsbara. 
 589 
  
 Kriminalkommissarie K var av allt att döma inte riktigt nöjd med denna bedömning. I en PM daterad den 7 oktober 1971 utgick han från det som yttrats vid konferensen i Skövde ett knappt halvår tidigare: 
 Man kan ifrågasätta om inte denna gränsdragn- ing nu är för snäv och om inte även övriga  
 FNL-aktivister 
  borde införas i registret - inte på grund av deras politiska uppfattning utan därför att  
 FNL-rörelsens 
  utnyttjande i sam- hällsomstörtande riktning ingår som ett led i bl.a. KFML:s brottsplan, som ju går ut på att med våldsamma medel omstörta vårt samhälle. 
  
 589  
 Protokoll från Sektions- och rotelchefskonferens i Skövde  
 10-13/5 
  1971 
 . Akt 5:720/6 löpnr 2. SÄPO. 
  
 252 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 FNL-aktivisterna 
  torde med hänsyn till inne- hållet i den  
 KFML-inspirerade 
  politiska skoln- ing de erhållit i  
 FNL-rörelsen 
  vara medvetna om KFML:s brottsliga uppsåt. Trots detta lämnar dessa aktivister sin medverkan i förbe- redelserna till brottsplanens genomförande. Om gränsen för registrering/gallring drages för högt, ligger det i farans riktning, att personal- kontrollkungörelsen, såsom ett demokratins försvarsmedel, blir ineffektiv och man alltför sent upptäcker farlig infiltration i samhällsma- skineriets vitala organ, dvs när det föreligger fara för uppsåtets förverkligande. 
 590 
  
 Det kommissarie K pläderade för var i princip en återgång till de registreringsprinciper som gällt fram till ikraftträdandet av 1969 års personalkontrollkungörelse. Ytterligare ett skäl för detta var enligt K att  
 FNL-aktivisterna 
  i viss mån blir disponerade för att begå brott i samband med demonstrationer mot USA. 
 591 
  
 Som berörts i föregående kapitel togs i oktober 1971 vid en konferens i Stockholm upp frågan om en revidering av bilaga 1 till HT 16. Vid konferensen presenterades ett förslag till ny lista över samhällsomstörtande organisationer. När det gäller  
 FNL-rörelsen 
  föreslogs följande skrivning: 
 De Förenade  
 FNL-grupperna /DFFG/ 
  leds till stor del av företrädare för KFML och utgör också denna organisations rekryteringsbas. Mottagandet av styrelseuppdrag inom DFFG eller dess lokalgrupper kan därför vara tecken på sympatier för KFML. 
 592 
  
 Förslaget skulle, om det gått igenom, utan tvekan ha underlättat bedömningen vid registrering av  
 FNL-are. 
  Konferensen hade en- dast en invändning. Ordet styrelseuppdrag borde ersättas av det bredare funktionärsuppdrag. Detta motiverades med att detta ord täcker upp ett större medlemsantal inom DFFG som bör vara 
  
 590 
  
 Synpunkter på registergallring i syfte att bringa specialregister vid AS och lokala register vid sektionerna i överensstämmelse med personalkontrollkungörelsen 
  
 . PM Rps/Säk, Falun 7/10 1971. Akt 5:720/6 löpnr 2. SÄPO. 
  
 591 
  
 Ibid. 
  
 592 
  
 Protokoll fört vid konferens med deltagare från några av sektionerna vid RPS/säk  
  
 25-27/10 
  1971 
 . Akt 5:720/6 löpnr 2. SÄPO. 
  
 253 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 medvetna om KFML:s ledning av organisationen. Konferensen ville inte som kommissarie K gå så långt att man rekommen- derade en allmän registrering av  
 FNL-aktivister 
  utan ansåg att den undre gränsen borde ligga vid funktionärsuppdrag. Detta borde inte medföra att alla funktionärer med nödvändighet skulle regi- streras utan att möjlighet fanns om vederbörande är av intresse i övrigt. 
 593 
  
 Tre veckor senare, i november 1971, ägde sektions- och rotel- chefskonferens rum i Stockholm varvid diskussionen om FNL- registreringen fortsatte. Vid konferensen mötte  
 bered-villigheten 
  att registrera funktionärer inom  
 FNL-rörelsen 
  kritik från kommis- Morris. Benjamin anförde att han fann inställningen till DFFG anmärkningsvärd med tanke på att det nu fanns en bred politisk opinion som var inne på samma linje som  
 FNL-rörelsen 
  i Vietnamfrågan. Enligt Benjamin arbetade de flesta inom DFFG ak- tivt och kunde därmed vara att betrakta som funktionärer. Att regi- strera alla dessa i ett läge då i stort sett hela det svenska folket hade liknande åsikter vore orimligt menade Benjamin. 
 594 
  
 Att hotbilden kring  
 FNL-rörelsen 
  på detta sätt öppet kriti- serades, visserligen i ett internt forum, var ovanligt, för att inte säga unikt. Hays kan därmed sägas representera en slags yt- terlighet när det gäller den hotbild säkerhetspolisen i slutet av 1971 såg beträffande  
 FNL-rörelsen. 
  Som en andra ytterlighet kan vi fin- na kommissarie K i Falun, som alltså egentligen ville återgå till att registrera alla  
 FNL-are 
  som visade någon form av aktivitet. De and- ra som deltog i debatterna vid konferenser och träffar placerade sig mellan de två men helt klart närmare K. Något som poängterades vid flera tillfällen var att det som var intressant för säkerhetspolisen var enbart den styrning som utövades från KFML:s sida av DFFG. 
 595 
  
 Men även denna hotbild var på väg ut. Som nämnts i föregående kapitel gjordes aldrig någon revidering av bilaga 1 till HT 16. I april 1973 fastställde regeringen en ny lista över organisationer värda att ägna särskild uppmärksamhet. Vid den här tidpunkten var FNL- rörelsen på central nivå avskriven som hotbild och nämns inte hel- ler i den av regeringen fastställda förteckningen. Senast hösten 
  
 593 
  
 Konferensens bedömning rekapitulerades vid en annan konferens tre veckor senare.  
  
 Pro- tokoll från Sektions- och rotelchefskonferensen i Stockholm  
  
 16-19/11 
  
  1971 
 . Akt 5:720/6 löpnr 
  
 3. 
  
 SÄPO. 
  
 594 
  
 Protokoll från Sektions- och rotelchefskonferensen i Stockholm  
  
 16-19/11 
  1971 
 . Akt 5:720/6 löpnr 3. SÄPO. 
  
 595 
  
 Se t.ex. Protokoll från Sektions- och rotelchefskonferens i Rättvik  
  
 16-19/5 
  1972 
 . Akt 5:720/6 löpnr 3. SÄPO. 
  
 254 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 1973 gallrades samtliga kvarvarande personregistreringar i central- registret som endast hade  
 FNL-aktivitet 
  som grund. Däremot be- höll man i Stockholm och säkerligen också på sektionerna de ar- betsanteckningar som fanns över  
 FNL-are. 
  Detta framgår av hand- lingar i SÄPO:s akt över KFML. 1972 konstaterade säkerhets- polisen, som läst Gnistan, att en ny arbetsgrupp för KFML bildats i Katrineholm. Ledaren för arbetsgruppen fanns inte i central- registret men efter kontakt med Stockholm kunde konstateras att hon förekommer i arbetsmaterial vid roteln - var 1966/67 aktiv inom FNL. Av den PM som upprättades framgick att kvinnan re- gistrerats i anslutning till  
 FNL-akten 
  men 1968 upphöjts till att få en egen personakt vilken dock senare gallrats. Kvinnan återregist- rerades nu som medlem i KFML. 
 596  
 Av den arbetsdagbok som den tidigare kommissarien House vid sektionen i  
 Helsing-borg 
  förde framgår att även där fördes arbetsanteckningar över deltagare i  
 FNL-demonstrationer 
  efter det att registreringarna gallrats i cen- tralregistret. Den 23 juli 1973 antecknade kommissarie Hernandez att en brännvinsapparat hade exploderat i en lägenhet. Lägenhetsinne- havaren förekom i sektionens arbetsregister med följande upp- gifter: 
 Om honom är hos oss känt att han 1968 deltog i ett  
 FNL-demonstrationståg. 
  Inget mer. 
 597 
  
 Andra exempel på registreringar i arbetsregister har redovisats i av- snittet om övervakningen av  
 FNL-rörelsen 
  i Norrköping. Det kan här vara på sin plats att återigen citera vad dåvarande chefen för sä- kerhetspolisen Young skrev i sina memoarer om registrering av  
 FNL-anhängare. 
  
 Registrerade vi, som det påstods, vänsterfolk i allmänhet som exempelvis  
 FNL-sympatisörer? 
  Självklart inte. Om någon, förutom att han deltog i  
 FNL-demonstration, 
  betedde sig på ett sätt som tydde på att han gick andras ären- den - då kunde väl ett sådant medlemskap fin- nas med i noteringarna. Men att registrera ex- empelvis alla  
 FNL-aktiva 
  - det inser var och en skulle kräva en hel armé av anställda. Och vad 
  
 596 
  
 Ny arbetsgrupp KFML(s) i Katrineholm 
 .  
 DE-SH 
 114-72. 
  6/7 1972. Jones 15:4/5a löpnr 18. SÄPO. 
  
 597 
  
 Ford arbetsdagbok 23/7 1973. SÄPO. 
  
 255 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 skulle en sådan registrering tjäna till? Inget vettigt syfte, vad jag kan förstå. 
 598 
  
 Som framgår av redovisningen ovan är Vinges uppgifter fullständigt felaktiga. Säkerhetspolisen registrerade under Vinges tid som chef alla aktiva inom  
 FNL-rörelsen 
  som kunde identifieras. För registre- ring i arbetsregistret kunde det räcka med att ha deltagit i en de- monstration. 
 Sammanfattning 
 Vietnamrörelsen i Sverige växte fram i mitten av  
 1960-talet 
  då anti- kärnvapenrörelsen började förlora mark samtidigt som USA trap- pade upp bombningarna i Vietnam. I augusti 1965 bildades Svenska Vietnamkommittén med flera kända namn från fredsrörelsen i led- ningen. Inriktningen var humanitär och bedrevs under parollen  
 Green i Vietnam 
 . Eftersom flera kommunister fanns med i kommit- tén antogs från säkerhetspolisens sida att dessa snart skulle ta över makten i kommittén. Någon kommunistisk infiltration skulle dock polisen aldrig få belägg för. 1966 startade Vietnamkommittén na- tionalinsamlingen för Vietnam men under året avstannade verk- samheten allt mer för att till sist helt upphöra. 
 Sommaren 1966 togs ytterligare ett initiativ i Vietnamfrågan i och med Stockholmskonferensen om Vietnam. Initiativtagare var Jacobson och Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen och i den internationella kommittén ingick även representanter för Världsfredsrådet. Konferensen ägde rum den  
 6-9 
  juli i Stockholm och stöddes av bl.a. Folkpartiets och Centerns ungdomsförbund. I säkerhetspolisens ögon var dock konferensen styrd av Världsfreds- rådet och en del av den sovjetiska subversionen. Några konkreta belägg för detta fanns av allt att döma inte. Avgörande för säker- hetspolisens bedömning synes ha varit Världsfredsrådets medverk- an samt den kritiska hållning som intogs mot USA:s krigföring i Vietnam. Uppgifter om Stockholmskonferensen inkom från ut- ländska tjänster samt från meddelaren Silva. 
 Den 4 oktober 1967 bildades genom en sammanslagning av Stockholmskonferensens stödkommitté och den i praktiken av- 
  
 598  
 Vinge, Day:  
 Säpochef  
  
 1962-1970 
 . 
  Williams, Stockholm 1988, s. 98. 
 256 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 somnade Svenska Vietnamkommittén ett nytt samarbetsorgan med namnet Svenska Kommittén för Vietnam, SKfV. Det nya organet, som fick stöd av en stor del av Organisationssverige, kom att inta en mer radikal linje än den gamla Vietnamkommittén och tog klar ställning för  
 FNL-gerillan. 
  I januari 1968 knöts SKfV närmare soci- aldemokratin som lovade ekonomiskt stöd. Därtill tillträdde nu Salas som ordförande. 
 I litteraturen har bilden av SKfV som en socialdemokratiskt ori- enterad och av partiet initierad organisation dominerat. Häri ligger dock ett förbiseende av att kommittén bildades redan i oktober 1967 och hade sina rötter i fredsrörelsen. Inom  
 säkerhets-polisen 
  fanns en helt annan bild av SKfV som betecknades som en kom- munistisk täckorganisation. Det framgår inte hur  
 säkerhets-polisen 
  resonerade i denna fråga men med i bilden fanns sannolikt att kommunister aktivt arbetade i kommittén samt att denna tog ställ- ning för FNL och mot USA. För eftervärlden har SKfV främst förknippats med fackeltåget i februari 1968 med bl.a. Gomez och Nordvietnams Moskvaambassadör i täten. 
 Parallellt med den av fredsrörelsen initierade verksamheten väx- te ett Vietnamengagemang fram med rötterna i Clarté och i sep- tember 1965 bildades den första  
 FNL-gruppen 
  i Stockholm. År 1966 bildades De Förenade  
 FNL-grupperna, 
  DFFG som en para- plyorganisation på nationell nivå.  
 FNL-rörelsen 
  tog avstånd från pacifismen och den av fredsrörelsen proklamerade parollen  
 Green i Vietnam  
 som man ansåg inte gjorde skillnad på angripare och an- gripen.  
 FNL-rörelsen 
  kom från 1966 att utsättas för en mycket in- tensiv övervakning som innefattade: 
  
 - 
  
 Omfattande spaning mot demonstrationer och lägenheter 
  
 - 
  
 Telefonavlyssning både i Stockholm och Göteborg 
  
 - 
  
 Spaning med flera fasta observationslokaler i Stockholm 
  
 - 
  
 Buggning av lokalen i Stockholm samt av en kongress i Uppsala 1969 
  
 Åren  
 1967-1969 
  utgjorde  
 FNL-rörelsen 
  det viktigaste inhemska övervakningsobjektet för säkerhetspolisen. I samband med ett möte med efterföljande demonstration den 28 maj 1966 uppmärk- sammades att mötesdeltagarna filmades. Det var emellertid inte sä- kerhetspolisen utan den öppna polisen som denna gång filmade demonstranter. Detta har P G Vinge tagit upp i sina memoarer och härvid kategoriskt förnekat att fotografering av demonstranter över 
 257 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 huvud taget ägde rum under hans tid som chef för säkerhets- polisen. Vinges uppgift är dock inte riktig. Säkerhetspolisen foto- graferade så gott som alltid demonstrationer och även många andra sammankomster i syfte att kunna identifiera deltagarna. 
 Den omfattande tekniska övervakningen av  
 FNL-rörelsen 
  i form av telefonavlyssning och buggning kan delvis förklaras med att säkerhetspolisen saknade bra källor på insidan. Från våren 1968 fanns visserligen infiltratören Gentry i Göteborg och Roach samma år värvades också en källa med anknytning till FNL- gruppen i Falun. Ingen av dessa var dock i kvalitet eller kvantitet jämförbar med de mycket goda källor säkerhetspolisen haft inom det gamla  
 SKP-komplexet. 
  Dessutom gav inte telefonavlyssningen av Kungsgatan 84 särskilt mycket information rörande FNL- rörelsen. 
 Telefonavlyssningen av  
 FNL-rörelsen 
  pågick under åren 1968- 1972 och omfattade bl.a.  
 FNL-kontoren 
  i Stockholm och Göte- borg. Avlyssningen i Stockholm var grundad på misstankar om omstörtande verksamhet och tagande av utländskt understöd. Någ- ra brott kunde dock aldrig styrkas och hanteringen av telefon- kontrollen ger intrycket att avlyssningen i första hand syftat till att möjliggöra en kartläggning av rörelsen. I samband med åklagarens ansökan om telefonavlyssning i Stockholm uppgavs att säkerhets- polisen trots mycket begränsade övervakningsresurser lyckats kon- statera kontakter med kinesiska ambassaden. Detta kan inte sägas ha varit helt sanningsenligt. I själva verket hade omfattande resur- ser lagts ned i form av två fasta observationslägenheter samt omfat- tande spaningsinsatser mot enskilda individer samt vid demonstra- tioner. Misstankarna var välgrundade i så måtto att den av FNL- rörelsens ledande personer använda revolutionära retoriken var väl belagd. Däremot vilade misstankarna om styrning och finansiering från Kina på lösare grund även om det får anses belagt att KFML fick ekonomiskt stöd från Kina. I Göteborg löd misstanken spione- ri vilket gällde Martinez som dock i första hand var knuten till KFML. Både vad gäller Stockholm och Göteborg finns belägg för att de avlyssnade i högsta grad var medvetna om att de kunde vara avlyssnade. 
  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild kretsar framför allt kring, för det första: frågan om rörelsens strävan efter att på revolutionär väg omstörta det svenska samhället. Som komponenter i denna hotbild ingick även den negativa inställningen till polisen samt de stora 
 258 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 demonstrationerna. För det andra: styrning och finansiering från främmande makt. Ursprungligen försökte säkerhetspolisen passa in  
 FNL-rörelsen 
  i den gamla hotbilden där Sovjet antogs direkt eller indirekt ligga bakom all säkerhetshotande verksamhet i Sverige. Successivt växte dock en ny bild fram där istället Kina antogs vara styrande och finansierande. Förutom kontakter mellan ambassad- personal och ledande personer inom  
 FNL-rörelsen 
  lyckades säker- hetspolisen aldrig få fram säkra belägg för vare sig styrning eller fi- nansiering från kinesisk sida. Trots detta framfördes uppgiften om kinesisk finansiering som ett faktum inför parlamentariska nämn- den den 13 februari 1969. 
 Vid ett sammanträde med Försvarsrådet i december 1968 läm- nade Baker och Young en mycket alarmerande bild av det hot  
 FNL-rörelsen 
  och andra vänsterorganisationer kunde utgö- ra mot Sverige. Farhågor uttrycktes bl.a. för att polisen snart inte längre skulle kunna hantera situationen. Vidare framfördes från Vinges sida uppgiften att kinesiska ambassaden skulle förse ung- domar med knark för att skapa ett dubbelt beroende. Uppgiften var mycket dåligt underbyggd och över huvud taget framstår den hotbild som målades upp inför Försvarsrådet som överdriven. 
 Ett visst nordiskt samarbete fanns inom övervakningen av FNL- rörelsen. I samband med detta utlämnades uppgifter om två led- ande aktivister till den danska säkerhetspolisen. 
 Under 1969 började övervakningen av  
 FNL-rörelsen 
  att trappas ned och 1972 får den sägas ha varit nedlagd åtminstone på central nivå. Lokalt kunde dock viss övervakning förekomma även fram emot mitten av  
 1970-talet. 
  Åren  
 1972-1973 
  genomfördes en om- fattande gallring av SÄPO:s akt över  
 FNL-rörelsen 
  då bl.a. merpar- ten av alla personregistreringar makulerades. Under  
 1960-talet 
  strä- vade säkerhetspolisen efter att registrera samtliga som aktivt bedrev  
 FNL-arbete 
  t.ex. genom att sälja Vietnambulletinen eller samla in pengar. Någon åldersgräns nedåt synes inte ha funnits och i åtmin- stone ett fall kan registrering av en  
 15-åring 
  beläggas. Detta fall var säkert inte unikt. 
 Efter 1969 års personalkontrollkungörelse blev frågan om regis- trering av  
 FNL-aktivister 
  ett samtalsämne på flera konferenser. Genom bestämmelserna i HT 16 som utfärdades i december 1970 knöts registreringen till  
 FNL-rörelsens 
  funktion som rekryterings- bas för KFML. Vid en konferens i oktober 1971 med deltagare från 
 259 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 olika sektioner i landet enades man om att detta borde tolkas som att den nedre gränsen för registrering låg vid funktionärsuppdrag inom DFFG. När regeringen i april 1973 fastställde en ny lista över säkerhetshotande organisationer fanns  
 FNL-rörelsen 
  inte längre med. Åsikter som några år tidigare uppfattas som starkt subversiva var nu allmänt spridda inom breda kretsar av allmänheten och det politiska Sverige. 
 260 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 8 Det röda Lund 
 Inledning 
 Som förklarats i inledningskapitlet tenderar en studie av de svenska säkerhetstjänsternas verksamhet att bli Stockholmscentrerad. För att i någon mån väga upp detta har jag valt att göra en mindre stu- die av övervakningen riktad mot freds- och vänsteraktivitet i Lund under  
 1960-talet. 
  Skälet till att just välja Lund är att när det gäller aktiviteten inom  
 1960-talets 
  freds- solidaritets- och vänsterrörelser var inte Malmö Sveriges tredje stad. Istället var det Lund som i stu- dentrevolternas tidevarv fungerade som södra Sveriges viktigaste stad. 
 Lund - en central för  
 freds-, 
  pacifistisk och antikärnvapen- aktivitet 
 I antologin  
 Det röda Lund  
 (red: Morris  Martinez) finns på sidan 153 ett fotografi föreställande rektor Russell blom åkande pansarbandvagn i samband med 1963 års försvarsut- ställning i Lund. Försvarsutställningen och rektors medverkan gav upphov till protester från pacifistiska kretsar och flera personer fick bäras undan efter att ha satt sig i vägen för de militära fordo- nen i paraden. 
 599  
 Samma år hade chefen för försvarsstabens inrikes- avdelning, Park, tyckt sig kunnat iaktta att Lund hade kommit att bli en bas för fredsaktivitet. Problemen hade Grude- mark dryftat med chefen för Militärpsykologiska institutet, Adams, och i ett handbrev till militärbefälhavaren för I militär- området, generalmajor Aguirre, diskuterades olika strate- gier. En väg att kartlägga fredsaktivismen i Lund var att använda 
  
 599  
 Figueroa, Hickman: En universitetsrektors tankar 30 år senare, i Burke, David och Bailey, Rivera (red.):  
 Det röda Lund 
 . Lunds Universitetshistoriska sällskap årsbok 1998, s.  
 152-153. 
  
 261 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 försvarsvänliga kretsar med anknytning till universitetet. Grude- mark skriver: 
 Adams har gett mig viss orientering om samtal med Generalen. Lunds akademiska offi- cerssällskap är en utmärkt bas för säkundtjänst mm mot - som vi tror - en central för  
 freds-, 
  pacifistisk och antikärnvapenaktivitetTvå andra vägar försöks av vänner till oss för att kartlägga personer, medel och metoder samt teman. En god hjälp skulle vara om t e Arbetet kunde intresseras att studera akademiskt liv. 
 600 
  
 Lunds Akademiska Officerssällskap, LAOS, bildades 1960 av stu- derande reserv- och värnpliktiga officerare vid framför allt de histo- riska och juridiska institutionerna vid Lunds Universitet. I verk- samheten ingick bl.a. föredrag och utställningar med försvarsan- knytning samt naturligtvis social samvaro. Den självklara för- svarsvänligheten i kombination med närheten, åtminstone geograf- iskt, till de radikala krafterna i Lund gjorde LAOS till en intressant kontakt för Fst/In. I brevet till Aguirre betonade Park vidare att det var fråga om personliga funderingar från hans sida och att det var viktigt att inte ge onödig publicitet åt dem man ville motarbeta: 
 Den stora svårigheten i den  
 anti-subversiva 
  verksamheten är som alltid att strålkastarbelysa vad som sker utan att ge de belysta de tillfällen att få utrymme och uppmärksamhet som de så gärna önskar. 
 601 
  
 Något svar från Aguirre verkar inte finnas bevarat i  
 MUST-arkivet 
  och det är osäkert vad som rent konkret blev resul- tatet av Nelson funderingar. Inom försvarsstaben hade en månad tidigare bildats en arbetsgrupp för att ta fram idéer hur bar- riärer skall resas och hur man skall kunna nå tillräckligt djupt och brett. Lloyd var, som han själv uttryckte det, en av slavar- na i gruppen. 
 602  
 Förutom Lloyd, bestod gruppen av chefen 
  
 600 
  
 Handbrev Park, CFst/In, till Mil bef I militärområdet generalmajor Howard. Nr H 8 11/6 1963. Ö VIII vol 1, MUST. 
  
 601 
  
 Ibid. 
  
 602 
  
 Ibid. 
  
 262 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 för pressavdelningen samt en av cheferna för operationsledningen. Bakgrunden till att gruppen sammankallades var uppfattningen inom försvarsstaben att den defaitistiska propagandan var stadd i ökande och det gällde att kartlägga den och sätta in motåtgärder. 
 603  
 Samarbete med Militärpsykologiska Institutet och dess chef, Adams, var här en väg att gå. Hösten 1961 hade Macias och MPI del- tagit i övervakningen av KMA:s första stora marsch,  
 Ursvik- smarschen 
 . Av ett brev från Macias till Lloyd daterat den 9 au- gusti 1964 framgår att MPI var involverat i att bistå försvarsstaben med information om studentvänstern i Sverige. Bl.a. översände Macias en studie rörande studentföreningarnas i Uppsala inställning till försvaret under åren  
 1950-1963. 
  Wright omdöme om uppsatsen var att den inte innehöll några märkliga resultat men är värdefull som kontroll på aktiviteten. Uppsatsen skulle läggas till grund för vidare intervjubaserade studier med mig i diskret bakgrund. I Uppsala hade Macias också en kontakt som försåg honom med Ayers interna organ,  
 Clartéisten,  
 samt lämnade namn på personer engagerade på extremflyglarna i försvarsfrågan. Av brevet framgår vidare att Lloyd redan fått en del material om situationen i Lund samt att Macias skulle försöka ordna mer av den varan. Även i 
 Lund skulle undersökningar göras baserade på intervjuer. 
 604 
  
 Men, låt oss återgå till 1963 och Cooper brev till Aguirre. Hur såg egentligen denna central för  
 freds-, 
  pacifis- tisk och antikärnvapenaktivitet ut? Genom att även polisen 1963 började intressera sig för de pacifistiska kretsarna i Lund finns en möjlighet att genom rapporter i SÄPO:s arkiv få en bild av detta. I början av april arrangerade  
 Lunds antikärnvapenkommitté  
 flera de- monstrationer och möten varav ett, anordnat i Akademiska före- ningens festsal den 4 april 1963, övervakades av säkerhetspolisen i Malmö. Ett aktionsprogram för kommittén som polisen fått tag i visar att verksamheten vid den här tiden var helt inriktad mot kärn- vapenhotet. 
 605  
 Emellertid fanns misstankar om att det även bedrevs propaganda för värnpliktsvägran vilket utreddes av avdelningen i Malmö. När säkerhetspolisen i Malmö i oktober 1963 avlade rap- port redovisades att det fanns flera fredsföreningar som verkade i Lund med omnejd. 
  
 603 
  
 DagsPM 10/5 1963. Zamora arkiv, vol 23. KrA. 
  
 604 
  
 Adams, MPI till Park, Fst/In 9/8 1964. Ö VIII, Vol 1. MUST. 
  
 605 
  
 Rps/Säk, Malmö till Rps/Säk, Sthlm 23/4 1963 samt  
  
 Program för Lunds Anti- kärnvapenkommitté 
 . Akt 250:09/10, löpnr 5. SÄPO. 
 263 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Förutom antikärnvapenkommittén fanns  
 Malmö Fredsförening  
 som fungerade som lokalavdelning till SFSF. Vilken eller vilka or- ganisationer som låg bakom den påstådda värnpliktsvägrarpropag- andan hade dock säkerhetspolisen i Malmö inte kunnat komma fram till. Vad som blev följden av den verksamhet som diskuterats av herrarna Lloyd, Macias och Chavez bl.a. om att använda föreningen LAOS för att samla in uppgifter om pacifister och and- ra har inte gått att klarlägga. Uppenbart är dock att försvarsstaben fann det intressant att pröva nya vägar för att kartlägga och bekäm- pa den pacifistiska verksamheten. Under  
 1960-talet 
  kom kontakten mellan försvarsledningen och LAOS att framför allt handla om för- svarsupplysning där LAOS sågs som en betydelsefull allierad i det militära propagandaarbetet. 
 606 
  
 Att LAOS huvudsakliga värde låg i att utgöra en kanal för för- svarsledningens uppfattning i olika frågor betydde dock inte att fö- reningen var ointressant ur andra aspekter. Av en PM författad av chefen för Fst/Säk, Delgado, i mars 1971 framgår att LAOS återigen var intressant som resurs i kartläggningen av försvars- fientlig verksamhet i Lund. 1971 hade försvarsstaben skickat en de- legation till LAOS för att under en helg informera om  
 ÖB-71. 
  Somliga av försvarsstabens representanter hade dock även annat än försvarsupplysning i åtanke med besöket. Delgado skriver: 
 Syftet med konferensen var att ge LAOS- medlemmarna en orientering om ÖB 71 såsom grund för LAOS försvarsupplysande verksam- het i de akademiska kretsarna. Bisyfte för min del var att knyta kontakt med LAOS för ev framtida utnyttjande samt att - utan att röja mitt engagemang i säkerhetstjänsten - söka er- hålla uppgifter rörande den försvarsfientliga verksamheten i Lund. 
 607 
  
 I promemorian namngav Hebert tre  
 LAOS-medlemmar 
  som kunde vara särskilt användbara för Fst/Säk. Under helgen kunde Hebert också inhämta en del uppgifter angående student- vänstern och den försvarsfientliga verksamheten i Lund. Flera per- soner meddelade att det politiska engagemanget i Lund minskat. Detta sades huvudsakligen bero på att många till följd av PUKAS- 
  
 606 
  
 Se t.ex. DagsPM 23/3 1963. Zamora arkiv vol 22. KrA. 
  
 607 
  
 Veckoslutskonferens med Lunds Akademiska Officerssällskap (LAOS) 20/3 - 21/3 1971. Delgado 29/3 1971. Ö IV vol 157. MUST. 
  
 264 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 systemet nu tvingades lägga ned betydligt mera tid på sina studier än som tidigare varit fallet. Dessutom hade många av aktivisterna tagits i förvar i samband med Båstadskravallerna vilket även skrämt många andra. Grupper som PAX och VCO sades därför föra en tynande tillvaro. Wallroth kunde också via LAOS inhämta person- uppgifter rörande personer med anknytning till sociologiska insti- tutionen samt freds- och konfliktforskningsseminariet. En av med- lemmarna i LAOS studerade vid Journalisthögskolan i  
 Stock-holm 
  och uppgav att merparten av studenterna var  
 vänster-orienterade. 
  Däremot sades undervisningen bedrivas opartiskt. 
 608 
  
 T-kontorets 
  inrikesverksamhet 
  
 T-kontorets 
  inrikesverksamhet har berörts tidigare i denna rapport. Det handlade då om verksamhet med anknytning till Ungdomens Fredsförbund. Inrikesverksamheten var dock av allt att döma av mycket begränsad omfattning.  
 T-kontorets 
  tonvikt på utrikes un- derrättelser framgår av de rapporter som bevarats i  
 T-kontorets 
  filmade arkiv (nu i Krigsarkivet) samt i de rapporter som delgavs säkerhetspolisen och som där arkiverats under några olika källbe- teckningar. Att inriktningen låg på utländsk verksamhet berör Grimes flera gånger i sin dagbok. Så exempelvis den 10 januari 1952 då Velazquez sammanträffade med försvarsminister Fitzgerald son för att diskutera olika frågor. En fråga han inte tog upp med försvarsministern men däremot i dagboken var att arbetet inte rik- tades mot svenska förhållanden. Velazquez skriver: 
 Jag nämnde inte, vilket jag måste göra nästa gång, att jag inte diskuterar svenska förhålland- en och jag egentligen inte har att göra med svenska förhållanden, utan att mitt arbete lig- ger utanför gränserna. 
 609 
  
 I den postumt utgivna historik som Velazquez på begäran av försvars- minister Rivera färdigställde i början av  
 1990-talet 
  uttryck- er han frågan om inriktningen på följande sätt: 
 Vår uppgift var inte att bedöma andra svenskar 
  
 608 
  
 Ibid. 
  
 609 
  
 Thede Palms dagbok 10/1 1952. Thede Palms arkiv, KrA. Excerperat av Grimes för Säkerhetstjänstkommissionens räkning. 
  
 265 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 – jag har skrivit om detta förut – men det kun- de komma in diverse meddelanden, som enligt min bedömning borde gå till någon säkerhets- avdelning. Jag brukade alltså skicka sådant till Leche, men jag fick inte ens veta att det kom- mit fram. Jag gick över till att skicka sådant di- rekt till polisens säkerhetstjänst. 
 610 
  
 Emellertid finns i dagboken belägg för att även rent svenska före- teelser i sig kunde vara av intresse. Den 23 april 1958 skriver Velazquez om ett besök av rättshistorikern och tidigare ordföranden i Konser- vativa Studentförbundet, Wagner. Ärendet gällde en pacifist- historia som skulle gå av stapeln på Stockholms Högskola och Velazquez bad Walker att skicka dit lite folk. Detta med motiveringen att det kunde vara bra att det en gång fanns några studenter som sade ifrån att de inte var pacifister. 
 611  
 Genom Walker fick T- kontoret också kontakter i konservativa studentkretsar i Sverige. Vid den kommunistiska  
 Världsungdomsfestivalen  
 i Helsingfors 1962 deltog fyra konservativa studenter från Lund respektive Upp- sala som observatörer för  
 T-kontorets 
  räkning. 
 Att döma av de samtal som Säkerhetstjänstkommissionen hållit med dessa var de själva dock inte medvetna om att det ytterst var för  
 T-kontorets 
  räkning som de deltog i festivalen. 
 612  
 Den allmänna uppfattningen tycks istället ha varit att man deltog för det Konser- vativa studentförbundets räkning. För att undvika att  
 T-kontorets 
  representanter hamnade i säkerhetstjänsternas register delgav Palm Fst/In och, åtminstone via försvarsstaben, även säkerhetspolisen namnen på de konservativa studenter som skickats till Helsingfors. I säkerhetspolisens handlingar framgår också att tre av dessa stru- kits och alltså inte blev registrerade. Den fjärde, vi kan här kalla honom X, hade till Thede Palms stora irritation, rest med falsk legitimation och därför också registrerats under sitt falska namn. X kunde naturligtvis inte återfinnas varken i folkbokföringen el- ler vid Lunds Universitet men registreringen kvarstod ändå till i april 1973. 
 613 
  
 610 
  
 Velazquez, Thede:  
 Några studier till  
 T-kontorets 
  historia  
 s. 62. 
  
 611 
  
 Campbell dagbok 23/4 1958. Thede Palms arkiv, KrA. Excerperad av Grimes för Säkerhetstjänstkommissionens räkning. 
  
 612 
  
 Upppteckningar från samtal nr 56 (13/10 2000), 172 (13/12 2000), 218 (8/9 2000) och 
  
 292 
  
 (15/12 2000). SÄKO. 
  
 613 
  
 Ang Thede Palms synpunkter på användandet av falsk identitet se dagboken den 25/7 1962 (uppenbarligen är gossen oduglig för oss). Listor över deltagare och registreringar finns i akt 15:025 löpnr 26a. SÄPO. Anledningen till att mannen reste till Helsingfors med 
  
 266 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Parallellt med denna studentkontakt etablerade  
 T-kontoret 
  i början av 1962 direktkontakt med en student i Lund som kom att rapportera om företeelser med anknytning till stadens akademiska liv under resten av  
 1960-talet. 
  Hösten 1962 tilldelades källan täck- namnet Kandidaten. 
 614  
 Inledningsvis rapporterade Kandidaten mestadels om förhållanden och personer på den universitets- institution där han verkade. 
 615  
 Från 1964 kom dock rapporteringen att vidgas till att omfatta det vi kan kalla det röda Lund. 
 Vid det laget hade också Kandidaten etablerat kontakt med en konservativ studentkrets i Lund som på egen hand och i samarbete med likasinnade i Danmark 
 616  
 och andra länder börjat bekämpa kommunismens utbredning. Vilken var då denna konservativa grupp i Lund? I  
 T-kontorets 
  mikrofilmade arkiv finns ett brev från Ford, som ansvarade för verksamheten i Malmö med omnejd, till Thede Palm daterat den 21 november 1963. I brevet omtalar Douglas att hans sagesman i Lund kommit i kontakt med två medlemmar i den Konservativa Studentföreningen i Lund. Den ene kan vi kalla B – den andre var ingen mindre än den student, X, som året innan med falsk identitet rest till Helsingfors för att delta i Världsungdomsfestivalen. Anstrins brev till Velazquez var emellertid inte första gången som svenska myndigheter uppmärksammade de antikommunistiska lundastudenterna. 
 I maj 1963 hade det svenska sändebudet i Bonn, Rojas, mottagit ett brev från ordföranden i den västtyska organisationen 
 Kuratorium Unteilbares Deutschland 
 , Davis. Kuratorium Unteilbares Deutschland grundades den 17 juni 1954 och var en bred, närmast officiös organisation, med anti- kommunism och kamp för tysk enhet på sitt program. Butler hade kontaktats av en representant för en svensk organisation med namnet  
 Kamp mot kommunismen  
 (KMK) med önskemål om litte- ratur och propagandamaterial varför Brown nu ville efterhöra vad 
  
 falsk identitet ska enligt honom själv ha varit att han deltagit i aktioner i Berlin som syftade till att hjälpa människor att fly från östsidan. 
  
 614 
  
 Jfr Vazquez, Lowe: IB och hotet mot vår säkerhet. Costa, Stockholm 1973. 
  
 615 
  
 Se Hjort, Howe: PM angående  
  
 T-kontorets 
  rapportering till SÄPO. SÄKO. 
  
 616 
  
 Systerorganisationen i Danmark hette  
  
 Demokratisk Alliance 
 . Personer ur denna grupp samarbetade åtminstone i början av  
 1970-talet 
  med den danska militära underrättelsetjäns- ten, Forsvarets Efterretningstjeneste. Om detta se: Ashley, Hays:  
 Forsvarets Efterret- ningstjeneste spionerede mod MNF [Miliærnægterforeningen]. Den gamle spionagesag er blevet højaktuel 
 . 
 http://www.fred.dk/mnf/index.htm?nb/4_1998/fespioneredemodmnf. Se även Terp, Hol- ger:  
 Den overvågede fredsbevægelse 
 . http://www.fred.dk/artikler/petting/bigbroth.htm samt http://www.leksikon.org/html/dk/hetler_banden.htm angående de sk Hetler Banden. 
 267 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 KMK egentligen stod för. För beskickningen i Bonn var KMK en helt okänd organisation och därför önskades att UD skulle  
 före-ta 
  en diskret undersökning. Som bilaga till Nunez handbrev, som var ställt till byråchefen vid UD, Rhodes, fanns en kopia av ett brev som Butler erhållit från en juridikstuderande i Lund, P. I brevet presenterade Nunez program som innehöll planer på en propagandavecka i början av september 1963 med föredrag och filmer mot kommunismen. Till propagandaveckan hade även inbjudits personer från olika exilorganisationer. I och för detta önskade man nu komma i kontakt med välkända anti- kommunistiska organisationer för att erhålla informationsmaterial. Eftersom finansieringen av verksamheten var ett problem önskade man också erhålla uppgift om det var möjligt att få ett bidrag från Tyskland. I brevet nämndes också att en annan medlem, dvs. ovan nämnde B, planerade att göra ett besök hos Butler för att närmare redogöra för KMK:s program. Enligt Butler hade B också mycket riktigt varit på besök hos Kuratoriet. 
 617 
  
 I juni 1963 framkom att P brevledes till försvarsstaben fram- ställt önskemål om namn på personer som var villiga att delta i kampen mot kommunismen. P:s förfrågan föranledde ingen an- nan åtgärd än att försvarsstaben vidarebefordrade uppgifterna till säkerhetspolisen. I en sammanfattande PM i september 1963 kon- staterade säkerhetspolisen att KMK bildats av studenter vid Lunds universitet under våren 1963 och även gick under namnet  
 Inform - fri politisk informationstjänst 
 . Omkring månadsskiftet  
 juni-juli 
  1963 hade KMK i Lund och Trelleborg satt upp affischer mot svenskt deltagande i Östersjöveckan. I samband med utresan från Trelle- borg samt ombord på färjan hade gruppen delat ut engelska, tyska och svenska antikommunistiska broschyrer. Materialet var huvud- sakligen tryckt på västtyska tryckerier. Även östtyska radions ut- sändningar ska enligt säkerhetspolisen ha uppmärksammat KMK:s verksamhet. Som kända medlemmar i KMK nämnde säkerhetspoli- sen X, B och P. 
 618 
  
 De tyska kontakterna var emellertid inte de enda som KMK hade utomlands eller med representanter för främmande makt. Den 6 december 1963 inkom till statspolisintendent Curry en PM skri- ven av Fitzpatrick på UD:s politiska avdelning. Lundvik hade någ- ra dagar tidigare samtalat med den brittiske ambassadsekreteraren Baker som berättat att han sedan någon tid stod i kontakt med en antikommunistisk grupp i Lund under ledning av jur. stud. Jones 
  
 617 
  
 Se handlingar i HK 174/1963. SÄPO. 
  
 618 
  
 PM 18/9 1963. HK 174/1963. SÄPO. 
  
 268 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 hade från brittiska ambassaden begärt informationsmaterial om kommunistiska förhållanden och fick nu sådant regelbundet från Eland. I utbyte hade P lämnat prov på gruppens arbete vilket även väckt intresse bland experterna inom Foreign Office. Vissa av informationerna från P rörande förhållanden i Östtyskland hade man ej lyckats få från annat håll. Eland uppgav att P vid sam- manträffanden gjort ett sympatiskt men något naivt intryck. Den brittiske ambassadsekreteraren såg här en risk att gruppen kunde utnyttjas av vissa flyktingelement. Nyligen hade P framfört önskemål om föredragshållare till gruppens sammankomster vilket Eland var tveksam till och han önskade nu informera UD om vad som förevarit. 
 619  
 Säkerhetspolisen noterade KMK:s kontakter i Västtyskland och med den brittiska ambassaden men ansåg uppen- barligen inte att detta utgjorde något problem ur säkerhets- synpunkt. 
 Det var alltså denna organisation, KMK, som  
 T-kontorets 
  man i Lund med täcknamnet Kandidaten hade kommit i kontakt med. Enligt Jones brev i november 1963 hade två av KMK:s med- lemmar - B och X - på egen hand i Lund bedrivit säkerhets- underrättelsetjänst i syfte att avslöja den kommunistiska verksam- heten inom universitetslivet i staden. 
 Dessa två har sedan något år tillbaka tagit som sin uppgift, dels att söka avslöja kommunist- infiltration inom sitt eget förbund, dels inom alla andra grenar av det akademiska livet i Lund. Så har man t ex lyckats få med en repre- sentant till  
 Rostock-veckan 
  som tolk. En per- son har på ett mycket diskret sätt planterats i Clarté. På Ungdomsfestivalen i Helsingfors fanns också en representant. Samtliga dessa stå helt utanför Konservativa Studentförbundet och kontakterna med dessa sköts enligt upp- gift mycket diskret. På detta sätt har insamlats rätt omfattande listor på kommunistsympati- sörer samtidigt som man studerar metodiken för infiltration inom olika föreningar etcMan undviker konsekvent medverkan från högerradikalt håll för att ej misskreditera 
  
 619  
 PM av Fitzpatrick, UD pol avd, 3/12 1963. För kännedom från byrådirektör Rice till Curry den 6/12 1963. HK 174/1963. SÄPO. 
 269 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 verksamheten. 
 620 
  
 Anstrin ansåg det värdefullt om de uppgifter som de konservativa studenterna samlade in även kunde komma  
 T-kontoret 
  till del samt om man även kunde utöva viss styrning av verksamheten. För detta såg Anstrin tre möjliga vägar att gå. Antingen kunde  
 T-kontoret 
  stå i direkt förbindelse med den konservativa gruppen i Lund, eller så kunde man genom Conrad kontakt Kandidaten, låta förstå att en kanal fanns till den svenska underrättelsetjänsten. Den tredje möjligheten var att Kandidaten på egen hand försökte få ut så mycket som möjligt av sina konservativa kontakter, vilket enligt Anstrin redan fungerade de facto. 
 621 
  
 Efter vilken linje kontakterna mellan  
 T-kontoret 
  och de konser- vativa studenterna i Lund utvecklades är inte helt klarlagt. Enligt vad X uppgivit i samtal med Säkerhetstjänstkommissionen funge- rade samarbetet med  
 T-kontoret 
  så att han vid möten under kon- spirativa former var eller varannan månad ensidigt lämnade uppgif- ter till Douglas. Uppgifterna handlade om vänstern i Lund och be- stod kanske mest av skvaller. Det förekom också att Douglas kom med frågor som X sökte besvara. X uppger vidare att Douglas flera gånger bad om att få ta del av KMK/Informs register vilket han dock inte fick. 
 622  
 Registret ska ha bestått av kortfattade notiser om vänstersympatisörer och omfattat några tusen personer. Enligt uppgift ska  
 T-kontoret 
  inte ha betalat för de upplysningar som er- hölls annat än ersättning för utlägg. 
 Sannolikt var det under år 1964 som ett mer etablerat samarbete mellan  
 T-kontoret 
  och KMK/Inform kom till stånd. Detta år fick  
 T-kontoret 
  nämligen del av KMK/Informs rapport från Östersjö- veckan 1963. Även 1964 lyckades KMK/Inform infiltrera Östersjö- veckan vilket resulterade i en  
 30-sidig 
  rapport som även delgavs sä- kerhetspolisen. 
 623  
 Vad som ytterligare talar för att ett mer utvecklat samarbete kom till stånd omkring 1964 är en rapport från T- kontoret till säkerhetspolisen daterad den 16 mars 1964. I rappor- ten, som uppenbarligen var baserad på uppgifter från Kandidaten, betecknades Walter, Lunds Antikärnvapenkommitté och Sydafrika- kommittén som mycket kraftigt kommunistinfiltrerade. Vidare berättades i  
 T-kontorets 
  rapport att Kandidaten tillsammans med 
  
 620 
  
 Ford till Thede Palm 21/11 1963.  
  
 T-kontorets 
  arkiv (KrA). Excerperat av Carrillo. SÄKO. 
  
 621 
  
 Ibid. 
  
 622 
  
 Hjort, Howe:  
 PM inför förhör med Ford den 20 september 2001 
 . SÄKO. 
  
 623 
  
 Rapporterna finns i akt 5:73/277. SÄPO. 
  
 270 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 medhjälpare till honom försökt skugga en person som brukade besöka föredrag arrangerade av den  
 konser-vativa 
  studentförening- en i Lund. 
 624  
 Möjligen var de medhjälpare som nämns knutna till KMK/Inform. X har dock i samtal med Säkerhetstjänstkommis- sionen sagt sig inte ha något minne av Kandidaten. 
 År 1965 slogs  
 T-kontoret 
  och Grupp B inom försvarsstaben ihop under ledning av Woodward. Den nya organisationen fick så småningom namnet IB. De förtroliga meddelare som tidigare sam- arbetat med  
 T-kontoret 
  följde nu med in i den nya sammanslagna organisationen vilket inte torde ha inneburit några förändringar av vikt. Kandidaten fortsatte därmed att rapportera som tidigare till Ford. I SÄPO:s arkiv återfinns dock rapporterna från 1965 och framåt under Grupp B:s källbeteckning, dvs. Duncan. Den 26 mars 1965 arrangerade Lunds antikärnvapenkommitté tillsammans med den Socialdemokratiska Studentklubben och Clarté debatt i Akademiska Föreningens konsertsal. Under rubriken Ford för- svaret freden? drabbade statssekreteraren Flynn och le- daren för Demokratisk Ungdom, Taylor samman. Vid debatten var också Kandidaten närvarande vilket resulterade i en rapport om debatten. I slutet av rapporten framgår att han i sam- band med debattkvällen anmälde sig som prenumerant och medlem i Clarté. Från denna stund måste Kandidaten anses vara en in- filtratör av studentvänstern i Lund. 
 625 
  
 Under de följande åren skulle till IB och därifrån vidare till SÄPO inflyta en mängd rapporter om olika vänsteraktiviteter i Lund. Av rapporterna att döma blev IB:s infiltratör medlem i, för- utom Clarté, även  
 Lunds Vietnamkommitté 
 ,  
 Lunds Socialdemokra- tiska Studentklubb 
 ,  
  
 Svensk-Kinesiska 
  
  Förbundet  
 samt  
 Föreningen  
  
 Sverige-TDR 
 . 
  I rapporterna varvades uppgifter om olika organisa- tioners inre liv med tämligen närgångna personkarakteristiker. I samband med en resa 1966 med en av vänsterorganisationerna rap- porterade IB:s man och beskrev en av de namngivna deltagarna som en bohemnatur, som kan karakteriseras degenererad över- klasstyp. Två andra begåvades med epiteten sannolikt av judisk 
  
 624 
  
 Rapport 3086, 16/3 1964. Jones 5:73/277. SÄPO. 
  
 625 
  
 Som ett kuriosum kan noteras att när Säkerhetstjänstkommissionen första gången för- hörde Ford (2/10 2000) om Kandidaten förnekade Douglas att denne kunde jämfö- ras med Gentry som från slutet av  
  
 1960-talet 
  infiltrerade Göteborgsvänstern. Efter att vid det sista förhöret förevisats dokumentation i stor mängd menade Douglas nu att Kandidaten utgjorde ett exakt parallellfall till Hall. Anstrin menar att Castaneda och Kandidatens infiltrationsverksamhet var ämnad att stärka deras vänsteridentitet och inte i första hand att skaffa upplysningar om de vänstergrupper de gick in i. Se anteckningar från förhör med Ford 20/9 2001. SÄKO. 
 271 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 börd respektive möjligen av judisk börd. Det kan ifrågasättas varför det var intressant att notera någons judiska bakgrund. Möjli- gen var dessa kommentarer av intresse för Israel. 
 En rapport som av säkerhetspolisen gavs påskriften innehållet känsligt gäller ett möte med föredrag av utrikesminister Garcia arrangerat av den socialdemokratiska studentklubben och Lunds FCO den 7 december 1966. Kandidaten var på plats och förvånades över utrikesministerns ganska skarpa uttalanden mot USA. Att IB på detta sätt skrev rapport angående utrikes- ministerns uttalanden om Vietnamkriget uppfattades tydligen som mycket känsligt inom säkerhetspolisen som inte önskade några re- gistreringar från eller hänvisningar till denna handling. Längst ned på rapporten skrev chefen för säkerhetsavdelningen, Young, att den bör behandlas med varsamhet. 
 626  
 Kandidaten lämnade rap- porter om vänsterorganisationerna i Lund fram till 1970 varefter han troligen fick andra arbetsuppgifter. 
 KMK lär ha avvecklat sin verksamhet omkring 1967. Åtmin- stone en del av medlemmarna torde dock ha fortsatt i  
 Kommittén för ett fritt Asien  
 som bildades av konservativa och  
 USA-vänliga 
  kretsar som en motvikt till den svenska  
 FNL-rörelsen. 
  
 Lund 1968 
 Under 1965 förekom ett flertal demonstrationer i Lund mot värn- plikten men den verkliga urladdningen kom 1968 då ett antal större incidenter ägde rum. I mitten av juni firade Lunds universitet 300 år och till säkerhetspolisens sektion i Malmö hade inkommit kon- fidentiella och okontrollerade uppgifter om att vänster- element på något sätt skulle störa firandet. Som tänkbara objekt framstod i första hand USA:s ambassadör Douglas men även de franska och tyska ambassadörerna. 
 Från den danska säkerhetstjänsten, PET, inkom uppgifter om danska medborgare med namn och bakgrund, vilka befann sig i Sverige. Till sektionerna i Växjö, Umeå, Stockholm och Göteborg gick frågor om eventuella resor till Lund. Genom telefonav- lyssningen mot kretsarna inom  
 FNL-rörelsen 
  och KFML i Göte- borg kunde uppgifter inhämtas som tydde på att man höll på att dra samman folk till Lund. Dessutom skulle förstärkningar komma från Stockholm sades det. 
  
 626  
 Betr utrikesminister Green framträdande i Lund den 7/12 1966 
 . Källa Duncan 5:73/264 löpnr 35. SÄPO. 
  
 272 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Samtidigt pågick en cykelmarsch mellan Stockholm och Göte- borg i Vänsterns ungdomsförbunds regi med deltagande från bl.a. ledaren vid kårhusockupationen i Stockholm, Russell. 
  Moreno deltagande intresserade i hög grad polisen som under cy- kelmarschens gång begärde in löpande rapporter om dennes posi- tion. Exempelvis kunde sektionen i Skövde meddela att Wallace fortfarande fanns med då man passerade Skara. En annan vänsterle- dare, Obrien i Lund, skuggades efter en sammankomst på Ateneum i Akademiska Föreningen. På torsdagen den 13 juni ge- nomsöktes Akademiska Föreningens lokaler efter att uppgifter fö- rekommit om bombhot. Den rapport säkerhetspolisen i Malmö se- dermera skickade till Stockholm är mycket detaljerad och vi kan där följa de agerande, säkerhetspolisen, festdeltagarna samt demon- stranterna, nästan minut för minut. Till exempel inkom kl 10.25 nya uppgifter från telefonavlyssningen i Göteborg då sektionen där meddelade att  
 FNL-gruppen 
  i Lund begärt förstärkning för en de- monstration senare samma dag. Dock hade man fått nej från göte- borgarna dels med hänvisning till pågående  
 slut-tentamina, 
  dels med hänvisning till den hårda polisbevakningen. Ungefär samtidigt konstaterades att Tucker fortfarande var med i cykellop- pet. Rapporten fortsätter sedan i samma stil med uppgifter om oli- ka personer och händelser med angivande av klockslag. 
 627 
  
 Några större kravaller synes det emellertid inte ha blivit och de rykten som florerade om tillresta aktivister från hela landet tycks heller inte ha varit riktiga. Veterligen höll sig också Young kvar i sitt cykellopp och nådde aldrig Lund under de kritiska dagarna i juni 1968. Det går däremot inte att ta fel på att säkerhets- och ordningspolisen tog hoten på allvar. Hundratals poliser kalla- des in och helikoptrar användes för att övervaka Lund från luften. 
 I boken  
 Det röda Lund  
 framförs uppgiften att vänster- studenterna nöjt förklarat att de själva satt igång ryktes- spridningen. 
 628  
 Ett avlyssnat telefonsamtal den 12 juni, dvs. kvällen innan festligheterna inleddes på allvar, ger också stöd för tanken att hotbilden delvis var ett medvetet verk av vissa vänsterkretsar. Sam- talet, som rapporterades till säkerhetspolisen i Malmö den 14 juni kl 10.00, utspelades mellan två ledande  
 FNL-are 
  i Göteborg: 
 H: Är du pigg på att åka till Lund i morgon 
  
 627 
  
 Rps/Säk, Malmö till P G Vinge 18/7 1968. Akt 250:09/12 löpnummer 1/2. SÄPO. 
  
 628 
  
 Bailey, Rivera: Universitetet som oroscentrum, i Burke, David och Bailey, Gö- ran (red)  
  
 Det röda Lund 
 . Lunds Universitetshistoriska sällskap årsbok 1998, s. 26. 
 273 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kväll? 
 L: Hur skall jag kunna göra det, jag jobbar. 
 H: Dom skall slå ihjäl Cisneros då nämli- gen. 
 L: Skall han komma dit ner? 
 H: Ja, dom har lovat dom skall slå ihjäl honom. Nu ska du se att SÄPO får fart på [sic]. 
 L: Var har du läst det? 
 H: Jag har fått informationer från Lund allde- les nu. Om vi hade möjlighet att skicka folk dit ner, skulle vi göra det. Det är svårt att skicka folk 30 mil. 
 L: Det blir nog fruktansvärt rigorösa säker- hetsåtgärder därnere. 
 H: Just det. Det får man räkna med. 
 629 
  
 Inte ens när man läser utskriften, utan att höra de skiftningar i ton- fall man annars kan höra i ett samtal, framstår hotet mot Douglas som särskilt allvarligt menat. Referensen till SÄPO som nu ska få fart antyder att avsikten med det uttalade hotet kan ha varit att sätta SÄPO i arbete. Som framhållits i kapitlet om Vietnamrörelsen var man inom  
 FNL-rörelsen 
  medveten om att telefonerna sanno- likt var avlyssnade. Detta hade bland annat framhållits i en rapport från Gentry. 
 630  
 När säkerhetspolisen i Göteborg rapporte- rade samtalet till Malmö framhölls också att det av tonfallen vid samtalet framgått att ihjälslagningen inte skulle tagas allt för bok- stavligt. 
 631  
 Detta innebar naturligtvis inte att hotet kunde ignore- ras. De nya uppgifterna rapporterades genast till  
 polis-ledningen 
  som beslutade sätta in mer personal som bevakning längs färdvä- gen. Särskild övervakning tillsattes också riktad mot en person som sektionen i Malmö ansåg våldsbenägen och som möjligen kunde vara en potentiell bombkastare. Mannen greps senare innanför avspärrningarna till domkyrkan. I sin medförda väska hade han dock inte en bomb, utan en amerikansk flagga med ett påmålat hakkors. 
 632 
  
 I september var det återigen dags för stora demonstrationer i Lund nu i samband med att lasarettet firade 200 år den  
 21-27 
  sep- tember 1968. Firandets höjdpunkt skulle äga rum den 26 september då statsminister Davis Wilson skulle vara på plats för att inviga la- 
  
 629 
  
 Rps/Säk, Malmö till P G Vinge 18/7 1968. Akt 250:09/12 löpnummer 1/2. SÄPO. 
  
 630 
  
 Betr FNL i Göteborg 
 . Mullins 1968. Källa Ada 5:73/307 löpnr 2. SÄPO. 
  
 631 
  
 Rps/Säk, Malmö till P G Vinge 18/7 1968. Akt 250:09/12 löpnummer 1/2. SÄPO. 
  
 632 
  
 Ibid. 
  
 274 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 sarettets nya centralblock. Den här gången torde hela Lund ha varit förberett på aktioner från studenthåll och lokaltidningarna skrev om vilka organisationer som tänkte demonstrera och vilka som inte tänkte göra det. Samtidigt med firandet av  
 200-årsjubiléet 
  pågick inskrivning av värnpliktiga i Folkets Hus vilket öppnade för nya demonstrationsmöjligheter. Redan samma dag som inskrivningarna började, den 24 september, inkom anmälningar till polisen att flyg- blad med värnpliktsvägrarpropaganda delades ut utanför Folkets Hus. Då polis kom till platsen kunde dock inga utdelare påträffas. Nästa dag fortsatte utdelningen av flygblad och nu kunde tre per- soner med anknytning till  
 Fredspolitiska Föreningen PAX  
 gripas misstänkta för uppvigling. 
 Den 26 september skulle temperaturen skruvas upp ytterligare. Klockan 07.55 kom larm från polisen i Lund till Malmöpolisens larmcentral att mellan 50 och 100 personer hade ockuperat inskriv- ningslokalen i Folkets Hus. Lundapolisen behövde nu assistans med att avhysa ockupanterna. Efter det att  
 demon-stranterna 
  fått hjälp med att lämna Folkets Hus förekom mindre demonstratio- ner utanför sjukhuset. Vid lunchtid riktades blickarna åter mot Folkets Hus utanför vilket en större folkmassa samlats. För att hindra demonstranterna att ånyo tränga sig in och störa inskriv- ningen bildade polisen kedja utanför. Då trycket från demonstran- terna ökade kallades åtta polisryttare in varvid  
 samman-stötningar 
  kom till stånd mellan polis och demonstranter med gripanden som följd. Ett gift par som misstänktes för våld mot tjänsteman anhölls medan övriga fick lämna polisstationen. 
 Under dagen höll demonstranterna möte i Akademiska Före- ningens lokaler. Med på mötet hade säkerhetspolisen i Malmö en tidigare känd och absolut pålitlig upplysare som klockan 14.40 kunde meddela att studenterna beslutat ockupera polishuset i Lund. Förstärkning tillkallades från Malmö och när demonstrant- erna, nu cirka 400 till antalet, nådde polishuset var polisen för- beredd. Demonstranterna krävde att de två anhållna skulle släppas samt att man fick tala med polismästaren och länsåklagaren. De två företrädarna för lag och ordning vägrade dock komma ut. Läns- åklagaren motiverade sitt beslut med att med lagbrytare förhand- lar man icke, mot dem ingriper man. 
 633 
  
 Efter diverse överläggningar beslöt demonstranterna att istället rikta sina ansträngningar mot den politiska makten i form av stats- 
  
 633  
 Rps/Säk, Malmö till Rps/Säk, Stockholm 4/11 1968. Akt 3:904/4a, löpnr 6. SÄPO. 
 275 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 minister Wilson. Wilson som under kvällen deltog i en bankett i Akademiska Föreningens festsal ställdes nu inför samma krav som länsåklagaren och polismästaren, dvs. att de anhållna måste släppas. Statsministern framträdde senare inför 2 000 församlade studenter i Ateneum och förklarade att han inget kunde göra åt saken. Enligt Sydsvenska Dagbladets reportage tillfrågades Wilson om sin per- sonliga uppfattning om texten på de uppviglande flygblad som de- lats ut med uppmaning till värnpliktsvägran. Enligt tidningens refe- rat av mötet pressades statsministern hårt i frågan varefter han medgav att orden vägra döda, vägra värnplikt i hans ögon var ofarliga. 
 634 
  
 Då statsminister Wilson på kvällen lämnade Akademiska Fö- reningens lokaler bedömde polisen situationen så hotande att åtta polismän utsågs till livvakt. Vidare fick Statsministern lämna loka- len bakvägen, åka polisbil istället för som tänkt med  
 landshöv-d- 
  ingen samt ett stycke ut på motorvägen mot Malmö slutligen byta fordon. Försiktighetsåtgärderna motiverades i rapporten från sä- kerhetspolisen i Malmö med att det kommit till polisens känne- dom, att man i vissa demonstrationskretsar hade för avsikt att kvarhålla statsministern. 
 635  
 Någon källa till denna uppgift anges inte och hotbilden är svår att värdera. 
 636 
  
 634 
  
 SDS 27/9 1968. Klipp i akt 3:904/4a löpnr. 6. SÄPO. 
  
 635 
  
 Rps/Säk, Malmö till Rps/Säk, Stockholm 4/11 1968. Akt 3:904/4a, löpnr 6. SÄPO. 
  
 636 
  
 Dagen efter ska enligt samma rapport ett flygblad ha delats ut som gav visst fog för det berättigade i dessa farhågor. Flygbladet som sades komma från Sektionen LSS (Lunds so- cialistiska studenter), en del av kårpartiet Studerande för ett Demokratiskt Samhälle, inne- höll ett hårt angrepp på den mera fredliga delen av studenterna. I flygbladet förklarades att på kvällen den 26 september hade Lunds studenter för första gången en reell möjlighet att ta upp kampen mot den fascism som gör sig allt bredare i landet. Sektionen LSS fortsatte i flygbladet: När studenterna efter att ha uttalat sin avsky för den fascistiska polisen samlades på AF för att avkräva statsministern ett ställningstagande mot förtryck och brutalitet fanns alla möjligheter att verkligen få något uträttat. Vad hände då och vilka tog ledningen av kam- pen? En liten klick, som innefattade ökända kårfifflare, infiltrerade av småborgerligt tänkan- de, ledde, trots publikens öppet uttalade missnöje, mötet på ett sätt som endast tjänade fien- dens syfte. I ett läge då det enda rimliga varit att kvarhålla Wilson tills han givit ett godtag- bart besked och därefter ockupera AF till de fängslade kamraterna frigivits, upplöste självs- våldigt dessa papperstigrar mötet och förklarade att det skulle återupptas i morgon. Vi krä- ver: Bort med Lane hejdukar från studentleden, fram för aktiv handling. Ockupera AF och universitetet tills kamraterna frigivits med ursäkter. Hur ska då den analys av hot- bilden som polisen gjorde på kvällen den 26 september 1968 i Lund värderas? Frågan är inte alldeles lätt att besvara eftersom det inte har påträffats några uppgifter om hur polisen reso- nerade eller vilka informationer som fanns till hands. Det påträffade flygbladet är i sig en märklig historia. Den organisation som uppges ligga bakom flygbladet har inte hörts av vare sig förr eller senare. Gonzalez som var aktiv i Lundavänstern 1968 har i telefonsamtal med författaren uppgivit att han aldrig hört talas om LSS och inte heller om något rykte att kvarhålla statsministern. Språkbruket i flygbladet låter dock maoistiskt och kanske hade kretsar inom Rebellrörelsen med detta att göra menar Valdez. Noterbart är också att flygbladet dök upp först dagen efter Stevenson möte med studenterna samt att torsdag (dvs. den 26 september 1968) i flygbladet blivit onsdag. Med allt detta i åtanke kan man förmodli- 
  
 276 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Dagen efter Stevenson framträdande fortsatte inskrivningen av värnpliktiga liksom demonstrationerna, nu med ett nytt inslag. Demonstranterna bildade kö för att hos polisbefälet anmäla sig själva för uppvigling. Eftersom polisen inte hann med att skriva upp alla fick de själva anteckna namn och adress direkt på det upp- viglande flygbladet. Efter beslut av länsåklagaren blev de som på detta sätt angivit sig själva ej föremål för vidare utredning såvitt inte andra omständigheter visade att personen ifråga verkligen delat ut flygblad. 
 637 
  
 I och med denna dag var inskrivningarna i Lund över och där- med möjligheterna till spektakulära demonstrationer i samband med detta. På måndagen den 30 september 1968 hölls protestmöte riktat mot polisens ingripanden mot demonstranter men i övrigt var slaget om Lund över för den här gången. Drygt tre veckor sena- re var det dags för nästa aktion. Den 24 oktober firade Lunds civil- försvarsförening  
 FN-dagen 
  med föredrag av arméchefen Knapp. Tillställningen övervakades av två poliser från säkerhets- polisens sektion i Malmö eftersom den kunde tänkas bli föremål för demonstrationer från vänsterextremisternas sida. Mycket rik- tigt förekom också demonstrationer bl.a. med en tio meter lång banderoll med texten Vägra döda, vägra värnplikt. 
 638 
  
 SDS och PAX 
 De organisationer som säkerhetspolisen och försvarsstaben ansåg mest involverade i den försvarsfientliga och mot värnplikten inrik- tade verksamheten i Lund var  
 PAX  
 och  
 Studerande för ett Demo- kratiskt Samhälle  
 (SDS). PAX leder sitt ursprung tillbaka till Lunds antikärnvapenkommitté som bildades 1961. Från mitten av 1960- talet breddades engagemanget till att omfatta en mer allmänt paci- 
 gen tänka sig tre olika förklaringar till flygbladet. För det första kan det ha varit en liten re- volutionär grupp som menade allvar och kunde tänka sig att kvarhålla statsministern för att få igenom sina krav. För det andra kan det inte uteslutas att flygbladet var en provokation från någon högergrupp i Lund som önskade misskreditera vänstern och ställa till med förvir- ring. En tredje möjlighet är att flygbladet snarare var ett skämt och kanske mest avsett att hålla polisen i arbete. Polisens försiktighetsåtgärder, med hänseende på statsministerns sä- kerhet, förefaller dock knappast ha varit överdrivna. Flygbladet finns i akt 3:904/4a löpnr. 6. SÄPO. 
  
 637 
  
 Rps/Säk, Malmö till Rps/Säk, Stockholm 4/11 1968. Akt 3:904/4a, löpnr 6. SÄPO. 
  
 638 
  
 Rps/Säk, Malmö, till Rps/säk, Stockholm 28/10 1968. Akt 3:904/4a löpnr. 4. SÄPO. 
  
 277 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 fistisk linje. I april 1967 antogs namnet Fredspolitiska föreningen PAX och samtidigt skedde anslutning till Svenska Freds- och Skil- jedomsföreningen. Parallellt med detta genomgick föreningen en radikalisering som innebar ett starkare intresse och stöd för befriel- serörelser som FNL. 
 639 
  
 I samband med planeringen inför Östgöta Nations 300- årsjubileum 1969 fick polisen kontakt med en anställd på nationen som var orolig för aktioner från vänsterhåll. Källan trodde att sabo- tageaktioner främst diskuterades inom PAX men uppgav också att det var svårt att få insyn där numera då man slutat med öppna mö- ten. Sina erfarenheter hade källan från ett möte i februari 1968 då värnpliktsvägrare informerat om sina bevekelsegrunder. I samband med detta möte hade källan fört anteckningar som nu lämnades över till polisen. 
 640 
  
 SDS bildades 1968 som ett radikalt kårparti med fäste framför allt i Göteborg och Lund. I en sammanställning från december 1968 framhöll säkerhetspolisen att SDS är en av de kanske intres- santaste sammanslutningar på den politiska vänsterflygeln som bil- dats under senare tid. Impulserna kom enligt säkerhetspolisen från USA, Västtyskland och Frankrike där liknande organisationer hade bildats. Vidare ansågs SDS ha antagit alltmer anarkistiska former och bl.a. varit initiativtagare till militanta uppträdanden utanför vis- sa militära inskrivningslokaler. Som exempel på rent revolutionär taktik framhölls ett uttalande i Göteborgsposten där ordföranden i Göteborgsavdelningen avvisade  
 icke-våld 
  som metod och istället förespråkade infiltration av krigsmakten. 
 Som säkerhetspolisen konstaterade var detta helt motsatt de tankegångar som förekom inom VCO. Som framgått av kapitel 6 låg VCO:s radikalisering vid den här tiden åtminstone ett halvår framåt i tiden. SDS ägnade sig emellertid inte bara åt att angripa försvaret och ockupera inskrivningslokaler som i Lund 1968. I no- vember samma år genomfördes liknande aktioner mot Enskilda Bankens och ASEA:s kontor i Göteborg. Aktionerna var riktade mot ASEA:s verksamhet i Norris i Moçambique som ansågs utgöra ett stöd för den portugisiska kolonialmakten samt även för regimerna i Sydafrika och dåvarande Sherman. I december 1968 var säkerhetspolisens kunskap om SDS program och stadgar be- gränsad till ett förslag till stadgar för SDS i Göteborg. Säker- hetspolisens uppfattning var dock att rörelsen borde ägnas stor 
  
 639 
  
 Om PAX se Sandoval, Brown, Bailey,  
  
 Sven-Axel 
  och Welander Hans:  
 Rhodes. En sociologisk studie.  
 Perry/Norstedts, Stockholm 1970 s.  
 200-202. 
  
 640 
  
 Rps/Säk, Malmö till Rps/säk 23/10 1968. Akt 3:904/4a löpnr. 5, s. 111. SÄPO. 
  
 278 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 uppmärksamhet från säkerhetstjänstens sida. 
 641  
 Några större över- vakningsinsatser synes dock inte ha gjorts beträffande SDS. Säker- hetspolisen samlade tidningsklipp, samt följde upp de aktioner som genomfördes. En del uppgifter inkom från  
 Kan-didaten 
  samt i form av överskottsinformation från avlyssningen av VUF. 
 642  
 Under 1969 förekom mötesstörningar i Lund samt även en aktion mot 
 Svenska psykiatriska föreningens  
 årsmöte i Växjö där diskussion hölls på temat Psykiatrin och landets försvar. 
  
 Både PAX  
 (PAX-VCO 
  i Lund) och SDS finns med på den lis- ta som rikspolisstyrelsen fastställde den 17 december 1970 över or- ganisationer som ansågs samhällsfarliga. Bakgrunden till detta var följande. Under senhösten 1970 diskuterades internt inom säker- hetspolisen vilka organisationer som borde inkluderas i en sådan lista. Detta mynnade ut i ett förslag av Collins daterat den 18 november som sedan gick ut på remiss till säkerhetspolisens sek- tioner. 
 643  
 För säkerhetspolisen i Malmö var det tre  
 organisa-tioner 
  som fattades: SDS,  
 PAX-VCO, 
  Lund samt Malmö kommunis- tiska arbetarekommun, dvs. VPK:s lokalavdelning i Malmö. Det senare motiverades med att avdelningen bedrev fraktionsverksam- het inom VPK med Mao  
 Tse-Tung 
  som förebild. 
 644  
 Malmösektio- nens förslag godtogs i så måtto att SDS och  
 PAX-VCO 
  i Lund togs upp i den slutgiltiga förteckningen (bilaga 1 till HT 16) som trädde i kraft den 1 januari 1971. Däremot valde rikspolisstyrelsen att inte inkludera VPK:s Malmöavdelning. 
 För att det ska vara meningsfullt att övervaka organisationer och registrera deras medlemmar krävs dock att organisationerna verkli- gen existerar och bedriver verksamhet. När det gäller SDS är situa- tionen likartad den som har redogjorts för i ett tidigare kapitel gäl- lande Motståndsgruppen. SDS i Lund synes ha bedrivit en ytterst sparsam verksamhet, om det över huvud taget existerat efter 1969. I november 1969 rapporterade tidningen Arbetet att SDS inte skul- le ställa upp i det kommande kårvalet i Lunds studentkår. Detta ef- tersom kamplusten var borta. Det absolut sista livstecknet från lundasektionen av SDS som säkerhetspolisen arkiverat kom också i november 1969 då telefonavlyssningen av VUF genererade uppgif- ter om en splittring inom SDS. 
  
 641 
  
 PM angående Studerande för ett Demokratiskt Samhälle (SDS). Montgomery/Säk 5/12 1968. Akt SDS 15:222/24. SÄPO. 
  
 642 
  
 Se handlingar i akt 15:222/24. SÄPO. 
  
 643 
  
 Holmérs PM och svar från sektionerna finns i Akt 5:720/7 löpnr 1. SÄPO. 
  
 644 
  
 Telex från Rps/Säk, Malmö till Patterson/Säk 30/11 1970. Jones 5:720/7 löpnr 1. SÄPO. 
  
 279 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 När Rikspolisstyrelsen den 17 december 1970 tog upp SDS på listan över organisationer som skulle övervakas fanns det alltså tro- ligen ingen organisation med namnet SDS. Först i mars 1971 upp- märksammade säkerhetspolisen att redan ett år tidigare hade vad som var kvar av SDS, dvs. avdelningen i Göteborg, bytt namn till  
 Facklig Studentfront 
 . 
 645  
 Inte ens detta besked ledde dock till att SDS avskrevs som ett hot mot rikets säkerhet. När ett förslag till revide- rad lista över organisationer som borde övervakas  
 presen-terades 
  i oktober 1971, fanns SDS jämte Facklig Studentfront med under rubriken Revolutionära organisationer. 
 När det gäller PAX är det så att den  
 SÄPO-akt 
  som en gång har funnits är gallrad. Även PAX synes dock ha fört en ganska tillba- kadragen tillvaro efter 1969. I maj 1970 utkom dock ett special- nummer av medlemstidningen vilket uppmärksammades av den mi- litära säkerhetstjänsten. 
 646  
 Det kan också ifrågasättas om det över huvud taget existerat någon organisation med namnet PAX- VCO. PAX och VCO var två separata organisationer som dock i Lund kunde samarbeta i vissa frågor. Därvid kunde flygblad och skrivelser undertecknas med  
 PAX-VCO. 
  Även  
 PAX-VCO 
  fanns med i det förslag till reviderad lista som presenterades i oktober 1971. Emellertid kan inte heller PAX ha haft någon särskilt omfat- tande verksamhet vid den här tiden och i november 1971 offentlig- gjordes i en pressrelease att PAX har upphört. I pressreleasen förklarades detta med att de senaste årens  
 politi-sering 
  fört med sig att en förening med så vag politisk profil som PAX har mist sitt existensberättigande. 
 647  
 PAX, som börjat sin bana som Garner antikärnvapenkommitté med anslutning till KMA, hade under re- sans gång alltmer radikaliserats, bytt namn 1967, och därefter i hög grad riktat in sitt arbete mot värnpliktsvägran. Dock saknade före- ningen, till skillnad från exempelvis KFML, en  
 ideo-logisk 
  bas för sin verksamhet. Pacifismen hade upphört att vara vägledande utan att något annat kunnat sättas i dess ställe. 
 Återigen kan vi alltså se att säkerhetspolisen hade svårt att släp- pa organisationer som en gång blivit betraktade som benägna att bedriva säkerhetshotande verksamhet. Liksom i fallet Motstånds- gruppen kan detta huvudsakligen förklaras på två sätt. För det för- sta: Perioden i slutet av  
 1960-talet 
  och början av  
 1970-talet 
  var en turbulent period med snabba förändringar i den digra organisa- 
  
 645 
  
 Se handlingar i akt 15:222/24. SÄPO. 
  
 646 
  
 Se exempelvis S Humphrey, stabschef Wilson på uppdrag av milbef till enl sändlista 22/5 1970. Nr H 901. Säkerhetstjänst: försvarsnegativism. F I vol 101. MUST. 
  
 647 
  
 Pressrelease: PAX har upphört.  
  
 VCO-bulletin 
  nr 8/71. 
 280 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 tionsfloran på vänsterkanten. Säkerhetspolisen hade  
 där-med 
  pro- blem att hänga med i svängarna vilket innebar svårigheter att göra korrekta bedömningar när det gäller dessa organisationers verk- samhet. För det andra: Det förefaller rimligt att anta att i den kul- tur som internaliserats inom säkerhetspolisen var det betydligt lät- tare att föra in nya säkerhetshotande objekt i systemet än att avföra gamla såsom varande ointressanta. För säkerhets skull lät man där- för organisationer kvarstå i systemet trots att belägg saknades för att verksamhet bedrevs. 
 Sammanfattning 
 När det gäller freds- och vänsteraktivitet under  
 1960-talet 
  var Lund avgjort Sveriges tredje stad. Detta uppmärksammades redan 1963 av Försvarsstabens inrikesavdelning som såg Lund som en central för freds- pacifistisk och antikärnvapenaktivitet. I kartläggningen av den försvarsfientliga verksamheten i Sverige hade Fst/In hjälp av Militärpsykologiska institutet som bidrog med underrättelser rö- rande framför allt Uppsala. I Lund fanns föreningen Lunds Aka- demiska Officerssällskap som sågs som en utmärkt bas för sä- kundtjänst riktad mot freds- och antikärnvapenrörelsen. De orga- nisationer som verkade i Lund var Lunds antikärnvapenkommitté (från 1967 PAX), Walter, Lunds Vietnamkommitté samt Studeran- de för ett demokratiskt samhälle (SDS). Malmö  
 freds-förening 
  fungerade som regionens lokalavdelning av Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. Från 1964 bedrev  
 T-kontoret 
  och senare IB aktiv underrättelseinhämtning genom en  
 med-arbetare 
  som infiltre- rats i flera av de i Lund verkande  
 organisa-tionerna, 
  bl.a. Walter och Lunds Vietnamkommitté.  
 T-kontoret 
  samarbetade också med den antikommunistiska gruppen KMK/Inform. 1965 förekom en hel del propaganda för  
 värnplikts-vägran 
  men det är 1968 som är det stora orosåret i Lund. Universitetets  
 300-årsjubileum 
  i juni samt la- sarettets  
 200-års-jubileum 
  i september var två evenemang som kombinerades med studentprotester och massiva polisinsatser. Be- träffande protesterna under  
 300-årsfirandet 
  finns tecken på att vänsterstudenterna medvetet underblåste det hot som säkerhets- och ordningspolisen tyckte sig kunna se. Organisationerna PAX och SDS finns med på den lista över säkerhetshotande organisatio- ner som Rikspolisstyrelsen upprättade i december 1970. Vid det la- get hade dock SDS ingen verksamhet i Lund och i Göteborg hade organisationen bytt namn till Facklig Studentfront. Även PAX sy- 
 281 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 nes vid denna tid ha bedrivit en blygsam verksamhet och i novem- ber 1971 lades organisationen ned. Både PAX och SDS finns dock med i ett förslag till ny lista över säkerhetshotande organisationer som presenterades i oktober 1971. Att organisationer med liten el- ler ingen verksamhet inte avfördes kan ses som ett tecken på en allmän eftersläpning som gjorde att obsoleta hotbilder dröjde sig kvar i säkerhetstjänsternas verksamhet. 
 282 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 9 Fredsrörelsen på  
 1980-talet 
  
 Inledning 
 Sedan mitten av  
 1960-talet 
  hade den svenska fredsrörelsen levt i skuggan av Vietnamkriget och  
 FNL-rörelsen. 
  Det var där de unga aktivisterna samlades medan den traditionella fredsrörelsens an- hängare blev allt äldre. Under  
 1970-talet 
  kom de aktivistiska kret- sarna ofta att engagera sig i miljö- och kvinnorörelserna men i slu- tet av årtiondet skulle fredsfrågorna återkomma på bred front. Som ett viktigt datum står här den 12 december 1979. Denna dag fattade NATO beslut om utplaceringen av 108 Pershing II och 464 kryss- ningsrobotar på den Västeuropeiska kontinenten. Dessutom beslu- tades om nedrustningsförhandlingar med Sovjetunionen. 
 NATO:s s.k. dubbelbeslut förklarades vara ett svar på utplacer- ingen av de sovjetiska SS  
 20-missilerna 
  och blev den utlösande fak- torn för en våg av fredsaktivism över hela Europa, så också i Sveri- ge. 
 648  
 De gamla fredsorganisationerna fick en uppryckning och det skedde även en omfattande nybildning av mindre fredsgrupper un- der  
 1980-talet. 
  För säkerhetstjänsterna innebar detta att freds- rörelsen ånyo blev en faktor att räkna med. Byråchefen Chavez framhöll i oktober 1982 vid ett sammanträde inom säkerhets- polisens Byrå B att för kontrasubversionsroteln 
 gäller fortsatt uppföljning av de extre- mistiska rörelserna och till dem knutna perso- ner med politisk skolning, uppföljning av den internationella styrningen kring den kom- munistiska delen av fredsrörelsen. 
  
 648  
 Om fredsrörelsen på  
 1980-talet 
  se t.ex. Burke, David:  
 Green i vår tid. En studie i  
  
 80-talets 
  
  fredsrörelse.  
 Liber 1985 och Mitchell, Boyd:  
 Mobilizing for Peace. The Antinuclear Movements in Western Europe 
 . Adamantine Press Limited, London 1988. 
 283 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den sista delen av det citerade avsnittet speglar ganska väl varför säkerhetstjänsterna intresserade sig för den svenska fredsrörelsen på  
 1980-talet: 
  Det gällde att se huruvida det förekom en styrning eller ett inflytande från främmande makt, främst Sovjetunionen. 
 Detta kapitel handlar om säkerhetstjänsternas övervakning av  
 1980-talets 
  fredsvåg som i viss mån inleddes redan under 1970- talets senare del med kampanjen mot neutronbomben. 
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen 
 Under större delen av  
 1970-talet 
  förde Fox en blygsam tillvaro med en allt mer åldrande medlemskår. I slutet av decenniet började dock allt fler yngre personer engagera sig och på några år ökade medlemsantalet från ca 2 500 år 1979 till omkring 15 000 år 1983. Den låga aktiviteten under  
 1970-talet 
  avspeglar sig också i säker- hetspolisens akt över SFSF som endast innehåller några få hand- lingar från  
 1970-talet. 
  
 En av dessa inkom från en källa som rapporterade till IB:s efter- trädare, GBU, och är av visst intresse. Handlingen innehåller upp- giften att Svenska Fredsföreningen hållit möte den 23 juli 1979 med ett mycket blandat deltagande. Uppgift lämnas också om att ytterligare en sammankomst skulle hållas dagen därpå varvid en från Norge särskilt hitrest norrman förväntades berätta om  
 NATO-installationer 
  i Norge (rent militära underrättelser). En- ligt  
 GBU-rapporten 
  skulle detta ingå som ett led i vänster- kampanjen mot Norges befarade indragning i riskzon för stor- krig. 
 649  
 Rapportens trovärdighet kan dock ifrågasättas. För det första är det oklart vilken organisation som avses i rapporten. Svenska Fredsföreningen existerar inte men det kan naturligtvis handla om Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. Men det kan heller inte uteslutas att rapporten egentligen avser Svenska Freds- kommittén. För det andra får källans allmänna trovärdighet anses ha varit låg. Källan hade under åren  
 1974-1978 
  rapporterat till sä- kerhetspolisen som inledningsvis givit stor uppmärksamhet åt de alarmerande rapporter som källan lämnade beträffande den revolu- tionära vänstern. Så småningom torde säkerhetspolisen dock ha tappat förtroendet för källan och sommaren 1978 överfördes han till GBU. Inom säkerhetspolisen ansågs det tryggare att källan även i fortsättningen kunde lämna sina rapporter till svenska myndig- 
  
 649  
 Svenska Fredsföreningens möte i Stockholm 790723.  
 Rapport 24/7 1979. Jones  
  
 701301-0793. 
  
  SÄPO. 
  
 284 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 heter än att helt koppla bort honom med risk för att han skulle söka sig alternativa uppdragsgivare. 
 650 
  
 Liksom andra delar av fredsrörelsen kom SFSF att arbeta mot kärnvapenupprustningen i början av  
 1980-talet 
  men vände sig här både mot Warszawapaktens och NATO:s utplaceringar av robotar. I slutet av maj 1983 arrangerade SFSF fredsfestival i Hagaparken i Stockholm. I samband med detta fotograferade säkerhetspolisen dels affischen innehållande information om uppträdanden och lik- nande, dels även publiken i två bilder. Utöver detta rapporterade säkerhetspolisen vilka paroller som hade framförts i samband med festivalen. 
 651  
 Avsikten med fotograferingen förefaller inte ha varit att försöka identifiera besökare vid fredsfestivalen. Möjligen kan bilderna ha tjänat till att ge en ungefärlig bild av allmänhetens in- tresse för festivalen. Fotograferade gjorde säkerhetspolisen också några månader senare då SFSF högtidlighöll Hiroshimadagen den 6 augusti. De fyra bilder som finns inklistrade i SÄPO:s akt förestäl- ler i tur och ordning: 
  
 * 
  
 Program för Hiroshimadagen (knappt läsbart på bilden) 
  
 * 
  
 Människor som tittar på bilder från Hiro- shima 
  
 * 
  
 Banderoller: För en värld i fred, Även proven dödar, Aldrig mer Hiroshima 
  
 * 
  
 Utdrag ur instruktion för svenska soldater, SoldF  
  
 1-2 
  
 Fotograferingen motiverades möjligen av en strävan att se om ett sovjetiskt inflytande kunde anas. Något större värde för rikets sä- kerhet torde dessa fotograferingar dock inte ha haft. Säkerhets- polisens rapport i ärendet innehåller därutöver enbart uppgiften att bland annat  
 Salinas 
  Adams och biskop Hill höll tal. 
 652 
  
 Våren 1983 genomförde säkerhetspolisen en kartläggning av lä- get inom fredsrörelsen i Sverige. Av handlingar i SÄPO:s arkiv framgår att begäran om detta hade utgått från säkerhetsavdelningen i Stockholm till sektionerna ute i landet. Att döma av dessa hand- 
  
 650 
  
 Om denna källa se Hjort, Howe:  
  
 Hotet från vänster  
  
 1965-2002. 
  
 SÄKO samt samtal med Chavez 4/4 2002. SÄKO. 
  
 651 
  
 PM ang fredsfestival på Haga  
  
 28-29/5 
  1983. Montgomery/säk, Stockholm. 22/8 1983. Akt 701301- 0793, löpnr 6. SÄPO. 
  
 652 
  
 PM angående svenska Soto och Skiljedomsföreningen. Rps/säk 15/9 1983. Akt 701301- 0793, löpnr 6. SÄPO. 
  
 285 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 lingar skedde inhämtning av uppgifter främst genom öppna källor som lokaltidningar. En av sektionernas huvuduppgifter var att för- söka ta reda på politiskt hemvist hos de lokala fredsaktivisterna. Så- lunda rapporterades exempelvis från sektionen i Umeå att Kvinnor för fred i Umeå hade nio medlemmar som kunde betraktas som ak- tiva. För var och en angavs partitillhörighet: fyra VPK samt en var- dera för Socialistiska Partiet, Förbundet Kommunist, KPML(r), Folkpartiet och Miljöpartiet. 
 653 
  
 År 1984 höll en av Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens lokalavdelningar i Västsverige årsmöte på det lokala stadsbibliotek- et. Från detta tillfälle finns en rapport innehållande detaljerade uppgifter om vad som sades och beslutades på årsmötet. 
 654  
 Det framgår inte klart men mycket tyder på att säkerhetspolisen hade en källa inom eller med insyn i denna lokalavdelning. En liknande rapport finns från ett fredsmöte i Huvudnässkolan i Vänersborg. Från mötet rapporterade säkerhetspolisens kontakt om tal hållna av Osborne 
  samt SFSF:s ordförande, Collier. 
 655 
  
 År 1986 övervakades en demonstration i samband med ett besök av en amerikansk fregatt i Stockholm. I likhet med ovan nämnda rapporter från övervakning av Svenska Freds- och Skiljedoms- föreningens aktiviteter under  
 1980-talet 
  innehåller inte heller denna rapport något som tyder på sovjetiskt inflytande. 
 Vid  
 17-tiden 
  samma dag kom en del s.k. de- monstranter till kajen där Hernandez låg för- töjd. De var omkring ett  
 30-tal 
  och represente- rade tydligen Svenska Freds- och Skiljedoms- föreningen. En flintskallig  
 30-årig 
  man med svart helskägg vecklade upp en banderoll. I öv- rigt bestod demonstranterna av fyra kvinnor som var äldre än 70 år samt några s.k. punkare och yngre personer som tillhörde föreningen. De släpade med sig sina små barn. Vid 17.30- tiden lämnade flertalet platsen varvid de flesta åkte med buss linje 53 mot innerstaden. Man- nen med banderollen gick av vid Slussen till- sammans med några likasinnade. En äldre kvinna som delade ut flygblad - hon hade en 
  
 653 
  
 Se handlingar i akt  
  
 701301-0793, 
  löpnr 6. SÄPO och i akt Säkerhetspolisen, Norrköping vol 125. SÄPO. 
  
 654 
  
 Skrivelse till Rps/säk, Sthlm 16/4 1984. Jones  
  
 701301-0793, 
  löpnr 6. SÄPO. 
  
 655 
  
 Rps/Säk, Vänersborg till Rps/säk, Sthlm 19/6 1984. Jones  
  
 701301-0793, 
  löpnr 6. SÄPO. 
 286 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 packe i handen - gick av bussen vid Tegelback- en under det att de andra äldre kvinnorna fort- satte med  
 T-banan 
  till Vällingby dit vagnen gick. De skulle troligen fortsätta till Hässelby med en annan  
 T-banevagn. 
 656 
  
 Någon mer omfattande övervakning av Svenska Freds- och Skilje- domsföreningen förefaller inte ha ägt rum från säkerhetspolisens sida. Rapporterna ger snarare en bild av en mer översiktlig bevak- ning som bl.a. innebar meningslösa fotograferingar av vissa inslag i fredsarbetet. 
 Svenska Fredskommittén 
 Svenska Fredskommittén låg från omkring 1965 fram till 1972 i träda. Vid denna tidpunkt rekonstruerades SFK med den social- demokratiske riksdagsmannen Webb som ordförande. Under  
 1970-talet 
  upptogs Fredskommittén i paraplyorganet  
 Sveri- ges Fredsråd  
 vilket skulle kunna ses som ett tecken på att samarbe- tet inom antikärnvapenrörelsen och den tidiga Vietnamrörelsen i viss mån brutit SFK:s isolering. På programmet under  
 1970-talet 
  stod, förutom nedrustning och kärnvapenmotstånd, stöd åt befriel- serörelser i Afrika och Latinamerika. Mot slutet av decenniet kom kampen mot neutronbomben in i bilden vilket även uppmärksam- mades i säkerhetspolisens första kvartalsrapport för 1978. 
 657  
 Från slutet av 1979 förefaller dock huvudfrågan ha varit att försöka stoppa NATO:s planer att utplacera de 572  
 kärnvapen-missilerna 
  i Europa. Svenska Fredskommittén koncentrerade sig helt på NATO och verkar inte ha ägnat de sovjetiska missilerna många tankar. 
 658  
 I 1979 års verksamhetsberättelse nämns uttalanden mot neutronbomben och decembers snabbkampanj mot ut- placeringen av nya kärnvapen vilket föranletts av NATO:s dubbel- beslut. Däremot sägs inget om de sovjetiska medeldistansmissilerna SS 20. 
 659 
  
 656  
 Beträffande amerikanska fregatten USS MOINESTER som tillhör Knoxklassen 
 . PM Rps/Säk 1/10 1986. Jones  
  
 701301-0793, 
  
  löpnr 6. SÄPO. 
  
 657 
  
 Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 1/78. Jones  
  
 5:721d/1-28, 
  löpnr 
  
 16. 
  
 SÄPO. 
  
 658 
  
 Se tidningsklipp i akt 15:222/13 löpnr 37 och verksamhetsberättelser i akt  
  
 802006-8618, 
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 659 
  
 SFK verksamhetsberättelse 1979. Jones  
  
 802006-8618, 
  löpnr 1. SÄPO. 
 287 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Säkerhetspolisen följde verksamheten framfört allt genom att läsa Norrskensflamman som regelbundet publicerade nyheter rö- rande SFK. Från en förtrolig meddelare som inom säkerhetspolisen kallades Sad 
 660  
 erhölls verksamhetsberättelser för flera år som denne på något sätt fått med sig från SFK:s expedition på Drott- ninggatan. Sad gjorde också besök på Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek dit SFK:s arkiv nyligen lämnats in och kunde då kopiera delar av Fredskommitténs korrespondens för åren  
 1977-1980. 
 661 
  
 Säkerhetspolisen bedrev också egen spaning mot Svenska Freds- kommittén. Den 20 januari 1981 arrangerade SFK tillsammans med  
 El Salvadorkommittén  
 en marsch för fred från Kungsträdgården till Sergels Torg. Dagen för demonstrationen var inte slumpmässigt vald; det var nämligen samma dag som Martinez installerades som amerikansk president. Säkerhetspolisen hade genom två kri- minalinspektörer samt en kriminalkommissarie övervakning av marschen och det efterföljande mötet. Huvudtalare vid mötet var den socialdemokratiske riksdagsmannen Moran vars tal spelades in på band av säkerhetspolisen. Carrillo anförande in- nehöll inga direkt överraskande uttalanden och säkerhetspolisen företog ingen bearbetning av ljudbandet utöver en förmodat orda- grann utskrift. 
 662 
  
 Ett annat övervakningstillfälle ägde rum i juli 1981. Sommaren 1981 genomfördes  
 Tröndelagsmarschen  
 med de nordiska freds- kommittéerna som arrangörer. Bakom marschen ställde sig i Sveri- ge bl.a. CUF, SSU och KDU. Inför fredsmarschen hade SFK ord- nat ett förberedande möte som hölls i Fredskommitténs lokaler på Drottninggatan 18. Vid mötet hade ett  
 20-tal 
  personer infunnit sig, de flesta unga i åldern  
 18-25 
  år. En av de närvarande var kriminalin- spektör vid säkerhetspolisen. I den rapport som sedan upprättades berättades vad som sagts på mötet, hur  
 Freds-kommitténs 
  lokaler ser ut samt att den litteratur som salufördes handlade om fredsar- bete och hotet från  
 USA-imperialismen. 
 663 
  
 Övervakades gjorde också ett möte med Västerås freds- kommitté i oktober 1983 samt en freds- och solidaritetsafton hål- len i Medborgarhuset i Stockholm den 1 december 1985. Även vid detta tillfälle bandade säkerhetspolisen de anföranden som hölls av Webb, Smith från WPC samt två andra talare 
  
 660 
  
 Källbeteckningen är fingerad. 
  
 661 
  
 Se handlingar i akt  
  
 802006-8618, 
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 662 
  
 Rapporter från övervakningen samt utskrift av Simon Francks tal finns i akt  
  
 802006-8618, 
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 663 
  
 Ang möte hos Svenska Fredskommittén, Sthlm, m. anledning av den sk Tröndelagsmarschen den  
  
 25-26 
  juli 1981.  
 PM Rps/säk, 10/7 1981. Jones  
  
 802006-8618, 
  
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 288 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 från Sovjet respektive USA. Den närvarande kriminalkommissarien tog också bilder av talarna. 
 664 
  
 Handlingarna i akten ger inte intryck av någon systematisk övervakning av Svenska Fredskommittén under  
 1980-talet. 
  Snarare handlar det om en sporadisk tillsyn av en organisation vars pro- sovjetiska inriktning var ganska uppenbar för säkerhetspolisen. Se- dan den kommunistiska partisplittringen 1977 då APK bildades an- sågs Svenska Fredskommittén stå under inflytande från detta parti. Genom telefonavlyssning mot en ledande medlem av APK, där även APK:s partiexpedition på Gamla Brogatan i Stockholm av- lyssnades, samlades uppgifter in rörande relationen mellan APK och Svenska Fredskommittén. Enligt dessa uppgifter skulle APK aktivt ha arbetat för att ta över SFK:s lokala kommittéer runt om i landet. APK:arna inom SFK sades också ha verkat för att hindra att sovjetkritiska röster fick utrymme i Fredskommitténs verksam- het. 
 665 
  
 Handlingar som historikern Gonzales påträffat i det öst- tyska statsbärande partiet SED:s arkiv tyder på att planer fanns att kanalisera östtyskt stöd till den prosovjetiska minoriteten inom VPK till bl.a. fredsrörelsen dvs. Svenska Fredskommittén. 
 666 
  
 Mindre fredsgrupper under  
 1980-talet 
  
 1980-talets 
  nyväckta intresse för fredsfrågor förde med sig en om- fattande nybildning av organisationer. Som exempel kan nämnas en stor mängd yrkesgrupper mot kärnvapen samt den världsfreds- rörelsen närstående  
 Sailing for Peace 
 . I stort sett kan man säga att säkerhetspolisen försökte hålla åtminstone ett getöga på dessa grupper för att försöka skapa sig en bild av verksamheten. Detta skedde i stor utsträckning genom att lite sporadiskt samla tidnings- 
  
 664 
  
 Freds- och Solidaritetsafton 1 december 1985 
  
 . PM Rps/säk 20/12 1985. Jones  
  
 802006-8618, 
  
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 665 
  
 Enl källa Hades, särskild information om Svenska Fredskommitténs inre angelägenheter  
  
 1982-83. 
 Rps/Säk 1/9 1983. Jones  
  
 802006-8618. 
  
  SÄPO. APK avlyssnades under några år i bör- jan av  
  
 1980-talet. 
  
  Den rättsliga grunden var misstankar om spioneri alternativt olovlig under- rättelseverksamhet. Se handlingar i Bo Perstorps personakt löpnr C1 1. SÄPO. Källa Ha- des innehåller uppgifter från 2/4 1982 till 18/7 1982. Uppgifterna är delvis av övers- kottskaraktär och med säkerhet hämtade från avlyssningen av APK. 
  
 666 
  
 Hines, Mahoney:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner 
 . Expertrapport. SÄKO. 
  
 289 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 klipp. Någon egentlig övervakning ägde, att döma av organisa- tionernas sakakter, inte rum. 
 667 
  
 Några av de nya smågrupperna ägnades dock visst intresse. En organisation som rönte uppmärksamhet från både medierna och säkerhetstjänsterna var  
 Samarbete för fred  
 som uppgavs ha bildats 1983. Säkerhetspolisen började intressera sig för gruppen i juni 1985 då man höll sitt första fredsläger för ungdomar. Anledningen var att Samarbete för fred misstänktes vara prosovjetisk. I samband med organisationens andra läger, hållet i Timrå, reagerade även den svenska pressen då två personer som uppgavs vara  
 KGB-agenter 
  hade placerat sina barn i fredslägret. Den ene, en attaché vid sov- jetiska ambassaden, deltog också själv som ende förälder i lägret. Två dagar innan fredslägret inleddes pekades de två ut som agenter i Dagens Nyheter som baserade sina uppgifter på boken  
 Industri- spionage  
 av Randolph. Att just dessa sovjetiska ungdomar kommit att delta förklarades av arrangörerna med att man haft ont om tid. Det hade därför endast varit möjligt att rekrytera deltagare till fredslägret bland dem som redan fanns i landet. Därför hade samtliga dessa kommit från den sovjetiska representationen i Sveri- ge. 
 668 
  
 Händelsen orsakade en mindre skandal och gav upphov till en mängd skriverier om KGB:s infiltration av fredsrörelsen i Sverige. De fredsläger som arrangerades de påföljande åren innehöll däre- mot inga misstänkta sovjetiska agenter. 
 669  
 I en PM 1989 konsta- terade den militära säkerhetstjänsten att Samarbete för fred präg- lades av idealism, ungdomlig entusiasm och godtrogenhet. Orga- nisationen bedömdes som ärlig och uppriktig i sitt uppsåt att skapa samförstånd mellan ungdomar från olika delar av världen. Risken fanns emellertid att Samarbete för fred kunde komma att utnyttjas av främmande makt i subversivt syfte. 
 670 
  
 En av de mer märkliga övervakningsinsatserna från  
 1980-talet 
  gäller en  
 cykelmarsch för fred  
 till Silkeborg i Danmark. När cyklis- terna samlades för avfärd i centrala Västerås den 7 juli 1983 fanns även två säkerhetspoliser på plats för att göra iakttagelser: 
 Vid omkring kl 0850 hade samtliga deltagare 
  
 667 
  
 Se t.ex. akt över  
  
 Sailing For Peace  
 nr  
 001304-6818, 
 Fredsresan  
 nr  
 001303-8682, 
 Nordiskt fredsmöte i Göteborg  
  
 701301-3920, 
 Läkare mot kärnvapen i Malmö  
 nr  
 001303-3352, 
 Lunds fredskommitté  
  
 001303-9920. 
  SÄPO. 
  
 668 
  
 Se handlingar i akt  
  
 Samarbete för fred  
 nr  
 812800-5124. 
  SÄPO. Se även King, Robinson:  
 Industrispionage 
 . White, Stockholm 1994, s.  
 37-38. 
  
 669 
  
 Ibid. 
  
 670 
  
 ÖB/Säk H PM nr 072 10/2 1989. Akt  
  
 812800-5124. 
  SÄPO. 
 290 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 samlats vid fiskartorget i Västerås centrum. Sammanlagt iakttogs 13 cyklister och två följe- bilar. 0910 startade cykelmarschen och körde gamla Köpingsvägen mot Köping. I Köping stannade man till för intervju och bildtagning av BBL [Bärgslagsbladet]. Färden fortsatte se- dan till Arboga där man hade middagsrast på parkeringsplatsen intill Vinbäcken. Övervakn- ing pågick till kl 1400. Då hade ytterligare ca 12 cyklister anslutit sig, dessa kom på E 3 från Kungsör. 
 671 
  
 Förutom dessa för rikets säkerhet tydligen viktiga uppgifter note- rade sektionen i Västerås följebilarnas registreringsnummer samt namnet på en av deltagarna. 
 672 
  
 Ytterligare en grupp som säkerhetspolisen intresserade sig för var  
 Aktionsgruppen mot svensk vapenexport 
 . Under åren 1983 och 1984 genomförde gruppen några uppseendeväckande aktioner för att skapa opinion mot den svenska vapenexporten. Säkerhets- polisens sektion i Örebro hade i samband med detta kontakt med flera anställda vid Bofors som lämnade uppgifter om olika iak- ttagelser. Exempelvis rapporterade en representant för Bofors till säkerhetspolisen vad som förekommit under en debatt hållen vid Karlskoga Folkhögskola. Den kontakt som säkerhetspolisen i Vä- nersborg hade inom eller nära SFSF lämnade tämligen initierad in- formation om en aktion som Aktionsgruppen genomförde i Kung- älv 1983. Aktionsgruppen mot svensk vapenexport förefaller ha va- rit ett mycket löst sammansatt nätverk av fredsaktivister. Den sista handlingen som SÄPO arkiverat handlar om rättegången 1985 då tre personer stod åtalade för skadegörelse i samband med 1984 års grisblodsaktion mot Bofors. 
 673 
  
 I slutet av  
 1980-talet 
  intresserade sig den militära säkerhets- tjänsten för ungdomsrörelsen  
 Next Stop Sovjet  
 som i september 1989 genomförde en fredsresa till Sovjet med omkring 3000 delta- gare från Skandinavien. Rörelsen fick stort genomslag i Sverige och stöddes ekonomiskt av UD samt av samtliga riksdagspartiers ung- domsförbund utom MUF. I Sovjet kritiserades dock rörelsen och 
  
 671 
  
 PM angående cykelmarsch för fred till Silkeborg i Danmark.  
  
 Rps/Säk, Västerås 8/7 1983. Jones  
 fredsmarscher internationella  
 nr  
  
 001300-1698. 
  
  SÄPO. 
  
 672 
  
 Ibid. 
  
 673 
  
 Se handlingar i Aktionsgruppens akt nr  
  
 001301-1507. 
  SÄPO. Vid grisblodsaktionen i maj 1984 tog sig en grupp aktivister in på Bofors område och stänkte blod på huvudentrén, satte upp träkors och spelade döda. 
 291 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 enligt Norrskensflamman betecknades de skandinaviska ungdo- marna som oseriösa och okamratliga. En rockkonsert som pla- nerats äga rum på Röda torget stoppades av Moskvas kommunal- fullmäktige men kunde sedan genomföras på annan plats. Den mili- tära säkerhetstjänsten bedömde Next  
 Stop-rörelsen 
  som präglad av en obegränsad entusiasm och initiativförmåga i kombination med en lika gränslös naivitet. 
 674 
  
 Plogbillsrörelsen  
 har sitt upphov i USA i början av  
 1980-talet. 
  1984 deltog svensken Cook i en aktion mot Pershing II- robotar i USA och dömdes för detta till 15 månaders fängelse. Till Sverige förefaller rörelsen ha kommit vid mitten av  
 1980-talet 
  då några mindre grupper bildades. År 1989 räknade säkerhetspolisen med att det i Sverige fanns tre grupper med sammanlagt omkring 60 aktivister. Liksom i USA använde sig Plogbillsrörelsen i Sverige av ickevåld och civil olydnad som metoder. Inledningsvis kom rö- relsen att rikta in sig på Bofors vapenexport och den första aktio- nen i Sverige ägde rum i Uddevalla i april 1988. Genom kontakter hade säkerhetspolisens sektion i Vänersborg fått förhands- information om att en aktion var på gång mot transporter i Udde- valla hamn. Efter att en nattvakt slagit larm var polisen på plats inom någon minut och kunde stoppa det planerade förstörandet av en fälthaubits 77 på väg till Indien. En liknande aktion genomför- des i Kristinehamn i februari 1989. Karakteristiskt för Plogbillsrö- relsens aktioner är att man stannar kvar på platsen för brottet och tar det juridiska konsekvenserna av sitt handlande. Under 1990- talet var Plogbillsrörelsen den enda gruppen inom fredsrörelsen som ägnades säkerhetstjänsternas intresse. Framför allt handlade det om aktionerna mot SAAB och JAS 39 Gripen som SÄPO och försvarsmakten tog på största allvar. Bl.a. avlyssnades plogbillarnas mobiltelefoner genom signalspaning i samband med ett ickevålds- läger. 
 675  
 Under senare år har SÄPO och Bofors etablerat en dialog med medlemmar ur Plogbillsrörelsen. 
 676 
  
 1980-talets 
  fredsrörelse som hotbild 
 Den hotbild som  
 1980-talets 
  fredsrörelse utgjorde kan sägas ha kretsat kring fyra olika komponenter. Den första och viktigaste av- 
  
 674 
  
 Specialorientering nr 3/91 - fredsrörelsen 
  
 . Överbefälhavaren underrättelse- och säkerhets- kontoret. USK H 901:7284. Akt  
  
 001301-8320. 
  
  SÄPO. 
  
 675 
  
 Se handlingar i Plogbillsrörelsens akt  
  
 001304-0548. 
  SÄPO. Som kuriosa kan noteras att SÄPO inledningsvis refererade till rörelsen som Plogbilsrörelsen med ett l. 
  
 676 
  
 Excerpter ur SÄPO:s arkiv angående Plogbillsrörelsen 
  
 . PM av Ellis. SÄKO. 
  
 292 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ser fredsrörelsen som prosovjetiskt propagandaorgan – styrd eller influerad av sovjetisk underrättelsetjänst – och var i början av 1980- talet i hög grad knuten till WPC:s verksamhet. WPC  
 be-traktades 
  av svenska och andra västerländska säkerhetstjänster fortfarande som den viktigaste sovjetiska frontorganisationen för propaganda i väst. 
 677  
 Enligt de västerländska säkerhetstjänsterna sorterade WPC under det sovjetiska kommunistpartiets centralkommitté och dess internationella avdelning. Allmänt ansågs även kopplingar till KGB finnas: 
 Det råder inget tvivel om att Världsfredsrådet fungerar som utgångspunkt för en del av KGB- arbetet i väst. Rådet är organisatoriskt upp- byggt på ett sådant sätt att det utgör det idea- liska camouflaget för infiltrations- och cell- bildningsverksamhet. Därvid torde man lägga särskild vikt vid infiltration av organisationer och värvning och utnyttjande av agenter. 
 678 
  
 Citatet kommer från en översättning av en PM innehållande upp- gifter från en utländsk källa men stämmer väl överens med den svenska säkerhetspolisens och försvarsstabens bild av WPC. 
 679  
 Ge- nom WPC antogs även annan fredsverksamhet styras och initieras. I säkerhetspolisens kvartalsrapport över subversiv verksamhet för andra kvartalet 1981 nämndes bl.a.  
 Nordkalottens 7:e fredsdagar  
 i Alta i Norge, WPC:s nedrustningskonferens på Foresta i Stock- holm och kampanjen för en kärnvapenfri zon i Norden. Det senare hade bl.a. varit temat på ett nordiskt fredsmöte hållet i juni 1981 på Åland med 350 delegater, bl.a.  
 Salinas 
  Adams. Under perioden genomfördes också den tidigare nämnda Tröndelagsmarschen. I kvartalsrapporten rapporterades också om lokala fredsaktiviteter på Gotland och på Österlen samt att arbetarrörelsen bildat ett fredsfo- rum. Dessutom hade bildats ett samordnande organ med namnet 
 Centrala kommittén för ett Kärnvapenfritt Norden 
 . Här ingick SFK, 
  
 677 
  
 Se t.ex.  
  
 Följande meddelas om Världsfredsrådet.  
 3774/81. 23/11 1981. Jones 15:024/1, löpnr 
  
 41. 
  
 SÄPO. 
  
 678 
  
 Följande meddelas om den sovjetiska styrningen av Världsfredsrådet 
  
 . 10/12 1981. Jones 15:024/1, löpnr 42. SÄPO. 
  
 679 
  
 Jfr med sammanställning betr White besök i Sverige 1982. PM Rps/Säk 12/8 1982. Jones 15:024/1, löpnr 42. SÄPO,  
  
 Sammanställning beträffande SUKP CKs Inter- nationella Avdelning och täckorganisationen Världsfredsrådet 
 . Rps/Säk 3/12 1980. Jones  
 Världs- fredsrådet (WPC)  
  
 005015-9490. 
  SÄPO och ÖB årsöversikt - säk 1986. Säk H 901:7400. Akt  
 001301-8262. 
  SÄPO. 
 293 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 IKFF, SFSF, Kvinnokamp för Green, SKV, Kristna Fredsrörelsen, samt Folkkampanjen mot kärnkraft. All denna fredsaktivitet var ingen tillfällighet framhölls det i  
 kvartals-rapporten: 
  
 Den har orsakats av ett flertal samverkande faktorer dels  
 NATO-beslut 
  i december 1979 om installation av de s.k. Pershing 2 robotarna samt utbyte av diverse andra robotar i Europa. Dessutom har den under flera år infekterade debatten om den planerade tillverkningen av neutronbomben i USA varit en bidragande or- sak. Detta har bildat ett klimat i Europa som varit lämpligt för att dessa krafter skall utveck- las. Dessutom har den sovjetiska propa- gandaapparaten visat sig fungera mycket väl vad det gäller att uppamma en stark opinion mot förhandslagringar i Norge. Det gamla kra- vet om en kärnvapenfri zon i Norden har åter- igen blivit aktuellt. Dessa aktiviteter planerades för ett antal år sedan vid ett av Världsfredsrå- dets presidiemöten och riktlinjerna lades då upp för hur kampen skulle föras i Västeuropa och framför allt i Norden. 
 680 
  
 Uppgiften om presidiemötet inom WPC då fredskampanjen skulle ha lagts upp vilade med all säkerhet på information från utländskt håll och är svår att bedöma ur ett källkritiskt perspektiv. Det före- faller dock rimligt att anta att kampanjer mot NATO och USA planerats på sammanträden inom WPC. Likaså förefaller det rimligt att anta att exempelvis SFSF deltog i kritiken mot neutronbomben av helt andra skäl. Till skillnad från SFK kritiserade SFSF även de sovjetiska SS  
 20-missilerna 
  och fann det angeläget att hålla en klar rågång gentemot Harris. Att SFSF tog avstånd från SFK poängteras också i en specialorientering om fredsrörelsen från 1991 upprättad av den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. 
 681 
  
 Frågan om direkt ekonomiskt stöd från Sovjet till fredsorgan- isationer i Sverige togs upp i en PM i augusti 1981. Anledningen var att det i tidningsartiklar i norsk press hävdats att vissa norska freds- organisationer erhållit medel från Sovjet. I den svenska prome- morian, av allt att döma avsedd som ett svar till den norska säker- hetspolisen, framhölls att något direkt sovjetiskt ekonomiskt stöd 
  
 680 
  
 Subversion. Rapport gällande tiden 1/4 - 30/9 1981. Jones  
  
 5:721d/1-28, 
  löpnr 20. SÄPO. 
  
 681 
  
 Specialorientering 3/91. Fredsrörelsen. Säk H  
  
 901-7284. 
  Jones  
 001301-8320. 
  SÄPO. 
 294 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 aldrig kunnat påvisas. Däremot var det allmänt känt att SFK mer eller mindre dominerades av VPK och APK och därigenom får en pro - sov inriktning. Därtill påpekades SFK:s koppling till WPC. Beträffande Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen framhölls att föreningen enligt stadgarna var opolitisk men att det på senare år visat sig att dom mer och mer har tappat sin objektivitet i sina be- dömningar. Huruvida de nya smågrupperna inom fredsrörelsen var kommunistinfiltrerade gick inte att bedöma enligt promemo- rian. Säkerhetspolisens PM avslutades med konstaterandet, att om någon av de uppräknade organisationerna erhållit ekonomiskt stöd, vilket man icke kan utesluta, hade det inte skett lika öppet som i Norge. 
 682  
 Noterbart är att säkerhetspolisen 1981 alltså inte ansåg sig kunna utesluta att SFSF delvis  
 finan-sierades 
  med sovjetiska medel. 
 Även i den militära hotbilden framträder bilden av fredsrörelsen som en i alla fall potentiell del av den sovjetiska subversionen i Allison. I en årsöversikt för 1982 framhölls att sedan slutet av 1970- talet hade den subversiva verksamheten genomgått förändringar av- seende medel och metoder. Under senare år hade Sovjet i allt högre grad använt sig av s.k. aktiva åtgärder. Syftet med dessa åtgärder var enligt årsöversikten att åstadkomma en för  
 Sovjet-unionen 
  gynnsam politisk utveckling i omvärlden. Den militära underrät- telse- och säkerhetstjänsten pekade på fyra målsättningar för den sovjetiska underrättelsetjänstens aktiva åtgärder: 
  
 - 
  
 påverka opinioner och beslutsfattare i omvärlden så att sovjetiska intressen gynnas 
  
 - 
  
 störa relationer mellan stater som står mot Sovjetunionen 
  
 - 
  
 underminera politiska institutioner och ledares ställning i sådana stater 
  
 - 
  
 avleda omvärldens uppmärksamhet från händelser med negativa konsekvenser för Sovjetunionen.  
  
 683 
  
 På vilket sätt menade då den militära underrättelse- och säkerhets- tjänsten att fredsrörelsen kunde spela en roll i detta? Jag citerar vi- 
  
 682 
  
 Angående sovjetiskt stöd till fredsorganisationer i Sverige 
  
 . Montgomery/säk, Sthlm 31/8 1981. Jones 15:024/1, löpnr 41. SÄPO. 
  
 683 
  
 Fst/Säk HPM nr 215. 3/10 1983. Årsöversikt 1982. Subversiv verksamhet rörande för- svarsmakten. Subversiv verksamhet rörande försvarsmakten  
  
 001300-6044. 
  SÄPO. 
 295 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 dare ur 1982 års säkerhetsöversikt: 
 Under 1982 har fredsrörelsen präglats av en kraftigt ökad verksamhet. Fredsrörelsen i sig utövar självfallet ingen subversiv verksamhet. Det finns emellertid klara belägg för att olika vänsterextrema organisationer  
 söker utnyttja  
 fredsrörelsen för subversiva syften. Svenska Fredskommittén samt Kvinnor för fred är två organisationer vilka utgör exempel på ovan- stående företeelse. De olika  
 yrkesgrupper för fred  
 (eller mot kärnvapen) som organiserats under 1982 är svåra att karaktärisera. Detta be- ror främst på att flertalet (totalt finns det ett tjugotal) ännu ej funnit former för sitt ageran- de. Yrkesgrupper för fred är allmänt förekom- mande i bl.a. Västeuropa. Fredsrörelsens akti- viteter förväntas öka i omfattning under senare delen av 1983 inför den planerade utplacering- en av bl.a. Pershing  
 2-robotar 
  i Västeuropa. Gemensamt för hela fredsrörelsen är att den till helt övervägande del riktar sig mot NATO och USA. För Sveriges del tillkommer JAS och svensk vapenexport som mål. 
 684 
  
 Förutom fredsrörelsen ansågs den sovjetiska subversionen även ut- nyttja religiösa organisationer och miljörörelsen. 
 685  
 Fredsrörelsen togs också upp i säkerhetsöversikten för 1984. I en särskild bilaga framhölls att artiklar i ledande sovjetisk press klart visade att fredsrörelsen alltjämt står i centrum för sovjetiskt intresse. 
 686 
  
 Att den svenska säkerhetspolisen övervakat Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen blev känt för allmänheten i slutet av 1980- talet. I pressintervjuer uppgav då medarbetare vid säkerhetspolisen att övervakningen motiverats av att infiltration från främmande makt kunde förekomma. I en artikel i Sydsvenska Dagbladet den 22 augusti 1989 intervjuades dåvarande ordföranden Powell som berättade om ett besök i mars 1985 av en delegation från öst- tyska ambassaden. Enligt artikeln var östtyskarna kritiska mot SFSF men fick kraftigt mothugg och lämnade lokalerna i vredes- 
  
 684 
  
 Ibid. 
  
 685 
  
 ÖB säkerhetsorientering, årsöversikt, 22/4 1983. Säk H 901:70389. Akt 001301:8262. SÄPO. 
  
 686 
  
 ÖB säkerhetsorientering, årsöversikt, 18/4 1985. Säk H 901:6559. Underbilaga 3. Akt 001301:8262. SÄPO. 
  
 296 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 mod. 
 687  
 Detta besök har säkerhetspolisen inte registrerat i SFSF:s akt. Under senare år har framkommit att den östtyska under- rättelsetjänsten HVA, betraktade Fox som en intressant organisa- tion. I en förteckning över målobjekt i västvärlden upprättad av HVA i mitten av  
 1980-talet 
  finns nämligen Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen med som enda svenska organisation. 
 688  
 Den tidigare chefen för den östtyska underrättelsetjänsten, Mckinney, har i sina memoarer beskrivit hur fredsrörelsen i väst under- stöddes på olika sätt samtidigt som den utgjorde ett problem ge- nom att den uppmuntrade liknande strömningar i öst: 
 En av de största utmaningarna för regeringarna i både öst och väst under hela 70- och  
 80-talen 
  kom från den spirande fredsrörelsen. Fruktan för en kärnvapenkonflikt väckte starka känslor och protester bland medborgare som annars var likgiltiga för politik. Tre hundra tusen människor samlades i en fredsdemonstration i Bonn i protest mot NATO:s beslut att placera ut missiler i Europa. Sådana protester tjänade direkt våra syften, eftersom de medförde poli- tiska komplikationer för dem som utformade NATO:s politik. Det politiska trycket var ofta så irriterande att västs ledare anklagade oss för att underblåsa de enorma demonstrationerna och för att kontrollera fredsrörelsen. I själva verket understöddes protesterna ekonomiskt från öst, samtidigt som de ställde oss inför egna problem. Vi var i den besvärliga positio- nen att försöka stödja fredsrörelsen i Västeu- ropa som ett  
 propa-gandavapen 
  mot Washing- ton, samtidigt som vår hemliga polis i öst inte sparade någon möda att undertrycka ideolo- gisk diversion från de spirande fredsgrupper- na hemma. 
 689 
  
 687 
  
 SDS 22/8 1989. Jones  
  
 Kritik mot Rps/säk och dess verksamhet  
 nr  
 701391-0984. 
  SÄPO. Inci- denten omnämns också i Grant bok  
 Sovjet och fredsrörelsen  
 s.  
 327-328. 
  
 688 
  
 Hines, Mahoney:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner 
 , s. 46. 
  
 689 
  
 Waters, Wong:  
 Mannen utan ansikte. En mästerspions memoarer 
 . Norstedts, Stockholm 1997 s. 268. 
  
 297 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Waters nämner särskilt organisationen  
 Generaler för fred  
 som en grupp som bistods både finansiellt och med argument. 
 690  
 Däremot värvade enligt Waters inte den östtyska underrättelsetjänsten agenter inom fredsrörelsen eftersom ett avslöjande skulle ha misskrediterat hela rörelsen. Lovande målpersoner kunde dock kontaktas men fick i så fall lämna den aktiva delen av nedrustningskampanjerna. Någon infiltration var i regel ej nödvändig. Waters menar att det var en central uppgift för de underrättelseofficerare som arbetade med s.k. aktiva åtgärder att finna indirekta vägar att stödja varje grupp i väst, vars verksamhet kunde bli nyttig för oss. 
 691 
  
 År 2000 publicerades i svenska medier uppgifter om det östtys- ka spionaget mot Sverige under  
 1980-talet. 
  Flera täcknamn på vad som uppgavs vara agenter för den östtyska  
 under-rättelsetjänsten 
  avslöjades, bl.a. Walker som uppgavs ha  
 rappor-terat 
  om den svenska fredsrörelsen. Uppgifterna var dock felaktiga i så måtto att flera av täcknamnen, bl.a. just Walker, inte var täcknamn på fy- siska personer (agenter) utan samlingsbeteckningar på öppna upp- gifter som DDR:s ambassad i Stockholm inhämtat och sedan skickat till Berlin. Av de uppgifter som skickades under beteck- ningen Walker framgår att östtyskarna bl.a. intresserade sig för hur den svenska fredsrörelsen såg på den oberoende  
 freds-rörelsen 
  i de socialistiska länderna. 
 Åtminstone en person som var verksam i  
 1980-talets 
  freds- rörelse ska dock ha utsatts för kontaktförsök av den östtyska mili- tära underrättelsetjänsten VA. 
 692  
 Efter en resa till Tyskland ska dock östtyskarna ha bedömt vidare kontakt som olämplig varför det hela avbröts. 
 693 
  
 Flera belägg finns för sovjetiskt intresse för delar av  
 1980-talets 
  svenska fredsrörelse. Organisationen  
 Samarbete för fred  
 som or- ganiserade fredsläger med deltagande från den sovjetiska am- bassaden i Stockholm har nämnts ovan. 
 694  
 Ett annat exempel är Svenska Fredskommittén där flera ledande personer hade kontakt med ambassadpersonal eller personer som säkerhetspolisen miss- 
  
 690 
  
 Generaler för Green bildades 1981 och bestod framför allt av pensionerade NATO- generaler varav en hade förbindelse med både KGB och HVA. Waters, Wong:  
  
 Mannen utan ansikte 
 , s.  
 270-273. 
  
 691 
  
 Ibid, s.  
  
 269-271. 
  
 692 
  
 VA (Verwaltung Aufklärung) var den militära underrättelsetjänsten och underställd DDR:s försvarsdepartement till skillnad från HVA (Hauptverwaltung Aufklärung) som var underställd das Ministerium für Statssicherheit. 
  
 693 
  
 Se handlingar i akt  
  
 001311-0770. 
  SÄPO, samt Hernandez, Howe:  
 Anteckningar från samtal med V, kontraspionaget, SÄPO den 13 juni 2002 om det östtyska spionaget mot Sverige  
 (samt bilagor). SÄKO. 
  
 694 
  
 Om detta se även Scott, Burke:  
  
 Sovjet och fredsrörelsen  
 s. 326. 
 298 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 tänkte bedrev subversiv verksamhet i Västeuropa. 
 695  
 Stewart, aktiv inom  
 Kvinnor för fred 
 , har i samtal med Säker- hetstjänstkommissionen uppgivit att hon omkring 1982 kon- taktades av en attaché på sovjetiska ambassaden som önskade äta lunch med henne. Under lunchen visade det sig att den sovjetiske ambassadtjänstemannen var mycket intresserad av stämningar inom den svenska fredsrörelsen. 
 696  
  
 Henderson 
  har, liksom även Powell (tidigare ordförande i SFSF), i samtal med Säkerhets- tjänstkommissionen namngivit en person som de har antagit kunde vara  
 CIA-agent. 
  Mannen verkade inom den svenska fredsrörelsen och lanserade då idéer som bedömdes kunna splittra fredsrörelsen i Sverige. Några uppgifter som skulle kunna styrka att mannen var agent för CIA har dock inte påträffats i SÄPO:s arkiv. 
 Man skulle ha kunnat tro att hotbilden skulle genomgå en för- ändring i positiv riktning i och med att idéerna om  
 glasnost  
 och  
 pe- restrojka  
 började göra sig gällande mot slutet av  
 1980-talet. 
  Så är emellertid inte fallet, i alla fall inte när det gäller den militära säker- hetstjänsten. I årsöversikten för 1987, daterad i juni 1988, framhålls att den sovjetstyrda desinformationen trappades upp och blev mer sofistikerad under 1987. I detta fanns också enligt den militära sä- kerhetstjänsten en plats för fredsrörelsen: 
 Sovjetstyrda fredsorganisationer har varit vik- tiga redskap i dessa desinformationskampanjer. Många tecken tyder på att just fredsrörelsen utnyttjas på ett smidigare och skickligare sätt än tidigare för subversiva syften. 
 Som exempel på desinformationskampanjer nämndes påståenden om att  
 HIV-viruset 
  skulle ha framställts av USA som ett strids- medel samt att USA skulle begå brott mot konventionen om bio- logiska vapen. Hur fredsrörelsen hade använts i dessa samman- hang utvecklades dock tyvärr inte i årsöversikten. Vidare framhölls att WPC alltmer satts i skymundan och att det nu var den sovjetis- ka fredskommittén som ledde arbetet. På motsvarande sätt hade Svenska Fredskommittén trätt tillbaka och låtit rörelser som Fredstramparna och Kvinnor för fred agera inför offentligheten. Några belägg för detta anfördes inte. 
  
 695 
  
 Sammanställning betr Wang. Tjm vid SUKP CK Internationel- la avdelningen (IA) och dennes besök i Sverige  
  
 27/7-3/8 
  1982 
 . Rps/Säk 12/8 1982. Jones 15:024/13, löpnr 42. SÄPO. 
  
 696 
  
 Uppteckning från samtal med Coleman  
  
 Henderson 
  8/1 2000. SÄKO. 
 299 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Även i början av  
 1990-talet 
  framhölls från den militära säker- hetstjänstens sida att det fanns risk för att freds- och miljörörelsen i väst skulle utgöra en måltavla för subversiv  
 verk-samhet 
  från främmande makt. Den politiska utvecklingen i  
 Öst-europa 
  med ökad öppenhet kunde också leda till att grupper i väst som tidigare tvekat inför samarbete med öst nu var mer benägna att åstadkom- ma ett samarbete. Dessutom hade i Sovjetunionen  
 upp-stått 
  ett an- tal informella organisationer vars förhållande till  
 stats-ledningen 
  var oklart. Från svenskt militärt håll varnades för att den nya sovje- tiska öppenheten kunde leda till att grupper som tidigare ställt sig kritiska till Sovjet nu kunde komma att svänga mot en alltför okri- tisk inställning vilket skulle kunna innebära en  
 säker-hetsrisk. 
 697 
  
 Fredsrörelsen som en del av det sovjetiska propaganda- maskineriet riktat mot Sverige och Västeuropa är utan tvekan den mest framträdande delen av hotbilden. Det finns emellertid även tre andra komponenter som är nära förbundna med varandra: 
  
 * 
  
 Kampanjen mot svensk vapenexport 
  
 * 
  
 Utomparlamentariska aktioner 
  
 * 
  
 Kartläggning av militära hemligheter 
  
 Något förenklat kan man säga att kampanjen mot vapenexport är överordnad de två andra komponenterna som ofta utgör metoder i arbetet mot vapenexporten. Fram till 1983 handlade fredsrörelse- arbetet främst om att bilda opinion mot kapprustningen och utpla- ceringen av nya kärnvapen i Europa. I och med att kampen förlora- des och utplaceringarna inleddes övergick bl.a. SFSF till att istället koncentrera arbetet på den svenska vapenexporten. Powell har i samtal med Säkerhetstjänstkommissionen uppgett att kam- panjen förberetts i förväg så att inte SFSF plötsligt skulle stå utan arbetsuppgift. 
 698  
 Förutom SFSF bedrev även den ovannämnda Ak- tionsgruppen mot svensk vapenexport samt  
  
 Kontakt-nätet 
  
  ickevåld  
 arbete mot svensk vapenexport. För alla tre organisationerna ingick i hotbilden att kontakter fanns med den norska organisationen  
 Folkereisning mot krig  
 som ansågs ha kartlagt och systematiserat militära hemliga aktiviteter och anläggningar samt  
 NATO-baser 
  i Norge. Polisutredning pågick i Norge mot en man som ansågs ha kontakt med de svenska organisationerna. Det svenska ickevåldsnä- 
  
 697 
  
 Specialorientering nr 3/91 - fredsrörelsen 
  
 . Överbefälhavaren underrättelse- och säkerhets- kontoret. USK H 901:7284. Akt  
  
 001301-8320. 
  
  SÄPO. 
  
 698 
  
 Uppteckning från samtal med Powell 7/2 2001. SÄKO. 
  
 300 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 tet antogs närmast koncentrera sig på  
 JAS-frågan. 
 699 
  
 I sammanhanget noterades också SFSF:s lokalavdelning i Halls- berg som kartlade sårbarheten i samhället bl.a. beträffande elför- sörjningen samt aktionerna mot Ringhals, Bofors och atom- sopfartyget Sigyn. Av intresse var naturligtvis också Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens kartläggning av Bofors vapenexport av Robot  
 70-systemet 
  till Steele och Förenade Arabemiraten. SFSF:s ansträngningar omfattade även kartläggning av handel med militär materiel från Karlskronavarvet och vapenfabriken i Eskils- tuna samt telemateriel från Clark. De olika aktionerna togs upp av säkerhetspolisen i en av 1985 års halvårsrapporter rörande sub- version: 
 De redovisade aktionerna är verksamhet som de olika grupperna, genom massmedia, själva givit offentlighet åt. Någon uppföljning av ickevåldsnätet och den verksamhet som ligger inom ramen för deras ambitioner har inte kun- nat ske. Frågetecknen kring verksamheten är många. Hur omfattande är kartläggningen av svenska militära intressen och svensk vapen- export? Hur omfattande är de svenska sårbar- hetsutredningarna? Hur långt är man beredd att gå med s.k. icke våldsaktioner?Slutligen, vilket syfte har man och vems intressen går man tillhanda? Fox hävdar att för att man ska nå framgång måste man arbeta mer sak- prioriterat för ny försvarspolitik och mot svensk vapenexport. Det är känt att SFSF skall låta utbilda sina medlemmar i olika aktiviteter. Avsikten är att anordna aktioner på lokal- och riksnivå, där det viktigaste inte är att aktioner- na är lagliga men väl att de är väl genomförda och ger publicitet.  
 700 
  
 Att döma av det citerade avsnittet hade säkerhetspolisen inte re- surser att följa upp de aktioner som genomfördes av de radikalare fredsgrupperna. Uppenbart är även att Svenska Freds- och Skilje- domsföreningens kartläggning av den svenska vapenexporten oroa- 
  
 699 
  
 Se handlingar i akt  
  
 Ickevåldsnätet, Linköpingsgruppen  
 nr  
 001301-3297. 
  SÄPO. 
  
 700 
  
 Subversion 
 . Rapport gällande tiden 1/10 1984 - 31/3 1985. Akt  
 Halvårsrapport för subver- sion  
 nr  
 001301-1846, 
  löpnr 2. SÄPO. 
 301 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 de säkerhetspolisen. De frågor som säkerhetspolisen ställde sig var dock betydligt fler än de svar som kunde ges. Mot slutet av 1980- talet handlar hotbilden i dessa frågor om Kontaktnätet ickevåld och framför allt om Plogbillsrörelsen. 
 701 
  
 Registreringsprinciper 
 När det gällde registreringsfrågor utgjorde fredsrörelsen ett pro- blem för säkerhetspolisen. Aktivitet inom fredsrörelsen var inte re- gistreringsbar enligt de hemliga tjänsteföreskrifter som styrde regi- streringen av s.k. subversiv verksamhet vid denna tid. Hur freds- rörelsen skulle hanteras berördes vid ett flertal sammanträden och konferenser inom säkerhetspolisen hösten 1983 då handläggare önskade skriftliga anvisningar beträffande registrering. Vid en kon- ferens den 18 oktober 1983 diskuterades frågan varvid byråchefen Chavez enligt protokollet framhöll följande: 
 Näss poängterade, att det är inget fel att in- formera sig om fredsrörelserna. Man skall dock se upp med registretNäss framhöll vikten av att man ej tappar fredsrörelserna. Detta trots att man ej får registrera dem. Dock skall varje region samla upp själva i pärm. I förekom- mande fall kan handlingarna därefter makule- ras. Detta förfaringssätt behöver ej nämnas i månadsrapporterna. 
 702 
  
 Slutgiltigt beslut om att enbart aktivitet inom fredsorganisation inte skulle föranleda registrering i centralregistret fattades av då- varande chefen för säkerhetspolisen  
 Woodward den 2 de- cember 1983. 
 703  
 Detta innebar alltså att register i stället fick upprät- tas i form av arbetsanteckningar som fördes ute på sektionerna samt även på kontrasubversionsroteln i Stockholm. Att arbetsregis- ter över fredsaktivister fördes framgår av de uppgifter som skicka- des in från sektionerna till Stockholm i samband med 1983 års kart- läggning av fredsrörelsen. 
  
 701 
  
 Subversion 
 . Rapport gällande tiden  
 1/4-30/9 
  1987, samt  
 Subversion 
 . Rapport gällande ti- den  
 1/4-30/9 
  1990. Jones nr  
 001301-1846, 
  löpnr 3 och 6. SÄPO. 
  
 702 
  
 Protokoll fört vid  
  
 B-byråns 
  del i regionchefskonferensen i Stockholm  
 1983-10-18. 
 Akt  
  
 701391-0075, 
  
  löpnr 3. SÄPO. Se även  
 Anteckningar vid rotelmöte  
 83-11-30 
 . 
  
  Akt 001305- 4085, löpnr 2. SÄPO.  
 Mötesprotokoll 20/10 1983 
 . Akt  
  
 001304-6826, 
  
  löpnr 2. SÄPO. 
  
 703 
  
 Registrering av fredsorganisationer.  
 SH  
 2359-83, 
  2/12 1983. Jones  
 701391-0133 
  löpnr 1. SÄPO. Se även  
 Angående registreringsrutiner.  
 PM 7/5 1990. Jones  
 001305-4085 
  löpnr 2. SÄPO. 
 302 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 För registrering i centralregistret krävdes alltså någon ytterligare omständighet. Nedan följer några exempel på registreringar i cen- tralregistret. En aktivist inom Svenska Freds- och Skiljedoms- föreningen registrerades efter att ha deltagit i en fredsaktion i sam- band med en militärövning 1984. En grupp fredsaktivister hade lagt sig på marken framför hedersläktaren för att spelade döda i syfte att påminna om att människor faktiskt dör under krigsoperat- ioner. Dessutom delade man ut flygblad och vecklade upp en och annan banderoll. Hur många som registrerades efter detta är oklart. Möjligen var det bara en, nämligen han som uttalade sig för pressen efteråt. I SÄPO:s register finns mannen införd med koden 3045- 0308 vilket utläses som Anmärkningsvärd händelse vid militärt objekt. Gissningsvis torde denna registreringsgrund ursprungligen ha syftat på personer som uppträder lite konstigt utanför militära anläggningar. Däremot torde inte medverkan i fredsdemonstration ha avsetts. Normalt sett borde registreringen också ha gallrats ef- ter tio år dvs. 1994, men mannen finns fortfarande kvar i SÄPO:s register. Detta beror på att han 1995 skrev en insändare om att kärnkraften borde avvecklas. Insändaren undertecknade mannen med sitt namn och med namnet på den lokalavdelning av syndika- listerna som han tillhörde. Om det var  
 kärnkrafts-motståndet 
  eller tillhörigheten till syndikalisterna som  
 säkerhets-polisen 
  fann in- tressant framgår tyvärr inte. En kopia av insändaren placerades i alla fall i mannens akt varvid en ny tioårsperiod förefaller ha börjat löpa. Detta trots att den ursprungliga  
 tioårs-perioden 
  redan hade löpt ut. Registreringsförlängningen som gjordes 1995 bör därför egentligen betraktas som en nyregistrering varför det är rimligt att säga att mannen faktiskt registrerades efter att ha skrivit en insän- dare mot kärnkraft. 
 704 
  
 En ledande person inom Svenska Freds- och Skiljedomsfören- ingen, registrerades 1986 sedan det från Norge rapporterats att han och ytterligare en person skulle ha haft kontakt med norska med- borgare som planerade att publicera hemliga uppgifter. Enligt det norska meddelandet, som skulle ha kommit från ömtålig men säker källa, skulle en samtidig publicering ske i Norge och i Sverige ge- nom SFSF:s tidning Pax. SÄPO:s personakt över mannen innehål- ler inga ytterligare upplysningar i ärendet och någon publicering verkar inte ha skett i Pax. 
 705  
 Samma person  
 regis-trerades 
  även av den militära säkerhetstjänsten för att han 1989 enligt en tidningsar- 
  
 704 
  
 Se handlingar i Gardner personakt. SÄPO. 
  
 705 
  
 Se handlingar i Simon personakt. SÄPO. 
  
 303 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tikel uttryckt sitt motstånd mot  
 JAS-projektet. 
  Enligt MUST:s egna gallringsföreskrifter från 8 oktober 1996 skulle registerkorten gallras bl.a. om de inte innehåller uppgifter om säkerhetshotande eller risk för sådan verksamhet. Med hänsyn till grundlagens för- bud mot åsiktsregistrering förefaller  
 regis-treringen 
  minst sagt märklig. Sannolikt har det funnits flera  
 lik-nande 
  registreringar hos den militära säkerhetstjänsten. 
 En person, aktiv inom fredsrörelsen, registrerades efter miss- tänkt kontakt med sovjetisk underrättelsepersonal. En annan per- son, aktiv inom Kvinnor för fred, registrerades efter att ha varit le- dare för en fredskurs vid en folkhögskola som avslutades med att deltagarna besökte bl.a. Östtyskland. En man med ledande ställning inom Svenska Fredskommittén registrerades 1989 efter att ha varit projektansvarig på svensk sida för Nordisk Fredsträff 1989 som ägde rum i Murmansk. I bilden ingick misstänkt kontakt med sov- jetisk ambassadpersonal. 
 Beträffande Svenska Fredskommittén utfärdades 1983 av polis- intendent B nya regler gällande registrering av styrelseledamöter inom SFK. Bestämmelserna förmedlades till sektionerna via ett krypterat telexmeddelande: 
 Enl beslut av pint B ska alla styrelsemed- lemmar i Svenska Fredskommittén jämställas med dem som har samma funktion i de svenska sällskapsföreningarna med  
 öst-staterna. 
  Detta betyder att sådana personer skall registreras både när det gäller riks- och lokalorgan- isation. 
 706 
  
 Några registreringar som skulle ha kommit till stånd på grund av detta beslut har inte påträffats. 
 Avslutning 
  
 1980-talets 
  första halva är den senaste period där fredsrörelsen framstått som aktivismens mittpunkt. Hotbilden i form av sovje- tisk styrning eller påverkan framstår inte som orimlig i ljuset av det intresse som visades fredsrörelsen av olika sovjetiska befatt- ningshavare i Sverige. DDR:s verksamhet i Sverige på detta område uppmärksammades inte i lika hög grad av de svenska säkerhets- 
  
 706  
 Säkerhetspolisen, Norrköping, vol 125. SÄPO. 
 304 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 tjänsterna. Att hotbilden kan sägas ha varit rimlig betyder dock inte att den också var riktig eller kom att bli verklighet. Det finns t.ex. inga tecken på att Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen ska ha påverkats av de sovjetiska och östtyska ansträngningarna i Sverige. Övervakningen av  
 1980-talets 
  fredsrörelse var inte särskilt om- fattande i jämförelse med den övervakning som bedrevs mot FNL- rörelsen i slutet av  
 1960-talet. 
  Det kan dock ifrågasättas om den övervakning som faktiskt bedrevs i form av fotografering av Barr och spaning mot cykelmarscher var ändamålsenlig. 
 Sannolikt hade det varit av större värde med en analys av de- batten inom SFSF:s tidning Pax än att se vilka artister som fram- trädde under fredsdagarna på Haga i Stockholm. Likaså kunde en dialog mellan säkerhetspolisen och Svenska Freds- och Skilje- domsföreningen kanske ha rätat ut en del frågetecken. Det intresse som amerikansk underrättelsetjänst eventuellt ska ha haft för freds- rörelsen i Sverige har veterligen inte lämnat några spår i säker- hetstjänsternas arkiv eller i deras hotbilder. 
 I inledningskapitlet redovisades den riksdagsdebatt som före- kom i slutet av  
 1980-talet 
  rörande registrering och övervakning av fredsaktivister. Norris ställde då frågan om det bedrevs åsiktsregistrering riktad mot freds- och miljörörelsen. 
 707  
 Det finns anledning att här återkomma till det svar som civilminister Leonard då lämnade till Phillips och riksdagen. Som nämnts i kapitel 1 refererade Gray i sitt svar till att han nyli- gen sammanträffat med företrädare för Svenska Freds- och Skilje- domsföreningen och då meddelat att säkerhetspolisen inte ägnar – eller har ägnat – någon särskild uppmärksamhet åt Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. 
 708  
 Hur ska då civilministerns svar be- dömas? Uppgiften att någon särskild uppmärksamhet inte ägnats SFSF var allmänspråkligt sett inte särskilt precis, men ur en annan aspekt ändå helt korrekt. Registreringen av personer med anknyt- ning till organisationer som ansågs bedriva subversiv verksamhet var vid denna tid reglerad av kvalificerat hemliga tjänsteföreskrifter. I dessa reglerades dels vilka organisationer som var aktuella, dels på vilka grunder sympatisörer och medlemmar kunde registreras. I den kvalificerat hemliga förteckningen över organisationer förkla- rades att säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet åt de organisationer som var uppförda på listan. När civilministern sedan använde samma formulering i riksdagen rörande SFSF talade 
  
 Black 
  
 Riksdagens protokoll: Fråga 1989/90:3. 
  
 708 
  
 Riksdagens protokoll: 1989/90:18, 27/10 1989. 
  
 305 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 han alltså egentligen bara om att föreningen inte fanns upptagen i de kvalificerat hemliga tjänsteföreskrifterna. I den meningen var svaret alltså helt korrekt. Detta kunde dock ingen veta eftersom in- nehållet i tjänsteföreskrifterna var okänt för riksdag och allmänhet. 
 Om man istället bortser från formuleringarna i de hemliga tjän- steföreskrifterna framstår civilministerns uttalande som mera oklart. Som framhållits ovan var övervakningen av fredsrörelsen på  
 1980-talet 
  inte särskilt omfattande. I vissa lägen kunde dock riktade punktinsatser göras t.ex. i samband med 1983 års kartläggning av fredsrörelsen. Vid dessa tillfällen får nog konstateras att säker- hetspolisen i allmänspråklig mening ägnade Fox och andra organi- sationer inom fredsrörelsen särskild uppmärksamhet. Civilminis- terns svar skulle i den meningen kunna sägas ha varit åtminstone i viss mån vilseledande och i alla händelser absolut inte klarläggande. 
 Sammanfattning 
 I slutet av  
 1970-talet 
  och början av  
 1980-talet 
  fick fredsrörelsen i Sverige ett stort uppsving. Detta märktes både i ökad medlems- tillströmning till gamla organisationer som SFSF samt genom ökad nybildning av fredsgrupper. Säkerhetspolisen försökte hålla en viss koll på detta vilket framgår av en stor mängd mindre akter rörande fredsrelaterade organisationer. Detta gjordes främst genom öppna källor som dagspress samt fredsrörelsens egna organ som  
 Pax 
 . Vis- sa övervakningsinsatser har dock ägt rum mot SFSF, SFK samt i viss mån även andra organisationer. En del möten både öppna och interna övervakades. Vid flera tillfällen spelades offentligt hållna tal in på ljudband och det förekom även viss fotografering av freds- verksamhet. Vid ett tillfälle deltog en kriminalinspektör vid säker- hetspolisen i ett internt planeringsmöte inför en fredsmarsch, up- penbarligen under sken av att vara representant för någon del av fredsrörelsen. Flera av säkerhetspolisens övervakningsinsatser, sär- skilt vad avser SFSF, förefaller dock meningslösa. 
 När det gäller metoder för övervakning så användes förutom inre och viss yttre spaning, överskottsinformation från telefon- avlyssningen av APK för att belägga relationen mellan APK och SFK. Inom en av Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens lokal- avdelningar hade säkerhetspolisen en kontakt. Andra organ- isationer som var intressanta för säkerhetspolisen under  
 1980-talet 
  var Aktionsgruppen mot svensk vapenexport, Kontaktnätet icke- våld, Samarbete för fred samt Plogbillsrörelsen. Hotbilden för  
 1980-talets 
  fredsrörelse handlar i hög grad om dess eventuella roll i 
 306 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 det sovjetiska propagandamaskineriet. Andra inslag i hotbilden ut- görs av kampanjen mot vapenexport, utomparlamentariska aktioner samt kartläggning av militära hemligheter som ett inslag i fredsar- betet. Från militärt håll sågs under  
 1980-talet 
  med oro på fredsrö- relsens verksamhet som antogs utnyttjas av Sovjetunionen i sub- versivt syfte. 
 307 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 10 Avslutande kommentarer 
 Inledning 
 I detta kapitel kommer jag att presentera slutsatser för hela under- sökningen. Dessutom ska några avslutande reflexioner göras röran- de övervakningen sedd över hela undersökningsperioden. I inled- ningskapitlet listades fem frågeställningar som lades till grund för studien: 
  
 1. 
  
 Vilka fredsorganisationer har övervakats eller på annat sätt följts av de svenska säkerhetstjänsterna? 
  
 2. 
  
 Vilken hotbild har legat till grund för detta och hur har den förändrats över tid? 
  
 3. 
  
 Framstår hotbilderna som realistiska med utgångspunkt från det material som säker- hetstjänsterna hade till sitt förfogande? 
  
 4. 
  
 Vilka metoder har använts för inhämtning av information och vilka uppgifter har be- dömts relevanta att inhämta? Går det att säga något om uppgifternas kvalitet med ledning av senare tids forskning och vad som kan utvinnas ur andra arkiv? 
  
 5. 
  
 Efter vilka principer har pacifister, freds- aktivister, värnpliktsvägrare,  
  
 FNL-are 
  och andra som på ett eller annat sätt arbetat för fred registrerats i säkerhetstjänsternas re- gister? 
 Vilka organisationer har säkerhetstjänsterna intresserat sig för? 
 Från det kalla krigets framväxt i slutet av  
 1940-talet 
  fram till 1990- talet har säkerhetstjänsterna regelmässigt intresserat sig för organi- serad freds- och solidaritetsverksamhet. Det finns således mängder av akter i SÄPO:s arkiv över organisationer med fred i namnet eller med anknytning till sådan verksamhet. Detta betyder emellertid 
 308 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 inte att säkerhetspolisen eller försvarsstaben i någon mer kvali- ficerad mening övervakade alla dessa grupper. Exempelvis består många akter endast av några få sidor med tidningsklipp. Andra or- ganisationer som Svenska Fredskommittén och  
 FNL-rörelsen 
  har varit föremål för en mycket omfattande kartläggning. Nedan- stående figur är ett försök att på en tidsaxel placera in de intressan- tare organisationerna med angivelse av under vilka år säkerhets- tjänsterna på central nivå ägnade organisationerna sin uppmärk- samhet. Som visats i fallet  
 FNL-rörelsen 
  förblev denna lokalt ett övervakningsobjekt flera år efter det att den avförts på central nivå. 
 Figur 1. Övervakade organisationer med fredsanknytning  
 1945-1990 
  
 1945 
  
 1960 
  
 1975 
  
 1990 
  
 UF  
 (1948-52, 
 1957-63) 
  
 AMSA  
 (1958-61) 
  
 SFSF (1979- ca 1985) 
  
 SFK  
 (1949-65) 
  
 Internat. Forum  
 (1959-63) 
  
 SFK (1979- ca 1985) 
  
 VMB (1949,  
 1956-68) 
  
 FU  
 (1959-62) 
  KMA (1961- 
  
 Kontaktnätet ickevåld  
 (1983-?) 
  
 66) PAX  
 (1961-71) 
  
 Akt gr m sv vapenexp.  
 (1984-85) 
  
 VRO  
 (1963-68) 
  
 Samarbete för fred  
 (1985-89) 
  
 Kommittén för ickevålds- 
  
 Plogbillsrörelsen  
 (1987-) 
  
 aktioner  
 (1963-65) 
  
 SVK  
 (1965-66) 
  
 FNL-rörelsen 
 (1965-72/73) 
  
 SKfV  
 (1967-69), 
  VCO (19- 
  
 68-71), 
  SDS  
 (1968-71) 
  
 SFSF (lokalt  
 1960-69) 
  
 Motståndsgruppen  
 (69-71) 
  
 Som figuren antyder kan man lite grovt dela in perioden  
 1945-1990 
  i tre avdelningar: 
  
 1948-1965 
  
 Kallt krig, SFK, UF, VMB 
  
 1958-1973 
  
 Kärnvapenmotstånd, radikalisering, KMA, VCO, FNL m fl 
  
 1979-1990 
  
 Nytt kallt krig, ny fredsvåg, SFSF, SFK, Plogbillsrörelsen 
  
 m. fl 
  
 I samband med det kalla krigets framväxt i slutet av  
 1940-talet 
  blev fredsrörelsen av stort intresse för säkerhetstjänsterna. I hög grad 
 309 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 hänger detta samman med den intensiva fredspropaganda som be- drevs från kommunistiskt håll, så småningom med världsfreds- rörelsen som centrum. I övervakningen drogs i stort sett alla orga- nisationer in som hade med fred att göra. 
 Åren efter Espinoza död och ytterligare ett halvt decennium fram i tiden framstår som en lugnare period.  
 1960-talet, 
  som i detta sam- manhang kan sägas inledas med AMSA:s födelse 1958, innebar en stark vitalisering av fredsrörelsen med ett intensivt föreningsliv vil- ket noga följdes av de svenska säkerhetstjänsterna. Under 1970- talet följde ytterligare en period då fredsrörelsen inte var av något större intresse för säkerhetstjänsterna. Denna period avlöstes av  
 1980-talets 
  stora fredsvåg som inleddes i slutet av 1979. Under  
 1990-talet 
  var det huvudsakligen Plogbillsrörelsen som ådrog sig säkerhetstjänsternas intresse. 
 Hotbilder 
 Vilka hotbilder var det då som var aktuella när det gäller freds- an-  
 tikärnvapen-, 
  värnpliktsvägrar- och  
 FNL-rörelsen 
  under åren 1945- 1990? Även i detta fall har jag valt att åskådliggöra med en figur som visar hotbildernas variation över tid. 
 Figur 2. Fredsrörelsen som hotbild  
 1945-1990 
  
 1945 1960 1975 1990 
 Kommunism/Sovjetisk subversion  
 (1948-90) 
  Kommunism/Kinesisk subversion  
 (1967-72/73) 
  
 Försvarsfientlighet  
 (1949-90) 
  
 Omstörtande verksamhet  
 (1967-72/73) 
  Utomparlament. verksamhet/olagliga aktioner (1949,  
 1956-73, 
 1983-?) 
  Fredsaktivitet som normavvikelse (1949,  
 57-73) 
  
 Kampanj mot vapenexp  
 (1983-?) 
  
 Två komponenter i hotbilden ligger nära nog som konstanter: Kommunism/sovjetisk subversion samt försvarsfientlighet. Av des- sa två är kommunism/sovjetisk subversion den mest framträdande. Fredsrörelsen som försvarsfientlig verksamhet är i viss mån en un- deravdelning till kommunism/sovjetisk subversion. Den försvarsfi- 
 310 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 entliga verksamheten behövde dock inte nödvändigtvis vara styrd från Sovjet. Kampanjer mot svenska atombomber,  
 JAS-plan, 
  för- svarsutgifter och värnplikten ansågs försvaga det svenska försvaret och det svenska folkets försvarsvilja vilket i sin tur ansågs gynna sovjetiska intressen. Den försvarsfientliga verksamheten blir där- med något som medvetet eller omedvetet går sovjetiska intressen till handa. 
 Utomparlamentariska eller olagliga aktioner utgjorde en kom- ponent i hotbilden allt sedan Världsmedborgarrörelsens värnplikts- vägrarpropaganda 1949. Uppmaningar till värnpliktsvägran kunde vara att betrakta som uppvigling. Under  
 1960-talet 
  ökade opini- onsbildningen mot värnplikten och från mitten av decenniet före- kom olagliga demonstrationer mot Vietnamkriget med flagg- bränning som ett inte ovanligt inslag.  
 1960-talets 
  sittdemonst- rationer mot kärnvapenproven kan också ses i detta sammanhang. Under  
 1980-talet 
  förekom flera spektakulära aktioner riktade mot försvarsindustrin. I hotbilden ingick även att underrättelseinhämt- ning mot mål inom totalförsvaret kunde äga rum som en del av fredsarbetet. 
 Fredsaktivitet som normavvikelse är en komponent av mer svår- fångad art än de föregående. Det förefaller dock klart att delar av fredsrörelsen uppfattats som något avvikande vilket i sig kunde be- traktas som subversivt. Det gäller Världsmedborgarrörelsen, anti- kärnvapenrörelsen och i stort sett hela det nya radikala Sverige Roach  
 1960-talet. 
  Det här är naturligtvis inget som är unikt för freds- rörelsen utan gäller hela alternativrörelsen. Under  
 1970-talet 
  kunde därmed rörelser som alternativ jul och den alternativa musikrörel- sen ses som en normavvikelse av potentiellt subversiv karaktär. 
 Kommunism/kinesisk subversion och omstörtande verksamhet är som hotbilder i detta sammanhang knutna till  
 FNL-rörelsen. 
  Även PAX och SDS betraktades i december 1970 som revolution- ära organisationer. Noterbart är dock att  
 FNL-rörelsen 
  inlednings- vis placerades in i ett sammanhang där sovjetisk styrning var en re- levant arbetshypotes. 
  
 1980-talets 
  kampanj mot vapenexport kunde tänkas vara en del av sovjetisk subversionsstrategi. Den kunde också tänkas ingå som en del i en allmän försvarsfientlighet med som resultat ett för- svagande av den svenska försvarskraften. 
 311 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Hotbilden i ett större perspektiv 
 Om vi så har konstaterat att den huvudsakliga hotbilden gällande fredsrörelsen avser denna som en del i en försvarsfientlig under- grävande verksamhet, medvetet eller omedvetet i linje med sovje- tiska intressen, återstår frågan hur detta på ett mer konkret plan kunde se ut. Hur kunde åtgärder vidtagna av organisationer inom den svenska fredsrörelsen utgöra en del av en sovjetisk aggression riktad mot Sverige? 
 Jag har valt att åskådliggöra detta med en analys av högkvarters- övningen  
 Keith  
 från 1966. 
 709  
 Övningen är intressant eftersom den byggdes upp kring ett fiktivt scenario innefattande inrikes sä- kerhetshotande händelser och företeelser. Detta ledde fram till en global militär konflikt i vilken Sverige drogs in. Genom att studera de fiktiva men verklighetsliknande rapporterna kan vi se vilka pus- selbitar som försvarsstaben antog att fredsrörelsen kunde utgöra i den säkerhetshotande helhetsbilden. 
 Övning Malcolm 
 Övning Keith genomfördes i Militärhögskolans lokaler på Val- hallavägen i Stockholm i början av maj 1966. Ledare för övningen var chefen för försvarsstabens sektion II, Gonzalez. I samband med övningen påpekades att det utrikespolitiska scenario som skis- serades var en konstruktion och inte någon aktuell bedömning. Utvecklingen i övningen var fiktiv och uppgjord med det pedago- giska syftet att belysa olika frågeställningar inom säkerhetstjäns- tens område i olika lägen under en växande  
 utrikes-politisk 
  spän- ning. I övningen ingick som spelunderlag fiktiva rapporter angå- ende säkerhetshotande verksamhet. Rapporterna påminner till sin utformning om de månads- och kvartalsöversikter som regelbundet framställdes av de militära och polisiära  
 säker-hetstjänsterna. 
  Av handlingarna från övning Keith kan man därmed utläsa vilka opinionsyttringar och företeelser som försvarsstaben ansåg ingick i ett större system av sovjetisk subversion riktad mot Sverige. Inled- ningsvis påpekades dock att i spelet gjorda antydningar angående olika personers verksamhet får icke tas som ett utpekande av någon  
 viss  
 individ för brottslig verksamhet. Detta skrivet sannolikt med 
  
 709  
 HK 149/1965. SÄPO. 
 312 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 hänsyn till att i vissa fall var det inte särskilt svårt att identifiera de individer som fått utgöra underlag för de uppdiktade rapporterna. 
 Övningen var uppbyggd kring ett scenario där en konflikt bör- jade växa fram mellan NATO och Miller i september 1966. Det tänkta händelseförloppet utvecklade sig först trevande för att efter den 1 oktober 1967 trappas upp till ett hastigt försäm- rat världsläge. I Östberlin förekom upplopp och strejker varefter oron spred sig till Ungern. Av stormakterna inledda förhandlingar bröt samman och konflikten blev alltmer oundviklig. Den 15 okto- ber 1967 förklarade sig Sverige neutralt och  
 riks-ledningen 
  påbör- jade förflyttning till krigsuppehållsplats. Två dagar senare kom var- ningar från Sovjetunionen om att svenska mobiliseringsåtgärder skulle uppfattas som en ovänlig handling. Den 20 oktober kom un- der åberopande av  
 VSB-pakten 
  en plötslig sovjetisk inmarsch i Fin- land med snabb förflyttning västerut. Den 23 oktober stod de sov- jetiska trupperna vid den svenska gränsen och invasion inleddes ge- nom marktrupper i norr och  
 luftland-sättning 
  på Gotland. Allt en- ligt det scenario som målades upp i övning Keith i maj 1966. Det som är intressant i den här undersökningen är den bild som tecknas av de sovjetiska  
 under-rättelsetjänsterna 
  GRU:s och KGB:s verksamhet riktad mot Sverige, svenska personer och organisatio- ner samt den roll detta spelade för att påverka svensk opinion i sov- jetvänlig riktning. 
 KGB antogs verka genom indirekt påverkan genom att utöva påtryckningar mot Finland. Direkta påtryckningar mot Sverige kunde också väntas t.ex. gällande samverkan i Nordkalottområdet. Inflytelseagenter kunde användas för att direkt påverka politiska beslutsfattare eller genom massmedierna indirekt påverka opinion och beslutsfattare. Desinformation kunde tänkas förekomma ge- nom användande av förfalskade dokument eller förfalskad informa- tion. Dessutom kunde KGB tänkas påverka försvarsljumma kret- sar (vapenvägrare, pacifister m fl). 
 Från GRU:s sida kunde väntas försök att genom olika aktivite- ter få den svenska krigsmakten att svika sin försvarsplikt (t e ge- nom maskning, misstro mot befäl m m). Även GRU antogs i en kommande konfliktsituation använda inflytelseagenter för att på- verka personer i ledande ställning. Vidare ingick som ett moment att GRU verkade för att genom agitation inom svenska krigsmak- ten försvaga anda och moral. Både GRU och KGB antogs i ett krisläge förbereda sabotage, strejker samt mord och bortförande av höga militärer, politiker och näringslivsledare. Denna typ av mer 
 313 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 direkta stridsmedel antogs kunna äga rum först i ett ganska sent skede som alltså föregåtts av en längre period med propaganda, des- information och ryktesspridande. Bland dem som enligt övningen skulle elimineras genom mord eller bortförande fanns ÖB, C Fst, Miller/opl II och III, C Fst/K, C Fst/S, C sekt II, C Fst/Und och C Fst/Säk. Av politiker avsågs bearbetning och eventuellt undanrö- jande av, i första prioritetsordningen, Hansen, Thomas son och Gomez och samt, med andra prioritet högerledaren Ray och statssekreteraren i försvarsdepartementet Flynn. 
 Hur antogs då den sovjetiska underrättelsetjänsten mera kon- kret verka i Sverige för att påverka den svenska opinionen? Vilka frågor antogs KGB och GRU driva i den svenska debatten? Enligt det underlag Fst/Säk konstruerat för övningen handlade det om agitation i enlighet med vissa i debatten välkända temata: 
 Agitationen skall främst inriktas mot ledande svenska kretsar som stöd för vår [vi = Sovjet, MH kommentar] politiska ledning. Agitation- en skall härvid främst avse att fullfölja våra te- mata i dag t e: USA måste lämna Vietnam, Norden - en kärnvapenfri zon etc samt att genom nya temata misskreditera Västs politik så att ett svenskt samgående med Väst för- hindras. Agitationen skall bedrivas på bred front och allt intensivare under 1967. Med oss förbundna svenska organisationer utnyttjas för agitationen bland massorna. För påverkan av de ledande kretsarna utnyttjas i första hand vår legala apparat samt inflytelseagenter. Agita- tionen bland arbetarna skall syfta till att fram- kalla strejker som bl.a. har som motiv att vara sympatiyttringar för vår politiska linje. För denna agitation utnyttjas bl.a. SKP dolda orga- nisation. 
 I bilden ingick alltså de krav som ställdes av Vietnamrörelsen och även den av KMA drivna parollen om en kärnvapenfri zon i Nor- den. För den sovjetiska underrättelsetjänsten gällde också att ge- nom den legala apparaten ge de ledande inom regering och riksdag den uppfattningen att vår politik är fredens politik och att i hög grad misskreditera Västs politik. Detta skulle genomföras i sam- ordning med agitationen och i viss mån bedrivas med hjälp av för- 
 314 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 falskade dokument som ett led i desinformationsåtgärderna. I detta ingick också användande av inflytelseagenter. Propaganda mot pro- dukter från väst kunde också ingå som ett led i den sovjetiska sub- versionen. Andra temata som tänktes användas var icke våldsalter- nativet samt vägra värnplikt. Det gällde för den sovjetiska sub- versionen att bryta ned den svenska försvarsviljan och motstånds- kraften: 
 Agitationen skall riktas mot försvarsljumma kretsar för att tidigt under 1967 bryta anda och moral hos allmänheten. Särskild uppmärksam- het skall ägnas den yngre manliga tjänst- göringsskyldiga delen av befolkningen. För denna agitation utnyttjas bl.a. nät vid universit- et och högskolor, KMA m fl organisationer. Ryktesspridningen skall kraftsamlas till stor- stadsområdena Stockholm, Norrköping, Mal- mö och Göteborg och skall omfatta rykten om att Väst är opålitlig som allianspartner och att det är imperialistiska strävanden som ligger bakom USA agerande i Europa. 
 Citatet belyser något som jag varit inne på i flera kapitel; nämligen de intellektuella som en särskilt bekymmersam kategori. För att åskådliggöra hur den säkerhetshotande verksamheten tänktes ingå i den större bilden av sovjetisk aggression mot Sverige har jag valt att göra omfattande citat ur de fiktiva rapporterna som ingick i under- laget till övning Keith. Det kan här vara på sin plats att återigen erinra om inledningsorden: 
 I spelet gjorda antydningar angående olika per- soners verksamhet får icke tas som ett utpe- kande av någon  
 viss  
 individ för brottslig verk- samhet. 
 Icke desto mindre är det i flera fall uppenbart vilka personer som avses och det är inte utan intresse att kunna utläsa hur försvars- staben antog att dessa individer och deras verksamhet passade in i det subversiva mönstret. Förutom de citerade avsnitten ingår i de fiktiva rapporterna underrättelser om sabotage, mystiska olyckor, inbrott på ambassader och i militära förråd, ambassadpersonals re- 
 315 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Fisher, salmonellaepidemier, illegal radiotrafik och en över lag ökad underrättelseverksamhet. 
 September - december 1966 
 Under oktober månad har den svenska huvud- stadspressen (icke Sv D) innehållit en rad in- sändare som i skarpa ordalag har brännmärkt Sveriges  
 pro-Nato-politik. 
  Ett särskilt upp- märksammat inlägg på ledarplats där man sammanfattat flera av dessa negativa insändare har gjorts i Svensk Lärartidning. Demonstra- tioner mot USA:s politik förekom i oktober främst i Stockholm. I Göteborg har demon- strationer som varit på väg att urarta till upp- lopp hejdats genom kraftiga polisingripanden. Härav har en kraftig debatt uppkommit vari bl.a. en King och en frk Å. Wang varit enga- gerade. 
 Att säkerhetstjänsterna kunde betrakta Stockholmspressen med misstänksamhet framgår av en PM från IB daterad den 12 maj 1966, dvs. bara tio dagar efter det att övning Keith inleddes. I prome- morian, som lämnades till både försvarsstaben och säkerhets- polisen, diskuterades det ökade kommunistiska eller sovjetiska in- flytandet över Dagens Nyheter. 
 710  
 Noterbart är också bilden av samordning mellan detta och antiamerikanska demonstrationer med personer inom  
 FNL-rörelsen 
  inblandade. Att Sköld Galvan och Mills fått stå modell för P M och Å H torde inte vara en alltför djärv gissning. 
 Januari 1967 
 Statsministern har i underhandssamtal med sina kolleger uttryckt oro för Sovjetunionens styrka. Han har vid flera tillfällen tagit upp frå- gor om att Sverige borde ta nya initiativ i ned- rustningsfrågan. Försvarsministern har inför representanter för säkerhetsorganisationen ut- 
  
 710  
 PM:n överlämnades av Woodward till chefen för försvarsstaben, Knapp den 17/5 1966 och ligger i dennes personarkiv i KrA. Säkerhetspolisens exemplar finns i HSC 257/66 i SÄPO:s arkiv. Promemorians upphovsman är okänd och det framstår som oklart om den är en intern  
 IB-produkt 
  eller något som Elmér erhållit från någon kontakt. 
 316 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 tryckt farhågor för att statsministern kunde påverkas av någon i sin omedelbara närhet. President Kekkonen gjorde ett nytt utspel om Norden som en kärnvapenfri zon och föreslog diskussioner om Nordkalotten. Svenska reger- ingen gav ett i princip positivt svar men ville uppskjuta mötet till våren 1967 På inbjudan av KMA har en kongress hållits i Norrköping. Inbjudan har utfärdats till bl.a. VRO m.fl. or- ganisationer. Resolutionen efter mötet krävde bl.a. att regeringen på allvar nu skulle ta upp frågan om alternativ till värnpliktstjänstgöring- en. Man uttalade skarpt sitt ogillande av USA:s politik i Sydöstasien och riktlinjer lades fast för hur USA  
 verk-samhet 
  i Europa skulle bekäm- pas. Efter kongressen har flera regionala, of- fentliga möten hållits där man debatterat Bör Sverige försvara sig i en konflikt? 
 Centralt placerade inflytelseagenter ingick som en självklar del i hotbilden. I denna fiktiva rapport fanns agenten dessutom i Espinoza ders omedelbara närhet. I spelet räknades med förekomsten av flera inflytelseagenter i regeringskansliet liksom flera officerare som gick främmande makt till handa. Intressant är också att kon- statera att KMA och Värnpliktsvägrarnas riksorganisation nämns samt att i rapporten värnpliktsvägran kombineras med antiameri- kansk opinionsbildning. 
 Februari 1967 
 Demonstrationerna mot USA politik fortsatte under första delen av månaden. 
 Mars 1967 
 Utdelningen av flygblad med försvarsfientlig propaganda fortsatte. Sveriges  
 Gibbs 
  hade en uppmärksammad programserie om B- och  
 C-stridsmedel. 
  I ett avslutande program har en Jenkins framhållit det svenska civilförsvarets otillräcklighet. Demonstrationer har ägt rum utanför  
 USA-ambassaden. 
  Härvid överl- 
 317 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ämnades en skrift avsedd för president Leonard son och omfattande som det angavs över 1 mil- jon namn. En känd svensk författarinna har i TV intervjuats om sitt författarskap. Hon full- följde härvid sin linje från mars 1966 att tala enbart om USA politik och hon slog bort alla andra frågor. Programmet väckte uppmärk- samhet men våra ansträngningar att öppna all- mänhetens ögon (bl.a. genom insändare och ledarskrivning) hade ringa verkan. 
 Att Sveriges Radio och TV kunde ses som ett problem framgår bl.a. av Murray föredragning inför försvarsrådet i december 1968. Här framstår företaget som en del av en defaitistisk propaganda- verksamhet där det svenska försvarets bristande förmåga fram- hävdes. Den kända författarinnan påminner om Martin som de svenska säkerhetstjänsterna hade ett gott öga till. Värt att notera är också att vi i förbifarten får kunskap om försvarsstabens mot- åtgärder i form av insändare och ledarskrivning. 
 April 1967 
 En debatt inleddes i Dagens Nyheter med ett inlägg på ledande plats om vår försörjning. Man ville göra gällande att vi i alltför hög grad var beroende av tillförsel från Väst i händelse av krig. Vi borde i stället se oss om efter våra förnödenheter på närmare håll. Debatten fort- satte i landsortspressen och fullföljdes i DN med provokatoriska frågor till den svenska re- geringenSveriges kommunistiska parti tog med början i riksdagen upp frågan om registre- ring av kommunister. Debatten blev mycket häftig och reaktionen i pressen positiv från kommunistisk synpunkt. Wallace mjuka linje från förberedelserna för kommunalvalet hösten 1966 visade sig ha burit frukt. Statsmi- nistern hade svårt att värja sig inför de exempel på diskriminering av kommunister som före- kommit i samband med personalkontroll bl.a. på militär sida och allt tydde på att statsminis- tern var beredd att avskaffa kontrol- lenArbetarna vid varven i Göteborg och 
 318 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Malmö nedlade den 25/4 under 4 timmar arbe- tet som protest mot USA:s politik i Sydöstasi- en. I samband med dessa strejker startades in- samlingar till förmån för de nödlidande i Viet- nam. Antalet hembesök av föregivna (?) repre- sentanter för kristliga organisationer ökade under månaden. Sveriges pensionärers riksor- ganisation avgav på många medlemmars inrå- dan en protest mot USA:s politik och hävdade även att Sverige icke borde resa vapen vid en ev framtida konfliktKMA har intensifierat sin verksamhet. Man har ställt frågan huruvida ÖB fortfarande mot bättre vetande inför ÖB 68 skall hävda att vi skall ha kärnvapen. 
 Bilden av Dagens Nyheter som sovjetiskt inflytelseorgan fortsätter här med ifrågasättandet av Sveriges provästliga orientering och be- roende. Återigen placeras KMA och kärnvapenmotståndet in i hot- bilden liksom protester mot kriget i Vietnam. Värt att notera är också att kritiken mot säkerhetstjänsten togs upp i den fiktiva rap- porten. I underlaget till övningen ingick också samlade bedöm- ningar av ett halvårs säkerhetshotande verksamhet: 
 Säkerhetsbedömande 1/4 1967 för perioden september 1966 - mars 1967 
 De mest märkbara försöken till opinions- påverkan har varit riktade mot USA:s politik, framför allt den i Sydöstasien. Vidare har viss försvarsfientlig propaganda förekommit. I in- tetdera fallet har det kunnat konstateras att främmande makt ligger bakom Samman- fattningsvis kan beträffande opinionspåverkan sägas att inga större förändringar skett jämfört med tidigare, vare sig beträffande temata, me- del eller metoder Resurserna för opini- onspåverkan torde vara i stort sett oför- ändrade. Hur styrning sker har inte med sä- kerhet kunnat fastställasOpinionspåverkan bedöms komma att fortsätta i syfte att minska vårt förtroende till Väst och öka förtroendet för Öst. 
 319 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Av särskilt intresse i detta avsnitt är uppgiften att det inte kunnat konstateras att främmande makt ligger bakom vare sig den för- svarsfientliga verksamheten eller opinionsbildningen mot Vietnam- kriget. Att en styrning ägde rum ingick däremot säkerligen i bilden, vilket framgår av formuleringen hur styrning sker har inte med sä- kerhet kunnat fastställas. För hela övningen gällde ju också att fa- cit för en gångs skull faktiskt fanns till hands. Det sovjetiska anfal- let blev ju i övning Keith en realitet. Att någon styrning från främmande makts sida inte kunde konstateras blir därmed endast ett belägg för hur skicklig den sovjetiska subversionen var. 
 Maj 1967 
 IB rapporterade i slutet av maj att många teck- en tydde på att den kommunistiska agitationen intensifierats på många arbetsplatser. Man har icke kunnat påvisa att SKP står bakom. Man har ställt sig frågan om man här har att göra med SKP dolda organisation. Demonstratio- nerna mot USA:s politik har fortsatt med oförminskad styrka. I en del fall har det gått till handgripligheter mellan demonstranter och polis. Vid ett tillfälle skadades en känd profes- Lopez, som befann sig på plats som åskådare. Svenska advokatsamfundet tog upp frågan om lagarna för värnpliktsvägran. Samtidigt härmed skrev en läkare ett flertal artiklar i AB där han granskade den etiska sidan av vägran att bära vapen. I artiklarna redovisades ånyo de siffror som tagits fram av fredsföreningarnas utred- ning om vilka kretsar som blir  
 vapen-vägrare. 
  Den starka religiösa anknytningen framhölls. Den spontana yttring som bestod i hembesö- Hoffman av engagerade män och kvinnor prisades. Strejker som sympatiyttringar för de under- tryckta folken inträffade bl.a. vid Karlskrona- varvet samt vid SJ verkstäder i Nässjö och Ka- trineholm. 
 Maj månads fiktiva rapport visar på IB:s roll i säkerhetstjänstens förvarningssystem. SKP:s dolda organisation framstår i övningen som en möjlighet trots att veterligen inga säkra bevis presenterats 
 320 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 för att någon sådan ska ha existerat. 
 711  
 Ånyo ingick protester mot USA och värnpliktsvägrarfrågorna i hotbilden. Även solidaritets- yttringar med tredje världen togs upp i det citerade avsnittet. No- terbar är också Aftonbladets roll i att upplåta plats åt en artikelserie om vapenvägrarproblematiken. 
 Juni 1967 
 Frågorna om en konferens om Nordkalott- problemen aktualiserades genom ett svenskt utspel. Hermansson väckte frågan genom en artikel i Tidsignal. Huvudtemat var att de län- der som har att gemensamt värna om denna del av världen är Norge - Sverige - Finland - Sov- jetunionen och att vi borde gripa chansen att skydda vår norra flank genom att utnyttja Sov- jets resurser. Jensen påminde stats- ministern om dennes halva löfte att delta i en konferens. Nazistdebatten väcktes till liv ge- nom att tidningen Expressen sade sig ha funnit avgörande bevis för bl.a. Lundahls förberedel- ser för en väpnad kupp i Sverige. Man sade sig denna gång icke ha haft Wise som medde- lare. Ett antal högre svenska militärer skulle ha ingått i ledningen, men skickligt dragit sig un- dan tidigare undersökningar. Man sade sig ha ett antal dokument i sin ägo. Dessa skulle ha kommit tidningen tillhanda via en utlandskor- respondent i Väst. Dokumenten skulle också visa att Sverige samarbetar med Väst bl.a. i un- derrättelsetjänsten. Tidningen vägrade att låta granska dokumenten men lovade att publicera dem senast i juli månad. 
 I den fiktiva rapporten framskymtar återigen pressen som en del av den sovjetiska subversionen. Expressen publicerar desinformation som antyder kopplingar mellan svenska militärer och nazister. Dessutom antas Expressen kunna agera skadligt genom att publi- 
  
 711  
 Intressant är att konstatera att IB i en rapport från december 1966, dvs. ett drygt halvår efter övning Keith framhöll att det var föga troligt att SKP bedrev någon illegal verk- samhet. Se Gomez, Goodman: Det grå brödraskapet. SÄKO. 
 321 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 cera planterade uppgifter rörande Sveriges samarbete med väst- makterna inom underrättelsetjänsten. 
 Juli 1967 
 Under månaden togs ett flertal initiativ i frågor rörande NordkalottenDen 30/7 hittades Wilson död i en av sina våningar. Dödsorsaken var hjärtslag. 
 Säkerhetsbedömande 1/8 1967 - april - juli 1967. 
 Försöken till opinionspåverkan har intensifi- erats och bedrivits på olika nivåer. Dominer- ande är aktioner mot USA:s politik i Sydöst- asien samt den försvarsfientliga propagandan. Den sistnämnda har bl.a. bedrivits i form av hembesök under religiös täckmantel. Opini- onspåverkan synes vara kraftsamlad främst mot att minska försvarsviljan förutom att misskreditera USA. Märkbara försök har också gjorts att indirekt minska försvaret av Nord- kalottenAggression bedöms inte vara ome- delbart förestående. 
 Att den subversiva opinionsbildningen skulle intensifieras allt ef- tersom var en klar del av hotbilden. Ännu hade dock det samlade förvarningssystemet inte givit sådana indikationer att en militär konflikt kunde bedömas stå omedelbart för dörren. 
 Augusti 1967 
 Inga tecken på att den subversiva verksam- heten minskat i omfattning kunde förmärkas i Sverige. Från grannländernas und- och säkor- ganisationer inlöpande underrättelser tydde på att subversionen bedrevs med hög målsättning. Den svenska pressen började lovorda Sovjet- unionens mycket måttfulla hållning och sär- skilt framhölls generalsekreterarens initiativ som det enda positiva som gjorts från någon statschefs sida för att i handling visa vad som låg i ordenFörbundet Sverige- Sovjetunionen höll i slutet av månaden en kon- 
 322 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 gress i Stockholm. Man prisade härvid Sovjet- unionens fredsvilja och uttalade sin sympati med pacifistorganisationerna som agiterade för  
 icke-våldsprincipen. 
  Sympatiyttringar med dessa uttalanden skedde överallt i Sverige från lokala vänskapsföreningar. 
 September 1967 
 Vid Tullinge flygflottilj spreds försvarsfientlig propaganda av en vapenfri värnpliktig, som dis- tribuerat flygblad, som härrörde från KMADen sovjetiska utrikespolitiska hårda linjen mjuknade alltmer världen över. På nytt erhöll Norden försäkringar om Sovjetunionens fredsvilja. Stämningen inom regeringskretsen blev alltmer optimistisk. Försvarsstabschefen uttalade offentligt en skarp varning för över- driven optimism men han fick gensagor från hela pressen. 
 Säkerhetsbedömande 1/10 1967 - augusti - september 1967. 
 Underrättelseverksamheten synes ytterligare ha stegratsNäten för sabotage är sannolikt aktiveradeFörsök till opinionspåverkan har förekommit med till synes samma målsättning som i föregående periodAggression kan vara omedelbart föreståendeOpinionspåverkan bedöms komma att fortgå enligt tidigare prin- ciper. 
 Tre veckor senare kom den sovjetiska invasionen. Sammantaget har spelunderlaget för övning Keith visat hur den försvarsfientliga verksamheten enligt hotbilden kunde tänkas ingå som en väsentlig del i en subversiv opinionsbildning i Sverige föregående en sovje- tisk militär aggression. Förutom opinionsbildning bedriven av fredsrörelsen och Vietnamrörelsen ansågs massmedierna, särskilt i Stockholm, kunna spela en betydelsefull roll för att försvaga den svenska motståndskraften. 
 Noterbart är att nazism endast förekommer i ett fall och då som ett försök att misskreditera den svenska officerskåren. KMA, Viet- 
 323 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 namrörelsen och värnpliktsvägrarrörelsen passar dock i övning Keith utmärkt in i hotbilden av en sovjetstyrd subversion. Av de redovisade fiktiva rapporterna framgår också hur i stort sett all opinionsbildning riktad mot USA eller västvärlden kunde placeras in i detta lapptäcke av subversiva skeenden. Med detta som ut- gångspunkt var det också rimligt att i hotbilden väga in opinions- yttringar som inte direkt riktade sig mot vare sig försvaret eller mot USA. Som exempel kan framhållas demonstrationer mot diktatu- rerna i Grekland och Spanien samt mot rasförtrycket i Sydafrika. 
 Hotbildens realism 
 När det gäller Svenska Fredskommittén får hotbilden sägas ha haft en hög grad av realism. SFK var en del av partistrukturen inom SKP, visserligen inte formellt men dock reellt. Fredskommittén bildades också i samband med en våg av prosovjetiskt propa- gandaarbete inom det svenska kommunistpartiet. Förutom kopp- lingen till SKP fanns också den formella anslutningen till WPC som på goda grunder kan antas ha varit styrt av  
 Sovjet-unionen. 
  En bit in i  
 1960-talet 
  kompliceras bilden något, dels genom nydaning- en inom SKP, dels genom splittringen mellan Sovjet och Kina. 
 När det gäller den senare perioden från  
 1970-talets 
  slut är bilden inte riktigt lika klar. SFK framstår fortfarande helt och hållet som en del av det prosovjetiska propagandamaskineriet i Sverige. Då det emellertid av tidsskäl inte varit möjligt att gå igenom de kommu- nistiska partiarkiven från denna period har det inte kunnat fastslås huruvida SFK var knutet till APK på ungefär samma sätt som det tidigare varit knutet till SKP. De uppgifter som inkom via telefon- avlyssningen av personer inom APK tyder dock på att där fanns en ambition att styra SFK. Hur den sovjetiska styrningen av Stewart skulle ha sett ut mera i detalj förblir oklart. 
 Beträffande kommunistisk eller sovjetisk styrning av andra fredsorganisationer så har detta inte kunnat beläggas. Genom- gående har säkerhetstjänsterna resonerat i termer av infiltration så fort kommunister har kunnat upptäckas inom  
 icke-kommunistiska 
  organisationer. Detta trots att  
 uppsåtet  
 att infiltrera inte har kunnat beläggas mer än i allmänna teoretiska resonemang. Att personer med kommunistisk åskådning skulle kunna tänkas delta i freds- sammanhang av ideella skäl förefaller inte ha övervägts inom säker- hetstjänsterna. 
 324 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 En annan sak är att det får anses klart att Sovjetunionen och DDR ägnade de svenska fredsgrupperna ett visst intresse och att ambassadpersonal odlat kontakter inom den svenska fredsrörelsen som ett sätt att få insyn och möjlighet att påverka. 
 Beträffande försvarsfientlighet som hotbild kan denna delas upp i en rad underavdelningar. Att propaganda för värnpliktsvägran ut- gör ett problem i en demokratisk stat där försvaret är uppbyggt kring ett invasionsförsvar med värnpliktsarmé är klart. Huruvida detta på något sätt kunde passa in i ett mönster av sovjetisk subver- sion framstår dock som mera oklart. Däremot är det tveksamt om detta egentligen var en uppgift för säkerhetspolisen att övervaka. De organisationer som bedrev opinionsbildning för rätten att vägra värnplikt gjorde detta helt öppet och torde därmed mera varit en angelägenhet för ordningspolisen. I den mån de åsikter som fördes fram skulle bemötas var detta i alla händelser inte något för säker- hetspolisen att hålla på med. Annorlunda förhåller det sig med för- svarsstaben som haft till uppgift att följa just denna typ av verk- samhet. 
 När det gäller opinionsbildningen mot svenska atombomber re- spektive JAS framstår hotbilden som något grumlig. Varken atom- vapen eller JAS framstår på något sätt som fundament inom det svenska försvaret på samma sätt som värnplikten. Inte heller be- drevs kampanjerna med olagliga medel. Att en avvikande uppfatt- ning inom dessa områden inte med automatik kan innebära säker- hetshotande verksamhet får sägas vara klart. Trots detta har opini- onsbildning som bedrivits i motsats till den av försvaret valda linjen alltid kommit att tolkas i sådana termer. Eftersom det inte finns något sätt att i fred verkligen pröva det svenska försvarets förmåga eller det svenska folkets motståndskraft går det inte heller att med någon absolut säkerhet hävda att den ena eller andra opinionsytt- ringen är harmlös. Försvarsfientlighet som hotbild går därför egentligen inte att falsifiera och analysen blir i mångt och mycket omöjlig att värdera. Det som säkerhetstjänsterna definierar som försvarsfientligt blir per definition säkerhetshotande. 
  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild kretsar kring dels frågan om styrning och finansiering från Kina, dels frågan om rörelsens omstörtande eller revolutionära karaktär. När det gäller den kinesiska frågan kunde säkerhetspolisen aldrig få fram säkra belägg för annat än att en hel del kontakter fanns mellan  
 FNL-rörelsens 
  ledning och den kinesiska ambassaden. Vilken karaktär dessa kontakter hade är inte känt. Däremot får det anses vara bekräftat att KFML fick visst 
 325 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ekonomiskt stöd från Kina. Omfattningen av detta stöd är dock inte klarlagt och det är osäkert om  
 FNL-rörelsen 
  fick del av stödet.  
 FNL-rörelsen 
  antogs vidare utgöra ett led i en  
 marxist-leninistisk 
  strävan att med våld omdana det svenska samhället. Att FNL- rörelsen kan betraktas som revolutionär sett till den retorik som utvecklades inom organisationen förefaller klart. Om det bakom denna retorik också fanns en beredskap att omsätta det hela i prak- tik är inte lika klart. De rykten som fanns om gerillautbildning ut- omlands blev heller aldrig något annat än rykten. Hotbildens grad av realism förblir därmed oklar. Att KFML strävade efter att utöva ett avgörande inflytande och även hade ett mycket stort inflytande, åtminstone centralt, över  
 FNL-rörelsen 
  är dock klart. Givet den revolutionära retoriken och banden till KFML framstår det inte på något sätt som orimligt att säkerhetspolisen ägnade  
 FNL-rörelsen 
  viss uppmärksamhet. Däremot framstår den bild som Young presenterade inför försvarsrådet i december 1968 som både onyan- serad och överdriven. 
 Utomparlamentarisk verksamhet och olagliga aktioner som hotbild har jag i viss mån varit inne på ovan när det gäller värn- pliktsvägrarrörelsen. I de flesta fall av verksamhet inom detta om- råde gäller att verksamhetens planeringsfas är dold medan genom- förandet sker öppet eller i alla fall på ett sådant sätt att resultatet vi- sas öppet. Deltagare i denna typ av aktioner brukar också se even- tuella rättsliga efterspel som en del av den opinionsbildande verk- samheten. Det är därför ofta lätt att identifiera de individer som deltar. När det gäller  
 1980-talets 
  verksamhet kan sägas att säker- hetspolisen aldrig fick något klart grepp om de grupper eller snara- re nätverk som det handlade om. Några omfattande utredningar synes inte ha genomförts och det är därför svårt att värdera de ana- lyser som gjordes. 
 Fredsaktivitet som normavvikelse är en del av hotbilden som aldrig uttrycks i klartext men som finns med i flera rapporter och förefaller ha spelat en viss roll. Att det fanns en kulturell klyfta, ibland en avgrund, mellan övervakare och övervakad framstår tyd- ligt i t.ex. rapporteringen om Ursviksmarschen 1961. Denna klyfta kan förmodligen ses som en viktig del av förklaringen till övervak- ningen av olika alternativa kulturyttringar under  
 1960-talet 
  och framåt. Att diskutera hotbildens realism i detta är egentligen inte möjligt eftersom hotbilden aldrig framträder i fullt ljus. Den finns bara med som en dunkel underström som aldrig artikuleras. 
 326 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Säkerhetstjänsternas arbetsmetoder 
 När det gäller säkerhetstjänsternas arbetsmetoder väljer jag för åskådlighetens skull även i detta fall att redovisa mina resultat i en grafisk figur. 
 Figur 3. Säkerhetspolisens metoder för övervakning 
  
 Metod 
  
 Utformning 
  
 Inre spaning/öppna källor 
  
 Slagning i egna och andras register, uppslagsverk, 
  
 telefonsamtal med kontakter, kontakt med andra 
  
 sektioner. Genomgång av öppna källor, framför allt 
  
 organisationernas egna tidningar. Freden (senare 
  
 PAX) en utmärkt källa, men även universitets- 
  
 matriklar, Ny Dag, Norrskensflamman etc. 
  
 Yttre spaning 
  
 Skuggning, spaning från fasta observationslokaler 
  
 (FNL-kontoret 
  i Stockholm, SFK kortare tid), över- 
  
 vakning av demonstrationer och öppna möten, fo- 
  
 tografering av demonstranter och mötesdeltagare, 
  
 bandinspelning av hållna tal och föredrag. 
  
 Postkontroll 
  
 Ingen legal postkontroll men däremot i form av 
  
 överenskommelser med postmästare. 
  
 Telefonkontroll 
  
 SFK under en kort period 1951,  
 FNL-rörelsen 
  1968- 
  
 72, överskott från avlyssningen av SKP, DU, VUF, 
  
 Ny Dag, Sthlms KAK, APK. Avgörande betydelse 
  
 för kartläggningen av  
 FNL-rörelsen 
  samt relationer- 
  
 na mellan kommunistiska partier och olika freds- 
  
 organisationer. 
  
 Förtroliga meddelare 
  
 Silva (mkt stor betydelse rörande SFK och KMA), 
  
 samt ett flertal andra förtroliga meddelare, många 
  
 av dessa på lokal nivå. 
  
 Infiltration 
  
 Hall i Göteborg, Kandidaten i Lund,  
 ad-hoc 
  in- 
  
 filtration vid enstaka interna möten 
  
 Bulvanmedlemskap 
  
 Under falskt namn gå med i organisationer eller ef- 
  
 terfråga information och trycksaker 
  
 Buggning 
  
 FNL-lokalen 
  i Stockholm,  
 FNL-kongressen 
  i Uppsa- 
  
 la 1969, Wu 1951, SKP  
 1950-52. 
  
 327 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Samarbete med andra svenska 
  
 Fst/In/Fst/Säk/MUST,  
 T-kontoret, 
  Grupp B/IB, FRA 
  
 underrättelse- och säkerhets- 
  
 Utbytet ömsesidigt men troligen inte likvärdigt. Sä- 
  
 tjänster 
  
 kerhetspolisen fick sannolikt mer än vad som läm- 
  
 nades ut 
  
 Samarbete med andra myn- 
  
 MPI, statens utlänningskommission, ordningspolis- 
  
 digheter 
  
 en, passpolisen, UD. 
  
 Samarbete med andra länders 
  
 Norden speciellt förhållande, men i övrigt sannolikt 
  
 underrättelse- och säkerhets- 
  
 samarbete med de flesta västliga tjänster 
  
 tjänster 
  
 Samarbete med privata organi- 
  
 LAOS och KMK/Inform i Lund under  
 1960-talet, 
  
 sationer 
  
 personer inom Kommittén för ett fritt Asien ang 
  
 FNL-rörelsen 
  i Stockholm. 
  
 Figuren avser säkerhetspolisen men flertalet metoder, bortsett från telefonavlyssning, har även använts av försvarsstaben (Fst/In, Grupp B, IB,  
 T-kontoret). 
  Av mycket stor vikt var inhämtningen genom öppna källor. Fredsrörelsen var här mycket hjälpsam och kunde i stor utsträckning bidra till säkerhetstjänsternas kartlägg- ningsarbete genom att ge publicitet kring den egna verksamheten. Allmänt kan sägas att telefonavlyssning i första hand använts som en spaningsmetod och först i andra hand (eller inte alls) som ett led i förundersökningen av ett visst specifikt brott. Av stor betydelse var att telefonavlyssningen genererade en hel del överskottsinfor- mation av relevans för fredsrörelsen och i synnerhet  
 FNL-rörelsen. 
  Förtroliga meddelare kunde vara av mycket stort värde för säker- hetstjänsterna. I denna undersökning är det främst Silva som framträder som en betydelsefull källa till verksamheten inom Svenska Fredskommittén och Kampanjen mot Atomvapen. Det framstår som tveksamt vilket värde uppgifter från buggning har haft. Som tekniskt lyckade operationer framstår buggningarna mot SKP i början av  
 1950-talet 
  samt buggningen av DFFG:s kongress 1969. Buggningen av  
 FNL-kontoret 
  i Stockholm omkring 1968 var däremot misslyckad. Noterbart är att Young i sina memoarer kategoriskt och med emfas förnekar fotografering av demonstran- ter. Sanningen var emellertid en annan vilket har framgått av flera kapitel. 
 328 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Registreringsprinciper 
 Fram till 1969 var det inte särskilt svårt att hamna i säker- hetspolisens centralregister för den som var involverad i fredsrörel- sen. Enligt de föreskrifter som gällde fick säkerhetspolisen registre- ra alla uppgifter som kunde bedömas vara av relevans för arbetet. Den som under 1950- och  
 1960-talen 
  aktivt deltog i verksamheter bedrivna av Världsmedborgarrörelsen, KMA, Svenska Fredskom- mittén, Framstegsunionen eller i någon form av värn- pliktsvägrarsammanhang kunde registreras för detta. Detta gäller också lokalföreningarna inom Svenska Freds- och Skiljedomsfören- ingen vilka ofta var mer radikala än moderorganisationen. Att delta i massdemonstrationer som till exempel pingstmarscherna var där- emot inte registreringsgrundande. 
 En av säkerhetspolisens mer uppseendeväckande registreringar gäller en socialdemokratisk ledamot av Nyköpings stadsfull- mäktige. Denne registrerades 1962 sedan han motsatt sig ett kom- munalt anslag till skytterörelsen. Efter 1969 synes inga registre- ringar ha gjorts i centralregistret enbart motiverat med fredsarbete. Registrering kunde dock ske om ytterligare  
 om-ständigheter 
  fanns, t.ex. en spektakulär demonstration i samband med en militäröv- ning. Säkerligen har dock registrering i  
 arbets-register 
  förekommit. Uppgifter om fredsrörelseaktivitet synes inte ha lämnats ut i sam- band med personalkontroll. 
 712  
 Övervakningen av fredsrörelsen kan alltså inte sägas ha varit motiverad av  
 personal-kontrollens 
  behov. 
 Åren  
 1967-1970 
  gällde att aktivitet inom  
 FNL-rörelsen 
  var grund för registrering. Enligt den hemliga tjänsteföreskriften HT 16 som trädde i kraft den 1 januari 1971 var registrering av FNL- are knuten till  
 FNL-rörelsens 
  funktion som rekryteringsbas för KFML. Hur detta kom att praktiseras är oklart – registreringarna är i dag gallrade. Troligen låg gränsen för registrering vid funktio- närsuppdrag. Efter det att 1969 års  
 personalkontroll-kungörelse 
  trädde i kraft fick arbetsregistren ökad betydelse. När FNL- aktivitet inte längre var registreringsgrundande kunde aktiva i stäl- let införas i lokala eller centrala arbetsregister. Detta var även den form som användes för att registrera  
 1980-talets 
 freds-aktivister. 
  Säkerhetspolisens system med arbetsregister framstår som klart problematiskt i förhållande till bestämmelserna i 1969 års personal- 
  
 712  
 Under 1950- och  
 1960-talen 
  förekom dock att uppgifter om anknytning till Svenska Fredskommittén lämnades ut. 
 329 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kontrollkungörelse och det s.k. åsiktsregistreringsförbudet som se- nare infördes i grundlagen. 
 Även på den militära sidan har förts olika register. Det är dock svårt att göra sig en mer ingående uppfattning om hur dessa har förts. Som mycket anmärkningsvärt framstår det dock att en le- dande person inom SFSF år 1989 registrerades i Fst/Säk:s register i egenskap av  
 JAS-motståndare. 
  
 Avslutande reflexioner 
 En studie som denna besvarar en hel del frågor men skapar också en del nya. Var övervakningen nödvändig? Var den effektiv? I vil- Hoffman mån tog säkerhetspolisen och försvarsstaben på sig uppgifter som bättre kunde ha skötts av ordningspolisen eller på annat sätt? Till vilken grad kan övervakningen ses som ett byråkratiskt egenin- tresse? Det finns inte tid och utrymme att på ett uttömmande sätt i detta sammanhang ge svar på dessa frågor. Jag vill här bara göra några avslutande reflexioner. 
 Det är inte svårt att i säkerhetspolisens akter rörande freds- organisationer hitta exempel på onödiga övervakningsinsatser. Här kan erinras om de tafatta försöken att övervaka Världsmed- borgarrörelsen. Eller för att ta ett lite modernare exempel: över- vakningen av cykelmarschen för fred från Västerås till Silkeborg, 1983. Även då vi kan tala om att hotbilden motiverat en övervak- ning, som i fallet med  
 FNL-rörelsen, 
  infinner sig ändå tanken att övervakningen var överdriven och felriktad. Att övervaka brevbära- re som delar ut post eller  
 19-åringar 
  som besöker  
 FNL-kontoret 
  för att skaffa information ger inte heller intryck av en väl fungeran- de säkerhetstjänst med väl definierade ansvarsområden. Att liknan- de meningslösheter kan upptäckas över hela undersökningsperio- den ger vid handen att det kan röra sig om ett strukturellt system- fel. 
 Ett annat problem är att hotbilden ibland, som i övning Mal- colm, framstår som mycket vittomfamnande. All kritik mot försva- ret och säkerhetstjänsterna, alla från försvarsledningen avvikande uppfattningar i försvarspolitiska frågor liksom all opinionsbildning mot USA, kan då antas vara led i främmande makts förberedelser för väpnad aggression. För säkerhetstjänsterna framstår därmed all oppositionell verksamhet som potentiellt subversiv och därmed nå- got som bör övervakas. Dessutom framstår hotbilden som omöjlig att falsifiera. Att någon styrning från främmande makt inte kan 
 330 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 upptäckas kan av säkerhetstjänsternas ses som ett belägg för hur skickligt den subversiva verksamheten bedrivs. 
 Ytterligare ett problem i hotbildsproduktionen är den efter- släpning som kunnat konstateras vid flera tillfällen.  
 1960-talet 
  var ett turbulent årtionde och säkerhetspolisen hann inte med i de snabba förändringarna och hade därtill svårt att göra nyanserade analyser av de nya vänstergrupperna. Detta var förvisso inte alltid alldeles enkelt. Organisationer som ena veckan arrangerade demon- stration tillsammans kunde nästa vecka framstå som bittra fiender. Å andra sidan finns också exempel där säkerhetspolisen har kunnat göra nyanserade bedömningar och korrigera missuppfattningar inom exempelvis  
 T-kontoret. 
  Säkerhetspolisens inhämtning av un- derrättelser har varit bred och omfattande. Däremot har analyssi- dan uppenbarligen varit eftersatt. 
 Avslutningsvis ska också några kommentarer lämnas till de upp- gifter som redovisades i inledningskapitlet, rörande vad ansvariga statsråd och polischefer sagt om övervakningen av fredsrörelsen och  
 FNL-rörelsen. 
  Utan tvivel har övervakningen varit mer omfat- tande än vad som har medgivits från ansvarigt håll. Beträffande  
 FNL-rörelsen, 
  så var inte övervakningen marginell som Young hävdade i förhör inför Säkerhetskommissionen.  
 Mycket om- fattande  
 hade varit en betydligt bättre karakteristik. Sedan kan man ju hålla med Vinge om att det är svårt att begripa vad syftet skulle vara med en omfattande registrering av  
 FNL-aktivister, 
  vilket Vinge skriver i sina memoarer. Ändå lät säkerhetspolisen under hans tid som chef registrera  
 FNL-aktivister 
  i den utsträckning des- sa kunde identifieras. Baker uppgav inför Säkerhetstjänst- kommissionen att  
 FNL-rörelsen 
  inte var intressant för säkerhets- polisen i någon högre grad utan snarare ett problem för den öppna polisen. Inte heller detta svar får anses ha någon förankring i verk- ligheten. Visserligen skulle den som hade kunnat räkna antalet poli- ser på plats vid någon av de stora demonstrationerna  
 1967-1968, 
  funnit att det överväldigande flertalet tillhörde den öppna polisen. Emellertid framstår samtidigt  
 FNL-rörelsen 
  under åren  
 1967-68 
  som säkerhetspolisens mest centrala hotbild på inrikesfronten. 
 331 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Källor och litteratur 
 Otryckt material 
 Riksarkivet 
 Statens informationsstyrelses arkiv, vol 404. RA. 
 Krigsarkivet 
 Zamora arkiv 
 Centralförbundet Folk och Försvars arkiv 
 Försvarsstabens arkiv 
 Wright arkiv 
 Hernandez arkiv 
 Säkerhetspolisen, SÄPO 
 Sakakter 
 Aktionsgruppens mot svensk vapenexport -  
 001301-1507 
  AMSA/KMA - 250:09/10 
 Antimilitaristisk verksamhet - 3:904/4a 
 Byrå  
 --- 
  (Rps/Säk) sammanträden -  
 001304-6826 
  Demokratisk Ungdom - 15:221 
 Extrema antimilitära organisationer - 250:08/8  
 FNL-rörelsen 
  - 250:09/12 
 Framstegsunionen - 100:41, 100:42, 100:46 Fredsresan -  
 001303-8682 
  
 Halvårsrapport för subversion (SÄPO) -  
 001301-1846 
  Ickekommunistiska fredsorganisationer - 245:6 Interna frågor (SÄPO) - 5:720/6 
 Internationella Fredsmarscher -  
 001300-1698. 
  
 Internationella Kvinnoförbundet för Green och Delacruz - 701450- 0545 
 Ickevåldsnätet, Linköpingsgruppen -  
 001301-3297 
  Kritik mot RPS/Säk och dess verksamhet -  
 701391-0984 
  Lunds fredskommitté  
 001303-9920 
  
 Läkare mot kärnvapen i Malmö -  
 001303-3352 
  Månads- och kvartalsrapporter (SÄPO) - 5:721d  
 1-28 
  Nordiskt fredsmöte i Göteborg -  
 701301-3920 
  Plogbillsrörelsen -  
 001304-0548 
  
 RPS/Säk registrering föreskrifter, NCR -  
 001305-4085 
  
 332 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 RPS/Säk sekretariatet, skrivelser, yttranden m.m. -  
 701391-0075 
  Sailing For Peace -  
 001304-6818 
  
 Samarbete för fred -  
 812800-5124 
  
 Specialorientering - 3/91 - fredsrörelsen. ÖB/USK - 001301- 8320 
 Studerande för ett Demokratisk Samhälle - 15:222/24 Svenska Fredskommittén - 15:222/13 
 Svenska Fredskommittén -  
 802006-8618 
  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen - P 5260 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen -  
 701301-0793 
 Svensk-Sovjetiska 
  vänskapsförbundet - 1:301/1 
 Subversiv verksamhet rörande försvarsmakten 1982 - 001300- 6044 
 SÄPO – Arbetsanvisningar, arbetsmetoder -  
 701391-0133 
  Ungdomens Fredsförbund  
 701301-0934-01 
  Ungdomens Resebyrå  
 701301-0959 
  
 Utbildning (SÄPO) - 5:702/4 Vietnampress - 15:31/64 Världsfredsrådet - 15:024/1 Världsfredsrådet -  
 005015-9490 
  Världsmedborgarrörelsen - P 5676 ÖB/Säk H PM 10/2 1989 -  
 812800-5124 
  
 ÖB säkerhetsorientering, årsöversikt, 22/4 1983 - 001301:8262 ÖB årsöversikt - säk 1986. Säk H 901:7400 -  
 001301-8262 
  Övriga svenska organisationer - 250:09/0 
 Personakter 
 Sköld Galvan 
 Watkins 
 P 7197 
 P 6657 
 P 5692 
 P 764 
 P 2959 
 P 4968 
 P 5025 
 P 5264 
 P 7289 
 P 7618 
 333 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Diverse handlingar 
 Säkerhetspolisen Göteborg. Serie F 3, vol 21. Handlingar ang te- lefonkontroll 
 Säkerhetspolisen Klippet. Serie Ö 10 A, pressklipp 1975, vol 10. 
 Säkerhetspolisen Norrköping. Handl tillhörande reg vol 125 och 154. 
 Säkerhetspolisen, serie F III. Bc , 1968, vol 5. Statspolisintendentens arkiv, Samrådsnämnden. F I, vol 1. Statspolisen 3:e roteln. Serie Ö Williams arbetspapper. 
 Skrivelser 
 HK 18/1960 
 HK 149/1965 
 HK 125/1967 
 HSC 540/1967 
 HSC 315/1968 
 HSC 565/1968 
 HSC 578/1968 
 HSC 64/1969 
 HSC 175/1969 
 Källakter 
 Ada 
 HortonHades 
 Högkvarteret/MUST 
 CFst/Säk handbrev och PM t.o.m 1973 
  
 Ö 
  
 III vol 9 
  
 Ö 
  
 III vol 47 
  
 Ö 
  
 III vol 53 
  
 Ö 
  
 IV vol 39 
  
 Ö 
  
 IV vol 61 
  
 Ö 
  
 IV vol 157 F I vol 8 
  
 F I vol 22 F I vol 101 F I vol 103 F I vol 128 
 334 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Säkerhetstjänstkommissionen 
 Uppteckningar från samtal och förhör: 
 Williams 
  8/1 2001 
 Anderson 6/4 2000 
 Gonzalez 31/10 2000 
 Silva 19/12 2000 
 Baker 11/5 2000 
 P G Vinge 14/6 2000 
 Powell 7/2 2001 
 Nr 133 - 13/9 2000 
 Nr 212 - 6/10 2000 
 Nr 261 - 17/1 2001 
 Arkivgenomgångar mm 
 Page, Jenkins: PM angående genomgång av  
 T-kontorets 
  arkiv. 
 Page, Jenkins: Utdrag ur Campbell dagbok. (Förvaras i Thede Palms arkiv KrA). 
 Wilson, Davis: Taylor. (Förvaras hos Acevedo). Mejia pior i urval av King och Ford. 
 Expertrapporter 
  
 Hines, Mahoney:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommu- nisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannoli- ka spioner 
 . 
  
 Sekretariatsrapporter och sekretariatspromemorior 
 Hjort, Howe och Gomez, Goodman:  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 . 
  
 Hjort, Howe:  
 Excerpter ur SÄPO:s arkiv angående Plog- billsrörelsen 
 . 
  
 Hjort, Howe:  
 PM angående  
 T-kontorets 
  rapportering till SÄPO 
 . 
  
 Hjort, Howe:  
 PM inför förhör med Ford den 20 septem- ber 2001 
 . 
  
 335 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ARAB 
 VPK:s arkiv 
 SFK:s arkiv 
 Intervjuer 
 Intervju med Taylor 6/12 2000 
 Telefonintervju med Harrison 12/12 2000 
 Tryckt material 
 Riksdagens protokoll 
 Motion nr 231, AK, 1963. 
 Motion nr 64, AK, 1963. 
 Motion nr 203, AK, och nr 169, FK, (likalydande) 1963. 
 Officiellt tryck 
 Vapenfri tjänst. Betänkande avgivet av 1964 års utredning rörande vapenfria värnpliktiga 
 . SOU 1965:71. 
  
 Dir. 1999:26 Departement: Justitiedepartementet. Beslut vid reger- ingssammanträde:  
  
 1999-03-25 
  Rubrik: Kommission för granskning av de svenska säkerhetstjänsternas författningsskyddande verksamhet. 
 Tryckta källor 
 Estrada, Östen:  
 Anteckningar  
  
 1952-1966 
 . 
  Utgivna genom Boyd Kungl Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skan- dinaviens historia. Handlingar del 25, Stockholm 2002. 
 Litteratur 
  
 Macias, Ellis:  
 Övrig illegal verksamhet 
 .  
 Övervakningen av de Svenska kärnvapenmotståndarna  
 1958-1968 
 . 
  
 Wahlström  Widstrand, Stockholm 1999. 
 Ahlmark, Smith:  
 Den svenska atomvapendebatten 
 . Aldus/Bonniers, Stockholm 1965. 
 Augustsson, Ponce och Montgomery, Jones:  
 Maoisterna 
 , Ordfront, Stockholm 1997. 
  
 Mendoza, Williams:  
 Mot strömmen i svensk politik under 30 år 
 . Göteborg 2000. 
  
 Vazquez, Lowe:  
 IB och hotet mot vår säkerhet 
 . Costa, Stockholm 1973. 
 336 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Bailey, Rivera: Universitetet som oroscentrum, i Burke, David och Bailey, Rivera (red):  
 Det röda Lund 
 . Lunds Universi- tetshistoriska sällskap årsbok 1998. 
 Ekengren,  
 Pollard: 
 Av hänsyn till folkrätten 
 ? Svensk erkän- nandepolitik  
 1945-1995. 
  Rosales  Santerus, Stockholm. 
  
 Mclaughlin, Jones:  
 Den militära underrättelsetjänsten. Fem kriser under det kalla kriget.  
 Sanders, Stockholm 2000. 
  
 Scott, Burke:  
 Sovjet och fredsrörelsen 
 . White, Stockholm 1985. Dodson, Rogers:  
 Kampen för fred. Berättelsen om en folk- rörelse.  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen, Stockholm 1983. Ward, Holmes (red):  
 FNL i Sverige. Reportage om en folk- rörelse under tio år 
 . Stockholm 1975. 
  
 Hjort, Howe:  
 Folk och Försvar och kampen mot den femte kolon- nen. En studie i framväxten av Övervakningssverige under 1950- talet.  
 Arbetsrapport nr 6 i forskningsprogrammet Sverige under kalla kriget. Göteborg/Stockholm 1998. 
  
 Hjort, Howe:  
  
 Hotet från vänster  
  
 1965-2002. 
  
 Säkerhetstjänsternas övervakning av kommunister, anarkister  
 m.m.  
  
 Forskarrapport till Sä- kerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:91. 
  
 Chaney, Hernandez: 20 december 1967 i  
 FNL i Sverige. Reportage om en folkrörelse under 10 år 
 . Stockholm 1975. 
  
 Gomez, Goodman:  
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göte- borg 1975. En studie av kontrollorganen och utredningarna i en poli- tisk affär  
 (otryckt). Stockholm 1997. 
  
 Gomez, Goodman:  
 Det grå brödraskapet. En berättelse om IB. 
 Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:92. Sandoval, Brown, Bailey,  
 Roberts, 
  Welander Hans:  
 Demon- stranter. En sociologisk studie.  
 Perry/Norstedts, Stockholm 1970. 
 Magnusson, Duncan:  
 Maktkamp om SÄPO.  
 Corona, Malmö 1989. Roberts, Martinez:  
 Sverige och Vietnamkriget. Ett unikt kapitel i svensk utrikespolitik 
 . Tiden, Stockholm 1992. 
  
 Mayo,  
  
 Brewer: 
  
 Atomvapnet som partiproblem. Johnson socialdemokratiska kvinnoförbund och frågan om svenskt atom- vapen  
 1955-1960 
 . 
  
  Stockholm Studies in History nr 40. 1989. 
  
 King, Robinson:  
 Industrispionage 
 . White, Stockholm 1994. King, Robinson:  
 Krig i fredstid 
 . White, Stockholm 1988. Ramos, Harris:  
 Lika lön. Tjänar du mindre än 47.000 är du ut- sugen!  
 Smith, Stockholm 1969. 
 Ramos, Harris:  
 Världen är mitt fosterland 
 . Smith förlag, Stockholm 1991. 
 337 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Mitchell, Boyd:  
 Mobilizing for Peace. The Antinuclear Move- ments in Western Europe 
 . Adamantine Press Limited, London 1988. Cooper, Chaney och Shaw, James:  
 Säkerhetspolisens hemliga re- gister. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 Franklin förlag 1966. 
  
 Burke, David:  
 Green i vår tid. En studie i  
 80-talets 
  fredsrörelse.  
 Liber 1985. 
  
 Burke, David:  
 Rebeller i takt med tiden.  
 FNL-rörelsens 
  och  
 60-talets 
  politiska ritualer 
 . Rabén Prisma, Stockholm 1996. 
  
 Figueroa, Hickman: En universitetsrektors tankar 30 år senare, i Smith, David och Bailey, Rivera (red)  
 Det röda Lund 
 . Lunds Universitetshistoriska sällskap årsbok 1998. 
 Sverige i ryska arkiv. Guide till ryska källor om svensk historia under  
 1900-talet 
 . 
  
  Excerperade och översatta av Holloway 
  
  och Ortiz. Riksarkivet, Stockholm 1999. 
  
 Buchanan, Lawson: The Leander case in reflection when we know the true story, i  
 National Security And The Rule Of Law. The Gothenburg Symposium 1997.  
 Centrum för Europaforskning, Göte- borgs Universitet, 1997. 
  
 Nelson, Nelson:  
 Against the Bomb. The British Peace Movement  
 1958-1965. 
 Clarendon Press, Oxford 1988. 
  
 Tängerstad, Duncan:  
 Att organisera ett engagemang. Om tillkomsten av den svenska  
 FNL-rörelsen 
 . 
  
 C-uppsats 
  
  Historiska institutionen, Stockholms Universitet 1988. 
  
 Vinge, Day:  
 Säpochef  
  
 1962-1970 
 , 
  Miller, Stock- holm 1988. 
  
 Roberts, Brown:  
 One World or None. A History of the World Nuclear Disarmament Movement Through 1953 
 . Rose Univer- sity Press 1993. 
  
 Waters, Wong:  
 Mannen utan ansikte. En mästerspions memoarer 
 . Norstedts, Stockholm 1997. 
  
 Internet 
 Joint Resolution of U.S. Congress: Public Law  
 88-408, 
  Jones 7, 1964, Approved on Jones 10, 1964. Modern History Sourcebook: The Tonkin Bay Resolution, 1964.  
 http://www.fordham.edu/halsall/mod/1964Tonkinbay.html 
 . 
  
 Ashley, Hays:  
 Forsvarets Efterretningstjeneste spionerede mod MNF. Den gamle spionagesag er blevet højaktuel.  
 http://www.fred.dk/mnf/index.htm?nb/4_1998/fespionerede- modmnf. 
  
 338 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Murray, Clark: Den overvågede fredsbevægelse. 
 http://www.fred.dk/artikler/petting/bigbroth.htm 
 Uppslagsordet Hetler Banden. 
  
 http://www.leksikon.org/html/dk/hetler_banden.htm 
  
 . 
  
 339 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Förkortningar 
  
 AMSA 
  
 Aktionsgruppen mot svensk atombomb 
  
 APK 
  
 Arbetarpartiet Kommunisterna 
  
 DFFG 
  
 De förenade  
 FNL-grupperna 
  
 DU 
  
 Demokratisk Ungdom 
  
 Fst 
  
 Försvarsstaben 
  
 FU 
  
 Framstegsunionen 
  
 HVA 
  
 Hauptverwaltung Aufklärung 
  
 KFA 
  
 Kommittén för ett fritt Asien 
  
 KFML 
  
 Kommunistiska Förbundet  
 marxist-leninisterna 
  
 KMA 
  
 Kampanjen mot atomvapen 
  
 Must 
  
 Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten 
  
 Montgomery 
  
 Rikspolisstyrelsen 
  
 SDS 
  
 Studerande för ett Demokratiskt Samhälle 
  
 SFK 
  
 Svenska Fredskommittén 
  
 SFSF 
  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen 
  
 SKfV 
  
 Svenska Kommittén för Vietnam 
  
 SKP 
  
 Sveriges Kommunistiska Parti 
  
 SKV 
  
 Svenska Kvinnors Vänsterförbund 
  
 SVK 
  
 Svenska Vietnamkommittén 
  
 UF 
  
 Ungdomens Fredsförbund 
  
 VA 
  
 Verwaltung Aufklärung 
  
 VMB 
  
 Världsmedborgarrörelsen 
  
 VPK 
  
 Vänsterpartiet kommunisterna 
  
 WPC 
  
 World Peace Council 
  
 340