Till statsrådet och chefen för 
 Näringsdepartementet 
 Genom beslut den 4 juni 1998 bemyndigade regeringen chefen för N ä- rings- och handelsdepartementet att tillkalla en särskild utredare för att se över den lagstiftning som reglerar handel, transporter och distribu- tion av naturgas och annan rörbunden energi. 
 Med stöd av bemyndigandet tillkallades den 9 juli 1998 f.d. rik s- dagsledamoten Everett som särskild utredare. 
 Den 21 september 1998 förordnades som sakkunniga kanslirådet Rogers, områdesansvarige Huerta, verkställande direk- tören Parker, departementsrådet Duncan, civilingenjören Harrington, verkställande direktören Cummings, utredning s- sekreteraren  
 Martinez, ekonomen Jones och verk- ställande direktören Lynch brant. 
 Som experter förordnades den 21 september 1998 departementsse k- reteraren Anderson, kammarrättsassessorn Nguyen, avdel- ningschefen Hall och avdelningsjuristen Andrews. Den 29 september 1998 förordnades avdelningsdirektören Dunn Morris som expert. 
 Revisionsdirektören Cuevas förordnades den 27 augusti 1998 till sekreterare och den 27 november 1998 till huvudsekreterare. Som sekreterare förordnades den 9 oktober 1998 kammarrättsassessorn Wheeler. 
 Utredningen har antagit namnet Värme- och gasmarknadsutredning- 
 en. 
 Huvuduppgiften för utredningen är att lämna ett förslag till ny n a- turgaslagstiftning. Utredningsuppdraget skall redovisas senast den 1 november 1999. 
 Utredningen har också haft i uppdrag att analysera vissa aspekter som rör fjärrvärmesektorn. Enligt direktiven skall denna del av utre d- ningsuppdraget avrapporteras den 1 februari 1999. Vi får med anled- ning härav överlämna delbetänkandet (SOU 1999:5), Effektiva värme- och miljölösningar. 
 Särskilda yttranden har lämnats dels av sakkunniga Parker, H a- Spears, Cummings och Taylor, dels av sakkunniga  
 Martinez och Jones. 
 Stockholm i januari 1999 
 Everett 
 Henderson 
 Wheeler 
  
 SOU 1999:5 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ........................................................................................ 
  
 7 
  
 Författningsförslag.................................................................................. 
  
 11 
  
 1 Direktiv och disposition ....................................................................... 
  
 13 
  
 1.1 
  
 Direktiven................................................................................... 
  
 13 
  
 1.2 
  
 Avgränsning ............................................................................... 
  
 14 
  
 1.3 
  
 Arbetets uppläggning och inriktning .......................................... 
  
 14 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition ............................................................ 
  
 15 
  
 2 Fjärrvärme ............................................................................................ 
  
 17 
  
 2.1 
  
 Definition av fjärrvärme ............................................................. 
  
 17 
  
 2.2 
  
 Utvecklingen av fjärrvärme ........................................................ 
  
 19 
  
 2.3 
  
 Ägarförhållanden ........................................................................ 
  
 19 
  
 2.4 
  
 Fjärrvärmens ställning ................................................................ 
  
 20 
  
 2.5 
  
 Prognoser.................................................................................... 
  
 24 
  
 3 Kommunalrättsliga principer m.m..................................................... 
  
 25 
  
 3.1 
  
 Regler för kommunal verksamhet .............................................. 
  
 25 
  
 3.2 
  
 Undantag från kommunalrättsliga principer ............................... 
  
 29 
  
 3.3 
  
 Kritik av undantagsregler ........................................................... 
  
 33 
  
 3.4 
  
 Sammanfattning.......................................................................... 
  
 35 
  
 4 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen ...................................... 
  
 37 
  
 4.1 
  
 Rapportens inriktning och omfattning........................................ 
  
 37 
  
 4.2 
  
 Huvudresultat ............................................................................. 
  
 38 
  
 4.3 
  
 Övriga resultat ............................................................................ 
  
 39 
  
 6  
 Innehåll 
  
 SOU 1999:5 
  
 5 Kommunal energiplanering................................................................. 
  
 43 
  
 5.1 
  
 Lagstiftningen............................................................................. 
  
 43 
  
 5.2 
  
 Uppföljningar ............................................................................. 
  
 45 
  
 6 Överväganden och förslag ................................................................... 
  
 47 
  
 6.1 
  
 Lokaliseringsprincipen ............................................................... 
  
 47 
  
 6.2 
  
 Lagen (1977:439) om kommunal energiplanering ..................... 
  
 55 
  
 7 Författningskommentar....................................................................... 
  
 57 
  
 7.1 
  
 Lag om ändring i ellagen (1997:857) ......................................... 
  
 57 
  
 Referenser ................................................................................................ 
  
 59 
  
 Särskilda yttranden ................................................................................. 
  
 61 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv ..................................................................... 
  
 63 
  
 Bilaga 2 Lokaliseringsprincipen............................................................. 
  
 73 
  
 SOU 1999:5 
  
 7 
  
 Sammanfattning 
 Lokaliseringsprincipen 
 Kommunernas befogenheter regleras genom ett antal grundläggande bestämmelser i kommunallagen.  
 Lokaliseringsprincipen  
 innebär i grunden att en kommunal åtgärd måste vara knuten till kommunens egna område eller dess innevånare för att den skall anses som laglig.  
 Likställighetsprincipen  
 innebär att det inte är tillåtet för kommuner att särbehandla vissa kommunmedlemmar eller grupper av kommunmed- lemmar på annat än objektiv grund.  
 Självkostnadsprincipen  
 innebär att kommuner inte får ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som kommunen tillhandahåller. 
 I samband med reformeringen av elmarknaden infördes bestämme l- ser som innebar undantag från de grundläggande kommunalrättsliga principerna. Kommunal produktion och handel med el (i privaträttslig form) undantogs från lokaliseringsprincipen och skall också bedrivas på affärsmässig grund i stället för med iakttagande av självkostnad s- principen och likställighetsprincipen. I huvudsak genomfördes förän d- ringarna i regelverket för att kommunala elbolag skulle få samma ko n- kurrensförutsättningar som övriga företag på marknaden och därmed minska risken för att slås ut. 
 Även kommunal distribution av fjärrvärme och naturgas (i priva t- rättslig form) undantogs (med vissa undantag) från självkostnads- och likställighetsprinciperna. Däremot så omfattas de senare företagen for t- farande av kommunallagens lokaliseringsprincip. 
 Undantaget från självkostnads- och likställighetsprinciperna geno m- fördes för att konkurrensneutraliteten mellan de olika energislagen skulle kunna upprätthållas och inte primärt för att öka konkurrensen mellan t.ex. olika värmeföretag. Det finns i dag begränsade tekniska möjligheter för handel med fjärrvärme inom en kommun eller inom ramen för ett ledningsnät. Det kan i och för sig inte uteslutas att inf ö - randet av konkurrens på fjärrvärmeområdet skulle kunna vara änd a- målsenligt. Att analysera förutsättningarna för sådana system ligger 
  
 8  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:5 
  
 dock utanför ramen för utredningens uppdrag. Enligt utredningens b e- dömning kan det finnas anledning att se över denna fråga. Det gäller även hur kraftvärmen påverkas av de kommunalrättsliga principerna. 
 Utredningens huvuduppgift är att analysera om lokaliseringsprinci- pen förhindrar eller försvårar uppbyggnaden av effektiva värmeförsör j- ningssystem som omfattar flera kommuner. Enligt vår bedömning är möjligheterna till överföring av fjärrvärme mellan kommuner starkt b e- gränsade av lönsamhetsskäl. Fjärrvärme har störst konkurrenskraft i områden med tät bebyggelse. Det kan dock i stället, eller som ett ko m- plement, bli fråga om att ett kommunalt energibolag köper upp bolag i en annan kommun. Orsaken kan t.ex. vara rationaliseringsvinster och kompetensförsör jning. 
 Det är dock nödvändigt att diskutera fjärrvärmens roll inom energ i- politiken. Statsmakterna har sedan lång tid stött utbyggnaden av fjär r- värmen. Orsaken har främst varit miljöskäl. Riksdagen beslutade 1997 om ett nytt energipolitiskt program som bl.a. omfattar insatser för att stödja fjärrvärmen. 
 Det är väsentligt att lagstiftningen för den kommunala fjärrvärm e- verksamheten inte strider mot intentionerna i energipolitiken eller fö r- svårar uppfyllandet av dess mål. Utbyggnaden av fjärrvärme har fö r- bättrat miljön och lett till en allt högre användning av förnybara brän s- len. Det är viktigt att denna utveckling kan fortsätta så långt som det är ekonomiskt lönsamt. Detta talar för att restriktioner som förhindrar e l- ler försvårar uppbyggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem bör tas bort. 
 Enligt den underlagsrapport som genomförts på uppdrag av utre d- ningen, och som baseras på ett begränsat antal företag, anser flertalet av de intervjuade representanterna för energiföretagen att kommunala fjärrvärmeföretag bör få undantag från kommunallagens lokaliserin gs- princip. Skälen är bl.a. skalfördelar och milj ö skäl. 
 Ett undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip är naturlig t- vis inte invändningsfri. En principiell fråga är om kommunernas mö j- ligheter att bedriva näringsverksamhet bör underlättas ytterligare. Det är uppenbart att ett sådant förfarande kan leda till ett antal mindre önskvärda konsekvenser. 
 Gällande lagstiftning innehåller ett antal restriktioner som påverkar eller reglerar kommunernas möjligheter att bedriva eller utöka sin nä r- ingsverksamhet. Vad gäller fjärrvärme finns det emellertid mycket som pekar på att ett begränsat undantag från lokaliseringsprincipen kan vara motiverat. En strikt tolkning av lokaliseringsprincipen skulle i vissa fall kunna motverka effektiva värme- och miljölösningar och därmed fra m- för allt motverka intentionerna i energipolitiken. Vi föreslår därför att kommunala fjärrvärmeföretag bör undantas från lokaliseringsprinc ipen. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Sammanfattning  
 9 
  
 En förutsättning för undantaget från lokaliseringsprincipen är dock att ett kommunalt fjärrvärmeföretags verksamhet utanför den egna kommunen bedrivs i geografisk närhet till dess verksamhet inom kom- munen. Undantaget från lokaliseringsprincipen gäller endast om syftet är att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverksamhet. Med fjärrvärm e- verksamhet avses produktion av hetvatten och distribution av detta i ett rörledningssystem för kollektiv uppvärmning av byggnader. En naturlig följd av gällande lagstiftning är att ett kommunalt fjärrvärmeföretag skall bedriva fjärrvärmeverksamhet i den egna kommunen för att o m- fattas av ett undantag från lokaliseringsprincipen. 
 Undantaget från lokaliseringsprincipen bör gälla under förutsättning att verksamheten bedrivs i ett sådant företag – i praktiken vanligen ett aktiebolag – som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen. Motivet till dessa bestämmelser är bl.a. att en verksamhet som bedrivs på affär s- mässig grund bör utnyttja en associationsform som är avsedd för sådan verksamhet. Likartade organisatoriska förutsättningar gäller då för verksamheten oavsett ägarskap. 
 Det är viktigt att möjligheten att frångå grundläggande kommuna l- rättsliga principer begränsas till sådan verksamhet som nu har nämnts. Det är också viktigt att verksamheten hålls klart åtskild från annan kommunal verksamhet så att konkurrenssnedvridande effekter undviks. Vi anser därför att verksamhet som bedrivs med undantag från lokalis e- ringsprincipen skall redovisas särskilt. Detta är enbart en anpassning till nu gällande lagstiftning. Kommunal fjärrvärmeverksamhet som b e- drivs i privaträttslig form – och då med undantag från självkostnads- och likställighetsprinciperna – skall enligt nuvarande lagstiftning redo- visas särskilt. 
 Ett eventuellt undantag från självkostnadsprincipen för kommunala naturgasföretag kommer att behandlas i vårt slutbetänkande. Detta gäl l- er även de följdändringar i ellagen som kan bli en konsekvens av vårt ovan redovisade förslag. 
 Lagen (1977:439) om kommunal energiplanering 
 Enligt direktiven bör utredningen se över kommunernas planerings- och föreskriftsmöjligheter. Dessa avser främst lagen om kommunal energiplanering. 
 Lagen om kommunal energiplanering infördes 1977. Sedan dess har ett flertal beslut fattats som förändrat behoven och förutsättningarna för kommunal energiplanering. Bland annat har elmarknaden reformerats. På en konkurrensutsatt marknad går det naturligtvis att ifrågasätta all t- 
  
 10  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:5 
  
 för vidlyftiga inslag av offentlig planering och vad syftet med en sådan skall vara. 
 Någon möjlighet att vidta sanktioner mot kommuner som inte iak t- tar lagen finns inte. En relativt stor del av kommunerna tar inte heller fram den energiplan som lagen kräver. 
 Utredningen har på grund av tidsskäl inte haft möjlighet att utveckla några ställningstaganden om lagen om kommunal energiplan ering. 
 Enligt vår bedömning kan det finnas anledning att se över lagen. Detta inte minst mot bakgrund av vilken funktion lagen fyller i en allt- mer konkurrensutsatt energimarknad och tillkomsten av Agenda 21. 
 RRV har också pekat på att lagen är ett svagt styrinstrument. En a n- nan aspekt kan vara att det finns stora skillnader mellan kommunernas energiplaner. Det kan vidare diskuteras om kommunernas planering behöver lagfä stas i detta sammanhang. 
  
 SOU 1999:5 
  
 11 
  
 Författningsförslag 
 Lag om ändring i ellagen (1997:857) 
 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § skall ha följande lydelse. 
 7 kap. 1 § 
 Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16-18 
  §§ kommuna l- lagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 § ko m- munallagen om anknytning till kommunens område eller dess med- lemmar, utanför kommunens område bedriva 
 1. produktion av och handel med el samt därmed sammanhängande verksamhet, eller 
 Nuvarande lydelse 
 2. nätverksamhet i geografisk närhet till företagets nätverk- samhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nät- verksamhet 
 Föreslagen lydelse 
  
 2. 
  
 nätverksamhet i geografisk närhet till företagets nätverk- samhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nät- verksamhet,  
  
 eller 
  
 3. 
  
 fjärrvärmeverksamhet i geo- grafisk närhet till företagets fjärrvärmeverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverk- samhet. Med fjärrvärmeverk- samhet avses produktion av het- vatten och distribution av detta i ett rörledningssystem för kollek- tiv uppvärmning av byggnader. 
  
 Denna lag träder i kraft den 
  
 SOU 1999:5 
  
 13 
  
 1 Direktiv och disposition 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Värme- och gasmarknadsutredningens huvuduppgift är att följa det p å- gående arbetet inom EU med att utforma gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och lämna ett förslag till naturgaslagstif t- ning som tillgodoser det nya direktivets krav. Utredningsförslaget skall redovisas senast den 1 november 1999. 
 Enligt direktiven skall utredningen också analysera vissa aspekter som rör fjärrvärmesektorn och avrapportera detta uppdrag den 1 febr u- ari 1999 (direktiven redovisas i bilaga 1). 
 Av direktiven framgår att fjärrvärmeföretagens konkurrenssituation påtagligt har påverkats av det nya regelverk för elsektorn som trädde i kraft den 1 januari 1996. Genom att elmarknaden öppnades för konku r- rens infördes också bestämmelser som syftade till att anpassa konku r- rensvillkoren för kommunala värmeföretag. En lagstiftning för natu r- gasmarknaden, som medger ökad konkurrens om kunderna, kan enligt direktiven beräknas att ytterligare påverka värmeföretagens situ ation. 
 Enligt direktiven finns det därför anledning att i samband med öve r- synen av naturgaslagstiftningen också utreda om det krävs förändringar av de bestämmelser som reglerar värmeföretagens leveranser och fö r- säljning av värme. Kommunernas planerings- och föreskriftsmöjlig- heter bör ses över. Det bör vidare övervägas om det i något avseende krävs en anpassning av det nu gällande regelverket för att möjliggöra en effektiv konkurrens mellan  
 el-, 
  naturgas- och värmeföretagen, sa m- tidigt som den nödvändiga planeringen inte försvåras. 
 I denna del av utredningen bör det särskilt övervägas om kommun- ala fjärrvärmeföretag bör undantas från den kommunala lokaliserin gs- principen. Kommunallagens lokaliseringsprincip innebär att en kom- mun som bedriver värmeproduktion endast får leverera värme inom den egna kommunen. 
 Bakgrunden är att det i det nya regelverket för elmarknaden infördes särregler för kommunal elverksamhet. Innebörden är bl.a. att komm u- 
  
 14  
 Direktiv och disposition 
  
 SOU 1999:5 
  
 nal produktion av och handel med el som drivs i privaträttslig form un- dantas från vissa av kommunallagens principer. För sådan verksamhet gäller exempelvis inte lokaliseringsprincipen. Vidare gäller att ver k- samheten skall drivas på affärsmässig grund i stället för med iakttaga n- de av självkostnadsprincipen och likställighetsprincipen. 
 Bestämmelserna infördes för att göra konkurrensvillkoren för ko m- munala elföretag likvärdiga dem som gäller för övriga företag på e l- marknaden. Även kommunal produktion och distribution av fjärrvärme och naturgas som bedrivs i privaträttslig form undantogs från själ v- kostnads- och likställighetsprinciperna. Undantaget gällde dock ej l o- kaliseringsprincipen. Enligt direktiven har det bl.a. framhållits att loka- liseringsprincipen, om den följs fullt ut, förhindrar eller försvårar up p- byggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem som omfattar flera kommuner. I översynen skall ingå att bedöma om principen är ett hi Peterson för en effektiv fjärrvärmeutbyggnad och, om så bedöms vara fallet, att överväga förändringar i kommunallagen. 
  
 1.2 
  
 Avgränsning 
  
 Enligt utredningens bedömning har det varit nödvändigt att i vissa a v- seenden avgränsa utredningsuppdraget om fjärrvärmesektorn. Av d i- rektiven framgår att kommunernas planerings- och föreskriftsmöjli g- heter bör ses över. Den senare delen avser främst lagen (1977:439) om kommunal energiplanering som bl.a. föreskriver att det i varje kommun skall finnas en aktuell plan för tillförsel, distribution och användning av energi i kommunen. Det har inte varit möjligt att inom den tidsram som stått till förfogande se över denna lagstiftning. Delbetänkandet har mot bakgrund av detta i huvudsak avgränsats till att avse vad som be- dömts vara huvuduppgiften, nämligen lokaliseringsprincipen. Utre d- ningen föreslår emellertid i kapitel 6 en översyn av lagen om komm u- nal energiplanering. 
  
 1.3 
  
 Arbetets uppläggning och inriktning 
  
 Utredningen har som underlag för arbetet med delbetänkandet beställt en underlagsrapport, vilken publiceras som bilaga 2 till betänkandet. Syftet med rapporten har främst varit att få en beskrivning av gällande lagstiftning samt en analys av hur lokaliseringsprincipen uppfattas och tillämpas bland ett antal kommuner. Rapporten omfattar totalt nio kommuner, där företrädare för kommuner och kommunägda energif ö - retag intervjuats. Författaren ansvarar själv för innehållet i rapporten. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Direktiv och disposition  
 15 
  
 Utredaren och utredningens sekretariat har besökt tre kommuner för att analysera eventuella effekter av lokaliseringsprincipen. Intervjuer har därvidlag skett med företrädare för både kommunägda och privata energiföretag. 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition 
  
 Delbetänkandet har disponerats enligt följande. Inledningsvis i kapitel 2 ges en kort översikt över fjärrvärmesektorn i Sverige. Tonvikten lig g- er på att beskriva olika grundläggande begrepp inom fjärrvärmeomr Young det. I kapitel 3 analyseras gällande lagstiftning för att bedriva komm u- nal affärsverksamhet. Kapitlet omfattar även en kort bakgrund till de senaste årens förändringar av regelverket för energimarknaden. Kapitel 4 innehåller en redovisning av huvudresultaten från underlagsrappo r- ten. Den avser i huvudsak energiföretagens syn på lokaliseringsprinc i- pen. I kapitel 5 analyseras lagen om kommunal energiplanering. Utred- ningens överväganden och förslag redovisas i kapitel 6. Avslutningsvis redovisas författningskommentarer i kapitel 7. 
  
 SOU 1999:5 
  
 17 
  
 2 Fjärrvärme 
 I kapitlet görs en kort genomgång av några grundläggande begrepp inom fjärrvärmeområdet. Det gäller bl.a. definitioner, produktionsu t- veckling, ägarförhållanden, ställning inom energipolitiken och den framtida utvecklingen. 
 I avsnitt 2.1 redovisas kortfattat definitionen av fjärrvärme och hur begreppet fjärrvärme har förändrats. I avsnitt 2.2 redovisas utvecklin g- en av fjärrvärmeproduktionen. Avsnitt 2.3 innehåller en kort beskri v- ning av ägarförhållanden. I avsnitt 2.4 diskuteras energipolitik och skatter. Avsnitt 2.5 innehåller avslutningsvis en redovisning av några prognoser om den framtida fjärrvärmeutvecklingen. 
  
 2.1 
  
 Definition av fjärrvärme 
  
 Fjärrvärme definieras ofta som produktion av hetvatten och distribution av detta i ett rörledningssystem för kollektiv uppvärmning av byggn a- der (och med avtal mellan kunder och leverantör). 
 Värme produceras i och levereras från hetvattencentraler och kraf t- värmeverk (i den senare formen produceras el och värme samtidigt). En del av fjärrvärmeföretagen levererar även s.k. fjärrkyla. Det finns också distributionssystem för värme som bara försörjer exempelvis ett b o- stadsområde. Dessa kallas blockcentraler, som oftast är mindre än fjärrvärmesyst emen (Statens energimyndighet, 1998a). 
 Ett fjärrvärmenät är tekniskt sett relativt okomplicerat. Det består av två ledningar, en framledning och en returledning. Beroende på årst i- den värms det utgående vattnet till mellan 70 och 120 grader. Varje a n- sluten fastighet har en central som automatiskt växlar ned temperaturen till lämplig nivå för elementen, som håller ca 50 grader, och vattnet går sedan tillbaka till fjärrvärmeverket och värms på nytt (Svenska Fjär r- värmeföreningen, 1998a). 
 Fjärrvärmen är flexibel när det gäller produktion och bränsleval. Det finns stor frihet i valet av energislag och många produktionsmö j- ligheter och reserver i varje nät. Fjärrvärmeproduktion kan dessutom kombineras med elproduktion (kraftvärme). 
  
 18  
 Fjärrvärme 
  
 SOU 1999:5 
  
 Historiskt beskrevs fjärrvärme i tekniska termer i form av vissa tryck- och temperaturnivåer.  
 1  
 Flertalet fjärrvärmesystem byggdes enligt dessa tekniska kravspecifikationer där kvalitet och säkerhet var fastställda. De tekniska specifikationerna byggde på att hetvatten distribuerades till flera fastigheter/kunder samt att trycket skulle vara högre än en viss nivå. 
 Dessa tekniska definitioner på fjärrvärme har lämnats då utvec k- lingen gått mot allt enklare tekniska system med olika tryck och olika temperaturnivåer inom samma system. 
 Vid utformning av ett nytt system för energibeskattning har begre p- pen kraftvärmeverk och fjärrvärmeverk använts. Ett problem med dessa begrepp är att det vid en tolkning redan i förväg måste fastslås vilken indelningsgrund som skall användas. 
 I statistiska sammanhang brukar värmeförsörjning klassificeras i näringsgrenen  
 El-, 
 gas-, 
  värme- och vattenförsörjning (SNI 41). 
 Svenska Fjärrvärmeföreningen (FVF) har använt marknadsmässiga kriterier för att definiera fjärrvärme. Enligt dessa kriterier kännetecknas en fjärrvärmeanläggning av: 
  
 · 
  
 ett kund/leverantörsförhållande, 
  
 · 
  
 leverantören mäter och fakturerar värme, 
  
 · 
  
 flera ägare av byggnader är kunder samt 
  
 · 
  
 att värmen bjuds ut kommersiellt och alla (inom rimligt avstånd) som vill ansluta sig får gö ra detta. 
  
 Med den marknadsmässiga definitionen faller de allra minsta hetvat- tencentralerna och de individuella värmesystemen utanför. 
 Under de senaste åren har begreppet närvärme börjat användas. Med närvärme avses ofta ett litet värmesystem som t.ex. ägs av en ekoby. 
 En annan typ av värmeförsörjningssystem, utanför begreppet fjär r- värme, där också ett kund/leverantörssystem råder är affärsverksamhet med färdig värme som bygger på professionell pannskötsel som tjänst. Samägda pannor i ett gemensamt bolag förekommer också i de s- sa lösningar. 
 Sammanfattningsvis visar ovanstående beskrivning att den tekniska utvecklingen går mot större mångfald av system. Kombinationer av s y- stem inom samma företag blir också allt vanligare. Exempel på sådana system är kombinat med kraftvärmeverk, avfallsförbränningsanläg g- 
  
 1  
 Resterande del av avsnittet bygger på bilaga 2. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Fjärrvärme  
 19 
  
 ning och pelletstillverkning. Kombinationer av bränsleslag och leve- rantörs- och kundförhållanden blir också vanligare. Begreppet fjär r- värme har således blivit alltmer sammansatt. 
  
 2.2 
  
 Utvecklingen av fjärrvärme 
  
 Fjärrvärmeproduktionen har sedan 1970 ökat från ca 15 TWh till nä r- mare 49 TWh 1997. Expansionen inträffade främst under perioden  
 1975–1985. 
  Från ett mycket stort oljeberoende under  
 1970–talet 
  är nu fördelningen på bränslen mer varierad. Biobränslen  
 2  
 är numera det do- minerande energislaget. 
 Den abonnerade värmeeffekten var 1997 ca 22 GW och distribu- tionsnätets längd drygt 9 900 kilometer. År 1997 levererades drygt 42 TWh fjärrvärme. Av de totala leveranserna gick 56 procent till b o- stadsuppvärmning, knappt 36 procent till uppvärmning av servicese k- torns lokaler och drygt 8 procent till industrin. För denna värmepr o- duktion användes en total tillförsel av bränsle och el på närmare 49 TWh. 
 Fjärrvärme har störst konkurrenskraft i områden med tät bebygge l- se. År 1997 levererades fjärrvärme till närmare 1,7 miljoner lägenheter i flerbostadshus och drygt 120 000 småhus, varav ca 70 000 med indi- viduella abonnemang (Svenska Fjärrvärmeföreningen, 1998b). Höga fasta kostnader för investeringar i kulvertnät gör att fjärrvärmen har svårt att uppnå lönsamhetskraven i områden med småhus, där lednings- längden per levererad kWh ökar. 
  
 2.3 
  
 Ägarförhållanden 
  
 Fram till början av  
 1980-talet 
  drevs de flesta fjärrvärmeverk som ko m- munala förvaltningar. Under 1980- och  
 1990-talen 
  har merparten o m- vandlats till kommunala aktiebolag. 
 Det finns dock ingen statistik som exakt beskriver ägarförhålland e- na. Statistiken omfattar endast medlemmar i Svenska Fjärrvärmeför e- ningen som 1998 organiserade ca 165 av landets omkring 220 värme- producerande företag. Av föreningens medlemmar var 76 procent helt eller delvis kommunägda, 9 procent kommunala förvaltningar, 12 pr o- cent privata och 3 procent statligt ägda (Fransson, bil. 2). 
  
 2 
 Med biobränslen avses bränslen som kommer från växter, t.ex. träd och Fischer grödor. Ibland räknas också hushållsavfall och torv som biobränslen (SOU 1995:139). 
  
 20  
 Fjärrvärme 
  
 SOU 1999:5 
  
 Närmare 75 procent av de kommunägda företagen var helägda. Ungefär 12 procent hade kommunen som ägare till mer än 50 procent. Spän n- vidden är stor när det gäller företagens storlek och koncept. Några va n- liga företagstyper redovisas i bilaga 2. 
 Det finns vid sidan av Fjärrvärmeföreningens medlemmar värmer ö - relser på ca 50 orter i Sverige. De har dock en liten betydelse i energi- sammanhang och svarar enbart för ca en procent av den producerade värmemängden. 
 Det finns endast begränsade och osäkra uppgifter om dessa värm e- producenter. Befintliga uppgifter tyder dock på att ägande och associ a- tionsform avviker något i jämförelse med Fjärrvärmeföreningens me d- lemmar. En högre andel drivs som kommunalt verk. Det förefaller oc k- så vara mindre vanligt att kommunerna driver företag tillsammans med en privat eller statlig aktör (Fransson, bil. 2). 
  
 2.4 
  
 Fjärrvärmens ställning 
  
 Utbyggnaden av fjärrvärme har sedan lång tid stötts av statsmakterna. Under många år har det funnits olika former av statligt stöd. Det har t.ex. varit fråga om bidrag till utbyggnad av fjärrvärme och hopkop p- ling av fjärrvärmesystem. Andra former har gällt investeringsbidrag till kraftvärmeverk som eldas med biobränslen. Det har vidare funnits b i- drag för att ansluta blockcentraler och småhus till befintliga fjärrvä r- menät. 
 En orsak har varit att fjärrvärmeverkens värmepannor i allmänhet har högre verkningsgrad än individuella pannor, vilket gör att det går åt mindre bränsle. Stordriften gör det dessutom ekonomiskt möjligt att u t- rusta dem med effektiva reningsanläggningar. 
 Genom utbyggnaden av fjärrvärme har miljön förbättrats i främst tätbebyggda områden. Tidigare skedde uppvärmning i fossileldade värmepannor inom respektive hus eller i värmecentraler för en grupp av hus. Genom introduktion av fjärrvärme sker i dag förbränning i större anläggningar som ekonomiskt kan bära en högre grad av rening. Mö j- ligheterna att utnyttja miljövänliga och förnybara bränslen har därig e- nom också ökat (SOU 1995:14). 
 Energipolitiken 
 I regeringens proposition om en uthållig energiförsörjning (prop. 1996/97:84) redovisas de nuvarande riktlinjerna för energipolitiken. Ett viktigt inslag är inrättandet av ett nytt energipolitiskt program för o m- 
 SOU 1999:5  
 Fjärrvärme  
 21 
 ställningen av energisystemet. Som en del i detta program ingår åtgä r- der för att under de närmaste fem åren ersätta bortfallet av elprodukti o- nen från Barsebäcksverket. Den senare delen berör fjärrvärmen i vissa avseenden. 
 Enligt propositionen är eluppvärmningen i bebyggelsen koncentr e- rad till småhusen. År 1995 användes 20 TWh el för uppvärmning i småhusen, ca 3 TWh i flerbostadshusen och ca 5 TWh i lokalerna. Omkring 235 000 småhus och 7 800 flerbostadshus värmdes med el- panna och ca 460 000 småhus och 7 500 flerbostadshus med direktel. Av propositionen framgår att utvecklingen av ny teknik skulle förbättra de ekonomiska förutsättningarna för anslutning av mindre befol k- ningstäta bostadsområden (främst småhus) till fjärrvärmenäten. Dä r- igenom kan elanvändningen för fastighetsuppvärmning minskas. 
 Under de närmast följande åren är det enligt propositionen nödvä n- digt med ett statligt ekonomiskt stöd för att åstadkomma mer omfatta n- de fjärrvärmeanslutningar. Målet är att under en femårsperiod minska den årliga elanvändningen med 1,5 TWh genom konvertering till fjär r- värme. 
 I propositionen föreslogs att den nya tekniken skulle provas genom ett par pilotprojekt. Erfarenheterna skulle ligga till grund för den nä r- mare utformningen av bidragsreglerna för ökad fjärrvärmeanslutning. Landskrona och Enköping utsågs senare till pilotområden. De närmare bestämmelserna för stödet har senare konkretiserats i förordningen (1997:634) om statligt bidrag till ombyggnad och anslutning av elupp- värmda byggnader till fjärrvä rme. 
 Förutom bidrag för anslutning av fastigheter till fjärrvärmen borde enligt propositionen även andra möjliga stöd- och stimulansåtgärder övervägas som kan bidra till ett ökat kraftvärmeutnyttjande, t.ex. stöd till sammankoppling av fjärrvärmenät. Av budgetpropositionen för 1999 framgår att en förordning om stöd för utbyggnad av fjärrvärm e- nätet har anmälts till Europeiska kommissionen för granskning av fö r- ordningens förenlighet med statsstödsreglerna. 
 Enligt propositionen borde även en kartläggning av kommunernas planer för fjärrvärmeanslutning genomföras. Kartläggningen skulle u t- göra ett viktigt underlag för bedömningen av möjligheterna till fjär r- värmeanslutning på längre sikt. 
 Andra inslag var att stödet till nyinvesteringar i kraftvärmeprodu k- tion och konvertering av hetvattenpannor till kraftvärme förlängdes u n- der ytterligare fem års tid (med vissa modifieringar). En delegation till- kallades vidare med uppgift att utveckla el- och värmeförsörjningen i Sydsverige. 
  
 22  
 Fjärrvärme 
  
 SOU 1999:5 
  
 Skatter 
 Den energipolitiska styrningen har alltmer inriktats på att med skatter och avgifter styra mot ett energisystem som så lite som möjligt påve r- kar miljön. De allmänna energi- och miljöskatterna utgörs i princip av energiskatt, koldioxidskatt, svavelskatt och en miljöavgift för utsläpp av kväveoxider. Nedan ges en mycket översiktlig beskrivning av dessa skatter och avgifter. 
 Energi- och miljöskatterna skiljer sig åt mellan olika användare och olika energislag. 
 3  
 Fossila bränslen, som säljs eller används för up p- värmning, belastas med både energi- och koldioxidskatt. Bränslen som används för elproduktion är befriade från både energi- och koldioxid- skatt. Den producerade elen beskattas i konsumentledet. För samtidig produktion av värme och el, s.k. kraftvärme, gäller särskilda regler. Biobränslen är obeskattade för alla användare. Campbell belastas med sv a- velskatt. 
  
 Energiskatt  
 utgår för el (differentierad beroende på vem som ko n- sumerar elkraften och var i landet den konsumeras) och alla bränslen utom biobränslen och torv. Sedan 1993 betalar industrin ingen energi- skatt. En produktionsskatt utgår på elkraft som produceras i kärnkraf t- verk. 
  
 Koldioxidskatt  
 belastar alla bränslen utom biobränslen och torv. Bränslen för elproduktion belastas inte med koldioxidskatt. Industrin betalar 50 procent av den koldioxidskatt som betalas av övriga anvä n- dare. 
  
 Svavelskatt  
 tas ut vid både el- och värmeproduktion och utgår i princip för kol, torv och eldningsolja. Avdrag i bränsledeklarationen får göras för anläggningar som renar utslä ppen. 
 En miljöavgift för utsläpp av  
 kväveoxider  
 utgår vid el- och värm e- produktion (pannor, gasturbiner och stationära förbränningsanläg g- ningar). Avgiften är statsfinansiellt neutral eftersom pengar betalas i proportion till respektive anläggnings energiproduktion och utsläpp. De anläggningar som har lägst utsläpp får avgiften tillbaka medan de med de största utsläppen blir nettobetalare. 
  
 3 
 Beskrivningen av skattesystemet baseras på Statens energimyndighet (1998a). Beskrivningen är översiktlig och utöver de komponenter som redovisas här finns ett antal undantag och speciella nedsättningsregler. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Fjärrvärme  
 23 
  
 Tabell 2.1  
 Energi-, 
  koldioxid- och svavelskatt från den 1 januari 1998 för  
 icke-industriell 
  förbrukning, öre per kWh (exklusive moms) 
  
 Bränsle 
  
 Energi- 
  
 Koldiox- 
  
 Svavel- 
  
 Total 
  
 skatt 
  
 idskatt 
  
 skatt 
 1 
  
 skatt 
  
 Eldningsolja 1 
  
 7,5 
  
 10,7 
  
 - 
  
 18,2 
  
 Eldningsolja 5 
  
 6,8 
  
 9,8 
  
 1,0 
  
 17,6 
  
 Kol 
  
 4,2 
  
 12,1 
  
 2,0 
  
 18,3 
  
 Gasol 
  
 1,1 
  
 8,6 
  
 - 
  
 9,7 
  
 Naturgas 
  
 2,2 
  
 7,3 
  
 - 
  
 9,5 
  
 Campbell 
  
 - 
  
 - 
  
 1,5 
  
 1,5 
  
 Biobränsle 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 0,0 
  
 El, norra Sverige 
  
 9,6 
  
 - 
  
 - 
  
 9,6 
  
 El, övriga 
  
 15,2 
  
 - 
  
 - 
  
 15,2 
  
 El, fjärrvärmepr o- 
  
 9,6 
  
 - 
  
 - 
  
 9,6 
  
 ducenter, norra 
  
 Sverige 
  
 El, fjärrvärmepr o- 
  
 12,9 
  
 - 
  
 - 
  
 12,9 
  
 ducenter, övriga 
  
 1 
 Svavelskatt uppgår till 30 kronor per kilogram svavelutsläpp på kol och torv samt 27 kronor per kubikmeter för varje tiondels viktprocent svavelinnehåll i olja. Beräkningarna i tabellen av skatt per kWh baseras på en schablon över u t- släppen. Vissa värmeföretag har dock en effektivare rening så att svavelskatten kan uppgå till lägre nivåer än de som anges i tabellen. 
  
 Källor 
 : Statens energimyndighet (1998a) och egna beräkningar. 
 Beskattningen har mycket stor betydelse för konkurrensförhållandena mellan bränslena. Fjärrvärmenäten har ofta flera värmeproduktionsa n- läggningar som kan utnyttja olika energislag. Systemet optimeras så att värme produceras i den anläggning som är billigast vid varje tidpunkt. 
 Förändringar av skattesystemet förklarar bl.a. den ovan nämnda övergången till andra energislag (främst biobränsle) inom fjärrvärmen. Skattesystemet har utformats i syfte att minska användningen av de fossila bränslena. En annan förklaring är den goda tillgången på el som funnits under flera år och som gett utrymme för värmepumpar och värmeproduktion i elpannor. 
 Ett (av många) kännetecken för skattesystemet kan sägas vara att det råder en skillnad mellan systemet för beskattning av värmesektorn r e- spektive elsektorn. Inom värmesektorn ligger skatten i bränsleledet, medan huvuddelen av skatterna inom elsektorn ligger i förbrukningsl e- det. Beskattningen av värmeproduktion beror vidare på om den prod u- ceras i industri, fjärrvärmeverk eller kraftvärmeverk. 
 En översyn av energiskattesystemet påbörjades under 1997 i Herrera r- ingskansliet för att analysera och precisera den principskiss till ett r e- 
  
 24  
 Fjärrvärme 
  
 SOU 1999:5 
  
 formerat skattesystem som presenterats i Skatteväxlingskommitténs betänkande (SOU 1997:11). Översynen skall beakta riktlinjerna för energibeskattningen i 1997 års energiöverenskommelse och behandla Alternativbränslekommitténs förslag (SOU 1996:184). 
  
 2.5 
  
 Prognoser 
  
 I en underbilaga till Energikommissionens huvudbetänkande SOU 1995:139 presenterades beräkningar av utbyggnadsmöjligheterna för fjärrvärme som baserades på hela landets bostadsbestånd (SOU 1995:140, underbilaga 10). Beräkningarna visade att det fanns (1993) ett ännu inte utnyttjat teoretiskt fjärrvärmeunderlag om maximalt 16 TWh. Kalkylen avsåg bostadshus och lokaler som dels hade utrustning och byggnadsförutsättningar så att de kunde anslutas till fjärrvärmen, dels var belägna så att fjärrvärmedistributionen var ekonomiskt rimlig. Från detta underlag måste dock räknas bort en okänd andel som av andra skäl, t.ex. topografiska orsaker eller för att de låg i områden med en minskande värmetäthet, inte bedömdes vara möjliga att ansluta. 
 Den troliga anslutningsgraden bedömdes vara mindre än 16 TWh. Enligt underbilagan visade beräkningar som utförts för Energikommi s- sionens räkning att tillkommande fjärrvärmeanslutning kunde bli  
 0,7-2,5 
  TWh netto under extremt gynnsamma ekonomiska förhållanden (ingen anslutningsavgift, fjärrvärmepriset konstant och ökande el- och bränslepriser). 
 I bilagan redovisades även beräkningar av NUTEK som pekade på att de årliga fjärrvärmeleveranserna skulle öka med knappt tre TWh fram till år 2005. 
 I Fjärrvärmeföreningens prognos 99 (ännu ej publicerad), som bas e- ras på uppgifter från medlemsföretagen, beräknas fjärrvärmelevera n- serna öka med ca 5 TWh mellan 1997 och 2005. 
  
 SOU 1999:5 
  
 25 
  
 3 Kommunalrättsliga principer m.m. 
 Enligt direktiven skall utredningen särskilt överväga om kommunala fjärrvärmeföretag bör undantas från den kommunala lokaliseringspri n- cipen. Det är mot denna bakgrund väsentligt att analysera vilka regler och principer som styr den kommunala verksamheten. 
 Kommunernas befogenheter regleras i huvudsak av de bestämmel- ser som finns i kommunallagen (1991:900). 
 4  
 På vissa områden är kommunernas verksamhet specialreglerad. Föreskrifter i andra lagar gäller då i stället för kommunallagens bestämmelser i den mån de avv i- ker från dessa. I kapitlet görs en genomgång av vilka grundläggande principer som gäller för kommunal verksamhet. 
 Inledningsvis i avsnitt 3.1 redovisas de bestämmelser om en kom- muns befogenheter som finns i kommunallagen. Avsnittet behandlar även vilka samarbetsformer som är tillämpliga. Avsnitt 3.2 innehåller en genomgång av vilka förändringar som skett av den kommunala kompetensen i samband med reformeringen av elmarknaden. I avsnitt 3.3 redovisas bl.a. viss kritik mot att kommunala fjärrvärmeföretag har undantagits från självkostnadsprincipen. Avslutningsvis sammanfattas kapitlet i avsnitt 3.4. 
  
 3.1 
  
 Regler för kommunal verksamhet 
  
 I den tidigare kommunallagen (1977:179) fanns en allmänt hållen ko m- petensregel som angav att kommuner själva fick vårda sina angel ä- genheter. Anledningen till att regeln utformades på detta allmänna sätt var att de kommunala befogenheterna fortgående skulle kunna anpassas till samhällsutvecklingen. De närmare gränserna för kommunernas verksamhet skulle läggas fast genom rättstillämpningen. I rättspraxis utvecklades vissa grundprinciper som i många fall begränsade den kommunala kompetensen. Principerna gällde under mycket skiftande förhållanden och medgav därför inte någon långtgående exakthet i ti ll- lämpningen. De betraktades närmast som allmänna målsättningsprinc i- 
  
 4  
 Hänvisningar till lagrum avser kommunallagen om inget annat anges. 
  
 26  
 Kommunalrättsliga principer m.m. 
  
 SOU 1999:5 
  
 per. Genom den nu gällande kommunallagen har principerna blivit lag- fästa. 
 Kommunalrättsliga principer 
 I 2 kap. 1 § finns den grundläggande bestämmelsen om en kommuns befogenheter. Enligt bestämmelsen får en kommun själv ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens område eller dess medlemmar och som inte skall handhas enbart av staten, en annan kommun eller någon annan. Bestämmelsen ger bl. a. uttryck åt  
 lokaliseringsprincipen.  
 Denna princip innebär i grunden att en kommunal åtgärd måste vara knuten till kommunens egna område eller dess invånare för att den skall anses som laglig. Principen är emellertid försedd med viktiga modifikationer, som har samband med befolkningens rörlighet och ofullkomligheter i ko m- munindelningen. Det är därför inget som hindrar att en kommun eng a- gerar sig i t.ex. markinnehav och anläggningar inom en annan kom- muns område för exempelvis vägtrafik och eldistribution förutsatt att dessa anordningar behövs för den egna kommunen. Inte ens riksomr å- det utgör någon i sammanhanget undantagslös geografisk begränsning för kommunala insatser. Omständigheterna kan vara sådana att en kus t- kommun anser sig föranledd att t.ex. ge bidrag till en färjeförbindelse med utlandet. 
 Enligt 2 kap. 2 § skall kommuner behandla sina medlemmar lika om det inte finns sakliga skäl för annat. Bestämmelsen ger uttryck åt  
 lik- ställighetsprincipen 
 . Principen innebär att det inte är tillåtet för ko m- muner att särbehandla vissa kommunmedlemmar eller grupper av kommunmedlemmar på annat än objektiv grund (RÅ 1975 Ab 313, 1979 Ab 404). Det skall vara fråga om obehörig särbehandling för att särbehandlingen skall strida mot likställighetsprincipen (RÅ 1977 ref. 55). 
 Likställighetsprincipen innebär inte ett absolut förbud mot att en kommun vid ett visst tillfälle tillhandahåller anläggningar eller tjänster som bara kommer vissa medlemmar i kommunen till godo. Grundprin- cipen är emellertid att kommunen senare bereder även andra medle m- mar samma nyttigheter. Har kommunen en starkt decentraliserad orga- nisation, t.ex. heltäckande kommundelsnämnder, är det ofrånkomligt att det kan uppstå variationer i fråga om servicenivå mellan olika kommundelar. Likställighetsprincipen kräver dock att alla kommu n- medlemmar behandlas objektivt och rättvist när det gäller myndighet s- utövande uppgifter. Principen gäller bara kommunens egna medle m- 
  
 SOU 1999:5 
  
 Kommunalrättsliga principer m.m.  
 27 
  
 mar. För att principen skall vara tillämplig krävs att kommunen träder i direkt kontakt med sina medlemmar i denna deras egenskap. 
 Medlem av en kommun är enligt 1 kap. 4 § den som i kommunen är folkbokförd, äger fast egendom eller är taxerad till ko mmunalskatt. 
 Enligt 2 kap. 3 § får en kommun inte fatta beslut med tillbakaver- kande kraft som är till nackdel för medlemmarna, om det inte finns synnerliga skäl för det. Förbudet mot  
 retroaktivitet  
 innebär att en kommun inte har rätt att retroaktivt återkalla förmåner för medlemma r- na eller att med retroaktiv verkan besluta om nya eller förhöjda pålagor för dessa. Det är främst i fråga om taxebeslut som principen har aktu a- litet. Möjligheten att göra undantag från förbudet mot retroaktivitet skall tillämpas med mycket stor försiktighet. 
 Kommuner får, enligt 2 kap. 7 §, driva näringsverksamhet om den drivs utan vinstsyfte och går ut på att tillhandahålla allmännyttiga a n- läggningar eller tjänster åt medlemmarna i kommunen. Enligt 2 kap. 8 § får kommuner genomföra åtgärder för att allmänt främja näringsl i- vet i kommunen. Om det finns synnerliga skäl får kommunen lämna i n- dividuellt inriktat stöd till enskilda näringsidkare. 
 Bestämmelserna i 2 kap. 7 och 8 §§ ger uttryck för kommunernas kompetens i näringslivsfrågor. I 2 kap. 7 § har tagits in en bestämmelse som ger uttryck för förbudet mot att driva spekulativa företag. Förbudet innebär att en kommun inte får inlåta sig på företag som har till huvu d- sakligt syfte att ge kommunen en ekonomisk vinst. Syftet med den näringsverksamhet som kommunerna får bedriva enligt 2 kap. 7 § skall vara att betjäna de egna medlemmarna. Det finns emellertid inget som hindrar att exempelvis anläggningarna i praktiken också används av andra än kommunmedlemmar. Kommunerna kan även bilda egna inte r- na företag som enbart betjänar kommunen t.ex. ett internt städb olag. 
 Någon klar skiljelinje mellan vad som brukar kallas den kommunala sektorn och det som i dagligt tal betecknas som näringslivet finns inte. Kommunerna har en oomtvistad rätt att engagera sig i en rad verksam- heter som vanligen ses som en del av näringslivet, exempelvis verk- samheter inom energiförsörjningen. Sådan verksamhet kallas ofta se d- vanlig kommunal affärsverksamhet. Samtidigt finns det ett stort områ- de av näringslivet som av tradition är förbehållet den enskilda företa g- samheten. Denna del av näringslivet brukar kallas det egentliga nä r- ingslivet. Inom denna del får kommunerna inte driva verksamhet eller göra andra ingripanden annat än under mycket speciella förhållanden. I princip får inom denna del (det egentliga näringslivet) kommunerna endast vidta åtgärder som allmänt främjar näringslivet i kommunen. Tillhandahållande av mark eller teknisk service till företagen är exe m- pel på allmänt näring sfrämjande åtgärder. 
  
 28  
 Kommunalrättsliga principer m.m. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Enligt 8 kap. 3 b § får kommuner inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som kommunen tillhandahåller. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k.  
 självkostnads- principen  
 som är en av de kommunalrättsliga grundprinciperna. Princ i- pen, som avser taxebunden verksamhet, gäller som huvudregel för all verksamhet som kommuner bedriver vare sig det är fråga om frivillig eller specialreglerad verksamhet. Finns inte bestämmelser om grunder- na för avgiftssättningen i en speciallag gäller den allmänna självkos t- nadsprincipen i kommunallagen. Om det däremot finns särskilda b e- stämmelser i speciallagstiftningen som begränsar avgiftsuttaget för viss verksamhet gäller de reglerna i stället för den allmänna självkostnad s- principen. I speciallagstiftningen finns i flera fall bestämmelser som begränsar avgiftsuttaget till just självkostnaden t.ex. i fråga om byg g- lovsavgifter. 
 Som huvudregel gäller självkostnadsprincipen oberoende av om verksamheten bedrivs i egen regi eller genom anlitande av utomstående entreprenörer. Om kommunen utför en uppgift genom egna företag e l- ler låter en utomstående entreprenör göra det behöver tillämpningen av självkostnadsprincipen i det enskilda fallet regleras i bolagsordning, avtal eller dyl. Självkostnadsprincipen är tillämplig såväl mot ko m- munmedlemmar som mot  
 icke-kommunmedlemmar. 
  
 Kommunala företag 
 Förutsättningarna för att lämna över kommunala angelägenheter till f ö - retag och enskild individ anges i 3 kap. 16 §. Den verksamhet som lämnas över till privaträttsliga organ, t.ex. ett aktiebolag, skall falla inom den kommunala kompetensen. Vidare skall risken för kompeten s- överskridanden i verksamheten vara ringa. Innefattar den kommunala angelägenheten myndighetsutövning måste kommunen ha stöd i lag för att ett överlämnande skall vara möjligt (3 kap. 16 § andra stycket KomL och 11 kap. 6 § regeringsformen (RF)). Inte heller kan ansvaret för att uppgifterna fullgörs läggas på en privaträttslig juridisk person om det är föreskrivet att angelägenheten skall handhas i särskild or d- ning. För att åstadkomma ett överlämnande krävs i regel två rättsliga moment. Fullmäktige skall fatta beslut om överlämnande - varje enskilt bolag behöver inte godkännas utan fullmäktige bör kunna fatta ett övergripande beslut om en nämnds möjligheter att lägga ut sin ver k- samhet på entreprenad. Nämnden har därefter att genomföra överlä m- nandet och att ange de närmare villkoren för detta. 
 3 kap. 17 § reglerar de villkor som gäller för helägda kommunala aktiebolag och stiftelser som en kommun har bildat ensam. Innan 
  
 SOU 1999:5 
  
 Kommunalrättsliga principer m.m.  
 29 
  
 kommunen lämnar över vården av en kommunal angelägenhet till ett helägt aktiebolag eller stiftelse skall fullmäktige ha fastställt det ko m- munala ändamålet med verksamheten och utsett samtliga styrelseled a- möter och minst en revisor. Är det fråga om ett aktiebolag skall ful l- mäktige fr.o.m. den 1 januari 1999 även utse minst en lekmannarevisor. Fullmäktige skall även se till att det får yttra sig innan sådana beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt fattas. 
 Enligt 3 kap. 18 § skall fullmäktige innan vården av en kommunal angelägenhet lämnas över till ett bolag eller en förening där kommunen bestämmer tillsammans med annan se till att den juridiska personen blir bunden av de villkor som avses i 3 kap. 17 § i en omfattning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art och o m- ständigheterna i övrigt. 
 Av 3 kap. 19 § framgår att fullmäktige, innan kommunen lämnar över vården av en kommunal angelägenhet till någon annan än som a v- ses i 3 kap. 17 §, skall se till att kommunen tillförsäkras en möjlighet att kontrollera och följa upp verksamheten. 
 Kommunalförbund 
 Av olika skäl kan ibland kommuner behöva gå samman för att lösa en förvaltningsuppgift. En möjlighet kommunerna har är att bilda ett kommunalförbund enligt reglerna i 3 kap. 20 - 28 §§ och lämna över vården av kommunala angelägenheter till detta. Kommunalförbunden har i stort sett samma organisatoriska uppbyggnad som en kommun. 
  
 3.2 
  
 Undantag från kommunalrättsliga principer 
  
 Ellagstiftningsutredningen 
 Energiförsörjning betraktas som s.k. sedvanlig kommunal affärsver k- samhet och är i regel av allmännyttig karaktär. I princip skall en sådan verksamhet regleras av de bestämmelser som diskuterats ovan. 
 I samband med reformeringen av elmarknaden infördes emellertid bestämmelser som innebar undantag från de grundläggande kommuna l- rättsliga principer som redovisats i avsnitt 3.1. Målet för reformeringen av den svenska elmarknaden var att genom ökad konkurrens nå ett än 
  
 30  
 Kommunalrättsliga principer m.m. 
  
 SOU 1999:5 
  
 mer rationellt utnyttjande av produktions- och distributionsresurserna och att tillförsäkra kunderna flexibla leveransvillkor till lägsta möjliga priser. 
 Regeringen tillkallade i mars 1992 en särskild utredare för att utarbeta förslag till ny lagstiftning på elområdet. Ellagstiftningsutredningen r e- dovisade i juni 1993 den första etappen av sitt arbete i delbetänkandet Elkonkurrens med nätmonopol (SOU 1993:68). Utredningen föreslog omfattande förändringar av lagstiftningen på elområdet. Ett inslag var nya kommunalrättsliga regler för framför allt kommunala elföretag. 
 Syftet var att kommunala elföretag, under vissa förutsättningar, skulle ges likvärdiga konkurrensvillkor som de som gällde för övriga företag på marknaden. 
 Utredningen föreslog att kommunal elverksamhet skulle kunna b e- drivas på affärsmässig grund i stället för med iakttagande av självkos t- nads- och likställighetsprinciperna. Motivet var att kommunala företag som dittills haft monopol på leveranser till kunder inom koncessions- området skulle komma att utsättas för konkurrens genom förslaget till reformering av elmarknaden. Om de kommunala företagen skulle ku Garza hävda sig på den marknaden måste de kunna agera på samma villkor som andra aktörer. 
 Kommunal produktion och handel med el föreslogs vidare undantas från lokaliseringsprincipen (även nätverksamhet undantogs, men skulle enligt förslaget bedrivas i geografisk anslutning till företagets nätver k- samhet inom kommunen). Utredningen anförde flera motiv till att a v- skaffa lokaliseringsprincipen. Den ökade konkurrensen kunde leda till överskottskapacitet som det var väsentligt att kunna utnyttja för fö r- säljning utanför den egna kommunens område. Bortfallet av tidigare efterfrågan kunde vidare bli bestående. En mer reguljär försäljning inom andra kommuner kunde därför vara nödvändig för att ett ko m- munalt elföretags verksamhet skulle bli ekonomiskt bärkraftig. Utre d- ningen pekade också på att elproduktionen i landet dominerades av ett par stora företag och att det från allmän konkurrenssynpunkt var viktigt att den kommunala elverksamheten även fortsättningsvis kunde hävda sig vid sidan av de statliga och privata elfö retagen. 
 Undantagen från de kommunalrättsliga principerna begränsades inte enbart till kommunal elverksamhet. Utredningen anförde att komm u- nala energiföretag även bedrev annan verksamhet inom energiområdet än produktion av och handel med el. Som exempel nämndes produktion och försäljning av fjärrvärme, där fjärrvärmeproduktion ofta sker til l- sammans med elproduktion i kraftvärmeverk. Andra exempel var kon- sulttjänster rörande energihushållning m.m. och entreprenadverksamhet i anslutning till energiproduktionen. Utgångspunkten var att ett sådant företag skulle få bedriva produktion av och handel med el i fri konku r- 
  
 SOU 1999:5 
  
 Kommunalrättsliga principer m.m.  
 31 
  
 rens med andra företag. För att konkurrensen skulle ske på lika villkor var det enligt utredningen nödvändigt att företaget även utanför den egna kommunen fick bedriva annan verksamhet som hade ett naturligt samband med elverksamheten (undantaget gällde även likställighets- och självkostnadsprinciperna). 
 Utredningens förslag avsåg endast kommunal elverksamhet som b e- drevs eller avsågs att bedrivas i privaträttslig form. Verksamheten skulle vidare särredovisas från annan verksamhet. Kommuner skulle dock även fortsättningsvis kunna bedriva produktion av och handel med el i förvaltningsform. I ett sådant fall skulle dock  
 lokaliserings-, 
  likställighets- och självkostnadsprinciperna gälla. 
 Senare behandling 
 Regeringens proposition om handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162) anslöt sig i huvudsak till Ellagstiftningsutredningens fö r- slag om särregler för kommunal elverksamhet. Vad gäller Wade t- ningsutredningens förslag om undantag från de kommunalrättsliga principerna för t.ex. produktion och distribution av fjärrvärme som b e- drevs som  
 sidoverksamhet  
 till elverksamhet gjordes emellertid en an- nan bedömning. 
 Utgångspunkten var bl.a. att ledningsnäten öppnades för konkurrens och att det tidigare skyddet för fjärrvärme och naturgas minskades i samband med detta. Enligt tidigare bestämmelser fanns det ingen leve- ransskyldighet av el för värmeförsörjning inom ett område där fjär r- värme eller naturgas distribuerades eller avsågs att bli distribuerad. Genom denna regel skyddades fjärrvärme- och naturgasverksamheter eftersom dessa och elverksamheten oftast hade samma huvudman 
 5  
 (normalt kommunen). Enligt förslaget till nya regler var en leveran s- koncessionär även fortsättningsvis inte skyldig att leverera el för up p- värmning inom ett område där fjärrvärme eller naturgas distribuerades eller avsågs att bli distribuerad. Kunden fick dock i detta fall möjlighet att vända sig till en annan elleverantör för att köpa el för uppvärm- ningsändamål. 
 Genom att ledningsnäten ändå öppnades för konkurrens innebar det enligt propositionen att kunderna, i förekommande fall, kunde välja en annan elleverantör än kommunen, varigenom de fick frihet att välja mellan el, fjärrvärme och naturgas. Eftersom försäljning av el skulle 
  
 5 
 Vid införandet av inskränkningen av leveransplikten var huvudmotivet att fö r- hindra en irrationell utbyggnad av distributionsnäten (SOU 1995:14). Fjär r- värmesystem under t.ex. utbyggnad skulle också kunna få lönsamhet sproblem. 
  
 32  
 Kommunalrättsliga principer m.m. 
  
 SOU 1999:5 
  
 komma att ske på affärsmässig grund borde motsvarande förutsättnin g- ar gälla för fjärrvärme och naturgas om konkurrensneutraliteten mellan energislagen skulle kunna upprätthållas. Kommunerna borde därför undantas från självkostnads- och likställighetsprinciperna vid produ k- tion och distribution av fjärrvärme och naturgas, vilket innebar att även sådan verksamhet skulle ske på affärsmässig grund. Regeringens fö r- slag innebar att all produktion och distribution av fjärrvärme och n a- turgas skulle omfattas av samma regelverk, oavsett om den bedrevs inom samma bolag eller av samma huvudman som elverksamheten. Verksamheten skulle dock drivas i privaträttslig form och särredovisas från annan verksamhet. Något undantag från lokaliseringsprincipen för kommunala fjärrvärme- och naturgasföretag diskuterades dock inte i propositionen. 
 Vad gäller kommunernas möjligheter att bedriva nätverksamhet med undantag från lokaliseringsprincipen gjordes en smärre förändring. Enligt lagrådsremissens lagförslag var kravet på geografisk närhet u t- tryckt som ett villkor att verksamheten kunde bedrivas i omedelbar geografisk anslutning till nätverksamheten i den egna kommunen (en- ligt regeringens uppfattning var det inte en nödvändig förutsättning för en rationell nätverksamhet att kommunerna kunde bedriva nätverksa m- het i skilda delar av landet). En remissinstans pekade dock på att be- stämmelsen kunde försvåra bildandet av regionala nätbolag och därig e- nom hindra en rationell nätverksamhet. Lagförslaget ändrades därför till att verksamheten skulle bedrivas i geografisk närhet till nätver k- samheten i den egna kommunen. 
 Riksdagen beslöt våren 1994 i enlighet med regeringens förslag och det nya regelverket skulle träda i kraft den 1 januari 1995 (bet. 1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358). 
 I december 1994 beslöt emellertid riksdagen att skjuta upp elmar k- nadsreformens ikraftträdande för att skapa möjligheter för Energiko m- missionen att genomföra en bredare konsekvensanalys av de nya re g- lerna för elmarknaden (prop. 1994/95:84, bet. 1994/95: NU10, rskr. 1994/95:141). 
 Energikommissionen redovisade i februari 1995 sina överväganden och förslag avseende elmarknadsreformen i delbetänkandet Ny elmar k- nad (SOU 1995:14). Kommissionen diskuterade inte explicit kommu- nalrättsliga principer, men konstaterade att det för viss fjärrvärme- och naturgasverksamhet skulle kunna bli svårt att möta den nya konkurre n- sen som elmarknadsreformen skulle ge upphov till. Energikommissio- nen avsåg därför att återkomma med förslag som kunde ge ett skydd för sådana verksamheter. 
 I en skrivelse till regeringen redovisade kommissionen sitt förslag till skydd för vissa fjärrvärme- och naturgasverksamheter på den nya 
  
 SOU 1999:5 
  
 Kommunalrättsliga principer m.m.  
 33 
  
 elmarknaden. Kommissionen föreslog att regler skulle införas som i n- nebar ett ökat skydd för fjärrvärme- och naturgasverksamhet under en övergångsperiod. Förslaget innebar mer konkret att innehavare av nä t- koncession under en övergångsperiod på tre år efter anmälan från kommunen skulle förbjudas att medge ett nätabonnemang som möjli g- gjorde en övergång från fjärrvärme eller uppvärmning med naturgas till elvärme. Kommunala fjärrvärme- och naturgasföretag som erhöll detta skydd skulle vara hänvisade till att bedriva sin verksamhet med iaktta- gande av självkostnads- och likställighetsprinciperna (under öve r- gångstiden). 
 I regeringens proposition om ny ellagstiftning (prop. 1994/95:222) delades kommissionens bedömning och bestämmelser av den karakt ä- ren föreslogs införas i den vilande ellagstiftningen.  
 6,7  
 Av propositionen framgår att några remissinstanser hade framfört att även kommunal fjärrvärmeverksamhet borde kunna bedrivas med undantag från lokal i- seringsprincipen. Som skäl angavs att det skulle vara betydelsefullt för kommunerna att få möjlighet till försäljning av fjärrvärme till fasti g- heter belägna nära det egna fjärrvärmenätet, men utanför kommungrä n- sen. Enligt propositionen krävde dock frågan ytterligare beredning. 
 Lokaliseringsprincipen har kortfattat behandlats vid ett par senare tillfällen. I regeringens proposition om en uthållig energiförsörjning (prop. 1996/97:84) nämndes att regeringen avsåg att se över komm u- nallagens bestämmelser. I översynen skulle ingå att bedöma om lokal i- seringsprincipen utgjorde ett hinder för en effektiv fjärrvärmeutbyg g- nad. På ett liknande sätt berördes lokaliseringsprincipen i regeringens proposition om ny ellag (1996/97:136). 
  
 3.3 
  
 Kritik av undantagsregler 
  
 Viss kritik har framförts mot att kommunala fjärrvärmeföretag har u n- dantagits från självkostnadsprincipen. Konkurrensverket (1998) har t.ex. pekat på att distribution av fjärrvärme är ett s.k. naturligt monopol och att det råder enighet om att ett monopol måste omfattas av en pri s- reglering för att skydda konsumenterna från att drabbas av oskäligt 
  
 6 
 Riksdagen beslutade hösten 1995 om att de på våren 1994 beslutade lagän d- ringarna skulle träda i kraft med vissa ändringar den 1 januari 1996 (bet.1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). 
  
 7 
 Med stöd av lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem är det också mö j- ligt att få ett fjärrvärme- eller naturgasområde allmänförklarat och därmed helt skyddat från konkurrens från elvärme. Företag som begär att få en anläggning allmänförklarad måste dock underkasta sig prisreglering och annan kontroll. 
  
 34  
 Kommunalrättsliga principer m.m. 
  
 SOU 1999:5 
  
 höga priser. Konkurrensen med andra uppvärmningssystem är dessu t- om låg. Ett byte till ett annat värmesystem är normalt förenat med mycket höga kostnader. Verket har vid några tillfällen framfört till r e- geringen att priskontrollen bör återinföras för fjärrvärme. 
 Konkurrensverket har även pekat på att det oftast är samma företag i kommunen som svarar för försäljning och distribution av både fjär r- värme och el, vilket ökar risken för en samordnad prisstrategi för b o- stadsuppvärmning. Priset på fjärrvärme har också kommit att utgöra en del av ett energiföretags konkurrensstrategi, t.ex. att elkunden får rabatt på fjärrvärmepriset under förutsättning att kunden accepterar ett givet elpris. Effekten kan enligt verket bli en inlåsning av elkunder och minskad konkurrens på elmarknaden. 
 Enligt Konkurrensverket finns det för närvarande ett stort utrymme för att genomföra prishöjningar på fjärrvärme som överstiger kostnad s- ändringarna på området. Det ökar möjligheterna för ett energibolag att använda ekonomiska överskott inom fjärrvärmen för att subventionera elpriset, s.k. korssubventionering. Ett annat exempel på en sådan su b- vention är, enligt Konkurrensverket, att bolaget ger en inte kostnads- motiverad rabatt på fjärrvärmepriset om kunden accepterar ett givet e l- pris. 
 Statens energimyndighet (1998b) bedömer i sin analys av utvec k- lingen på elmarknaden att konkurrensen mellan elvärme och fjärrvärme fortfarande är svag, eftersom det är förenat med höga kostnader att byta uppvärmningssystem. Omregleringen har snarare medfört utrymme för fjärrvärmeföretagen att höja sina priser då elpriserna under reformens första år (1996) var höga. Enligt myndigheten kan det finnas anledning att följa prisutvecklingen på fjärrvärme då många fjärrvärmeföretag i n- går i en koncern tillsammans med ett elhandelsföretag. Elhandelsbol a- get i koncernen kan potentiellt subventioneras av fjärrvärmen, då det finns betydligt större möjligheter att ta ut högre priser inom fjärrvä r- meverksamheten, eftersom överföringen av fjärrvärme är ett naturligt monopol på samma sätt som nättjänsten. 
 Nätmyndigheten (1997) delade i en tidigare rapport om utveckling- en på elmarknaden Konkurrensverkets uppfattning att det fanns ett ut- rymme och en risk för avgiftshöjningar i fjärrvärmeverksamhet på grund av bristande konkurrens. Myndigheten pekade också på att det förelåg risker för att fjärrvärmeverksamheten tillåts subventionera a n- nan verksamhet inom den koncern där den bedrivs. Mot den bakgrun- den, men också från allmän konsumentsynpunkt, ansåg myndigheten det som anmärkningsvärt att det helt saknas regler om prissättningen i fjärrvärmeverksamhet. Nätmyndigheten ansåg däremot att självkos t- nadsprincipen var ett dåligt verktyg för att motverka överpriser i fjär r- värmeverksamhet, men fann att det fanns ett behov att närmare utreda 
  
 SOU 1999:5 
  
 Kommunalrättsliga principer m.m.  
 35 
  
 frågan om fjärrvärmens konkurrenskraft i förhållande till andra energ i- slag. 
  
 3.4 
  
 Sammanfattning 
  
 Sammanfattningsvis är kommunal produktion och handel med el som bedrivs i privaträttslig form undantagen från lokaliseringsprincipen och skall bedrivas på affärsmässig grund i stället för med iakttagande av självkostnadsprincipen och likställighetsprincipen. Även kommunal distribution av fjärrvärme och naturgas som drivs i privaträttslig form är undantagen från självkostnads- och likställighetsprinciperna.  
 8  
 Där- emot så omfattas de senare företagen av kommunallagens lokaliserin gs- princip. Innebörden är att verksamheten i princip måste begränsas till den egna kommunen. 
 9 
  
 Lokaliseringsprincipen innebär emellertid inget hinder mot samar- bete mellan olika kommuner. En kommun kan utan hinder av lokalise- ringsprincipen samarbeta med andra kommuner i syfte att förbättra r e- sursutnyttjandet. Detta kan ske bl.a. genom avtal, kommunalförbund och gemensamma bolag. 
  
 8 
 Detta gäller dock ej kommunala företag som omfattas av det tillfälliga skyddet för vissa fjärrvärme- och naturgasverksamheter. 
  
 9 
 Väljer en kommun att bedriva energiverksamheten i förvaltningsform gäller dock fortfarande kommunallagens regelsystem. 
  
 SOU 1999:5 
  
 37 
  
 4 
  
 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen 
  
 Kommunala fjärrvärmeföretag omfattas som framgått av kapitel 3 av lokaliseringsprincipen. Innebörden är att verksamheten i princip måste begränsas till den egna kommunen. De mer praktiska konsekvenserna av denna princip är dock relativt okända. Det är därför väsentligt att analysera hur lokaliseringsprincipen uppfattas och tillämpas av kom- munerna. Utredningen har som underlag för denna analys beställt en rapport, vilken publiceras som bilaga 2 till delbetänkandet. Resultaten av rapporten sammanfattas i detta kapitel. 
  
 4.1 
  
 Rapportens inriktning och omfattning 
  
 Syftet med rapporten har varit att analysera om lokaliseringsprincipen utgör ett hinder för en effektiv fjärrvärmeutbyggnad och om den nu gällande principen påverkar fjärrvärmens konkurrenskraft. 
 Rapporten har främst baserats på intervjuer med företrädare för kommuner och helt eller delvis kommunägda energiföretag. Totalt o m- fattas nio kommuner (ägarförhållanden etc. redovisas mer i detalj i b i- laga 2). 
 Intervjuerna genomfördes under senare hälften av oktober och under november 1998. I huvudsak berördes hur fjärrvärmen är organiserad, utvecklingsstrategier, förutsättningar för konkurrens, skatter och a v- gifter, behov av förändringar i kommunernas planerings- och för e- skriftsmöjligheter samt skäl att undanta kommunala värmeföretag från lokaliseringsprincipen. 
  
 38  
 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen 
  
 SOU 1999:5 
  
 4.2 
  
 Huvudresultat 
  
 Undantag från lokaliseringsprincipen 
 Enligt rapporten ansåg flertalet intervjuade att kommunerna borde få undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip för fjärrvärmen. De huvudsakliga argumenten för att all energiverksamhet skulle ges generellt undantag från lokaliseringsprincipen var följande. 
  
 · 
  
 Många fjärrvärmeföretagen är små. Större enheter ger skalfördelar. Därvid utnyttjas möjligheterna att fördela kostnader för utveckling av IT, kundregister, debiteringssystem och tekniska produktionssy- stem. Större enheter ger också fördelar vid bränsleup phandling. 
  
 · 
  
 Konkurrensen vid införande eller utveckling av värmesystem kan vara för svag. Om en kommun skall införa fjärrvärme kan inte andra kommuner konkurrera om uppgiften att genomföra denna utbyg g- nad. Endast statliga eller privata företag kan medverka. Ett liknande förhållande råder när en kommun skall utveckla fjärrvärme eller andra värmesystem. 
  
 · 
  
 Konkurrensen om kunden är för svag. Kund kan antingen vara en ägare till flerbostadshus eller till ett småhus. När t.ex. nya områden byggs ut inom en kommun kan endast det lokala kommunala fjärr- värmeföretaget samt statliga och privata företag konkurrera om uppdraget. 
  
 · 
  
 Miljöskäl. Stora anläggningar har bättre miljöprestanda. 
  
 · 
  
 Motverka påtvingade utförsäljningar av värmeföretag. Det för e- kommer att värmeföretag säljs ut på grund av den begränsning som lokaliseringsprincipen utgör vid utveckling av företaget. 
  
 Dessutom förekom argument som handlar om risker, roller och lika b e- handling av företag (se bilaga 2). 
 De intervjuade ansåg att alla värmelösningar måste ges undantag från lokaliseringsprincipen. Exempelvis producerar vissa kommunala energiföretag också pellets som till viss del säljs till övriga delar av landet. 
 Det fanns också intervjupersoner som förordade ett begränsat u n- dantag från lokaliseringsprincipen. De pekade bl.a. på att en utvidgning 
  
 SOU 1999:5 
  
 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen  
 39 
  
 av distributionsområdet måste ha ett tydligt syfte för kommunens inn e- vånare. Vidare framhölls att vinstsyftet inte är det primära för komm u- nal bolagsverksamhet. Förbudet mot spekulativ verksamhet i komm u- nallagen var ännu ett argument. Företrädarna för ett begränsat undantag ansåg att kommunerna borde ges ett undantag för värmeverksamhet som liknar det som finns för elnäten, dvs. i geografisk närhet till f ö - retagets nätverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamål s- enlig nätverksamhet. 
 De intervjuade diskuterade vidare skäl till att fortsättningsvis följa kommunallagen och lokaliseringsprincipen inom värmeområdet. Några starka argument anfördes dock inte. 
 Riskerna för spekulation diskuterades också i detta sammanhang. Att kommunägda företag skulle göra förvärv utan att göra en korrekt riskbedömning ansågs dock som mindre troligt. Man framhöll också att riskerna t.ex. vid utbyggnad av stora anläggningar kunde vara lika stora inom en kommun som ett eventuellt fö rvärv utanför. 
  
 4.3 
  
 Övriga resultat 
  
 I studien utvecklas några av argumenten inom ett antal specifika områ- den. Det gäller bl.a. skalfördelar och miljö samt konkurrens vid förvärv eller utbyggnad. 
 Skalfördelar och miljö 
 Fjärrvärme och effektiva värmerörelser 
 Flertalet intervjuade har kommenterat att den tekniska utvecklingen gått dithän att tidigare fjärrvärmebegrepp brutits upp. Idag förekommer hetvattencentraler i bostadsföretagens ägo som har flera tusen kunder medan de minsta kommunägda kraftvärmeverken bara har ett par hun d- ra kunder. Multifunktionella system och kombinat blir också allt vanligare där el- och värmeproduktion används till produktion av br i- ketter eller pellets som i sin tur används till kraftvärmeproduktionen. Den ekonomiska basen för dessa system är att utnyttja spillvärmen u n- der de varma årstiderna. 
 Mot denna bakgrund använder flertalet begreppet värme respektive värmerörelser. 
 Effektiva värmelösningar kan således bestå av såväl rörbunden vä r- me som kombinationer av andra lösningar. Enligt studien sammanfaller en effektiv värmelösning mer sällan med kommungränsen. 
  
 40  
 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen 
  
 SOU 1999:5 
  
 När kommunernas engagemang i energiverksamhet diskuteras är det enligt studien viktigt att se hela kedjan från samordning av avfallshan- tering till värme hos slutkund. När olika tekniska lösningar är under uppbyggnad får analysen inte begränsas till rörbunden energi utan kombinationer av tekniska lösningar bör tillåtas där alla värmeslag i n- går. 
 Att organisera fjärrvärmen på liknande sätt som elverksamheten dvs. skilja hantering av nät från värmeproduktion antyds som en u t- vecklingsväg. Kommunernas uppgift skulle i sådana system vara att äga och driva infrastrukturen, dvs. rören, medan produktionen öppnas för konkurrens. Modellen ifrågasätts emellertid då ett sådant förfarande (dvs. att skilja mellan nät och produktion) reducerar den ekonomiska lönsamheten i kraftvärmen. Detta anses mindre önskvärt eftersom det ur miljösynpunkt är angeläget att utveckla kraftvärmen. Förhållandena är också avsevärt olika dem som gäller på elsidan, eftersom fjärrvä r- menäten är lokala, medan elnäten är hopbyggda nationellt och även i n- ternationellt. 
 Att skilja mellan nät och produktion skulle enligt rapporten minska investeringsbenägenheten i fjärrvärmeproduktionen avsevärt. Detta skulle få till följd att projekt med större riskprofil t.ex. miljörelaterade åtgärder, kraftvärmetillämpningar, biobränsle- och avfallsvärmeverk, sannolikt försvåras eller förhindras. Med de långa avskrivningstider som dessa infrastrukturprojekt har, krävs att avsättningen för värm e- produktionen till stor del är tryggad. 
 Ekonomin i fjärrvärmenäten bygger dessutom på storskalighet och centralisering av produktionen. Det är därför enligt studien svårt att se att någon grad av konkurrens skulle uppnås på produktionssidan, utom i de allra största näten i Sverige. 
 Stora och små företag 
 Om energiföretagen fick utveckla systemen oberoende av lagstiftnin g- en, skulle det enligt studien vara lönsamt att knyta samman värmenäten i våra större städer till stora sammanhängande nät. Även värmerörelser som täcker hela län lyfts fram som modell. 
 Värmeföretagen får alltmer inslag av  
 high-techi 
  produktionen. IT, kunddebiteringssystem m.m. främjar effektiviteten, men kräver också hög kompetens hos de anställda. För att finansiera utvecklingen krävs att kostnaden fördelas på många kunder. 
 De mindre värmeverken riskerar enligt studien att komma efter i fråga om kompetensuppbyggnad och personalutveckling. För att skapa effektiva system krävs en kritisk massa dvs. ett antal ingenjörer eller 
  
 SOU 1999:5 
  
 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen  
 41 
  
 ekonomer som arbetar tillsammans och löser problem. Sådana miljöer uppges inte gå att skapa i de minsta värmeföretagen där det kanske bara finns behov av en ingenjör. 
 Effektiviseringsvinster uppges även vara möjliga att uppnå om flera mindre värmerörelser inom ett större område drivs av ett företag. Även här ligger effektiviseringsvinsterna inom områdena personal, finans i- Lozano, kundtjänst, IT, jour- och beredskap m.m. Effektivisering s- vinsterna ligger också i att företag med högre omsättning kan bära spetskompetens, framförallt inom områdena teknik och IT. 
 Stora integrerade system kan dock enligt rapporten vara förenade med stora investeringar och innebära risk för låsning till storskalig te k- nik. En pådrivande faktor för de integrationsprojekt som för närvarande pågår inom Stockholmsregionen är i allt väsentligt planering utifrån de olikheter som finns i beskattningen av bränslen för fjärrvärmeprodu k- tionen. 
 Enligt rapporten finns det risk för att stora system som drivs av ett företag minskar förutsättningarna för att skapa konkurrens och mån g- fald på den lokala värmemarknaden. 
 Riskerna för att de mindre företagen skall komma efter i utvecklin g- en är enligt rapporten inte entydiga. Bland annat uppges mindre företag i större utsträckning anlita extern spetskompetens för sin utveckling. 
 Utveckla eller sälja 
 I undersökningen ingår ett par kommuner som överlåtit eller står i b e- grepp att överlåta sitt energiföretag och som inte har egen värmerörelse (en eller flera hetvattencentraler finns i bostadsföretagets eller den te k- niska förvaltningens regi). Motivet till försäljning av värmeunderlaget uppges vara att kommunen saknar kompetens att utveckla en värmerö - relse. Bristande finansiella resurser anges också som skäl till att ver k- samheten överlåtits. 
 Konkurrens vid förvärv eller utbyggnad 
 Växa genom förvärv 
 Flertalet intervjuade var av den uppfattningen att värmerörelser måste få växa genom förvärv. Finansiella och andra risker ansågs möjliga att begränsa. Det framhölls också att risker i förekommande fall kan vara lika stora vid en utbyggnad i hemkommunen som vid förvärv av en anläggning. 
  
 42  
 Energiföretagen och lokaliseringsprincipen 
  
 SOU 1999:5 
  
 Konkurrensen inom värmeområdet uppges vara för svag. Bristen på konkurrens blir påtaglig när en kommun som saknar fjärrvärme skall bygga upp ett fjärrvärmeföretag, eller vidareutveckla en eller flera he t- vattencentraler till en värmerörelse (med eller utan kraftvärme). I såd a- na situationer finns bara en handfull företag som kan konkurrera om köp eller samverkan. 
 Kommunägda företag har enligt nuvarande regler inte rätt att delta. De företag som kan förvärva eller samarbeta med kommunen i fråga, är i huvudsak de större kraftproducenterna. 
 Enligt rapporten kan detta leda till mindre önskvärda konsekvenser. Det framhålls att om inte kommunerna får undantag från lokaliserin gs- principen för värmerörelsen kan konkurrensen på elsidan inskränkas högst påtagligt. Orsaken är att energiföretag som bjuds ut till försäl j- ning vanligen har såväl el som värmerörelse som verksamhet sgrenar. 
 En metod att stärka konkurrensen som diskuteras är att förbjuda f ö - retag som har leveranskoncession för el i ett område att också vara värmeleverantör i samma område. 
 De intervjupersoner som hade en annan uppfattning om förvärv m e- nar att de energibolag som helt eller delvis har kommunala ägare inte bör förvärva andra av det skälet att det inte är förenligt med det ko m- munala ändamålet för verksamheten. Förvärvet har inget tydligt syfte för kommunens innevånare och vinstsyftet är inte primärt för komm u- nal bolagsverksamhet. De risker som tas inom den egna kommunen är motiverade av det kommunala ändamål som företaget skall uppnå. 
 Kommunalförbund och andra samverkansformer 
 Flertalet intervjuade menar att kommunalförbund som samverkansform inte är allmänt känd. Den blir därmed svårstyrd och medborgarna har svårt att utöva demokratisk kontroll. Ekonomisk verksamhet med vins t- syfte som drivs i kommunalförbund måste dessutom ges ett regelsystem som liknar aktiebolagens. 
  
 SOU 1999:5 
  
 43 
  
 5 Kommunal energiplanering 
 Enligt direktiven bör utredningen se över kommunernas planerings- och föreskriftsmöjligheter. Det bör övervägas om det i något avseende krävs en anpassning av det nu gällande regelverket för att möjliggöra en effektiv konkurrens mellan  
 el-, 
  naturgas- och värmeföretagen,  
 sam- tidigt som den nödvändiga planeringen inte försvåras 
 . 
 I avsnitt 5.1 ges en kort beskrivning av lagstiftningen inom området. Några uppföljningar av lagen redovisas i avsnitt 5.2. 
  
 5.1 
  
 Lagstiftningen 
  
 De planerings- och föreskriftsmöjligheter som avses i direktiven är kommunernas möjligheter att agera enligt lagen (1977:439) om ko m- munal energiplanering. Nedan redovisas huvuddragen i lagstiftningen. 
 Enligt 1 § har kommunen en allmän skyldighet att i sin planering främja hushållningen med energi och verka för en säker och tillräcklig energitillförsel. Planeringsansvaret innebär först och främst att ko m- munen i all planering som är av betydelse för energiförbrukningen skall överväga att ta till vara möjligheterna att främja hushållningen med energi. Lösningar som främjar energihushållningen skall alltså efte r- strävas. Exempel på planeringsområden där kommunens beslut påve r- kar behovet av energi och därmed förbrukningen är bebyggelse- och trafikplanering. 
 Med energihushållning avses att sådana åtgärder vidtas som syftar till att åstadkomma effektivare energianvändning till rimliga kostnader utan att nödvändiga eller önskvärda behov åsidosätts. Exempel på å t- gärder är användande av anläggningar med högre verkningsgrad och bättre isolering av byggnader. 
 Kommunen ansvarar även för att i planeringen verka för att energ i- behoven tillgodoses genom en säker och tillräcklig energitillförsel. Kommunens skyldigheter enligt 1 § begränsas av de befogenheter och resurser som står dem till buds. 
 I sin planering måste kommunen väga intresset av en god energ i- hushållning och en säker och tillräcklig energitillförsel mot andra sa m- 
  
 44  
 Kommunal energiplanering 
  
 SOU 1999:5 
  
 hällsintressen som exempelvis sysselsättning, miljövård och hushål l- ning med mark och vatten. Även ekonomiska faktorer måste beaktas. Det ligger i sakens natur att kommunen i sin planering syftar till att åstadkomma en nödvändig och önskvärd energitillförsel till lägsta kostnad. 
 Skyldigheten att planera omfattar kommunens hela område och är inte beroende av om kommunen är huvudman för produktion eller di s- tribution av energi. 
 Vid sin planering skall kommunen, enligt 2 §, undersöka om det finns förutsättningar för samverkan med annan kommun eller med andra betydande intressenter på energiområdet för att möjliggöra en gemensam lösning på frågor som har betydelse för hushållningen med energi eller för energitillförseln. Om det finns förutsättningar för en gemensam lösning skall den tas till vara. 
 I varje kommun skall, enligt 3 §, finnas en aktuell plan för tillförsel, distribution och användning av energi i kommunen. I planen skall fin- nas en analys av vilken inverkan den i planen upptagna verksamheten har på miljön, hälsan och hushållningen med mark och vatten och andra resurser. Energiplanen beslutas av kommunfullmäktige. 
 Eftersom planerna skall anpassas till varje kommuns förutsättningar i olika avseenden kommer den att ha olika utformning och innehåll. Energiplanens huvudsyfte är att tjäna som underlag för insatserna inom energiområdet liksom inom andra områden av betydelse för energifö r- sörjningen i varje kommun. Ett annat syfte med planen är att den skall utgö ra underlag för beslut på nationell nivå. 
 Planen måste innehålla vissa mål som kommunen vill uppnå på energiområdet. Utgångspunkten för planen är de övergripande nati o- nella målen för energipolitiken. Det är viktigt att konkreta mål ställs upp inom olika sektorer för att ge möjligheter till en effektiv inriktning av åtgärder av olika slag och till resultatprövning senare. 
 Den analys som skall finnas i planen bör bl.a. belysa hur lokala miljöförhållanden påverkas genom lokal produktion av värme och kraft och genom val av uppvärmningsformer - t.ex. fjärrvärmeanslutning och alternativ vid ersättning av elvärme. I detta sammanhang bör även elå t- gången i större värmeåtervinningsanläggningar och gruppbebyggelse analyseras. Också hur alternativa åtgärder påverkar utsläppen av ämnen som ger upphov till regionala och globala miljöstörningar bör redov i- sas. 
 Den som i sin verksamhet använder större mängd energi eller den som yrkesmässigt producerar eller distribuerar energi skall, enligt 4 §, på begäran lämna kommunen de uppgifter som behövs för planering inom energiområdet. Skyldigheten att lämna uppgifter motsvaras av en rätt för den uppgiftsskyldige att överlägga med kommunen om energ i- 
  
 SOU 1999:5 
  
 Kommunal energiplanering  
 45 
  
 frågor som har väsentlig betydelse för honom eller henne. Genom u t- trycket större mängd energi undantas mindre företag från skyldigheten att lämna upplysningar. Fullgörs inte uppgiftsskyldigheten enligt 4 § kan länsstyrelsen vid vite kalla den uppgiftsskyldige till överläggning med kommunen. 
 Kommunen är enligt 7 § skyldig att lämna uppgifter om fullgörandet av kommunens skyldighet enligt  
 1-3 
  §§ till Statens energimyndighet. Enligt förordningen (1977:440) om kommunal energiplanering skall uppgifterna vara av väsentlig betydelse för statlig central eller regional planering och avse  
 dels  
 rådande förhållanden av väsentlig betydelse för energiförbrukningen, energitillförseln och energihushållningen,  
 dels  
 kommunens bedömning av utvecklingen på energiområdet,  
 och dels  
 de åtgärder som kommunen avser att vidta och som i väsentlig mån påve r- kar energiförbrukningen, energitillförseln eller energihushållningen. 
  
 5.2 
  
 Uppföljningar 
  
 Det är svårt att bedöma hur lagen om kommunal energiplanering fung e- rar och tillämpas i praktiken. Det har dock genomförts ett par uppföl j- ningar av lagen. 
 På uppdrag av NUTEK genomfördes 1996 en begränsad analys av kommunernas energiplanering. Resultaten visade att 40 procent av kommunerna i undersökningen  
 10  
 hade tagit fram en energiplan. Ungefär 30 procent av kommunerna höll på eller hade beslutat sig för att ta fram en energiplan. Flertalet av kommunerna hade en positiv syn på den kommunala energiplaneringen. De kommuner som var kritiska ansåg att kommunerna fått allt mer begränsade möjligheter att påverka sin energisituation. Vissa hävdade t.ex. att omregleringen av elmarknaden inskränkt kommunens makt över sin energiförsörjning. Enligt unde r- sökningen upptog mål, nulägesanalyser och framtida prognoser för energianvändningen/energitekniker en väsentlig del av energiplanerna. En betydande del ägnades också åt strategier och scenarier, vilket inte förekom så ofta förr. 
 Riksrevisionsverket genomförde 1990 en analys av lagen om ko m- munal energiplanering (RRV, 1990). Syftet med granskningen var att bedöma lagens möjligheter att påverka den kommunala verksamheten genom dess krav på planering. RRV pekade bl.a. på att lagen gav stort utrymme för lokala variationer när det gällde inriktning och utformning av energiplanering och energiplaner. Kommunernas energiplaner skulle 
  
 10 
 Totalt svarade drygt två tredjedelar av rikets kommuner på en förfrågan från NUTEK. 
  
 46  
 Kommunal energiplanering 
  
 SOU 1999:5 
  
 inte heller utgöra underlag för planering på central eller regional nivå. Lagen innebar inte att en tidigare statlig uppgift fördes över på ko m- munerna eftersom dessa i varierande utsträckning redan ägnade sig åt energiplanering. Enligt RRV lämnades aldrig statsbidrag till kommun- erna för deras energiplanering. 
 RRV ansåg att lagen var ett svagt styrinstrument när det gällde att åstadkomma en kommunal energiplanering. Svagheterna sammanhän g- de med lagstiftningens allmänna utformning samt frånvaron av incit a- ment för kommunerna, såväl normativa som ekonomiska, att följa l a- gen. Enligt RRV hade lagen en begränsad eller obetydlig effekt för kommunernas energibeslut. Mot bakgrund av lagens svaga styreffekt föreslog RRV att lagen borde omprövas. RRV ifrågasatte inte behovet av en kommunal energiplanering, men däremot behovet av lagstiftning. 
  
 SOU 1999:5 
  
 47 
  
 6 Överväganden och förslag 
  
 6.1 
  
 Lokaliseringsprincipen 
  
 Begreppet fjärrvärme 
 Begreppet fjärrvärme har som framgått av kapitel 2 blivit alltmer sa m- mansatt. Vissa kommunägda värmeföretag tillverkar t.ex. pellets och briketter som till viss del säljs till andra delar av landet. 
 Enligt vår bedömning bör ett eventuellt undantag från lokaliserin gs- principen endast diskuteras i termer av vad som traditionellt definieras som fjärrvärme och inte sidoverksamheter som t.ex. bränsleförsäljning. Riskerna för snedvridning av konkurrensen blir annars uppenbara. Den nuvarande regleringen av kommunerna bygger i huvudsak på att kom- munerna inte skall etablera sig på en konkurrensutsatt marknad. 
 I kapitel 2 definierade vi fjärrvärmeverksamhet som produktion av hetvatten och distribution av detta i ett rörledningssystem för kollektiv uppvärmning av byggnader. De förslag som redovisas nedan avser e n- dast verksamhet som faller inom ramen för denna definition. 
 Undantag från lokaliseringspricipen 
 Utgångspunkter 
 Reformeringen av elmarknaden innebar avsteg från vissa grundlägga n- de bestämmelser i det kommunalrättsliga regelverket. I huvudsak genomfördes förändringarna i regelverket för att kommunala elbolag skulle få samma konkurrensförutsättningar som övriga företag på marknaden. Detta ansågs viktigt för att minska risken för att de ko m- munala elhandelsföretagen skulle slås ut på den konkurrensutsatta marknaden. Kommunerna fick därmed en möjlighet att bedriva pr o- 
  
 48  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:5 
  
 duktion av och handel med el mer rationellt än tidigare. Det blev t.ex. möjligt att sälja överskott på kraft utanför den egna kommunens omr å- de. 
 Enligt Statens energimyndighet (1998b) har antalet elhandelsföretag varit relativt konstant sedan avregleringen. Detta betyder emellertid inte att marknaden har varit fri från strukturförändringar. Det är fra m- för allt de kommunalt ägda elhandelsföretagen som har bytt ägare. Vid överlåtelserna har det ofta angetts att det inte är en kommunal angel ä- genhet att bedriva elhandel eftersom elhandel efter avregleringen är en konkurrensutsatt tjänst. På nätsidan motiveras däremot ett kommunalt ägande av att elnäten utgör en typisk infrastruktur som andra ledning s- bundna tjänster och därtill utgör ett naturligt monopol. 
 Även kommunal distribution av fjärrvärme och naturgas undantogs (med vissa undantag) i samband med reformeringen av elmarknaden från självkostnads- och likställighetsprinciperna och verksamheten skulle därmed drivas på affärsmässig grund. De senare företagen o m- fattas emellertid av kommunallagens lokaliseringsprincip. Verksamhe- ten måste således i princip begränsas till den egna komm unen. 
 Inom elsidan fanns naturliga förutsättningar för en avreglering. Det fanns ett väl utbyggt och driftsäkert kraftledningsnät som i hög grad var integrerat. Detta möjliggjorde handel med el mellan alla köpare och säljare. 
 Inom fjärrvärmesektorn var och är bilden påtagligt annorlunda. U n- dantaget från självkostnads- och likställighetsprinciperna genomfördes för att konkurrensneutraliteten mellan de olika energislagen skulle kunna upprätthållas och inte primärt för att öka konkurrensen mellan t.ex. olika värmeföretag. Även om en fjärrvärmeledning, i likhet med nätverksamhet inom elområdet, kan betraktas som ett s.k. naturligt m o- nopol finns det i dag begränsade tekniska möjligheter för handel med fjärrvärme inom en kommun eller inom ramen för ett ledningsnät. Det kan inte uteslutas att införandet av konkurrens på fjärrvärmeområdet skulle kunna vara ändamålsenligt. Att analysera förutsättningarna för sådana system ligger dock utanför ramen för utredningens uppdrag. Enligt utredningens bedömning kan det finnas anledning att se över denna fråga. Det gäller även hur kraftvärmen påverkas av de komm u- nalrättsliga principerna. 
 Det primära för utredningen är att avgöra om lokaliseringsprincipen förhindrar eller försvårar uppbyggnaden av effektiva värmeförsör j- ningssystem som omfattar flera kommuner. 
 För att få en bredare uppfattning är det enligt vår mening nödvä n- digt att diskutera fjärrvärmens roll inom energipolitiken. Statsmakterna har sedan lång tid stött utbyggnaden av fjärrvärme, t.ex. genom olika former av statligt stöd. Motivet har främst varit miljöskäl, men även 
  
 SOU 1999:5 
  
 Överväganden och förslag  
 49 
  
 möjligheten till en effektiv energianvändning har varit betydelsefull. Det har också införts regelsystem för att skydda fjärrvärmen från ko n- kurrens från andra energislag. Med stöd av lagen (1981:1354) om al l- männa värmesystem är det möjligt att få ett fjärrvärme- eller naturgas- område allmänförklarat och därmed helt skyddat från konkurrens från elvärme. Tidigare kunde också en innehavare av nätkoncession under en övergångsperiod på tre år förbjudas att medge ett nätabonnemang som möjliggjorde en övergång från fjärrvärme eller uppvärmning med naturgas till elvärme. Möjligheterna att söka dessa former av skydd har dock utnyttjats i mycket begränsad omfattning. 
 Den svenska energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga tillgången på el och annan energi på med omvärlden konkurrenskraft i- ga villkor. Energipolitiken skall skapa villkoren för en effektiv energ i- användning och en kostnadseffektiv svensk energiförsörjning med låg negativ påverkan på hälsa, miljö och klimat samt underlätta omstäl l- ningen till ett ekologiskt uthålligt samhälle. 
 Som ett led i detta beslutade riksdagen 1997 om ett nytt energipoli- tiskt program för ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem. Programmet omfattar åtgärder som syftar till att på ett kostnadseffektivt sätt minska användningen av el för uppvärmning, utnyttja det befintliga elsystemet effektivare och öka tillförseln av el och värme från förnyb a- ra energikällor. Som framgår av kapitel 2 ingår åtgärder som t.ex. b i- drag för konvertering till fjärrvärme, stöd till sammankoppling av fjär r- värmenät (behandlas för närvarande av Europeiska kommissionen) och bidrag till investeringar i biobränslebaserad kraftvärme. Ett inslag är också att genom utveckling av ny teknik kraftigt öka el- och värmepr o- duktionen från förnybara energikällor under de närmaste tio till femton åren. 
 Fjärrvärmen har en stark ställning inom energipolitiken. Enligt vår bedömning är det väsentligt att lagstiftningen för den kommunala fjär r- värmeverksamheten inte strider mot intentionerna i energipolitiken el- ler försvårar uppfyllandet av dess mål. Utbyggnaden av fjärrvärme har som nämnts främst motiverats av miljöskäl. Genom introduktionen av fjärrvärme sker förbränning i större anläggningar som ekonomiskt kan bära en högre grad av rening. Möjligheterna att utnyttja miljövänliga och förnybara bränslen ökar också. Användningen av biobränslen, torv m.m. har ökat från nära noll 1980 till ca 25 TWh 1997. Utbyggnaden av kraftvärmeverken har ökat effektiviteten ytterligare och lett till bät t- re miljö. Det är viktigt att denna utveckling kan fortsätta så långt som det är ekonomiskt möjligt. Detta talar för att restriktioner som förhin d- rar eller försvårar uppbyggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem bör tas bort. 
  
 50  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:5 
  
 Den undersökning som presenterats i kapitel 4 visar också att flertalet av de intervjuade representanterna för energiföretagen anser att ko m- munala fjärrvärmeföretag bör undantas från kommunallagens lokalis e- ringsprincip. Av kapitlet framgår vidare att lokaliseringsprincipen i vis- sa fall inte heller efterlevs i praktiken. Detta är naturligtvis inget skäl för att avskaffa den, men tyder likväl på att principen i vissa fall inte är ändamålsenlig. De argument som framförs för ett undantag är av något annorlunda karaktär än det som di skuterats ovan. 
 Ett skäl för ett undantag är, enligt underlagsrapporten i bilaga 2, att många fjärrvärmeföretag är små. Större enheter ger skalfördelar. Mö j- ligheterna att fördela kostnader för utveckling av IT, kundregister, d e- biteringssystem och tekniska produktionssystem ökar. Större enheter ger också en fördel vid bränsleupphandling. De mindre värmeverken riskerar vidare att komma efter i fråga om kompetensuppbyggnad och personalutveckling. Av rapporten framgår att ett par kommuner sålt sitt värmeunderlag med motiveringen att de saknar kompetens att utveckla en värmerörelse. 
 Ett annat argument är enligt underlagsrapporten att konkurrensen om kunden (ägare till flerbostadshus eller till ett småhus) är relativt svag. När t.ex. nya områden byggs ut inom en kommun kan endast det lokala kommunala fjärrvärmeföretaget samt statliga och privata företag konkurrera om uppdraget. 
 Underlagsrapporten pekar också på att konkurrensen när det gäller etablering eller utveckling inom fjärrvärmeområdet kan vara för svag. Om en kommun skall införa fjärrvärme kan inte andra kommuner ko n- kurrera om uppgiften att genomföra denna uppbyggnad. Ett liknande förhållande råder när en kommun skall utveckla fjärrvärme eller andra värmesystem som t.ex. närvärme. 
 Det finns vidare enligt rapporten en risk för att konkurrensen på e l- sidan inskränks om lokaliseringsprincipen behålls för fjärrvärmen. O r- saken är att de energiföretag som bjuds ut till försäljning har både el och värmerörelse som verksamhetsgrenar. I ett sådant läge kan ko m- munerna inte vara med och konkurrera om köp, utan det är endast ett fåtal större kraftpr oducenter som kan delta. 
 Enligt vår bedömning är ett undantag från kommunallagens lokal i- seringsprincip inte invändningsfri. Flertalet av de kommunalrättsliga principer som diskuterats tidigare har tillkommit för att reglera ver k- samheter som är s.k. naturliga monopol. Från samhällets sida har det setts som eftersträvansvärt att stordriftsfördelarna i produktionen u t- nyttjas och verksamheten har därför tillåtits och skyddats för konku r- rens. Samtidigt har det varit nödvändigt att skydda de enskilda kunde r- na för företagens möjligheter att sätta oskäliga priser eller andra lev e- ransvillkor. Detta säkerställs genom t.ex. likställighets- och självkos t- 
  
 SOU 1999:5  
 Överväganden och förslag  
 51 
  
 nadsprinciperna. Kommunala fjärrvärmeföretag är dock redan unda n- tagna från självkostnads- och likställighetsprinciperna och det har sål e- des bedömts att skyddet för konsumenterna är tillräckligt. Undantaget motiverades som tidigare framgått med att konkurrensneutraliteten mellan el och fjärrvärme skulle kunna upprätthå llas. 
 En principiell fråga är enligt vår bedömning om kommunernas mö j- ligheter att bedriva näringsverksamhet bör underlättas ytterligare. Det är uppenbart att ett sådant förfarande kan leda till ett antal mindre önskvärda ko nsekvenser. 
 En nackdel är att kommunal näringsverksamhet som bedrivs utanför kommunens gränser och som inte primärt syftar till att förse de egna medlemmarna med service kan öka risktagandet. Det kan t.ex. röra sig om att ett kommunalt fjärrvärmeföretag köper ett liknande företag i en annan kommun och att verksamheten på sikt går med betydande unde r- skott. Ett sådant ägande skulle också kunna innebära att medlemmarna i den ena kommunen subventionerar fjärrvärmeverksamheten i den andra kommunen. 
 En ytterligare nackdel hänger samman med att fjärrvärmen i prakt i- Richardson är ett monopol. För en fastighet som redan är ansluten till fjärrvä r- menätet är det – på samma sätt som gäller för värmepumpar och andra kapitalkrävande lösningar – i ett kortare tidsperspektiv av kostnadsskäl knappast möjligt att välja ett annat uppvärmningsalternativ. Om ko m- munala fjärrvärmeföretag tillåts expandera över kommungränserna kan den typen av lokala monopol förstärkas och göra utvecklingen av andra alternativ mindre attraktiv. I och för sig kan liknande förhållanden up p- stå om privata och statliga företag expanderar sin verksamhet. 
 Enligt underlagsrapporten råder det i några fall delade meningar om lokaliseringsprincipen och dess effekter. Uppbyggnaden av stora integ- rerade projekt kan t.ex. i vissa fall styras av beskattningsskäl i stället för av effektivitetsskäl. Andra faktorer som t.ex. energibeskattning kan således vara viktiga när det gäller uppbyggandet av infrastruktur. Det pekas också på att mindre företag i större utsträckning anlitar spet s- kompetens för sin utveckling. Vissa är vidare av den uppfattningen att förvärv av andra bolag inte är förenligt med det kommunala ändamålet för verksamheten och bestämmelsen i kommunallagen om att komm u- nerna inte får bedriva spekulativ verksamhet. 
 Gällande lagstiftning innehåller ett antal restriktioner som påverkar eller reglerar kommunernas möjligheter att bedriva eller utöka sin nä r- ingsverksamhet. Vad gäller fjärrvärme finns det emellertid mycket som pekar på att ett begränsat undantag från lokaliseringsprincipen kan vara motiverat. En strikt tolkning av lokaliseringsprincipen skulle i vissa fall kunna motverka effektiva värme- och miljölösningar och därmed fra m- för allt motverka intentionerna i energipolitiken. Vi föreslår därför att 
  
 52  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:5 
  
 kommunala fjärrvärmeföretag skall kunna undantas från lokalisering s- principen. Sådana företag är (med vissa undantag) redan i dag unda n- tagna från kommunallagens likställighets- och självkostnadsprinciper och verksamheten skall därmed drivas på affärsmässig grund. Ett u n- dantag också från lokaliseringsprincipen bör kunna underlätta en mer rationell verksamhet än i dag. Kommunala fjärrvärmeföretag får dä r- med samma möjligheter att driva sin verksamhet som övriga företag på marknaden. 
 Geografisk närhet 
 Det finns dock anledning att diskutera om kommunala fjärrvärmeför e- tag bör ges ett generellt undantag från lokaliseringsprincipen eller inte. En viktig fråga i detta sammanhang är var i landet en kommun etablerar fjärrvärmeverksamhet. Enligt vår uppfattning är det i princip två olika former av verksamheter som kan bli aktuella vid ett undantag från lo- kaliseringsprincipen. 
 För det första kan det bli fråga om att knyta samman rörledningss y- stem i två eller flera kommuner. Sådan verksamhet, eller andra former av energisamarbete, kan leda till mer effektiva värmeförsörjningss y- stem och en förbättrad miljö, vilket ligger i linje med intentionerna i energipolitiken. Omfattningen av t.ex. sammanknytning av rörledning s- system skulle dock sannolikt begränsas av lönsamhetsskäl och av de n- na anledning bedrivas i nära anslutning till kommungränsen. Det finns i och för sig redan i dag möjligheter att samarbeta med andra kommuner i syfte att förbättra resursutnyttjandet. Det kan bl.a. ske genom exe m- pelvis entreprenadavtal, kommunalförbund och gemensamma bolag. 
 I det andra fallet kan det bli fråga om köp eller bildande av bolag i andra kommuner. Sådana verksamheter torde främst motiveras av f ö - retagsekonomiska skäl, t.ex. olika former av skalfördelar som diskut e- rats ovan. Det kan dock vara tveksamt om dessa skalfördelar leder till mer effektiva värmeförsörjningssystem än i dag. Verksamheten riskerar också att komma i konflikt med förbudet i kommunallagen mot spek u- lativa företag (se kapitel 3), även om fjärrvärmeföretag enligt ellagen numera skall bedriva verksamheten på affärsmässig grund. Det är sål e- des tveksamt om det är en nödvändig förutsättning att ett kommunalt fjärrvärmeföretag bedriver verksamhet i skilda delar av landet för att få till stånd en effektiv fjärrvärmeverksamhet. 
 I samband med reformeringen av elmarknaden infördes en bestä m- melse om att kommunala företag fick bedriva nätverksamhet utanför den egna kommunen. Vidare angavs att denna verksamhet skulle ske i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen. Enligt 
  
 SOU 1999:5 
  
 Överväganden och förslag  
 53 
  
 Ellagstiftningsutredningen (SOU 1993:68) var syftet med detta undan- tag att bildandet av mer rationella företagsenheter skulle underlättas. Företagets nätverksamhet utanför den egna kommunen skulle därför ha geografisk anslutning till dess nätverksamhet inom kommunen. Enligt utredningen innebar inte detta att de ifrågavarande områdena under alla omständigheter måste gränsa direkt till varandra. Ett kommunalt nätf ö - retag skulle emellertid inte kunna etablera nätverksamhet i skilda delar av landet. Regeringen uttalade också i propositionen om handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162) att det inte var en förutsättning för en rationell nätverksamhet att kommunerna kunde bedriva nätverksamhet i skilda delar av landet. 
 Enligt vår bedömning bör samma regler gälla även för kommunala fjärrvärmeföretag. Lokaliseringsprincipen utgör knappast det största hindret för uppbyggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem som omfattar flera kommuner, utan orsaken är i stället ofta bristande lö n- samhet. Stora geografiska avstånd skulle innebära att distributionskos t- naderna ökar kraftigt och som framgått av kapitel 2 beräknas den til l- kommande fjärrvärmeanslutningen bli begränsad. Det är främst i få r e- lativt tätbebyggda områden som en sådan utbyggnad är aktuell och skulle kunna innebära en mer rationell verksamhet än i dag. I sådana fall kan lokaliseringsprincipen försvåra en effektiv fjärrvärmeutbyg g- nad, t.ex. när det gäller sammanknytning av rörledningsnät. Däremot finns det enligt vår uppfattning inga grundläggande energipolitiska motiv för att ett kommunalt fjärrvärmeföretag skall bedriva verksamhet eller äga företag i skilda delar av landet. Ett kommunalt fjärrvärmef ö - retags verksamhet utanför den egna kommunen bör därför bedrivas i geografisk närhet till dess verksamhet inom kommunen. 
 Undantaget från lokaliseringsprincipen gäller endast om syftet är att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverksamhet. Med fjärrvärmever k- samhet avses som tidigare nämnts produktion av hetvatten och distri- bution av detta i ett rörledningssystem för kollektiv uppvärmning av byggnader. En naturlig följd av gällande lagstiftning är att ett ko m- munalt fjärrvärmeföretag skall bedriva fjärrvärmeverksamhet i den egna kommunen för att omfattas av ett undantag från lokaliseringspri n- cipen. 
 Omfattning 
 Verksamheten i en fjärrvärmerörelse torde normalt dimensioneras efter det beräknade fjärrvärmebehovet i kommunen. Det är en annan sak om företaget köper upp flera värmeföretag i andra kommuner. I vissa fall kan en sådan expansion motiveras av rationaliseringsvinster och t.ex. 
  
 54  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:5 
  
 kompetensförsörjning. I andra fall kan den dock knappast motiveras av andra skäl än att verksamheten beräknas bli vinstgivande för komm u- nen. Den skulle i det sistnämnda fallet strida mot förbudet i komm u- nallagen mot spekulativa företag, dvs. att en kommun inte får inlåta sig på företag som har till huvudsakligt syfte att ge kommunen ekonomisk vinst. Detta är en grundläggande kompetensregel vad gäller kommunal näringsverksamhet. 
 Även andra typer av begränsningar i undantagets omfattning är principiellt möjliga, men det finns alltid en risk att de blir alltför snäva och förhindrar en rationell värmeutbyggnad. Bortsett från begreppet geografisk närhet föreslår vi därför ingen begränsning av den tillåtna värmeverksamheten utanför den egna kommunen. Det är främst en uppgift för de kommunala huvudmännen att tillse att verksamheten utanför den egna kommunen inte blir så omfattande att den strider mot kommunens intressen. 
 Organisationsform och redovisning 
 Undantaget från likställighets- och självkostnadsprinciperna för ko m- munala fjärrvärmeföretag gäller (med vissa undantag) under förutsät t- ning att verksamheten bedrivs i ett sådant företag – i praktiken vanligen ett aktiebolag – som avses i 3 kap.  
 16–18 
  §§ kommunallagen. Motivet till dessa bestämmelser är bl.a. att en verksamhet som bedrivs på a f- färsmässig grund bör utnyttja en associationsform som är avsedd för sådan verksamhet. Likartade organisatoriska förutsättningar gäller då för ver ksamheten oavsett ägarskap. 
 Enligt vår bedömning bör ovan nämnda regelsystem även gälla för ett undantag från lokaliseringsprincipen. Vårt förslag innebär således i praktiken enbart en anpassning till nu gällande regelsystem för ko m- munala fjärrvärmeföretag som redan är undantagna från vissa grun d- läggande kommunalrätt sliga principer. 
 Det är viktigt att möjligheten att frångå grundläggande kommuna l- rättsliga principer begränsas till sådan verksamhet som nu har nämnts. Det skall inte vara möjligt att i t.ex. fjärrvärmeverksamhet inräkna verksamheter inom andra områden och på så sätt få undantag från de kommunalrättsliga principerna. Det är också viktigt att verksamheten hålls klart åtskild från annan kommunal verksamhet så att konkurrens- snedvridande effekter undviks. Det skall inte vara möjligt att finansiera verksamheten med bidrag från annan kommunal verksamhet. 
 Vi anser att verksamhet som bedrivs med undantag från lokalise- ringsprincipen skall redovisas särskilt. Detta är enbart en anpassning till nu gällande lagstiftning. Kommunal fjärrvärmeverksamhet som b e- 
  
 SOU 1999:5 
  
 Överväganden och förslag  
 55 
  
 drivs i privaträttslig form – och då med undantag från självkostnads- och likställighetsprinciperna – skall enligt nuvarande lagstiftning redo- visas särskilt. 
 Lagstiftning 
 Av direktiven framgår att utredningen skall överväga ändringar i ko m- munallagen vad gäller lokaliseringsprincipen. Undantagen för komm u- nala fjärrvärmeföretag från likställighets- och självkostnadsprinciperna regleras dock i ellagen (1997:857) och inte i kommunallagen. Bestäm- melserna framgår av 7 kap. 2 § ellagen. Enligt vår bedömning bör dä r- för undantaget från lokaliseringsprincipen anges i ellagen. Ett förslag till ändrad lagstiftning redovisas i kapitlet om författningsförslag. De följdändringar i ellagen som kan bli en konsekvens av vårt ovan red o- visade förslag återkommer vi till i vårt slutbetänka nde. 
 Naturgas 
 Enligt direktiven skall utredningen särskilt överväga om kommunala fjärrvärmeföretag bör undantas från lokaliseringsprincipen. Det kan emellertid diskuteras om inte ett sådant undantag också bör gälla ko m- munala naturgasföretag. Utredningens huvuduppgift är att lämna ett förslag till ny naturgaslagstiftning senast den 1 november 1999. Denna fråga kommer att behandlas i vårt slutbetänkande. 
  
 6.2 
  
 Lagen (1977:439) om kommunal energiplanering 
  
 Enligt direktiven bör utredningen se över kommunernas planerings- och föreskriftsmöjligheter. Det bör övervägas om det i något avseende krävs en anpassning av det nu gällande regelverket för att möjliggöra en effektiv konkurrens mellan  
 el-, 
  naturgas- och värmeföretagen,  
 sam- tidigt som den nödvändiga planeringen inte försvåras 
 . Bestämmelserna avser främst lagen (1977:439) om kommunal energiplanering. Direkti- ven tar t.ex. inte upp plan- och bygglagen. 
 Utredningen har på grund av tidsskäl inte haft möjlighet att utveckla några ställningstaganden om lagen om kommunal energiplan ering. 
 Lagen om kommunal energiplanering infördes 1977. Sedan dess har ett flertal beslut fattats som förändrat behoven och förutsättningarna för kommunal energiplanering. Bland annat har elmarknaden reformerats. 
  
 56  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 1999:5 
  
 Syftet med reformen var att öka konkurrensen på elmarknaden och öka valfriheten för konsumenterna, dvs. att få en bättre fungerande mar k- nad. På en konkurrensutsatt marknad går det naturligtvis att ifrågasätta alltför vidlyftiga inslag av offentlig planering och vad syftet med en s å- dan skall vara. 
 Någon möjlighet att vidta sanktioner mot kommuner som inte iak t- tar lagen finns inte. En relativt stor del av kommunerna tar inte heller fram den energiplan som lagen kräver. 
 Enligt vår bedömning kan det finnas anledning att se över lagen om kommunal energiplanering. Detta inte minst mot bakgrund av vilken funktion lagen fyller i en alltmer konkurrensutsatt energimarknad och tillkomsten av Agenda 21. Det senare är ett handlingsprogram för miljö och utveckling som antogs vid FN:s konferens om miljö och utveckling i Rio de Janeiro 1992. 
 RRV har också pekat på att lagen är ett svagt styrinstrument när det gäller att åstadkomma en kommunal energiplanering. Svagheterna sammanhänger med lagstiftningens allmänna utformning samt frånv a- ron av incitament för kommunerna att följa lagen. 
 En annan aspekt kan vara att det finns stora skillnader mellan kom- munernas energiplaner. Det kan vidare diskuteras om kommunernas planering behöver lagfästas i detta sammanhang. Det torde ligga i kommunernas intresse att analysera utvecklingen oberoende av om det finns någon lag eller ej. 
  
 SOU 1999:5 
  
 57 
  
 7 Författningskommentar 
  
 7.1 
  
 Lag om ändring i ellagen (1997:857) 
  
 Bakgrunden till förslaget har utvecklats i kap. 6. Förslaget innebär att ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap.  
 16-18 
  §§ kommunall a- gen och som bedriver fjärrvärmeverksamhet i den egna kommunen får bedriva sådan verksamhet även utanför kommungränsen. Undantaget från lokaliseringsprincipen gäller dock endast om syftet är att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverksamhet. Fjärrvärmeverksamheten får dä r- för endast bedrivas i geografisk närhet till företagets fjärrvärmever k- samhet inom den egna kommunen. Detta betyder inte att de ifrågava- rande områdena under alla omständigheter måste gränsa direkt till va r- andra. Däremot bör det inte vara tillåtet för ett kommunalt fjärrvärm e- företag att bedriva fjärrvärmeverksamhet i skilda delar av landet. 
  
 SOU 1999:5 
  
 59 
  
 Referenser 
 Fransson, B. (1998),  
 Lokaliseringsprincipen 
 , bilaga 2 till delbetänkan- det. 
  
 Konkurrensverket (1998),  
 Prisreglering av monopol skyddar konsu- menterna mot oskäligt höga priser 
 , Anförande vid Svenska Fjärrvä r- meföreningens årsmöte av generaldirektör Davis. 
  
 Konstitutionsutskottets betänkande 1993/94:KU40,  
 Lokal demokrati 
 . 
  
 NUTEK (1996),  
 Kommunernas syn på den förnyade energiplanering- en 
 . 
  
 Näringsutskottets betänkande 1993/94:Nu22,  
 Handel med el i konkur- rens 
 . 
 Näringsutskottets betänkande 1994/95:NU10,  
 Vissa ändringar i ella- gen, m.m. 
  
 Näringsutskottets betänkande 1995/96:NU1,  
 Ny ellagstiftning 
 . 
  
 Nätmyndigheten (1997),  
 Utvecklingen på elmarknaden 1997 
 . 
  
 Regeringens proposition 1976/77:129,  
 Förslag till lag om kommunal energiplanering m.m. 
  
 Regeringens proposition 1984/85:5,  
 Utvecklad kommunal energiplane- ring m.m. 
  
 Regeringens proposition 1990/91:90,  
 En god livsmiljö 
 . Regeringens proposition 1990/91:117,  
 En ny kommunallag 
 . Regeringens proposition1993/94:162,  
 Handel med el i konkurrens 
 . 
  
 60  
 Referenser 
  
 SOU 1999:5 
  
 Regeringens proposition 1993/94:188,  
 Lokal demokrati 
 . 
 Regeringens proposition 1994/95:84,  
 Vissa ändringar i ellagen, m.m 
 . 
 Regeringens proposition 1994/95:222,  
 Ny ellagstiftning 
 . 
 Regeringens proposition 1996/97:84,  
 En uthållig energiförsörjning 
 . 
 Regeringens proposition 1996/97:136,  
 Ny ellag 
 . 
 Regeringens proposition 1997/98:90,  
 Följdlagstiftning till miljöbalken m.m. 
  
 Regeringens proposition 1997/98:99,  
 Aktiebolagets organisation 
 . 
 Regeringens proposition 1998/99:1,  
 Budgetpropositionen för 1999 
 , Ut- giftsområde 21. 
 SOU 1993:68,  
 Elkonkurrens med nätmonopol 
 , delbetänkande av Ellag- stiftningsutredningen, Allmänna Förlaget, Stockholm. 
 SOU 1995:14,  
 Ny elmarknad 
 , delbetänkande av Energikommissionen, Rocha, Stockholm. 
 SOU 1995:139,  
 Omställning av energisystemet 
 , slutbetänkande av Energikommissionen. Rocha, Stockholm. 
  
 SOU 1995:140,  
 Uppvärmning av bebyggelsen i Sverige 
 , underlagsbila- ga 10 till Energikommissionens slutbetänkande, Rocha, Stockholm. 
  
 Statens energimyndighet (1998a),  
 Energiläget 1998 
 . 
 Statens energimyndighet (1998b),  
 Utvecklingen på elmarknaden 1998 
 . 
 Svenska Fjärrvärmeföreningen (1998a),  
 Svenska Fjärrvärmeförening- ens hemsida. 
  
 Svenska Fjärrvärmeföreningen (1998b),  
 Statistik 1997 
 . 
  
 SOU 1999:5 
  
 61 
  
 Särskilda yttranden 
 Särskilt yttrande av sakkunniga Parker, Harrington, Cummings och WhiteUtredningen har i denna etapp behandlat förutsättningar och konku r- rensvillkor för kommunal fjärrvärmeförsörjning. Vi ställer oss bakom utredningens analys och slutsats i stort och delar uppfattningen att det finns anledning att undanta fjärrvärmeverksamhet från kommunall a- gens lokaliseringsprincip. Vi har dock kommit till en annan slutsats vad det gäller undantagets begränsning till geografisk närhet. 
 Kravet på geografisk närhet gäller endast de kommunala fjärrvärm e- företagen. Begränsning av möjligheten att ta tillvara skalfördelar kan på sikt innebära att kommunerna måste avyttra fjärrvärmeföretagen till statliga eller privata aktörer. 
 Företagens storlek är av väsentlig betydelse för att verksamheten skall bli ekonomiskt bärkraftig och för att ge kunderna låga och ko n- kurrenskraftiga fjärrvärmekostnader. Genom att i lag geografiskt b e- gränsa de kommunala företagens utvecklingsmöjligheter begränsas samtidigt konkurrensen inom sektorn. Från allmän konkurrenssynpunkt är det viktigt att de kommunala fjärrvärmeföretagen kan verka på sa m- ma premisser som de privata och statliga företagen. 
 Genom den föreslagna geografiska begränsningen skulle komm u- nala energiföretag inte kunna övergå i annan kommuns ägo utom mö j- ligen grannkommuns. Därmed skulle enbart privata och statliga företag komma att delta i den fortsatta strukturrationaliseringen på energiom- rådet. 
 Den svenska energimarknaden har hittills bestått och utvecklats av en blandning av statliga, privata och kommunala aktörer. Vi tror att en sådan blandning innefattande också kommunal energiverksamhet även fortsättningsvis kommer att vara till gagn för el- och fjärrvärmekunde r- na. Ytterst gäller frågan om de kommunala fjärrvärmeföretagen i for t- 
  
 62  
 Särskilda yttranden 
  
 SOU 1999:5 
  
 sättningen skall finnas kvar på en konkurrensutsatt marknad. Vi anser att så bör vara fallet och att de kommunala fjärrvärmeföretagen därför bör ges samma affärsmässiga förutsättningar som statliga och privata företag. 
 De kommunala fjärrvärmeföretagen bör följaktligen undantas från lokaliseringsprincipens krav utan geografiska inskränkningar. 
 Särskilt yttrande av sakkunniga  
 Martinez och Jones 
 Utredningen har haft i uppdrag att analysera vissa aspekter som rör fjärrvärmesektorn. I utredningens direktiv nämns särskilt att utrednin g- en bör överväga om kommunala fjärrvärmeföretag bör undantas från den kommunala lokaliseringsprincipen. 
 Utredningen gör en gedigen genomgång av hur förutsättningarna är att bedriva kommunal fjärrvärmeverksamhet. Utredningens förslag i n- nebär emellertid ett alltför begränsat undantag från lokaliseringsprinc i- pen, genom förslaget om att ett kommunalt fjärrvärmeföretag enbart skall kunna bedriva fjärrvärmeverksamhet i geografisk närhet till den egna kommunen. Utredaren har dock inte funnit tillräckliga skäl för att, inom den legala ram som ges av den kommunala lagstiftningen, moti- vera ett fullständigt undantag från lokaliseringsprinc ipen. 
 Vi anser dock att det finns tillräckliga skäl för att fullständigt u n- danta fjärrvärmeverksamheten från lokaliseringsprincipen. Det vikt i- gaste skälet är att kommunalägd fjärrvärmeverksamhet skall kunna b e- drivas på likvärdiga ekonomiska villkor som privata och statliga akt ö - rer har. En geografisk begränsning av föreslagen karaktär blir alltför godtycklig och kan komma att hämma ett samhällsekonomiskt optimalt utnyttjande av fjärrvärmen. 
  
 SOU 1999:5 
  
 63 
  
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Lagstiftningen för handel och distribution 
  
 Dir. 
  
 av naturgas och annan rörbunden energi 
  
 1998:41 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 4 juni 1998. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas för att se över den lagstiftning som reglerar handel, transporter och distribution av naturgas och an- nan rörbunden energi . 
 Utredaren skall följa det pågående arbetet inom EU med att utforma gemensamma regler för den inre marknaden för natu r- gas och lämna ett förslag till naturgaslagstiftning som tillgod o- ser det nya direktivets krav. Pågående internationella öve r- väganden rörande naturgasnätet i Norden och Östersjö området skall beaktas. 
 Utredaren skall lämna förslag till nödvändiga ändringar av gällande lagstiftning som blir en följd av att en särskild natu r- gaslagstiftning införs. Regelverken för fjärrvärmesektorn bör därvid speciellt uppmärksammas. Utredaren skall i samma n- hanget överväga om kommu nala värmeföretag bör undantas från kommunallagens lokaliseringsprincip. 
  
 64  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bakgrund 
 Gällande lagstiftning 
 Det finns i Sverige ingen särskild lagstiftning som reglerar han- del och transport av naturgas. Den som avser att uppföra en anläggning för att använda naturgas måste ta hänsyn till flera lagar vars bestämmelser inte avser enbart anläggningar för a n- vändning av naturgas. Sådana bestämmelser finns i bl.a. lagen om hushållning med naturresurser, m.m. (NRL), natur- vårdslagen, väglagen, kulturminneslagen och hälso skyddslagen. Särskilda bestäm melser för framdragande och begagnande av rörledningar för flytande och gasformiga energibärare, bl.a. naturgas, finns i lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rör- ledningslagen). 
 Rörledningslagen 
 Framdragande och begagnande av rörledningar för transport av fjärrvärme eller av råolja, naturgas eller produkt av råolja eller naturgas eller av annan vätska eller gas som är ägnad att anvä Livingston som bränsle regleras i rörledningslagen. Rörledningar för sådana ämnen i vätske- eller gasform får inte framdragas eller användas utan särskilt tillstånd (koncession). 
 Koncession krävs inte för ledning med en sammanlagd längd av högst 20 km, som huvudsakligen används för att till- godose enskilda hushålls behov eller som uteslutande utnyttjas inom hamn- eller industriområde. 
 Ansökan om koncession skall ges in till den myndighet som regeringen bestämmer (Statens energimyndighet). Regeringen beslutar om koncession. Koncession får meddelas endast om det från allmän synpunkt är lämpligt att ledningen framdrages och begagnas och sökanden anses vara lämplig att utöva den verksamhet som avses med koncessionen. Koncession skall avse ledning med en i huvudsak bestämd sträckning och gälla viss tid, längst 30 år. Koncession skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen eller enskild rätt. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 1  
 65 
  
 Koncession får inte strida mot en detaljplan eller områdes- bestämmelser. Vid koncessionsprövningen skall lagen om hus- hållning med naturresurser m. m. (NRL) tillämpas. 
 Om den verksamhet för vilken en koncession har meddelats enligt rörledningslagen visar sig förorsaka betydande olägen- heter som inte kunde förutses när koncessionen meddelades, får regeringen eller myndigheten föreskriva ytterligare villkor för att fö rebygga eller minska olägenheterna. 
 Koncessionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom ledningen åt annan, om det kan ske utan vä- sentligt förfång för koncessionshavaren. Fråga om sådan sky l- dighet prövas av myndigheten. 
 Rörledningslagen innehåller vidare särskilda regler för rö r- ledningar som ligger inom väg- eller trafikledsområde, samt regler angående överlåtelse och upphörande av koncession. 
 Naturgasmarknadsdirektivet 
 Ett direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas antogs den 11 maj 1998 av EU:s energiministrar. Direktivet bygger på samma principer som ligger till grund för elmarknadsdirektivet (tillgång till nätet, ömsesidighet, subsidi a- ritet och gradvis öppnande av marknaden), men beaktar samt i- digt de särskilda villkoren för naturgasmarknaden. I direktivet finns gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Där fastställs regler för naturgasse k- torns organisation och funktion och för tillträde till marknaden samt drift av systemen. Vidare preciseras vilka kriterier och förfaranden som skall tillämpas vid beviljande av tillstånd för öve rföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. 
 Medlemsstat skall ange vilka kunder inom respektive land som skall kunna få tillträde till systemet i avsikt att ingå avtal om eller att köpa naturgas. Definitionen av sådana s.k. berätt i- gade kunder skall leda till en öppningsnivå av marknaden som är lika med minst 20 % av den årliga naturgasanvändningen på den nationella marknaden. Denna andel skall sedan ökas till 28 % efter fem år och till minst 33 % efter tio år. Länderna får 
  
 66  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:5 
  
 dock själva begränsa marknadsöppningen så att den blir högst 10 procentenheter över miniminivåerna. 
 Från början blir bara elproducenter samt större kunder av annat slag berättigade att utnyttja gasnäten för att kunna köpa naturgas på marknaden. Elproducenter är berättigade kunder oavsett storlek, medan kravet för övriga kunder är en använ d- ning som uppgår till mer än 25m  
 3  
 naturgas per år. Naturgas- marknadsdirektivet medger, liksom elmarknadsdirektivet, olika förfaranden för tillträde till ledningsnätet mellan vilka me d- lemsstaterna kan välja (förhandlat eller reglerat nättillträde). Dessa skall genomföras i enlighet med objektiva, öppna och  
 icke-diskriminerande 
  kriterier. 
 Leveransavtal om naturgas med en berättigad kund inom en annan medlemsstat skall inte kunna hindras om kunden anses berättigad i båda de berörda systemen. 
 Medlemsstaterna skall kunna pålägga företagen vissa al l- männyttiga skyldigheter. Dessa skyldigheter skall vara klart de- finierade, öppna,  
 icke-diskriminerande 
  och kontrollerbara. 
 Alla integrerade naturgasföretag skall ekonomiskt redovisa över förings  
 -, 
  distributions- och lagringsaktiviteter separat för att undvika diskriminering, korssubventionering och sned- vridning av konkurrensen. 
 Ett naturgasföretag kan tillfälligt medges undantag från krav om tillträde till nätet om detta skulle kunna medföra allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av s.k.  
 take-or- 
 pay-åtaganden 
  som godkänts i något eller flera avtal om köp av naturgas. 
 De medlemsstater som inte är direkt anknutna till det euro- peiska naturgasnätet och endast har en huvudleverantör av n a- turgas skall kunna ställa sig utanför en rad av direktivets regler. Likaså skall vissa medlemsstater som kan anses vara framvä x- ande marknader få göra undantag från flera artiklar i direktivet. Om genomförandet av direktivet kan orsaka allvarliga problem inom ett visst geografiskt område skall också undantag medges. 
 Direktivet innehåller, förutom de här angivna huvud- punkterna, ett omfattande och detaljerat regelverk. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 1  
 67 
  
 Direktivet skall genomföras i medlemsstaterna inom två år efter det att det har trätt i kraft, vilket sker den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskaper- nas officiella tidning. 
 Förutsättningar för en ny naturgaslagstiftning 
 I Sverige levereras naturgas för närvarande kring en ledning i sydligaste Sverige och Västkusten. Ledningen angör Sverige vid Klagshamn i Skåne. Via det danska nätet är Sverige knutet till det kontinentala naturgasnätet. De gemensamma reglerna för den inre marknaden för naturgas kommer således, med en utformning i huvudsak enligt rådets gemensamma ståndpunkt, att behöva genomföras i svensk lagstiftning. 
 Den svenska lagstiftningen som gäller överföring, distrib u- tion, leverans och lagring av naturgas bör därför ses över och kompletteras. Detta bör ske på ett sådant sätt att det förslag till ny lagstiftning som utarbetas tillgodoser det nya direktivets krav. Samtidigt bör arbetet med den nya lagstiftningen syfta till att regelverket skall vara grunden för en samhällsekonomiskt e f- fektiv marknad. Ett förslag om svensk lagstiftning på området kan därför mycket väl gå längre än vad det kommande EU- direktivet kräver i det fall så bedöms vara ändamålsenligt (e x- empelvis avseende marknadsöppning och tillträde till näten för naturgasleverantörer). Det bör dock samtidigt beaktas att den svenska naturgasmarknaden är mindre utvecklad än i flertalet andra europeiska länder och att en bristande jämvikt i öppna n- det av gasmarknaderna bör undvikas. 
 Naturgasmarknadsdirektivet kan beräknas att liksom el- marknadsdirektivet medge olika förfaranden för tillträde till ledningsnätet. Den svenska ellagen föreskriver ett reglerat nät t- illträde. Rörledningslagens bestämmelse om koncessions- havarens skyldighet att mot ersättning ombesörja transport åt annan är en form av förhandlat nättillträde. Utgångspunkten för den nya naturgaslagstiftningen bör vara ett reglerat nättillträde. 
 Ett ledningsnät för naturgas kan beskrivas som ett naturligt monopol på samma sätt som exempelvis ledningsnätet för el. Förekomsten av naturliga monopol har att göra med, och kan i 
  
 68  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:5 
  
 vissa fall accepteras med hänsyn till stordriftsfördelar. Det finns dock risk för att monopolmakten kan missbrukas och kontroll från statens sida är därför nödvändig. En ökad naturgasutbred- ning ger upphov till frågor om hur problem till följd av ett dominerande marknadsinflytande för en ledningsägare skall kunna undvikas. Samtidigt måste det beaktas att antalet leveran- törer till den svenska marknaden aldrig kan beräknas att bli sä r- skilt stort, och att någon eller några aktörer måste kunna ta den risk som är förknippad med de stora investeringar som krävs för ett utbyggt ledningsnät. En lagstiftning för naturgas marknaden måste därför med nödvändighet beakta de särskilda villkor som gäller för naturgassektorn. 
 Enligt rörledningslagen är en ledningsägare skyldig att mot ersättning, och om ledig kapacitet finns, ombesörja transport g e- nom ledningen åt annan part. Trots denna möjlighet och för e- komsten av ett särskilt transiteringsdirektiv avseende naturgasen, har frågan om utnyttjande av nät aldrig prövats i Sverige. Den lagstiftning som utarbetas bör vara utformad så att en kostna d- ssänkande konkurrens kan säkras. 
 Införandet av gasmarknadsdirektivet i svensk lagstiftning bör ske på ett sådant sätt att förutsättningarna för utbyggnaden av ett integrerat naturgasnät inte försvåras. Möjligheterna enligt direktivet att få ett tidsbegränsat undantag från tillträde till n ä- tet inom ett begränsat geografiskt område bör därvid beaktas. 
 En utbyggnad av naturgasnätet i Norden och Östersjöområdet har aktualiserats under senare år. I ett gemensamt uttalande i Bergen den 26 juni 1997 underströk de nordiska statsministrarna betydelsen av utvecklingen av ett integrerat naturgasnät i Östersjöområdet. Under år 1998 kommer Nordic Gas Grid- studien, som utförs av danska, finska och svenska gasföretag och stöds av EU, att avrapporteras. I studien undersöks mar k- nadsförutsättningarna för och alternativa utformningar av ett utvidgat nordiskt naturgasnät. De nordiska energiministrarna har tillsatt en särskild arbetsgrupp för att följa upp Mathis e- klarationen vad gäller utbyggnaden av naturgasnätet och stud e- ra underlaget för större gasprojekt. Under år 1998 skall också, enligt det protokoll med Ryssland som undertecknades den 3 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 1  
 69 
  
 december 1997, en  
 rysk-svensk 
  expertgrupp studera förutsät t- ningarna för en utbyggnad av naturgas näten och ta fram under- lag för vidare åtgä rder. 
 Fjärrvärmesektorn 
 Rörledningslagen reglerar även dragning och utnyttjande av fjärrvärmerör. 
 Fjärrvärmeföretagens konkurrenssituation har påtagligt p å- verkats av det nya regelverk för elsektorn som trädde i kraft den 1 januari 1996. Genom att elmarknaden öppnades för konku r- rens infördes också bestämmelser som syftade till att anpassa konkurrensvillkoren för kommunala värmeföretag. En lagstif t- ning för naturgasmarknaden, som medger ökad konkurrens om kunderna, kan beräknas att ytterligare påverka värmeföretagens situation. 
 Det finns därför anledning att i samband med översynen av naturgaslagstiftningen också utreda om det krävs förändringar av de bestämmelser som reglerar värmeföretagens leveranser och försäljning av värme. Kommunernas planerings- och för e- skriftsmöjligheter bör ses över. Det bör vidare övervägas om det i något avseende krävs en anpassning av det nu gällande r e- gelverket för att möjliggöra en effektiv konkurrens mellan  
 el-, 
  naturgas- och värmeföretagen, samtidigt som den nödvändiga planeringen inte försvåras. 
 I denna del av utredningen bör det särskilt övervägas om  
 k 
 ommunala fjärrvärmeföretag bör undantas från den kommu- nala lokaliseringsprincipen. 
 I det nya regelverket för elmarknaden infördes särregler för kommunal elverksamhet innebärande bl.a. att kommunal pro- duktion av och handel med el som drivs i privaträttslig form undantas från vissa av kommunallagens principer. För sådan verksamhet gäller ej lokaliseringsprincipen. Vidare gäller att verksamheten skall drivas på affärs mässig grund i stället för med iakttagande av självkostnadsprincipen och likställighets- principen. Bestämmelserna infördes för att göra konkurrens- villkoren för kommunala elföretag likvärdiga dem som gäller för övriga företag på elmarknaden. Också kommunal produ k- 
  
 70  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1999:5 
  
 tion och distribution av fjärrvärme och naturgas som bedrivs i privaträttslig form undantogs från självkostnads- och likställi g- hetsprinciperna, men ej från lokaliseringsprincipen. 
 Kommunallagens lokaliseringsprincip innebär att en kommun som bedriver värmeproduktion endast får leverera värme inom den egna kommunen. Det har bl.a. framhållits att denna be- stämmelse, om den följs fullt ut, förhindrar eller försvårar upp- byggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem som omfattar flera kommuner. 
 Regeringen har i prop. 1996/97:84 om en uthållig energi- försörjning informerat riksdagen om sin avsikt att låta se över kommunallagens bestämmelser i detta avseende. I översynen skall ingå att bedöma om lokaliseringsprincipen är ett hinder för en effektiv fjärrvärmeutbyggnad och, om så bedöms vara fallet, att överväga förändringar i kommunallagen. 
 Uppdraget 
 En särskild utredare skall se över den lagstiftning som reglerar handel, transporter och distribution av naturgas och annan rö r- bunden energi. 
 Utredaren skall följa det pågående arbetet inom EU med att utforma gemensamma regler för den inre marknaden för natu r- gas och lämna ett förslag till naturgaslagstiftning som kan b e- dömas tillgodose det nya direktivets krav, och som i övrigt kan vara grunden för en samhällsekonomiskt effektiv svensk natu r- gasmarknad. Pågående internationella överväganden rörande naturgasnätet i Norden och Östersjöområdet skall också bea k- tas. 
 Utredaren skall också lämna förslag till nödvändiga ändrin g- ar av gällande lagstiftning till följd av förslaget om särskild naturgaslagstiftning. Utredaren skall särskilt överväga om det krävs förändringar av de bestämmelser som reglerar värme- företagens leveranser och försäljning av värme och, om så är fallet, lämna nödvändiga förslag. Därvid skall även effekter på konkurrenssituationen bedömas och beaktas. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 1  
 71 
  
 Utredaren skall i sammanhanget särskilt överväga om ko m- munala värmeföretag bör undantas från kommunallagens lok a- liseringsprincip. 
 Övrigt 
 Utredaren skall senast den 1 november 1999 redovisa sina över- väganden och lämna förslag till ny lagstiftning. Utredaren skall dock redan den 1 februari 1999 avrapportera sitt uppdrag i den del som avser fjärrvärmesektorn. 
 Utredaren skall beakta vad som sägs i direktiv till kommitté- er och särskilda utredare om att redovisa regionalpolitiska kon- sekvenser (dir. 1992:50) samt i direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) och redovisa effekter för brottsligheten och för det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). 
 (Närings- och handelsdepartementet) 
  
 SOU 1999:5 
  
 73 
  
 Bilaga 2 
 Lokaliseringsprincipen 
 Rapport till Värme- och gasmarknadsutredningen 
 av 
 Spencer 
  
 SOU 1999:5 
  
 75 
  
 Innehåll 
  
 1 Sammanfattning ................................................................................... 
  
 77 
  
 2 Värme- och gasmarknadsutredningens direktiv ............................... 
  
 81 
  
 3 Lokaliseringsprincipen och kommunallagen ..................................... 
  
 83 
  
 3.1 
  
 Elmarknadsreformen .................................................................. 
  
 83 
  
 3.2 
  
 Lokaliseringsprincipen före reformeringen av elmarknaden ..... 
  
 84 
  
 3.3 
  
 Lokaliseringsprincipen efter reformeringen av elmarknaden .... 
  
 85 
  
 3.4 
  
 Skydd för naturgas och fjärrvärme ............................................. 
  
 86 
  
 3.5 
  
 Avtal, kommunalförbund och gemensamma bolag .................... 
  
 87 
  
 4 Kommunägda företag .......................................................................... 
  
 89 
  
 4.1 
  
 Organisation av kommunägda energiföretag .............................. 
  
 89 
  
 4.2 
  
 Fjärrvärme och annan värmeförsörjning .................................... 
  
 91 
  
 4.3 
  
 Ägande och associationsform ..................................................... 
  
 93 
  
 4.4 
  
 Produktion och miljö .................................................................. 
  
 95 
  
 4.5 
  
 Stöd till omställning av energisystemet ...................................... 
  
 97 
  
 5 Studien ................................................................................................... 
  
 99 
  
 5.1 
  
 Syfte, avgränsning och datainsamling ........................................ 
  
 99 
  
 5.2 
  
 Intervjutemata........................................................................... 
  
 100 
  
 6 Resultat av intervjuundersökningen................................................. 
  
 101 
  
 6.1 
  
 Beskrivning av företagen och deras verksamhet ...................... 
  
 101 
  
 6.2 
  
 Huvudargumenten – för och emot ............................................ 
  
 103 
  
 6.3 
  
 Skalfördelar och miljö .............................................................. 
  
 106 
  
 6.4 
  
 Konkurrens vid förvärv eller utbyggnad .................................. 
  
 108 
  
 6.5 
  
 Konkurrens om fastighetsägarna .............................................. 
  
 110 
  
 6.6 
  
 Behov av tillsyn........................................................................ 
  
 110 
  
 7 Slutsatser ............................................................................................. 
  
 113 
  
 SOU 1999:5 
  
 77 
  
 1 Sammanfattning 
 När elmarknaden reformerades gavs kommunägda elhandels- och elnätsföretag undantag från lokaliseringsprincipen vilken innebär att kommuner endast får ha hand om sådana angelägenheter som har anknytning till kommunens område eller dess medlemmar. För de kommunägda elnätsföretagen begränsades undantaget till nätverk- samhet i geografisk närhet till kommunen. Värmeföretagen fick inte detta undantag. Deras konkurrenssituation har påverkats av det regel- verk för elsektorn som trädde i kraft den 1 januari 1996. 
 Värme- och gasmarknadsutredningen skall enligt direktiven implementera EU:s gasmarknadsdirektiv i svensk lagstiftning. I samband därmed skall utredas om det krävs förändringar i de bestämmelser som reglerar värmeföretagen. Värme- och gas- marknadsutredningen har vidare att bedöma om lokaliseringsprinicpen är ett hinder för effektiva värmeförsörjnings lösningar och, om så bedöms vara fallet, överväga förändringar i kommunallagen. 
 Kommunernas planerings- och föreskriftsmöjligheter skall enligt direktiven ses över. Utredningen skall vidare överväga om det i något avseende krävs en anpassning av det nu gällande regelverket för att möjliggöra en effektiv konkurrens mellan  
 el-, 
  naturgas- och värme- företagen, samtidigt som den nödvändiga planeringen inte försvåras. 
 Studien 
 I denna studie har företrädare för nio kommunägda eller tidigare kommunägda företag intervjuats. I samtliga företag har verkställande direktören intervjuats. I flertalet företag har även ordföranden/kom- munalrådet eller vice ordföranden intervjuats. 
 Medverkande i studien har varit: 
  
 · 
  
 Energiföretag som helt eller delvis ägs av kommuner och med verksamhet i andra kommuner eller med ägaren i annan kommun.  
  
 I denna grupp ingår Stockholm Energi AB, Avesta Energi AB, Bromölla Energi AB, Ekerö Energi AB och Skellefteå Kraft AB. 
  
 78  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 · 
  
 Kommunägda energiföretag som samverkar med energiföretag i andra kommuner.  
  
 Från denna grupp ingår Trollhättan Energi AB och Uddevalla Energi AB. 
  
 · 
  
 Kommunägda företag med integrerad kommunalteknik, s.k. superutilities.  
  
 Till företag av denna typ hör Eskilstuna Energi och Miljö AB. 
  
 · 
  
 Tidigare kommunalförbund.  
  
 Norrenergi AB. 
  
 Företrädare för samtliga företag anser att fjärrvärmen bör ges undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip. När det gäller utformningen av detta undantag förespråkar flertalet att det bör omfatta all energiverksamhet, dvs. att även ett generellt undantag bör ges för elnäten. 
 De som anser att kommunala energiföretag bör få ett begränsat undantag framhåller att detta bör ges likartad utformning som undan- taget för elnäten, dvs. i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. 
 Flertalet intervjuade pekar på att fjärrvärmen är ett monopol. Under senare år har företag med fjärrvärmeverksamhet sålts till privata företag. Det förekommer också att privata entreprenörer bygger och driver värmerörelser. Mot bakgrund av monopolinslagen och på grund av de barriärer som finns mot att byta bränsleslag anser flertalet intervjuade att Energimyndigheten bör svara för tillsyn. De intervjuade framför två alternativa modeller för denna tillsyn. 
 Modell 1. Tillsyn av Energimyndigheten 
 Energimyndigheten bör ges i uppdrag svara för tillsyn av alla typer av energiföretag oavsett vilket energislag som används. Energi myndig- heten bör vidare producera och publicera årliga prisjämförelser där alla energiföretag och energislag ingår. 
 Modell 2. Tillsyn av Energimyndigheten samt konsumentråd och öppna hearings 
 Även i denna modell bör Energimyndigheten ges uppdrag att svara för tillsyn av alla typer av energiföretag oavsett vilket energislag som används. Energimyndigheten bör vidare producera och publicera årliga prisjämförelser där alla energiföretag och energislag ingår. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 79 
  
 Energimyndigheten bör kompletteras med ett lokalt konsumentråd i alla kommuner med värmeföretag, i vilket fastighetsägarförening, villaägar- organisationer, hyresgäströrelser m.fl. kan ingå. 
 Energiföretagen föreslås åläggas att ordna öppna hearings i varje kommun i samband med att Energimyndigheten publicerar taxe- jämförelser där råden, press och allmänhet inbjuds delta. 
 Slutsatser 
 Det har inte framkommit några faktorer som är så tungt vägande att de skulle förhindra ett undantag från lokaliseringsprincipen för fjärr- värmen. 
 För ett undantag talar de skäl som framkommit i intervju under- sökningen. 
 Vid sidan av dessa skäl bör det framhållas att undantagen från lokaliseringsprincipen i ellagen eljest får begränsad betydelse, då de flesta energiföretag som bjuds ut till försäljning innefattar såväl elnät som värmeverksamhet. 
 Det är angeläget att frågan om tillsyn över fjärrvärmen prövas. 
  
 SOU 1999:5 
  
 81 
  
 2 
  
 Värme- och gasmarknads- utredningens direktiv 
  
 När elmarknaden reformerades infördes särregler för kommunal elverksamhet som innebär att kommunal produktion och handel med el som drivs i privaträttslig form ges undantag från den s.k. lokalise rings- principen. Undantaget omfattar också elnätsverksamhet i geo grafisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen. 
 Fjärrvärme och naturgas omfattas inte av detta undantag. Fjärr- värmeföretagens konkur renssituation påverkas därför av de nya reglerna. Värme- och gasmarknadsutredningen skall enligt direktiven bedöma om lokaliseringsprincipen är ett hinder för en effektiv fjärr- värmeutbyggnad och, om så bedöms vara fallet, överväga för ändringar i kommunallagen. Utredaren skall särskilt överväga om det krävs förändringar av de bestäm melser som reglerar värmeföretagens leveranser och försäljning av värme oc h, om så är fallet, lämna förslag till åtgärder. Även effekter på konkurrenssituationen skall bedömas och beaktas. Utredaren skall särskilt bedöma om kommunala värmeföretag bör undantas från kommunallagens lokalise ringsprincip. 
  
 SOU 1999:5 
  
 83 
  
 3 
  
 Lokaliseringsprincipen och kommunallagen 
  
 3.1 
  
 Elmarknadsreformen 
  
 Reformeringen av elmarknaden inleddes i oktober 1990 med en skrivelse till riksdagen med förslag att göra om vattenfallsverket till ett aktiebolag. Med denna skrivelse inleddes ett decennium med förändringar av den svenska energibranschen. De kommunägda energiföretagen kom tidigt med i förändringsarbetet. I ett första förslag till reform (Elkonkurrens med nätmonopol, SOU 1993:68) medgavs kommunerna att driva sina energiföretag på samma villkor som branschen i övrigt. Elmarknads utredningen föreslog att kommunerna skulle få undantag från lokalise ringsprincipen för alla fyra verksamhetsgrenarna: elhandel, elnät, fjärr värme och naturgas. 
 Regeringen lade i februari 1993 fram ett förslag om ny ellag (prop. 1993/94:162). I detta förslag gavs kommunerna undantag från lokaliseringsprincipen för elhandel och elnätsverksamhet i omedelbar geografisk anslutning till företagets nätverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. Det generella undan- taget från lokaliseringsprincipen för fjärrvärmen kvarstod. 
 Ellagen antogs av riksdagen våren 1994. Efter regeringsskiftet före- slog regeringen i proposition att ellagen skulle få vila tills vissa frågor utretts ytterligare. Ellagen behandlades senare av energikommissionen (Ny elmarknad, SOU 1995:14). I maj 1995 lade regeringen fram proposition om ny ellag (prop. 1994/95:222) i vilken konstateras att frågan om undantag från lokaliseringsprincipen för fjärrvärmeföretagen kräver ytterligare beredning. I propositionen fanns också ett förslag om att begränsa användning av elvärme i distributionsområden för fjärrvärme och naturgas med svag konkurrenskraft. 
 Frågan om lokaliseringsprincipen behandlades i proposition på energi- kommissionens betänkande (prop. 1996/97:84) varvid konstaterades att 
  
 84  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 effektiva värmeförsörjningslösningar i områden nära kommungränsen förhindras och att regeringen mot den bakgrunden skall låta se över kommunallagens bestämmelser i detta avseende. I översynen skall ingå att bedöma om lokaliseringsprincipen är ett hinder för en effektiv fjärr- värmeutbyggnad och, om så bedöms vara fallet, att överväga för- ändringar i kommunallagen. 
  
 3.2 
  
 Lokaliseringsprincipen före reformeringen av elmarknaden 
  
 Huvudregeln för kommunal verksamhet är att kommunen måste följa kommunallagen (1991:900). Denna regel gäller oavsett om verksam- heten bedrivs i förvaltningsform eller i bolagsform. 
 I tidigare kommunallag (1977:179) fanns en allmänt hållen bestämmelse om att kommunerna fick själva vårda sina angelägen- heter. Utifrån denna bestämmelse har vissa grundprinciper för kommunal verksamhet utvecklats i rättspraxis. Dessa principer innebär en begränsning av den kommunala kompetensen. Principerna är lik- ställighetsprincipen, självkostnadsprincipen och lokaliseringsprincipen. 
 Lokaliseringsprincipen lagfästes i kommunallagens (1991:900) bestämmelser om kommunens befogenheter (2 kap. 1 §) som reglerar att kommunen endast får ha hand om sådana angelägenheter som har anknytning till kommunens område eller dess medlemmar. 
 Syftet med reformeringen av elmarknaden var att skapa en effektiv energimarknad för att därigenom ge förutsättningar för ett lägre elpris. Före reformeringen av elmarknaden innebar lokaliseringsprincipen att en kommun bara kunde leverera el och värme inom den egna kommunen. Lagen begränsade därmed kommunernas möjligheter till en förutsätt ningslös optimering av produktion av värme och el. 
 Utbyggnaden av kraftvärmen försvårades också före reformeringen av elmarknaden då kommunerna inte hade möjlighet att sälja överskott på kraft eller köpa vid underskott på grund av lokaliseringsprincipen och tillträdesbestämmelserna till stamnätet. Efter reformeringen av elmarknaden ändrades dessa förhållanden till en del men möjligheterna att bygga ut kraftvärmen försvåras fortfarande då kommunerna inte har tillgång till värmeunderlaget i närområdet. 
 De kommunala aktiebolagen skall också följa aktiebolagslagen. Andra områden i kommunerna är specialreglerade t.ex. genom skollagen eller plan- och bygglagen. När elmarknaden reformerades 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 85 
  
 skapades en generell lagstiftning (ellagen) som till en del avviker från kommunallagen och då kompletterar denna. 
  
 3.3 
  
 Lokaliseringsprincipen efter reformeringen av elmarknaden 
  
 Vid reformeringen av elmarknaden gavs kommunerna genom kommunala företag rätt att producera och sälja el på samma villkor som övriga företag i branschen. För att skapa lika konkurrensvillkor fick kommunerna undantag från lokaliseringsprincipen i ellagen (SFS 1997:857, 7 kap. 1 §). Undantaget innebär att ett kommunalt företag (som aktiebolag, handelsbolag, ekonomisk förening, ideell förening eller stiftelse) får, utan hinder för lokaliseringsprincipen, bedriva produktion av och handel med el samt därmed sammanhängande verksamhet. De kommunala företagen fick också undantag från lokaliseringsprincipen för nätverksamhet i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen. Syftet måste vara att uppnå en ändamålsenlig nät verksamhet. 
 Sammanfattningsvis har kommunerna två huvudlinjer att följa vid val av associationsform för energiverksamheten. Den ena linjen är för- valtningsform varvid kommunen måste följa kommunallagens principer m.m och den andra är kommunalt bolag varvid kommunen enligt ellagen medges undantag från vissa principer. 
 Ett viktigt inslag för att öka effektiviteten vid reformeringen av elmarknaden, var att skapa konkurrens mellan olika energislag och mellan olika aktörer. I ellagen lagfästs därför att kommunala energi- företag skall drivas affärsmässigt och särredovisas. 
 Om ett kommunalt företag (som aktiebolag, handelsbolag, ekonomisk förening, ideell förening eller stiftelse) bedriver elhandel eller elnätsverksamhet eller distribution av fjärrvärme eller naturgas skall därför verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Begreppet affärsmässig grund innebär att det kommunala företaget har undantag från självkostnadsprincipen och likställighetsprincipen. Vinstpåslag skall göras i prissättningen. Verksamheten får inte heller lång siktigt subventioneras med skattemedel (Elkonkurrens med nätmonopol, SOU 1993:68, s. 220). Att redovisa särskilt innebär att bokföringen skall kunna avslutas med separata balans- och resultaträkningar. 
 Nätverksamheten är ett s.k. naturligt monopol. Den regleras därför speciellt. All nätverksamhet som inte sköts i kommunalt verk måste 
  
 86  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 därför enligt reglerna i ellagen drivas som särskild juridisk person. Bestämmelsen innebär att nätverksamhet som sköts i kommunalt företag skall drivas som ett separat bolag. 
  
 3.4 
  
 Skydd för naturgas och fjärrvärme 
  
 När riksdagen skulle anta ellagen sköts beslutet upp för att vissa frågor skulle få utredas ytterligare. Ellagen blev därmed vilande tills en ny proposition tagits fram. Denna proposition (prop. 1994/95:222) be- handlar bl.a. frågan om skydd för naturgas och fjärrvärme. 
 För att skapa långsiktiga förutsättningar att bedriva fjärrvärme- och naturgasdistribution gav statsmakterna dessa verksamheter ett speciellt skydd. Skälen till detta skydd var att fjärrvärme- och naturgasföretag skulle komma att verka i konkurrens med elhandelsföretag på den nya elmarknaden. Skyddet konstruerades som en övergångsbestämmelse i ellagen under tre år. Med stöd av denna bestämmelse kunde nät- myndigheten meddela förbud att ansluta fjärrvärme- och naturgas- kunder till ledningsnätet för eluppvärmning. Förbudet upphör vid utgången av år 1998. Tre kommuner har åtnjutit undantaget, Ljusnars- berg, Falköping och Åre genom Årehus AB. 
 För de företag som nätmyndigheten meddelat ett sådant förbud gäller inte kravet på affärsmässighet och särredovisning enl punkten 4 i övergångsbestämmelserna till lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anlägg- ningar i deras lydelse enligt lagen (1994:1801) om ändringar i nämnda lag. Likställighets- och självkostnadsprinciperna skall dock iakttas lik- som lokaliseringsprinicpen. Om elhandel bedrivs i samma företag som skyddad fjärrvärme- eller naturgasverksamhet gäller huvudregeln för elhandelsverksamheten. Den verksamheten skall alltså drivas på affärs- mässig grund och redovisas särskilt. 
 Undantaget innebär att om en kommun bedriver distribution av fjärrvärme eller naturgas i aktiebolag eller liknande form, behöver inte verksamheten drivas affärsmässigt. Eftersom självkostnadsprincipen måste iakttas innebär det att i praktiken kan kommunen täcka underskott med skattemedel under t.ex. en uppbyggnadsperiod. Inom ramen för självkostnadsprincipen har en avkastning på det egna kapitalet som inte överstiger den långa räntan ansetts acceptabel. Kommunen får inte lokalisera sådan verksamhet utanför kommunen och man måste särredovisa verksamheten. Likställighetsprincipen måste dessutom följas. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 87 
  
 3.5 
  
 Avtal, kommunalförbund och gemensamma bolag 
  
 Om kommunal energiverksamhet drivs i verksform måste kommunen följa kommunallagens principer. För att underlätta för kommunerna att driva verksamhet effektivt kan en kommun utan hinder av lokalise- ringsprincipen samarbeta med andra kommuner i syfte att förbättra resursutnyttjandet. Formen för detta samarbete kan vara genom avtal, kommunalförbund eller gemensamma bolag. 
  
 Avtalen  
 kan omfatta alla verksamheter och gälla två eller flera kommuner. Avtal regleras med civilrättslig lagstiftning. Avtal kan gälla samverkan kring utbildning, utnyttjande av anläggningar m.m. 
  
 Kommunalförbund  
 regleras i kommunallagen (kap. 3 §  
 20–28). 
  Kommunalförbund kan avse två eller flera kommuner. Ett kommunal- förbund kan ha fullmäktige, styrelse och andra nämnder (kommunal- förbund med fullmäktige) eller vara organiserat enbart med en förbunds direktion (kommunalförbund med förbundsdirektion). Den senare formen av kommunalförbund har tillkommit för att skapa en alternativ driftform till aktiebolag för kommuner och landstingskommuner under offentligrättsliga principer. I kommunalförbund med förbundsdirektion utövas beslutanderätt, förvaltning och verkställighet av förbundsdirektionen. För kommunalförbundet skall en särskild förbundsordning finnas. I kommunallagen finns också bestämmelser som reglerar utträde, uppsägningstid, ordning för styrning och insyn, revision m.m. 
 Kommunalförbund används vanligen för samverkan mellan flera kommuner i frågor som är av icke industriell natur t.ex. räddnings- tjänst. Andra vanliga områden där kommunalförbund nyttjas är brand- försvar,  
 VA-försörjning 
  och kollektivtrafik. I dag finns inget kommunalför bund där elhandel, elnät, fjärrvärme eller naturgas ingår. Tidigare kommunalförbund har omvandlats till aktiebolag. 
  
 Gemensamma bolag  
 regleras i aktiebolagslagen och i kommunal- lagen (kap. 3 §  
 16–19). 
  Bolagen utgör i dag den vanligaste samverkans- formen. 
  
 SOU 1999:5 
  
 89 
  
 4 Kommunägda företag 
  
 4.1 
  
 Organisation av kommunägda energiföretag 
  
 Under de senaste två åren har många kommunägda energiföretag utvecklats från kommunala verk till affärsmässiga koncerner. Spänn- vidden är stor när det gäller företagens storlek och koncept. Det kommunala ägandet kan också variera från helägda koncerner till en ägarandel på några procentenheter. Värmeföretag, i den mån sådana förekommer, kan ha olika plats i företagens struktur. De vanligaste organisationsmodellerna är följande: 
 Basorganisationen 
 I basorganisationen för kommunägda energikoncerner ingår minst tre företag,  
 AB Elnät, AB Kraft och AB Värme 
 . Elhandeln ligger i vissa fall i ett fjärde företag, i andra i värme- eller kraftdelen. Basmodellen finns representerad i några av våra större kommuner, t.ex. Umeå. 
 Energi AB med delägande i AB Elhandel 
 I Energi AB ingår vanligen två kärnverksamheter,  
 AB Elnät och AB Värme 
 . För att i någon mån begränsa riskerna har elhandeln överlåtits till ett kommungemensamt  
 elhandelsföretag 
 . Andra motiv till över- låtelsen är möjligheterna att skaffa spetskompetens på marknadssidan. Fyrstad Kraft AB är ett sådant elhandelsföretag som ägs av tre kommuner (Trollhättan, Uddevalla och Lysekil) med 33,33 % vardera. Andra exempel är DalaKraft AB (som ägs av kommunerna Gagnef, Leksand, Malung, Orsa/Mora och Älvdalen), Gestrikekraft AB (ägs av 
  
 90  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 kommunerna Gävle, Hofors och Sandviken) samt Småländsk Energi AB (ägs av kommunerna Kalmar, Nybro och Emmaboda). 
 AB Kommunalteknik eller Superutilities 
 I vissa kommuner har koncerner bildats för huvuddelen av den kommunaltekniska verksamheten. I en superutility kan ingå  
 AB Elnät, AB Elhandel, AB Värme, AB VA och AB Renhållning 
 . Motiven till koncernbildningen har varit att slå ut kostnaderna för fakturering, IT, jour- och övervakning, beredskap m.m. på de kommunaltekniska verksamheterna. Även möjligheten att anställa spetskompetens inom teknik och ekonomi som kan utnyttjas av hela koncernen har påverkat. Exempel på företag är Borlänge Energi AB, Eskilstuna Energi  Miljö AB, Norrköping Miljö och Energi AB, Tekniska Verken i Linköping AB samt Västerås Energi och Vatten AB. 
 AB Elnät och AB Elåterförsäljning 
 Kärnverksamheten i denna typ av företag är elnäten. Elhandeln finns kvar i kommunal ägo men fungerar på återförsäljningsbasis. Exempel på denna typ av företag är Ekerö Energi AB. Fjärrvärme, i den mån sådan förekommer, består av hetvattencentraler som ligger utanför energikoncernen, t.ex. hos bostadsföretagen. 
 AB Elnät 
 Affärsidén i dessa företag är att arbeta med elnät. I vissa fall finns också ett mindre fjärrvärmebolag. Elhandeln har överlåtits eller släppts. Värmedelen kan vara kommunägd eller bestå av ett antal hetvatten- centraler som drivs av bostadsföretagen. Exempel på denna typ av företag är det rekonstruerade C4 Energi AB (som består av ett nätföretag och ett värmeföretag) och Bromölla Energi AB (som består av ett elnätsföretag vilket tillsammans med Stockholm Energi AB håller på att bygga upp ett fjärrvärmeföretag, Bromölla Fjärrvärme AB). 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 91 
  
 AB Stora Värmeföretaget och Lilla Värmeverket 
 Ett antal kommuner producerar enbart värme i sitt företag eller verk. Elrörelsen kan ha sålts tidigare eller ligga skild från företaget. Motiven till satsning i värmedelen har ofta varit att skapa en rationell värme- försörjning och ett reducerat oljeberoende. 
  
 AB Stora Värmeföretaget  
 finns bl.a. i Storstockholm. Exempel på företag är Norrenergi AB och Söderenergi AB. 
  
 Lilla värmeverket  
 drivs vanligen i formen kommunalt verk men även aktiebolag förekommer. Tungt vägande orsaker till satsningarna i värmeverket är sysselsättningsskäl. Exempel på denna typ av företag finns i glesbygdskommunerna. 
  
 4.2 
  
 Fjärrvärme och annan värmeförsörjning 
  
 De flesta fastigheter har någon typ av värmeförsörjningssystem där fjärrvärme är ett av de vanligare. Fjärrvärme är inte något entydigt begrepp. 
 Historiskt beskrevs fjärrvärme i tekniska termer i form av vissa tryck- och temperaturnivåer. Flertalet fjärrvärmesystem är byggda enligt dessa tekniska kravspecifikationer där kvalitet och säkerhet är fastställda. De tekniska specifikationerna byggde på att hetvatten distribuerades till flera fastigheter/kunder samt att trycket skulle vara högre än en viss nivå. De tekniska definitionerna av fjärrvärme har lämnats då utvecklingen gått mot allt enklare tekniska system med olika tryck och olika temperaturnivåer inom samma system. 
 Vid utformning av ett nytt system för energibeskattning har begreppen kraftvärmeverk och fjärrvärmeverk använts. Problemet med dessa begrepp är att vid tolkning måste man redan i förväg fastslå vilken indelningsgrund som skall användas. Teknikutvecklingen på bl.a. gassidan innebär att kraftvärmeverk kan bli nästan hur små som helst. 
 I statistiska sammanhang brukar värmeförsörjning klassificeras i näringsgren  
 El-, 
 gas-, 
  värme- och vattenförsörjning, (SNI 41). 
 Branschorganet Fjärrvärmeföreningen (FVF) har använt marknads- mässiga kriterier för att definiera fjärrvärme. Enligt dessa kriterier kännetecknas en fjärrvärmeanläggning av: 
  
 ·  
 ett kund/leverantörsförhållande, 
  
 92  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 · 
  
 leverantören mäter och fakturerar värme, 
  
 · 
  
 flera ägare av byggnader är anslutna. I fastigheten eller industrin finns flera kunder samt 
  
 · 
  
 värmen bjuds ut kommersiellt och alla (inom rimligt avstånd) som vill ansluta sig får göra detta. 
  
 Med den marknadsmässiga definitionen faller de allra minsta hetvatten- centralerna och de individuella värmesystemen utanför. Denna defini- tion beaktar inte andelsägda system av dansk modell. 
 Under de senaste åren har begreppet närvärme börjat användas. Med närvärme avses vanligen ett litet värmesystem som t.ex. ägs av en ekoby. Ett närvärmesystem brukar beskrivas som ett system med en sammanlagd produktionskapacitet på högst 15 MW och högst 500 kun- der. Vanligen används förnybara bränsleslag, t.ex. biobränsle och/eller solvärme. Ett närvärmesystem kan emellertid vara större än många av dagens fjärrvärmesystem. För att ytterligare komplicera bilden gäller att om ekobyn i ovanstående exempel utökar sitt system med nytill- kommande bostadsområden i närheten då byter systemet klassificering från när- till fjärrvärme. 
 En annan typ av värmeförsörjningssystem, utanför begreppet fjärrvärme, där också ett kund/leverantörssystem råder är affärs- verksamhet med färdig värme som bygger på professionell pann- skötsel som tjänst. Samägda pannor i gemensamt bolag förekommer också i dessa lösningar. 
 Många värmeförsörjningssystem som utvecklats under senare år saknar nät, t.ex. system för pellets- eller briketteldning. Systemen kan vara vatten- eller luftburna med ackumulatortank. Bränsle- leverantören erbjuder olika servicegrad alltifrån att kunden själv hämtar pelletsen i stora säckar till att den kommer levererad i bulkbil där kunden sluter avtal och köper färdig värme. Denna typ av verksamhet handhas ibland av kommunägda värmeföretag där framställningen av pellets görs under sommarmånaderna när värmen i kraftvärmeverket annars skulle spillas. Exempel finns också på andra företagstyper som engagerat sig i verksamhet av detta slag, t.ex. bilfrakts- och skogsföretag. 
 Sammanfattningsvis visar ovanstående beskrivning att den tekniska utvecklingen går mot större mångfald av system. Kombinationer av system inom samma företag blir också allt vanligare. Exempel på sådana system är kombinat med kraftvärmeverk, avfallsförbrännings- anläggning och pelletstillverkning. Kombinationer av bränsleslag och  
 leverantörs-/kundförhållanden 
  blir också vanligare. Detta talar för att begreppet fjärrvärme blivit så sammansatt att det i dag svårligen låter sig definieras entydigt. 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 93 
  
 Från samhällets sida finns det anledning att bejaka och stimulera teknikutvecklingen. När lokaliseringsprincipen diskuteras finns det därför skäl att inte begränsa lönsamhet och teknisk utveckling genom alltför snäva definitioner. 
 I denna studie kommer vi att utgå ifrån FVF:s marknadsmässiga definition när vi använder begreppet fjärrvärme. Fjärrvärme är emellertid bara en del i begreppet effektiv värmeförsörjning där såväl fjärrvärme som andra värmeförsörjningslösningar ingår. Dessa värmeförsörjningslösningar är inte alltid rörbundna. 
  
 4.3 
  
 Ägande och associationsform 
  
 Fjärrvärmeföreningens medlemmar 
 De statistiska uppgifter som finns om fjärrvärmeföretagen är i första hand Fjärrvärmeföreningens (FVF) uppgifter. Enligt deras statistik hade föreningen år 1998 totalt 163 medlemmar uppdelade på följande kategorier 
  
 Privatägda företag (100 procent privat ägare) 
  
 18 
  
 Statliga företag (100 procent statlig ägare) 
  
 5 
  
 Företag som är helt eller delvis ägda av 
  
 kommunerna  
 (1–100 
  procent kommunal ägare) 
  
 och kommunala verk 
  
 140 
  
 Antalet kommunala verk uppgick till 15 och kommunala aktiebolag var 125. 
 Det är således ett fåtal bland FVF:s medlemsföretag som drivs i förvaltningsform (9 procent). Huvuddelen (57 procent) av de kommun- ägda företagen är helägda aktiebolag (100 procent) eller har kommunen som ägare till 50 procent och däröver (9 procent). Andelen företag där den kommunala ägarandelen är mellan 49,99 och 10 procent är 8 pro- cent. Mindre än 10 procent i kommunalt ägande hade 2 procent av företagen. 
 Ägarandelen behöver inte sammanfalla med rösträtt i bolaget. Uppgifter saknas om rösträttsbegränsningar. 
 Andelen företag som är helt privat eller helt statligt ägda är relativt begränsad (12 respektive 3 procent). 
  
 94  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 Diagram 1. FVF:s medlemmar – ägare år 1997 
  
 100 
  
 90 
  
 80 
  
 70 
  
 57 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 9 
  
 8 
  
 12 
  
 9 
  
 10 
  
 2 
  
 3 
  
 0 
  
 KF 
  
 KAB 
  
 KAB 
  
 KAB 
  
 KAB 
  
 Privat 
  
 Statligt 
  
 100% 
  
 99,9- 
  
 49,9- 
  
 100 % 
  
 100 % 
  
 50 % 
  
 10 % 
  
 FVF:s medlemmar svarade år 1997 för leverans av 41 180 GWh värme 
  
 till 1 655 200 lägenheter och 123 300 småhus. 
  
 Värmeföretag som inte är medlemmar i FVF 
 Vid sidan av FVF:s medlemmar finns det värmeanläggningar i ett 90- tal orter. Uppgifter om dessa anläggningar är knapphändiga och för 20 saknas uppgifter helt. 
 Av de uppgifter som finns förefaller dock ägande och associa- tionsform i dessa verksamheter att skilja sig från FVF:s medlemmar. En högre andel (26 procent) drivs i förvaltningsform (jfr FVF 9 procent). 
 Det förefaller också vara mindre vanligt att kommunerna driver företagen tillsammans med en privat eller statlig aktör. Blandade ägandeformer (statlig/kommunal eller privat/kommunal) hade drygt 10 procent av företagen (jfr FVF 19 procent). 
 En annan iakttagelse är att den private ägaren i många fall är lokala investerare, skogsägare eller spillvärmeleverantörer. De privatägda 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 95 
  
 företagen som är medlemmar i FVF är i huvudsak de stora privata kraftproducenterna. Helägda (100 procent) kommunala aktiebolag är 22 procent (jfr FVF 57 procent). 
 Värmeföretagen kan spela en stor roll i det lokala näringslivet då de ofta ligger i glesbygdskommuner och deras bidrag till sysselsättningen kan vara påtagligt. I energisammanhang har de emellertid liten betydelse. Av en total levererad värmemängd år 1997 på närmare 42 000 GWh svarade dessa värmeanläggningar för drygt 1 procent. 
 Än en gång bör dock betonas att uppgifterna om företagen är osäkra. Till detta kommer att under det gångna året har många värmeprojekt (fjärrvärme, närvärme, hetvattencentraler m.m.) på- börjats. 
  
 4.4 
  
 Produktion och miljö 
  
 Motiven till att kommunerna engagerar sig i produktion av fjärrvärme är omsorgen om miljön. I dag pågår en omställning av produktionen från fossila bränslen till förnybara. Denna utveckling har varit påtaglig under de senaste  
 10–15 
  åren. Som fossila bränslen brukar förutom olja och kol även naturgas klassificeras. Till förnybara räknas biobränsle, avfall, industriell spillvärme och värmepumpar. 
 År 1993 svarade energislag som kan karaktäriseras som förnybara för närmare 60 procent av bränslet i fjärrvärmeanläggningarna. År 1997 hade detta bränsleslag ökat med 16 procentenheter (se figur). 
 När det gäller kraftvärmeproduktionen har också en påtaglig minskning av fossila bränslen som olja och kol vidtagits mellan åren 1993 och 1995. År 1993 uppgick förnybara bränslen till 3 procent. Fem år senare hade inslaget ökat med 14 procentenheter. 
 Till denna utveckling har statsmakternas stöd till utbyggnad av biobränsleeldad kraftvärme bidragit. Under år 1997 fattade riksdagen beslut om omställning av energisystemet vilket kommer att påverka denna utvecklingstendens ytterligare. 
  
 96  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 Diagram 2. 
  
 Använt bränsle i fjärrvärmeproduktionen, procent 
  
 FVF:s medlemmar, år 1993 och 1997 
  
 80 
  
 75 
  
 1997 47351 GWh 
  
 60 
  
 59 
  
 1993 44092 GWh 
  
 40 
  
 22 
  
 20 
  
 14 
  
 11 
  
 7 
  
 7 
  
 4 
  
 1 
  
 0 
  
 Förnybart 
  
 Fossilt 
  
 Campbell 
  
 El 
  
 Övrigt 
  
 Diagram 3. Bränsle i kraftvärmeverk, år 1993 och 1997, procent 
 Diagramet finns endast i den tryckta upplagan 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 97 
  
 4.5 
  
 Stöd till omställning av energisystemet 
  
 Riksdagen fattade år 1997 beslut om stöd till omställning av energi- systemet. I detta beslut ingår ett bidrag till investering i biobränsle- baserad kraftvärme. Stödet ges (enligt prop.) med 3 000 kronor per installerad kW elproduktionskapacitet. Bidraget får dock enligt propositionen uppgå till högst 25 procent av investeringen. Det totala bidraget uppgår till 450 miljoner kronor under fem år. Enligt Energi- myndigheten (EM) har hittills fattats beslut om bidrag till kraft- värmeproduktion i följande företag: 
  
 · 
  
 Eskilstuna Energi och Miljö AB 
  
 · 
  
 Sala-Heby 
  
  Energi AB 
  
 · 
  
 Lycksele Energi AB (ägs av Skellefteå Kraft AB) 
  
 · 
  
 Härnösand Energi och Miljö AB 
  
 SOU 1999:5 
  
 99 
  
 5 Studien 
  
 5.1 
  
 Syfte, avgränsning och datainsamling 
  
 Intervjuundersökningen syftar till att belysa hur kommunägda energi- företag påverkas av lokaliseringsprincipen. I undersökningen har ett antal kommunägda eller tidigare kommunägda företag med värme- rörelse valts ut för djupintervju. Fyra kategorier energiföretag har ingått i studien. Intervjuerna genomfördes under senare hälften av oktober och under november månad 1998. I samtliga företag har verkställande direktören intervjuats. Dessutom har ordförande/kommunalråd eller vice ord förande i energiföretaget intervjuats. Intervjuerna har avidentifierats. De intervjuade har beretts tillfälle att ge synpunkter på intervju resultaten. De förhållanden som beskrivs är de som gällde under intervjumånaderna. 
 Följande företag har ingått i undersökningen: 
  
 1. 
  
 Energiföretag som är helägda eller delvis ägda av kommuner och med verksamhet i andra kommuner eller med ägaren i annan kommun 
  
 I denna grupp ingår Stockholm Energi AB, Avesta Energi AB, Bromölla Energi AB, Ekerö Energi AB och Skellefteå Kraft AB. 
  
 2. 
  
 Kommunägda energiföretag som samverkar med energiföretag 
  
 i andra kommuner 
 Med i studien från denna grupp är Trollhättan Energi AB och Uddevalla Energi AB. 
  
 3. 
  
 Kommunägda företag med integrerad kommunalteknik, s.k. superutilities 
  
 Till företag av denna typ hör Eskilstuna Energi och Miljö AB. 
  
 4. 
  
 Tidigare kommunalförbund 
  
 I dag finns inte något kommunalförbund inom värmeområdet. Norrenergi AB ombildades från kommunalförbund till aktiebolag för ett antal år sedan. Norrenergi AB ingår som representant för tidigare kommunalförbund i studien. 
  
 100  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 Intervjuerna har kompletterats med uppgifter ur företagens års redovis- ningar, hemsidor och annan dokumentation. 
 De kommunägda företagen är föremål för strukturförändringar. Under tiden studien genomfördes har Ekerö kommun fattat beslut om att sälja aktierna i Ekerö Energi AB. 
  
 5.2 
  
 Intervjutemata 
  
 Hur är fjärrvärmerörelsen organiserad i kommunen? Vilken utveck- lingsstrategi har kommunen valt vad gäller 
  
 · 
  
 köp 
  
 · 
  
 samverkan 
  
 · 
  
 kommunalförbund 
  
 · 
  
 horisontell integration 
  
 Vilket är motivet till den valda utvecklingsstrategin? Vilken påverkan på val av strategi har lokaliseringsprincipen haft? Hur påverkas fjärr- värmens utvecklingsmöjligheter av kommunens val av utvecklings- strategi? 
 Förutsättningar för konkurrens mellan olika aktörer och mellan olika energislag vid respektive strategival? Effekter för fjärrvärmens konkurrenskraft av lokaliseringsprincipen? Förutsättningar för fjärr- värmens konkurrenskraft vid utveckling av naturgasmarknaden? 
 Vilka effekter har skatter och avgifter på val av bränsleslag? Påverkas bränslevalet och därmed lönsamheten av val av företags- strategi? Finns behov av förändringar i regler för värme företagen eller i kommunernas planerings- och föreskriftsmöjligheter? 
 Finns skäl att undanta kommunala värmeföretag från lokalise rings- principen? Skulle ett sådant undantag leda till men för konsu menterna? Finns det några nackdelar för kommunmedborgarna vid ett undantag från lokaliseringsprincipen? 
  
 SOU 1999:5 
  
 101 
  
 6 Resultat av intervjuundersökningen 
  
 6.1 
  
 Beskrivning av företagen och deras verksamhet 
  
 Ägarförhållanden och verksamhet under intervju- perioden  
 oktober–november 
  1998 
  
 Stockholm Energi AB  
 ägdes tidigare till 90,85 procent av Stadshusettan AB och till 8,99 procent direkt av Stockholms kommun. Stadshusettan AB ägdes i sin tur till 100 procent av Stockholms kommun. Under hösten 1998 avyttrade Stockholms kommun 50 procent av kommunens aktier i Stockholm Energi AB till det med Cortez (IVO) gemensamt ägda bolaget Birka Energi AB. 
 Värmen är ett affärsområde i Stockholm Energi AB. Under år 1998 har en omorganisation inletts av verksamheten där all värmeverksamhet kommer att överföras till ett separat bolag, Birka Värme AB. Stockholm Energi AB distribuerar värme i Stockholms kommun. Genom avtal med Söderenergi drivs fjärrvärmenäten i Huddinge, Salem, Botkyrka, Södertälje och Stockholm gemensamt. 
 År 1996 bildade kommunerna Bromölla, Olofström och Ronneby elhandelsbolaget Blekinge Energi AB. 1997 såldes 80 procent av detta företag till Hydro Energi Syd AB. Årsskiftet 1997/1998 avyttrades återstoden till Hydro Energi Syd AB. Elnätsbolaget  
 Bromölla Energi AB  
 ägs till 100 procent av Bromölla kommun. Birka Energi AB och Bromölla Energi AB bildade tillsammans Bromölla Fjärrvärme AB, som ägs till 91 procent av Birka Energi AB och till 9 procent av Bromölla Energi AB. 
  
 AB Avesta Energi  
 förvärvades av Stockholm Energi AB år 1994. I förvärvet ingick fjärrvärmeverksamhet i Avestas centrala delar. Efter 
  
 102  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 förvärvet har en utbyggnad inletts som innebär att ca 40 miljoner skall investeras i kommunens fjärrvärmeverksamhet. I samband med elmark- nadsreformen lades fjärrvärmen och krafthandeln i Avesta Energi AB, ett av Stockholm Energi AB helägt dotterbolag. AB Avesta Elnät, ett helägt dotterbolag, svarar för elnäten i Avesta kommun. 
 Stockholm Energi AB förvärvade år 1995 15 procent av aktierna i  
 Ekerö Energi AB 
 . Ekerö Energi AB ägde i sin tur 0,16 procent av aktierna i Stockholm Energi AB. Dessa aktier är nu inlösta. De kommunägda hetvattencentralerna på Ekerö ligger i kommunens bostadsföretag och i tekniska förvaltningen. Under hösten 1998 har ett förslag om att sälja Ekerös aktier i Ekerö Energi AB lagts fram. I förslaget ingår att köparen skall erbjuda samarbete med kommunen angående utveckling av uppvärmningssystem, s.k. närvärme. 
  
 Skellefteå Kraft AB  
 är helägt av Skellefteå kommun. Bland kommunägda företag är Skellefteå Kraft AB det största. Företaget har fyra affärsområden, Elkraft, Elnät, Värme och Fastigheter. Under de senaste åren har ett kraftvärmeverk i Hedensbyn tagits i drift. Hedensbyn är ett bioenergikombinat, dvs. förutom att el och värme produceras, torkas biopellets under sommaren när värmebehovet är litet. Kombinatet fick 86 miljoner kronor i stöd från NUTEK. Pellets levereras i dag i huvudsak till en större kund samtidigt som utveck- lingen av en mer småskalig marknad pågår. 
 Skellefteå Kraft AB har år 1997 förvärvat 100 procent av aktierna i Lycksele Energi AB och Lycksele Elnät AB. I Lycksele Energi AB ingår fjärrvärmerörelse. Skellefteå Kraft AB äger dessutom kraft- värmeverk i Malå kommun samt värmeverk i Kristineberg (Lycksele kommun) och i Norsjö kommun. 
 Som ett led i omställningen av energisystemet har Energi- myndigheten beviljat Lycksele Energi AB medel för att bygga en ny biobaserad kraftvärmeanläggning i centrala Lycksele. 
  
 Eskilstuna Energi och Miljö AB  
 ägs till 100 procent av Eskilstuna kommun. Fjärrvärmeverksamheten är en rörelsegren i företaget. Affärs- områden är avfall, vatten och avlopp, värme, service m.m. Före taget har två dotterbolag, Eskilstuna Energi och Miljö Försäljnings AB och Elinstallation AB. Moderbolaget Eskilstuna Energi och Miljö AB svarar för elnäten. Företaget har inte någon verksamhet utanför kommungränsen. 
 Även Eskilstuna Energi och Miljö AB har beviljats medel från anslaget för omställning av energisystemet för utbyggnad av ett biobaserat kraftvärmeverk. 
 Trollhättan Energi AB  
 och  
 Uddevalla Energi AB  
 äger tillsammans med Lysekils Energi AB krafthandelsföretaget Fyrstads Kraft AB med 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 103 
  
 33,33 procent vardera. Trollhättan Energi AB och Uddevalla Energi AB är helägda av respektive kommun. Fjärrvärmeverksamhet är en rörelse gren tillsammans med elnäten och entreprenadverksamheten i respektive moderbolag. Varken Trollhättan Energi AB eller Uddevalla Energi AB har någon verksamhet utanför kommungränsen. 
  
 AB Norrenergi  
 bildades år 1993. Mellan åren 1989 och 1992 bedrevs produktionsverksamhet i ett gemensamt kommunalförbund med förbunds direktion. Fjärrvärmenäten drevs i förvaltningsform i respektive kommun. 
 Norrenergi AB ägs av kommunerna Solna (67 procent) och Sundbyberg (33 procent). Företaget bedriver fjärrvärme- och fjärr- kylaverksamhet samt elförsäljning i huvudsak till sina värme- och kylakunder. Förutom till ägarkommunerna Solna och Sundbyberg levererar Norrenergi AB värme till kommunerna Stockholm och Danderyd. 
  
 6.2 
  
 Huvudargumenten – för och emot 
  
 För ett undantag från lokaliseringsprincipen 
 Flertalet intervjuade anser att kommunerna bör få undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip för fjärrvärmen. De anser dess- utom att detta undantag bör omfatta all energiverksamhet, dvs. att även ett generellt undantag bör ges för elnäten. De som anser att kommunala energiföretag bör få ett begränsat undantag anser att detta bör ges likartad utformning som undantaget för elnäten, dvs. i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. 
 Företagen i de mest tätbebyggda områdena skulle kunna nöja sig med ett begränsat undantag medan företagen i glesbygden däremot menar att geografisk närhet har olika innebörd för glesbygds- och för storstadsbor och att begreppet i geografisk närhet därför kommer att leda till tolkningsproblem. 
 Generellt undantag 
 De huvudsakliga argumenten för att all energiverksamhet skall ges generellt undantag från lokaliseringsprincipen är följande: 
  
 104  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 · 
  
 Fjärrvärmeföretagen är för många och för små. Större enheter ger  
  
 skalfördelar 
 . Därvid utnyttjas möjligheterna att fördela kostnader för utveckling av IT, kundregister, debiteringssystem och tekniska produktionssystem. Större enheter ger också fördel vid bränsle- upphandling. 
  
 · 
  
 Miljöskäl 
 . Stora anläggningar har i allmänhet bättre miljöprestanda. 
  
 · 
  
 Konkurrens vid införande eller utveckling av värmesystem.  
  
 Om en kommun skall införa fjärrvärme kan inte andra kommuner kon- kurrera om uppgiften att genomföra denna uppbyggnad. Endast statliga eller privata företag kan delta. Ett liknande förhållande råder när en kommun skall utveckla fjärrvärme eller andra värmesystem som t.ex. närvärme. Förutom kommunen som skall genomföra utbyggnaden kan bara statliga eller privata företag konkurrera om uppdraget. Uppfattningen är att det behövs mer konkurrens än vad som är för handen i dag i dessa situationer. 
  
 · 
  
 Konkurrensen om slutkunden är för svag  
  
 i dag. Slutkund kan antingen vara en ägare till flerbostadshus eller till ett småhus. När t.ex. nya områden byggs ut inom en kommun kan endast kom- munens eget fjärrvärmeföretag samt statliga och privata företag konkurrera om uppdraget. 
  
 · 
  
 Motverka påtvingade utförsäljningar av värmeföretag 
  
 . Det före- kommer att värmeföretag säljs ut på grund av den begränsning som lokaliseringsprincipen utgör vid utveckling av företaget. Ett 
  
 undantag från lokaliseringsprincipen skulle motverka påtvingade för säljningar. (Medvetna utförsäljningar kan däremot vara önsk- värda.) 
 Dessutom förekommer argument som handlar om risker, roller och lika behandling av företag. Argumenten är följande: 
  
 · 
  
 Den aktör som tar den ekonomiska risken bör också ha instrument att handla. Om kommunerna tillåts äga energiföretag på en avreglerad marknad då bör också kommunen själv få bedöma vilka projekt som är lönsamma. 
  
 · 
  
 Kommuner och kommunala energiföretag vet sin roll. Kommunägda energiföretag kommer i de flesta fall att vara lokala ägare till infrastruktur. Ett undantag från lokaliseringsprincipen skulle dock ge möjlighet att lägga driften av verksamheten i regionala bolag. 
  
 · 
  
 Lika behandling med andra offentliga energiföretag. Om staten har 
  
 möjlighet att driva verksamhet på olika håll i landet då bör också kommunerna ges möjligheten. 
 De intervjuade är tydliga vad gäller att alla värmelösningar måste ges undantag från lokaliseringsprincipen. Situationen skulle annars, menar 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 105 
  
 man, bli absurd för de företag som producerar pellets. Dessa företag skulle tvingas ordna utlämningsställen för pellets vid kommungränsen. 
 Begränsat undantag 
 De intervjuade som för fram argument för ett begränsat undantag (dvs. i geografisk närhet till kommunen) pekar på att en utvidgning av distributionsområdet skall ha ett tydligt syfte för kommunens inne- vånare. Vidare framhåller man att vinstsyftet inte är det primära för kommunal bolagsverksamhet. Kommunerna får inte bedriva spekulativ verksamhet är ännu ett argument. 
 Företrädarna för ett begränsat undantag från lokaliseringsprincipen anser att detta undantag för värmeverksamhet bör utformas i likhet med undantaget för elnäten, dvs. i geografisk närhet till företagets nätverk- samhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverk- samhet. 
 Emot ett undantag från lokaliseringsprincipen 
 De intervjuade diskuterar skälen till att även fortsättningsvis följa kommunallagen och lokaliseringsprincipen inom värmeområdet men har svårt att uppbåda verkliga argument. 
 Kommunmedborgarnas kontroll anses värdefull. Men då värme- marknaden med elmarknadsreformen öppnats på bred front för privata aktörer och kommunägda företag som har affärsmässighet som strategi, anser man att denna kontroll behöver kompletteras oavsett om undantag ges för lokaliseringsprincipen i framtiden. Behovet av tillsyn motiveras av att verksamheten är ett monopol. 
 Riskerna för spekulation med skattebetalarnas pengar diskutera- des. Men att kommunägda företag skulle göra förvärv där riskerna inte är väl penetrerade anses mindre troligt. Man framhåller också att riskerna t.ex. vid utbyggnad av stora anläggningar kan vara lika stora inom en kommun som ett eventuellt förvärv utanför. 
 I det följande utvecklas de argument som de intervjuade fört fram. 
  
 106  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 6.3 
  
 Skalfördelar och miljö 
  
 Fjärrvärme och effektiva värmerörelser 
 Fjärrvärme är inget entydigt begrepp. Flertalet intervjuade har kommenterat att den tekniska utvecklingen gått dithän att tidigare gränser brutits upp. I dag förekommer hetvattencentraler i bostadsföretagens ägo som har flera tusen kunder medan de minsta kommunägda kraftvärmeverken bara har ett par hundra kunder. Multifunktionella system och kombinat blir också allt vanligare där el- och värmeproduktion används till produktion av briketter eller pellets som i sin tur används till kraftvärmeproduktion. Den ekonomiska basen för dessa system är att utnyttja spillvärmen under de varma årstiderna. Mot denna bakgrund använder flertalet begreppet värme respektive värmerörelser. 
 Effektiva värmelösningar kan således bestå av såväl rörbunden värme som kombinationer av andra lösningar. En effektiv värmelösning sammanfaller mer sällan med kommungränsen. Koncessionsgränser för eldistributionen sammanfaller inte heller med effektiva värme- produktionslösningar. 
 När kommunernas engagemang i energiverksamhet diskuteras är det viktigt att se hela kedjan från samordning av avfallshantering till värme hos slutkund. Men då olika tekniska lösningar är under uppbyggnad får inte analysen begränsas till rörbunden energi utan kombinationer av tekniska lösningar bör tillåtas där alla värmeslag ingår. 
 Att organisera fjärrvärmen på liknande sätt som elverksamheten, dvs. skilja hantering av nät från värmeproduktion, antyds som en utvecklingsväg. Kommunernas uppgift skulle i sådana system vara att äga och driva infrastrukturen, dvs. rören, medan produktionen öppnas för kon kurrens. Modellen ifrågasätts emellertid då den reducerar den ekonomiska lönsamheten i kraftvärmen. Detta anses mindre önskvärt eftersom kraftvärmen är angelägen att utveckla ur miljösynpunkt. 
 Att skilja mellan nät och produktion skulle också kunna minska investeringsbenägenheten i fjärrvärmeproduktion avsevärt vilket får till följd att projekt med högre riskprofil, t.ex. miljörelaterade åtgärder, kraftvärmetillämpningar, biobränsle- och avfallsvärmeverk, sannolikt försvåras eller förhindras. Med de långa avskrivningstider som dessa 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 107 
  
 infrastrukturprojekt har, krävs att avsättningen för värmeproduktionen till stor del är tryggad. 
 Dessutom bygger ekonomin i fjärrvärmenäten på storskalighet och centralisering av produktionen. Det är därför svårt att se att någon grad av konkurrens skulle kunna uppnås på produktionssidan, utom i de allra största näten i Sverige. 
 Stora och små företag 
 Volym påverkar effektiviteten i värmerörelsen. Om energiföretagen fick utveckla systemen oberoende av lagstiftningen, anser de intervjuade att det skulle vara lönsamt att knyta samman värmenäten i våra större städer till stora sammanhängande nät. Även regionala värmeföretag lyfts fram som modell. 
 Värmeföretagen får alltmer inslag av  
 high-tech 
  i produktionen. IT, kundebiteringssystem m.m. främjar effektiviteten men kräver också hög kompetens hos de anställda. För att finansiera utvecklingen krävs många kunder att fördela kostnaden på. 
 De mindre värmeverken uppges riskera att komma efter i fråga om kompetensuppbyggnad och personalutveckling. För att skapa effektiva system krävs en kritisk massa, dvs. ett antal ingenjörer eller ekonomer som arbetar tillsammans och löser problem. Sådana miljöer uppges inte gå att skapa i de minsta värmeföretagen där det kanske bara finns behov av en ingenjör. Möjligheterna att ge stöd via s.k. expertsystem på distans diskuteras inte. 
 Effektiviseringsvinster uppges även vara möjliga att uppnå om flera mindre värmerörelser inom ett större område drivs av ett företag. Även här finns möjliga effektiviseringsvinster inom områdena personal, finansiella tjänster, kundtjänst, IT, jour och beredskap m.m. Effektiviseringsmöjligheterna ligger också i att företag med högre omsättning kan bära spetskompetens framför allt inom området teknik och IT. 
 Lagom stora företag är bäst 
 Uppfattningen om optimal storlek är emellertid inte entydig. I ett historiskt perspektiv, framhålls det, har de riktigt stora energiföretagen haft en betydligt lägre effektivitet än de medelstora med ca 50 000– 70 000 elkunder och  
 60–80 
  anställda. 
  
 108  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 Stora integrerade system är förenade med stora investeringar och innebär risk för låsning till storskalig teknik. Pådrivande faktor för de integrationsprojekt som för närvarande pågår inom Stockholmsregionen är i allt väsentligt planering utifrån de olikheter som finns i beskattningen av bränslen för fjärrvärmeproduktionen. 
 Stora system som drivs av ett företag minskar möjligheterna att skapa förutsättningar för konkurrens och mångfald på den lokala värmemarknaden. 
 Riskerna att de mindre företagen skall komma efter i utvecklingen är inte entydiga. Bl.a. uppges mindre företag i större utsträckning anlita extern spetskompetens för sin utveckling. 
 Utveckla eller sälja 
 I undersökningen ingår ett par kommuner som överlåtit eller står i begrepp att överlåta sitt energiföretag och som inte har egen värmerörelse (en eller flera hetvattencentraler finns i bostadsföretagets eller den tekniska förvaltningens regi). 
 Motivet till försäljning av värmeunderlaget uppges vara att kommunen saknar egen kompetens att utveckla en värmerörelse. Bristande finansiella resurser anges också som skäl. 
  
 6.4 
  
 Konkurrens vid förvärv eller utbyggnad 
  
 Växa genom förvärv 
 Flertalet intervjuade är av uppfattningen att värmerörelser måste få växa genom förvärv. De finansiella och andra risker som finns anser man möjliga att begränsa. Man framhåller också att risker kan i förekommande fall vara lika stora vid en utbyggnad i hemkommunen som vid förvärv av en anläggning. 
 Konkurrensen inom värmeområdet uppges vara för svag. Bristen på konkurrens blir påtaglig när en kommun som saknar fjärrvärme skall bygga upp ett fjärrvärmeföretag eller vidareutveckla en eller flera hetvattencentraler till en värmerörelse (med eller utan kraftvärme). I sådana situationer finns bara en handfull företag som kan konkurrera om köp eller samverkan då kommunala företag är förhindrade att delta. De företag som kan förvärva andra värmeföretag eller samarbeta med 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 109 
  
 en kommun som är i färd med att utveckla fjärrvärme är de större kraftproducenterna, dvs. Vattenfall AB, Sydkraft AB, Graninge AB och Birka Energi AB (efter försäljningen till IVO). Vid sidan av dessa företag finns ett fåtal privata företag (Gotlands Energi AB, Värmeland Teknik AB i Täby, Svensk Brikettindustri AB m.fl.). 
 Om inte kommunerna får undantag från lokaliseringsprincipen för värmerörelsen inskränks också konkurrensen på elsidan högst påtagligt, då energiföretag som bjuds ut till försäljning vanligen har både el och värme som verksamhetsgrenar. 
 En metod att stärka konkurrensen som diskuteras är att förbjuda företag som har leveranskoncession för el i ett område att också vara värmeleverantör i samma område. 
 Kommunalt ändamål 
 De intervjupersoner som är av annan uppfattning menar att de energibolag som är helt eller delvis kommunalt ägda inte bör förvärva andra av det skälet att det inte är förenligt med det kommunala ändamålet för verksamheten. Förvärvet har inget tydligt syfte för kommunens innevånare. Vinstsyftet är inte primärt för kommunal bolagsverksamhet. Vidare får inte kommunerna bedriva spekulativ verksamhet med innevånarnas medel. De risker man tar på hemma- plan är motiverade av det kommunala ändamål som företaget skall uppnå. 
 Att tillåta de kommunala energibolagen att få laglig rätt att förvärva verksamheter i andra kommuner, och därmed spekulera med kommuninnevånarnas medel av det skälet att konkurrensen vid dessa utförsäljningar annars blir svag uppfattas som motstridigt med det kommunala ändamålet. Att de 150 kommunägda företagen genom sitt tillskott till antalet konkurrerande företag sågs som en resurs i samband med elmarknadsreformen, bortser man ifrån. 
 Kommunalförbund och andra samverkansformer 
 Flertalet intervjuade menar att kommunalförbund som samverkansform inte är allmänt känd. Den blir därmed svårstyrd och medborgarna har svårt att utöva demokratisk kontroll. 
  
 110  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 6.5 
  
 Konkurrens om fastighetsägarna 
  
 Konkurrenssituationen för konsumenter av fjärrvärme är för svag. Detta beror på att fjärrvärmesystem är kostsamma varför konsumenter som en gång valt fjärrvärme i allmänhet är bundna till detta val under många år. På liknande sätt är konsumenterna bundna till andra värmeförsörjnings lösningar som t.ex. värmepumpar. Den höga kostnaden för att byta system utgör en barriär. Konsumenten hindras från att rösta med fötterna om de anser att priset för värmetjänsten blir för högt eller om de av andra skäl är missnöjda på grund av denna kostnadsbarriär. 
 Vid sidan av kostnaden för att byta värmesystem tillkommer andra barriärer för ägare till flerbostadshus i och med att det krävs bygglov för byte av uppvärmningssystem. Det är troligt att miljöförvaltningarna skulle avstyrka ansökningar om byte av värmesystem av miljöskäl. Om bytet skulle vara till individuell uppvärmning med förnybara energi- källor kan det dessutom vara svårt att finna förrådsutrymmen för pellets och att ordna transporter. Även dessa frågor har miljöförvaltningarna att beakta. 
 Småhusägare behöver inte bygglov för att byta uppvärmnings- system. Det finns ändå ett hinder i kostnaden för att byta värmelösning. Medan 2 500 kronor ansågs som oöverstigligt för elkunder kan kost- naden för att byta uppvärmningssätt från fjärrvärme till individuell uppvärmning uppskattas till ca 40 000 kronor om skorsten och ackumulatortank redan finns i fastigheten. 
  
 6.6 
  
 Behov av tillsyn 
  
 Flertalet intervjuade framhåller att det behövs någon form av konsumentskydd. Skyddet motiveras med två argument. Det ena gäller behovet av enhetlighet i prisklausuler m.m. som förekommer vid överlåtelser av värmeföretag. Bakgrunden till detta är att företag som svarar för värmerörelsen i en kommun i många fall kan ha sitt huvudkontor på annan ort. För att få inflytande över värmetaxorna förekommer det att kommunerna i samband med överlåtelse av värmeunderlaget lägger in olika typer av prisregleringsklausuler i avtalet. Exempel finns på klausuler som sträcker sig över 20 år. Denna typ av prisklausuler kan leda till för långa bindningstider till priser och andra villkor. Mångfalden av klausuler framhålls som motiv till behov 
  
 SOU 1999:5 
  
 Bilaga 2  
 111 
  
 av tillsyn. Det andra motivet är att konkurrensen om slutkunden av vissa anses för svag. 
 När det gäller utformningen av skydd för konsumenterna lyfter man fram två modeller, dels en modell där man enbart replierar på Energimyndigheten, dels en modell där förutom Energimyndigheten ett råd inrättas samt att energiföretagen åläggs att ordna öppna hearings för konsumenterna. 
 Modell 1. Tillsyn genom Energimyndigheten 
 Energimyndigheten bör ges i uppdrag att utveckla tillsyn av alla energiföretag oavsett vilket energislag som används. I uppgiften bör ingå att ta fram och publicera årliga prisjämförelser mellan alla energiföretag och alla energislag. Energimyndigheten bör vidare ges i uppgift att utveckla en rapportering för värme och gas liknande den myndigheten i dag gör för elnäten. 
 Modell 2. Tillsyn genom Energimyndigheten, konsumentråd och öppna hearings 
 Även i denna modell för tillsyn bör Energimyndigheten ges uppdrag att följa alla energiföretag och energislag, dvs. el, värme och gas. Vidare bör myndigheten producera och publicera årliga prisjämförelser där alla energiföretag och energislag ingår. I uppgiften bör vidare ingå att Energimyndigheten ges i uppgift att utveckla en rapportering för värme och gas liknande den myndigheten i dag gör för elnäten. 
 Energimyndigheten bör kompletteras med ett lokalt konsumentråd i vilket fastighetsägarförening, villaägarorganisationer, hyresgäströrelser m.fl. ingår. Som skäl till detta konsumentråd anges att kommunerna numera sällan äger sina fjärrvärmeanläggningar. Därför bör konsumen- terna ges stöd i taxegranskningen av bostadsorganisationerna. Upp- giften för detta råd, som skall finnas i alla kommuner, bör vara att sam- råda i taxefrågor. 
 I samband med att Energimyndigheten publicerar taxejämförelser skall energiföretagen åläggas att ordna öppna hearings i varje kommun där råden, press och allmänhet inbjuds delta. 
  
 112  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1999:5 
  
 Inget skydd – avlägsna barriärer 
 Bland de intervjuade förekommer uppfattningen att konsumenterna inte behöver ytterligare skydd. I stället betonar man att de barriärer som finns hindrar konsumenterna från att byta fjärrvärmesystem och därför bör undanröjas. 
 Kommunernas planmonopol bör luckras upp så att fastighetsägaren kan få valfrihet att själv välja uppvärmningssystem. Vidare framhåller man att kommunernas värme- och energiplaner måste ges en vägledande status och vara till för kommunens egna interna planeringsprocess. Praktiskt innebär en sådan åtgärd att länsstyrelsernas tillsyn över den kommunala energiplaneringen tas bort i alla delar utom koncessionsprövningen. 
 Fjärrvärmeföretagens leveransåtagande uppges på vissa orter ha utsträckts så att även fjärrvärmecentralen i fastigheten ägs av leveran- tören. Därmed blir kostnaden för kunden att byta uppvärmningsform obetydlig förutsatt att den gamla anläggningen (vanligen oljepanna och tank) behålles. 
 Avgiftsjämförelser upplevs som problematiska för fjärrvärmeföretag som sluter individuella avtal, där tjänsten inte enbart består av värme genom två rör i väggen utan av ett mer diversifierat produktsortiment bestående av energiservice inklusive värme, kyla, el, service, komfort- garantier, övervakning, telefontjänster, Internet, miljömärkning etc. I en sådan produktprofilering, med så olika innehåll och kvalitet, är det svårt att göra rättvisa prisjämförelser. 
 Fjärrvärmen har starka miljöinslag och skall vara en trygg och säker uppvärmningsform med stabila och konkurrenskraftiga priser uppges det. För de kommunala energiföretagen lyfts detta många gånger fram som ett särskilt starkt kommunalt ändamål till skillnad från de privata och statliga fjärrvärmeföretagen som i första hand prioriterar vinst- intresset. Att därmed enbart fokusera på prisjämförelser kan inte, menar man, vara rättvisande. 
  
 SOU 1999:5 
  
 113 
  
 7 Slutsatser 
 Det har inte framkommit några faktorer som är så tungt vägande att de skulle förhindra ett undantag från lokaliseringsprincipen för fjärr- värmen. 
 För ett undantag talar sammanfattningsvis de skäl som framkommit i undersökningen nämligen 
  
 · 
  
 möjligheterna att dra nytta av stordriftsfördelar vid utveckling av verksamhet och miljö 
  
 · 
  
 att konkurrensen vid införande och utveckling av värmesystem behöver stärkas 
  
 · 
  
 att konkurrensen om slutkunden är svag idag. Detta gäller såväl ägare till flerbostadshus som småhus. 
  
 Vid sidan av dessa skäl bör det framhållas att undantagen från lokaliseringsprincipen i ellagen eljest får begränsad betydelse då de flesta energiföretag som bjuds ut till försäljning innefattar såväl elnät som fjärrvärmeverksamhet. Även det skälet talar för att all energiverksamhet bör ges lika villkor. 
 Oavsett vilket beslut som slutligen fattas vad gäller undantag från lokaliseringsprincipen, bör frågan om tillsyn över värmeföretagen över- vägas. Inte minst det förhållandet att andelen privata företag ökar talar för att en sådan funktion införs. Privata monopol saknar den typ av tillsyn som offentliga monopol förutsätts ha genom sina ägare. 
 Den tillsynsmodell med både myndighet samt råd och öppna hearings som de intervjuade fört fram har många positiva inslag.