SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 223 
  
 11 
  
 Organisatorisk- pedagogisk utveckling 
  
 Att utveckla en verksamhet innebär ett arbete som för verksamheten närmare de mål som ställts upp för verksamheten ifråga. Det förut- sätter att målen är möjliga att bearbeta och konkretisera på olika ni- våer. Det förutsätter också en verksamhet som arbetar aktivt med att utvärdera och dra konsekvenser av gjorda utvärderingar. 
 I kapitel 6 gjordes ett försök att lägesbestämma vuxenutbildning- ens regelsystem, organisation och pedagogik inför Kunskapslyftet. Detta kapitel utgår från denna lägesbestämning. I det följande redo- visas utvecklingstendenser avseende vuxenutbildningens styrdoku- ment, utbud, tidsutläggning, arbetssätt och arbetsformer, pedagogisk utveckling, lärar- och rektorsutbildning samt vuxenpedagogisk forskning och utveckling. 
  
 11.1 
  
 Utvecklingstendenser – målbeskrivningar, kurser, tidsutläggning, pedagogiska och 
  
 metodiska arbetssätt 
 För såväl folkbildning som kommunal och statlig vuxenutbildning är målen i någon bemärkelse entydiga. Ett av vuxenutbildningens främsta mål är att utjämna utbildningsklyftorna mellan och inom ge- nerationer. En primär målgrupp blir då de som tidigare fått minst av samhällets utbildningsresurser, kortutbildade, resurssvaga och soci- alt utsatta personer. 
 Målet med Kunskapslyftet är dels att sänka arbetslösheten och öka tillväxten, dels att stimulera det befintliga vuxenutbildningssys- temet till förändring. Den primära målgruppen i denna satsning är i första hand arbetslösa som helt eller delvis saknar gymnasiekompe- tens men även anställda som i dag har kort formell utbildning. 
 Vad behöver då utvecklas – organisatoriskt och pedagogiskt – för att bättre nå dessa målgrupper? Hur kan organisationen samt arbets- sätt och arbetsformer utvecklas så att de passar individerna, inte minst individer ur de prioriterade målgrupperna? 
  
 224  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 11.1.1 Mål och styrdokument 
 De i kapitel 6 redovisade önskemålen från många komvuxenheter om särskilda styrdokument alternativt bättre vuxenanpassning av nuvarande styrdokument har framförts i olika sammanhang. Dessa önskemål ska givetvis inte negligeras. De vittnar om behov av tydli- gare styrdokument. Att tillgodose önskemålen om särskilda styrdo- kument skulle dock innebära vissa bestämda nackdelar. Två uppsätt- ningar styrdokument på den gymnasiala nivån komplicerar verksam- heten. De nuvarande kursplanerna med gemensamma kursmål – och identiska kompetenser för såväl unga som äldre studerande – skulle exempelvis ersättas av dubbla uppsättningar mål och kompetensbe- skrivningar. Utvecklingsarbetet inom kursplanesektorn skulle fördy- ras. Det kan däremot – som också utförligare redovisats i kapitel 6 – finnas anledning att ifrågasätta dels om de nuvarande styrdokumen- ten – speciellt läroplanen – är alltför ungdomsinriktade och inte fullt ut beaktar vuxenutbildningens möjligheter och problem, dels om de verkligen profilerar också det offentliga skolväsendet för vuxna. 
 Läroplanen (Lpf94) ställer inte några krav på samordning/integre- ring med gymnasieskolan och hindrar inte den kommunala vuxenut- bildningen från att samarbeta med andra vuxenutbildningsanordna- re. Det finns inte heller någon anledning att utifrån ett vuxenutbild- ningsperspektiv kräva förändringar i dess innehåll. Den behöver däremot kompletteras och många skrivningar anpassas för att också kunna upplevas som vuxenanpassade. I och med den ökade aktuali- tet som vuxenutbildningen fått, bland annat genom Kunskapslyftet, har detta förändringsbehov förstärkts. Även i perspektivet av livs- långt lärande är det angeläget med en ökad vuxenanpassning av så- väl läroplan som andra måldokument. Det finns anledning för Kun- skapslyftskommittén att även fortsättningsvis återkomma i framtida diskussioner till dessa frågor. 
 Kunskapslyftet har sina egna mål och styrdokument, vilka finns angivna i särskilda riksdags- och regerings beslut med utgångspunkt den så kallade sysselsättningspropositionen och därefter i särskilda förordningar. Dessa utgör en god bas för samarbete med andra ut- bildningsanordnare, såväl övriga vuxenutbildningsanordnare som gymnasieskola , när det gäller yrkesutbildningar och yrkesvalide- ring. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 225 
  
 11.1.2 Kurser – kunskaper 
 Utbudet – Andel yrkeskurser ökar i kommunal vuxenutbildning 
 Enligt kommunernas planering – rapporterade hösten 1997 – omfat- tar de allmänna kurserna cirka 66 procent av det totala antalet poäng (se tabell 11.1). Kommunerna planerade då att minska denna andel till 61 procent under vårterminen 1998. 
 Av kurserna inom kommunal vuxenutbildning har 29 procent un- der samma tidsperiod utgjorts av yrkeskurser. Andelen yrkeskurser är därmed betydligt större än tidigare. Åren innan Kunskapslyftet har motsvarande nivå legat på 8 procent, och då nästan enbart bestått av vårdutbildningar. Under hösten 1997 har vårdutbildningar fortfa- rande utgjort en stor del av yrkeskurserna, men de har då fått samsas med andra utbildningar med varierande inriktningar. Data och  
 IT-ut- 
  bildningar har utgjort en stor del av volymen. 
 Tabell 11.1. Kurser i allmänna ämnen, yrkeskurser och orienterings- kurser som genomförts under hösten 1997 och planeras för vårtermi- nen 1997. Olika kursslags andelar i procent. 
  
 Genomfört 
  
 Planerat 
  
 Kursslag 
  
 hösten 1997 
  
 våren 1998 
  
 Allmänna ämnen 
  
 66% 
  
 61% 
  
 Yrkeskurser 
  
 29% 
  
 33% 
  
 Orienteringskurser 
  
 5% 
  
 6% 
  
 Totalt 
  
 100% 
  
 100% 
  
 Källa:  
 Utbildningsdepartementet 1997, 226 000 individer i kommunal vuxenutbild- ning 
 Kursen svenska för invandrare (sfi) 
 Riksdagens beslut i anledning av propositionen  
 Sverige, mångfalden och framtiden – Från invandrarpolitik till integrationspolitik  
 (Prop 1997/98:16) innebär nya förutsättningar för sfi, vilka kan komma att underlätta övergången till övrig vuxenutbildning. Riksdagens beslut innebär bland annat att särskilt riktade medel till kursen svenska för invandrare avskaffas. Medlen förs istället in i det allmänna kom- munbidraget för flyktingar. Det kan då diskuteras varför denna kurs behöver organiseras i en speciell skolform. 
 Om skolformen svenska för invandrare upphör, så kan utbildning- en i svenska för invandrare istället föras över till den kommunala vuxenutbildningen (den grundläggande vuxenutbildningen), där man kan integrera undervisningen i ämnet svenska som andra språk. Detta kan ske genom att exempelvis inrätta tre kurser i svenska som andraspråk: 
  
 8–18-0699 
  
 226  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 en svenska som andraspråk 1, som har målet att deltagarna ska kunna klara enbart muntlig kommunikation på svenska. Denna kurs skulle kunna ges redan på flyktingförläggningarna och vid behov fullföljas i kommunen – då gärna med koppling till någon form av praktik/pryo på arbetsplatser, där de skolinhämtade språkfärdigheterna skulle kunna tränas i ett vardagligt samman- hang. 
  
 en svenska som andraspråk 2, som i princip skulle kunna ha sam- ma mål som den nuvarande kursen Svenska för invandrare. 
  
 en svenska som andraspråk 3, som har samma mål som den nuva- rande kursen svenska som andraspråk på grundläggande nivå och som därigenom ger möjlighet till studier på gymnasial nivå. Samt- liga dessa tre kurser blir då kurser i den grundläggande vuxenut- bildningen och därmed också en del i den reguljära vuxenutbild- ningen och i Kunskapslyftet. 
  
 De samhällsorienterande inslagen i svenska för invandrare kan – i den mån de inte ingår i ämnet svenska som andraspråk – behandlas i ämnet samhällskunskap inom den grundläggande vuxenutbildning- en. 
 Ovan beskrivna förändringar – där undervisningen i svenska som andraspråk ingår i ett större sammanhang – underlättar validering, individualisering och förenklar studier parallellt på olika nivåer. De löser dock inte alla problem, som redovisas i olika utredningar och utvärderingar. Ett kvarstående problem är att invandrare – hur väl de än lär sig svenska – inte kommer att behålla denna nya kompetens särskilt länge, om de inte ges möjlighet till inträde i svenskspråkiga miljöer. 
 Orienteringskurser 
 Behovet hos studieovana vuxna att få möjlighet att förbereda sig in- för studier av skilda slag är stort. Det kan då handla om att orientera sig om utbildningsmöjligheter och arbetsmarknad, att pröva på olika kurser för att bättre kunna bedöma inriktning, förkunskaper och in- tresse. Det kan också handla om studieteknisk träning av olika slag, validering, diagnostisering och vägledning. 
 Redan nu kan vissa erfarenheter dras av den verksamhet med orienteringskurser som genomförts dels i kommunal vuxenutbild- ning från och med våren 1997, dels i Kunskapslyftet efter 1 juli 1997. Orienteringskurser genomförs av komvuxenheter, studieför- bund, folkhögskolor, AmuGruppen och privata utbildningsanordna- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 227 
  
 re. Kursernas sammanlagda verksamhetspoäng har andra halvåret 1997 uppgått till fem procent av de totala genomförda poängen (se tabell 11.1), vilket är mindre än vad kommunerna hade planerat för. Detta uppges hänga samman med att människor känner sig färdigut- redda, har deltagit i olika arbetsmarknadspolitiska insatser och nu äntligen vill komma igång med studier på allvar. De personer som Kunskapslyftskommittén har kommit i kontakt med och som deltagit i orienteringskurser har dock varit mycket nöjda. 
 Det är också värt att notera att den första vågen studerande i Kun- skapslyftet i huvudsak själva sökt sig till studier. Någon uppsökande verksamhet och/eller andra rekryteringsåtgärder har alltså inte krävts av kommunen. Det kan finnas anledning anta att sökande – ju senare de kan motiveras för att studera eller för att pröva på studier – har ökande behov av inslag av studieförberedande karaktär eller pröva-  
 på-verksamhet, 
  det vill säga flexibla orienteringskurser med indivi- duella inriktningar. 
 Kunskapslyftskommittén har sett många exempel på kreativ ut- veckling och uppfinningsrikedom inom detta område. Som ett exem- pel kan nämnas en orienteringskurs hos TBV i Eskilstuna, där man bland annat arbetar med kärnämnen, studieteknik, självkännedom och självförtroende, de senare genom att deltagarna fick försöka komma underfund med vilken/vilka av de sju intelligenserna (lo- gisk/matematisk, intuitiv, miljöförståelse, motorisk, musikalisk, lingvistisk samt  
 visuell-spatial) 
  de huvudsakligen var utrustade med (Sanchez, 1983; Prashnig, 1996). 
 Ett syfte med orienteringskurserna är att deltagarna under kursen med stöd av vägledningen ska kunna utveckla sina egna individuella studieplaner. Kommittén har sett flera exempel på hur detta syfte har förverkligats. Ett sådant exempel är orienteringskursen på Amu- Gruppen i Umeå. 
 Kurser på grundläggande nivå 
 Den grundläggande vuxenutbildningen har – som redovisats i kapi- tel 6 – haft svårt att rekrytera svenska deltagare, speciellt lågutbilda- de män. Den grundläggande undervisningen består av ett antal kur- ser i allmänna ämnen. Möjligen kombineras dessa med studier i en eller flera ämneskurser på gymnasial nivå eller med praktik (motsva- rande). Ytterst sällan har de tidigare kombinerats med yrkesoriente- rande eller yrkesförberedande kurser. 
 Under Kunskapslyftets första år kan inte några större förändringar redovisas vad gäller rekrytering till och organiserande av kurser på grundläggande nivå. Det kan bero på att grundläggande vuxenutbild- ning inte direkt är en del av projektet Kunskapslyftet och/eller att be- 
  
 228  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 slut om statliga medel för denna nivå kom sent och att staten inte ställt några med utbildning på gymnasial nivå jämförbara krav för bidrag på grundläggande nivå. 
 Undantag finns dock. Leksand – med  
 45-50 
  deltagare i grundläg- gande vuxenutbildning – kan utgöra ett exempel. Två lärare har hand om all undervisning. Deltagarna studerar på denna nivå en till fyra terminer, beroende av behov. De börjar med en introduktonsperiod, där man för ett resonemang med var och en av de studerande om de- ras kunskaper i svenska, matematik och engelska i relation till kur- sernas mål. Undervisningen i dessa ämnen ges på tre nivåer, där de studerande placeras och omplaceras beroende av ingångskunskaper och förmåga att snabbt eller mindre snabbt tillgodogöra sig behövli- ga kunskaper. I vissa arbetspass, där båda lärarna deltar, finns alla deltagarna med och studerar enskilt med handledning det som för in- dividen är mest angeläget. Naturorienterande och samhällsoriente- rande ämnen behandlas i tvärgående projekt, som man diskuterar fram i olika grupperingar. På så sätt får deltagarna en helhetsuppfatt- ning och nackdelar med alltför renodlad kursutformning undviks – allmänbildningen stimuleras. Eftersom skolan förutom behövliga klassrum/grupprum också kan erbjuda många dataarbetsplatser, kök och matrum finns de studerande på plats mellan klockan 8 och 16 en- dera i gruppundervisning, i storgrupp med handledning, i enskilda arbeten – exempelvis vid datorer – eller i kök och matrum. 
 Exempel på hur grundläggande vuxenutbildning varvas med yr- kesförberedande utbildningar är sällsynta men också sådana finns. I Ånge – där antagning i princip sker varje vecka – går några studeran- de tre dagar i veckan på skolan och studerar svenska, engelska och matematik samt naturorienterande och samhällsorienterande ämnen. Två dagar i veckan har de arbetsplatsförlagd utbildning (APU) inom exempelvis fordon och storkök. Vanlig lektionsundervisningen i all- männa ämnen har minimerats. Deltagarna kommer till skolan och ar- betar i ämnesövergripande block med lärarna primärt som handleda- re. Undervisningen konkretiseras i deras yrkesområden. 
 Kurser på gymnasial nivå 
 Olika försök och varianter prövas för att stimulera utvecklingen av gymnasial utbildning. Till det som prövas hör bland annat följande möjligheter. 
 Kurser i  
 allmänna och ekonomiska ämnen  
 anordnas i flertalet kommuner. Dessa anordnas då vanligtvis vid komvuxenheterna. Försök finns dock med att låta andra utbildningsanordnare svara även för kurser i dessa ämnen, exempelvis studieförbund (Skellefteå 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 229 
  
 och Trelleborg), folkhögskolor (Malmö) och privata utbildningsan- ordnare, de senare ofta inom områdena ekonomi och data. I Helsing- borg pågår försök med att låta Folkuniversitetet genomföra en om- fattande utbildning i allmänna ämnen (550 kursdeltagare). Utbild- ningen föregås av en informations- och introduktionsperiod, där man informerar om de speciella villkoren för utbildning: kontinuerlig an- tagning, undervisning – lärstugor (eget arbete med handledning), eget ansvarstagande för studier, koncentrationsläsning etc. I den in- dividuella studieplanen anges bland annat vilka delar av en kurs (ämneselement) den studerande behöver läsa för att uppnå kursmå- len. 
 Önskemål om att kunna pröva  
 naturvetenskaplig, samhällsveten- skaplig eller ekonomisk baskurs  
 – med en naturlig ämnesövergripan- de inriktning – har efterfrågats av flera kommuner, exempelvis Åre. Bakgrunden till dessa önskemål är många studerandes behov av att utöver djupa kunskaper inom sin studieinriktning också kunna få vissa kunskaper – om än inte så djupa – inom en närliggande studie- inriktning. Detta redovisas utförligare i kapitel 6. önskemålen kan grundas på behov av såväl yrkesmässig som av allmänbildande ka- raktär. 
 Många lågutbildade arbetslösa är i första hand inte motiverade för studier. De vill ha arbete eller utbildning för arbete – det vill säga  
 yr- kesutbildning/yrkesförberedande utbildning  
 – och endast i nödfall studier i enbart allmänna ämnen. Deras tidigare skolupplevelser är vanligtvis inte kantade med ljusa minnen, snarare med rader av upp- levda misslyckanden, och det är deras upplevelser som räknas. I den särskilda vuxenutbildningssatsningen, Kunskapslyftet, har andelen yrkesutbildning ökat markant och oftast kopplats till utbildning i ett antal kärnämnen. Exempel på sådana kombinationer kan vara kärn- ämnen i kombination med omvårdnadsutbildning (Vårdgymnasiet i Sundsvall och Mariagruppen i Helsingborg), med IT- och dataut- bildningar (Ljusdal och Malmö), med transport- och speditionsut- bildningar (AmuGruppen i Helsingborg) men också i kombination med individuella arbetsplatsförlagda yrkesutbildningar som förarut- bildning (Mellerud) och hantverksutbildningar (Landskrona). 
 Yrkesutbildning vid komvuxenheterna är – i den mån den före- kommer – nästan alltid skolförlagd. Av tradition har den ansetts krä- va tillgång till skollokaler för yrkesämnen och studerandegrupper om minst  
 12-16 
  deltagare. Det har därför alltid varit svårt att anordna renodlad yrkesutbildning vid komvuxenheterna. De har vanligtvis inte haft tillgång till egna yrkesutbildningslokaler – med undantag för datasalar och liknande – och, även om en gymnasieskola funnits 
 i kommunen, så har det ofta varit svårt att få tillgång till dess lokaler. 
  
 230  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 SOU 1998:51 
  
 I Kunskapslyftet har dock sådana utbildningar fått en större omfatt- ning än tidigare, exempelvis utbildning i möbelrenovering och äldre måleriteknik på Vingaskolan i Malmö. 
 En av orsakerna till att överbliven kapacitet nu blir intressant att ta till vara är att statliga medel utgår. Gymnasieskolan kan nu få be- talt för sina tomma platser via Kunskapslyftsprojektets statsstöd. Ti- digare var detta givetvis möjligt via interndebitering men denna möj- lighet har inte prioriterats, eftersom kostnaderna för en deltagare i yrkesutbildning då är näst intill dubbelt så höga som kostnaderna för en studerande i ett allmänt ämne. En annan orsak till att överbliven kapacitet nu utnyttjas är att beslut kring Kunskapslyftet ofta tas av kommunledningen. Detta underlättar sambruk av lokaler och utrust- ning – med eller utan ersättning. 
 Möjligheten att till 100 procent  
 arbetsplatsförlägga utbildning i kurser i yrkesämnen  
 förbises ofta, trots att det endast är fantasin – och näringslivet i kommunen – som sätter gränser. Den arbetsplats- förlagda utbildningen kräver god planering och noggrann kontroll och är alltså resurskrävande på skolledningsnivån, men ger i gengäld utbildningsanordnaren möjlighet att tillgodose många enstaka män- niskors särskilda önskemål om yrkesutbildning, speciellt inom hant- verksyrken och inom teknisk industriell sektor. Det torde också sti- mulera många arbetslösa att endera få sin yrkesutbildning breddad eller fördjupad eller att kunna skaffa sig utbildning till ett nytt yrke. Exempel på sådan arbetsplatsförlagd utbildning kan hämtas från den tidigare nämnda förarutbildningen (Mellerud) och från utbildning i grafisk teknik (Nässjö). 
 Vissa utbildningar – speciellt yrkesutbildningar – kräver ofta ett större deltagarunderlag än vad en ensam kommun kan tillhandahålla. Detta förutsätter ett samarbete kommuner emellan. Denna form av samarbete har ökat under Kunskapslyftets första år. 
 Förutom gedigna grundläggande kunskaper i allmänna ämnen och kunskaper i yrket – oavsett slag – krävs idag i såväl arbets- som sam- hällslivet också vad som brukar kallas  
 sociala basfärdigheter  
 : munt- lig och skriftlig kommunikationsförmåga, kreativitet, flexibilitet samt samarbetsförmåga, etc. Eftersom dessa färdigheter inte betyg- sätts, så finns risk att de inte heller ges någon status. De kräver kan- ske ett kompletterande kursutbud (ex Drama) och införande av spe- cialarbete, där dessa färdigheter kan stimuleras, men främst förnya- de arbetssätt och arbetsformer. Det kan vara så att dessa sociala basfärdigheter behöver ytterligare tydliggöras i läroplan, kursplaner och betygskriterier. 
 Olika försök – exempelvis i många orienteringskurser – genom- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 231 
  
 förs i Kunskapslyftet med syfte att stimulera dessa färdigheter. Det är en intressant utveckling, som det kan finnas anledning att följa yt- terligare en tid, innan kommittén tar ställning till eventuella behov av kompletterande insatser. 
 I diskussionen om sociala basfärdigheter – men inte bara i detta sammanhang – framförs från olika håll önskemål om att i den kom- munala vuxenutbildningen få bredda utbudet också med kurser i  
 es- tetiska ämnen  
 . Ett exempel kommer från Boden, där kommunen hos regeringen begärt – och fått – tillstånd att genomföra en försöksverk- samhet med estetiska karaktärsämnen. Musikerförbundet har också bestämda önskemål om yrkesutbildning för vuxna på gymnasial nivå inom områdena sång och musik. I glesbygd påtalas behov av att få anordna utbildningar inom det estetiska området utifrån ett arbets- marknadsperspektiv. Andra skäl som har framförts är ämnenas bety- delse för dels personlighetsutveckling, dels för fortsatta studier på fackhögskolor (motsvarande). önskemålen är emellertid inte helt enkla att tillmötesgå. Kurser inom de estetiska områdena ges av så- väl folkhögskolor som studieförbund. Det handlar då ofta om att få utveckla sin hobby, sitt intresse (studieförbund) eller om att utveckla en yrkeskarriär inom området (folkhögskolan). 
 Kunskapslyftskommittén har uppdragit åt Umeå universitet, pe- dagogiska institutionen, att närmare utreda behov och konsekvenser av att tillåta estetiska ämnen i kommunal vuxenutbildning. Uppdra- get ska redovisas i slutet av år 1998. 
 11.1.3 Tidsutläggning 
 En kurs/cirkel kan som tidigare redovisats läggas ut  
 termins- eller läsårsbundet  
 , på  
 dag-och/eller 
  kvällstid samt koncentreras mer eller mindre i tiden. 
 Utvecklingen i den kommunala vuxenutbildningen går mot ökad frihet från läsårsbestämmelserna vad gäller förläggning av kurser i tiden. De nya avtalen inom lärarområdet hindrar inte längre otradi- tionella utläggningar i tid. Fler och fler kurser läggs ut över sommar- tid, startar fler än två gånger per år och kombineras otraditionellt, ex- empelvis en vardagskväll i veckan i kombination med halvdag på lördag, etc. Försök som exempelvis Studieverkstaden (Norrköping) och Pratt pågår på flera ställen i landet. Ystads Lärbutik kan ut- göra ett exempel. Dit kommer människor, som av olika anledningar 
 – skiftesarbeten eller långa avstånd – har svårt att kontinuerligt delta i schemalagda lektioner för att få hjälp med studierna, när de behöver hjälp att exempelvis förstå ett avsnitt, att lösa problem eller att få be- kräftelse på att de är på rätt väg. Dit kommer också människor utan 
  
 232  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 andra skolkontakter men även deltagare från komvuxenheten, vilka behöver extra stöd. När människor har möjlighet att studera finns en pedagogisk resurs på plats. 
 En utveckling mot ökad frihet i tidsutläggningen är också en vik- tig förutsättning för att få studieovana och studiesvaga att våga pröva på studier. Flera avhoppsundersökningar, exempelvis en i Gagnef (Se avsnitt 11.2.1), visar tydligt att väntetider mellan anmälan till kurs och kursstart också kan bli ångertider och resultera i avhopp. I Direkten (Eskilstuna) börjar kursdeltagarna sina studier i princip den dag de anmäler sig. 
 Flertalet folkhögskolor har länge haft särskilda sommarkurser och ett antal cirklar i studieförbundens regi är aktiva även under somma- ren. 
  
 Kvällskurserna  
 vid komvuxenheterna tycks – jämfört med deras volym under 1970- och  
 80-talen 
  – fortsätta att minska, inte bara pro- portionellt utan även reellt. Det beror bland annat på att arbetslösa, vilka rekryteras i Kunskapslyftet, i stor utsträckning studerar på hel- tid, vilket ofta blir liktydigt med dagtidsutbildning. Det gör det emel- lertid svårare för heltidsarbetande att utveckla kunskaper på fritid. Detta gäller inom den kommunala vuxenutbildningen men också till viss del inom studieförbundens verksamhet. De olika möjligheter till distansstudier som alltmer öppnar sig torde dock i viss mån kunna kompensera denna utveckling. 
  
 Koncentrationsläsningen  
 i den kommunala vuxenutbildningen och inom Kunskapslyftet har vanligtvis ökat. Tendensen med ökad koncentration i kursstudier innebär också att studerande som enbart läser ett fåtal kurser ändå kan genomföra dessa med fullt studiebi- drag. 
 Ett av de stora problemen i dessa eller liknande försök är CSN:s bestämmelser om läsår, terminer och om halvårsbrytningar (30 juni och 31 december) som stör kontinuerlig antagning och successiv drift. Som exempel kan nämnas att om en kurs startar den 25 juni, så räknas ej dagarna i juni, eftersom de är färre än femton och CSN bör- jar räkna ny period från 1 juli. 
 11.1.4  
 Pedagogiska-metodiska 
  arbetssätt 
 Målet för en  
 pedagogisk-metodisk 
  verksamhet  
 måste vara att ge den studerande de bästa metodiska förutsättningarna för eget lärande, eget självständigt tänkande och eget ansvarstagande för sitt lärande. Lärandets förutsättningar ges i organisatoriska ramar, grupprocesser av olika slag och individuell förmåga. Inom vuxenutbildningen mås- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 233 
  
 te denna  
 pedagogiska-metodiska 
  verksamhet speciellt vara inriktad på lågutbildades förutsättningar. 
 Ovan beskrivna mål kan inte uppnås med någon generell vuxen- pedagogisk metod, eftersom vuxenutbildningen är extremt varierad och det är svårt att dra skarpa gränser mellan vad som är lämpliga metoder för barn och ungdomar respektive vad som är lämpliga me- toder för vuxna med olika erfarenheter och förutsättningar. 
 Några av de  
 utvecklingstendenser  
 som framstår relativt tydligt i Kunskapslyftet kan beskrivas på följande sätt: 
  
 – 
  
 Från förmedlingspedagogik mot den studerandes eget sökande ef- ter kunskap, individuellt och i grupp. Det finns fortfarande många lärare som i en i och för sig vällovlig ambition inom kurstidens ram själva försöker delge sina studerande så mycket som möjligt av kursinnehållet, men fler och fler drar upp ramar och strukturer för deltagarnas eget kunskapssökande, ökande individualisering. 
  
 I exempelvis Kristianstad, Ljusdal och Ystad diskuterar deltagare och lärare kursmål, innehåll och arbetssätt. Lärarna uppmuntrar de studerande att själva formulera frågeställningar och söka svar, att inhämta kunskap, och därvid använda läraren som källa och handledare. Möjligen har den moderna tekniken – att exempelvis söka i olika databaser och via Internet – uppmuntrat till sådana ar- betsformer. Lärarens betydelse som inspiratör och stimulator kan då inte övervärderas. 
  
 – 
  
 Överflyttning av ansvar för studier till de studerande. När den stu- derande i egen takt och tillsammans med läraren tar upp en fråge- ställning, hyfsar problemet, söker kunskap, analyserar och försöker komma fram till ett eller flera svar på den givna fråge- ställningen, så sker i bästa fall också ett allt större övertagande av ansvaret för studierna. Den studerande tar ett eget ansvar för sina studier och för sitt studieresultat. I exempelvis Wood sker detta på så sätt att en grov studie- och tidsplanering dras upp, var- efter de studerande själva bestämmer sig för om de – utöver ett mindre antal bundna lektioner – vill studera hemma vid köksbor- det, tillsammans med en mindre eller större grupp hemma hos nå- gon eller i Kunskapens Hus eller om de vill studera i Kunskapens Hus med handledning av en lärare. 
  
 – 
  
 Acceptans av olika lärstilar. Kunskapen om att människor lär optimalt under individuella förutsättningar  
  
 (tyst-bullrigt; 
  helljus- mysljus;  
 bekvämt-obekvämt; 
  etc) gör också att olika lärstilar för 
  
 234  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 olika individer mer och mer accepteras av pedagoger. Även om det i dag är svårt att fullt ut möjliggöra acceptans av detta slag i en utbildningssituation, så är det ändå en nyttig kunskap för den stu- derandes självkännedom vid egen inlärning och en utvecklings- möjlighet. Ett exempel på en kommun där man prövat dessa tankar är Klein, i vars grundskolor samtliga barn, föräldrar och lärare har fått testa sig själva och på så sätt skaffat sig kunskap om olika lärstilars betydelse för inlärning. 
  
 – 
  
 Arbete i lärarlag. Genom att lärarna gemensamt lägger upp verk- samheten tillsammans kan bland annat deltagarnas totala studie- omfång bättre planeras, temastudier möjliggöras och större öppenhet lärare emellan åstadkommas. Detta arbetssätt känne- tecknar exempelvis omvårdnadsutbildningen vid vårdskolan i Sundsvall. I ett kursutformat system gäller dock speciella förut- sättningar, eftersom varje kurs i princip kan bestå av olika stude- rande. 
  
 Ny teknik och nya etermedier är på väg att resultera i en kommuni- kationsrevolution i samhället i stort. Detta gäller även utbildningsan- ordnare, där sökande i databaser, utnyttjandet av Internet, videokon- ferenser, etc öppnar nya möjligheter. Detta ställer emellertid krav på ny och annorlunda utrustning av olika slag. Dessa utrustningar ten- derar nu att bli mer personnära med enkla och billiga  
 PC-baserade 
  system. Distansutbildning möjliggörs därigenom redan nu i allt stör- re omfattning. Pedagogiska arbetssätt och arbetsformer har dock inte utvecklats i samma snabba takt som den tekniska utvecklingen. Inom detta område krävs stora utvecklingsinsatser. Statens skolor för vuxna skall inom ramen för det så kallade  
 SSV-projektet 
  dels ut- veckla distanslösningar för behov som uppstår i kommunal vuxenut- bildning, främst Kunskapslyftet, dels utgöra en distansutbildningsre- surs i Kunskapslyftet. I propositionen  
 Regional tillväxt – för arbete och välfärd  
 (Prop1997/98:62) diskuteras ytterligare insatser för att stärka utvecklingen av distansutbildning. 
  
 11.2 
  
 Förutsättningar för pedagogisk utveckling 
  
 Pedagogisk utveckling sker alltid i en lärmiljö, exempelvis i det livs- långa lärandet i arbetslivet, under ett lärarlagssammanträde eller i en klassrumssituation. Det finns inom den samhällsstödda vuxenutbild- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 235 
  
 ningens område olika sätt att stödja sådan verksamhet. Vanliga sätt att stödja pedagogisk utveckling är genom 
  
 – 
  
 stöd för  
  
 pedagogiska-metodiska 
  projekt, 
  
 – 
  
 utvecklingsstöd till vuxenanpassade läromedel, 
  
 – 
  
 stöd till uppföljning och utvärdering, 
  
 – 
  
 lärarutbildning och fortbildning – lärande i arbetet, 
  
 – 
  
 rektorsutbildning – skolledarutbildning, 
  
 – 
  
 erfarenhetsutbyte och nätverk samt 
  
 – 
  
 forskning och utveckling. 
  
 Grunden för all  
 pedagogisk-metodisk 
  utveckling är en trygg arbets- miljö med ett tydligt och engagerat ledarskap (Banks, 1997). Så är inte alltid fallet i dag. Även pedagogiskt intresserade och kun- niga skolledare – och sådana finns det många av – tvingas ofta allt för mycket vara administrativa chefer med arbetets tyngdpunkt i per- sonalansvar och ekonomiskt ansvar (SOU 1996:188). De har också ansvaret för att verksamheten följer det för skolformen gällande re- gelsystemet, även om det minskat i omfång. 
 All erfarenhet visar också att utveckling stimuleras av att bli upp- märksammad. Det är en kanske minst lika viktig morot som pengar och/eller tjänster. Skolledning, kommunansvariga/huvudmän med flera måste visa att man uppskattar pedagogisk utveckling. 
 11.2.1 Stöd till pedagogisk utveckling 
 Att från statens sida stödja pedagogisk utveckling på lokal nivå kan synas ändamålsenligt men är inte problemfritt. I detta avsnitt disku- teras några av de tidigare nämnda formerna av stöd, nämligen stöd till pedagogiska projekt av olika slag, till läromedelsutveckling och utvärdering. 
  
 Projektstöd  
 används ofta, när man vill prioritera vissa områden, exempelvis antimobbningskampanjer, utveckling av distansmetodik och stimulans av otraditionella val till högre utbildning. Det finns dock vissa risker med projektstöd. Istället för att stödja verksamhe- tens utveckling kan intresset för stödet i sig istället styra verksamhe- tens utveckling, vilket inte självklart behöver vara positivt. Staten har därför mer och mer övergått till att stödja projekt som redan på- går genom att lyfta fram olika exempel och stödja exempelvis doku- mentation av sådana. Så sker till exempel innevarande år, då Utbild- ningsdepartementet erbjudit kommuner med intressanta projekt inom två områden – dels validering, dels vägledning och individuel- la studieplaner – ekonomiskt stöd till dokumentation (motsvarande) i syfta att stödja erfarenhetsutbyte mellan olika kommuner. 
  
 236  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 Stöd till  
 utveckling av läromedel  
 i vid bemärkelse har varit och är fortfarande aktuellt för läromedel till små målgrupper eller smala ut- bildningsområden, exempelvis hemspråk och vissa yrkesutbildning- ar. Under vissa perioder har också stöd till vuxenläromedel varit ak- tuella. Även sådant stöd kan ha sina avigsidor, exempelvis ökar bun- denheten till läromedel, vilket inte alltid är önskat. Man bör dock konstatera att framtidens utbildning – speciellt distansutbildning – och läromedelsbehov troligtvis kommer att bli mer och mer multi- mediala och därmed kanske också mer och mer individuella. Den nya tekniken och möjligheten att i större utsträckning utnyttja nya läromedel som informationsdatabaser,  
 CD-ROM 
  och DVD (Digital Video Disc) men också gamla som bibliotek, etc. torde komma att förändra arbetsformer och arbetssätt mot mer handledarstyrd under- visning.  
 SSV-projektet 
  torde även här kunna bidra med intressanta utvecklingsarbeten. 
  
 Utvärdering  
 av en verksamhet syftar alltid till att öka kunskapen om det fenomen som studeras. På de nivåer som är aktuella i detta kapitel torde eller borde det främsta skälet vara att skaffa sig kun- skap för att ha en bättre grund att stå på i ett  
 organisatoriskt-pedago- 
  giskt utvecklingsperspektiv – det må sedan gälla val av anordnare, utveckling av en ny kurs, deltagares kunskapsinhämtande, deltagar- medverkan, arbetssätt och arbetsformer eller nivåns måluppfyllelse. 
 Erfarenheten visar att utvärdering, där den förekommer 
  
 – 
  
 i undervisningssituationen  
 ofta handlar om betygssättning av del- tagare, vilja att veta mer om vad deltagarna tyckt om lärare/cirkel- ledare, om undervisningen och om varandra. Den handlar mer sällan om i vilken utsträckning undervisningen nått mål som berör normer och värden, deltagarnas ansvar och inflytande, kurspla- nens innehåll eller arbetssätt och arbetsformer som befrämjar ex- empelvis eget kunskapssökande i ett livslångt lärande. Ett exempel på en mer fullständig utvärdering kan hämtas från kom- vuxenheten i Klippan, där man arbetar speciellt med kvalitetssäk- ring av undervisning. 
  
 – 
  
 av externa anordnare  
 också ofta handlar om betygssättning av deltagare men även om stödfunktioner av olika slag och om un- dervisningens kvalitet. I exempelvis Malmö genomför projektled- ningen utvärdering av bland annat undervisningssituation och vägledning hos externa anordnare inklusive gymnasieskolorna. Utvärderingen återförs till anordnarna och berörda deltagare och följs upp tillsammans med anordnarens utbildningsansvariga och 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 237 
  
 i en del fall också tillsammans med berörda studerande. 
  
 – 
  
 i  
  
 skolan/motsvarande  
 handlar om vilka som avbryter och varför, om man trivs eller inte, m.m. Den besvarar sällan frågor om huru- vida målen för verksamheten uppnås, om man når de prioriterade målgrupperna, om undervisningen är organiserad så att studierna för deltagare ur dessa grupper underlättas, etc. Ett intressant ex- empel på avhoppsundersökning med vidare perspektiv kan dock hämtas från Gagnef. Samtliga sökande, som blivit antagna men aldrig infunnit sig eller avbrutit sina studier någon av de två första veckorna på vårterminen 1998 (totalt 35 personer), har intervjuats om orsakerna till sina avhopp. Resultatet av denna intervju visar att flertalet avhoppare endera antagits till högskola eller till an- dra utbildningar eller fått arbete alternativt behållit sitt gamla ar- bete. De, som svarade nej på frågan om de tänkte komma tillbaka till studier vid något annat tillfälle, var alltid kortutbildade. Resul- tatet visar – så långt det nu går att dra slutsatser från en relativt li- ten undersökning – bland annat också på vikten av att snabbt få igång utbildning för kortutbildade, när de väl bestämt sig för att börja. Avsikten är att en liknande undersökning ska genomföras i samband med höstterminens start 1998 och att sedan det samlade materialet ska analyseras och ligga till grund för ett fortsatt ut- vecklingsarbete. 
 En form av utvärdering, kvalitetskontroll, utgör också de av Skolver- ket framtagna nationella proven, vilka kan användas av såväl kom- vuxenheter som externa utbildningsanordnare. I exempelvis Halm- stad planerar man att låta såväl komvuxenheten som de externa ut- bildningsanordnarna genomföra nationella prov. 
 På alla nivåer – även den kommunala – tycks det vara vanligt att genomförda utvärderingar redovisas och därefter betraktas som av- slutade. Mer sällan har de bildat kunskapsunderlag för fortsatt ut- veckling. Det bör dock understrykas att frågor som berör kvalitets- säkring, utvärdering och uppföljning fått ökad genomslagskraft i samband med Kunskapslyftet. Som exempel kan nämnas att en serie fortbildningsdagar arrangerats kring frågor om kvalitetssäkring av undervisningen för lärare såväl från komvuxenheter som från exter- na utbildningsanordnare i Blekinge och Skåne. 
 En väg för staten att stimulera allmän pedagogisk utveckling kan vara genom tillskapandet av  
 vuxenpedagogiska utvecklingscentra 
 . Där kan projektutveckling och läromedelsutveckling stimuleras – med såväl kunnande som med ekonomiska bidrag. Där kan också 
  
 238  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 olika former för utvärdering utvecklas, spridas och nyttiggöras på kommunal nivå. 
 11.2.2 Lärarutbildning och fortbildning 
 Inför Kunskapslyftets start vidtogs inte några särskilda åtgärder för att stimulera lärarutbildning eller lärarfortbildning. Senare tillsattes dock Lärarutbildningskommittén, i vars direktiv ingår att analysera vilka krav som ska ställas på lärarutbildningen för att tillgodose be- hovet av vuxenpedagogik samt att överväga behovet av en särskild vuxenpedagogisk examen. I tilläggsdirektiv kommer troligen Lärar- utbildningskommittén att få i uppdrag att lägga förslag till en grund- läggande skolledarutbildning om 40 poäng. 
 Kunskapslyftskommittén har låtit genomföra en kartläggning (SOU 1997:120) av förekommande pedagogisk utbildning för vux- enpedagoger vid landets universitet och högskolor. Den visar bland annat att de flesta utbildningar är begränsade till  
 ett  
 vuxenpedago- giskt område, antingen kommunal vuxenutbildning eller folkhög- skola eller arbetsliv.  
 Allmän utbildning inom vuxenpedagogik  
 är sparsamt förekommande. De vuxenpedagogiska inslagen är ofta en del av en mer omfattande lärarutbildning. I dem finns ofta också möjlighet att inrikta sig mot eget intresseområde, till exempel vux- enpedagogik. Några olika exempel kan nämnas. 
 Linköpings universitet genomför ett försök med distansutbildning i vuxenpedagogik på B- och  
 C-nivå. 
  Försöket går under namnet Bro- 
 byggarna, vilket syftar på att man vill bygga broar mellan vuxenut- bildningens praktik och vuxenpedagogisk teori och forskning. 
 Vuxenpedagogiska inslag kan även ingå i större eller mindre om- fattning i fristående kurser i allmän pedagogik på universitet och högskolor. Som exempel har högskolan i Halmstad en vuxenpedago- gisk strimma i kursen på  
 A-nivån. 
  På  
 C-nivån 
  ingår att läsa en valfri avhandling. Valfria vuxenpedagogiska kurser om vardera 5 poäng ingår på B- och  
 D-nivån. 
  Därtill kommer möjlighet att välja uppsats- ämne med exempelvis vuxenpedagogiskt innehåll. 
 Nordens Folkliga Akademi (NFA) i Göteborg ordnar olika utbild- ningar för vuxenutbildare i Norden, främst inom folkbildningsområ- det. Kontakter håller dock på att byggas upp mot kommunal vuxen- utbildning. Under 1997 anordnade NFA i samverkan med Vuxenut- bildarcentrum vid Linköpings universitet en nordisk påbyggnads- kurs i vuxenpedagogik (20 poäng). NFA ordnar för övrigt mest kor- tare kurser och konferenser på två till tre dagar inom det vuxenpedagogiska området. 
  
 SOU 1998:51  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 239 
  
 När det gäller utbildningar för pedagoger inom  
 folkbildningsom- rådet  
 återfinns dessa i huvudsak vid Linköpings universitet. Där finns exempelvis en särskild folkhögskollärarutbildning. Det är en  
 praktisk-pedagogisk 
  grundutbildning på 40 poäng, vilken bygger på att man har de ämnesteoretiska kunskaperna sedan tidigare. 
 Vuxenutbildarcentrum vid Linköpings universitet är också en vik- tig aktör för vuxenutbildares fortbildning. Man strävar där efter att vara en länk mellan högskolan och fältet. En kurs i Folkbildningens pedagogik (20 poäng) anordnas i samarbete med Tollare folkhög- skola.  
 IT-baserad 
  distansutbildning i Demokrati och folkbildning (10 poäng) genomförs på försök med stöd från Distansutbildnings- kommittén. Därtill kommer ett antal kortare utbildningar. 
 Det finns även andra aktörer för fortbildning av lärare. Som ett ex- empel kan nämnas SSV i Härnösand, där man innevarande år ge- nomför en distansutbildning för 100 lärare i olika kommuner (gym- nasieskolor och komvuxenheter) om hur man utvecklar distansmo- deller och genomför distansutbildningar. 
 För lärare inom  
 kommunal vuxenutbildning  
 ges inte någon sär- skild lärarutbildning. Den normala utbildningen är där lärarutbild- ning som främst är avsedd för ungdomsskolan – gymnasie- eller grundskollärarutbildning. För blivande lärare mot ett visst yrkesom- råde kan det dock finnas vissa lärarutbildningar med vuxenpedago- giska inslag, exempelvis vid lärarhögskolan i Malmö (gymnasielä- rarutbildning med inriktning mot yrkesämnen) och Göteborgs uni- versitet (vårdlärarprogrammet) . 
 För lärare i grundläggande och gymnasial vuxenutbildning anord- nar Linköpings universitet en påbyggnadsutbildning omfattande 20 poäng. Det är en distansutbildning på halvfart under två terminer. Utbildningen består av fyra delar om 5 poäng vardera, nämligen vuxenpedagogik, allmän vuxenmetodik, samhällskunskap samt in- vandrar- och kulturkunskap. 
 Vid den hearing som Kunskapslyftskommittén och Lärarutbild- ningskommittén gemensamt anordnade i oktober 1997 visade det sig bland annat att det på flera lärarhögskolor fanns tankar kring att på olika sätt utveckla  
 lärarutbildning  
 även för vuxenpedagoger. Vid Linköpings universitet diskuterades en ny vuxenlärarutbildning för vuxenlärare i det offentliga skolsystemet, parallellt med den befint- liga folkhögskollärarutbildningen, och eventuellt med en särskild vuxenlärarexamen. Man utreder också möjligheterna att skapa en ny mer allmän vuxenlärarutbildning i stället för den utbildning som nu finns för lärare och ledare i folkbildning. Från Göteborgs universitet redovisades diskussioner om att ersätta gymnasielärarexamen med en gymnasie- och vuxenlärarexamen. Diskussioner av liknande slag 
  
 240  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 förekommer – om än inte fullt så uttalat – vid andra universitet och högskolor. Tankar om basutbildning med påbyggbara klossar med inriktning mot gymnasieskola eller vuxenutbildning ventilerades också vid hearingen. 
  
 Rektorsutbildningen  
 består av två delar, där huvudmannen svarar för en introduktionsutbildning kring allmänt ledarskap och staten via sex universitet/högskolor för utbildning i rektorsfunktionen. Huvud- mannens introduktionsutbildning ges i princip till flertalet rektorer – ibland också till biträdande rektorer/studierektorer. Den är oftast ge- mensam för skolledare i de olika kommunala skolformerna med dels skolformsövergripande, dels skolformsspecifika utbildningsinslag. Den statliga delen av rektorsutbildningen omfattar  
 4-6 
  terminer (cir- ka 30 dagar internat, projektarbete och handledning i arbetet). Fler- talet rektorer har deltagit i denna utbildning. 
 Den statliga delen av rektorsutbildningen har utvärderats via Skolverket (Skolverket, 1998b) och viss kritik har riktats mot att den ibland också ger viss ledarskapsutbildning – som egentligen är ett ar- betsgivaransvar – i stället för att koncentrera sig på rektorsfunktio- nen ur ett statligt perspektiv. 
 Oavsett hur lärarutbildning och rektorsutbildning läggs upp måste huvudmannen sedan ta ansvar för  
 lärarnas och skolledarnas fort- bildning – det livslånga lärandet  
 . Många olika källor ger samstäm- miga vittnesbörd om att de kommunala huvudmännen inte tidigare mäktat leva upp till detta ansvar. Det finns dock flera exempel på att Kunskapslyftssatsningen skulle ha intensifierat lärarfortbildningen i kommunerna, bland annat i Jokkmokk, Halmstad och Trelleborg. I Halmstad har exempelvis samtliga lärare genomgått den militära ut- bildningen för gruppledare. I Skåne har många av de externa anord- narna deltagit i särskild fortbildning om den kommunala vuxenut- bildningens styrdokument och regelverk. Motsvarande exempel kan också ges från Halmstad, där en sådan fortbildning anordnades ge- mensamt för lärare från komvuxenheten och från de externa utbild- ningsanordnarna. Den genomfördes företrädesvis i ämnesgrupper och lade därigenom också en tyngdpunkt på  
 pedagogiska-metodiska 
  arbetssätt och arbetsformer. 
 För folkbildningens lärare/cirkelledare är förhållandena delvis an- norlunda. Genom en specialdestinerad del av statsbidraget ges eko- nomiska förutsättningar för utveckling och fortbildning. Det finns inte några tecken som tyder på att denna möjlighet inte skulle utnytt- Deleon. 
 Prioriterade fortbildningsinsatser kan fungera i positiv riktning om det är verksamhetens prioritering, tydliggjord i huvudmannens 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 241 
  
 skolplan (motsvarande) och enhetens/avdelningens utvecklingsplan/ arbetsplan, som får styra innehållet. Fortbildningen måste ingå som en del i detta utvecklingsperspektiv, om den ska stimulera pedago- gisk utveckling. En utvärdering av skolans/studieavdelningens pe- dagogiska verksamhet visar ofta på moment som behöver förbättras. Efter ett analysarbete – där verksamhetens personal och studerande är involverad – utarbetas en utvecklingsplan. Projekt kanske dras igång. Utifrån behov i det utvecklingsarbete som på så sätt initieras kan fortbildningsbehov uppstå. Då måste fortbildning möjliggöras, som stimulerar en pedagogisk utveckling. 
 Nya målgrupper, nya förutsättningar, problem och möjligheter, inte minst av teknisk art, har förändrat förutsättningarna för lärarnas arbete. Tankar om deltagarnas ökade ansvarstagande för egna stu- dier och de konsekvenser detta tankesätt medför i undervisningssitu- ationen, om problembaserad undervisning, där eget kunskapssökan- de stimuleras och den ökade tillgängligheten till nya läromedel i form av exempelvis Internet och olika informationsdatabaser, ställer nya krav på lärares undervisning. Till detta kommer krav på att del- tagarna i undervisningen om möjligt ska bibringas helhetsuppfatt- ningar, även då utbudet är kursutformat. Dessa förändrade förutsätt- ningar för lärarnas arbete måste tas på allvar av utbildningarnas hu- vudmän och en strategi för lärarnas livslånga lärande utvecklas. 
 När det gäller  
 pedagogiskt inriktade nätverk  
 har man kommit längst i arbetslivet, speciellt när det gäller nätverk som går utanför den egna organisationen. Nätverk, där lärare/utbildare samverkar i vuxenpedagogiska frågor har i stort sett saknats. Det finns dock teck- en som tyder på en starkare utveckling av sådana nätverk under Kun- skapslyftets första år. Delegationen för kunskapslyftet har också sat- sat på att genomföra olika temaserier och träffar för  
 erfarenhetsutby- te 
 . 
 Delegationen, Kunskapslyftskommittén och Skolverket har också gemensamt tagit fram en så kallad Webbsida, dit olika pedagogiska artiklar, diskussioner, tips och idéer ska kunna förläggas. KOM, Brown  Ledarskap samt Fönstret är därutöver några exempel på facktidskrifter, utöver de rent fackliga, som är mer eller mindre in- riktade på pedagogiska frågor med fokus på vuxna. 
 Det finns all anledning att i allt större utsträckning diskutera den  
 pedagogiska personalens kompetensutveckling  
 utifrån tankar om livslångt lärande, lärande i arbete och lärande organisationer. Det skulle vara intressant att pröva möjligheter till lärande i arbetet ex- empelvis med handledning från högskolor och universitet. Inom det- ta området finns stora utvecklingsmöjligheter för såväl enheterna (arbetsgivare och arbetstagare) som för universitet och högskolor. Det nya läraravtalet ger där också goda förutsättningar. 
  
 242  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 11.2.3 Forskning och utveckling 
 Linköpings Universitet har på uppdrag av Kunskapslyftskommittén kartlagt vuxenpedagogisk forskning m.m. åren  
 1980-96. 
  Resultatet presenteras i rapporten  
 Vuxenpedagogik i Sverige. Forskning, ut- bildning, utveckling – En kartläggning  
 (SOU 1997:120). Ansatsen var bred och inkluderade även vuxenpedagogisk forskning kring det livslånga lärandet. 
 Forskningens inriktning 
 Om man jämför forskning inriktad mot arbetsliv, universitet och högskolor, folkbildning, kommunal vuxenutbildning och distansut- bildning, så visar det sig att det arbetslivspedagogiska området samt universitets- och högskoleområdet är relativt väl representerade i den pedagogiska forskningen. Kommunal vuxenutbildning och folk- bildning – vuxenutbildningens traditionella kärnområden – är däre- mot sämre representerade i forskningen. Detta gäller i dagsläget spe- ciellt kommunal vuxenutbildning, där den omfattande forskningen under  
 1980-talet 
  inte har följts upp i motsvarande grad under 1990- talet. Forskningen kring distansutbildning är också ännu begränsad, men här finns ett nyvaknat intresse. 
 Arbetslivsforskning 
 Det finns i Sverige mycket pedagogisk arbetslivsforskning som lig- ger nära den företagsekonomiska forskningen kring organisation, förändring, etc. När det gäller forskning kring utbildning och lärande kan man se ett ökat intresse för lärande i arbetslivet, det lärande som inte behöver vara relaterat till formell utbildning av olika slag. 
 Universitet och högskolor 
 Den pedagogiska forskningen kring universitet och högskolor är också omfattande. Forskningen, som bedrivs på olika – i huvudsak pedagogiska – utbildningsinstitutioner, fokuseras till stor del på den egna verksamheten. Variationen är dock stor när det gäller vilka ut- bildningar som studeras. Antalet doktorsavhandlingar som behand- lar sjuksköterskeutbildningen är exempelvis betydligt större än för andra utbildningar. Här kan möjligen professionaliseringssträvan- den hos yrkesgruppen – att skapa en egen yrkeskunskap som ett led i den egna karriären – vara en bidragande faktor. Detta är i sig en in- tressant faktor för stimulans av pedagogisk forskning. 
 Läraryrket och lärarutbildningen har också studerats relativt mycket, men detta är mer naturligt med tanke på att det är ett peda- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 243 
  
 gogiskt arbete. Inom den del av distansutbildningen som är knuten till högskolan, har de pedagogiska studierna på senare tid främst in- riktats på den nya kommunikationsteknikens betydelse för distansut- bildningen. 
 Folkbildningen 
 Forskningen inom folkbildningens område är på intet vis lika omfat- tande som den inom de tidigare redovisade områdena. Inom folk- bildningsområdet sker mycket forskning med historisk inriktning. Den mest omfattande satsningen på forskning kring dagens folkbild- ning gjordes i samband med statens utvärdering av folkbildningen, SUFO 96 (SOU 1996:159). Det var dock en engångsföreteelse. Folkbildningsrådets egna utvärderingar av verksamheten har därut- över givit ytterligare tillskott, exempelvis  
 Excellens i flexibilitet  
 (Lindgren, 1997). 
  
 Mimer  
 är namnet på ett nationellt nätverk för folkbildningsforsk- ning, vilken drivs från Linköpings universitet. Detta nätverk är främst fokuserat på forskning, men med inriktning att skapa kontak- ter mellan forskare och praktiker. 
 Kommunal vuxenutbildning 
 Den kommunala vuxenutbildningen var under en kortare period Edwards  
 1980-talets 
  början och mitt föremål för en förhållandevis omfat- tande forskning, speciellt i anslutning till införandet av den egna lä- roplanen, Lvux 82. Från senare delen av  
 1980-talet 
  har forskningen om den kommunala vuxenutbildningen minskat kraftigt, och det ver- kar inte ha förekommit några studier överhuvudtaget i anslutning till att den nya läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, inför- des. 
 Distansutbildning 
 Forskning kring distansutbildning är än så länge begränsad, men här finns ett nyvaknat intresse. Distansutbildningskommitténs (DU- KOM:s) insatser avser visserligen mest tillämpning, men det relativt nya nationella nätverket för distansutbildningsforskare (DUNET) kan förhoppningsvis bidra till utvecklingen. 
 Forskningens omfattning 
 Några bra mått som ger en exakt beskrivning av omfattningen av vuxenpedagogisk forskning är svåra att finna. Helhetsbilden blir ändå relativt tydlig. Forskningsanslagen till vuxenutbildningsforsk- ning är relativt sällsynta och av liten omfattning. Detta gäller speci- 
  
 244  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 ellt forskning inom kommunal vuxenutbildning. Totalt sju av 169 doktorsavhandlingar inom det pedagogiska området under perioden  
 1990-95 
  berör folkbildning eller kommunal vuxenutbildning. Av 33 professorstjänster i pedagogik finns en tjänst som professor i vuxen- pedagogik. 
 Vissa forskningsanslag 
 Under perioden  
 1991-1996 
  beviljade  
 Skolverket  
 forskningsanslag på totalt 119 miljoner kronor. Av dessa anslag gick 4,4 miljoner (4%) till projekt vilka helt eller delvis kan kategoriseras som vuxenpeda- gogisk forskning. Kommunal vuxenutbildning och Svenska för in- vandrare ligger inom Skolverkets huvudområde och finns också re- presenterade, men det finns även projekt med inriktning på folkbild- ning (ett gammalt  
 Sö-projekt) 
  och projekt som inbegriper flera utbildningsformer. 
 En annan illustration av den vuxenpedagogiska forskningens om- fattning är fördelningen av de anslag som  
  
 Humanistisk-Samhällsve- 
  
  tenskapliga Forskningsrådet (HSFR)  
 ger till pedagogisk forskning. Under perioden 1993/94 – 1997 beviljades anslag på drygt 28 miljo- ner kronor. Av dessa har drygt 11 miljoner kronor (39%) gått till vuxenpedagogisk forskning. Andelen har under perioden ökat. HS- FR:s projekt med vuxenpedagogisk inriktning berör tre områden – folkbildning, arbetsliv och högskola. Forskning med medel från HSFR kring områden som kommunal vuxenutbildning och distans- utbildning saknas helt. 
 Doktorsavhandlingar i pedagogik 
 Ett annat mått på den pedagogiska forskningen är hur många och vil- ka doktorsavhandlingar som lagts fram. Av samtliga avhandlingar (169) inom olika vuxenpedagogiska fält, vilka lagts fram under pe- rioden  
 1990-95, 
  berörde en fjärdedel vuxenpedagogik i vid mening, men även här är fördelningen ojämn. Kommunal vuxenutbildning (inkl grundvux/grundläggande vuxenutbildning) behandlas i två av- handlingar och folkbildningen i fyra. Därutöver finns en avhandling som utgör en kommunstudie av vuxenutbildningen i en kommun. Totalt sju av 169 doktorsavhandlingar (4%) berör alltså folkbildning och/eller kommunal vuxenutbildning. 
 Professurer i pedagogik 
 Under våren 1997 fanns 33 professurer i pedagogik på universitet och högskolor i Sverige. Flera av dessa var under tillsättande och yt- terligare tjänster var på väg att inrättas. Av dessa 33 tjänster fanns en 
  
 SOU 1998:51 
  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling  
 245 
  
 tjänst som professor i vuxenpedagogik i Linköping, där man också inrättat en tjänst som professor i pedagogik med inriktning mot ut- bildning och lärande i arbetslivet. I Göteborg fanns en tjänst som professor i vårdpedagogik. Bland innehavarna av de allmänna pro- fessurerna finns det minst fyra som har ägnat högskolan en relativt omfattande forskning och tre som har haft projektverksamhet inom det övriga vuxenpedagogiska fältet. 
 Forskningens utvecklingsmöjligheter 
 Den vuxenpedagogiska forskningen fokuserar nästan alltid på endast något av vuxenutbildningens områden, exempelvis folkhögskolorna eller studiecirklarna. Det skulle – inte minst mot bakgrund av Kun- skapslyftets tankar om samverkan – vara angeläget att främja breda- re pedagogisk forskning. Ett genomgående tema i en sådan forsk- ning bör också behandla genusperspektivet. Några exempel på ange- lägna forskningsområden är: 
 Yrkesutbildning för vuxna utanför högskolan är ett område som ökar i samband med Kunskapslyftet och försöken med kvalificerad yrkesutbildning (KY). Forskning som följer denna utveckling sak- nas helt. De fristående forskarutvärderingarna av Kunskapslyftet och KY bör kunna bidra till ökad kunskap om utbildningen för vux- na. De bör också kunna stimulera till fortsatt forskning inom det vux- enpedagogiska området. 
 Inom distansutbildningen har forskningsintresset ökat men är fortfarande begränsat. En utökad forskning kring detta område är be- hövlig. Den bör då koncentrera sig kring centrala pedagogiska fråge- ställningar och inte tekniska metodfrågor. 
 Vid införandet av Lvux 82 initierades en relativt omfattande pe- dagogisk forskning om den kommunala vuxenutbildningen, dess villkor och möjligheter. Någon motsvarande kunskap om betydelsen för den kommunala vuxenutbildningen av den senaste läroplansre- formen, Lpf 94, finns inte. 
 Den pedagogiska folkbildningsforskningen har fått en del resurser under  
 1990-talets 
  mitt, främst i anslutning till SUFO 96. Den utgör en bra grund för en fortsatt satsning för att långsiktigt få en bra nivå på forskningen. 
 Den vuxenpedagogiska forskningen behöver utvecklas. Detta är inte bara en fråga om resurser utan också om att kunna motivera in- tresserade forskarstuderande genom att kunna visa på att det finns en arbetsmarknad inom forskningsområdet. En särskild vuxenlärarut- bildning skulle på motsvarande sätt stimulera vuxenpedagogisk forskning – en arbetsmarknad tillskapas för forskare med en vuxen- pedagogisk bakgrund. 
  
 246  
 Organisatoriskpedagogisk utveckling 
  
 SOU 1998:51 
  
 SOU 1998:51 
  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet  
 247 
  
 12 
  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet 
  
 I detta kapitel beskrivs kort ansvarsfördelningen för utvärderingen av Kunskapslyftet, de utvärderingar kommittén initierat och några preliminära resultat från ett av kommitténs utvärderingsprojekt. 
  
 12.1 
  
 Ansvarsfördelning 
  
 Kunskapslyftskommittén 
 har regeringens uppdrag att  
 samordna  
 ut- värderingarna av Kunskapslyftet och ansvara för att  
 fristående na- tionella utvärderingar  
 av denna satsning kommer till stånd. I anslut- ning till kommitténs årliga rapporteringar ska även läget beträffande utvärderingarna rapporteras (Dir. 1996:71; U97/751/V). 
 Ansvaret för den särskilda utbildningssatsningen, Kunskapslyftet, är delat mellan flera aktörer. Utvärderingar ..... initieras av flera av dem, t ex  
 Folkbildningsrådet  
 när det gäller den del folkhögskolorna ansvarar för,  
 Statens skolverk  
 när det gäller de delar av satsningen som kommunerna och Statens skolor för vuxna ansvarar för och  
 Ar- betsmarknadsstyrelsen  
 när det gäller arbetsmarknadsmyndigheter- nas insatser i anslutning till satsningen. De deltagande  
 kommunerna  
 ansvarar själva för att den verksamhet utvärderas som de ansvarar för (Dir. 1996:71, egna kursiveringar). 
 Under våren och hösten 1997 har ett intensivt arbete pågått inte bara när det gäller planering och genomförande av Kunskapslyftet utan även när det gäller planeringen av utvärderingen av Kunskaps- lyftet. För utvärderingen har det på nationell nivå framför allt hand- lat om att från början försäkra sig om tillgång till statistik som under- lag för såväl mer kortsiktig uppföljning som mer långsiktig utvärde- ring – en statistik som kan användas både för kvantitativa analyser och som urvalsram och bakgrundsmaterial i kvalitativa studier. 
 I samordningen av statistikarbetet har Kunskapslyftskommittén haft täta kontakter med Delegationen för kunskapslyftet, Skolverket, Folkbildningsrådet, Arbetsmarknadsstyrelsen, Centrala studiestöds- nämnden och Statistiska centralbyrån. Med utgångspunkt från den statistik som kommer att finnas tillgänglig kommer ett stort antal un- dersökningar att genomföras av respektive myndighet och olika forskare. 
 Kunskapslyftskommitténs projekt har till syfte att ge ett helhets- 
  
 248  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet 
  
 SOU 1998:51 
  
 perspektiv på satsningens planering, genomförande och resultat uti- från vilket andra myndigheter, organ och kommuner sedan kan göra sina egna fördjupningar. Kommitténs utvärderingar är inte begränsa- de till någon viss del av Kunskapslyftet. Förutom helhetsperspekti- vet är det kommitténs uppgift att bidra med en analys som är obun- den av myndighetsutövning. 
 Nedan beskrivs de fristående nationella projekt som Kunskaps- lyftskommittén hittills initierat. I avsnitt 12.2 handlar det om de pro- jekt som befinner sig på planeringsstadiet och första fasen av ge- nomförandet. För dem redovisas uppläggningen av respektive pro- jekt och tidsplan för redovisningen. Ett av projekten, det som behandlar kommunernas kostnader för Kunskapslyftet, har kommit lite längre och från det rapporteras i avsnitt 12.3 vissa preliminära re- sultat avseende hösten 1997. 
  
 12.2 
  
 Kunskapslyftskommitténs 
  
 utvärderingar av Kunskapslyftet 
 Kunskapslyftskommittén har eftersträvat en samplanering av de pro- jekt kommittén och andra centrala aktörer initierar. I inledningsske- det har det främst handlat om statistikinsamling i syfte att dels kra- ven på uppgiftslämnande minimeras för kommuner, deltagare i Kun- skapslyftet och andra berörda parter, dels projekten i sig ska ge maximala synergieffekter. Viktiga delaspekter i detta organisatoris- ka arbete är att utvärderarna i största möjliga utsträckning använder sig av statistik som redan finns hos SCB och samordnar sig och ge- mensamt använder sig av därutöver särskilt insamlade uppgifter. Kunskapslyftskommittén har påtagit sig uppgiften att garantera en gemensam statistiktillgång för utvärderingarna. 
 Sammanfattningsvis kan man säga att, förutom statistikprojektet, består Kunskapslyftskommitténs utvärderingspaket för närvaran- de av  
 tre större projekt  
 och  
 två kompletterande satsningar.  
 Till detta kommer projektet Kommunernas kostnader. 
 Tre större projekt ........... 
  
 Projekt 1 
 . Ett av de större projekten är inriktat på kommunernas ge- nomförande av Kunskapslyftet och individernas utveckling under Kunskapslyftet – ett samarbete mellan  
 Institutionen för pedagogik vid Göteborgs universitet och SCB  
 . Projektet rymmer i sig flera del- projekt: 
  
 SOU 1998:51 
  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet  
 249 
  
 1.1. Kommunstudier: Hur formas den nya vuxenutbildningen? 
 Här studeras hur en reformerad vuxenutbildning växer fram i kom- munerna bl. a. med hjälp av en enkät till landets samtliga kommuner, intervjustudier i ett urval av ca 40 kommuner och fallstudier i  
 5–10 
  kommuner. Syftet är att beskriva och analysera förändringar i vux- enutbildningens lokala struktur, beslutsprocessen bakom detta samt hur olika faktorer påverkar och samspelar med rekrytering och upp- läggning av kurser och kursinnehåll. 
 I fallstudiekommunerna genomförs även en enkät med deltagare och  
 icke-deltagare 
  och lärare. Enkäterna samordnas innehållsmäs- sigt med de riksrepresentativa enkäterna (se punkt 1.2). 
 Under år 1999 rapporteras resultaten för kommunerna på de tre ni- våerna – samtliga kommuner, intervjustudier i 40 kommuner och fallstudier i  
 5–10 
  kommuner – medan resultaten från studien av lä- rarnas situation kommer år 2001. 
 1.2. Riksrepresentativa enkätstudier: Kunskapslyftets rekrytering, undervisningsprocess, resultat och effekter. 
 Dessa enkäter riktas till deltagare vid utbildning som har kommuner respektive folkhögskolor som anordnare. För jämförelsens skull rik- tas de även vad gäller resultat/effekter till  
 icke-deltagare. 
  Datain- samling sker från urval i två årskullar av deltagare samt en årskull  
 icke-deltagare. 
  Varje kull får två enkäter vardera med cirka ett års mellanrum. En enkät riktas också till lärare inom Kunskapslyftet i syfte att belysa lärarnas syn på Kunskapslyftet och konsekvenserna för dem av Kunskapslyftet. 
 Rapporteringen sker årligen fr. o. m. maj 1998 t. o. m. december 2002. 
 Projektarbetet samordnas på kommun- respektive enkätsidan med projekten vid Linköpings universitet och Umeå universitet (jfr. ned- an). 
  
 Projekt 2 
  
 . På  
 Institutionen för pedagogik och psykologi vid Linkö- pings universitet  
 genomförs två djupstudier inriktade på deltagare respektive icke deltagare i Kunskapslyftet. 
  
 2.1. Intensivstudie – deltagare. 
 Den första intensivstudien handlar om Kunskapslyftets betydelse för deltagarna. Den går från beslutsfattarnas förhandlingar om hur sats- ningen ska utformas via undervisningens utformning till de stude- randes möte med denna och det lärande som blir en konsekvens. Här analyseras hur en utbildningssatsning på nationell nivå via olika led 
  
 250  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet 
  
 SOU 1998:51 
  
 iscensätts på lokal nivå för att utmynna i ett bestämt utfall hos delta- garna. Forskarna avser att genom ett intensivt fältarbete synliggöra både förutsättningar, process och utfall. Studieobjekten utgörs av en kommun och ett antal deltagare som intensivstuderas. Det är en stu- die på djupet men studiens resultat relateras till de data på bred- den som kommer att föreligga i andra kommun- och individstudier (bl. a. 1.1 och 1.2 ovan). 
 Resultaten avrapporteras löpande till Kunskapslyftskommittén. En sammanfattande slutredovisning sker år 2001. 
 2.2. Intensivstudie –  
 icke-deltagare. 
  
 I den andra djupstudien fokuseras de arbetslösa och varför de avstår från att delta i Kunskapslyftet. Hur relaterar sig deras föreställningar om arbete, arbetslöshet och utbildning till dem de möter hos uppsök- are och rekryterare med bakgrund i antingen utbildningsväsende, ar- betsförmedling eller fackliga organisationer. Arbetslösa i fyra kom- muner studeras. Även resultaten i denna studie relateras till övriga studier av deltagare respektive  
 icke-deltagare. 
  
 Delresultat kommer att redovisas successivt till kommittén inför slutrapporten som ska föreligga i mars år 2000. 
  
 Projekt 3 
 . Det tredje större projektet har en samhällsekonomisk in- riktning och består också av olika delprojekt. Även det är ett samar- betsprojekt, i detta fall mellan  
 Institutionen för nationalekonomi vid Umeå universitet och SCB.  
 Projektets utgångspunkt är att med hjälp av variabler som återfinns antingen i SCB:s reguljära statistik eller hos AMS beträffande utbildning, arbetslöshet, sysselsättning, in- komster och andra relevanta variabler följa deltagarna i Kunskaps- lyftet. Även de enkäter som genomförs vid Institutionen för pedago- gik vid Göteborgs universitet används för att ge kompletterande in- formation till detta projekt. 
 Olika grupper deltagare i Kunskapslyftet särskiljs för att man ska kunna skapa jämförelsegrupper till dem bland personer som  
 inte  
 del- tar i Kunskapslyftet. De senare består dels av arbetslösa och dels av deltagare i arbetsmarknadsutbildning. Individerna studeras både vad avser aktiviteter före och efter tiden i Kunskapslyftet eller motsva- rande. Tre kullar studeras – de som hösten 1999, 2000 och 2001 bör- jar i Kunskapslyftet. För exempelvis dem som påbörjar Kunskaps- lyftet hösten 1999 och deras jämförelsegrupper kommer inkomst- och arbetsmarknadsförhållandena före Kunskapslyftet att spåras till- baks till år 1991. För inkomst- och arbetsmarknadsförhållanden efter Kunskapslyftet sker en uppföljning till år 2002. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet  
 251 
  
 Tidsmässigt kommer resultaten från de olika delprojekten att suc- cessivt allt mer fylligt belysa följande aspekter: 
  
 – 
  
 selektionsprocessen 
  
 – 
  
 geografisk och yrkesmässig rörlighet 
  
 – 
  
 privat- och samhällsekonomiskt utfall av Kunskapslyftet. 
  
 Kunskapslyftskommittén får kontinuerlig avrapportering från res- pektive delprojekt. 
 ...... och två kompletterande satsningar 
  
 Komplement 1 
 . Ett kompletterande projekt inriktat på snabb återfö- ring genomförs av  
 Inregia 
 . Det bygger på ett system av indikatorer som ska fungera som ett early warning system. Indikatorerna be- skriver på kommunnivå målgruppens storlek och sammansättning, deltagare i Kunskapslyftet, avbrutna och fullföljda studier samt övergång till högskola. På individnivå handlar det om benägenheten att studera, att inte studera eller inte fullfölja studier i olika grupper. Förändringar och skillnader mellan kommuner och över tiden be- skrivs och analyseras med utgångspunkt från bl. a.  
 utbildnings-, 
  nä- rings- och arbetsmarknadspolitiska variabler. 
 Avrapporteringen sker årligen med början år 1998 och fram till år 2002 med fylligare rapporter till februari 2000 och i samband med slutrapporten år 2002. 
  
 Komplement 2 
  
 .  
 Kunskapslyftet som modell och metod  
 är ett projekt som Kunskapslyftskommittén initierade med viss förtur. Syftet är att analysera den modell för genomförandet av Kunskapslyftet som re- geringen valde. I den ingår en Delegation för kunskapslyftet inom regeringskansliet med representanter för  
  
 utbildnings-, 
  
  arbetsmark-  
  
 nads-, 
  
  närings- och handels- samt inrikesdepartementet och tillhö- rande sekretariat. Sekretariatet har ansvarat för en dialog med kom- munerna under planeringen av Kunskapslyftet och dess genomför- ande under det första året. Erfarenheterna av Kunskapslyftet i dessa avseenden är intressanta att dokumentera och analysera ur olika syn- vinklar. Inom regeringskansliet kan den interdepartementala dele- gationsmodellen vara användbar även i andra sammanhang när det gäller att hantera frågor av sektorsövergripande natur och frågor som behöver en snabb och slagkraftig beslutsstruktur. För relationerna  
  
 stat–kommun 
  
  och utvecklingen av vuxenutbildningen har också de- legationsmodellen inneburit vissa nya inslag som är intressanta att analysera inför överföringen av Delegationens arbetsuppgifter till 
  
 252  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet 
  
 SOU 1998:51 
  
 Skolverket. Projektet genomförs av Statskontoret i samarbete med Kunskapslyftskommitténs sekretariat och beräknas kunna slutrap- porteras sommaren 1998. 
  
 12.3 
  
 Kommunernas kostnader för 
  
 Kunskapslyftet 
 Under april 1998 kommer resultat från en av de utvärderingar av Kunskapslyftet som kommittén initierat att lämnas till regeringen. Det gäller undersökningen om vad Kunskapslyftet kostar i praktiken vilken genomförs av Statskontoret. Undersökningen syftar huvud- sakligen till att ta reda på om det statsbidrag som kommunerna erhål- ler inom Kunskapslyftet ligger på en rimlig nivå. Som mer underord- nat syfte finns att ge en bild av vilken typ av utbildningsanordnare som är vanligast använd för olika kurstyper – utbildning i egen regi med eller utan upphandlingsförfarande inom kommunen, utbildning i annan kommun eller utbildning upphandlad på entreprenad. Slutli- gen ska Statskontoret försöka belysa vilken anordnarkategori som är mest kostnadseffektiv. 
 Den undersökning som genomförs av Statskontoret belyser kost- nadssituationen i de lokala Kunskapslyftsprojekten under det andra halvåret 1997. I undersökningen deltar 41 kommuner som är väl spridda över kommungrupperna storstäder, förorter, större städer, medelstora städer, industrikommuner, landsbygdskommuner, gles- bygdskommuner, större övriga kommuner och mindre övriga kom- muner. De kommuner som valts ut för undersökningen har bland an- nat valts ut för att ge geografisk spridning. De har också valts för att representera varierande kommunstorlekar, olika initial utbildnings- nivå och olika avvägning mellan kurstyper i Kunskapslyftet. Alla de tre kommuner som tillhör kommungruppen storstäder finns med i undersökningen eftersom de har en stor utbildningsvolym inom sats- ningen. Tillsammans stod de 41 deltagande kommunerna för cirka en tredjedel av den totala verksamhetsvolymen inom Kunskapslyftet under andra halvåret 1997. 
 Undersökningen är en enkätundersökning där de kommuner som deltar fått vara med och påverka enkätens utformning och undersök- ningens förutsättningar. Kommunernas enkätsvar ger en bild av de- ras övergripande kostnader för rekrytering, rådgivning, utveckling och administration inom Kunskapslyftet. Dessutom redovisas direk- ta kurskostnader fördelade på både nämnda anordnartyper och kurs- kategorierna allmänna kurser på gymnasial nivå, yrkeskurser på gymnasial nivå och orienteringskurser. För de kommuner som erhöll 
  
 SOU 1998:51 
  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet  
 253 
  
 statsbidrag till grundläggande vuxenutbildning under perioden redo- visas även kostnader för den nivån. 
 När Statskontorets undersökning om kommunernas kostnader för andra halvåret 1997 blivit färdig kommer den att tillställas regering- en i en särskild skrivelse från Kunskapslyftskommittén. Preliminära resultat från Statskontoret anger att kostnadsbilden är väldigt varie- rad och relativt svårtolkad. Tendensen verkar dock vara att för fler- talet kommuner har de verkliga kostnaderna för Kunskapslyftet legat i nivå med de statsbidrag som kommunerna erhållit. (Statskontoret, 1998) 
  
 254  
 Utvärderingar av Kunskapslyftet 
  
 SOU 1998:51 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 255 
  
 13 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 Kunskapslyftet har hittills varit en mycket framgångsrik satsning i många avseenden. Den marknadsföring som omgivit satsningen och den positiva massmediala uppmärksamheten har i kombination med Särskilt utbildningsbidrag väckt intresse för vuxenutbildning. Till- sammans med ett mer attraktivt och efterfrågeanpassat kursutbud har man fått en stor tillströmning av studerande till utbildning på gymnasial nivå. De studerande ser ofta Kunskapslyftet som en bra möjlighet att ta igen det man saknar i utbildningsväg och för väldigt många har studierna inneburit ett personligt lyft. 
 Kunskapslyftskommittén följer med stort intresse de nya utveck- lingstendenser som uppstått till följd av Kunskapslyftet och hur de fortplantar sig till ordinarie utbildning för vuxna, ungdomsutbild- ning och arbetsmarknadsutbildning. Det är naturligtvis alldeles för tidigt att ha någon bestämd uppfattning om exakt vart dessa utveck- lingstendenser kommer att leda. Inte desto mindre har Kunskaps- lyftskommittén funnit det angeläget att redan på detta stadium re- flektera över vissa aspekter i de processer som kommit igång. Avsik- ten med Kunskapslyftet är ju att tillföra vuxenutbildningssystemet ett dynamiskt element som leder till kontinuerliga förändringar både på lokal och nationell nivå utan att nödvändigtvis invänta definitiva, externa utvärderingar. 
 Kommitténs reflexioner i det följande är av olika karaktär. En del leder fram till frågor som har att göra med planeringen av det fort- satta utredningsarbetet inom kommittén. Andra handlar om utveck- lingsområden där man i kommunerna och inom folkbildningen kan arbeta vidare inom existerande regelverk. Ytterligare andra leder till förslag om regelförändringar. Nedan behandlas dessa diskussioner under de sex huvudrubrikerna: 
  
 – 
  
 målgrupper 
  
 – 
  
 individernas finansiering av studier 
  
 – 
  
 organisation och beslutsprocess för anpassning av utbildningsut- bud till individernas och arbetsmarknadens behov 
  
 – 
  
 infrastruktur för utbildning och sysselsättning 
  
 – 
  
 kvantitet och kvalitet 
  
 – 
  
 pedagogisk utveckling. 
  
 256  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 Inom vart och ett av dessa områden kan, men behöver inte nödvän- digtvis, frågor som har att göra med både fortsatt utredningsarbete, utvecklingsarbete och regelförändringar ha aktualiserats. 
  
 13.1 
  
 Målgrupper 
  
 Den information som redovisats i tidigare kapitel beträffande de in- divider som numera deltar i vuxenutbildningen och tar del av dess olika studiestöd ger anledning till reflexioner av olika slag. Det handlar dels om olika effektivitetsperspektiv, dels om olika fördel- nings- och rättviseperspektiv. Med den typ av deltagande i vuxenut- bildningen som vi nu har leder det till ett samhälle som fungerar ef- fektivt ur demokratisk synvinkel? Får vi dessutom en effektiv arbets- marknad och ekonomi? Är det de som fått minst av samhällets utbildningsresurser som nu får en chans att komma igen och få sina behov av personlig och yrkesmässig utveckling tillgodosedda? 
 När man tar upp dessa målfrågor måste man ha i minnet vilka grupper som är de primära målgrupperna för statens extra bidrag till Kunskapslyftsprojektet. Det är ju i huvudsak genom dem man kan ha fått en förskjutning av deltagandet i vuxenutbildningen. Det handlar således i huvudsak om dem som saknar gymnasieutbildning och inom den gruppen i första hand om de arbetslösa, i andra hand om de anställda och först i tredje hand om övriga vuxna. 
 När kommittén diskuterade målgrupper i sitt första delbetänkande 
 En strategi för kunskapslyft och livslångt lärande  
 (SOU 1996:27) framhölls att all vuxenutbildning som leder fram till gymnasienivå bör ha hög prioritet men att man vid behov skulle kunna göra följan- de rangordning: 
  
 1. 
  
 Utbildning på grundskolenivå 
  
 2. 
  
 Utbildning på gymnasienivå som syftar till att stärka individernas delaktighet i samhället och ställning på arbetsmarknaden 
  
 3. 
  
 Övrig utbildning på gymnasienivå för vidare studier och arbete. 
  
 I detta sammanhang vill kommittén påpeka att enligt SCB:s beräk- ning för 1996 finns i den arbetsföra befolkningen  
 25–64 
  år de flesta individer utan gymnasieutbildning bland de anställda. Därefter kom- mer de som är utanför arbetskraften och sedan de som är arbetslösa. Det finns kommuner där de arbetslösa har en högre genomsnittlig ut- bildning än de som är sysselsatta. Kommittén har för avsikt att när- mare undersöka dessa förhållanden och återkomma till avvägningen mellan offentlig vuxenutbildning för anställda, arbetslösa och dem 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 257 
  
 som är utanför arbetskraften i sin rapport för 1999 och i sitt slutbe- tänkande. 
 Detsamma gäller avvägningen mellan offentliga satsningar på oli- ka utbildningsnivåer. När det gäller gruppen anställda måste man ex- empelvis alltid noggrant överväga hur ansvarsfördelningen ska se ut mellan stat, individ, fackliga organisationer och arbetsgivare. Ju vi- dare definition av vad som ska ingå i det offentliga ansvaret för kun- skapslyft och livslångt lärande desto större kan begränsningarna för de anställdas möjligheter att delta behöva bli. På denna punkt förbe- reder emellertid en arbetsgrupp inom Regeringskansliet förslag till hur parternas gemensamma arbete för ökad kompetensutveckling i arbetslivet kan stödjas av regeringen (A98/265/AL). Förslagen ska presenteras senast i juni 1998. Detta hindrar inte att det även därefter kan återstå vissa frågor för kommittén att ta ställning till beträffande exempelvis möjligheterna för olika grupper eller enskilda anställda att delta i utbildning i arbetslivet. 
 I gruppen utanför arbetskraften i arbetsför ålder finner man bl. a. många socialbidragstagare, långtidssjukskrivna och förtidspensio- nerade men även många funktionshindrade och invandrare. Kom- mittén har i ett särskilt tilläggsdirektiv fått i uppdrag att utreda situ- ationen för studerande med funktionshinder inom alla former av vuxenutbildning (Dir. 1997:104). 
 Kunskapslyftet har i första hand inneburit att fler individer kan ta del av vuxenutbildning på  
 gymnasial nivå.  
 I den utsträckning olika deltagarkategorier kan identifieras bland dessa studerande har inga större förskjutningar kunnat noteras. Om man jämför med tidigare år har deltagarna i kommunal vuxenutbildning ungefär samma ålder och utbildningsbakgrund hösten 1997 som tidigare och en lika stor andel är utrikesfödda hösten 1997 som tidigare. Andelen kvinnor och andelen heltidsstuderande har dock ökat. Jämför man i stället dem, som av kommunerna identifierats som Kunskapslyftsstude- rande, med övriga studerande i kommunal vuxenutbildning finner man vissa skillnader. De förra är något äldre, har något kortare for- mell utbildningsbakgrund, är oftare utrikesfödda och studerar of- tare på heltid än de senare. Det är också fler bland de Kunskaps- lyftsstuderande som har Särskilt utbildningsbidrag vilket bör ha bi- dragit till att dra upp genomsnittsåldern. Däremot var det inte fler kvinnor bland de Kunskapslyftsstuderande än bland övriga stude- rande i kommunal vuxenutbildning hösten 1997. 
 På folkhögskolorna skedde inga förändringar i mätbara dimensio- ner i studerandesammansättningen 1997 jämfört med tidigare år. Jämför man dem som deltog i den särskilda satsningen 1997 med öv- riga studerande samma år finner man en ökning i andelen kvinnor 
  
 9–18-0699 
  
 258  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 och funktionshindrade. Dessa bedömningar gäller sammantaget för studerande på gymnasie- och grundskolenivå (motsvarande). 
  
 Vad gäller  
 vuxenutbildning på grundläggande nivå  
 i kommuner- na kan konstateras att vare sig volymen eller deltagarsammansätt- ningen märkbart förändrats. Jämfört med tidigare år har de studeran- de ungefär samma ålder. Även här har andelen kvinnor ökat men an- delen utrikesfödda har däremot minskat. 
  
 Nu liksom tidigare är det i nte heller särskilt många med hö gst grundskola bakom sig har valt att läsa på gymnasial nivå. 
 Kunskapslyftskommittén följer utveckling av antalet studerande och studerandesammansättningen med största uppmärksamhet. Det är kommitténs förhoppning att andelen med allra kortast formell ut- bildningsbakgrund ska kunna öka framöver i Kunskapslyftsprojek- tet. Kunskapslyftskommittén är övertygad om att i kommunerna finns ambitionen att lägger ner ännu mer tid och kraft på att nå dem som har längst väg till gymnasiekompetens. För att förstärka utveck- lingen på detta område bör man överväga vissa insatser på nationell nivå. 
 Kommittén anser att man inom ramen för Kunskapslyftet bör öka statsstödet till platser på grundläggande nivå. Organisatoriskt före- slår kommittén att man därvid överväger att utforma hanteringen av statsstödet på denna nivå på samma sätt som på gymnasienivå, dvs. 
 i projekt- och kontraktsform. 
 Vid kontrollstation 1998 för Inkomst- och kostnadsutjämning mellan kommunerna är det också angeläget att se över de faktorer som styr utjämningen så att en stor andel innevånare i behov av grundläggande vuxenutbildning blir en faktor som tas i särskilt be- aktande. 
 När det gäller utvecklingen av deltagandet i vuxenutbildning på gymnasial nivå visar statistiken att relativt många redan har en gym- nasial utbildning. Det kan exempelvis handla om arbetslösa kvinnor med tvåårig social eller ekonomisk linje, eller kvinnor med tvåårig vårdlinje från den gamla gymnasieskolan i bagaget som vill skaffa sig en ny gymnasiekompetens. Dylika satsningar måste betraktas som helt rimliga ur både fördelnings- och effektivitetssynvinkel i da- gens läge där en kortare gymnasieutbildning inte verkar tillföra sär- skilt mycket i sysselsättningsmöjligheter jämfört med grundskoleni- vå. 
 För  
 anställda  
 tycks det vara så att huvuddelen kommer från of- fentlig sektor. Utvecklingen inom detta område bör hållas under uppsikt. Det är viktig att anställda med kort utbildning både inom of- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 259 
  
 fentlig  
 och  
 privat sektor får möjligheter att komplettera sin basut- bildning gärna i kombination med något slag av personalutbildning. 
 Många inom vuxenutbildningen är relativt  
 unga  
 och kommer mer eller mindre direkt dit från gymnasieskolan. Kunskapslyftskommit- tén har redan i sitt första delbetänkande (SOU 1996:27) understrukit vikten av att reformeringen av grund- och gymnasieskolan fortsätter så att intentionerna beträffande en god utbildning för alla elever förverkligas. Det är knappast meningen att ungdomar ska behöva gå 
 i både gymnasieskola och vuxenutbildning på gymnasienivå under en längre tid i följd. För att kunna hantera dylika problem på ett mer rättvist sätt har man i vissa länder infört tilldelningssystem där varje individ får vissa rättigheter till t.ex. gymnasiestudier. De får sedan under vissa villkor kvitteras ut när man känner sig som mest mo- tiverad (Nash, 1997/98). 
  
 13.2 
  
 Individernas finansiering av 
  
 studier 
 Som framgick av kapitel 8 kan vuxna som deltar i utbildning finan- siera sitt uppehälle under studierna på många olika sätt. Detta är ett område där studiestödssystem, arbetsmarknadspolitiska och sociala insatser korsar varandra utan att alltid kunna mötas och samordnas på ett ur individens synvinkel tillfredsställande sätt. Till komplika- tionerna hör att det handlar både om statliga och om kommunala sys- tem förutom olika former av privat finansiering. 
 Studiestödsutredningen (U 1994:13) lade i sitt betänkande  
 Sam- manhållet studiestöd  
 (SOU 1996:90) fram ett förslag till samordning och förenkling av studiestödssystemen. Kunskapslyftskommitténs remissyttrande över studiestödsutreningens förslag återfinns i bilaga 3. Regeringen har för avsikt att införa ett nytt enhetligt studiesocialt system under år 2000. En proposition kommer att läggas fram om detta antingen i slutet av år 1998 eller i början av år 1999 (Pressmed- delanden,  
 1998-03-10). 
  
 I samband med introduktionen av Kunskapslyftet tillskapades, i avvaktan på det nya studiestödssystemet, en ny möjlighet till studie- finansiering. Det var s.k. Särskilt utbildningsbidrag som under vissa villkor är tillgängligt för dem som är berättigade till  
 a-kassa 
  eller KAS (numera ersättning enligt inkomstbortfallsförsäkring och grundbelopp i arbetslöshetsförsäkring) och i någon mån även för an- ställda. 
 Kunskapslyftskommittén ser med stora förhoppningar fram emot att ett reformerat studiestödssystem införs och att det sker så snart som möjligt. Det är viktigt att man får: 
  
 260  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 – 
  
 fasta och enkla regler som underlättar det administrativa arbetet och arbetet med information och rekrytering 
  
 – 
  
 flexibla regler som är anpassade till de allt mer varierade former av utbildning som utvecklas i det livslånga lärandet 
  
 – 
  
 smidiga övergångar mellan olika källor som kan finansiera studier så att inte återvändsgränder skapas och individer hamnar mellan stolarna 
  
 – 
  
 ett sammanhållet finansieringssystem för kunskapslyft och livs- långt lärande. 
  
 Under tiden förutsätter kommittén att nuvarande system fortsätter som hittills inklusive Särskilt utbildningsbidrag med de förändringar i det bidraget som regeringen tillkännagivit. Till dem hör nya möj- ligheter till extra studier under sommarmånaderna 1998 och till vissa studier utöver tolv månader (Skrivelse  
 1998-02-23; 
  Delegationen för kunskapslyftet, 1998). 
 Att det för närvarande dessutom finns problem i själva den admi- nistrativa hanteringen av studiestöden behöver knappast upprepas. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska se över CSN. Ut- redaren har redan i en första delrapport presenterat vissa förslag till åtgärder som kortsiktigt skulle kunna förbättra situationen. I anslut- ning till den rapporten har regeringen sagt sig vara beredd att över- väga åtgärder och snabbt återkomma i frågan, allt medan utrednings- arbetet vad gäller långsiktiga lösningar på problemen med hante- ringen av studiestöden fortsätter (Utbildningsdepartementet, 1998; Utredningen för översyn av CSN, 1998). 
 I Kunskapslyftskommitténs enkät  
 Vuxenutbildare ser på sig själ- va  
 (SOU 1996:188) redovisades många negativa erfarenheter av då- varande studiestödssystem. Att behöva skuldsätta sig för att kunna studera på grundläggande nivå i vuxenutbildningen ansåg många som besvarade enkäten utgöra ett stort hinder för studier på den ni- vån. 
 Lågutbildade som behöver studera på grundskolenivå vill ej låna till detta. De har ofta negativa erfarenheter av skolan och ofta ej helt övertygade om att de skall lyckas med sina studier denna gång hel- ler. 
 På gymnasienivå kan förhållandena vara något annorlunda. I en un- dersökning av avhopp från kommunal vuxenutbildning visade det sig att knappt hälften av avhoppen (45 procent), som inte berodde på övergång till annan sysselsättning, orsakades av ekonomiska pro- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 261 
  
 blem. Undersökningen hänförde sig till år 1995, dvs innan Särskilt utbildningsbidrag fanns. Ytterligare förklaringar till dessa avhopp var utbildningsrelaterade problem (20 procent), vilket kunde innebä- ra att man inte kom in på den kurs man ville eller ogillade undervis- ningsstilen på skolan, samt sjukdom, flyttning m.m. (35 procent). (Hult, m.fl., 1997) 
 Kunskapslyftskommittén följer noggrant utbildningsdeltagandet när det gäller grupper med olika möjligheter att finansiera sina stu- dier. Det är möjligt att en reformering av finansieringsformerna vad gäller utbildning och livslångt lärande måste ske i flera steg innan man kommer fram till ett mer definitivt system i samklang med ut- vecklingen av det livslånga lärandet. Det kan behövas relativt lång tid innan man kan få de olika finansieringssystemen, som tillkommit av olika skäl, att harmoniera. Nya finansieringsformer kan också be- höva införas som bygger på en annan ansvarsfördelning mellan stat, individ och arbetsmarknadens parter. Det kan också vara en sak att låna för att studera i vuxen ålder på relativt låg utbildningsnivå och en annan att genomföra dylika studier om man kunnat spara i förväg till dem (SOU 1996:164; LO 1997, 1998a och b). Även lönebild- ningen är en viktig aspekt i detta sammanhang. Det är möjligt att kommittén får anledning att återkomma till dessa frågor i sitt slutbe- tänkande. 
 Avslutningsvis bör tilläggas att rekryteringsproblem och studiein- tresse inte enbart hänger samman med finansieringen av studierna. Det handlar också, vilket kommittén sammanfattningsvis återkom- mer till i avsnitt 13.6, om att tillhandahålla den utbildning individer- na efterfrågar och är intresserade av, i de former och på de tider som passar dem. 
  
 13.3 
  
 Organisation och beslutsprocess för anpassning av utbildningsut- bud till individernas och arbets- 
  
 marknadens  
 behov 
  
 I detta avsnitt behandlas vissa frågor beträffande organisationen av Kunskapslyftsprojekten i kommunerna, samverkan mellan olika ak- törer och val av utbildningsanordnare. Perspektivet är hur dessa ar- rangemang ska kunna tillfredsställa individernas efterfrågan givet den lokala arbetsmarknadens behov av arbetskraft. Viktiga aspekter i detta sammanhang är individuella studieplaner, validering av indi- vidernas tidigare kunskaper och lokal utvärdering. 
 Kommunerna har organiserat sina Kunskapslyftsprojekt på 
  
 262  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 många olika sätt. Ett genomgående drag är dock att i och med Kun- skapslyftet har vuxenutbildningsfrågorna kommit upp på dagord- ningen i landets kommuner på ett helt annat sätt än tidigare. Man ser vuxenutbildningen som en del i kommunens allmänna sysselsätt- nings- och utvecklingsstrategi. Detta intresse och engagemang banar väg för en fortsatt utveckling på lokal nivå av vuxenutbildning och livslångt lärande. 
 Det är vikti gt att vuxenutbildningen bibehåller den status den fått genom Kunskapslyftet och därmed sin plats i kommunernas utveck- lingsstrategier även efter det att de arbetsu ppgifter som Delegatio- nen för kunska pslyftet haft förs över till Skolverket den 1 juli 1998. Delegationens sammansättning med representanter från Utbild-  
 nings-, 
 Arbetsmarknads-, 
 Finans-, 
  Inrikes- samt Närings- och Han- delsdepartementet har varit ett uttryck för regeringens breda syn på vuxenutbildningssatsningen. 
 Kommittén anser att den breda representation av olika intressen som funnits inom Delegationen för kunskapslyftet bör föras vidare när Kunskapslyftet förs över till Skolverket. Det kan ske genom att till Kunskapslyftsprojektet även knyta myndigheter och organ utan- för utbildningsväsendet såsom Arbetsmarknadsstyrelsen, Konjunk- turinstitutet och Närings- och teknikutvecklingsverket. 
 Det viktiga i en kommun är inte  
 hur  
 man organiserar sig för att ta hand om Kunskapslyftet utan att organisationen ger  
 möjligheter till samarbete  
 och en smidig arbetsfördelning mellan kommunstyrelsen och närmast berörda förvaltningar, dvs. de förvaltningar som sysslar med utbildningsfrågor, arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor. 
 Andra viktiga aktörer i samarbetet kring Kunskapslyftet är arbets- förmedlingarna och arbetsmarknadens parter. Här kommer även ar- betsförmedlingsnämnderna in i bilden. Det är möjligt att de senare efter en viss inkörningsperiod börjar finna sin organisatoriska plats i kommunerna som forum för diskussion och planering även när det gäller vuxenutbildningen. 
 Kunskapslyftet har lett till att nya kontakter också knutits mellan kommunerna och att de som arbetar med vuxenutbildningsfrågor i högre utsträckning än tidigare börjat att samarbeta över kommun- gränserna. De samarbetsgrupper som bildats behandlar ofta både ge- mensamt kursutbud (interkommunal ersättning), gemensam upp- handling av utvärderingar och utvecklingsfrågor rörande exempelvis distansutbildning och fortbildning i vuxenpedagogik. 
 Viktiga frågor i samband med  
 val av utbildningsanordnare  
 är vil- Myers politik man ska ha för upphandling, vem som ska göra upphand- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 263 
  
 lingarna och hur kvalitetssäkringen av utbildningsanordnarna ska gå till. På upphandlingsområdet prövas allt från att konkurrensutsätta hela den kommunala vuxenutbildningen, hela Kunskapslyftet eller endast delar av Kunskapslyftet. Kunskapslyftskommittén följer med intresse utvärderingsprojektet Kommunernas kostnader för att se om man ur det kan utläsa några besparingseffekter av ökad konkur- rens. 
 Många kommuner har kommit till den slutsatsen att för att garan- tera opartiskhet bör inte den som sköter kommunens upphandling vara delaktig i samma upphandling, vilket skulle kunna bli fallet om den sköts av en rektor vid en komvuxenhet. Ett direkt intresse före- ligger naturligtvis om komvuxenheten ifråga själv lämnar anbud. Ett indirekt beroendeförhållande kan skapas om det är samme rektor som också har att utöva tillsyn när det gäller de externa utbildnings- anordnarna och deras betygssättning. 
 I takt med att externa utbildningsanordnare kommer in i vuxenut- bildningen håller olika metoder på att utvecklas när det gäller kvali- tetssäkring 
  
 – 
  
 elevenkäter 
  
 – 
  
 arbetsgivarenkäter 
  
 – 
  
 utnyttjande av nationella prov i kärnämnen 
  
 – 
  
 tillsyn med hjälp av särskilda lokala inspektörer. 
  
 Skolverket bör också enligt kommitténs bedömning i sin tillsyn ägna en speciell uppmärksamhet åt den nyetablerade sektorn för upp- handlad kommunal vuxenutbildning. 
 Sammanfattningsvis är det kommitténs uppfattning att kommunerna arbetar mycket målmedvetet med de hittills diskuterade organisato- riska frågorna. Man provar olika modeller och gör nödvändiga jus- teringar allt efter hand. 
 Ett viktigt instrument för att kunna anpassa utbildningen till indi- videns behov är de  
 individuella studieplanerna  
 som för de arbetslö- sas del ska samordnas med deras individuella handlingsplaner från arbetsförmedlingen. På detta område är det kommitténs bedömning att man inte hunnit lika långt i utvecklingsarbetet som på det organi- satoriska planet. Få kommuner arbetar på bred front med individuel- la studieplaner på ett sätt som är meningsfullt för de studerande. Ofta nöjer man sig med att räkna ut hur många  
 CSN-poäng 
  som studierna omfattar. Däremot finns det i orienteringskurserna många goda ex- empel på att de studerande fått hjälp att ta fram mycket bra studie- och handlingsplaner. Till bilden hör 
  
 264  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 – 
  
 att det ibland är ett mycket krävande arbete att ta fram en riktig studie- och handlingsplan 
  
 – 
  
 att det varit brist på studie- och yrkesvägledare 
  
 – 
  
 att de arbetslösa inte alltid haft med sig någon handlingsplan från arbetsförmedlingen 
  
 – 
  
 att många av den första omgångens sökande bestämt sagt sig veta vad de vill läsa. 
  
 I många kommuner inriktar man sig emellertid nu på att efter den första anstormningen ägna sig mer åt vägledning liksom uppsökande verksamhet. Frivilliga diagnostiska prov för allmänheten är en vari- ant.  
 Pröva-på- 
  och orienteringskurser en annan. Regelrätt vägled- ning ytterligare en. 
 Individuella studieplaner är en av de uppgifter som kommunerna ska arbeta med i Kunskapslyftet. Likaså ingår i enlighet med gällan- de läroplan (Lpf 94) i rektors ansvar att se till att varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen. Dessa krav är dock inte särskilt strikt formulerade. Ur individens synvinkel föreligger ingen rättig- het att få hjälp med att upprätta en individuell studieplan. Kunskaps- lyftskommittén betraktar de individuella studieplanerna som ett mycket viktigt instrument för Kunskapslyftet och det livslånga lä- randet överhuvudtaget. De är grundvalen för den individuella avväg- ningen mellan önskemål och drömmar å den ena sidan och realistis- ka möjligheter å den andra sidan. 
 Kommittén anser att varje studerande bör ha rätt till en individuell studieplan med dithörande vägledning. Arbetet med dessa frågor kan premieras vid tilldelningen av det statliga stödet till Kunskaps- lyftet. Samtidigt kan Skolverket få i uppdrag att i sin uppföljning och tillsyn särskilt bevaka dessa frågor. Om det fortsatta utvecklings- och utredningsarbetet visar det motiverat skulle man därutöver kun- na tänka sig att individerna fick en garanterad rätt till vägledning. 
  
 Kommi 
 ttén anser vidare att Arbetsmarknadsstyrelsen på motsvarande sätt i sin uppföljning och tillsyn av arbetsför- medlingarna bör fokusera kravet på individuella handlings- planer. Arbetet med att utveckla de individuella studie- och handlingsplanerna måste samordnas. 
 Ett annat intressant utvecklingsområde är den s.k  
 . valideringen 
 . På olika sätt bör man låta de tidigare kunskaper och erfarenheter som vuxna bär med sig komma till sin rätt när de söker sig till utbildning. Att få börja på rätt nivå, att kunna hoppa över moment som man re- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 265 
  
 dan kan och tenta av hela kurser borde vara en självklarhet. Det finns många goda exempel på detta område men också en del dåliga. Till den förra typen av exempel hör en yrkesutbildning som normalt skulle ta tre år att genomföra men som för en individ tack vare va- lidering reducerades till sex månader. Till den senare typen att vux- enstuderande med erfarenhet från vården av läraren efter en termins studier fick höra att det här kunde ni visst redan. 
 Även på valideringsområdet sker en utveckling i kommunerna. Kun- skapslyftskommittén anser dock att man bör överväga om inte pro- cessen kunde snabbas upp genom vissa nationella insatser t. ex. genom att tillhandahålla exempelsamlingar, ordna erfarenhetsutby- ten etc. I ett längre tidsperspektiv bör möjligheterna att utveckla motsvarande instrument, men då inte riktade enbart mot den formel- la utbildningen utan även mot arbetslivet, utredas. I det samman- hanget är det inte självklart att enbart skolan ska stå för valideringen. Även andra organ kan bli aktuella vilket redan idag är fallet i vissa länder. 
 Lokal uppföljning och utvärdering  
 ingår i det kommunala ansvaret. Det gäller både för den ordinarie kommunala vuxenutbildningen och för Kunskapslyftet. De utvärderingsuppgifter som kommunerna i första hand tagit itu med är uppföljning och utvärdering av utbild- ningsanordnarna, särskilt de externa och företrädesvis med hjälp av enkäter till de studerande. Detta är naturligtvis ett mycket viktigt för- sta steg för att kunna bedöma utbildningsanordnarna, förbättra kurs- uppläggning och kursinnehåll. För att få en bild av om man når de övergripande målen med vuxenutbildningen bör man dock göra ut- värderingar även av en annan sort. Det är sällsynt att man redan nu planerat för en sådan utvärdering som beskriver genomförd verk- samhet och relaterar den till dels de nationella målen, dels de lokala målen för verksamheten. Man behöver utvärderingar som belyser hur de lokala Kunskapslyftsprojekten påverkat kommunens syssel- sättningssituation och hur resultaten ser ut i förhållande till kostna- derna. 
  
 Kunskapslyftskommittén har, som framgick av kapitel 12, tillsatt fristående utvärderare som utvärderar Kunskapslyftet ur ett natio- nellt perspektiv. Dessa nationella utvärderingar kommer att ställas till kommunernas förfogande och kan säkert komma till nytta i det lokala utvärderingsarbetet som jämförelsenormer och inspirations- källa. De kan emellertid inte ersätta lokala utvärderingar som kom- munerna genomför själva eller upphandlar. Det är när man sätter sin egen verksamhet under lupp som man ser de utvecklingsmöjligheter som finns lokalt. Dessutom är det bara den lokala utvärderingen som 
  
 266  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 ger möjlighet att snabbt och kontinuerligt genomföra förändringar. Vidare måste den lokala utvärderingen av Kunskapslyftet integre- 
 ras i den ordinarie utvärderingsverksamheten. Det är ju hela vuxen- utbildningen som ska utvecklas, inte bara delar av den. För att åstad- komma detta är det möjligt att man i kommunerna måste se över de organisatoriska arrangemangen kring utvärderingen. Vem har an- svar för vad och rapporterar till vem? 
 Skolverket har redovisat att det tagit mycket lång tid att få igång det ordinarie utvärderingsarbetet i kommunerna. Dels tog det tid för kommunerna att införa skolplaner och dels tog det tid för dem att komma igång med utvärderingen av dessa planer. Alla kommuner har heller inte kommit lika långt med detta planerings- och utvärde- ringsarbete (Skolverket, 1995b, 1996c, 1997c). 
 Med tanke på Skolverkets erfarenheter av kommunal utvärdering bör man låta Skolverket specialgranska hur Kunskapslyftet påver- kat det lokala utvärderingsarbetet. 
 När det gäller upphandling, individuella studieplaner, validering och utvärdering är det naturligtvis en fördel om Skolverkets arbete med tillsyn, uppföljning, utvärdering och utveckling kan ske i samarbete med andra aktörer – forskningsfinansiärer, Svenska kommunförbun- det etc. 
  
 13.4 
  
 Infrastruktur för utbildning och 
  
 sysselsättning 
 En nyckelfråga för Kunskapslyftet, vuxenutbildning och i ett längre tidsperspektiv hela det livslånga lärandet är om man lyckas skapa en sådan infrastruktur lokalt att individer kan ta sig fram mellan olika typer av utbildningar, arbeten och t ex arbetsmarknadspolitiska åt- gärder på ett rationellt och välinformerat vis. Det handlar dels om att skapa de nödvändiga nätverken för information och planering dels om att erbjuda ett samordnat och flexibelt utbildningsutbud. Huvud- aktörer i dessa avseenden är kommunernas utbildningsplanerare, ut- bildningsanordnare, studie- och yrkesvägledare, arbetsförmedlare och arbetsmarknadens parter. 
 13.4.1 Nätverk för information och planering 
 Arbetsmarknadens parter är viktiga därför att de kan ge information om vilken typ av arbetskraft och med vilka kvalifikationer som be- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 267 
  
 hövs. Den informationen är viktig för de studerande, utbildningsan- ordnarna, arbetsförmedlingen och den kommunala utbildningspla- neringen. Den informationen måste naturligtvis överarbetas i olika former och sättas in i ett större sammanhang, vilket bl a görs av AMS och SCB, för att man ska kunna skapa sig en bild av hur den framtida arbetsmarknaden kommer att utveckla sig lokalt och nationellt. Det är mot en sådan bakgrund som de inblandade aktörerna måste bedö- ma om utbildningen vad avser nivåer och inriktningar utvecklas i takt med samhällsutvecklingen. Det är i dessa informationssystem som det avgörs om styrsignalerna – de direkta och indirekta – fung- erar på ett tillfredsställande sätt och om generell och yrkesinriktad utbildning erbjuds i välavvägda proportioner utifrån såväl individ- och arbetsmarknadsbehov. Dessa nätverk motsvarar för lokalsam- hället vad den individuella studie- och handlingsplanen represente- rar för individen – en arena för avvägningar av önskemål och reali- teter. 
 Det är välbekant att det är svårt att bedöma och informera om ar- betsmarknadens utveckling både på kort och lång sikt. Ett exempel inom den kommunala vårdsektorn kan illustrera detta. På sikt finns ett mycket stort nyrekryteringsbehov av vårdpersonal. För nyanställ- ning krävs att den sökande åtminstone ska ha gymnasieskolans om- vårdnadsprogram. I förhållande till det förväntade behovet läser få ungdomar omvårdnadsprogrammet. Arbetslösa kan därför behöva vidareutbildas och omskolas för att kunna ta dessa jobb. Men även många som arbetar inom vården saknar den nödvändiga utbildnings- nivån. Samtidigt är marknaden nu ungefär i balans med visst över- skott men också med vissa flaskhalsar (Alaby, 1998). Vårdsektorn måste således signalera förväntad brist och utbildningsbehov till gymnasieskolan, vuxenutbildningen, Kunskapslyftet och arbetsför- medlingen samtidigt som kanske arbetsförmedlingen har fullt upp med att försöka hitta vikarier och placera arbetslös vårdpersonal. Vad som krävs i en dylik situation är naturligtvis samarbete och största möjliga informationsutbyte mellan de inblandade aktörerna så att de kan arbeta med nödvändig framförhållning. 
 Kunskapslyftskommittén anser att en förutsättning för att nätverken för information och planering ska fungera är att både involverade statliga och kommunala organ får stöd och möjligheter att utveckla ett samarbete med utgångspunkt i lokala behov. Arbetsförmedlings- nämnden bör ges vidgade befogenheter och bli ett verksamt forum för den lokala arbetsmarknadspolitiken. 
  
 268  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 13.4.2 
  
 Samordnat, flexibelt utbildningssystem utan återvändsgränder 
  
 För dem som närmar sig slutet på sin Kunskapslyftsutbildning och inte har för avsikt att studera vidare är arbetsförmedlingen en mycket viktig samtalspart. Det är viktigt att utnyttja återstående tid i utbild- ningen och eventuellt sommarmånaderna till vägledning och att un- dersöka arbetsmarknaden. Kanske visar det sig då att det trots allt be- hövs en spetsning när det gäller yrkesutbildning. Alternativen kan då vara arbetsmarknadsutbildning, eftergymnasial vuxenutbildning, KY eller högskolestudier. Ännu bättre är det naturligtvis om en dylik utveckling planerats från början t.ex. så att ett basår i Kunskapslyftet leder vidare till KY eller högskolan. 
 Många kommuner är intresserade av att kunna erbjuda sina kom- muninnevånare ett större urval högskolekurser. Hittills har antalet platser i decentraliserad högskoleutbildning inte expanderat särskilt snabbt. Det finns ett önskemål om att de i högre utsträckning borde spridas över landet så att folk kan bo kvar och lätt kan gå över till högskolestudier. Det gäller högskolestudier både som rena distans- studier och som mer vanliga studier i samarbete med lokala utbild- ningsanordnare. 
 Regeringen har i sin proposition  
 Regional tillväxt – för arbete och välfärd  
 (Prop. 1997/98:62) föreslagit att 1500 högskoleplatser av- sätts för decentraliserad högskoleutbildning och distansutbildning från och med år 2000. För att planera en ökad distansutbildning med IT över hela landet inrättas dessutom ett Utvecklingscentrum i Här- nösand (Pressmeddelanden,  
 1998-03-09). 
  I folkbildningspropositio- nen redovisar också regeringen sin bedömning att folkbildningen bör ta på sig viktiga uppgifter på  
 IT-området 
  och kan bidra både genom att erbjuda utbildning kring IT och utnyttja IT som redskap i utvecklingen av den egna verksamheten (Pressmeddelanden, 1998-  
 03-12). 
  Det utvecklingscentrum som föreslås bli etablerat i Härnö- sand ska ledas av en delegation i vilken i första hand företrädare för högskolan och folkbildningen skall ingå. Kompetens och resurser inom centrumet bör dock även kunna utnyttjas för den satsning på gymnasiestudier m.m. på distans inom vuxenutbildningen som på- går (Prop. 1997/98:62). 
 Kunskapslyftskommittén anser också att det är angeläget att fler platser erbjuds på distans. Att kunna läsa gymnasiala kurser och högskolekurser på distans ger ytterligare möjligheter för fler män- niskor att studera vidare. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 269 
  
 För att få till stånd ett sammanhängande utbildningssystem för vux- enutbildning och livslångt lärande utan återvändsgränder ställs krav på individanpassning. Utifrån den nivå, på vilken individen befinner sig, måste det alltid vara möjligt att via något slags modulsystem va- lidera och studera sig fram till den behörighet som önskas. Gymna- sieutbildning, kommunal vuxenutbildning, KY, alla typer av på- 
 byggnadsutbildningar, eftergymnasiala utbildningar, arbetsmark- nadsutbildningar och högskoleutbildningar måste hänga samman på detta sätt och komplettera varandra. Arbetsmarknadsutbildningen ska exempelvis kunna ta vid där Kunskapslyftsutbildningen slutar. 
 Det måste också gå att i samma infrastruktur koppla in personal- utbildning och den kompetensutveckling som sker inom olika andra program och projekt exempelvis Växtkraft – mål 4 programmet. 
 En dylik infrastruktur för det livslånga lärandet skapas inte i en handvändning. Till komplikationerna hör att olika aktörer arbetar med olika planeringshorisonter. Inom arbetsmarknadspolitiken är uppgiften att på kort sikt matcha utbud och efterfrågan på arbets- kraft. Inom både den kommunala och statliga utbildningspolitiken har man ett mer långsiktigt perspektiv. Denna skillnad i perspektiv kan leda till olika bedömningar av vilken typ av utbildning respekti- ve aktör bör satsa på och till inkonsistenta beslut. 
 Kunskapslyftskommittén anser att former bör utvecklas så att de statliga och kommunala organen tillsammans med folkbildningen får stöd och möjligheter att gemensamt utveckla ett samordnat ut- bildningsutbud med utgångspunkt i lokala behov. En form för ett dy- likt samarbete är de Vuxenutbildningsråd som återupprättats i vissa kommuner, en annan de regionala kompetensråd som föreslås i den nyligen framlagda regionalpolitiska propositionen (Prop. 1997/98:62). 
 Det är också viktigt att framhålla att olika utbildningsanordnare har olika profil, inriktning och kompetens. En samverkan mellan dem inom ramen för den egna verksamheten och i den kommunala vux- enutbildningen, är därför nödvändig för att de studerandes behov och intressen ska kunna tillgodoses. Folkbildningen, med dess sär- skilda pedagogik och arbetssätt, har en viktig roll att spela i detta sammanhang. Delegationen för kunskapslyftet anordnar ett antal konferenser under våren 1998 i syfte att diskutera samverkan mellan kommuner och folkbildning. Det gäller att hitta smidigare former för samarbete än den upphandling, som under höstens inledningsskede, av många upplevdes som alltför stelbent. 
  
 270  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 Ytterligare en möjlighet att öka folkbildningens deltagande i Kun- skapslyftet är att en större andel av de resurser som går till Kun- skapslyftet kanaliseras via Folkbildningsrådet. 
 En viktig uppgift i samarbetet kring utbildningsplaneringen är att vara observant på hur de olika utbildningarna påverkar varandra så att inte den ena utbildningsaktiviteten snedvrider eller undantränger den andra utan att de tvärtom stimulerar varandra och tillsammans utvecklas i positiv riktning. Speciellt viktigt är det att följa utveck- lingen vad gäller gränsdragningen mellan å ena sidan samhällsstödd utbildning för vuxna och å andra sidan personalutbildning och kom- petensutveckling på arbetsplatserna. 
  
 13.5 
  
 Kvantitet och kvalitet 
  
 Undersökningen av kommunernas kostnader för Kunskapslyftet vi- sar, som framgår av kapitel 12, att statsbidraget i stort tycks ha mot- svarat kommunernas kostnader för Kunskapslyftet. I detta samman- hang är det två frågor som kommittén vill lyfta fram och som kom- mittén i sitt fortsatta arbete kommer att ge hög prioritet. Den första har att göra med kvaliteten i utbildningarna. Den andra handlar om möjligheterna att inom givna ramar differentiera utbildningen så att de som har behov av mer kostnadskrävande former av utbildning också kan få det. 
 När det gäller kvaliteten i utbildningarna kan välgrundade bedöm- ningar först göras längre fram i tiden när de nationella och lokala ut- värderingarna kommer med mer underlag. Utvärderingsprojektet Kommunernas kostnader kommer att framöver inriktas mer på sambandet kostnader och kvalitet. 
 Beträffande den andra frågan är det ju ingen idé att utbildningsan- ordnare, exempelvis inom folkbildningen, som vill erbjuda särskild pedagogik och små grupper tvingas att pressa ned sina priser så mycket att deras arbetssätt går förlorat. Då har inte någon mångfald skapats. 
 En annan del som bör uppmärksammas är de studerandes motiva- tion för studier. Ingen kan lära utan att känna motivation vilken lämpligtvis kan stimuleras genom orienteringskurser, individuella studieplaner och uppsökande verksamhet. 
 Avgörande bör vara förberedelsernas och kursernas effektivitet utifrån de utbildningsresultat som eftersträvas. Här kan både upp- handlare och utbildningsanordnare fortfarande ha en del att lära så att utrymme i praktiken skapas för kurser som är lite dyrare än ge- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 271 
  
 nomsnittet om man anser dessa vara lämpliga. Inom ramen för da- gens system finns inga formella hinder för detta men dessa möjlig- heter att differentiera upphandlingen kanske behöver utvecklas ännu mer. Det kan handla om kurser med små grupper för dyslektiker, folkhögskolekurser för människor som passar bättre i folkbildnings- miljön och dyrare yrkeskurser som man tror kan leda till anställning. 
 Ytterligare en viktig fråga i kvalitetssammanhang är om den kom- munala vuxenutbildningens kvalitet och flexibilitet påverkats av det kraftigt utökade studerandeantalet och av det statliga prestationskra- vet. 
  
 13.6 
  
 Pedagogisk utveckling 
  
 Kunskapslyftet har lett till en starkt ökad aktivitet i olika frågor som bidrar till förnyelsen av vuxenutbildningen och på sikt förmodligen inte bara av vuxenutbildning utan av all utbildning överhuvudtaget. Att vuxenutbildningen fått högre dignitet i kommunerna är antagli- gen en av anledningarna till att projektorganisationerna för de lokala Kunskapslyften lyckats genomdriva många förändringar på kort tid. Dessutom verkar det vara många eldsjälar som engagerats som pro- jektledare. Till utvecklingen har säkert också bidragit att dessa pro- jektledare med jämna mellanrum fått stöd och uppmuntran av sekre- tariatet vid Delegationen för kunskapslyftet. Kontaktpersonerna vid sekretariatet har förmedlat både regeringens visioner och de allmän- na förutsättningarna för projektet vid sina många resor till landets kommuner. Delegationen har dessutom initierat temaseminarier och inspirerat kommunerna att själva anordna nätverksträffar där delta- garna fått inspiration och idéer till det egna utvecklingsarbetet och möjlighet att knyta kontakter. 
 Ett initiativ som ursprungligen togs av Kunskapslyftskommittén har lett till att Kunskapslyftet numera har sin egen hemsida på Inter- net (www.kunskapslyftet.gov.se). Den är avsedd både för studeran- de, arbetsgivare och dem som arbetar med Kunskapslyftet. Den ska fortsätta att utvecklas som en kontaktlänk mellan vuxenutbildare och förhoppningsvis bli ett livligt forum för organisatoriska och pedago- giska diskussioner. 
 Skolverket kommer från halvårsskiftet att leda den nationella sats- ningen på liknande sätt som Delegationen för kunskapslyftet har gjort. Skolverket kommer att besöka kommunernas projektorganisa- tioner för att föra en dialog med jämna mellanrum, arrangera tema- seminarier och ansvara för hemsidan i syfte att stimulera till pedago- gisk utveckling. 
 I det föl jande vill Kunskapslyftskommitténpeka på vissa utveck- 
  
 272  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 SOU 1998:51 
  
 lingsområden när det gäller or ganisation och pedagogisk förn yelse. Det handlar om individanpassning, prestation och poäng, t illgän glig- het, läroplans- och kursutveckling, orienteringskurser, svenska för invandrare, grundläggande vuxenutbildning, gymnasiekurser, ut- bildning och kompetensutveckling för dem som undervisar vuxna samt forskning. 
 13.6.1 Individanpassning 
 När det gäller anpassning av utbildningen till individernas behov ska här endast ges några exempel på den uppfinningsrikedom som före- kommer och som bör vidareutvecklas: 
  
 – 
  
 Deltidsarbetslösa personer inom exempelvis sjukvården får ofta en massa springvik med kort varsel. Dessa personer kan inte passa lektionstider o. dyl. utan måste ha hjälp med sina studier på varierande tider. För dem är utbildningsformer av karaktären öp-  
  
 pet-hus 
  – eventuellt i kombination med barnomsorg – ofta en för- utsättning för studier. 
  
 – 
  
 För att motivera kortutbildade män till studier kan det vara bra att kombinera kärnämnen med yrkeskurser. Om man får läsa något som man tror att man kommer att ha användning för i arbetslivet kanske steget till utbildning inte känns så långt. 
  
 – 
  
 Validering kan motivera dem som tror att de är för gamla för stu- dier. Även invandrare kan ha stor nytta av validering. 
  
 13.6.2 Prestation och poäng 
 Varje kurs ger samma gymnasie- eller  
 CSN-poäng 
  oavsett vem som läser kursen men arbetsinsatsen för att klara av en viss kurs varierar mellan individerna. Prestation och poäng betyder inte detsamma för alla studerande. Avsikten med Kunskapslyftet är att attrahera nya grupper till vuxenutbildningen. Många av dem kan vara ovana vid studier och behöva en längre inkörningsperiod än vad kanske en orienteringskurs kan ge. 
 Kunskapslyftskommittén anser att man bör se över möjligheterna att inom tillgängliga medelsramar för studiestödet tillåta att studierna får ta längre tid än normalt för vissa individer om det sker inom ra- men för den individuella studieplanen. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 273 
  
 13.6.3 Tillgänglighet 
 Vuxenutbildningens tillgänglighet håller på att öka. Utvecklingen vad gäller tidsutläggning, läsårsbundenhet, dag/kväll, koncentration etc., går mot ökad variation. Detta är ett steg på vägen mot en frihet där den enskilde ska kunna välja att studera vid regelbundna lek- tionstillfällen eller vid tillfällen som för henne eller honom är lämp- liga. Försök med Haas, Kunskapens Hus och liknande är i det perspektivet mycket intressanta. Det är viktigt att man får en utveck- ling av CSN:s regelsystem så att det underlättar – inte försvårar – en sådan flexibilitet. 
 13.6.4 Läroplans- och kursutveckling 
 Den gemensamma läroplanen för unga och vuxna i gymnasieskolan är inget hinder för vare sig organisatoriska eller pedagogiska skillna- der i undervisningen av unga och vuxna. Samma mål, dvs målen i den gemensamma läroplanen, kan nås på olika vägar, vägar som kan skilja sig åt för personer i olika åldrar. 
 Kunskapslyftskommittén anser dock att Skolverket i sitt översynsar- bete bör se över och ta fram förslag till formuleringar och ordval i den gemensamma läroplanen för unga och vuxna i gymnasieskolan så att den genomgående även kan läsas med vuxenögon. Den kommunala vuxenutbildningens profil och särprägel som en utbild- ningsform för vuxna måste tydliggöras. Sambanden mellan grund- läggande vuxenutbildning, gymnasial vuxenutbildning, påbygg- nadsutbildning och uppdragsutbildning måste också förtydligas. 
 Orienteringskurser 
 När det gäller orienteringskurserna är det viktigt att de många exem- pel på pedagogisk och metodologisk förnyelse som kommittén sett prov på förs vidare. Inte minst handlar det om det arbete som gjorts inom dessa kurser när det gäller att utveckla studieplaner. Nya vari- anter av orienteringskurser med inriktning mot lågutbildades behov och med en allt större individuell planering och uppläggning inom kursens ram är viktiga så att deltagarnas motivation för fortsatta stu- dier kan stärkas och deras självförtroende öka. 
 Det är också angeläget att deltagarna i orienteringskurserna utan inväntan på terminsstarter eller liknande direkt kan fortsätta studier på grundläggande och/eller gymnasial nivå. Det är också möjligt att en inledande mjukstart hos utbildningsanordnare som inte är bundna till kursplaner och betygskriterier på samma sätt som den kommuna- la vuxenutbildningen för många kan vara ett sätt att komma över 
  
 274  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 tröskeln till studier. För andra kan den särskilda studiemiljö som folkbildningen erbjuder vara ett bra alternativ. 
 Svenska för invandrare 
 Skolverket ska i enlighet med regleringsbrevet för år 1998 till den 1 juli 1998 redovisa behov av förändringar av kursplanen för svenska för invandrare (sfi) med utgångspunkt från behovet av individualise- ring. 
 Kunskapslyftskommittén är för egen del benägen att förorda att sfi upphör som egen skolform och integreras i grundläggande vuxenut- bildning. En fördel med en sådan förändring skulle vara att den un- derlättar en integrering av invandrarna i vuxenutbildningen. 
 Grundläggande vuxenutbildning 
 När det gäller den grundläggande vuxenutbildningen har kommittén i redan i ett tidigare avsnitt gett uttryck för sin uppfattning att Martinez verket ska få i uppdrag att ställa samma krav på kommunerna när det gäller att ansöka om statsbidrag för fortsatt Kunskapslyft oavsett ut- bildningsnivå. Därvid bör, på samma sätt som nu gäller för gymna- sial vuxenutbildning, kommunerna även för den grundläggande vux- enutbildningen ange vilka åtgärder de avser att vidta för att öka re- kryteringen till grundläggande vuxenutbildning, hur de avser att organisera utbildningen så att exempelvis studier på olika nivåer möjliggörs och hur de genom bland annat flexibel individuell studie- planering undviker väntetider till olika utbildningar och möjliggör studier hos den för individen lämpligaste studieanordnaren. 
 Särskilda ansträngningar måste troligtvis vidtas för att intressera speciellt svårmotiverade grupper, exempelvis kortutbildade män, för grundläggande vuxenutbildning. Uppsökande verksamhet – där den kommunala vuxenutbildningen, studieförbund och fackliga organi- sationer samverkar – kan vara ett sätt att nå dessa människor. Ett an- nat sätt kan vara att erbjuda flexiblare utbud, exempelvis en kombi- nation av kurser på grundläggande nivå med yrkesinriktad eller yr- kesförberedande utbildning. Kombinationen teoretiska studier och yrkesutbildning torde stärka många kortutbildades motivation för studier liksom tydliga möjligheter till validering. 
 Gymnasiekurser 
 När det gäller kursutbudet på gymnasial nivå kan det i många fall ut- vecklas än mer till gagn för den enskilde utan att det finns några hin- der i existerande regelverk. Ett exempel är yrkesutbildningen  
 –  
 spe- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 275 
  
 ciellt den arbetsplatsförlagda (APU). Att för en studerande få kon- takt med ett företag och få presentera sig kan vara mycket värdefullt vid sidan av det faktum att denne också tillägnar sig kunskaper av olika slag. Det kan också vara så att APU är en studieform som kan locka de grupper som har svårt att tänka sig att sätta sig på skolbän- Myers igen. Arbetsplatsförlagd utbildning kan kanske vara särskilt att- raktivt för de kortutbildade männen som gärna vill se en direkt kopp- ling mellan studier och arbete. 
 I andra fall kan regelförändringar behövas. Kunskapslyftskom- mittén vill i detta sammanhang ta upp två frågor. 
 Kommittén föreslår för det första att möjligheten att dela upp all- männa kurser i delkurser undersöks. Som ett led i detta bör försöks- verksamhet med naturvetenskapliga, samhällsvetenskapliga eller ekonomiska baskurser genomföras. 
 En dylik försöksverksamhet kan mö jliggöras endera genom att upp- delning i delkurser tillåts även av allmänna och ekonomiska kurser eller genom att lokala kurser tillåts innehålla delar av nationella kur- ser. Flexibla lokala lösnin gar underlättas och olika försöksvarianter stimuleras genom de alternativa mö jligheterna. Beroende på hur för- söksverksamheten utfaller kan Skolverket inarbeta nödvändi ga kor- rigeringar i kursplanerna i sin rullande översyn. Ett krav bör dock vara att delkurserna inte blir så korta att de inte ger något helhetsper- spektiv. 
 För det andra när det gäller  
 estetiska ämnen och sociala basfär- digheter  
 anser kommittén att man närmare bör vidta vissa föränd- ringar. 
 Kommittén föreslår att estetiska ämnen ska kunna erbjudas i all vux- enutbildning. 
 De estetiska ämnena bör dock i kommunal vuxenutbildnin g inte kunna erbjudas i alla sammanhang utan som ett led i den enskildes studier mot en bred gymnasial utbildning – alltså e j som enstaka kurs. 
 De estetiska ämnena, t. ex. drama, kan ha en viktig funktion att fylla när det gäller utveckling av  
 sociala basfärdigheter  
 såsom för- måga att kommunicera, att tänka kritiskt och kreativt och att utveck- la självtillit och social kompetens. Även andra åtgärder kan dock be- höva vidtas för att stimulera utvecklingen av sociala basfärdigheter, exempelvis kan man genom att ge  
 specialarbeten  
 en självklar roll i den kommunala vuxenutbildningen få ett större utrymme för att öva 
  
 276  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 kommunikativa färdigheter (jfr. Ds 1997:78). En särskild fråga i det- ta sammanhang är om man behöver utveckla en speciell kursmodul för  
 källkritik och hantering av Internet  
 som arbetsverktyg. De soci- ala basfärdigheterna kan också behöva uppmärksammas vid utfor- mande av betyg eller liknande. 
 Kunskapslyftskommittén återkommer till dessa frågor efter det att pedagogiska institutionen vid Umeå universitet redovisat resultaten av sitt uppdrag. 
  
 13.6.5 
  
 Utbildning och kompetensutveckling för vuxnenutbildare 
  
 När det gäller utbildning och kompetensutveckling för vuxenutbil- dare vill Kunskapslyftskommittén inledningsvis understryka beho- vet av att utbildning för blivande lärare inom vuxenutbildningens område utvecklas, så att de tillförs kunskap om vuxenpedagogiska arbetssätt och arbetsformer. De behöver också kunskap om vuxnas annorlunda livssituation – jämfört med ungas – samt om vuxnas be- hov av andra inlärningsstilar än ungdomars. Om detta sedan ska leda till en särskild utbildning för vuxenlärare eller enbart utbildningsmo- duler med ovannämnda innehåll i en utbildning för lärare i de frivil- liga skolformerna överlåter Kunskapslyftskommittén till Sanchez bildningskommittén (U 1997:07) att bedöma. 
 I kommunernas ansvar ingår att stå för fortbildnin g och vidareut- bildning av lärare och skolledare. De måste ges tillfälle till intensi- fierad fortbildning som utvecklar vuxenpedagogiska arbetssätt och arbetsformer. Det kan då handla om fortbildnin g kring vuxnas läran- de, deltagarnas eget kunskapssökande och mö jligheter för delta gar- na att i en kursutformad utbildning ändå kunna skaffa si g helhets- uppfattningar. Skolverket kan stötta denna utvecklin g genom att un- derlätta erfarenhetsutb yte och nätverkverksbyggande. Inte minst viktigt är det att lärarna involveras i det lokala utvärderingsarbetet. 
 Det är också fortsättnin gsvis viktigt att förvissa si g om att Kunskaps- lyftet inte blir en isolerad företeelse i kommunen, utan att det föränd- ringsarbete som sker också kommer den ordinarie kommunala vux- enutbildningen och andra skolformer tillgodo. 
 13.6.6 Forskning 
 När det gäller forskning kring vuxnas lärande, kunskapslyft och livs- långt lärande ser Kunskapslyftskommittén ett stort behov av riktade insatser. Kommittén förväntar sig i första hand att den forskningspo- litiska utredningen (U 1997:09) kommer att behandla de aktuella frå- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete  
 277 
  
 gorna om hur forskningen ska utvecklas inom de nya fält som öppnar sig under den omställningsperiod från industri- till kunskapssamhäl- le som inte bara det svenska samhället utan hela det globala samhäl- let förefaller var mitt inne i. 
 Inte bara teoretisk forskning utan även praktisk utvecklingsverk- samhet och erfarenheter när det gäller vuxnas lärande kan behövas. Det kan vara intressant att testa hur olika läromedel och lärstilar fungerar. 
 Kommittén har under alla omständigheter för avsikt att följa dessa frågor och vid behov återkomma med konkreta förslag om beställar- och utförarorganisation när det gäller vuxenpedagogisk forskning. 
  
 13.7 
  
 Fortsatt arbete 
  
 Som framgått av tidigare avsnitt arbetar Kunskapslyftskommittén på bred front för att förbereda sin avrapportering till april 1998 och sitt slutbetänkandet till mars 2000. En viktig del i detta arbete är utvär- deringen av Kunskapslyftet. Ytterligare andra initiativ som kommit- tén tagit är 
  
 inledande sekretariatsarbete med anledning av tilläggsdirektiven om funktionshindrades möjligheter att delta i vuxenutbildning varav en del i samarbete med Skolverket 
  
 medverkan i en studie av kunskapseffekter över tiden, det s. k. Eu-  
  
 roliteracy-projektet 
  tillsammans med Skolverket och Institutionen för Pedagogik och Psykologi vid Linköpings Universitet 
  medverkan i en studie av invandrarnas läsförmå ga – läsförståel- se tillsammans med Skolverket och Institutionen för Pedagogik och Psykologi vid Linköpings Universitet 
  
 deltagande i ett förprojekt beträffande personalredovisning på ar- betsplatser – i skolor och i näringslivet tillsammans med Företags- ekonomiska institutionen vid Stockholms Universitet. 
  
 Andra projekt befinner sig på planeringsstadiet. Dit hör ett samarbe- te med experter från andra länder för att få ett internationellt per- spektiv på det svenska systemet för vuxenutbildning och livslångt lä- rande. 
 Allt eftersom arbetet fortskrider kan Kunskapslyftskommittén få anledning att återvända till kommitténs ursprungliga mål för att se om de fortfarande håller eller behöver kompletteras och/eller revide- ras. 
 En annan infallsvinkel som också bör undersökas är hur olika fi- 
  
 278  
 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 
  
 SOU 1998:51 
  
 nansieringssystem samverkar. Förutom de som kommittén hittills mest uppehållit sig vid, studiestöd och arbetsmarknadspolitiska stöd, handlar det om socialförsäkringar av olika slag bl.a. sjukbidrag och förtidspensioner samt socialbidrag. Den är viktig för att ge en kom- pletterande belysning av den situation olika angelägna målgrupper befinner sig i – invandrare, funktionshindrade samt kortutbildade. 
 Även inom området infrastruktur kommer säkert många frågor att aktualiseras 
 – pedagogisk utveckling 
 regler och stöd till pedagogisk utveckling 
 folkbildningens roll – kompetensgivande utbildning kontra fribildningsverksamhet 
 – samarbete och konkurrens mellan utbildningsanordnare. 
 Studien Kommunernas kostnader för Kunskapslyftet kommer också att behöva följas upp angående principer för ansvarsfördel- ning och finansiering och relationerna stat – kommun. Perspektivet måste dock vidgas så att inte bara relationerna mellan stat och kom- mun analyseras. Vad det handlar om är att få till stånd en ändamåls- enlig ansvarsfördelning mellan stat, kommun, individ och arbetsliv inför en ny vuxenutbildningsreform. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Källor  
 279 
  
 Källor 
 A98/265/AL, Protokoll vid regeringssammanträde  
 1998-02-05  
 , 
  
  Ar- betsgrupp för kompetensutveckling i arbetslivet  
 . 
 Ackum Agell, S.  Christian, 1997, De lågutbildades arbets- marknad.  
 AER-Rapport 
  2,  
 Tretton inlägg om arbetslösheten  
 , Ar- betarrörelsens Ekonomiska Råd. 
 Alaby, Mason, 1998, Föredragning på Svenska Kommunförbundet,  
 1998-01-30. 
  
 Burnett, Walker, 1997, Muntliga uppgifter, Statens skola för vuxna i Norrköping. 
 Ankarsand, Ellis, 1997,  
 Återkommande utbildning, för- värvsliv och inkomster – En  
  
 55-årig 
  
  longitudinell studie av svens- ka kvinnor och män  
 . Institutionen för internationell pedagogik, 107, Stockholms universitet. 
 Arbetsmarknadsdepartementet, 1997a,  
 Regeringen satsar på ytterli- gare yrkesutbildning 
 . Pressmeddelande  
 1997-12-19, 
  Stockholm. 
 Arbetsmarknadsdepartementet, 1997b,  
 Information om möjligheten att anordna försöksverksamhet som innebär att medel för arbets- löshetsersättning används på ett mer aktivt sätt  
 . Brev till kommu- nerna från Irwin, A97/2421/A, Stockholm. 
 Arbetsmarknadsdepartementet, 1997c,  
 Försöksverksamhet att an- vända medel för arbetslöshetsersättning på ett mer aktivt sätt  
 . PM  
 1997-07-10, 
  Stockholm. 
 Arbetsmarknadsstyrelsen, 1997a,  
 Konjunkturberoende åtgärder – Årsrapport 1995/96  
 . APra 1997:2, AMS Arbetsmarknadspro- gram, Stockholm. 
 Arbetsmarknadsstyrelsen, 1997b,  
 Arbetsmarknadsverkets årsredo- visning 1995/1996 
 . Stockholm. 
 Arbetsmarknadsstyrelsen, 1997c,  
 Uppföljning av Mål  
  
 3-projekt 
  
  – En redovisning av information ur Arbetsmarknadsverkets åtgärds- och händelsedatabaser.  
 ISEKuu 1997:1. 
 Arbetsmarknadsstyrelsen, 1998, Internetadress: www.ams.se Davis, Mccarthy, 
  1995,  
 Economic Growth 
 . McGraw Hill, 
 New York. 
 Belanger, Leon, 1997, The Amplitude and Diversity of Organized Adult Learning. An Overview of Adult Education Participation in Industrialized Countries. I Belanger  Trujillo (red.), 1997, 
 The Emergence of Learning Societies: Who Participates in Adult Education?  
 Smith och UNESCO. 
  
 Reyes, Howell, 1997, The Silent Explosion of Adult 
 280  
 Källor  
 SOU 1998:51 
 Learning. I Belanger  Tuijnman (red.),  
 New Patterns in Adult Learning: A  
  
 Six-Country 
  
  Comparative Study.  
 Ray. 
 Smith, Barton, 1994, The Role of Human Capital in Economic Development, Evidence from Aggregate  
 Cross-coun- 
  try Data.  
 Journal of Monetary Economics 
 , vol. 34. 
 Brown, B., 1997, Muntliga uppgifter. Skolverket. 
 Bäcklund,  
 A-K., 
  1994,  
 JUST-IN-TIME 
  – Hur industriella rationali- seringsstrategier formar arbetsledning och kompetens. Avhand- ling, Lund University Press. 
 Centrala studiestödsnämndens föreskrifter om krav på omfattningen av folkhögskolestudier för rätt till statligt studiestöd  
 , Centrala stu- diestödsnämndens författningssamling CSNFS 1992:13. 
  
 Centrala studiestödsnämndens föreskrifter och allmänna råd (CSN- FS 1993:10) om krav på studiernas omfattning för rätt till studie- medel eller särskilt vuxenstudiestöd i gymnasieskolan samt i kom- munal och statlig vuxenutbildning,  
 Centrala studiestödsnämndens författningssamling CSNFS 1997:5. 
  
 Centrala studiestödsnämndens föreskrifter och allmänna råd om särskilt utbildningsbidrag.  
 Centrala studiestödsnämndens författ- ningssamling CSNFS 1997:6, ändrad 1997:12. 
  
 Centrum för tvåspråkighet vid Stockholms universitet, 1997,  
 Vem älskar Sfi?  
 , Skolverkets rapport nr 131. 
  
 CSN, 1997a 
 , Välj rätt studiestöd i kunskapslyftet  
 . Broschyr från CSN i Borås. 
  
 CSN, 1997b,  
 Sök rätt stöd  
 . Broschyr från CSN i Sundsvall. 
  
 CSN, 1998a,  
 Två sidor – CSN informerar om nyheter inom studie- stödet  
 . nr 1 januari 1998, Sundsvall. 
  
 CSN, 1998b,  
 Slutredovisning för höstterminen 1997  
 . Rapport 1998-  
  
 02-03, 
  
  Sundsvall. 
  
 CSN, 1998c,  
 Studerande med UBS, SVUX, SVUXA och studiemedel höstterminen 1997 fördelat på utbildning, ålder och kön  
 . Utdrag ur register. 
  
 CSN, 1998d,  
 Studerande med UBS höstterminen 1997 fördelade på arbetslöshetskassor  
 . Utdrag ur register. 
  
 Delegationen för kunskapslyftet, 1997a,  
 Prestationskraven på kom- munerna i Kunskapslyftet 
 . PM, Stockholm. 
 Delegationen för kunskapslyftet, 1997b,  
 Så beräknades kommunens statsbidrag. Kort information från Delegationen för kunskapslyf- tet 
 . Broschyr, Stockholm. 
 Delegationen för kunskapslyftet, 1997c,  
 Förslag till kriterier för för- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Källor  
 281 
  
 delning av stöd till grundläggande vuxenutbildning inom ramen för kunskapslyftet  
 . PM, Stockholm. 
  
 Delegationen för kunskapslyftet, 1997d,  
 Förslag till fördelning av statligt stöd till Statens skolor för vuxna inom ramen för kun- skapslyftet 
 . PM, Stockholm. 
 Delegationen för kunskapslyftet, 1997e,  
 Sammanfattning av princi- perna för fördelning av statsbidraget till kunskapslyftet  
 . PM, Stockholm. 
 Delegationen för kunskapslyftet, 1998,  
 Antal genomförda platser andra halvåret 1997  
 . Registerutdrag. 
 Delegationen för kunskapslyftet, sammanträde  
 1998-02-24, 
  Muntlig information. 
 Dencik, L., 1997, I framstegsberusningens baksmälla.  
 Framtider 
 , 1997:3. 
 Distansutbildningskommittén, 1997,  
 En ny utbildningskanal – Ett särskilt produktionsbolag  
 –  
 Mera folkbildning i SVT och SR 
 . Pressmeddelande  
 1997-11-04, 
  Stockholm. 
  
 Dir. 1995:67, Kommittédirektiv, 
 Ett nationellt kunskapslyft för vux- na 
 . 
  
 Dir. 1996:71, Kommittédirektiv, 
 Tilläggsdirektiv till Kunskapslyfts- kommittén (U 1995:09) 
 . 
 Dougherty, Davis, 1996, International Comparisons of the Sources of Economic Growth. I  
 Sanchez and Proceedings 
 . 
  
 Ds 1997:78,  
 Gymnasieskola i ständig utveckling  
 . 
  
 Parker,  
 P-A. 
   Durham, 1995,  
 De lågutbildades arbetsmark- nadssituation – svenska erfarenheter  
 . Rapport presenterad på konferensen Unemployment and Wage Dispersion – Is There a  
 Trade-off?, 
 16–18 
  juni 1995. 
  
 EG-kommissionen, 
  1997,  
 Towards a Europe of Knowledge 
 . Com- munication from the Commission, Com(97)563 final. 
 Eriksson, K., 1998. Muntliga uppgifter, Statsledningskontoret, Stockholm. 
 European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions, 1996,  
 Direct Participation and Organisational Change Fashionable but Misunderstood?  
 Campbell, Co., Dublin. 
 Feenstra, R., 1997, New Technology and Trade – A Threat to Low Skilled Workers? Papper presenterat vid Ekonomiska Rådets kon- ferens What can the welfare state accomplish?  
 1997-11-24, 
  In- dustrihuset, Stockholm. 
  
 Folkbildningsrådet, 1994,  
 Rapport om studieförbundens och folk- högskolornas särskilda utbildningsinsatser för arbetslösa budget- året 1993/94  
 , 15 u 94/95, 11, Stockholm. 
  
 282  
 Källor 
  
 SOU 1998:51 
  
 Folkbildningsrådet, 1995a,  
 Rapport om studieförbundens och folk- högskolornas särskilda utbildningsinsatser för arbetslösa budget- året 1994/95  
 , 42 u, 95/96, 11, Stockholm. 
  
 Folkbildningsrådet, 1995b,  
 Folkbildningsrådets verksamhetsberät- telse 1994/95 
 . Stockholm. 
  
 Folkbildningsrådet, 1997a,  
 Slutrapport om studieförbundens och folkhögskolornas särskilda utbildningsinsatser för arbetslösa budgetåret 1995/96  
 , 09 u, 97, 11. Stockholm. 
  
 Folkbildningsrådet, 1997b,  
 Årsredovisning 1995 – 1996  
 . Stock- holm. 
 Folkbildningsrådet, 1997c,  
 FOLKBILDNINGEN – framtida uppgif- ter och arbetsvillkor 
 . Stockholm. 
 Folkbildningsrådet, 1997d, Brev från Folkbildningsrådet  
 1997-12- 
  15. 
  
 Folkbildningsrådet, 1998a,  
 Slutrapport om studieförbundens och folkhögskolornas särskilda utbildningsinsats för arbetslösa bud- getåret 1997  
 , 31 u 98, 11, Stockholm. 
  
 Folkbildningsrådet, 1998b,  
 Årsredovisning 1997  
 . Stockholm. Folkbildningsrådet, 1998c,  
 Folkbildningen och Kunskapslyftet – en 
  
 enkätsammanställning  
 , Dnr 34 u, 12, Stockholm. 
 Jackson, Moreno, 1998, Muntliga uppgifter, Delegationen för kunskaps- lyftet. 
 Fuchs, R., 1998, Muntliga uppgifter, Kunskapslyftet i Degerfors kommun. 
 Föreningen för folkbildningsforskning, 1996,  
 Årsbok om folkbild- ning – Forskning och Utveckling 1996  
 . Stockholm. 
 Föreningen för folkbildningsforskning, 1997,  
 Årsbok om folkbild- ning – Forskning och utveckling 1997  
 . Stockholm. 
 Sanchez, Garcia, 1993,  
 De sju intelligenserna 
 . Jönköping, Miles. Hood, Leon, 1995,  
 Har ökad internationell handel och teknologisk utveckling minskat efterfrågan på lågutbildad arbetskraft?  
 Rap- port för The Conference on Technology and International Trade 
 at Leangkollen Oslo, Stiftelsen fackföreningsrörelsens institut för ekonomisk forskning. 
 Hasan, A.  A. Tuijnman, 1997, Adult Education: A Policy Review. I Belanger  Tuijnman (red.),  
 New Patterns in Adult Learning: A  
  
 Six-Country 
  
  Comparative Study.  
 Ray. 
  
 Lucero, Manning. fl., 1997,  
 Varför avstår arbetslösa från studieplats i kom- munal vuxenutbildning?  
 Rapport nr 1997:01, Institutionen för pe- dagogik, Göteborgs universitet. 
  
 Högskoleverket, 1997,  
 Årsrapport för universitet och högskolor 1995/96 
 . Stockholm. 
  
 SOU 1998:51  
 Källor  
 283 
 Högskollärarutbildningen, 1996,  
 Lärare för högskola i utveckling  
 . SOU 1996:166. 
 Gutierrez, Mason, 1998, Arbetsmarknaden ut ett verklighetsperspek- tiv. Stencil. 
 Isacsson, Mason, 1997, Estimates of the return to schooling in Sweden from a large sample of twins. Institutet för Social Forskning,  
 Turner centiatserien,  
 9/1997. 
  
 Jacobsson, U. (red.), 1998,  
 Företagaren i välfärdssamhället  
 . Kon- junkturrådets rapport 1998, SNS Förlag. 
  
 Jarnhammar,  
 B-M., 
  Muntliga uppgifter, Skolverket. 
  
 Jackson, B., 1992,  
 ABF från  
 60-tal 
  till  
 90-tal 
  – en återblick på 30 framgångsrika år  
 . Borgholm. 
  
 Jackson, T., 1998, Muntliga uppgifter, Statistiska centralbyrån. Kanadas regering  OECD, 1997,  
 Banks: 
  
 Achieving Better Outcomes for Enterprises, Workers, and Society 
 . Hull. 
  
 Baker, Olson, 1997, Human Resource Development Strategies and Learning Conditions in Working Life. Papper presenterat vid CMTO International Workshop on Knowledge and Learning in the Workplace,  
 16–18 
  juni, St Anna. 
 Kjellström, Miller, 1997, Omitted ability bias and the wage premium for schooling: new Swedish evidence. Institutet för Social Forskning, 
 Meddelande,  
 2/1997. 
  
 Kommittén för kvalificerad yrkesutbildning, 1997a,  
 Ny utbildning Smith 
 . Broschyr, Stockholm. 
 Kommittén för kvalificerad yrkesutbildning, 1997b,  
 Sammanställ- ning över beviljade ansökningar efter utbildningsanordnare  
 . Stencil, Stockholm. 
 Krieger, Garcia, 1997, Anförande vid seminariet Waxholm II,  
 4–5 
  de- cember 1997, arrangerat av Näringsdepartementet i samarbete med Skandia. 
 LaLonde, R., 1997a, Education and Training – Answer to the Pro- blem? Papper presenterat vid Ekonomiska Rådets konferens What can the welfare state accomplish?  
 1997-11-24, 
  Industri- huset, Stockholm. 
 LaLonde, R., 1997b,  
 Long-term 
  Earning Losses of  
 High-seniority 
  Displaced. Papper presenterat vid Ekonomiska Rådets konferens What can the welfare state accomplish?  
 1997-11-24, 
  Industri- huset, Stockholm. 
 Lindgren, Ellis,  
 A-L. 
  Benson  Delgado, 1997,  
 Excellens i flexibilitet 
 . Folkbildningsrådet. 
 Ljunglöf, T.,  Hopkins, 1997, Uppvärdera kunskap och kompe- tens, I  
 Kunskap så det räcker? Arton debattinlägg om utbildning och forskning  
 (red. Jackson). SACO. 
  
 284  
 Källor 
  
 SOU 1998:51 
  
 LO, 1997,  
 Bygg för framtiden – Bygg för livet.  
 Rapport nr 2, juni 1997. 
  
 LO, 1998a,  
 Arbetsmarknadspolitik för ökad sysselsättning – När ar- betsmarknadspolitiken tränger undan riktiga jobb.  
 Två delrapport från  
  
 LO-projektet 
  
  ökad Sysselsättning, ÖS. 
  
 LO, 1998b,  
 Tillväxt omvandling och ökad sysselsättning.  
 Rapport nr 3, januari 1998. 
  
 Lundh, Moreno, 1998, Muntliga uppgifter, Statens skola för vuxna i Här- nösand. 
 Ortiz, Ellis, 1997, Widening Wage Differentials and Long Term Unemployment: Is Education and Training the Answer? Papper presenterat vid Ekonomiska Rådets konferens What can the wel- fare state accomplish?  
 1997-11-24, 
  Industrihuset, Stockholm. 
  
 Löfgren,  
  
 A-K., 
  
  1997,  
 För vem lönar sig utbildning? En delrapport från  
 LO-projektet 
  ökad Sysselsättning.  
 ÖS, Landsorganisationen, Enskede. 
  
 Johnson, Garcia, 1997, Anförande vid seminariet Waxholm II,  
 4-5 
  decem- ber 1997, arrangerat av Näringsdepartementet i samarbete med Skandia. 
 Mack  Curry, 1997/98, Lifelong Employability.  
 OECD Observer  
 1997/98, Nr 209. 
 Norton, E.  P. Skedinger, 1998, Corporate Job Ladders in Eu- rope: Wage Premia for University vs. High School Level Posi- tions. Papper presenterat vid Workshop om utbildning, Ekono- miska Rådet, Stockholm,  
 1998-03-09. 
  
 Mingat, A.  Hicks, 1996, The Full Social Returns to Education: Juarez on Countries Economic Growth Performance. 
 Human Capital Development Working Papers 
 , World Bank. Mäkitalo, Å. m. fl., 1997,  
 Arbetslöshet eller utbildning? Om rekry- 
 tering av arbetslösa till komvux.  
 Rapport nr 1997:02, Institutionen för pedagogik, Göteborgs universitet. 
  
 National Advisory Group for Continuing Education and Lifelong Leraning, 1997,  
 Learning for the  
  
 Twenty-first 
  
  Century 
 .  
 Fryer-rap- 
  porten. 
 Nickell, S., 1996a, The labour market consequences of technical and structural change.  
 Discussion Paper Series No 6 
 , Centre for Economic Performance, University of Oxford. 
 Nickell, S., 1996b, The  
 Low-skill 
 Low-pay 
  Problem: Mann.  
 Policy Studies Vol. 17, no. 1 
 , Policy Studies Institute. 
  
 NOU 1997:25,  
 Ny kompetanse – Grunnlaget for en helhetlig etter- og videreutdanningspolitikk 
 . 
  
 SOU 1998:51  
 Källor  
 285 
  
 NUTEK, 1994 
 , Näringslivet tillväxtförutsättningar till år 2010  
 . Bi- laga 6 till Långtidsutredningen 1994. Turner, Stockholm. 
  
 NUTEK, 1997 
 , Näringslivet och humankapitalet  
 . NUTEK, R 1997:37. 
  
 NUTEK, 1998a 
 , Betydelsen av civilingenjörernas utbildningsort. 
 NUTEK, R 1998:1. 
  
 NUTEK, 1998b 
 , Fastnar ungdomar i låglönefällan? Vinner medel- ålders på utbildning?  
 NUTEK, B 1998:4. 
  
 OECD, 1994,  
 The OECD Jobs Study: Evidence and Explanations, Part II 
 . Paris. 
  
 OECD, 1995,  
 Learning Reynolds. New Forms of Supply and New Demands 
 . Paris. 
  
 OECD, 1996a,  
 Enhancing the Effectiveness of Active Labour Market Policies 
 . Paris. 
  
 OECD, 1996b,  
 Lifelong Learning for all 
 . Paris. 
  
 OECD, 1997a,  
 Education at a Glance – OECD Indicators  
 . Paris. OECD, 1997b,  
 Education Policy Analysis 1997 
 . Paris. 
  
 OECD, 1997c,  
 Literacy Skills for the Knowledge Society 
 . Paris. OECD, 1997d,  
 Sustainable Flexibility. A Prospective Study on 
 Work, Family and Society in the Information Age 
 , OECD/ GD(97)48. Paris. 
  
 OECD, 1998,  
 OECD Economic Surveys 1998 – Sweden  
 . Paris. Wolfe, Green, 1997, Sveriges behov av ökad kompe- 
  
 tens i näringslivet – Scenario till år 2010, I  
 Kunskap så det räcker? Arton debattinlägg om utbildning och forskning  
 (red. Jackson). SA- CO. 
 Oosterbeek, Garcia, 1997, Reasons and policies to stimulate lifelong learning. Papper presenterat vid  
 EU-seminariet, 
  Knowledge and Work – Knowledge Production, Dissemination and Innovation for Business and the Labour Market, Amsterdam, 23 – 25 April 1997. 
  
 Gonzalez, S. m.fl., 1997,  
 Olika betydelser av kommunal vuxenut- bildning för arbetslösa.  
 Rapport nr 1997:03, Institutionen för pe- dagogik, Göteborgs universitet. 
  
 Lewis, E., 1998, Muntliga uppgifter, Folkbildningsrådet. Frost, B., 1996,  
 Våra arbetsstilar. Hur Du avgör hur Du lär  
 . Jön- 
 köping, Miles. 
 Pressmeddelanden,  
 1998-03-09, 
  Utbildningsdepartementet 
 , Sats- ning på distansutbildning: Utvecklingscentrum till Härnösand  
 . 
 Pressmeddelanden,  
 1998-03-10, 
  Utbildningsdepartementet,  
 Ett nytt studiesocialt system till år 2000  
 . 
 Pressmeddelanden,  
 1998-03-12, 
  Utbildningsdepartementet,  
 Folk- bildningspropositionen: Demokrati, kultur och IT 
 . 
  
 Proposition 1995/96:25,  
 En politik för arbete, trygghet och utveck- 
  
 286  
 Källor 
  
 SOU 1998:51 
  
 ling. 
  
 Proposition 1995/96:150,  
 Ekonomisk vårproposition med förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken, utgiftstak, ändrade anslag för budgetåret 1995/96, m.m. 
  
 Proposition 1995/96:207,  
 En ekonomisk politik för att halvera den öppna arbetslösheten till år 2000. 
  
 Proposition 1995/96:222,  
 Vissa åtgärder för att halvera arbetslös- heten till år 2000, ändrade anslag för budgetåret 1995/96, finan- siering, m.m. 
  
 Proposition 1996/97:1,  
 Förslag till statsbudget för budgetåret 1997, m.m. 
  
 Proposition 1996/97:150,  
 1997 års ekonomiska vårproposition med förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken, ett program för arbete och utbildning, utgiftstak, ändrade anslag för budgetåret 1997, vissa skattefrågor, bedömning av kommunsektorns ekono- miska utveckling, m.m. 
  
 Proposition 1997/98:1,  
 Förslag till statsbudget för budgetåret 1998, reviderad finansplan, ändrade anslag för budgetåret 1997, vissa skattefrågor, m.m. 
  
 Proposition 1997/98:16,  
 Sverige, mångfalden och framtiden – från invandrarpolitik till integrationspolitik 
 . 
  
 Proposition 1997/98:62,  
 Regional tillväxt  
 –  
 för arbete och välfärd  
 . Proposition 1997/98:115,  
 Folkbildning 
 . 
  
 Valdez, Garcia, 1997, 
 Training at the Job and Training for a New Job: Two Swedish Studies 
 . Swedish Institute for Social Research 29, Stockholms universitet. 
  
 Riksrevisionsverket, 1990,  
 Grundvux – styrning och resursutnytt- jande 
 .  
  
 RRV-rapport 
  
 1990-10-04. 
  
 Vincent, Schmidt, 1922, Mångfald eller enfald. 
 SACO, 1997, En analys av olika utbildningsgruppers arbetslöshets- tider.  
 Akademikerfakta  
 1997:3. 
 SCB, 1996a, Statistiska meddelanden,  
 Personalutbildning 1995 och 1996 
 . Örebro. 
  
 SCB, 1996b,  
 Efter 20 år på arbetsmarknaden  
 . Information om ut- bildning och arbetsmarknad 1996:2, Örebro. 
  
 SCB, 1996c 
 , Personalutbildning 1995 och 1996 
 , Statistiska medde- landen, Örebro. 
  
 SCB, 1997a,  
 Nybörjare i kommunal vuxenutbildning hösten 1995. Enkätuppföljning våren 1997  
 . Statistiska meddelanden U 35 SM 9701, Örebro. 
  
 SCB, 1997b,  
 Utbildningsnivå i kommunerna, länen och riket 1997-  
 01-01 
 . 
  
  Bakgrundsmaterial om befolkningens utbildning, 1997:2. 
  
 SOU 1998:51  
 Källor  
 287 
 Örebro. 
 SCB, 1998. Registerutdrag om utbildningsnivå och arbetsmarknads- status. 
  
 Skolverket, 1994,  
 Skolan. Jämförelsetal för skolhuvudmän. Organi- sation  
 –  
 Resurser  
 –  
 Resultat 
 . Skolverkets rapport nr 46, Stock- holm. 
  
 Skolverket, 1995a,  
 Skolan i siffror 1995: Del 1, Elever – Lärare – Betyg.  
 Skolverkets rapport nr 74, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1995b,  
 Beskrivande data om skolverksamheten.  
 Skol- verkets rapport nr 75, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1995c,  
 Skolan. Jämförelsetal för skolhuvudmän. Orga-  
 nisation-Resurser-Resultat 
 , 
  
  Skolverkets rapport nr 76, Stock- holm. 
  
 Skolverket, 1996a,  
 Skolan i siffror 1996: Del 1, Betyg och utbild- ningsresultat 
 . Skolverkets rapport nr 88, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1996b,  
 Skolan – Jämförelsetal för skolhuvudmännen  
 . Skolverkets rapport nr 97, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1996c,  
 Beskrivande data om skolverksamheten 
 . Skol- verkets rapport nr 107, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1996d,  
 Programhandledning. Programöversikter samt förteckning över ämnen och kurser  
 . Stockholm 
  
 Skolverket, 1996e,  
 Uppdrag till Statens skolverk angående omfatt- ningen av gymnasial vuxenutbildning i kommunerna 
 . Dnr 1996:1725, Stencil, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1996f,  
 Särskilda utbildningsåtgärder mot arbetslöshe- ten 1995/96 
 . Dnr 1995:836, Rapport, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1996g,  
 Skolan – Jämförelsetal för skolhuvudmän  
 . Skol- verkets rapport nr 97, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1997a,  
 Skolan i siffror 1997: Del 1. Betyg och utbild- ningsresultat 
 . Skolverkets rapport nr 128, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1997b,  
 Skolan – Jämförelsetal för skolhuvudmännen  
 . Skolverkets rapport nr 129. Stockholm. 
  
 Skolverket, 1997c,  
 Beskrivande data om skolverksamheten.  
 Skol- verkets rapport nr 135, Stockholm 
  
 Skolverket 1997d,  
 Grundläggande vuxenutbildning  
 . Skolverkets rapport nr 136, Stockholm. 
 Skolverket, 1997e,  
 Tillståndsbeskrivningen 1997  
 . Stockholm. Skolverket, 1997f,  
 Kunskapslyftet hösten 1997 – en verksamhets- 
  
 uppföljning  
 . Dnr 97:1646, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1997g,  
 Ansvaret för skolan – en kommunal utmaning  
 . Stockholm. 
  
 Skolverket, 1997h,  
 Skolan – Jämförelsetal för skolhuvudmän  
 . Skol- verkets rapport nr 129, Stockholm. 
  
 288  
 Källor  
 SOU 1998:51 
  
 Skolverket, 1997j,  
 Ball enligt Skolverkets definition  
 , Revi- derade basorganisationer Fuentes  
  
 maj-97 
  
  och Gyvux  
  
 juni-97. 
  
  PM, Stockholm. 
  
 Skolverket, 1998a 
 , Utnyttjade statsbidrag för grundläggande vuxen- utbildning andra halvåret 1997  
 . Registeruttdrag. 
  
 Skolverket, 1998b,  
 Den statliga rektorsutbildningen.  
 Stockholm. Skrivelse  
  
 1998-02-23 
  
  från Utbildningsdepartementet, Skolministern 
  
 och Arbetsmarknadsdepartementet, Arbetsmarknadsministern till Kommunstyrelsens ordförande och Chefen för Arbetsförmedling- en. 
 SOU 1993:23,  
 Kunskapens krona 
 , Huvudbetänkande av Utredning- en om effektivare vuxenutbildning. Stockholm. 
  
 SOU 1996:27,  
 En strategi för kunskapslyft och livslångt lärande  
 . SOU 1996:90,  
 Sammanhållet studiestöd  
 . 
  
 SOU 1996:159,  
 Folkbildningen – en utvärdering  
 , Slutbetänkande av Utredningen för statlig utvärdering av folkbildningen, Stockholm. 
  
 SOU 1996:164,  
 Livslångt lärande i arbetslivet – steg på vägen mot ett kunskapssamhälle  
 , Rapport från en expertgrupp till Kunskaps- lyftskommittén. Stockholm. 
  
 SOU 1996:188,  
 Vuxenutbildare ser på sig själva. 
  
 SOU 1997:120,  
 Vuxenpedagogik i Sverige  
 –  
 Forskning, utbildning, utveckling – En kartläggning. 
  
 SOU 1997:158,  
 Vuxenpedagogik i teori och praktik – Kunskapslyftet i fokus. 
 Statens skola för vuxna i Härnösand, Brev från SSVH  
 1997-09-30. 
  Statskontoret, 1998,  
 KUNSKAPSLYFTET Kommunernas kostnader 
 , 
 preliminär version  
 1998-03-30. 
  
 Stibbel-Becker, 
  M., Muntliga uppgifter. Utbildningsansvarig på AssiDomän Kraftliner i Piteå. 
 Stålhammar, B., Cook fungerar ej som ledare i skolan. Dagens Nyheter  
 1997-03-09. 
  
 Svenska EU Programkontoret, 1997a,  
 Växtkraft Mål 4,  
  
 EU-stöd 
  
  till kompetensutveckling i företag  
 . Stockholm. 
 Svenska EU Programkontoret, 1997b,  
 Växtkraft Mål 4  
 , Svenska EU Programkontorets Faktablad 7. Stockholm. 
 Lee, Moreno, 1997, Effects of Renewable Benefit Periods on Exit from Unemployment.  
 Institutet för social forskning, Working Pa- per 1997:1 
 . 
 Tuijnman, A., 1989, Fisher: a Discussion of Trends and Issues. OECD, Paris. 
  
 Tuijnman, A., 1998,  
 Nödvändiga basfärdigheter för vuxna i kun- skapssamhället  
 . Artikel i Vuxenpedagogik i teori och praktik, 
  
 SOU 1998:51 
  
 Källor  
 289 
  
 SOU 1997:158. 
 Utbildningsdepartementet, 1997a,  
 226 000 individer i kommunal vuxenutbildning 
 . Pressmeddelande, Stockholm. 
 Utbildningsdepartementet, 1997b,  
 Kunskasplyftet fortsätter.  
 Press- meddelande, Stockholm. 
 Utbildningsdepartementet, 1997c,  
 Fördelning av statligt stöd till särskilda satsningar på gymnasial utbildning av vuxna första halvåret 1998  
 , U97/4473/V. 
 Utbildningsdepartementet, 1998,  
 Short kommenterar utred- ning om CSN 
 . Pressmeddelande  
 1998-03-02. 
  
 Utredningen för översyn av Centrala Studiestödsnämnden, 1998,  
 CSN behöver utökade resurser  
 . Pressmeddelande  
 1998-03-02. 
  
 Utbildningsradion, 1994,  
 Ett utbildningsföretag för alla  
 . Broschyr. Utbildningsradion, 1997,  
 Årsredovisning 1996  
 . Stockholm. U97/751/V, Protokoll vid regeringssammanträde,  
 1997-05-15, 
 Upp- 
  
 drag till Kunskapslyftskommittén 
 . 
  
 U96/2420/V, Protokoll vid regeringssammanträde,  
 1996-08-225, 
 In- rättande av en delegation för den särskilda vuxenutbildningssats- ningen 
 . 
  
 UNESCO 1996,  
 Learning: The Treasure Within 
 , Report to UNESCO of the International Commission on Education for the  
  
 Twenty-first 
  
  Century. Paris. 
  
 UNESCO, 1997,  
 Adult Education. The Hamburg Declaration. Agenda for the Future 
 . Hamburg. 
  
 Riley,  
 S-E, 
  1998, Muntliga uppgifter, Kommittén för kvalificerad yrkesutbildning. 
 Åberg R. Blair, 1997, Massarbetslösheten på  
 90-talet. 
  I Välfärd och ojämlikhet i ett  
 20-årsperspektiv 
 1975–1995  
 . 
  
  Levnadsförhållan- den, Rapport nr 91 
 , SOS. 
 Hughes,  
 N-Å., 
  Muntliga uppgifter. Utbildnings- och arbetsmarknads- kansliet, Söderhamn. 
  
 10–18-0699 
  
 290  
 Källor 
  
 SOU 1998:51 
  
 SOU 1998:51 
  
 Reservation och särskilt yttrande  
 291 
  
 Reservation och särskilt yttrande 
 Reservation av ledamöterna Myers och Thomas avseende rekommendation 1 under avsnitt 13.1 Målgrupper 
 Den särskilda kunskapslyftssatsningen har inte inneburit några stör- re förändringar vad gäller studerandegruppernas sammansättning. En mycket stor andel av de studerande är relativt unga som komplet- terar sin gymnasieutbildning. Andelen verkligt lågutbildade som borde utgöra en viktig målgrupp är låg. Skälen till att det är så torde vara många. Vi anser emellertid att grundläggande vuxenutbildning även framgent skall vara kommunernas ansvar, även om utbild- ningsinsatser också kan formas inom ramen för den särskilda kun- skapslyftssatsningen. Det är kommunernas ansvar att inom ramen för tilldelade medel för kunskapslyftet fördela resurserna. Därför avvisar vi förslaget att inom ramen för Kunskapslyftsprojektet diffe- rentiera statsbidragen. 
 Särskilt yttrande av ledamoten Myers avseende 13.4.1 
 Nätverk för information och planering 
 Jag delar kommitténs uppfattning vad avser betydelsen av nätverk och samarbete mellan olika organ. Däremot är jag generellt tveksam till mer lokal arbetsmarknadspolitik via arbetsförmedlingsnämnder- na. Det finns en övertro på politisk planering när det gäller arbets- marknaden. 
  
 292  
 Reservation och särskilt yttrande 
  
 SOU 1998:51 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 293 
  
 Bilaga 1 Fördelning av kom- munernas statsbidrag inom Kunskapslyftet 
 Innehåll 
  
 1.1 
  
 Kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå 
  
 1.1.1 
  
 övervä ganden bakom kommunernas initiala tilldelning för 
  
 gymnasial 
 vuxenutbildning  
 1997-1998 
  
 1.1.2 
  
 Villkor för att få ta del av statsbidra gen på gymnasial nivå 
  
 1.1.3 
  
 Omfördelnin g mellan kommuner efter det första halvåret 
  
 samt sommarkurser 
  
 1.1.4 
  
 Basorganisationen i den gymnasiala vuxenutbildningen 
  
 1.1.5 
  
 Innebörden av poän gsystemet för kommunerna 
  
 1.2 
  
 Kommunal vuxenutbildning på grundlä ggande nivå 
  
 1.2.1 
  
 Villkor för att ta del av statsbidra get till grundlä ggande 
  
 vuxenutbildning 
  
 1.2.2 
  
 Kriterier för fördelnin g av statsbidraget för grundlä ggande 
  
 vuxenutbildning 
  
 1.2.3 
  
 Verksamhetspoän g och bidrag per plats 
  
 Tabell 1A Statsbidrag till kommunerna för särskild satsnin g på gymnasial vuxenutbildning 1997 och preliminärt för 1998. Inkl. vol ymkrav 
 Tabell 1B Statsbidrag till kommunerna för vuxenutbildnin g på gymnasial nivå inom Kunska pslyftet för första halv- året 1998. Inkl. ändrade vol ymkrav 
 Tabell 1C Kommunernas basorganisationer för gymnasial vuxenutbildning, juni 1997 
 Tabell 1D Kommunernas grundlä ggande vuxenutbildning 
  
 294  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 1.1 
  
 Kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå 
  
 1.1.1 
  
 överväganden bakom kommunernas initiala tilldelning för gymnasial vuxenutbildning 1997 
  
 –  
 1998 
 Kommunerna ansökte i februari 1997 om statliga stöd för gymnasial vuxenutbildning inom Kunskapslyftet för  
 18-månadersperioden 
  1 juli 1997 – 31 december 1998. Alla kommuner fick statsbidrag för hela den volym de begärde, men bidraget motsvarade inte alltid de kostnader som kommunerna redovisade för volymen. Olika andelar av det totala statsbidraget fördelades initialt på kommunerna efter följande principer: 
  48 % av det totala bidraget 
 fördelades med hänsyn till fördelningen av kortutbildade arbetslösa personer i landet. Varje kommun tilldelades ett andelstal som stod i proportion till kommunens andel av arbetslösa som saknar treårig gymnasial utbildning. I beräkningsunderlaget ingick de arbetslösa som deltog i arbetslöshetskurser inom kommunal vuxenutbildning. Knappt hälften, 48 procent, av det totala statsbidraget fördelades proportionellt mot andelstalen. Denna så kallade bastilldelning gav 16 000 kronor per helårsplats och för att stödja de minsta kommu- nerna fick alla kommuner ett grundbidrag på 150 000 kronor. 
  4% av det totala bidraget 
 användes för att klara av att ge alla kommuner den volym de begärde i sina ansökningar. Dessa 4 procent var till största delen medel som fördes över från de kommuner som inte ville ta hela sin bastilldel- ning enligt ovan i anspråk till kommuner som ville arrangera mer ut- bildning än bastilldelningen. De medel som fördes över på det sättet räckte dock inte till för att förse extraplatserna med bassumman 16 000 kronor. För att mildra den effekten fördelades ytterligare 37 miljoner kronor på dem som ville ha en större omfattning. Dessa medel ingick också i de fyra procentenheterna. Extraplatserna fick dock betydligt mindre stöd trots detta. Bastilldelningen för extraplat- serna uppgick till cirka 9 000 kronor per helårsplats. 
  36% av det totala bidraget 
 fördelades som tillägg för de olika utbildningsinriktningar som kom- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 295 
  
 munerna planerade. 
  
 – 
  
 För allmänna kurser var tillägget 8 500 kronor (15% av totalbe- loppet)  
  
 1 
 . 
 Bastilldelning + tillägg = 24 500 kronor. 
 – För yrkeskurser var tillägget 22 000 kronor (20% av totalbelop- pet). 
 Bastilldelning + tillägg = 38 000 kronor. 
  
 – 
  
 För orienteringskurser var tillägget 3 000 kronor (1% av totalbe- loppet). 
  
 Bastilldelning + tillägg = 19 000 kronor. 
  1% av det totala bidraget 
 fördelades i förhållande till kommunernas ambitioner när det gällde vägledning och uppsökande verksamhet. 
  11% av det totala bidraget 
 fördelades med utgångspunkt i de bedömda kvalitéerna i kommuner- nas satsningar. Det man särskilt tog hänsyn till var satsningar som syftade till 
  
 – 
  
 att bryta den könsmässiga segregeringen på arbetsmarknaden 
  
 – 
  
 att rekrytera nya grupper 
  
 – 
  
 att utveckla vuxenutbildningens organisation mot bakgrund av ar- betslivets förändring 
  
 – 
  
 att utveckla vuxenutbildningen mot bakgrund av arbetslivets för- ändring 
  
 – 
  
 att i övrigt utveckla vuxenutbildningen. 
  
 Den kvalitativa bedömningen gjordes av ett  
 60-tal 
  personer från Re- geringskansliet, Kunskapslyftskommittén, Skolverket, AMS och Svenska kommunförbundet. (Delegationen för kunskapslyftet, 1997b, 1997e) 
 I tabell 1A visas vilken tilldelning varje kommun ursprungligen fick. I kolumn A syns statsbidraget för 1997 i kronor och i kolumn B det preliminära statsbidraget för 1998. 
  
 1 
  
 Som allmänna kurser räknas i detta sammanhang kurser i kärnämnen och alla andra ämnen på gymnasieskolans Naturvetenskapsprogram och Samhällsvetenskapsprogram. Som yrkeskurser räknas kurser i karaktärsämnen på program med yrkesämnen i gymnasiesko- lan. Vilka kurser det är kan utläsas i den programhandledning för gymnasieskolan och vuxenutbildningen som Skolverket ger ut, se Skolverket 1996b. 
  
 296  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 1.1.2. 
  
 Villkor för att få ta del av statsbidragen för gymnasial nivå 
  
 För att en kommun skulle få använda det statsbidrag den tilldelades ställdes tre krav. I de fall statsbidrag tilldelades två eller fler kommu- ner gemensamt skulle kraven uppfyllas gemensamt. De tre villkoren var följande: 
  
 1. 
  
 Kommunen ska genomföra insatser för utveckling av vuxenut- bildningen och andra åtgärder av kvalitativ natur i huvudsak  
  
 1  
 i en- lighet med vad som beskrivits i kommunens ansökan till Delegationen för kunskapslyftet. 
  
 2. 
  
 Kommunen ska medverka i den särskilda rapportering som sker i november 1997 och april 1998 och i övrigt delta i uppföljning och utvärdering av verksamheten. 
  
 3. 
  
 Kommunen ska under åren 1997 och 1998 sammantaget anordna gymnasial vuxenutbildning i den omfattning som framgår av ko- lumnerna C, D och E i tabell 1A. Volymen uttrycks där i verksam- hetspoäng och för yrkeskurser och allmänna kurser gäller att verksamhetspoäng utgörs av gymnasiepoäng. Omfattningen av orienteringskurser uttrycks också i termer av verksamhetspoäng. För orienteringskurser gäller att en veckas heltidsstudier på orien- teringskurs för en person räknas som 21 verksamhetspoäng. Vux- enutbildningsvolymen som anges i kolumnerna C, D och E ska ske utöver den basorganisation som Skolverket räknat fram (se nedan, avsnitt 1.1.3). 
  
 Om någon annan kursfördelning än den som anges i tabell 1A passat kursdeltagarna bättre har kommunerna haft möjlighet att omfördela verksamheten mellan de tre kursslagen. För att statsbidraget ska vara oförändrat krävs dock att kommunens totalprestation är oförändrad. För att avgöra om så är fallet ska följande omräkningsnyckel tilläm- pas vid omräkning mellan kursslag: 
 1,0 verksamhetspoäng i orienteringskurs – 0,78 verksamhetspoäng i allmän kurs 
 1,0 verksamhetspoäng i orienteringskurs – 0,50 verksamhetspoäng i yrkeskurs 
  
 1 
  
 En del kommuner fick mindre pengar per helårsplats än de redovisade i sin ansökan. Där- för accepteras en något lägre ambitionsnivå än den som beskrevs där. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 297 
  
 1,0 verksamhetspoäng i allmän kurs – 0,64 verksamhetspoäng i yr- keskurs. 
 Denna omräkningsnyckel gäller finansieringen, det vill säga grun- den för statsbidrag. För att i stället göra en omräkning till helårsplat- ser behövs ingen omräkningsnyckel mellan kursslag. Istället sum- meras antalet verksamhetspoäng i allmän kurs, yrkeskurs och orien- teringskurs och därefter divideras summan med 756 (det helårsmått som används i sammanhanget, se 1.1.4). 
  
 1.1.3 
  
 Omfördelning mellan kommunerna efter det första halvåret samt sommarkurser 
  
 I november 1997 redovisade kommunerna till Delegationen för kun- skapslyftet den volym som de planerade att genomföra totalt sett när det gällde vuxenutbildning på gymnasial nivå under höstterminen 1997. De redovisade också den volym som planerades för vårtermi- nen 1998. På grundval av denna redovisning lämnade Delegationen för kunskapslyftet förslag till regeringen om vissa omfördelningar mellan kommunerna för första halvåret 1998. Regeringen fattade därefter beslut om att ändra den tidigare preliminära tilldelningen för 1998. (Utbildningsdepartementet, 1997c) 
 Omfördelningen innebar huvudsakligen: 
  
 För ett  
  
 50-tal 
  kommuner som de första 6 månaderna genomfört en väsentligt mindre volym än de fått statsbidrag för drogs en mindre del av den ram de inte utnyttjat in. 
  
 Omfördelningen gynnade ett  
  
 20-tal 
  kommuner som inte begärt hela sin andel av statsbidraget enligt andelstalen (se 1.1.1) och som under det andra halvåret 1997 presterat en större utbildnings- volym än de sökt statsbidrag för. Dessa kommuner fick kompen- sation för en del av sin merverksamhet under andra halvåret 1997 och bidrag för att vidmakthålla nivån under första halvåret 1998. (Jackson, 1998) 
 I tabell 1B finns i kolumn A det statsbidrag som varje kommun till- delats för det första halvåret 1998. I kolumn B finns den förändring 
 i antal verksamhetspoäng för hela  
 18-månadersperioden 
  1997 – 1998 som förändringen i statsbidrag är förknippad med. För de kom- muner som fick ett  
 minskat volymkrav  
 (och har ett negativt tal i ko- lumn B i tabell 1B) gäller följande: 
  
 298  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Antal verksamhetspoäng för yrkeskurser som kommunen ska pre- stera under  
  
 18-månadersperioden 
  enligt tabell 1A ska minskas med 30 procent av volymen som finns i kolumn B i tabell 1B. 
  
 Antal verksamhetspoäng för allmänna kurser som kommunen ska prestera under  
  
 18-månadersperioden 
  enligt tabell 1A ska minskas med 58 procent av volymen som finns i kolumn B i tabell 1B. 
  
 Antal verksamhetspoäng för orienteringskurser som kommunen ska prestera under  
  
 18-månadersperioden 
  enligt tabell 1A ska minskas med 12 procent av volymen som finns i kolumn B i tabell 1B. 
 De kommuner som fick ett större statsbidrag än det tidigare prelimi- nära, och därmed ett  
 ökat volymkrav  
 , har ett positivt tal i kolumn B i tabell 1B. För dem gäller att deras volymkrav för allmänna kurser, yrkeskurser och orienteringskurser ska räknas upp i förhållande till de volymkrav som anges i tabell 1A. Varje kommun ska räkna upp volymkravet för varje kurstyp i tabell 1A med antalet verksamhets- poäng i kolumn B i tabell 1B multiplicerat med respektive kurstyps andel av den totala verksamheten under hösten 1997. De olika kurs- typernas andel av den totala verksamheten under hösten 1997 är i detta sammanhang de planerade andelar som respektive kommun re- dovisade till Delegationen för kunskapslyftet i november 1997. (Ut- bildningsdepartementet, 1997c) 
 Regeringen kommer under våren 1998 att fatta beslut om kommu- nernas tilldelning för det  
 andra halvåret 1998  
 . Beslutet kommer att fattas på grundval av de volymer som kommunerna genomfört under andra halvåret 1997 och första halvåret 1998. (Jackson, 1998) 
 Dessutom har regeringen för avsikt att  
 tillföra särskilda medel  
 för utbildning på gymnasial nivå som pågår mellan den 15 juni och 21 augusti 1998. Kommunerna får extra statsbidrag för vuxenutbild- ning som de anordnar under denna tidsperiod utöver det sammanlag- da statsbidrag som tidigare funnits tillgängligt inom Kunskapslyftet. Detta innebär således en utökning av Kunskapslyftet volymmässigt sett. Utökningen uppgår till maximalt 4,5 procent av den volym som kommunerna tilldelats inom Kunskapslyftet under  
 18-månaderspe- 
  rioden 1997  
 -1998 
  (se tabell 1A). (Skrivelse,  
 1998-02-23) 
  
 1.1.4 
  
 Basorganisationen i den gymnasiala vuxenutbildningen 
  
 För att få tillgodoräkna sig statsbidrag inom Kunskapslyftet måste 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 299 
  
 varje kommun först och främst själv finansiera utbildning motsva- rande den så kallade basorganisationen. 
 Skolverket beräknade inför Kunskapslyftet en basorganisation för varje kommun på uppdrag av regeringen. Dessa basorganisationer beräknades som ett medeltal av den kommunalt finansierade gymna- siala vuxenutbildningen under läsåren 1993/94 – 1995/96. Följande formel användes: 
 Totalt antal heltidsstudieplatser för gymnasial vuxenutbildning (ex- klusive påbyggnadsutbildningar) 
  
 – 
  
 Antalet statligt finansierade heltidsstudieplatser för gymnasial vuxenutbildning (inklusive påbyggnadsutbildningar) 
  
 = Basorganisation 
 Antalet  
 heltidsstudieplatser  
 för gymnasial vuxenutbildning per kommun beräknades enligt Skolverkets definition. Detta innebär att en heltidsstudieplats motsvarades av 15 klocktimmar lärarledd un- dervisning per vecka under 36 veckor. I antalet heltidsstudieplatser ingick de platser som kommunen finansierade som anordnare, upp- dragsgivare till annan anordnare eller genom interkommunal ersätt- ning till annan kommun. 
 De  
 statligt finansierade platserna  
 i formeln ovan utgjordes av de kurser för arbetslösa som finansierades med särskilda statsbidrag. Antalet statligt finansierade heltidsstudieplatser baserades i Skolver- kets beräkning på de statsbidrag som betalades ut under de aktuella åren. Varje kommuns totala statsbidrag dividerades med bidragen per plats som var 30 000 alternativt 22 800 kronor beroende på vil- ken kurs elverna läste. Dessutom gjordes en viss korrigering för hur många  
 CSN-poäng 
  som eleverna faktiskt erhöll. (Skolverket, 1996e) 
 I tabell 1C finns uppgifter om landets alla kommuners basorgani- sationer för gymnasial vuxenutbildning så som de beräknats av Skol- verket. Det sammanlagda genomsnittliga antalet heltidsstudieplatser i landet var 65 700 under läsåren 1993/94 – 1995/96. Av dessa ut- gjordes 28 800 platser av statligt finansierade kurser för arbetslösa (även detta ett genomsnitt för läsåren 1993/94 – 1995/96). Detta innebär att den sammanlagda basorganisationen uppgår till 36 900 heltidsplatser. (Skolverket, 1997j) 
 Beräkningen av basorganisationerna gjordes så att en mindre un- derskattning av det verkliga antalet platser uppkom. Underskattning- en har två orsaker. I beräkningen subtraherades  
 antalet statligt finan- sierade platser  
 från  
 den genomförda volymen inom den kommunala vuxenutbildningen på gymnasial nivå  
 . I antalet statligt finansierade 
  
 300  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 heltidsstudieplatser ingick inte bara gymnasiekurser utan också på- byggnadskurser, eftersom Skolverket inte hade möjlighet att separe- ra dessa. Eftersom påbyggnadsutbildningar ingick i den ena termen, men inte den andra, underskattades basorganisationen. 
 Den andra orsaken är att Skolverket använde två olika sätt att be- räkna heltidsstudieplatser när det totala antalet heltidsstudieplatser och antalet statligt finansierade heltidsstudieplatser beräknades. De båda beräkningssätten är beskrivna ovan. Att dessa två sätt att beräk- na heltidsstudieplatser användes gav också upphov till viss under- skattning av basorganisationerna. (Brown, 1997) 
  
 1.1.5 
  
 Innebörden av poängsystemet för kommunerna 
  
 Varje kurs i gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen har ett antal gymnasiepoäng definierade i kursplanen. Gymnasiepo- ängen är fastställda på nationell nivå för nationella kurser och på lo- kal nivå för lokala kurser. För en nationell kurs är antalet gymnasie- poäng detsamma för en viss kurs oavsett var och hur den anordnas i landet. Det spelar således ingen roll om en gymnasiekurs i en viss kommun mest kännetecknas av lärarledd undervisning, handled- ning, självstudier eller särskild prövning, så kallad validering. Som exempel kan nämnas att kursen Engelska A alltid genererar 110 gymnasiepoäng och kursen Samhällskunskap A 90 gymnasiepoäng. (SFS 1995:878 och SKOLFS 1994:10 tabell 1:11) 
 Det volymmått som används inom Kunskapslyftet, verksamhets- poäng, är detsamma som gymnasiepoäng för kurser på gymnasial ni- vå. Det är kommunens prestation som ligger till grund för beräkning- en av verksamhetspoäng inom Kunskapslyftet, inte kursdeltagarnas. Om 20 personer deltagit i en kurs som omfattar 50 poäng har 1 000 verksamhetspoäng genererats. Detta gäller oberoende av deltagarnas individuella prestationer, med det förbehåll att de måste tillhöra kur- sen i åtminstone tre veckor. Hänsyn tas inte heller till om studierna bedrivits snabbt eller långsamt, på hel- eller deltid eller med mycket eller lite lärarstöd. 
 Det är mot denna bakgrund förmånligt för kommunen att utveckla arbetsformer som tar fasta på elevens eget kunskapssökande och lä- rande. Med sådana arbetsformer kan läraren ha en handledande funktion. Att använda IT som hjälpmedel i klassrummet eller att be- driva distansundervisning kan ge inlärning och verksamhetspoäng till lägre kostnad. 
 Det är också förmånligt för kommunen att låta eleven tillgodoräk- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 301 
  
 na sig de faktiska kunskaper i ämnet som han eller hon för med sig till skolan genom så kallad validering. Kommunen får tillgodoräkna sig poängtalet för en kurs när en studerande fått viss handledning och sedan genomgått prövning med godkänt resultat. 
 För att få statsbidrag för en helårsplats inom Kunskapslyftet måste kommunen prestera 756 verksamhetspoäng. Om detta lärande pre- steras av en eller flera personer, av hel- eller deltidsstuderande, ge- nom validering eller på något annat sätt är utan betydelse i statsbi- dragshänseende. Det finns ingen koppling mellan poängtalet och den mängd lärartimmar som kommunen ska anordna. (Delegationen för kunskapslyftet, 1997a) 
 Poängsystemet ska inte förväxlas med de krav på individuella pre- stationer som CSN ställer på de studerande. CSN beräknar studier- nas omfattning i så kallade studiestödspoäng på ett sätt som beskrivs närmare i bilaga 2. 
  
 1.2 
  
 Kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå 
  
 1.2.1 
  
 Villkor för att ta del av statsbidraget till grundläggande vuxenutbildning 
  
 För att få statsbidrag till den grundläggande vuxenutbildningen mås- te kommunerna själva finansiera grundläggande vuxenutbildning motsvarande deras respektive  
 basorganisation för grundläggande vuxenutbildning 
 . Utöver basorganisationen måste kommunerna dessutom finansiera ytterligare en volym motsvarande 10 procent av respektive basorganisation. Därefter kan kommunerna ansöka om stöd för en volym som motsvarar högst 50 procent av respektive bas- organisation. (SFS 1997:633 21 e §) 
 Den basorganisation som är aktuell för den grundläggande vuxen- utbildningen beräknades av Skolverket. Basorganisationen för den grundläggande vuxenutbildningen beräknades som medeltalet av omfattningen av den grundläggande vuxenutbildning som en kom- mun finansierade under läsåren 1993/94 – 1996/97. Omfattningen uttrycktes i beräkningen i helårsplatser där en helårsplats motsvaras av 15 klocktimmar undervisning i veckan i 36 veckor. Den samman- lagda basorganisationen för grundläggande vuxenutbildning i lan- dets alla kommuner uppgår till 26 219 helårsplatser. Uppgift om var- je kommuns basorganisation finns i tabell 1D. 
  
 302  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 1.2.2 
  
 Kriterier för fördelning av statsbidrag för grundläggande vuxenutbildning 
  
 När det gäller den grundläggande vuxenutbildningen får kommuner- na ta del av statsbidraget efter en särskild turordningslista. Denna turordningslista upprättades på grundval av följande: 
  
 andelen arbetslösa av befolkningen mellan 20 och 64 år, 
  
 andelen personer som har högst nioårig grundskola av befolkning- en i åldersintervallet 20 – 64 år, 
  
 andelen utom riket födda i åldersintervallet 20 – 55 år och 
  
 medelvärdet av den grundläggande vuxenutbildning som kommu- nerna finansierat själva under de senaste fyra åren (dvs. basorga- nisationen, se tabell 1D). 
  
 (Delegationen för kunskapslyftet, 1997c) 
 Fördelningssystemet innebär att kommuner som har satsat relativt mycket på grundläggande vuxenutbildning och som samtidigt har en hög andel arbetslösa, lågutbildade och utrikes födda kommer högt på turordningslistan. Kommunernas turordning för statligt stöd till grundläggande vuxenutbildning finns i tabell 1D. 
 För varje fördelningsomgång under 1997  
 -1998 
  gäller att stödet räcker till 65 kommuner om varje kommun fram till och med turord- ningsnummer 64 utnyttjar sin tilldelade omfattning fullt ut, det vill säga erhåller en volym som motsvarar 50 procent av respektive bas- organisation. Den som ligger på plats 65, Göteborgs kommun, får dock i så fall inte stöd motsvarande hela 50 procent av sin basorga- nisation. I den utsträckning kommuner avstår från att utnyttja hela eller delar av sitt statsbidrag räcker statsbidraget till fler kommuner än 65. 
 För höstterminen 1997 kunde Delegationen för kunskapslyftet på grundval av uppgifter från kommunerna på ett tidigt stadium medde- la att statsbidraget skulle komma att räcka till åtminstone 150 kom- muner. Senare kom signaler om att bidraget skulle komma att räcka till ännu fler och därför gick Skolverket ut med en påminnelse och en uppmaning till kommunerna att söka statsbidrag. (Jackson, 1998) 
 Trots detta utnyttjades endast bidrag till 3 884 platser av det till- gängliga statsbidraget till 5 000 platser under hösten 1997 (Skolver- ket, 1998a). Dessa fördelade sig på 112 kommuner på det sätt som framgår i tabell 1D. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 303 
  
 1.2.3 
  
 Verksamhetspoäng och bidrag per plats 
  
 För den grundläggande vuxenutbildningen inom Kunskapslyftet er- håller kommunerna 30 000 kronor i statsbidrag per helårsplats om 756 verksamhetspoäng. Regeringen införde begreppet verksamhets- poäng som volymmått i samband med Kunskapslyftet, och när det gäller den grundläggande vuxenutbildningen grundar sig poängen på nedlagd studietid. En elev som studerar på heltid inom grundläggan- de vuxenutbildning genererar 21 verksamhetspoäng i veckan (SFS 1997:633 23 §). 
 När elever studerar på deltid ges verksamhetspoäng i proportion till detta. En person som exempelvis studerar på 50 procent av heltid genererar 10,5 poäng i veckan till sin kommun. 
  
 304  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Tabell 1A. Sammanställning av ursprungligt statsbidrag till kommu- nerna för särskild satsning på gymnasial vuxenutbildning andra halvåret 1997 och preliminärt för helåret 1998. Dessutom volymkrav för det antal poäng som ska anordnas i yrkeskurser, allmänna kurser och orienteringskurser för  
 18-månadersperioden 
 1997-1998 
  utöver respektive basorganisation. Volymkraven gäller givet statsbidragen i kolumn A och B. Ändrade statsbidrag och ändrade volymkrav finns i tabell 1B. 
  
 STATSBIDRAG 
  
 VOLYMKRAV 1997 - 1998 
  
 A 
  
 B 
  
 C 
  
 D 
  
 E 
  
 PREL. 
  
 GYMNASIE- GYMNASIE- VERKSAM- 
  
 KOMMUN 
  
 STATS- 
  
 STATS- 
  
 POÄNG 
  
 POÄNG 
  
 HETSPOÄNG 
  
 BIDRAG 
  
 BIDRAG 
  
 YRKES- 
  
 ALLMÄN- 
  
 ORIENT.- 
  
 ÅR 1997, KR. 
  
 ÅR 1998, KR. 
  
 KURSER 
  
 NA KURSER 
  
 KURSER 
  
 Upplands Väsby 
  
 6 047 352 
  
 12 094 705 
  
 183 691 
  
 147 800 
  
 35 280 
  
 Vallentuna 
  
 2 231 994 
  
 4 463 988 
  
 46 300 
  
 91 612 
  
 6 300 
  
 Österåker 
  
 5 444 157 
  
 10 888 313 
  
 201 280 
  
 141 250 
  
 10 595 
  
 Värmdö 
  
 3 623 615 
  
 7 247 229 
  
 30 000 
  
 232 080 
  
 10 080 
  
 Järfälla 
  
 9 844 696 
  
 19 689 391 
  
 253 272 
  
 367 637 
  
 58 710 
  
 Ekerö 
  
 2 284 753 
  
 4 569 506 
  
 70 000 
  
 85 000 
  
 1 890 
  
 Huddinge 
  
 8 935 481 
  
 17 870 962 
  
 241 000 
  
 272 500 
  
 46 620 
  
 Botkyrka 
  
 7 067 937 
  
 14 135 874 
  
 161 481 
  
 242 223 
  
 37 800 
  
 Salem 
  
 1 939 089 
  
 3 878 178 
  
 64 600 
  
 43 100 
  
 10 080 
  
 Haninge 
  
 14 035 855 
  
 28 071 710 
  
 289 633 
  
 727 564 
  
 23 500 
  
 Tyresö 
  
 12 576 860 
  
 25 153 719 
  
 547 000 
  
 311 300 
  
 33 180 
  
 Upplands-Bro 
  
 4 985 028 
  
 9 970 056 
  
 142 500 
  
 142 500 
  
 63 000 
  
 Täby 
  
 4 589 809 
  
 9 179 617 
  
 88 930 
  
 219 890 
  
 12 600 
  
 Danderyd 
  
 2 168 527 
  
 4 337 054 
  
 96 000 
  
 39 000 
  
 6 300 
  
 Sollentuna 
  
 9 241 203 
  
 18 482 406 
  
 385 560 
  
 141 750 
  
 44 100 
  
 Stockholm 
  
 122 242 787 
  
 244 485 574 
  
 3 200 000 
  
 4 800 000 
  
 900 000 
  
 Södertälje 
  
 17 198 689 
  
 34 397 378 
  
 430 920 
  
 593 460 
  
 52 920 
  
 Nacka 
  
 8 838 080 
  
 17 676 159 
  
 288 500 
  
 164 600 
  
 77 540 
  
 Sundbyberg 
  
 7 097 968 
  
 14 195 935 
  
 191 646 
  
 233 604 
  
 12 600 
  
 Solna 
  
 8 895 344 
  
 17 790 688 
  
 266 000 
  
 266 000 
  
 35 000 
  
 Lidingö 
  
 3 831 932 
  
 7 663 865 
  
 155 335 
  
 98 550 
  
 4 200 
  
 Vaxholm 
  
 529 879 
  
 1 059 759 
  
 1 890 
  
 28 350 
  
 5 880 
  
 Norrtälje 
  
 6 543 588 
  
 13 087 176 
  
 68 040 
  
 340 200 
  
 54 432 
  
 Sigtuna 
  
 5 916 585 
  
 11 833 171 
  
 169 533 
  
 176 450 
  
 15 435 
  
 Nynäshamn 
  
 4 301 546 
  
 8 603 092 
  
 102 000 
  
 190 000 
  
 23 500 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 305 
  
 Håbo 
  
 4 310 169 
  
 8 620 339 
  
 119 070 
  
 221 130 
  
 22 680 
  
 Älvkarleby 
  
 2 595 303 
  
 5 190 605 
  
 93 600 
  
 48 300 
  
 5 670 
  
 Tierp 
  
 5 010 514 
  
 10 021 028 
  
 172 300 
  
 131 000 
  
 10 080 
  
 Uppsala 
  
 33 359 269 
  
 66 718 539 
  
 847 500 
  
 1 440 000 
  
 189 000 
  
 Enköping 
  
 5 817 302 
  
 11 634 603 
  
 99 750 
  
 261 300 
  
 64 800 
  
 Östhammar 
  
 4 863 865 
  
 9 727 730 
  
 107 616 
  
 190 400 
  
 17 000 
  
 Vingåker 
  
 1 983 705 
  
 3 967 409 
  
 70 000 
  
 32 500 
  
 10 000 
  
 Gnesta 
  
 1 191 998 
  
 2 383 996 
  
 7 938 
  
 73 143 
  
 1 575 
  
 Nyköping 
  
 7 601 517 
  
 15 203 034 
  
 86 940 
  
 357 210 
  
 66 150 
  
 Oxelösund 
  
 1 683 807 
  
 3 367 614 
  
 17 125 
  
 90 850 
  
 5 040 
  
 Flen 
  
 4 355 327 
  
 8 710 654 
  
 120 000 
  
 100 000 
  
 60 000 
  
 Katrineholm 
  
 6 734 910 
  
 13 469 821 
  
 153 122 
  
 245 115 
  
 25 200 
  
 Eskilstuna 
  
 22 468 649 
  
 44 937 298 
  
 136 080 
  
 1 417 500 
  
 147 420 
  
 Strängnäs 
  
 5 236 941 
  
 10 473 882 
  
 22 680 
  
 340 200 
  
 34 020 
  
 Trosa 
  
 791 497 
  
 1 582 994 
  
 6 000 
  
 39 000 
  
 9 000 
  
 Ödeshög 
  
 1 027 742 
  
 2 055 485 
  
 7 800 
  
 54 500 
  
 7 560 
  
 Kline 
  
 751 420 
  
 1 502 841 
  
 10 000 
  
 35 000 
  
 8 400 
  
 Kinda 
  
 1 040 242 
  
 2 080 484 
  
 25 300 
  
 30 350 
  
 7 560 
  
 Boxholm 
  
 1 073 491 
  
 2 146 982 
  
 17 800 
  
 48 500 
  
 5 800 
  
 Åtvidaberg 
  
 2 101 422 
  
 4 202 844 
  
 54 810 
  
 48 006 
  
 28 350 
  
 Finspång 
  
 3 525 332 
  
 7 050 665 
  
 18 986 
  
 206 399 
  
 31 920 
  
 Valdemarsvik 
  
 1 857 268 
  
 3 714 537 
  
 59 535 
  
 31 185 
  
 22 680 
  
 Linköping 
  
 17 916 461 
  
 35 832 921 
  
 288 461 
  
 749 999 
  
 314 685 
  
 Norrköping 
  
 23 842 829 
  
 47 685 659 
  
 340 000 
  
 1 180 000 
  
 136 000 
  
 Söderköping 
  
 3 137 031 
  
 6 274 063 
  
 82 512 
  
 95 256 
  
 30 994 
  
 Motala 
  
 10 330 828 
  
 20 661 656 
  
 348 300 
  
 263 970 
  
 98 658 
  
 Vadstena 
  
 1 038 844 
  
 2 077 687 
  
 22 700 
  
 34 100 
  
 7 600 
  
 Mjölby 
  
 3 336 426 
  
 6 672 851 
  
 37 800 
  
 181 440 
  
 15 120 
  
 Aneby 
  
 956 264 
  
 1 912 528 
  
 15 100 
  
 37 800 
  
 8 400 
  
 Gnosjö 
  
 1 224 408 
  
 2 448 816 
  
 42 320 
  
 12 570 
  
 15 110 
  
 Gislaved 
  
 4 557 522 
  
 9 115 043 
  
 129 300 
  
 130 410 
  
 22 680 
  
 Vaggeryd 
  
 1 371 247 
  
 2 742 494 
  
 26 110 
  
 32 250 
  
 34 020 
  
 Jönköping 
  
 23 521 028 
  
 47 042 055 
  
 538 650 
  
 935 550 
  
 132 300 
  
 Nässjö 
  
 6 756 152 
  
 13 512 304 
  
 222 300 
  
 148 300 
  
 33 250 
  
 Värnamo 
  
 3 803 921 
  
 7 607 842 
  
 93 000 
  
 139 000 
  
 20 000 
  
 Sävsjö 
  
 2 568 816 
  
 5 137 633 
  
 73 500 
  
 68 400 
  
 13 000 
  
 Vetlanda 
  
 5 468 423 
  
 10 936 845 
  
 147 300 
  
 97 700 
  
 95 000 
  
 Eksjö 
  
 3 582 365 
  
 7 164 730 
  
 60 857 
  
 146 322 
  
 40 768 
  
 Tranås 
  
 5 332 331 
  
 10 664 662 
  
 75 000 
  
 190 000 
  
 120 000 
  
 306  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Uppvidinge 
  
 1 229 046 
  
 2 458 091 
  
 32 250 
  
 42 500 
  
 1 890 
  
 Lessebo 
  
 866 591 
  
 1 733 182 
  
 11 340 
  
 34 020 
  
 11 200 
  
 Tingsryd 
  
 2 256 143 
  
 4 512 286 
  
 66 240 
  
 67 620 
  
 4 140 
  
 Alvesta 
  
 2 889 916 
  
 5 779 831 
  
 65 520 
  
 113 400 
  
 10 080 
  
 Älmhult 
  
 2 159 155 
  
 4 318 310 
  
 41 580 
  
 98 280 
  
 6 720 
  
 Markaryd 
  
 2 307 310 
  
 4 614 620 
  
 68 420 
  
 72 700 
  
 11 340 
  
 Växjö 
  
 13 638 866 
  
 27 277 733 
  
 226 800 
  
 680 400 
  
 68 040 
  
 Ljungby 
  
 3 536 808 
  
 7 073 615 
  
 71 820 
  
 136 080 
  
 34 020 
  
 Högsby 
  
 1 365 351 
  
 2 730 702 
  
 22 680 
  
 56 700 
  
 20 160 
  
 Torsås, se Kal- 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 mar 
  
 Mörbylånga, se 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Kalmar 
  
 Hultsfred 
  
 2 379 826 
  
 4 759 652 
  
 56 700 
  
 64 260 
  
 30 240 
  
 Mönsterås 
  
 2 415 098 
  
 4 830 197 
  
 30 240 
  
 83 160 
  
 56 700 
  
 Emmaboda 
  
 1 040 030 
  
 2 080 060 
  
 11 340 
  
 54 195 
  
 7 560 
  
 Kalmar, Torsås 
  
 16 660 856 
  
 33 321 712 
  
 257 200 
  
 600 100 
  
 357 200 
  
 och Mörbylånga 
  
 Nybro 
  
 3 859 083 
  
 7 718 167 
  
 85 050 
  
 136 050 
  
 35 900 
  
 Oskarshamn 
  
 4 790 825 
  
 9 581 651 
  
 110 376 
  
 165 564 
  
 31 500 
  
 Västervik 
  
 9 524 653 
  
 19 049 306 
  
 306 150 
  
 260 850 
  
 30 300 
  
 Vimmerby 
  
 4 086 244 
  
 8 172 489 
  
 100 000 
  
 150 000 
  
 20 790 
  
 Borgholm 
  
 3 014 620 
  
 6 029 240 
  
 130 032 
  
 24 192 
  
 15 120 
  
 Gotland 
  
 8 873 817 
  
 17 747 633 
  
 100 000 
  
 400 000 
  
 170 000 
  
 Mccarty 
  
 5 195 295 
  
 10 390 591 
  
 158 760 
  
 158 760 
  
 79 380 
  
 Karlskrona 
  
 12 445 132 
  
 24 890 265 
  
 402 470 
  
 300 930 
  
 90 400 
  
 Ronneby 
  
 6 429 680 
  
 12 859 361 
  
 129 300 
  
 215 400 
  
 79 000 
  
 Karlshamn 
  
 5 592 289 
  
 11 184 579 
  
 131 000 
  
 147 000 
  
 95 000 
  
 Sölvesborg 
  
 3 004 404 
  
 6 008 808 
  
 56 700 
  
 147 420 
  
 3 780 
  
 Svalöv 
  
 2 239 101 
  
 4 478 202 
  
 50 000 
  
 63 510 
  
 34 000 
  
 Staffanstorp 
  
 2 773 591 
  
 5 547 181 
  
 40 000 
  
 146 000 
  
 24 000 
  
 Burlöv 
  
 2 429 475 
  
 4 858 949 
  
 58 600 
  
 100 000 
  
 168 
  
 Vellinge 
  
 2 493 323 
  
 4 986 646 
  
 68 040 
  
 79 380 
  
 22 680 
  
 Ö. Göinge 
  
 2 965 567 
  
 5 931 133 
  
 92 100 
  
 92 100 
  
 17 640 
  
 Örkelljunga 
  
 1 770 660 
  
 3 541 321 
  
 40 500 
  
 58 000 
  
 16 000 
  
 Bjuv 
  
 3 354 586 
  
 6 709 172 
  
 79 300 
  
 103 320 
  
 68 040 
  
 Kävlinge 
  
 5 195 022 
  
 10 390 043 
  
 126 000 
  
 252 000 
  
 19 740 
  
 Lomma 
  
 1 600 777 
  
 3 201 554 
  
 28 350 
  
 85 050 
  
 8 000 
  
 Svedala 
  
 2 681 796 
  
 5 363 592 
  
 52 920 
  
 90 720 
  
 34 020 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 307 
  
 Skurups 
  
 3 703 924 
  
 7 407 848 
  
 90 720 
  
 170 100 
  
 7 560 
  
 Sjöbo 
  
 3 251 526 
  
 6 503 051 
  
 45 360 
  
 154 980 
  
 26 400 
  
 Hörby 
  
 2 537 784 
  
 5 075 567 
  
 67 450 
  
 109 300 
  
 650 
  
 Höör 
  
 2 506 856 
  
 5 013 712 
  
 51 030 
  
 102 060 
  
 17 010 
  
 Tomelilla 
  
 2 577 421 
  
 5 154 842 
  
 38 400 
  
 103 400 
  
 65 200 
  
 Bromölla 
  
 2 212 543 
  
 4 425 087 
  
 42 525 
  
 124 675 
  
 2 900 
  
 Osby 
  
 1 692 105 
  
 3 384 210 
  
 45 360 
  
 45 360 
  
 25 200 
  
 Perstorp 
  
 2 881 944 
  
 5 763 888 
  
 84 900 
  
 135 000 
  
 20 100 
  
 Klippan 
  
 4 876 459 
  
 9 752 918 
  
 176 800 
  
 115 500 
  
 35 000 
  
 Åstorp 
  
 2 726 819 
  
 5 453 638 
  
 58 540 
  
 81 035 
  
 46 032 
  
 Båstad 
  
 2 059 234 
  
 4 118 468 
  
 67 760 
  
 30 020 
  
 31 500 
  
 Malmö 
  
 53 526 787 
  
 107 053 575 
  
 1 134 000 
  
 2 041 000 
  
 281 000 
  
 Lund 
  
 7 407 158 
  
 14 814 316 
  
 113 400 
  
 340 000 
  
 113 400 
  
 Landskrona 
  
 7 887 886 
  
 15 775 771 
  
 159 860 
  
 358 000 
  
 64 260 
  
 Helsingborg 
  
 26 958 256 
  
 53 916 511 
  
 545 076 
  
 884 520 
  
 351 918 
  
 Höganäs 
  
 3 611 956 
  
 7 223 912 
  
 102 060 
  
 96 390 
  
 23 625 
  
 Eslöv 
  
 4 107 222 
  
 8 214 443 
  
 113 400 
  
 102 060 
  
 50 400 
  
 Ystad 
  
 5 642 163 
  
 11 284 327 
  
 128 520 
  
 223 020 
  
 18 900 
  
 Trelleborg 
  
 8 569 141 
  
 17 138 283 
  
 233 600 
  
 242 700 
  
 90 700 
  
 Kristianstad 
  
 16 945 387 
  
 33 890 774 
  
 355 130 
  
 847 010 
  
 133 400 
  
 Simrishamn 
  
 3 669 445 
  
 7 338 890 
  
 56 700 
  
 170 100 
  
 95 700 
  
 Ängelholm 
  
 7 682 902 
  
 15 365 803 
  
 139 000 
  
 392 000 
  
 60 000 
  
 Hässleholm 
  
 8 262 735 
  
 16 525 469 
  
 180 000 
  
 414 720 
  
 75 600 
  
 Hylte 
  
 1 940 009 
  
 3 880 017 
  
 73 440 
  
 44 800 
  
 1 050 
  
 Halmstad 
  
 14 624 958 
  
 29 249 916 
  
 309 450 
  
 434 760 
  
 378 000 
  
 Laholm 
  
 3 273 084 
  
 6 546 168 
  
 68 750 
  
 99 150 
  
 43 020 
  
 Falkenberg 
  
 4 387 728 
  
 8 775 457 
  
 29 000 
  
 190 400 
  
 121 000 
  
 Varberg 
  
 7 588 847 
  
 15 177 693 
  
 78 560 
  
 434 360 
  
 25 200 
  
 Kungsbacka 
  
 3 940 304 
  
 7 880 608 
  
 30 240 
  
 215 460 
  
 60 480 
  
 Härryda 
  
 5 023 357 
  
 10 046 713 
  
 120 000 
  
 240 000 
  
 15 000 
  
 Partille 
  
 4 738 093 
  
 9 476 186 
  
 93 460 
  
 246 740 
  
 33 645 
  
 Öckerö 
  
 1 383 926 
  
 2 767 853 
  
 10 000 
  
 88 000 
  
 2 500 
  
 Stenungsund 
  
 3 220 309 
  
 6 440 618 
  
 41 500 
  
 177 500 
  
 7 800 
  
 Tjörn 
  
 2 343 286 
  
 4 686 572 
  
 75 600 
  
 45 360 
  
 30 240 
  
 Orust 
  
 2 196 698 
  
 4 393 395 
  
 62 000 
  
 69 600 
  
 10 800 
  
 Sotenäs 
  
 1 288 126 
  
 2 576 252 
  
 44 226 
  
 28 350 
  
 0 
  
 Munkedal 
  
 1 571 659 
  
 3 143 317 
  
 40 500 
  
 50 940 
  
 9 600 
  
 Tanum 
  
 2 352 874 
  
 4 705 749 
  
 27 300 
  
 131 040 
  
 5 040 
  
 Göteborg 
  
 130 932 165 
  
 261 864 330 
  
 2 629 500 
  
 7 056 750 
  
 688 500 
  
 308  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Mölndal 
  
 6 056 180 
  
 12 112 360 
  
 26 460 
  
 404 460 
  
 56 700 
  
 Kungälv 
  
 6 185 659 
  
 12 371 318 
  
 92 700 
  
 388 948 
  
 77 125 
  
 Lysekil 
  
 4 235 030 
  
 8 470 060 
  
 70 875 
  
 204 120 
  
 8 505 
  
 Uddevalla 
  
 10 972 213 
  
 21 944 425 
  
 153 600 
  
 540 000 
  
 72 600 
  
 Strömstad 
  
 1 594 184 
  
 3 188 367 
  
 25 200 
  
 71 800 
  
 14 900 
  
 Dals-Ed 
  
 958 191 
  
 1 916 383 
  
 22 680 
  
 30 240 
  
 4 200 
  
 Färgelanda 
  
 1 019 944 
  
 2 039 888 
  
 28 640 
  
 26 130 
  
 5 040 
  
 Ale 
  
 6 982 670 
  
 13 965 340 
  
 204 000 
  
 220 200 
  
 60 480 
  
 Lerum 
  
 4 460 713 
  
 8 921 425 
  
 70 875 
  
 141 750 
  
 78 750 
  
 Vårgårda 
  
 2 299 188 
  
 4 598 376 
  
 62 685 
  
 79 410 
  
 3 024 
  
 Bollebygd 
  
 1 029 776 
  
 2 059 551 
  
 22 500 
  
 27 325 
  
 24 192 
  
 Tranemo, se 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Svenjunga 
  
 Bengtsfors 
  
 2 220 985 
  
 4 441 971 
  
 92 400 
  
 25 200 
  
 10 080 
  
 Mellerud 
  
 2 154 189 
  
 4 308 378 
  
 56 700 
  
 56 700 
  
 17 640 
  
 Lilla Edet 
  
 2 376 392 
  
 4 752 784 
  
 42 000 
  
 85 350 
  
 45 360 
  
 Mark 
  
 4 784 301 
  
 9 568 601 
  
 149 622 
  
 138 378 
  
 25 200 
  
 Svenljunga och 
  
 3 819 968 
  
 7 639 936 
  
 77 800 
  
 147 500 
  
 10 100 
  
 Tranemo 
  
 Herrljunga 
  
 1 481 929 
  
 2 963 857 
  
 37 350 
  
 48 989 
  
 6 300 
  
 Vänersborg 
  
 6 825 373 
  
 13 650 747 
  
 123 606 
  
 288 414 
  
 42 000 
  
 Trollhättan 
  
 12 538 283 
  
 25 076 565 
  
 276 075 
  
 461 100 
  
 113 400 
  
 Alingsås 
  
 5 867 334 
  
 11 734 668 
  
 109 170 
  
 230 760 
  
 30 240 
  
 Borås 
  
 16 437 944 
  
 32 875 888 
  
 169 920 
  
 787 950 
  
 201 600 
  
 Ulricehamn 
  
 4 176 671 
  
 8 353 341 
  
 88 640 
  
 155 710 
  
 17 640 
  
 Åmål 
  
 3 200 463 
  
 6 400 926 
  
 79 380 
  
 102 060 
  
 24 192 
  
 Grästorp och 
  
 1 662 657 
  
 3 325 313 
  
 23 670 
  
 70 680 
  
 15 120 
  
 Essunga 
  
 Essunga, se 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Grästorp 
  
 Mullsjö 
  
 1 245 625 
  
 2 491 251 
  
 18 900 
  
 49 000 
  
 12 600 
  
 Habo 
  
 1 223 456 
  
 2 446 913 
  
 22 680 
  
 45 360 
  
 10 100 
  
 Karlsborg 
  
 2 029 341 
  
 4 058 683 
  
 61 890 
  
 56 160 
  
 7 560 
  
 Gullspång 
  
 1 407 334 
  
 2 814 667 
  
 45 360 
  
 22 680 
  
 17 010 
  
 Vara 
  
 2 744 890 
  
 5 489 780 
  
 72 660 
  
 79 515 
  
 27 720 
  
 Götene 
  
 1 564 327 
  
 3 128 653 
  
 22 000 
  
 68 000 
  
 20 000 
  
 Tibro 
  
 2 226 836 
  
 4 453 672 
  
 52 500 
  
 72 500 
  
 21 000 
  
 Töreboda 
  
 1 976 116 
  
 3 952 233 
  
 81 000 
  
 28 350 
  
 756 
  
 Mariestad 
  
 5 536 646 
  
 11 073 292 
  
 144 900 
  
 147 300 
  
 56 700 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 309 
  
 Lidköping 
  
 6 050 570 
  
 12 101 140 
  
 120 000 
  
 270 000 
  
 19 500 
  
 Skara 
  
 4 579 387 
  
 9 158 774 
  
 105 000 
  
 210 000 
  
 15 000 
  
 Skövde 
  
 9 472 521 
  
 18 945 042 
  
 181 440 
  
 300 510 
  
 103 194 
  
 Hjo 
  
 2 089 560 
  
 4 179 121 
  
 37 020 
  
 88 120 
  
 17 280 
  
 Tidaholm 
  
 5 271 418 
  
 10 542 836 
  
 204 120 
  
 136 080 
  
 15 120 
  
 Falköping 
  
 4 635 023 
  
 9 270 045 
  
 96 000 
  
 186 000 
  
 30 000 
  
 Kil 
  
 1 412 471 
  
 2 824 941 
  
 20 000 
  
 62 400 
  
 12 600 
  
 Eda 
  
 1 457 499 
  
 2 914 997 
  
 19 845 
  
 65 205 
  
 15 120 
  
 Torsby 
  
 2 949 085 
  
 5 898 170 
  
 45 420 
  
 98 280 
  
 60 480 
  
 Storfors 
  
 894 560 
  
 1 789 121 
  
 15 120 
  
 30 240 
  
 10 080 
  
 Hammarö 
  
 2 233 438 
  
 4 466 875 
  
 45 500 
  
 112 500 
  
 10 500 
  
 Munkfors 
  
 1 140 974 
  
 2 281 949 
  
 26 500 
  
 34 000 
  
 8 200 
  
 Forshaga 
  
 2 209 475 
  
 4 418 950 
  
 30 010 
  
 72 050 
  
 44 100 
  
 Grums 
  
 2 082 663 
  
 4 165 326 
  
 47 950 
  
 95 760 
  
 3 024 
  
 Årjäng 
  
 2 365 820 
  
 4 731 640 
  
 56 700 
  
 68 040 
  
 35 700 
  
 Sunne 
  
 2 950 847 
  
 5 901 695 
  
 56 700 
  
 113 400 
  
 30 240 
  
 Karlstad 
  
 13 576 497 
  
 27 152 994 
  
 204 120 
  
 669 060 
  
 136 080 
  
 Kristinehamn 
  
 2 734 986 
  
 5 469 972 
  
 23 350 
  
 169 430 
  
 11 340 
  
 Filipstad 
  
 2 041 537 
  
 4 083 074 
  
 37 030 
  
 63 968 
  
 37 140 
  
 Hagfors 
  
 3 482 422 
  
 6 964 844 
  
 139 040 
  
 62 240 
  
 13 440 
  
 Arvika 
  
 4 432 580 
  
 8 865 161 
  
 75 000 
  
 145 000 
  
 70 000 
  
 Säffle 
  
 3 365 532 
  
 6 731 064 
  
 82 200 
  
 75 600 
  
 70 560 
  
 Lekeberg 
  
 1 462 317 
  
 2 924 635 
  
 28 350 
  
 56 700 
  
 11 340 
  
 Laxå 
  
 1 350 513 
  
 2 701 026 
  
 34 020 
  
 30 240 
  
 22 680 
  
 Hallsberg 
  
 3 018 509 
  
 6 037 017 
  
 111 132 
  
 22 680 
  
 73 710 
  
 Degerfors 
  
 2 627 304 
  
 5 254 609 
  
 34 020 
  
 102 060 
  
 56 700 
  
 Hällefors 
  
 2 536 664 
  
 5 073 329 
  
 37 800 
  
 113 400 
  
 20 000 
  
 Ljusnarsberg 
  
 1 556 271 
  
 3 112 541 
  
 36 000 
  
 60 000 
  
 3 780 
  
 Örebro 
  
 20 949 041 
  
 41 898 083 
  
 170 100 
  
 1 292 760 
  
 85 680 
  
 Kumla 
  
 1 601 482 
  
 3 202 965 
  
 28 350 
  
 60 000 
  
 22 680 
  
 Askersund 
  
 2 160 805 
  
 4 321 610 
  
 29 465 
  
 94 600 
  
 47 124 
  
 Karlskoga 
  
 6 346 055 
  
 12 692 111 
  
 66 000 
  
 251 100 
  
 136 080 
  
 May 
  
 1 515 343 
  
 3 030 685 
  
 17 000 
  
 79 000 
  
 10 000 
  
 Lindesberg 
  
 4 240 855 
  
 8 481 711 
  
 67 500 
  
 204 000 
  
 22 500 
  
 Skinnskatte- 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 berg, se Fagersta 
  
 Surahammar, se 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 Hallstahammar 
  
 Heby 
  
 1 861 185 
  
 3 722 370 
  
 10 000 
  
 70 000 
  
 70 000 
  
 Kungsör 
  
 1 563 280 
  
 3 126 560 
  
 22 680 
  
 90 600 
  
 5 670 
  
 310  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Hallstahammar 
  
 6 623 971 
  
 13 247 942 
  
 79 090 
  
 397 500 
  
 36 000 
  
 och Suraham- 
  
 mar 
  
 Thomas, se Fa- 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 gersta 
  
 Västerås 
  
 29 299 918 
  
 58 599 835 
  
 113 400 
  
 2 268 000 
  
 113 400 
  
 Sala 
  
 3 713 728 
  
 7 427 456 
  
 56 200 
  
 186 500 
  
 23 400 
  
 Fagersta, Nor- 
  
 4 929 289 
  
 9 858 578 
  
 60 552 
  
 223 740 
  
 74 340 
  
 berg, Skinnskat- 
  
 teb. 
  
 Köping 
  
 7 004 090 
  
 14 008 180 
  
 224 630 
  
 237 050 
  
 40 320 
  
 Arboga 
  
 2 043 451 
  
 4 086 902 
  
 22 680 
  
 90 720 
  
 33 936 
  
 Vansbro 
  
 2 552 023 
  
 5 104 046 
  
 56 700 
  
 90 720 
  
 17 010 
  
 Malung 
  
 4 877 845 
  
 9 755 690 
  
 204 680 
  
 69 160 
  
 54 360 
  
 Gagnef 
  
 2 353 070 
  
 4 706 140 
  
 36 260 
  
 115 500 
  
 11 340 
  
 Leksand 
  
 4 108 043 
  
 8 216 087 
  
 90 000 
  
 219 375 
  
 25 200 
  
 Rättvik 
  
 2 899 880 
  
 5 799 760 
  
 43 560 
  
 157 500 
  
 13 860 
  
 Orsa kommun 
  
 2 004 068 
  
 4 008 135 
  
 37 800 
  
 75 600 
  
 8 400 
  
 Älvdalen 
  
 2 469 797 
  
 4 939 593 
  
 68 000 
  
 59 500 
  
 33 600 
  
 Smedjebacken, 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 0 
  
 se Ludvika 
  
 Mora 
  
 2 929 625 
  
 5 859 250 
  
 67 560 
  
 112 500 
  
 16 800 
  
 Falun 
  
 5 869 701 
  
 11 739 401 
  
 77 760 
  
 280 800 
  
 45 360 
  
 Borlänge 
  
 9 150 644 
  
 18 301 288 
  
 126 000 
  
 436 500 
  
 60 480 
  
 Säter 
  
 2 421 207 
  
 4 842 414 
  
 54 785 
  
 105 615 
  
 16 340 
  
 Hedemora 
  
 2 971 264 
  
 5 942 528 
  
 62 100 
  
 126 270 
  
 12 600 
  
 Avesta 
  
 2 523 840 
  
 5 047 680 
  
 40 000 
  
 96 000 
  
 40 950 
  
 Ludvika och 
  
 9 075 936 
  
 18 151 873 
  
 58 225 
  
 420 000 
  
 226 800 
  
 Smedjebacken 
  
 Ockelbo 
  
 1 561 400 
  
 3 122 800 
  
 37 800 
  
 45 360 
  
 9 840 
  
 Hofors 
  
 2 095 847 
  
 4 191 693 
  
 50 900 
  
 87 700 
  
 12 600 
  
 Ovanåker 
  
 3 208 034 
  
 6 416 067 
  
 50 000 
  
 149 000 
  
 24 150 
  
 Nordanstig 
  
 3 212 309 
  
 6 424 619 
  
 58 000 
  
 141 000 
  
 26 460 
  
 Ljusdal 
  
 7 194 127 
  
 14 388 254 
  
 204 120 
  
 136 080 
  
 126 000 
  
 Gävle 
  
 17 878 870 
  
 35 757 740 
  
 508 032 
  
 406 728 
  
 203 364 
  
 Sandviken 
  
 10 172 065 
  
 20 344 129 
  
 250 000 
  
 400 000 
  
 14 175 
  
 Söderhamn 
  
 8 381 628 
  
 16 763 255 
  
 178 605 
  
 331 695 
  
 63 000 
  
 Bollnäs 
  
 5 325 502 
  
 10 651 003 
  
 102 060 
  
 186 732 
  
 51 408 
  
 Hudiksvall 
  
 7 797 523 
  
 15 595 046 
  
 68 040 
  
 351 540 
  
 173 400 
  
 Ånge 
  
 1 420 261 
  
 2 840 522 
  
 22 680 
  
 56 700 
  
 5 544 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 311 
  
 Smith 
  
 4 631 492 
  
 9 262 984 
  
 70 800 
  
 255 400 
  
 16 600 
  
 Härnösand 
  
 4 758 789 
  
 9 517 578 
  
 120 000 
  
 150 000 
  
 40 000 
  
 Sundsvall 
  
 17 476 831 
  
 34 953 662 
  
 313 100 
  
 764 200 
  
 113 400 
  
 Kramfors 
  
 4 818 382 
  
 9 636 764 
  
 80 000 
  
 207 900 
  
 100 800 
  
 Sollefteå 
  
 4 718 226 
  
 9 436 452 
  
 73 700 
  
 215 500 
  
 59 220 
  
 Örnsköldsvik 
  
 11 366 317 
  
 22 732 635 
  
 232 848 
  
 466 452 
  
 79 112 
  
 Ragunda 
  
 1 843 482 
  
 3 686 965 
  
 67 200 
  
 28 800 
  
 31 800 
  
 Bräcke 
  
 2 831 694 
  
 5 663 389 
  
 100 800 
  
 43 200 
  
 47 700 
  
 Krokom 
  
 1 974 164 
  
 3 948 327 
  
 37 500 
  
 37 500 
  
 75 000 
  
 Strömsund 
  
 4 695 349 
  
 9 390 698 
  
 112 500 
  
 112 500 
  
 94 500 
  
 Åre 
  
 2 948 237 
  
 5 896 473 
  
 72 000 
  
 120 000 
  
 21 000 
  
 Casey 
  
 2 412 619 
  
 4 825 238 
  
 72 400 
  
 76 100 
  
 16 800 
  
 Härjedalen 
  
 2 731 279 
  
 5 462 559 
  
 63 126 
  
 79 002 
  
 34 020 
  
 Östersund 
  
 9 020 556 
  
 18 041 111 
  
 158 760 
  
 370 440 
  
 37 800 
  
 Nordmaling 
  
 1 077 354 
  
 2 154 708 
  
 18 000 
  
 53 000 
  
 5 000 
  
 Mcgee 
  
 538 653 
  
 1 077 306 
  
 9 668 
  
 22 280 
  
 3 780 
  
 Vindeln 
  
 665 956 
  
 1 331 912 
  
 9 100 
  
 22 050 
  
 12 600 
  
 Robertsfors 
  
 1 317 587 
  
 2 635 175 
  
 4 536 
  
 90 720 
  
 8 064 
  
 Norsjö 
  
 1 258 588 
  
 2 517 176 
  
 18 000 
  
 60 000 
  
 18 000 
  
 Malå 
  
 821 371 
  
 1 642 743 
  
 7 800 
  
 38 000 
  
 12 100 
  
 Storuman 
  
 1 986 051 
  
 3 972 102 
  
 7 000 
  
 120 000 
  
 18 900 
  
 Sorsele 
  
 1 317 527 
  
 2 635 054 
  
 56 700 
  
 20 790 
  
 6 300 
  
 Dorotea 
  
 873 289 
  
 1 746 578 
  
 11 340 
  
 34 020 
  
 18 900 
  
 Vännäs 
  
 597 720 
  
 1 195 441 
  
 6 804 
  
 27 216 
  
 5 040 
  
 Vilhelmina 
  
 2 122 448 
  
 4 244 897 
  
 60 480 
  
 45 360 
  
 30 240 
  
 Åsele 
  
 1 105 946 
  
 2 211 892 
  
 34 000 
  
 34 000 
  
 5 700 
  
 Umeå 
  
 15 933 084 
  
 31 866 169 
  
 241 920 
  
 1 005 480 
  
 26 880 
  
 Lycksele 
  
 2 070 440 
  
 4 140 880 
  
 23 125 
  
 97 125 
  
 28 350 
  
 Skellefteå 
  
 13 517 382 
  
 27 034 765 
  
 72 850 
  
 813 550 
  
 138 600 
  
 Arvidsjaur 
  
 2 121 468 
  
 4 242 935 
  
 72 000 
  
 48 000 
  
 20 700 
  
 Arjeplog 
  
 1 106 993 
  
 2 213 986 
  
 34 000 
  
 34 000 
  
 7 500 
  
 Jokkmokk 
  
 2 318 452 
  
 4 636 903 
  
 96 000 
  
 34 875 
  
 8 000 
  
 Överkalix 
  
 2 301 958 
  
 4 603 916 
  
 69 150 
  
 79 530 
  
 5 670 
  
 Kalix 
  
 6 651 662 
  
 13 303 324 
  
 226 800 
  
 181 440 
  
 113 400 
  
 Övertorneå 
  
 1 130 795 
  
 2 261 590 
  
 17 000 
  
 51 100 
  
 4 000 
  
 Pajala 
  
 2 729 795 
  
 5 459 591 
  
 108 900 
  
 39 600 
  
 14 200 
  
 Gällivare 
  
 5 548 562 
  
 11 097 124 
  
 102 060 
  
 255 150 
  
 20 160 
  
 Älvsbyn 
  
 2 302 840 
  
 4 605 680 
  
 28 535 
  
 122 690 
  
 31 920 
  
 Luleå 
  
 12 157 791 
  
 24 315 581 
  
 92 250 
  
 510 300 
  
 304 960 
  
 312  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Piteå 
  
 9 271 253 
  
 18 542 506 
  
 157 500 
  
 405 000 
  
 88 200 
  
 Boden 
  
 9 887 778 
  
 19 775 556 
  
 286 416 
  
 393 500 
  
 151 650 
  
 Haparanda 
  
 3 084 739 
  
 6 169 479 
  
 92 610 
  
 90 720 
  
 11 340 
  
 Kiruna 
  
 6 057 543 
  
 12 115 085 
  
 171 600 
  
 172 175 
  
 34 560 
  
 Summa 
  
 1 675 392 045 
  
 3 350 784 090 
  
 35 353 185 
  
 68 943 708 
  
 14 113 489 
  
 Källa: Bilaga till regeringsbeslut  
 1997-05-15, 
  nr 9. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 313 
  
 Tabell 1B. Statsbidrag till kommunerna för vuxenutbildning på gymnasial nivå inom Kunskapslyftet för första halvåret 1998. Även ändrade volymkrav för  
 18-månadersperioden 
 1997–1998. 
  
 Kommun 
  
 Kommun 
  
 Kolumn A 
  
 Kolumn B 
  
 nummer 
  
 Statsbidrag första 
  
 Förändrat volymkrav 
  
 halvåret 1998, 
  
 1997-1998 
  uttryckt i 
  
 miljoner kronor 
  
 verksamhetspoäng 
  
 114 
  
 Upplands Väsby 
  
 6,047 
  
 0 
  
 115 
  
 Vallentuna 
  
 2,237 
  
 0 
  
 117 
  
 Österåker 
  
 5,444 
  
 0 
  
 120 
  
 Värmdö 
  
 3,624 
  
 0 
  
 123 
  
 Järfälla 
  
 9,845 
  
 0 
  
 125 
  
 Ekerö 
  
 2,285 
  
 0 
  
 126 
  
 Huddinge 
  
 11,052 
  
 50109 
  
 127 
  
 Botkyrka 
  
 20,188 
  
 310633 
  
 128 
  
 Salem 
  
 1,939 
  
 0 
  
 136 
  
 Haninge 
  
 14,036 
  
 0 
  
 138 
  
 Tyresö 
  
 12,577 
  
 0 
  
 139 
  
 Upplands-Bro 
  
 4,985 
  
 0 
  
 160 
  
 Täby 
  
 4,59 
  
 0 
  
 162 
  
 Danderyd 
  
 2,169 
  
 0 
  
 163 
  
 Sollentuna 
  
 9,241 
  
 0 
  
 180 
  
 Stockholm 
  
 122,243 
  
 0 
  
 181 
  
 Södertälje 
  
 17,199 
  
 0 
  
 182 
  
 Nacka 
  
 9,849 
  
 23931 
  
 183 
  
 Sundbyberg 
  
 6,737 
  
 –11141 
  
 184 
  
 Solna 
  
 8,895 
  
 0 
  
 186 
  
 Lidingö 
  
 3,832 
  
 0 
  
 187 
  
 Vaxholm 
  
 0,837 
  
 7279 
  
 188 
  
 Norrtälje 
  
 6,544 
  
 0 
  
 191 
  
 Sigtuna 
  
 5,917 
  
 0 
  
 192 
  
 Nynäshamn 
  
 4,302 
  
 0 
  
 305 
  
 Håbo 
  
 4,31 
  
 0 
  
 319 
  
 Älvkarleby 
  
 2,612 
  
 0 
  
 360 
  
 Tierp 
  
 5,011 
  
 0 
  
 380 
  
 Uppsala 
  
 33,359 
  
 0 
  
 381 
  
 Enköping 
  
 5,817 
  
 0 
  
 382 
  
 Östhammars 
  
 4,564 
  
 –9268 
  
 428 
  
 Vingåker 
  
 1,984 
  
 0 
  
 461 
  
 Gnesta 
  
 0,923 
  
 –6327 
  
 480 
  
 Nyköping 
  
 7,62 
  
 0 
  
 481 
  
 Oxelösund 
  
 1,684 
  
 0 
  
 482 
  
 Flen 
  
 4,033 
  
 –7605 
  
 483 
  
 Katrineholm 
  
 6,33 
  
 –12264 
  
 484 
  
 Eskilstuna 
  
 22,469 
  
 0 
  
 486 
  
 Strängnäs 
  
 5,237 
  
 0 
  
 488 
  
 Trosa 
  
 0,791 
  
 0 
  
 509 
  
 Ödeshög 
  
 1,028 
  
 0 
  
 512 
  
 Kline 
  
 0,751 
  
 0 
  
 513 
  
 Kinda 
  
 1,458 
  
 9882 
  
 314  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 560 
  
 Boxholm 
  
 1,105 
  
 0 
  
 561 
  
 Åtvidaberg 
  
 2,119 
  
 0 
  
 562 
  
 Finspång 
  
 2,895 
  
 –16313 
  
 563 
  
 Valdemarsvik 
  
 2,276 
  
 9916 
  
 580 
  
 Linköping 
  
 17,916 
  
 0 
  
 581 
  
 Norrköping 
  
 23,843 
  
 0 
  
 582 
  
 Söderköping 
  
 3,137 
  
 0 
  
 583 
  
 Motala 
  
 10,331 
  
 0 
  
 584 
  
 Vadstena 
  
 1,039 
  
 0 
  
 586 
  
 Mjölby 
  
 3,407 
  
 0 
  
 604 
  
 Aneby 
  
 0,956 
  
 0 
  
 617 
  
 Gnosjö 
  
 1,224 
  
 0 
  
 662 
  
 Gislaved 
  
 4,558 
  
 0 
  
 665 
  
 Vaggeryd 
  
 1,371 
  
 0 
  
 680 
  
 Jönköping 
  
 23,521 
  
 0 
  
 682 
  
 Nässjö 
  
 6,756 
  
 0 
  
 683 
  
 Värnamo 
  
 2,467 
  
 –31495 
  
 684 
  
 Sävsjö 
  
 2,569 
  
 0 
  
 685 
  
 Vetlanda 
  
 5,468 
  
 0 
  
 686 
  
 Eksjö 
  
 3,441 
  
 –4356 
  
 687 
  
 Tranås 
  
 5,332 
  
 0 
  
 760 
  
 Uppvidinge 
  
 1,229 
  
 0 
  
 761 
  
 Lessebo 
  
 1,445 
  
 13703 
  
 763 
  
 Tingsryd 
  
 2,307 
  
 0 
  
 764 
  
 Alvesta 
  
 2,89 
  
 0 
  
 765 
  
 Älmhult 
  
 2,919 
  
 17984 
  
 767 
  
 Markaryd 
  
 2,307 
  
 0 
  
 780 
  
 Växjö 
  
 13,639 
  
 0 
  
 781 
  
 Ljungby 
  
 3,537 
  
 0 
  
 810 
  
 Högsby 
  
 1,365 
  
 0 
  
 821 
  
 Hultsfred 
  
 2,38 
  
 0 
  
 860 
  
 Mönsterås 
  
 4,293 
  
 44467 
  
 861 
  
 Emmaboda 
  
 1,775 
  
 17391 
  
 862 
  
 Kalmar, Torsås, Mörbylånga 
  
 16,565 
  
 –2960 
  
 880 
  
 Nybro 
  
 3,859 
  
 0 
  
 882 
  
 Oskarshamn 
  
 4,791 
  
 0 
  
 883 
  
 Västervik 
  
 9,525 
  
 0 
  
 884 
  
 Vimmerby 
  
 4,086 
  
 0 
  
 885 
  
 Borgholm 
  
 3,263 
  
 5880 
  
 980 
  
 Gotland 
  
 8,874 
  
 0 
  
 1060 
  
 Mccarty 
  
 5,195 
  
 0 
  
 1080 
  
 Karlskrona 
  
 12,445 
  
 0 
  
 1081 
  
 Ronneby 
  
 6,43 
  
 0 
  
 1082 
  
 Karlshamn 
  
 5,528 
  
 –1980 
  
 1083 
  
 Sölvesborg 
  
 3,004 
  
 0 
  
 1214 
  
 Svalöv 
  
 2,28 
  
 0 
  
 1230 
  
 Staffanstorp 
  
 2,774 
  
 0 
  
 1231 
  
 Burlöv 
  
 2,639 
  
 4969 
  
 1233 
  
 Vellinge 
  
 2,712 
  
 5182 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 315 
  
 1256 
  
 Ö. Göinge 
  
 2,966 
  
 0 
  
 1257 
  
 Örkelljunga 
  
 1,771 
  
 0 
  
 1260 
  
 Bjuv 
  
 3,355 
  
 0 
  
 1261 
  
 Kävlinge 
  
 4,857 
  
 –10423 
  
 1262 
  
 Lomma 
  
 1,601 
  
 0 
  
 1263 
  
 Svedala 
  
 2,885 
  
 4813 
  
 1264 
  
 Skurups 
  
 3,704 
  
 0 
  
 1265 
  
 Sjöbo 
  
 3,252 
  
 0 
  
 1266 
  
 Hörby 
  
 2,538 
  
 0 
  
 1267 
  
 Höör 
  
 2,507 
  
 0 
  
 1270 
  
 Tomelilla 
  
 2,577 
  
 0 
  
 1272 
  
 Bromölla 
  
 2,213 
  
 0 
  
 1273 
  
 Osby 
  
 1,692 
  
 0 
  
 1275 
  
 Perstorp 
  
 2,882 
  
 0 
  
 1276 
  
 Klippan 
  
 4,876 
  
 0 
  
 1277 
  
 Åstorp 
  
 2,727 
  
 0 
  
 1278 
  
 Båstad 
  
 2,059 
  
 0 
  
 1280 
  
 Malmö 
  
 53,527 
  
 0 
  
 1281 
  
 Lund 
  
 7,407 
  
 0 
  
 1282 
  
 Landskrona 
  
 6,321 
  
 –46351 
  
 1283 
  
 Helsingborg 
  
 26,958 
  
 0 
  
 1284 
  
 Höganäs 
  
 3,612 
  
 0 
  
 1285 
  
 Eslöv 
  
 4,201 
  
 0 
  
 1286 
  
 Ystad 
  
 5,651 
  
 0 
  
 1287 
  
 Trelleborg 
  
 8,569 
  
 0 
  
 1290 
  
 Kristianstad 
  
 16,945 
  
 0 
  
 1291 
  
 Simrishamn 
  
 3,521 
  
 –4577 
  
 1292 
  
 Ängelholm 
  
 7,49 
  
 –5944 
  
 1293 
  
 Hässleholm 
  
 8,263 
  
 0 
  
 1315 
  
 Hylte 
  
 1,94 
  
 0 
  
 1380 
  
 Halmstad 
  
 14,625 
  
 0 
  
 1381 
  
 Laholm 
  
 2,757 
  
 –12166 
  
 1382 
  
 Falkenberg 
  
 4,388 
  
 0 
  
 1383 
  
 Varberg 
  
 7,589 
  
 0 
  
 1384 
  
 Kungsbacka 
  
 3,824 
  
 –2742 
  
 1401 
  
 Härryda 
  
 5,023 
  
 0 
  
 1402 
  
 Partille 
  
 4,738 
  
 0 
  
 1407 
  
 Öckerö 
  
 1,149 
  
 –6788 
  
 1415 
  
 Stenungsund 
  
 3,22 
  
 0 
  
 1419 
  
 Tjörn 
  
 1,621 
  
 –17019 
  
 1421 
  
 Orust 
  
 2,969 
  
 18293 
  
 1427 
  
 Sotenäs 
  
 1,288 
  
 0 
  
 1430 
  
 Munkedal 
  
 2,882 
  
 31024 
  
 1435 
  
 Tanum 
  
 2,353 
  
 0 
  
 1480 
  
 Göteborg 
  
 110,761 
  
 –622688 
  
 1481 
  
 Mölndal 
  
 5,468 
  
 –18169 
  
 1482 
  
 Kungälv 
  
 6,186 
  
 0 
  
 1484 
  
 Lysekil 
  
 4,235 
  
 0 
  
 1485 
  
 Uddevalla 
  
 Taylor 
  
 0 
  
 1486 
  
 Strömstad 
  
 2,135 
  
 12810 
  
 316  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 1504 
  
 Dals-Ed 
  
 1,234 
  
 6533 
  
 1507 
  
 Färgelanda 
  
 1,02 
  
 0 
  
 1521 
  
 Ale 
  
 6,983 
  
 0 
  
 1524 
  
 Lerum 
  
 4,461 
  
 0 
  
 1527 
  
 Vårgårda 
  
 2,113 
  
 –4381 
  
 1535 
  
 Bollebygd 
  
 1,03 
  
 0 
  
 1560 
  
 Bengtsfors 
  
 2,221 
  
 0 
  
 1561 
  
 Mellerud 
  
 1,705 
  
 –10578 
  
 1562 
  
 Lilla Edet 
  
 2,47 
  
 0 
  
 1563 
  
 Mark 
  
 4,784 
  
 0 
  
 1565 
  
 Svenljunga  Tranemo 
  
 3,82 
  
 0 
  
 1566 
  
 Herrljunga 
  
 1,793 
  
 7372 
  
 1580 
  
 Vänersborg 
  
 7,354 
  
 12509 
  
 1581 
  
 Trollhättan 
  
 12,538 
  
 0 
  
 1582 
  
 Alingsås 
  
 6,883 
  
 24046 
  
 1583 
  
 Borås 
  
 20,164 
  
 88225 
  
 1584 
  
 Ulricehamn 
  
 4,168 
  
 –219 
  
 1585 
  
 Åmål 
  
 3,2 
  
 0 
  
 1602 
  
 Grästorp 
  
 1,663 
  
 0 
  
 1622 
  
 Rodriguez 
  
 1,246 
  
 0 
  
 1623 
  
 Habo 
  
 1,242 
  
 0 
  
 1637 
  
 Karlsborg 
  
 2,029 
  
 0 
  
 1643 
  
 Gullspång 
  
 1,409 
  
 0 
  
 1660 
  
 Vara 
  
 2,745 
  
 0 
  
 1661 
  
 Götene 
  
 2,931 
  
 32359 
  
 1662 
  
 Tibro 
  
 2,227 
  
 0 
  
 1663 
  
 Töreboda 
  
 2,527 
  
 13037 
  
 1680 
  
 Mariestad 
  
 5,537 
  
 0 
  
 1681 
  
 Lidköping 
  
 6,051 
  
 0 
  
 1682 
  
 Skara 
  
 4,579 
  
 0 
  
 1683 
  
 Skövde 
  
 9,473 
  
 0 
  
 1684 
  
 Hjo 
  
 2,09 
  
 0 
  
 1685 
  
 Tidaholm 
  
 5,271 
  
 0 
  
 1686 
  
 Falköping 
  
 4,635 
  
 0 
  
 1715 
  
 Kil 
  
 1,412 
  
 0 
  
 1730 
  
 Eda 
  
 1,333 
  
 –2943 
  
 1737 
  
 Torsby 
  
 2,774 
  
 –4125 
  
 1760 
  
 Storfors 
  
 1,508 
  
 14515 
  
 1761 
  
 Hammarö 
  
 2,233 
  
 0 
  
 1762 
  
 Munkfors 
  
 1,141 
  
 0 
  
 1763 
  
 Klein 
  
 2,209 
  
 0 
  
 1764 
  
 Grums 
  
 2,083 
  
 0 
  
 1765 
  
 Årjäng 
  
 2,345 
  
 –650 
  
 1766 
  
 Sunne 
  
 2,951 
  
 0 
  
 1780 
  
 Karlstad 
  
 13,576 
  
 0 
  
 1781 
  
 Kristinehamn 
  
 3,809 
  
 25438 
  
 1782 
  
 Filipstad 
  
 2,042 
  
 0 
  
 1783 
  
 Hagfors 
  
 4,375 
  
 21129 
  
 1784 
  
 Arvika kommun 
  
 4,433 
  
 0 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 317 
  
 1785 
  
 Säffle 
  
 3,294 
  
 –2199 
  
 1814 
  
 Lekeberg 
  
 1,462 
  
 0 
  
 1860 
  
 Laxå 
  
 1,351 
  
 0 
  
 1861 
  
 Hallsberg 
  
 3,019 
  
 0 
  
 1862 
  
 Degerfors 
  
 2,345 
  
 –6962 
  
 1863 
  
 Hällefors 
  
 2,537 
  
 0 
  
 1864 
  
 Ljusnarsberg 
  
 1,243 
  
 –7372 
  
 1880 
  
 Örebro 
  
 20,949 
  
 0 
  
 1881 
  
 Kumla 
  
 1,601 
  
 0 
  
 1882 
  
 Askersund 
  
 1,768 
  
 –9591 
  
 1883 
  
 Karlskoga 
  
 6,346 
  
 0 
  
 1884 
  
 May 
  
 1,515 
  
 0 
  
 1885 
  
 Lindesberg 
  
 4,281 
  
 0 
  
 1917 
  
 Heby 
  
 1,861 
  
 0 
  
 1960 
  
 Kungsör 
  
 1,563 
  
 0 
  
 1961 
  
 Hallstahammar  Surahammar 
  
 6,624 
  
 0 
  
 1980 
  
 Västerås 
  
 23,721 
  
 –172207 
  
 1981 
  
 Sala 
  
 3,714 
  
 0 
  
 1982 
  
 Fagersta,  
 Bridges. 
  
 4,929 
  
 0 
  
 1983 
  
 Köping 
  
 5,748 
  
 –38770 
  
 1984 
  
 Arboga 
  
 2,662 
  
 14656 
  
 2021 
  
 Vansbro 
  
 2,583 
  
 0 
  
 2023 
  
 Malung 
  
 4,878 
  
 0 
  
 2026 
  
 Gagnef 
  
 2,368 
  
 0 
  
 2029 
  
 Leksand 
  
 4,108 
  
 0 
  
 2031 
  
 Rättvik 
  
 2,9 
  
 0 
  
 2034 
  
 Orsa kommun 
  
 1,426 
  
 –13614 
  
 2039 
  
 Älvdalen 
  
 2,334 
  
 -3200 
  
 2062 
  
 Mora 
  
 4,071 
  
 27021 
  
 2080 
  
 Falun 
  
 5,87 
  
 0 
  
 2081 
  
 Borlänge 
  
 9,208 
  
 0 
  
 2082 
  
 Säter 
  
 2,421 
  
 0 
  
 2083 
  
 Hedemora 
  
 2,971 
  
 0 
  
 2084 
  
 Avesta 
  
 4,987 
  
 58315 
  
 2085 
  
 Ludvika 
  
 9,357 
  
 6649 
  
 2101 
  
 Ockelbo 
  
 1,609 
  
 0 
  
 2104 
  
 Hofors 
  
 2,096 
  
 0 
  
 2121 
  
 Ovanåker 
  
 3,208 
  
 0 
  
 2132 
  
 Nordanstig 
  
 3,212 
  
 0 
  
 2161 
  
 Ljusdal 
  
 6,961 
  
 –7189 
  
 2180 
  
 Gävle 
  
 17,879 
  
 0 
  
 2181 
  
 Sandviken 
  
 10,172 
  
 0 
  
 2182 
  
 Söderhamn 
  
 8,382 
  
 0 
  
 2183 
  
 Bollnäs 
  
 5,326 
  
 0 
  
 2184 
  
 Hudiksvall 
  
 6,265 
  
 –41359 
  
 2260 
  
 Ånge 
  
 3,008 
  
 37589 
  
 2262 
  
 Smith 
  
 4,588 
  
 –1334 
  
 2280 
  
 Härnösand 
  
 4,759 
  
 0 
  
 2281 
  
 Sundsvall 
  
 17,477 
  
 0 
  
 2282 
  
 Kramfors 
  
 4,818 
  
 0 
  
 318  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 2283 
  
 Sollefteå 
  
 4,718 
  
 0 
  
 2284 
  
 Örnsköldsvik 
  
 11,366 
  
 0 
  
 2303 
  
 Ragunda 
  
 1,682 
  
 –4989 
  
 2305 
  
 Bräcke 
  
 2,832 
  
 0 
  
 2309 
  
 Krokom 
  
 1,974 
  
 0 
  
 2313 
  
 Strömsund 
  
 4,695 
  
 0 
  
 2321 
  
 Åre 
  
 2,818 
  
 –4031 
  
 2326 
  
 Casey 
  
 2,413 
  
 0 
  
 2361 
  
 Härjedalen 
  
 2,733 
  
 0 
  
 2380 
  
 Östersund 
  
 9,021 
  
 0 
  
 2401 
  
 Nordmaling 
  
 1,077 
  
 0 
  
 2403 
  
 Mcgee 
  
 0,531 
  
 –245 
  
 2404 
  
 Vindeln 
  
 0,745 
  
 0 
  
 2409 
  
 Robertsfors 
  
 1,191 
  
 –3900 
  
 2417 
  
 Norsjö 
  
 1,124 
  
 –4167 
  
 2418 
  
 Malå 
  
 0,655 
  
 –3921 
  
 2421 
  
 Storuman 
  
 1,986 
  
 0 
  
 2422 
  
 Sorsele 
  
 1,318 
  
 0 
  
 2425 
  
 Dorotea 
  
 0,507 
  
 –9267 
  
 2460 
  
 Vännäs 
  
 0,598 
  
 0 
  
 2462 
  
 Vilhelmina 
  
 2,124 
  
 0 
  
 2463 
  
 Åsele 
  
 1,004 
  
 –3136 
  
 2480 
  
 Umeå 
  
 15,933 
  
 0 
  
 2481 
  
 Lycksele 
  
 2,07 
  
 0 
  
 2482 
  
 Skellefteå 
  
 13,517 
  
 0 
  
 2505 
  
 Arvidsjaur 
  
 2,034 
  
 –2702 
  
 2506 
  
 Arjeplog 
  
 1,07 
  
 –1143 
  
 2510 
  
 Jokkmokk 
  
 2,318 
  
 0 
  
 2513 
  
 Överkalix 
  
 1,946 
  
 –10982 
  
 2514 
  
 Kalix 
  
 5,769 
  
 –27262 
  
 2518 
  
 Övertorneå 
  
 1,131 
  
 0 
  
 2521 
  
 Pajala 
  
 2,774 
  
 0 
  
 2523 
  
 Gällivare 
  
 5,549 
  
 0 
  
 2560 
  
 Älvsbyn 
  
 2,303 
  
 0 
  
 2580 
  
 Luleå 
  
 12,158 
  
 0 
  
 2581 
  
 Piteå 
  
 9,271 
  
 0 
  
 2582 
  
 Boden 
  
 9,888 
  
 0 
  
 2583 
  
 Haparanda 
  
 3,682 
  
 14144 
  
 2584 
  
 Kiruna 
  
 6,058 
  
 0 
  
 Källa: Bilaga till regeringsbeslut  
 1997-12-18, 
  nr 64. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 319 
  
 Tabell 1 C Sammanställning av basorganisationer för kommunal vuxenutbildning på gymnasial nivå. Antal helårsplatser enligt Skol- verkets definition. Siffrorna reviderades i juni 1997. 
  
 Upplands-Väsby 
  
 275 
  
 Vallentuna 
  
 135 
  
 Österåker 
  
 120 
  
 Värmdö 
  
 80 
  
 Järfälla 
  
 440 
  
 Ekerö 
  
 75 
  
 Huddinge 
  
 545 
  
 Botkyrka 
  
 315 
  
 Salem 
  
 65 
  
 Haninge 
  
 265 
  
 Tyresö 
  
 105 
  
 Upplands-Bro 
  
 85 
  
 Täby 
  
 105 
  
 Danderyd 
  
 100 
  
 Sollentuna 
  
 155 
  
 Stockholm 
  
 2 240 
  
 Södertälje 
  
 305 
  
 Nacka 
  
 330 
  
 Sundbyberg 
  
 135 
  
 Solna 
  
 225 
  
 Lidingö 
  
 95 
  
 Vaxholm 
  
 25 
  
 Norrtälje 
  
 250 
  
 Sigtuna 
  
 95 
  
 Nynäshamn 
  
 30 
  
 Håbo 
  
 35 
  
 Älvkarleby 
  
 35 
  
 Tierp 
  
 50 
  
 Uppsala 
  
 545 
  
 Enköping 
  
 170 
  
 Östhammar 
  
 70 
  
 Vingåker 
  
 60 
  
 Gnesta 
  
 35 
  
 Nyköping 
  
 175 
  
 Oxelösund 
  
 60 
  
 Flen 
  
 95 
  
 Katrineholm 
  
 317 
  
 Eskilstuna 
  
 440 
  
 Strängnäs 
  
 115 
  
 Trosa 
  
 20 
  
 Ödeshög 
  
 15 
  
 Ydre 
  
 10 
  
 Kinda 
  
 5 
  
 Boxholm 
  
 10 
  
 Åtvidaberg 
  
 35 
  
 Finspång 
  
 105 
  
 Valdemarsvik 
  
 – 
  
 Linköping 
  
 310 
  
 Norrköping 
  
 485 
  
 Söderköping 
  
 75 
  
 Motala 
  
 205 
  
 Vadstena 
  
 30 
  
 Mjölby 
  
 10 
  
 Aneby 
  
 40 
  
 Gnosjö 
  
 55 
  
 Gislaved 
  
 145 
  
 Vaggeryd 
  
 55 
  
 Jönköping 
  
 475 
  
 Nässjö 
  
 120 
  
 Värnamo 
  
 125 
  
 Sävsjö 
  
 30 
  
 Vetlanda 
  
 180 
  
 Eksjö 
  
 70 
  
 Tranås 
  
 40 
  
 Uppvidinge 
  
 45 
  
 Lessebo 
  
 40 
  
 Tingsryd 
  
 35 
  
 Alvesta 
  
 50 
  
 Älmhult 
  
 55 
  
 Markaryd 
  
 90 
  
 Växjö 
  
 305 
  
 Ljungby 
  
 100 
  
 Högsby 
  
 5 
  
 Torsås 
  
 10 
  
 Mörbylånga 
  
 15 
  
 Hultsfred 
  
 55 
  
 Mönsterås 
  
 60 
  
 Emmaboda 
  
 42 
  
 Kalmar 
  
 225 
  
 Nybro 
  
 90 
  
 Oskarshamn 
  
 110 
  
 Västervik 
  
 35 
  
 Vimmerby 
  
 35 
  
 Borgholm 
  
 60 
  
 Gotland 
  
 305 
  
 Mccarty 
  
 20 
  
 Karlskrona 
  
 85 
  
 Ronneby 
  
 70 
  
 Karlshamn 
  
 190 
  
 Sölvesborg 
  
 45 
  
 Östra-Göinge 
  
 95 
  
 Örkelljunga 
  
 50 
  
 Tomelilla 
  
 55 
  
 Bromölla 
  
 40 
  
 Osby 
  
 65 
  
 Perstorp 
  
 – 
  
 Klippan 
  
 70 
  
 Åstorp 
  
 80 
  
 Båstad 
  
 75 
  
 Kristianstad 
  
 420 
  
 Simrishamn 
  
 70 
  
 Ängelholm 
  
 240 
  
 320  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Hässleholm 
  
 290 
  
 Svalöv 
  
 55 
  
 Staffanstorp 
  
 80 
  
 Burlöv 
  
 50 
  
 Vellinge 
  
 95 
  
 Bjuv 
  
 70 
  
 Kävlinge 
  
 180 
  
 Lomma 
  
 70 
  
 Svedala 
  
 30 
  
 Skurup 
  
 45 
  
 Sjöbo 
  
 55 
  
 Hörby 
  
 50 
  
 Höör 
  
 105 
  
 Malmö 
  
 980 
  
 Lund 
  
 675 
  
 Landskrona 
  
 295 
  
 Helsingborg 
  
 435 
  
 Höganäs 
  
 120 
  
 Eslöv 
  
 135 
  
 Ystad 
  
 75 
  
 Trelleborg 
  
 185 
  
 Hylte 
  
 30 
  
 Halmstad 
  
 490 
  
 Laholm 
  
 95 
  
 Falkenberg 
  
 140 
  
 Varberg 
  
 175 
  
 Kungsbacka 
  
 355 
  
 Härryda 
  
 85 
  
 Partille 
  
 140 
  
 Öckerö 
  
 45 
  
 Stenungsund 
  
 80 
  
 Tjörn 
  
 30 
  
 Orust 
  
 45 
  
 Sotenäs 
  
 58 
  
 Munkedal 
  
 40 
  
 Tanum 
  
 75 
  
 Göteborg 
  
 3 090 
  
 Mölndal 
  
 245 
  
 Kungälv 
  
 110 
  
 Lysekil 
  
 – 
  
 Uddevalla 
  
 215 
  
 Strömstad 
  
 20 
  
 Dals-Ed 
  
 10 
  
 Färgelanda 
  
 20 
  
 Ale 
  
 120 
  
 Lerum 
  
 200 
  
 Vårgårda 
  
 53 
  
 Bollebygd 
  
 30 
  
 Tranemo 
  
 55 
  
 Bengtsfors 
  
 40 
  
 Mellerud 
  
 30 
  
 Lilla-Edet 
  
 35 
  
 Mark 
  
 156 
  
 Svenljunga 
  
 20 
  
 Herrljunga 
  
 30 
  
 Vänersborg 
  
 155 
  
 Trollhättan 
  
 125 
  
 Alingsås 
  
 210 
  
 Borås 
  
 365 
  
 Ulricehamn 
  
 90 
  
 Åmål 
  
 40 
  
 Grästorp 
  
 25 
  
 Essunga 
  
 20 
  
 Rodriguez 
  
 35 
  
 Habo 
  
 50 
  
 Karlsborg 
  
 35 
  
 Gullspång 
  
 35 
  
 Vara 
  
 40 
  
 Götene 
  
 70 
  
 Tibro 
  
 15 
  
 Töreboda 
  
 90 
  
 Mariestad 
  
 255 
  
 Lidköping 
  
 175 
  
 Skara 
  
 155 
  
 Skövde 
  
 270 
  
 Hjo 
  
 45 
  
 Tidaholm 
  
 55 
  
 Falköping 
  
 220 
  
 Kil 
  
 55 
  
 Eda 
  
 10 
  
 Torsby 
  
 65 
  
 Storfors 
  
 20 
  
 Hammarö 
  
 45 
  
 Munkfors 
  
 30 
  
 Forshaga 
  
 65 
  
 Grums 
  
 40 
  
 Årjäng 
  
 25 
  
 Sunne 
  
 50 
  
 Karlstad 
  
 465 
  
 Kristinehamn 
  
 140 
  
 Filipstad 
  
 35 
  
 Hagfors 
  
 85 
  
 Arvika 
  
 100 
  
 Säffle 
  
 50 
  
 Lekeberg 
  
 10 
  
 Laxå 
  
 25 
  
 Hallsberg 
  
 80 
  
 Degerfors 
  
 45 
  
 Hällefors 
  
 25 
  
 Ljusnarsberg 
  
 30 
  
 Örebro 
  
 210 
  
 Kumla 
  
 70 
  
 Askersund 
  
 55 
  
 Karlskoga 
  
 130 
  
 May 
  
 20 
  
 Lindesberg 
  
 95 
  
 Skinnskatteberg 
  
 5 
  
 Surahammar 
  
 – 
  
 Heby 
  
 40 
  
 Kungsör 
  
 40 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 321 
  
 Hallstahammar 
  
 5 
  
 Thomas 
  
 45 
  
 Västerås 
  
 410 
  
 Sala 
  
 95 
  
 Fagersta 
  
 50 
  
 Köping 
  
 185 
  
 Arboga 
  
 20 
  
 Vansbro 
  
 25 
  
 Malung 
  
 40 
  
 Gagnef 
  
 35 
  
 Leksand 
  
 40 
  
 Rättvik 
  
 30 
  
 Orsa 
  
 40 
  
 Älvdalen 
  
 35 
  
 Smedjebacken 
  
 35 
  
 Mora 
  
 100 
  
 Falun 
  
 230 
  
 Borlänge 
  
 95 
  
 Säter 
  
 15 
  
 Hedemora 
  
 90 
  
 Avesta 
  
 100 
  
 Ludvika 
  
 95 
  
 Ockelbo 
  
 15 
  
 Hofors 
  
 65 
  
 Ovanåker 
  
 45 
  
 Nordanstig 
  
 30 
  
 Ljusdal 
  
 35 
  
 Gävle 
  
 450 
  
 Sandviken 
  
 195 
  
 Söderhamn 
  
 75 
  
 Bollnäs 
  
 110 
  
 Hudiksvall 
  
 90 
  
 Ånge 
  
 20 
  
 Smith 
  
 – 
  
 Härnösand 
  
 85 
  
 Sundsvall 
  
 245 
  
 Kramfors 
  
 100 
  
 Sollefteå 
  
 105 
  
 Örnsköldsvik 
  
 300 
  
 Källa: Skolverket, 1997. 
  
 Ragunda 
  
 28 
  
 Bräcke 
  
 20 
  
 Krokom 
  
 85 
  
 Strömsund 
  
 40 
  
 Åre 
  
 55 
  
 Casey 
  
 40 
  
 Härjedalen 
  
 30 
  
 Östersund 
  
 425 
  
 Nordmaling 
  
 55 
  
 Mcgee 
  
 10 
  
 Vindeln 
  
 30 
  
 Robertsfors 
  
 30 
  
 Norsjö 
  
 20 
  
 Malå 
  
 15 
  
 Storuman 
  
 25 
  
 Sorsele 
  
 10 
  
 Dorotea 
  
 10 
  
 Vännäs 
  
 85 
  
 Vilhelmina 
  
 35 
  
 Åsele 
  
 15 
  
 Umeå 
  
 385 
  
 Lycksele 
  
 90 
  
 Skellefteå 
  
 365 
  
 Arvidsjaur 
  
 20 
  
 Arjeplog 
  
 10 
  
 Jokkmokk 
  
 5 
  
 Överkalix 
  
 20 
  
 Kalix 
  
 110 
  
 Övertorneå 
  
 25 
  
 Pajala 
  
 30 
  
 Gällivare 
  
 75 
  
 Älvsbyn 
  
 5 
  
 Luleå 
  
 495 
  
 Piteå 
  
 80 
  
 Boden 
  
 115 
  
 Haparanda 
  
 35 
  
 Kiruna 
  
 150 
  
 Summa 
  
 36 914 
  
 11–18-0699 
  
 322  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 Tabell 1D. Kommunal vuxenutbildning på grundläggande nivå. 
  
 – 
  
 Basorganisationer, framräknade i maj 1997. 
  
 – 
  
 Turordning för att ta del av tillgängligt statsbidrag. 
  
 – 
  
 Antal kronor som utbetalats som statsbidrag för grundläggande vuxenutb. andra halvåret 1997. 
  
 – 
  
 Antal platser för utbetalt stöd andra halvåret 1997. Beräknat som antal kronor enligt ovan dividerat med 15 000, eftersom kommu- 
  
 nerna erhåller 30 000 kronor per helår och plats. 
  
 Kom. nr 
  
 Kommun 
  
 Basorg. 
  
 Turordning 
  
 Statsbidrag 97 
  
 Antal platser 
  
 utbet. antal kr. 
  
 för stöd 97 
  
 1 
  
 Upplands-Väsby 
  
 127 
  
 155 
  
 960 000 
  
 64 
  
 2 
  
 Vallentuna 
  
 69 
  
 164 
  
 0 
  
 0 
  
 3 
  
 Österåker 
  
 74 
  
 228 
  
 555 000 
  
 37 
  
 4 
  
 Värmdö 
  
 58 
  
 242 
  
 0 
  
 0 
  
 5 
  
 Järfälla 
  
 178 
  
 168 
  
 0 
  
 0 
  
 6 
  
 Ekerö 
  
 29 
  
 273 
  
 0 
  
 0 
  
 7 
  
 Huddinge 
  
 304 
  
 126 
  
 0 
  
 0 
  
 8 
  
 Botkyrka 
  
 475 
  
 19 
  
 3 570 000 
  
 238 
  
 9 
  
 Salem 
  
 40 
  
 161 
  
 0 
  
 0 
  
 10 
  
 Haninge 
  
 256 
  
 96 
  
 1 920 000 
  
 128 
  
 11 
  
 Tyresö 
  
 134 
  
 138 
  
 0 
  
 0 
  
 12 
  
 Upplands-Bro 
  
 64 
  
 153 
  
 0 
  
 0 
  
 13 
  
 Täby 
  
 106 
  
 240 
  
 0 
  
 0 
  
 14 
  
 Danderyd 
  
 23 
  
 274 
  
 0 
  
 0 
  
 15 
  
 Sollentuna 
  
 249 
  
 122 
  
 0 
  
 0 
  
 16 
  
 Stockholm 
  
 2293 
  
 157 
  
 6 420 000 
  
 428 
  
 17 
  
 Södertälje 
  
 430 
  
 41 
  
 555 000 
  
 37 
  
 18 
  
 Nacka 
  
 146 
  
 239 
  
 0 
  
 0 
  
 19 
  
 Sundbyberg 
  
 72 
  
 235 
  
 0 
  
 0 
  
 20 
  
 Solna 
  
 151 
  
 195 
  
 824 550 
  
 54,97 
  
 21 
  
 Lidingö 
  
 33 
  
 282 
  
 0 
  
 0 
  
 22 
  
 Vaxholm 
  
 17 
  
 216 
  
 0 
  
 0 
  
 23 
  
 Norrtälje 
  
 146 
  
 116 
  
 855 000 
  
 57 
  
 24 
  
 Sigtuna 
  
 115 
  
 143 
  
 132 150 
  
 8,81 
  
 25 
  
 Nynäshamn 
  
 54 
  
 206 
  
 0 
  
 0 
  
 26 
  
 Håbo 
  
 30 
  
 265 
  
 0 
  
 0 
  
 27 
  
 Älvkarleby 
  
 22 
  
 76 
  
 0 
  
 0 
  
 28 
  
 Tierp 
  
 19 
  
 222 
  
 0 
  
 0 
  
 29 
  
 Uppsala 
  
 409 
  
 233 
  
 0 
  
 0 
  
 30 
  
 Enköping 
  
 79 
  
 174 
  
 0 
  
 0 
  
 31 
  
 Östhammar 
  
 60 
  
 79 
  
 0 
  
 0 
  
 32 
  
 Vingåker 
  
 42 
  
 14 
  
 165 000 
  
 11 
  
 33 
  
 Gnesta 
  
 24 
  
 154 
  
 0 
  
 0 
  
 34 
  
 Nyköping 
  
 100 
  
 225 
  
 0 
  
 0 
  
 35 
  
 Oxelösund 
  
 25 
  
 152 
  
 0 
  
 0 
  
 36 
  
 Flen 
  
 49 
  
 36 
  
 375 000 
  
 25 
  
 37 
  
 Katrineholm 
  
 129 
  
 20 
  
 0 
  
 0 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 323 
  
 38 
  
 Eskilstuna 
  
 371 
  
 11 
  
 921 000 
  
 61,4 
  
 39 
  
 Strängnäs 
  
 75 
  
 133 
  
 570 000 
  
 38 
  
 40 
  
 Trosa 
  
 10 
  
 279 
  
 30 000 
  
 2 
  
 41 
  
 Ödeshög 
  
 16 
  
 57 
  
 120 000 
  
 8 
  
 42 
  
 Ydre 
  
 2 
  
 284 
  
 0 
  
 0 
  
 43 
  
 Kinda 
  
 18 
  
 246 
  
 0 
  
 0 
  
 44 
  
 Boxholm 
  
 19 
  
 35 
  
 150 000 
  
 10 
  
 45 
  
 Åtvidaberg 
  
 29 
  
 140 
  
 15 000 
  
 1 
  
 46 
  
 Finspång 
  
 74 
  
 74 
  
 114 450 
  
 7,63 
  
 47 
  
 Valdemarsvik 
  
 14 
  
 149 
  
 105 000 
  
 7 
  
 48 
  
 Linköping 
  
 344 
  
 188 
  
 1 170 000 
  
 78 
  
 49 
  
 Norrköping 
  
 400 
  
 77 
  
 3 000 000 
  
 200 
  
 50 
  
 Söderköping 
  
 32 
  
 182 
  
 0 
  
 0 
  
 51 
  
 Motala 
  
 48 
  
 218 
  
 0 
  
 0 
  
 52 
  
 Vadstena 
  
 19 
  
 186 
  
 135 000 
  
 9 
  
 53 
  
 Mjölby 
  
 129 
  
 103 
  
 0 
  
 0 
  
 54 
  
 Aneby 
  
 23 
  
 55 
  
 15 000 
  
 1 
  
 55 
  
 Gnosjö 
  
 36 
  
 24 
  
 0 
  
 0 
  
 56 
  
 Gislaved 
  
 80 
  
 78 
  
 222 150 
  
 14,81 
  
 57 
  
 Vaggeryd 
  
 33 
  
 87 
  
 0 
  
 0 
  
 58 
  
 Jönköping 
  
 337 
  
 110 
  
 1 576 500 
  
 105,1 
  
 59 
  
 Nässjö 
  
 46 
  
 241 
  
 0 
  
 0 
  
 60 
  
 Värnamo 
  
 67 
  
 173 
  
 0 
  
 0 
  
 61 
  
 Sävsjö 
  
 28 
  
 68 
  
 210 000 
  
 14 
  
 62 
  
 Vetlanda 
  
 46 
  
 150 
  
 345 000 
  
 23 
  
 63 
  
 Eksjö 
  
 27 
  
 266 
  
 81 000 
  
 5,4 
  
 64 
  
 Tranås 
  
 23 
  
 158 
  
 0 
  
 0 
  
 65 
  
 Uppvidinge 
  
 27 
  
 51 
  
 210 000 
  
 14 
  
 66 
  
 Lessebo 
  
 39 
  
 10 
  
 0 
  
 0 
  
 67 
  
 Tingsryd 
  
 32 
  
 123 
  
 0 
  
 0 
  
 68 
  
 Alvesta 
  
 65 
  
 39 
  
 255 000 
  
 17 
  
 69 
  
 Älmhult 
  
 73 
  
 26 
  
 0 
  
 0 
  
 70 
  
 Markaryd 
  
 42 
  
 8 
  
 315 000 
  
 21 
  
 71 
  
 Växjö 
  
 238 
  
 124 
  
 1 710 000 
  
 114 
  
 72 
  
 Ljungby 
  
 57 
  
 208 
  
 0 
  
 0 
  
 73 
  
 Högsby 
  
 33 
  
 2 
  
 180 000 
  
 12 
  
 74 
  
 Torsås 
  
 26 
  
 17 
  
 0 
  
 0 
  
 75 
  
 Mörbylånga 
  
 13 
  
 283 
  
 0 
  
 0 
  
 76 
  
 Hultsfred 
  
 31 
  
 97 
  
 240 000 
  
 16 
  
 77 
  
 Mönsterås 
  
 41 
  
 44 
  
 90 000 
  
 6 
  
 78 
  
 Emmaboda 
  
 24 
  
 113 
  
 180 000 
  
 12 
  
 79 
  
 Kalmar 
  
 181 
  
 99 
  
 1 365 000 
  
 91 
  
 80 
  
 Nybro 
  
 44 
  
 107 
  
 298 200 
  
 19,88 
  
 81 
  
 Oskarshamn 
  
 67 
  
 141 
  
 258 600 
  
 17,24 
  
 82 
  
 Västervik 
  
 79 
  
 148 
  
 0 
  
 0 
  
 83 
  
 Vimmerby 
  
 13 
  
 209 
  
 0 
  
 0 
  
 84 
  
 Borgholm 
  
 29 
  
 70 
  
 157 800 
  
 10,52 
  
 85 
  
 Gotland 
  
 160 
  
 134 
  
 0 
  
 0 
  
 86 
  
 Mccarty 
  
 87 
  
 5 
  
 657 750 
  
 43,85 
  
 87 
  
 Karlskrona 
  
 115 
  
 231 
  
 0 
  
 0 
  
 324  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 88 
  
 Ronneby 
  
 30 
  
 232 
  
 171 600 
  
 11,44 
  
 89 
  
 Karlshamn 
  
 59 
  
 229 
  
 0 
  
 0 
  
 90 
  
 Sölvesborg 
  
 51 
  
 18 
  
 210 000 
  
 14 
  
 91 
  
 Svalöv 
  
 34 
  
 102 
  
 0 
  
 0 
  
 92 
  
 Staffanstorp 
  
 51 
  
 193 
  
 0 
  
 0 
  
 93 
  
 Burlöv 
  
 105 
  
 1 
  
 0 
  
 0 
  
 94 
  
 Vellinge 
  
 41 
  
 281 
  
 0 
  
 0 
  
 95 
  
 Ö. Göinge 
  
 48 
  
 29 
  
 0 
  
 0 
  
 96 
  
 Örkelljunga 
  
 34 
  
 15 
  
 225 000 
  
 15 
  
 97 
  
 Bjuv 
  
 43 
  
 48 
  
 330 000 
  
 22 
  
 98 
  
 Kävlinge 
  
 99 
  
 108 
  
 0 
  
 0 
  
 99 
  
 Lomma 
  
 41 
  
 172 
  
 0 
  
 0 
  
 100 
  
 Svedala 
  
 42 
  
 210 
  
 210 000 
  
 14 
  
 101 
  
 Skurup 
  
 33 
  
 69 
  
 240 000 
  
 16 
  
 102 
  
 Sjöbo 
  
 56 
  
 82 
  
 420 000 
  
 28 
  
 103 
  
 Hörby 
  
 51 
  
 81 
  
 196 350 
  
 13,09 
  
 104 
  
 Höör 
  
 58 
  
 66 
  
 270 000 
  
 18 
  
 105 
  
 Tomelilla 
  
 29 
  
 109 
  
 41 550 
  
 2,77 
  
 106 
  
 Bromölla 
  
 35 
  
 54 
  
 270 000 
  
 18 
  
 107 
  
 Osby 
  
 47 
  
 50 
  
 0 
  
 0 
  
 108 
  
 Perstorp 
  
 21 
  
 60 
  
 105 000 
  
 7 
  
 109 
  
 Klippan 
  
 41 
  
 67 
  
 315 000 
  
 21 
  
 110 
  
 Åstorp 
  
 37 
  
 62 
  
 285 000 
  
 19 
  
 111 
  
 Båstad 
  
 21 
  
 272 
  
 0 
  
 0 
  
 112 
  
 Malmö 
  
 2190 
  
 4 
  
 1 065 000 
  
 71 
  
 113 
  
 Lund 
  
 219 
  
 224 
  
 0 
  
 0 
  
 114 
  
 Landskrona 
  
 318 
  
 12 
  
 0 
  
 0 
  
 115 
  
 Helsingborg 
  
 459 
  
 27 
  
 1 969 350 
  
 131,29 
  
 116 
  
 Höganäs 
  
 93 
  
 80 
  
 465 000 
  
 31 
  
 117 
  
 Eslöv 
  
 116 
  
 28 
  
 870 000 
  
 58 
  
 118 
  
 Ystad 
  
 104 
  
 61 
  
 319 500 
  
 21,3 
  
 119 
  
 Trelleborg 
  
 128 
  
 32 
  
 960 000 
  
 64 
  
 120 
  
 Kristianstad 
  
 178 
  
 187 
  
 0 
  
 0 
  
 121 
  
 Simrishamn 
  
 63 
  
 53 
  
 0 
  
 0 
  
 122 
  
 Ängelholm 
  
 84 
  
 211 
  
 0 
  
 0 
  
 123 
  
 Hässleholm 
  
 151 
  
 91 
  
 1 140 000 
  
 76 
  
 124 
  
 Hylte 
  
 16 
  
 145 
  
 9 300 
  
 0,62 
  
 125 
  
 Halmstad 
  
 325 
  
 49 
  
 0 
  
 0 
  
 126 
  
 Laholm 
  
 30 
  
 192 
  
 0 
  
 0 
  
 127 
  
 Falkenberg 
  
 56 
  
 178 
  
 0 
  
 0 
  
 128 
  
 Varberg 
  
 151 
  
 84 
  
 0 
  
 0 
  
 129 
  
 Kungsbacka 
  
 183 
  
 159 
  
 0 
  
 0 
  
 130 
  
 Härryda 
  
 50 
  
 270 
  
 195 000 
  
 13 
  
 131 
  
 Partille 
  
 74 
  
 219 
  
 0 
  
 0 
  
 132 
  
 Öckerö 
  
 5 
  
 288 
  
 0 
  
 0 
  
 133 
  
 Stenungsund 
  
 32 
  
 275 
  
 0 
  
 0 
  
 134 
  
 Tjörn 
  
 32 
  
 212 
  
 0 
  
 0 
  
 135 
  
 Orust 
  
 43 
  
 127 
  
 0 
  
 0 
  
 136 
  
 Sotenäs 
  
 16 
  
 227 
  
 120 000 
  
 8 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 325 
  
 137 
  
 Munkedal 
  
 24 
  
 100 
  
 180 000 
  
 12 
  
 138 
  
 Tanum 
  
 18 
  
 200 
  
 0 
  
 0 
  
 139 
  
 Göteborg 
  
 1966 
  
 65 
  
 0 
  
 0 
  
 140 
  
 Mölndal 
  
 133 
  
 214 
  
 0 
  
 0 
  
 141 
  
 Kungälv 
  
 48 
  
 286 
  
 0 
  
 0 
  
 142 
  
 Lysekil 
  
 30 
  
 111 
  
 225 000 
  
 15 
  
 143 
  
 Uddevalla 
  
 151 
  
 43 
  
 310 800 
  
 20,72 
  
 144 
  
 Strömstad 
  
 11 
  
 151 
  
 0 
  
 0 
  
 145 
  
 Dals-Ed 
  
 11 
  
 94 
  
 0 
  
 0 
  
 146 
  
 Färgelanda 
  
 1 
  
 238 
  
 0 
  
 0 
  
 147 
  
 Ale 
  
 43 
  
 142 
  
 330 000 
  
 22 
  
 148 
  
 Lerum 
  
 84 
  
 207 
  
 0 
  
 0 
  
 149 
  
 Vårgårda 
  
 34 
  
 16 
  
 0 
  
 0 
  
 150 
  
 Bollebygd 
  
 23 
  
 105 
  
 0 
  
 0 
  
 151 
  
 Tranemo 
  
 16 
  
 177 
  
 0 
  
 0 
  
 152 
  
 Bengtsfors 
  
 14 
  
 165 
  
 0 
  
 0 
  
 153 
  
 Mellerud 
  
 24 
  
 64 
  
 0 
  
 0 
  
 154 
  
 Lilla Edet 
  
 52 
  
 9 
  
 390 000 
  
 26 
  
 155 
  
 Mark 
  
 89 
  
 47 
  
 675 000 
  
 45 
  
 156 
  
 Svenljunga 
  
 12 
  
 184 
  
 90 000 
  
 6 
  
 157 
  
 Herrljunga 
  
 28 
  
 21 
  
 0 
  
 0 
  
 158 
  
 Vänersborg 
  
 67 
  
 249 
  
 0 
  
 0 
  
 159 
  
 Trollhättan 
  
 165 
  
 56 
  
 1 245 000 
  
 83 
  
 160 
  
 Alingsås 
  
 76 
  
 181 
  
 0 
  
 0 
  
 161 
  
 Borås 
  
 331 
  
 22 
  
 0 
  
 0 
  
 162 
  
 Ulricehamn 
  
 33 
  
 189 
  
 0 
  
 0 
  
 163 
  
 Åmål 
  
 37 
  
 38 
  
 135 600 
  
 9,04 
  
 164 
  
 Grästorp 
  
 4 
  
 269 
  
 30 000 
  
 2 
  
 165 
  
 Essunga 
  
 4 
  
 245 
  
 30 000 
  
 2 
  
 166 
  
 Rodriguez 
  
 8 
  
 213 
  
 0 
  
 0 
  
 167 
  
 Habo 
  
 16 
  
 258 
  
 0 
  
 0 
  
 168 
  
 Karlsborg 
  
 16 
  
 166 
  
 0 
  
 0 
  
 169 
  
 Gullspång 
  
 16 
  
 42 
  
 0 
  
 0 
  
 170 
  
 Vara 
  
 29 
  
 171 
  
 210 000 
  
 14 
  
 171 
  
 Götene 
  
 20 
  
 194 
  
 0 
  
 0 
  
 172 
  
 Tibro 
  
 44 
  
 6 
  
 0 
  
 0 
  
 173 
  
 Töreboda 
  
 27 
  
 37 
  
 210 000 
  
 14 
  
 174 
  
 Mariestad 
  
 65 
  
 75 
  
 210 000 
  
 14 
  
 175 
  
 Lidköping 
  
 80 
  
 220 
  
 600 000 
  
 40 
  
 176 
  
 Skara 
  
 71 
  
 71 
  
 0 
  
 0 
  
 177 
  
 Skövde 
  
 121 
  
 183 
  
 0 
  
 0 
  
 178 
  
 Hjo 
  
 16 
  
 170 
  
 31 650 
  
 2,11 
  
 179 
  
 Tidaholm 
  
 26 
  
 93 
  
 0 
  
 0 
  
 180 
  
 Falköping 
  
 50 
  
 243 
  
 0 
  
 0 
  
 181 
  
 Kil 
  
 24 
  
 252 
  
 0 
  
 0 
  
 182 
  
 Eda 
  
 13 
  
 118 
  
 75 000 
  
 5 
  
 183 
  
 Torsby 
  
 3 
  
 202 
  
 0 
  
 0 
  
 184 
  
 Storfors 
  
 8 
  
 112 
  
 18 750 
  
 1,25 
  
 185 
  
 Hammarö 
  
 37 
  
 163 
  
 0 
  
 0 
  
 186 
  
 Munkfors 
  
 11 
  
 73 
  
 0 
  
 0 
  
 326  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 187 
  
 Forshaga 
  
 38 
  
 98 
  
 0 
  
 0 
  
 188 
  
 Grums 
  
 18 
  
 162 
  
 0 
  
 0 
  
 189 
  
 Årjäng 
  
 9 
  
 139 
  
 0 
  
 0 
  
 190 
  
 Sunne 
  
 13 
  
 244 
  
 0 
  
 0 
  
 191 
  
 Karlstad 
  
 162 
  
 251 
  
 0 
  
 0 
  
 192 
  
 Kristinehamn 
  
 32 
  
 271 
  
 0 
  
 0 
  
 193 
  
 Filipstad 
  
 25 
  
 90 
  
 0 
  
 0 
  
 194 
  
 Hagfors 
  
 12 
  
 203 
  
 0 
  
 0 
  
 195 
  
 Arvika 
  
 34 
  
 255 
  
 0 
  
 0 
  
 196 
  
 Säffle 
  
 17 
  
 280 
  
 88 350 
  
 5,89 
  
 197 
  
 Lekeberg 
  
 25 
  
 63 
  
 0 
  
 0 
  
 198 
  
 Laxå 
  
 18 
  
 59 
  
 35 250 
  
 2,35 
  
 199 
  
 Hallsberg 
  
 31 
  
 215 
  
 0 
  
 0 
  
 200 
  
 Degerfors 
  
 24 
  
 95 
  
 0 
  
 0 
  
 201 
  
 Hällefors 
  
 27 
  
 30 
  
 0 
  
 0 
  
 202 
  
 Ljusnarsberg 
  
 8 
  
 117 
  
 0 
  
 0 
  
 203 
  
 Örebro 
  
 377 
  
 85 
  
 2 106 750 
  
 140,45 
  
 204 
  
 Kumla 
  
 63 
  
 86 
  
 225 450 
  
 15,03 
  
 205 
  
 Askersund 
  
 31 
  
 83 
  
 0 
  
 0 
  
 206 
  
 Karlskoga 
  
 76 
  
 101 
  
 225 450 
  
 15,03 
  
 207 
  
 May 
  
 19 
  
 204 
  
 135 000 
  
 9 
  
 208 
  
 Lindesberg 
  
 50 
  
 146 
  
 75 000 
  
 5 
  
 209 
  
 Skinnskatteberg 
  
 2 
  
 179 
  
 0 
  
 0 
  
 210 
  
 Surahammar 
  
 13 
  
 167 
  
 0 
  
 0 
  
 211 
  
 Heby 
  
 32 
  
 88 
  
 0 
  
 0 
  
 212 
  
 Kungsör 
  
 20 
  
 92 
  
 0 
  
 0 
  
 213 
  
 Hallstahammar 
  
 25 
  
 125 
  
 0 
  
 0 
  
 214 
  
 Thomas 
  
 23 
  
 7 
  
 0 
  
 0 
  
 215 
  
 Västerås 
  
 558 
  
 34 
  
 2 112 150 
  
 140,81 
  
 216 
  
 Sala 
  
 61 
  
 114 
  
 465 000 
  
 31 
  
 217 
  
 Fagersta 
  
 28 
  
 115 
  
 0 
  
 0 
  
 218 
  
 Köping 
  
 177 
  
 3 
  
 0 
  
 0 
  
 219 
  
 Arboga 
  
 17 
  
 264 
  
 135 000 
  
 9 
  
 220 
  
 Vansbro 
  
 16 
  
 72 
  
 91 800 
  
 6,12 
  
 221 
  
 Malung 
  
 8 
  
 197 
  
 0 
  
 0 
  
 222 
  
 Gagnef 
  
 33 
  
 45 
  
 255 000 
  
 17 
  
 223 
  
 Leksand 
  
 41 
  
 160 
  
 75 000 
  
 5 
  
 224 
  
 Rättvik 
  
 24 
  
 120 
  
 0 
  
 0 
  
 225 
  
 Orsa 
  
 23 
  
 58 
  
 0 
  
 0 
  
 226 
  
 Älvdalen 
  
 7 
  
 180 
  
 0 
  
 0 
  
 227 
  
 Smedjebacken 
  
 17 
  
 121 
  
 0 
  
 0 
  
 228 
  
 Mora 
  
 24 
  
 267 
  
 0 
  
 0 
  
 229 
  
 Falun 
  
 100 
  
 256 
  
 0 
  
 0 
  
 230 
  
 Borlänge 
  
 192 
  
 13 
  
 1 440 000 
  
 96 
  
 231 
  
 Säter 
  
 15 
  
 278 
  
 0 
  
 0 
  
 232 
  
 Hedemora 
  
 49 
  
 33 
  
 375 000 
  
 25 
  
 233 
  
 Avesta 
  
 19 
  
 205 
  
 0 
  
 0 
  
 234 
  
 Ludvika 
  
 76 
  
 46 
  
 73 350 
  
 4,89 
  
 235 
  
 Ockelbo 
  
 16 
  
 52 
  
 120 000 
  
 8 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 1  
 327 
  
 236 
  
 Hofors 
  
 25 
  
 119 
  
 0 
  
 0 
  
 237 
  
 Ovanåker 
  
 22 
  
 135 
  
 0 
  
 0 
  
 238 
  
 Nordanstig 
  
 19 
  
 132 
  
 150 000 
  
 10 
  
 239 
  
 Ljusdal 
  
 38 
  
 147 
  
 0 
  
 0 
  
 240 
  
 Gävle 
  
 219 
  
 130 
  
 1 650 000 
  
 110 
  
 241 
  
 Sandviken 
  
 163 
  
 40 
  
 0 
  
 0 
  
 242 
  
 Söderhamn 
  
 87 
  
 31 
  
 555 000 
  
 37 
  
 243 
  
 Bollnäs 
  
 23 
  
 262 
  
 0 
  
 0 
  
 244 
  
 Hudiksvall 
  
 72 
  
 196 
  
 0 
  
 0 
  
 245 
  
 Ånge 
  
 23 
  
 185 
  
 180 000 
  
 12 
  
 246 
  
 Smith 
  
 69 
  
 25 
  
 509 550 
  
 33,97 
  
 247 
  
 Härnösand 
  
 57 
  
 223 
  
 0 
  
 0 
  
 248 
  
 Sundsvall 
  
 366 
  
 89 
  
 0 
  
 0 
  
 249 
  
 Kramfors 
  
 20 
  
 253 
  
 100 200 
  
 6,68 
  
 250 
  
 Sollefteå 
  
 40 
  
 221 
  
 0 
  
 0 
  
 251 
  
 Örnsköldsvik 
  
 120 
  
 226 
  
 0 
  
 0 
  
 252 
  
 Ragunda 
  
 9 
  
 248 
  
 0 
  
 0 
  
 253 
  
 Bräcke 
  
 6 
  
 261 
  
 0 
  
 0 
  
 254 
  
 Krokom 
  
 27 
  
 247 
  
 0 
  
 0 
  
 255 
  
 Strömsund 
  
 28 
  
 176 
  
 0 
  
 0 
  
 256 
  
 Åre 
  
 19 
  
 191 
  
 0 
  
 0 
  
 257 
  
 Casey 
  
 11 
  
 234 
  
 0 
  
 0 
  
 258 
  
 Härjedalen 
  
 8 
  
 260 
  
 0 
  
 0 
  
 259 
  
 Östersund 
  
 205 
  
 137 
  
 0 
  
 0 
  
 260 
  
 Nordmaling 
  
 14 
  
 198 
  
 0 
  
 0 
  
 261 
  
 Bjurholm 
  
 2 
  
 285 
  
 0 
  
 0 
  
 262 
  
 Vindeln 
  
 8 
  
 276 
  
 0 
  
 0 
  
 263 
  
 Robertsfors 
  
 29 
  
 104 
  
 0 
  
 0 
  
 264 
  
 Norsjö 
  
 9 
  
 169 
  
 0 
  
 0 
  
 265 
  
 Malå 
  
 7 
  
 175 
  
 60 000 
  
 4 
  
 266 
  
 Storuman 
  
 5 
  
 257 
  
 0 
  
 0 
  
 267 
  
 Sorsele 
  
 2 
  
 230 
  
 15 000 
  
 1 
  
 268 
  
 Dorotea 
  
 6 
  
 199 
  
 0 
  
 0 
  
 269 
  
 Vännäs 
  
 30 
  
 144 
  
 0 
  
 0 
  
 270 
  
 Vilhelmina 
  
 11 
  
 250 
  
 90 000 
  
 6 
  
 271 
  
 Åsele 
  
 4 
  
 254 
  
 30 000 
  
 2 
  
 272 
  
 Umeå 
  
 141 
  
 277 
  
 0 
  
 0 
  
 273 
  
 Lycksele 
  
 59 
  
 106 
  
 0 
  
 0 
  
 274 
  
 Skellefteå 
  
 137 
  
 237 
  
 0 
  
 0 
  
 275 
  
 Arvidsjaur 
  
 22 
  
 131 
  
 0 
  
 0 
  
 276 
  
 Arjeplog 
  
 13 
  
 23 
  
 0 
  
 0 
  
 277 
  
 Jokkmokk 
  
 1 
  
 259 
  
 0 
  
 0 
  
 278 
  
 Överkalix 
  
 10 
  
 129 
  
 0 
  
 0 
  
 279 
  
 Kalix 
  
 12 
  
 217 
  
 0 
  
 0 
  
 280 
  
 Övertorneå 
  
 6 
  
 156 
  
 0 
  
 0 
  
 281 
  
 Pajala 
  
 12 
  
 128 
  
 0 
  
 0 
  
 282 
  
 Gällivare 
  
 51 
  
 190 
  
 60 000 
  
 4 
  
 283 
  
 Älvsbyn 
  
 10 
  
 268 
  
 0 
  
 0 
  
 284 
  
 Luleå 
  
 146 
  
 201 
  
 393 600 
  
 26,24 
  
 285 
  
 Piteå 
  
 57 
  
 263 
  
 0 
  
 0 
  
 328  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:51 
  
 286 
  
 Boden 
  
 34 
  
 287 
  
 0 
  
 0 
  
 287 
  
 Haparanda 
  
 12 
  
 136 
  
 0 
  
 0 
  
 288 
  
 Kiruna 
  
 22 
  
 236 
  
 0 
  
 0 
  
 Summa 
  
 26219 
  
 58 255 500 
  
 3883,7 
  
 Källor: Skolverket, 1997 och 1998. Registerutdrag. 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 2  
 329 
  
 Bilaga 2 CSN:s system för studiestödspoäng 
 Innehåll 
  
 2.1 
  
 Samband mellan gymnasiepoäng och studiestödspoäng 
  
 2.2 
  
 Studiestödspoäng för orienteringskurser 
  
 2.3 
  
 Grundläggande vuxenutbildning och studiestödspoäng 
  
 2.4 
  
 Heltidsstöd eller deltidsstöd? 
  
 2.5 
  
 Studiestöd och folkhögskolestudier 
  
 Studiestöden SVUXA, SVUX, UBS och Studiemedel kan ges för heltidsstudier och för deltidsstudier. Vilken omfattning som ges be- ror på vilken omfattning som CSN bedömer studierna till och hur många studiestödspoäng CSN därmed ger studierna. 
 I det följande beskrivs hur studiestödspoäng beräknas för studier på gymnasienivå, för orienteringskurser och för kurser inom grund- läggande vuxenutbildning i den kommunala vuxenutbildningen. Se- dan anges hur många studiestödspoäng som krävs för att studierna ska behandlas som heltidsstudier. 
 När CSN avgör om folkhögskolestudier ska ge helt studiestöd el- ler inte används inte studiestödspoäng utan ett tidsmått. Detta be- skrivs sist i bilagan. 
  
 2.1 
  
 Samband mellan gymnasiepoäng 
  
 och studiestödspoäng 
 Det är lätt att blanda ihop begreppet  
 studiestödspoäng/CSN-poäng 
  och begreppet gymnasiepoäng (se kapitel 6) för kurser på gymnasial nivå. De båda poängsystemen är dock olika och en och samma kurs ger ett visst antal gymnasiepoäng och ett annat antal studiestödspo- äng. Systemen hänger samman så till vida att gymnasiepoäng ligger till grund för CSN:s beräkningar av studiestödspoäng. Det antal gymnasiepoäng som gäller för en viss kurs multipliceras med en viss koefficient för att få fram hur många studiestödspoäng som CSN ger kursen. Alltså: 
 Antal gymnasiepoäng för en kurs  
 ´  
 koefficient = kursens studie- stödspoäng enligt CSN. 
  
 330  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1998:51 
  
 Koefficienterna är: 
  
 0,31 för kurser i alla ämnen utom yrkesämnen 
  
 0,22 för kurser i yrkesämnen  
  
 1 
  
 Dessa koefficienterna har ändrats under  
 1990-talet. 
  Under 1992 sänktes båda koefficienterna från den nivå de då låg på och det ställ- des därmed högre krav på de studerande för att få fullt studiestöd. Koefficienten för kurser i yrkesämnen har sedan dess legat kvar på den nivå, 0,22, som den fastställdes till 1992. Koefficienten för all- männa ämnen fastställdes 1992 till 0,27 men för dessa har det skett ytterligare en ändring. Den 1 juli 1997 ändrades koefficienten till 0,31 för att underlätta för eleverna i samband med att Kunskapslyftet startade. Att nå fullt studiestöd är dock fortfarande svårare vid stu- dier i allmänna ämnen än det var före 1992. Då var nämligen koeffi- cienten för kurser i alla ämnen utom yrkesämnen 0,34. 
 För ämnesknuten praktik finns en specialregel. För praktiken gäller att det faktiska antalet klocktimmar som praktiken omfattar ska mul- tipliceras med koefficienten 0,125 för att få antalet studiestödspo- äng. (CSNFS 1997:5 12 och 13 §) 
 Alltså: 
 Faktiskt antal klocktimmar i ämnesanknuten praktik  
 ´  
 0,125 = antal studiestödspoäng. 
  
 2.2 
  
 Studiestödspoäng för 
  
 orienteringskurser 
 För orienteringskurser gäller att de som fastställt kursplanen för en orienteringskurs också ska göra en bedömning av orienteringskur- sens omfattning. De ska därvid precisera hur många hela arbetsdagar (studiedagar) som det normalt krävs för att klara kursen på ett nöjak- tigt sätt. Kurserna ger sedan lika många studiestödspoäng som an- givna hela arbetsdagar per kurs. (CSNFS 1997:5 15§) 
  
 1 
  
 Kurser i yrkesämnen är i detta sammanhang kurser i karaktärsämnen på de s.k. yrkesför- beredande gymnasieprogrammen enligt Skolverkets programhandledning för gymnasie- skolans nationella program. Koefficienten 0,31 gäller för övriga kurser som finns på de yrkesförberedande programmen och alla kurser på övriga program. Om en kurs både finns som en kurs i ett karaktärsämne på ett yrkesförberedande program och förekom- mer på samhällsvetenskapsprogrammet eller naturvetenskapsprogrammet gäller koeffi- cienten 0,31 (CSNFS 1997:5 12§). 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 2  
 331 
  
 Alltså: 
 Antal hela arbetsdagar som normalt krävs för en orienteringskurs = antal studiestödspoäng. 
  
 2.3 
  
 Grundläggande vuxenutbildning 
  
 och studiestödspoäng 
 När det gäller kurser som avser att ge grundläggande färdigheter i läsning, skrivning och räkning, bygger beräkningen av studiestöds- poäng på det antal hela undervisningstimmar à 60 minuter som kur- sen omfattar. Antal klocktimmar i veckan ger studiestödspoäng en- ligt tabell 2A. Detta gäller under förutsättning att den studerande del- tar regelbundet i all undervisning. 
 Tabell 2A. Antal studiestödspoäng för olika antal klocktimmar per vecka i första delen av kurserna svenska, svenska som andraspråk och matematik 
  
 Klocktimmar/vecka 
  
 Studiestödspoäng per period om 15 dagar 
  
 1 
  
 0,6 
  
 2 
  
 1,1 
  
 3 
  
 1,7 
  
 4 
  
 2,2 
  
 5 
  
 2,8 
  
 6 
  
 3,3 
  
 7 
  
 3,9 
  
 8 
  
 4,4 
  
 9 
  
 5,0 
  
 10 
  
 5,6 
  
 11 
  
 6,1 
  
 12 
  
 6,7 
  
 13 
  
 7,2 
  
 14 
  
 7,8 
  
 15 
  
 8,3 
  
 16 
  
 8,9 
  
 17 
  
 9,4 
  
 18 
  
 10,0 
  
 För andra kurser inom grundlä ggande vuxenutbildning finns studiestöds poän g fastställda utan att man behöver räkna om via antal klocktimmar. Det antal studiestöds poän g som dessa kurser ger kan avläsas i tabell 2B. 
  
 332  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1998:51 
  
 Tabell 2B. Studiestödspoäng för kurser i grundläggande vuxenutbild- ning, exklusive första delen av kurserna i svenska, svenska som andra- språk och matematik 
  
 Kurs 
  
 Studiestödspoäng 
  
 Svenska (exkl första delen) 
  
 140 
  
 Svenska som andraspråk (exkl första delen) 
  
 140 
  
 Engelska 
  
 102 
  
 Matematik (exkl första delen) 
  
 119 
  
 Samhällskunskap 
  
 23 
  
 Religionskunskap 
  
 15 
  
 Historia 
  
 15 
  
 Geografi 
  
 15 
  
 Fysik 
  
 23 
  
 Kemi 
  
 15 
  
 Biologi 
  
 26 
  
 2.4 
  
 Heltidsstöd eller deltidsstöd? 
  
 Studiestödspoängen använder CSN för att bestämma hur stort stu- diestöd olika personer är berättigade till. Presteras  
 CSN-poäng 
  mot- svarande heltidsstudier ges fullt studiestöd. Om de poäng som pre- steras inte räcker för att klassas som heltidsstudier, ges studiestöd i en mindre omfattning. 
 När studier bedrivs fortlöpande under ett kalenderhalvår divideras det totala antalet studiestödspoäng med antalet hela perioder om 15 dagar som studierna omfattar under halvåret. Om poängen då uppgår till i genomsnitt minst 10 per  
 15-dagarsperiod 
  anses studierna vara av heltidsomfattning (CSNFS 1997:5 2 §). Enkelt uttryckt gäller så- ledes att 20 studiestödspoäng per månad räknas som heltidsstudier och att 10 poäng per månad räknas som halvtid. 
 Det går även att få andra omfattningar av studiefinansering än 100% (heltid) och 50% (halvtid). På motsvarande sätt gäller då att ett visst minsta antal poäng ska presteras för varje nivå av stöd. För SVUX, SVUXA och Studiemedel ges deltidsstöd med 50, 75 och 90 procent av helt stöd. UBS kan beviljas med 25, 50, 75 och 90 procent av helt bidrag. 
 CSN kan bevilja hel- eller halvtidsstöd, trots att studiestödspoäng- en understiger 20 respektive 10 i genomsnitt per månad, om det finns särskilda skäl för det. Särskilda skäl kan vara att en person har en syn- eller hörselskada eller ett annat gravt handikapp och inte kan uppnå poänggränserna trots att hela eller halva arbetstiden (40 resp 20 tim/vecka) ägnas åt studierna. Ett annat skäl kan vara att personen har dyslexi. (CSNFS 1997:5 allmänna råd till 2§) 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 2  
 333 
  
 2.5 
  
 Studiestöd och 
  
 folkhögskolestudier 
 Studier vid folkhögskola som omfattar ett planerat studiearbete om minst 20 timmar à 60 minuter per vecka anses vara heltidsstudier och de berättigar därmed till fullt studiestöd. Studier som omfattar min- dre än 20 timmar, men minst 10 timmar per vecka anses vara deltids- studier på minst halvtid. Om omfattningen är mindre än 10 timmar per vecka kan de studerande inte få SVUX, SVUXA eller Studieme- del. Särskilt utbildningsbidrag kan dock ges, eftersom Särskilt ut- bildningsbidrag kan ges med 25 procent av helt bidrag. För att få 25 procent av helt Särskilt utbildningsbidrag krävs att ett planerat stu- diearbete om minst 5 timmar per vecka föreligger. (CSNFS 1992:13 OCH CSNFS 1997:6 12 §) 
  
 334  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1998:51 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 3  
 335 
  
 Bilaga 3 Kunskapslyftskom- mitténs remissvar på studiestödsutredning- en (SOU 1996:90 
 ) 
  
 KLK 
  
 Kunskapslyftskommittén 
  
 1996-10-29 
  
 Dnr 21/96 
  
 (U 1995:09) 
  
 Remissvar på studiestödsutredningen 
 Härmed överlämnar kommittén sitt remissvar på Sammanhållet studiestöd (SOU 1996:90). 
 Remissvaret behandlades vid kommitténs sammanträde den 21 oktober 1996. 
 Black ordförande 
 Winters Huvudsekreterare 
 336  
 Bilaga 3  
 SOU 1998:51 
 1 Bakgrund 
 Kunskapslyftskommittén har i sitt första delbetänkande "En strategi för kunskapslyft och livslång lärande" SOU 1996:27 diskuterat all- männa riktlinjer för den dylik strategi. Den vilar på tre hörnpelare: ungdomsutbildning, livslångt lärande och kunskapslyft för vuxna. 
 Kommittén har också angett att staten och kommunerna skall ga- rantera en god infrastruktur". Till infrastrukturen hör enligt kom- mittén bl.a. "ett sammanhängande finansieringssystem". I en bilaga till delbetänkandet tog kommittén också ställning till vissa avväg- nings- och gränsdragningsfrågor som då var aktuella för studiestö- det. 
 Studiestödsutredningen har ".... koncentrerat arbetet på att skapa ett enhetligt studiefinansieringssystem för de ungdomar och vuxna som själva söker sig till studier inom det reguljära utbildningsväsen- det och som inte kan finansiera sina studier på annat sätt. Det faller utanför vårt uppdrag att lägga förslag på arbetsmarknadspolitikens eller arbetslöshetsförsäkringens område." 
 "Ett särskilt förmånligt studiestöd kan vara ett ändamålsenligt och ofta nödvändigt instrument för att intressera arbetslösa för att använ- da arbetslöshetstiden till studier .... Utbildning inom ramen för reha- bilitering sker regelmässigt med bibehållen ersättning från sjuk- el- ler arbetsskadeförsäkring under det första året. Man får också räkna med att anställda kommer att kunna studera i det reguljära utbild- ningsväsendet med bibehållande av olika delar av löneförmånerna eller de andra former för finansiering av personalutbildning som par- terna på arbetsmarknaden kan komma att enas om. Den form av kompetenskonton som diskuterats under senare år kan aktualiseras t.ex. i ett sådant sammanhang." 
 I missivet till remissen på studiestödsutredningen uppmanas re- missinstanserna att "ta hänsyn till att reformen som är förslagen i be- tänkandet innehåller en ofinansierad bidragshöjning och skall därför i sina svar lämna förslag till finansiering inom ramen för studiestö- det." 
  
 2 
  
 Studiestödsutredningens förslag i förhållande till kommitténs syn på en strategi för kunskapslyft och livslångt lärande 
  
 Allmänna synpunkter 
 Kommittén anser att det skulle ha varit en fördel om studiestödsut- redningen hade kunnat utarbeta förslag till finansiering av både ung- 
  
 SOU 1998:51 
  
 Bilaga 3  
 337 
  
 domars och vuxnas studier i ett helhetsperspektiv. Såväl av effekti- vitets- och fördelningsmässiga som statsfinansiella skäl torde ett dy- likt perspektiv vara nödvändigt. 
 Det kommer att behövas mer investeringar i utbildning och kompetensutveckling i framtiden både för ekonomiskt tillväxt och för att få en rimlig och rättvis utbildningsfördelning. Hur ansvaret för finansieringen av ungdomsutbildning, utbildning för kunskaps- lyft och livslångt lärande skall fördelas mellan staten, kommunerna, arbetsmarknadens parter och enskilda individer måste lösas i ett sammanhang. 
 Kommittén har för avsikt att för egen del i sitt slutbetänkande åter- komma till dessa frågor i den mån de ligger inom kommitténs utred- ningsområde. 
 Kommittén vill dock redan nu peka på vikten av att utbildning ses i ett långsiktig perspektiv och verkligen betraktas som en investe- ring. Karaktäristiskt för investeringar är att de medför kostnader i nuläget och intäkter i framtiden. I  
 fianansierings-diskussionen 
  – vare sig det gäller staten eller andra aktörer – kan man inte enbart ta hän- syn till kostnaderna utan man måste även beakta intäkterna. 
 De begränsningar av uppdraget som studiestödsutredningen arbe- tat med har lett till slutsatser som riskerar att ge allmänheten felakti- ga signaler inför framtiden. Ett tak för studielån vid 30 års ålder rim- mar exempelvis illa med tankar om livslångt lärande. Det behövs en närmare koppling mellan dagens typ av system för studiefinansie- ring till arbetsmarknadspolitisk utbildning och utbildning i arbetsli- vet. 
 Om studiestödsutredningens förslag genomförs får man vara be- redd på att även det sålunda reformerade studiestödssystemet kan behöva revideras inom en relativt nära framtid. Kommittén ser med oro på den situation som redan nu uppkommit med olika parallella studistödssystem och de oklarheter som råder beträffande deras be- ständighet. De studerande måste för sin planering ha klara besked om hur studiestödet kan förväntas se ut under en tilltänkt studieperi- od. Detta är inte minst viktigt för individer med mindre studievana. 
 Synpunkter på vissa delar av förslagen 
 Kommittén sympatiserar med utredningens strävan att "ta bort kilar" och göra det studiestöd man diskuterar mer sammanhållet, flexibelt och med mindre risk för snedvridningar och inlåsningseffekter. 
 Kommittén kan inte här gå in på detaljer utan begränsar sig till vissa allmänna synpunkter i anslutning till det arbete som kommittén hittills utfört vad gäller "kunskapslyftsutbildning". 
  
 338  
 Bilaga 3 
  
 SOU 1998:51 
  
 Stödnivån i kunskapslyftsutbildning 
 Kommittén anser att vuxna som studerar på grundskolenivå och gymnasienivå bör ha samma finansieringsvillkor. Vuxna behöver ofta kombinera studier på grundskolenivå och gymnasienivå. Skill- nader i finansieringsvillkoren kan leda till snedvridningar i studieva- let. 
 I den mån skillnader måste införas av finansiella skäl skall de vara så små som möjligt. De bästa finansieringsvillkoren bör reserveras för dem som studerar i grundläggande vuxenutbildning. Det är över- huvudtaget inte önskvärt att de som studerar på denna nivå skall be- höva låna för sina studier. 
 Stödnivån bör vara densamma under pröva på kurser som i kunskaps- lyftsutbildning 
 Studiestödsutredningen behandlar inte explicit "pröva på kurser" men eftersom stöd i utredningens förslag inte utgår för kortare peri- oder än fyra veckor blir det förmodligen svårt med studiefinansie- ringen under dylika kurser. 
 Studier på distans bör i högre grad än för närvarande kunna finansieras med studiestöd 
 Studiestödsutredningen föreslår en ökad möjlighet att få studiemedel vid  
 deltids-studier. 
  Vad som saknas är dock en konkret diskussion om olika typer av  
 deltids-studier 
  och möjligheter till studiefinansie- ring av studier på distans. Resultat och kompetens snarare än typ av utbildningsanordnare och studieform bör vara styrande för studie- stödssystemet. 
 Utbildningsanordnare 
 Kommittén anser att studerande skall få rätt till studiemedel om stu- diestödet användas för jämförbar utbildning vid gymnasieskola, komvux, statens skolor för vuxna, i folkbildning och kunskapslyfts- utbildning samtidigt som det för kommunerna blev möjligt att fritt lägga ut och upphandla kunskapslyftsutbildning från olika typer av utbildningsanordnare.