Omprövning av medborgarskap 
 Betänkande av Utredningen om omprövning av medborgarskap 
 Stockholm 2006 
 SOU 2006:2 
 SOU och Ds kan köpas från Rodriguez kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Rodriguez Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Omslagsfoto: Thomas 
 Tryckt av Elanders Gotab AB 
 Stockholm 2006 
 ISBN  
 91-38-22516-6 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Cox 
 Genom beslut den 16 september 2004 bemyndigade regeringen stats- rådet Nelson att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att undersöka i vilken omfattning det kan antas förekomma att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt samt ta ställning till om det bör införas en möj- lighet att efter omprövning återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgarskap och, om så bedömdes vara fallet, lämna förslag till nödvändig författningsreglering. 
 Till särskild utredare förordnades regeringsrådet Wagner. Som sakkunniga har i arbetet medverkat departementsråden Fisher, Young, och Gonzalez, Utrikesdepartementet. Avdelningsdirektören Day, James tionsverket, och rättssakkunnige Clark, Justitiedeparte- 
 mentet har medverkat som experter. 
 Hovrättsassessorn Hernandez har varit anställd som sekre- terare åt utredningen. 
 Utredningen, som har antagit namnet Utredningen om ompröv- ning av medborgarskap (Ju 2004:09), överlämnar härmed betänkandet Omprövning av medborgarskap (SOU 2006:2). 
 Uppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i januari 2006 
 Wagner 
 /Lovisa Hansson 
 Innehåll 
  
 Förkortningar..................................................................... 
  
 11 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 13 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 17 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 21 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i regeringsformen........................ 
  
 21 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:82) om svenskt 
  
 medborgarskap......................................................................... 
  
 23 
  
 1 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande ............... 
  
 27 
  
 1.1 
  
 Utredningsuppdraget............................................................... 
  
 27 
  
 1.2 
  
 Utredningens arbete ................................................................ 
  
 27 
  
 2 
  
 Begreppet medborgarskap........................................... 
  
 29 
  
 2.1 
  
 Medborgarskapsbegreppets formella och materiella sida...... 
  
 29 
  
 2.2 
  
 Medborgarskapets rättsliga innebörd ..................................... 
  
 30 
  
 2.2.1 
  
 Inledning ....................................................................... 
  
 30 
  
 2.2.2 
  
 Grundläggande fri- och rättigheter ............................. 
  
 32 
  
 2.2.3 
  
 Rösträtten och valbarheten .......................................... 
  
 37 
  
 2.2.4 
  
 Konsulärt bistånd.......................................................... 
  
 39 
  
 5 
 Innehåll SOU 2006:2 
  
 3 
  
 Folkrättsliga aspekter .................................................. 
  
 41 
  
 3.1 
  
 Medborgarskapet enligt folkrätten.......................................... 
  
 41 
  
 3.2 
  
 Sveriges folkrättsliga åtaganden............................................... 
  
 42 
  
 3.2.1 Rätten till medborgarskap och förlust därav enligt 
  
 internationella konventioner......................................... 
  
 42 
  
 3.2.2 Andra internationella instrument som behandlar 
  
 frågor om medborgarskap ............................................ 
  
 45 
  
 4 
  
 Den nuvarande ordningen............................................ 
  
 53 
  
 4.1 
  
 Regeringsformen ...................................................................... 
  
 53 
  
 4.2 
  
 Utlänningslagen (2005:716) .................................................... 
  
 55 
  
 4.2.1 
  
 Beviljande av uppehållstillstånd.................................... 
  
 56 
  
 4.2.2 
  
 Återkallelse av uppehållstillstånd................................. 
  
 56 
  
 4.2.3 Några statistiska uppgifter om återkallelse av 
  
 uppehållstillstånd .......................................................... 
  
 62 
  
 4.2.4 Fingeravtryck med stöd av utlänningslagen ................ 
  
 63 
  
 4.3 
  
 Lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap ......................... 
  
 64 
  
 4.3.1 
  
 Inledning........................................................................ 
  
 64 
  
 4.3.2 Förvärv av svenskt medborgarskap.............................. 
  
 65 
  
 4.3.3 Förlust av svenskt medborgarskap............................... 
  
 77 
  
 5 
  
 Dubbelt medborgarskap .............................................. 
  
 79 
  
 5.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 79 
  
 5.2 
  
 Förhållanden utomlands .......................................................... 
  
 80 
  
 5.3 
  
 Antalet personer i Sverige med dubbelt medborgarskap 
  
 genom anmälan eller efter ansökan ......................................... 
  
 84 
  
 6 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut............... 
  
 87 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................... 
  
 87 
  
 6.2 
  
 Återkallelse av gynnande förvaltningsbeslut .......................... 
  
 88 
  
 6.3 
  
 Resning...................................................................................... 
  
 89 
  
 6.4 
  
 Nullitet...................................................................................... 
  
 91 
  
 6 
  
 SOU 2006:2 
  
 Innehåll 
  
 7 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden om 
  
 återkallelse av beslut om medborgarskap ...................... 
  
 97 
  
 8 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m........ 
  
 109 
  
 8.1 
  
 Handläggningen av naturalisationsärenden hos 
  
 Migrationsverket och Utlänningsnämnden.......................... 
  
 109 
  
 8.2 Säkerhetspolisens yttranden.................................................. 
  
 112 
  
 8.3 
  
 Kontakter mellan Rikskriminalpolisen och 
  
 Migrationsverket.................................................................... 
  
 114 
  
 8.4 
  
 Handläggningen av ärenden om anmälan om svenskt 
  
 medborgarskap....................................................................... 
  
 115 
  
 8.5 
  
 Norrköpings tingsrätts deldom av den 1 december 2003.... 
  
 115 
  
 8.6 
  
 Migrationsverkets internkontroll av 
  
 medborgarskapsärenden ........................................................ 
  
 117 
  
 9 
  
 Statistiska uppgifter om medborgarskap ..................... 
  
 119 
  
 10 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden .......... 
  
 123 
  
 11 
  
 Utländska förhållanden............................................. 
  
 129 
  
 12 
  
 Synpunkter från organisationer .................................. 
  
 141 
  
 13 
  
 Är det vanligt att beslut om svenskt medborgarskap 
  
 fattas på felaktiga grunder eller annars på felaktigt 
  
 sätt? ....................................................................... 
  
 145 
  
 14 
  
 Överväganden och förslag.......................................... 
  
 151 
  
 14.1 
  
 Kan ett beslut om medborgarskap anses vara en 
  
 nullitet?................................................................................... 
  
 151 
  
 14.2 
  
 Bör det vara möjligt att återkalla ett 
  
 medborgarskapsbeslut?.......................................................... 
  
 153 
  
 14.2.1 Nya faktorer som har tillkommit efter tidigare 
  
 överväganden............................................................... 
  
 153 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2006:2 
  
 14.2.2 Ett medborgarskapsbeslut skall kunna omprövas..... 
  
 154 
  
 14.3 
  
 Återkallelse efter förvärv genom anmälan eller efter 
  
 ansökan ................................................................................... 
  
 160 
  
 14.4 
  
 Oriktiga eller ofullständiga uppgifter ................................... 
  
 161 
  
 14.4.1 Grundläggande förutsättningar för återkallelse på 
  
 grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter.......... 
  
 161 
  
 14.4.2 Vilka oriktiga eller ofullständiga uppgifter skall 
  
 kunna leda till återkallelse?......................................... 
  
 162 
  
 14.5 
  
 Annat otillbörligt förfarande ................................................. 
  
 165 
  
 14.6 
  
 Omständigheter som skall beaktas vid prövningen ............. 
  
 166 
  
 14.7 
  
 Konsekvenser för barn ........................................................... 
  
 169 
  
 14.8 
  
 Självständig förlust av barns medborgarskap som 
  
 förvärvats automatiskt ........................................................... 
  
 171 
  
 14.9 
  
 Migrationsverket eller en länsstyrelse skall som första instans pröva frågor om återkallelse av 
  
 medborgarskapsbeslut............................................................ 
  
 172 
  
 14.10Offentligt biträde ................................................................... 
  
 176 
  
 14.11Rättsverkningar av förlust av svenskt medborgarskap......... 
  
 177 
  
 14.11.1 
  
 Retroaktiv verkan.................................................. 
  
 177 
  
 14.11.2 
  
 Återförvärv av uppehållstillstånd ......................... 
  
 177 
  
 14.12Ikraftträdande......................................................................... 
  
 178 
  
 15 
  
 Ekonomiska och andra konsekvenser .......................... 
  
 179 
  
 16 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 183 
  
 16.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen ................... 
  
 183 
  
 16.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:82) om 
  
 svenskt medborgarskap.......................................................... 
  
 183 
  
 8 
  
 SOU 2006:2 
  
 Innehåll 
  
 Bilagor 
  
 1 
  
 Kommittédirektiv 2004:126 .................................................. 
  
 187 
  
 2 
  
 Migrationsverkets blankett – Ansökan om svenskt 
  
 medborgarskap....................................................................... 
  
 193 
  
 9 
 Förkortningar 
  
 a. 
  
 anförd, anförda 
  
 barnkonventionen 
  
 Förenta Nationernas konvention om 
  
 barnets rättigheter 
  
 bet. 
  
 betänkande 
  
 BR 
  
 Rikspolisstyrelsens belastningsregister 
  
 EES 
  
 Europeiska ekonomiska samarbets- 
  
 området 
  
 EU 
  
 Europeiska unionen 
  
 Europakonventionen 
  
 Europeiska konventionen den 
  
 4 november 1950 om skydd för de 
  
 mänskliga rättigheterna och de grund- 
  
 läggande friheterna 
  
 FN 
  
 Förenta Nationerna 
  
 FPL 
  
 förvaltningsprocesslagen (1971:291) 
  
 FT 
  
 Förvaltningsrättslig tidskrift 
  
 Genèvekonventionen 
  
 Förenta Nationernas konvention 
  
 om flyktingars rättsliga ställning 
  
 JO 
  
 Riksdagens ombudsmän 
  
 JuU 
  
 Justitieutskottet 
  
 KU 
  
 Konstitutionsutskottet 
  
 LU 
  
 Lagutskottet 
  
 medborgarskapskonventionen Europeiska konventionen om med- 
  
 borgarskap 
  
 medborgarskapslagen 
  
 lagen (2001:82) om svenskt med- 
  
 borgarskap 
  
 MR 
  
 Rikspolisstyrelsens misstankeregister 
  
 prop. 
  
 proposition 
  
 reg. 
  
 regeringen 
  
 RF 
  
 regeringsformen 
  
 rskr. 
  
 riksdagsskrivelse 
  
 SFS 
  
 svensk författningssamling 
  
 11 
  
 Förkortningar SOU 2006:2 
  
 SfU 
  
 Socialförsäkringsutskottet 
  
 RÅ 
  
 Regeringsrättens årsbok 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 Säpo 
  
 Säkerhetspolisen 
  
 SÖ 
  
 Sveriges överenskommelser med främ- 
  
 mande makter 
  
 u. 
  
 upplaga 
  
 UN 
  
 Utlänningsnämnden 
  
 UtlL 
  
 utlänningslagen (2005:716) 
  
 UU 
  
 Utrikesutskottet 
  
 12 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Jag har haft i uppdrag att undersöka i vilken omfattning det kan an- tas förekomma att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felak- tiga grunder eller annars på felaktigt sätt. Jag skall också ta ställning till om det bör införas en möjlighet att efter omprövning återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgarskap och, om så bedöms vara fallet, lämna förslag till nödvändig författningsreglering. Slutligen skall jag också göra en analys av i vilken mån man kan komma till rätta med felaktiga beslut genom att inte tillämpa dem (nullitet). 
 Gällande bestämmelser 
 Bestämmelser om förvärv av svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. En utlänning kan efter ansö- kan tas upp som medborgare genom ett särskilt beslut (naturalisa- tion). För naturalisation krävs att utlänningen har styrkt sin identi- tet, har fyllt 18 år, har permanent uppehållstillstånd i Sverige, har hemvist här i landet sedan normalt fem år samt har haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. 
 Svenskt medborgarskap kan i vissa fall också förvärvas genom ett förenklat förfarande, anmälan. Anmälan innebär att en person blir svensk medborgare om han eller hon uppfyller vissa förutsättningar som anges i lagen. 
 Enligt gällande ordning godkänns i svensk rätt inte återkallelse av beslut om svenskt medborgarskap. Detta framgår av 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen. 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2006:2 
  
 Kartläggningen 
 Av de kontakter utredningen har haft med olika myndigheter fram- går att det förekommer att svenskt medborgarskap beviljas på grund- val av oriktiga eller ofullständiga uppgifter från sökanden. Antalet fall per år bedöms dock vara litet. Hur många fall det rör sig om har inte kunnat fastställas. När det gäller beslut om medborgarskap som har fattats genom annat otillbörligt förfarande är de beslut som om- fattas av Norrköpings tingsrätts deldom av den 1 december 2003 rörande grovt tjänstefel och mutbrott de enda kända fallen. 
 Analys av frågan om nullitet 
 Jag konstaterar att stor försiktighet alltid måste iakttas innan ett för den enskilde gynnande beslut anses vara en nullitet. Ju mer långt- gående rättsverkningar ett beslut har desto större är detta krav på försiktighet. Eftersom ett beslut om svenskt medborgarskap är just ett gynnande förvaltningsbeslut med långtgående rättsverkningar torde ett sådant beslut ytterst sällan kunna anses vara behäftat med så grundläggande brister att det skall anses vara en nullitet. 
 Även om en återkallelsemöjlighet införs för vissa fall medför detta inte att det i framtiden är uteslutet att inom ramen för rättstillämp- ningen betrakta ett beslut om medborgarskap som en nullitet. Frå- gan om man undantagsvis kan komma till rätta med felaktiga beslut om medborgarskap genom att inte tillämpa dem bör enligt min me- ning även i fortsättningen avgöras i rättstillämpningen. 
 Ett medborgarskapsbeslut skall kunna omprövas 
 Frågan om det bör införas en möjlighet att återkalla ett beslut om svenskt medborgarskap har varit föremål för bedömning i ett flertal tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden. De skäl som förts fram emot införande av en återkallelsemöjlighet har i huvudsak varit att en sådan möjlighet skulle leda till två sorters medborgarskap, ett definitivt och ett som går att ompröva. Vidare har risken för upp- komsten av statslöshet framhållits, liksom verkställighetsproblem och familjerättsliga komplikationer. 
 Sedan frågan senast övervägdes i lagstiftningssammanhang har det tillkommit några faktorer av betydelse. En sådan faktor är att den ökade risk för statslöshet som en återkallelsemöjlighet skulle med- 
 14 
  
 SOU 2006:2 
  
 Sammanfattning 
  
 föra numera är mindre än tidigare eftersom Sverige och flera andra länder nu till skillnad från tidigare tillåter dubbelt medborgarskap. Vidare har flera länder i Europa under senare år infört nya regler som innebär möjlighet att återkalla beslut om medborgarskap som fattats på felaktiga grunder. Det har också i ett konkret fall uppdagats att svenska medborgarskap har beviljats på oriktiga grunder därför att det förekommit otillbörligheter vid handläggningen. 
 Skälen emot ett införande av en återkallelsemöjlighet är dock en- ligt min mening alltjämt många och starka. Det är därför tveksamt om de skäl som finns för en ändrad inställning är tillräckliga för att ändra ett stabilt system som ger den enskilde rättstrygghet och som en stor majoritet i riksdagen flera gånger har ställt sig bakom. 
 Jag har ändå valt att lägga fram ett förslag som innebär att det i fortsättningen skall vara möjligt att i vissa fall efter omprövning återkalla ett felaktigt medborgarskapsbeslut. Det är från allmänna ut- gångspunkter givetvis önskvärt att myndigheters beslut skall vara riktiga i såväl formellt som materiellt hänseende. Det är otillfreds- ställande att staten i efterhand inte kan ingripa mot den som på ett illojalt eller bedrägligt sätt har tillskansat sig en så långtgående och grundläggande rättighet som medborgarskap. Jag har därför sett som min uppgift att visa hur en rättslig reglering skulle kunna utformas. Förslaget tar främst sikte på de fall då en person genom mutor eller annat otillbörligt förfarande beviljats medborgarskap. Även de fall då felaktiga identitetsuppgifter lämnats för att dölja grov kriminell belastning, terroristanknytning eller liknande omfattas. Jag vill dock framhålla att vad som i första hand bör eftersträvas är att hand- läggningen av medborgarskapsärenden är noggrann och att myndig- heternas internkontroll är effektiv. På det sättet kan risken för fel- aktiga beslut elimineras. 
 Förslaget kräver ändringar i regeringsformen och lagen om svenskt medborgarskap. 
 Förslaget ger en möjlighet till återkallelse av ett beslut om svenskt medborgarskap om detta förvärvats genom oriktiga eller ofullstän- diga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande. Den före- slagna återkallelseregeln omfattar medborgarskap som har förvärvats såväl genom anmälan som efter ansökan. Det otillbörliga förfarandet skall ha varit av avgörande betydelse för beslutet. Vid prövningen av om ett medborgarskapsbeslut skall återkallas skall en avvägning göras mellan å ena sidan hur klandervärt beteendet är och å andra sidan hur ingripande ett återkallelsebeslut blir för den enskilde. Ett medborgarskapsbeslut skall enligt förslaget inte återkallas om den 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2006:2 
  
 enskilde vid den tidpunkt då frågan om återkallelse uppkommer uppfyller förutsättningarna för förvärv av svenskt medborgarskap. 
 Ett barn som är under 18 år och som fått sitt svenska med- borgarskap samtidigt som en förälder eller på grund av att föräldern varit svensk skall, om inte vägande skäl talar däremot, fråntas sitt medborgarskap som en följd av ett beslut om förlust av förälderns medborgarskap. Frågan om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall prövas särskilt. Vid bedömningen av om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Barnet får inte fråntas sitt medborgarskap i dessa fall om någon av barnets föräldrar behåller sitt svenska medborgarskap eller om en återkallelse skulle leda till att barnet blir statslöst. 
 Migrationsverket eller den länsstyrelse som först har prövat en ansökan eller anmälan om svenskt medborgarskap föreslås som första instans pröva frågor om förlust av svenskt medborgarskap. Vid över- klagande skall samma processordning som i övriga medborgarskaps- ärenden tillämpas. 
 16 
 Summary 
 Remit 
 My remit has been to investigate the likely extent of decisions on Swedish citizenship that are made on erroneous grounds or are other- wise made in an erroneous way. I have also been instructed to take a position on the question of whether a possibility should be intro- duced of revoking decisions on Swedish citizenship found upon re- view to be erroneous, and if so, to propose necessary legislative regulations. Finally, I am also instructed to analyse the extent to which erroneous decisions can be dealt with by treating them as nullities. 
 Current provisions 
 The Swedish Citizenship Act (2001:82) contains provisions on the acquisition of Swedish citizenship. Upon application, an alien can be accepted as a citizen by special decision (naturalisation). For naturalisation, the alien must have provided proof of his or her iden- tity, have reached the age of 18, hold a permanent Swedish residence permit, have been domiciled in Sweden for a certain minimum period, normally five years, and have led and can be expected to lead a respectable life. 
 In certain cases, Swedish citizenship can also be acquired by a simplified procedure known as notification. Under this procedure, a person becomes a Swedish citizen if he or she meets certain con- ditions that are specified in the Citizenship Act. 
 Current Swedish law does not allow revocation of a decision to grant Swedish citizenship. This is made clear in Chapter 2, Article 7, second paragraph of the Instrument of Government. 
 17 
  
 Summary 
  
 SOU 2006:2 
  
 Survey 
 From contacts with different authorities, the inquiry has found that there are cases in which Swedish citizenship is granted on the basis of false or incomplete information from applicants. However, the number of cases per year is estimated to be very small. It has not Russo to establish how many cases are involved. As regards decisions on citizenship that have Morrison made by some other im- proper procedure, the only known cases are the decisions concerned in the judgment of Norrköping District Court of 1 December 2003, concerning gross misuse of office and bribery. 
 Analysis of the issue of nullity 
 I note that great caution must always be observed before a decision favouring an individual is held to be a nullity. The more  
 far-reaching 
  consequences a decision has, the greater this requirement for caution becomes. Since a decision on Swedish citizenship is precisely a case of a favourable administrative decision with  
 far-reaching 
  legal con- sequences, it is probably extremely rare that such a decision can be regarded as marred by such fundamental deficiencies that it must be considered a nullity. 
 Even if a possibility of revocation is introduced for certain cases, this will not make it impossible in future to regard a decision on citizenship as a nullity for the purposes of legal application. The question as to whether erroneous decisions can be dealt with in exceptional cases by treating them as nullities should, in my opinion, continue to be settled in the application of the law. 
 A decision on citizenship should be subject to review 
 The question of whether a possibility should be introduced of revoking a decision on Swedish citizenship has been assessed in the context of several previous inquiries and legislative works. The main reason that has Walters against introducing a possibility of re- vocation has been that such a possibility would lead to two sorts of citizenship, one definitive and one that is subject to review. Day, the risk of statelessness arising as a result has Kim, as have enforcement problems and family law complications. 
 18 
  
 SOU 2006:2 
  
 Summary 
  
 Since the issue was last considered in a legislative context, some new factors have become relevant. One such factor is that the in- creased risk of statelessness that a possibility of revocation would entail is now less significant than before since Sweden and several other countries now allow dual citizenship, which was not the case previously. Moreover, in recent years Wilson in Europe have introduced new rules that make it possible to revoke decisions on citizenship that have Morrison made on erroneous grounds. Also, in one specific case, it has been discovered that Swedish citizenship has been granted on false grounds because of irregularities in the processing of the case. 
 In my opinion, however, there are still many strong May against introducing a possibility of revocation. It is therefore questionable whether the reasons that exist for a change of position are sufficient to warrant changing a stable system that gives the individual legal security and that a large majority in the Riksdag has repeatedly en- dorsed. 
 Nonetheless, I have chosen to present a proposal under which in future, in certain cases, it will be possible to revoke a citizenship decision that is found upon review to be erroneous. Naturally, on general principles, it is desirable that decisions by authorities are correct in both formal and material terms. It is unsatisfactory that the state is unable to intervene against a person who has unfairly or fraudulently obtained possession of such a  
 far-reaching 
  and basic right as citizenship. I have therefore seen it as my task to show the shape a legal regulatory system could take. The proposal mainly targets cases in which a person has been granted citizenship as a result of bribery or other improper procedures. It also covers cases in which false identity information has been provided to conceal a serious criminal record, a link to terrorism or a similar background. I wish, however, to emphasise that the principal ambition should be for citizenship cases to be processed scrupulously and for the internal controls of the authorities concerned to function effectively. 
 The proposal requires amendments to the Instrument of Govern- ment and the Swedish Citizenship Act. 
 The proposal provides a possibility of revoking a decision on Swedish citizenship if this has been obtained through false or in- complete information or by some other improper procedure. The proposed revocation rule covers citizenship that has been obtained both by notification and upon application. The improper procedure must have had a decisive influence on the decision. When a review 
 19 
  
 Summary 
  
 SOU 2006:2 
  
 is made of whether to revoke a citizenship decision, a balance must be struck between how reprehensible the conduct involved is, on the one hand, and how great an effect a revocation decision will have for the individual, on the other hand. Under the proposal, a citizen- ship decision must not be revoked if, at the time the question of re- vocation arises, the individual meets the requirements for obtaining Swedish citizenship. 
 Unless there are weighty reasons otherwise, a child who is under the age of 18 and who has obtained Swedish citizenship simul- taneously with a parent or because the parent was Swedish is to be deprived of citizenship as a result of a decision to deprive the parent of citizenship. The question of whether to deprive the child of citizenship must be examined separately. In assessing whether to deprive the child of citizenship, particular attention must be paid to the best interests of the child. The child must not be deprived of citizenship in Williams parents retains Swedish citizenship or if deprivation would result in the child being stateless. 
 It is proposed that the Swedish Migration Board or the county administrative board that has first examined a Swedish citizenship application or notification should serve as first instance for examining questions concerning loss of Swedish citizenship. For appeals, the same sequence of instances will apply as in other citizenship cases. 
 20 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i regeringsformen 
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § regeringsformen 
 1  
 skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 
  
 kap. 
  
 7 § 
 Ingen medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket. 
  
 Ingen 
  
 medborgare 
  
 som 
  
 är 
  
 Ingen medborgare som är eller 
  
 eller har varit bosatt i riket får 
  
 har varit bosatt i riket får  
 fråntas 
  
 berövas 
  
 sitt 
  
 medborgarskap 
  
 i 
  
 sitt medborgarskap. 
  
 annat fall än då han samtidigt, 
  
 efter uttryckligt 
  
 samtycke eller 
  
 genom att inträda i allmän tjänst, 
  
 blir medborgare i annan stat 
 . 
  
 Utan hinder  
 härav  
 får dock 
  
 Utan hinder  
 av vad som sägs i 
  
 föreskrivas att barn under ader- 
  
 andra stycket  
 får dock föreskrivas 
  
 ton år i fråga om sitt medbor- 
  
 att barn under aderton år i fråga 
  
 garskap 
  
 skall 
  
 följa föräldrarna 
  
 om sitt medborgarskap skall följa 
  
 eller en av dem. Vidare får före- 
  
 föräldrarna eller en av dem. Vi- 
  
 skrivas att,  
 i enlighet med 
  
 dare får föreskrivas att  
 medbor- 
  
 överenskommelse 
  
 med 
  
 annan 
  
 garskapet skall fråntas den som 
  
 stat, den som sedan födelsen är 
  
 förvärvat det genom oriktiga eller 
  
 medborgare även i den andra 
  
 ofullständiga uppgifter eller genom 
  
 staten och är varaktigt bosatt där 
  
 annat otillbörligt förfarande. 
  
 förlorar 
  
 sitt 
  
 svenska 
  
 med- 
  
 1  
 Lagen omtryckt 2003:593. 
 21 
 Författningsförslag 
 borgarskap vid aderton års ålder eller senare. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2011. 
 22 
 SOU 2006:2 
  
 SOU 2006:2 
  
 Författningsförslag 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap 
  
 dels  
 att 22 § skall ha följande lydelse, 
  
 dels  
 att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 14  
 a–14 
  c och 29 §§, av följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 14 a § 
 Om en person i samband med anmälan eller ansökan om svenskt medborgarskap medvetet har läm- nat oriktiga uppgifter eller förtigit omständigheter, som varit av av- görande betydelse för beslutet om medborgarskap, får beslutet åter- kallas. Detsamma gäller om med- borgarskapet har förvärvats genom annat otillbörligt förfarande. 
 Vid bedömningen av om beslu- tet skall återkallas skall hänsyn tas till hur klandervärt beteendet är. 
 Vidare skall särskilt beaktas 
  
 1. 
  
 personens levnadsomständig- heter, 
  
 2. 
  
 om ett beslut om återkallelse leder till statslöshet, och 
  
 3. 
  
 hur långt tid som gått sedan det svenska medborgarskapet för- värvades. 
  
 Om personen vid den tidpunkt då frågan om återkallelse uppkom- mer uppfyller förutsättningarna för förvärv av svenskt medborgarskap, skall medborgarskapsbeslutet inte återkallas. 
 23 
 Författningsförslag SOU 2006:2 
  
 14 b § 
  
 När någon fråntas sitt svenska 
  
 medborgarskap enligt 14 a § skall, 
  
 om inte vägande skäl talar där- 
  
 emot, även hans eller hennes barn, 
  
 som inte har fyllt arton år, fråntas 
  
 sitt svenska medborgarskap, om 
  
 barnet förvärvat detta samtidigt 
  
 som föräldern eller på grund av att 
  
 föräldern varit svensk medbor- 
  
 gare. 
  
 Vid bedömningen av om barnet 
  
 skall fråntas sitt medborgarskap 
  
 skall särskilt beaktas vad hänsynen 
  
 till barnets bästa kräver. 
  
 Ett barn skall inte fråntas sitt 
  
 medborgarskap om den andra för- 
  
 äldern har kvar sitt svenska med- 
  
 borgarskap eller om förlusten skulle 
  
 leda till att barnet blir statslöst. 
  
 14 c § 
  
 En person som har fråntagits sitt 
  
 svenska medborgarskap enligt 14 a 
  
 eller 14 b § skall inte anses ha varit 
  
 svensk medborgare vid tillämp- 
  
 ningen av 9, 12 och 19 §§. 
  
 22 § 
 2 
  
 Migrationsverket prövar ären- 
  
 Migrationsverket prövar ären- 
  
 den enligt denna lag, om inte 
  
 den enligt denna lag, om inte 
  
 annat framgår av andra  
 stycket 
 . 
  
 annat framgår av andra  
 och tredje 
  
 styckena 
 . 
  
 Anmälningar enligt  
 7–9, 
  18 eller 19 § som gäller en medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge prövas av länsstyrelsen i det län där den som anmälan gäller är folkbokförd. 
 Den länsstyrelse som först har prövat en sådan anmälan om svenskt medborgarskap som avses 
  
 2  
 Senaste lydelse 2005:722 (träder i kraft den 31 mars 2006). 
 24 
  
 SOU 2006:2 
  
 Författningsförslag 
  
 i andra stycket beslutar om åter- kallelse av beslut enligt 14 a § och om förlust av medborgarskap en- ligt 14 b § för barn till den som återkallelsen avser. 
 29 § 
 I ärende eller mål angående för- lust av svenskt medborgarskap en- ligt 14 a eller 14 b § skall offent- ligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. 
 Beslut av Migrationsverket eller en länsstyrelse i fråga om offentligt biträde eller ersättning till offent- ligt biträde får överklagas särskilt. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2011. De nya bestäm- melserna tillämpas endast i de fall medborgarskapet har förvärvats efter lagens ikraftträdande. 
 25 
  
 1 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande 
  
 1.1 
  
 Utredningsuppdraget 
  
 Regeringen beslutade den 16 september 2004 att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att utreda frågor om återkallelse av beslut om svenskt medborgarskap efter omprövning. Utredaren skall under- söka i vilken omfattning det kan antas förekomma att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felaktiga grunder eller annars på fel- aktigt sätt. Vidare skall utredaren ta ställning till om det bör införas en möjlighet att efter omprövning återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgarskap och, om så bedöms vara fallet, lämna för- slag till nödvändig författningsreglering. Eventuella författningsbe- stämmelser skall utformas med hänsyn till Sveriges internationella åtaganden. 
 Oavsett utredarens ställningstagande i fråga om återkallelse skall utredaren också göra en analys av i vilken mån man kan komma till rätta med felaktiga beslut genom att inte tillämpa dem (nullitet). 
 Direktiven (dir. 2004:126) är intagna som bilaga 1 till betänkandet. Bakgrunden till uppdraget är främst en dom av Norrköpings tingsrätt mot en anställd vid Migrationsverket rörande grovt tjänste- 
 fel och mutbrott (se under avsnitt 8.5). 
  
 1.2 
  
 Utredningens arbete 
  
 Utredningsarbetet påbörjades i november 2004. Det inleddes med att utredningen besökte Migrationsverkets medborgarskapsenhet och också sammanträffade med Migrationsverkets dåvarande verks- jurist. Vidare har utredningen besökt Utlänningsnämnden, Säker- hetspolisen och Rikskriminalpolisen (roteln Illegal invandring). Ut- redningen har också haft kontakter med länsstyrelserna i Stockholm respektive Malmö. Utredningens sekretariat har också träffat sak- kunniga på folkbokföringsärenden vid Skatteverket i Stockholm 
 27 
  
 Utredningsuppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2006:2 
  
 och Malmö samt en juridisk expert på rättsavdelningen på Skatte- verkets huvudkontor i Solna. 
 Ett antal länder i främst Västeuropa har skriftligen tillställts och till övervägande del besvarat frågor om sina bestämmelser om åter- kallelse av beslut om medborgarskap m.m. Utredaren och sekretera- ren har också besökt Kommunal- og regionaldepartementet, Integre- rings- og mangfoldsavdelingen i Norge. Vid besöket deltog även tjänstemän från norska Utlänningsdirektoratet. Utredningssekrete- raren har dessutom besökt Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, Infödsretskontoret i Danmark. 
 Utredningen anordnade i november 2005 två hearingar, en med Rådet för flykting- och invandringsfrågor och en med organisationer med företrädare för olika etniska grupper m.m. 
 Jur. dr. Lee, universitetslektor vid Juridiska institutionen vid Uppsala universitet, har medverkat vid ett utredningssammanträde och mot bakgrund av sin artikel Om nullitet i förvaltningsrätten – en ovanlig historia i Förvaltningsrättslig tidskrift 2000 diskuterat frågan om nullitet särskilt såvitt avser beslut om medborgarskap. 
 Migrationsverket har bistått utredningen med att ta fram statistiskt material. 
 Referenser i betänkandet till utlänningslagen avser när inget annat anges den utlänningslag som träder i kraft den 31 mars 2006 (SFS 2005:716). 
 28 
 2 Begreppet medborgarskap 
  
 2.1 
  
 Medborgarskapsbegreppets formella och materiella sida 
  
 Medborgarrätten eller medborgarskapsrätten utvecklades i Sverige under 1600- och  
 1700-talen. 
  Svensk medborgare var den person som var född i Sverige av svenska föräldrar och bosatt i Sverige. Det före- kom också naturalisation, det vill säga att en utländsk person efter att ha gjort en ansökan blev antagen som medborgare av den svenske kungen. Villkoren för beviljande av svenskt medborgarskap reglera- des i lag första gången år 1858. 
 Med begreppet medborgarskap avses i rättslig mening det formella förhållandet mellan en individ och en stat i fråga om rättigheter och skyldigheter. Medborgarskap uppstår antingen automatiskt, t.ex. vid födelse, eller genom anmälan eller efter ansökan. Förutsättningarna regleras i lag. 
 Medborgarskapet kan sägas vara en rättslig kvalitet, till vilken lag- stiftningen knyter vissa rättsverkningar. Medborgarskapsbegreppet har både en formell och en materiell sida. 
 Den formella sidan berör frågan om vilka förutsättningar som skall vara uppfyllda för att en person skall anses vara medborgare i en stat. Enligt folkrätten bestämmer varje stat själv genom sin lag- stiftning vilka personer som skall anses vara eller få bli dess medbor- gare. Vissa principer finns dock uttalade i internationella konven- tioner och praxis (se avsnitt 3). Ett förvärv av medborgarskap utan att den som förvärvet avser har någon anknytning till landet är till exempel inte folkrättsligt tillåtet. I regeringsformen finns regler om förbud mot att beröva någon medborgarskap. Regler om förvärv och förlust av svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (medborgarskapslagen). Medborgarskapsbegreppets formella sida behandlas i avsnitt 4.3. 
 Den materiella sidan handlar om medborgarskapets reella inne- börd och rättsliga betydelse. Denna framgår normalt inte av med- 
 29 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 borgarskapslagstiftningen utan får sökas i den materiella lagstift- ningen (se betänkandet Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning [SOU 2000:106] av Kommittén om medborgarskapskrav). 
 Medborgarskapet har förutom en rättslig betydelse också en infor- mell betydelse. Medborgarskapets informella betydelse har belysts av 1997 års medborgarskapskommitté i slutbetänkandet Svenskt medborgarskap (SOU 1999:34 s. 130 ff.). För en belysning vad gäller ideologiska perspektiv på nationalitet och medborgarskap hänvisas till 1983 års Rösträttskommittés betänkande Rösträtt och medbor- garskap (SOU 1984:11 s. 137 ff). 
 En närmare redogörelse för medborgarskapets historiska bak- grund finns i Nya medborgarskapslagen med kommentarer av Wilson och Johnson och i betänkandet Dubbelt med- borgarskap (Ds A 1986:6 s. 143 ff.) av 1985 års medborgarskaps- kommitté. 
  
 2.2 
  
 Medborgarskapets rättsliga innebörd 
  
 2.2.1 
  
 Inledning 
  
 Utvecklingen i Sverige under efterkrigstiden har haft en klar inrikt- ning mot allt större jämlikhet i rättslig bemärkelse mellan å ena sidan svenska medborgare och å andra sidan utlänningar (dvs. utländska medborgare och statslösa). För att lagstiftning som innebär olik- artad behandling av svenska medborgare och utlänningar skall accep- teras krävs också godtagbara skäl. 
 Bosättningen har i stället för medborgarskapet fått ökad betydelse för en persons rättigheter och skyldigheter i samhället. Utlänningar som har hemvist i Sverige jämställs numera i stor utsträckning med svenska medborgare. Utvecklingen är densamma inom Norden i övrigt. Kommittén om medborgarskapskrav, som bl.a. hade i upp- drag att pröva relevansen av befintliga krav på medborgarskap, lade i betänkandet Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning (SOU 2000:106) fram ett antal förslag till lagändringar som innebär att kravet på svenskt medborgarskap tas bort i några fall. De flesta av förslagen i betänkandet är fortfarande föremål för beredning inom Regeringskansliet. 
 De utländska medborgarna i Sverige är inte en homogen grupp i fråga om rättslig ställning. Genom konventioner har vissa länders medborgare fått en starkare ställning än andra. Medborgare i nor- 
 30 
  
 SOU 2006:2 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 diska länder har sedan lång tid tillbaka i ett flertal avseenden jäm- ställts med svenska medborgare. Så är även fallet beträffande med- borgare i länder inom Europeiska unionen (EU) och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). 
 Av artikel 12 i  
 EG-fördraget 
  (Romfördraget) följer en likabe- handlingsprincip, även kallad  
 icke-diskrimineringsprincipen. 
  Denna princip innebär ett förbud mot varje form av diskriminering, direkt eller indirekt, på grund av nationalitet inom Romfördragets tillämp- ningsområde. Detta grundläggande förbud kompletteras av mer pre- cist utformade diskrimineringsförbud på olika områden, t.ex. vid anställning av arbetstagare och etablering av näringsverksamhet i andra medlemsländer. Fysiska och juridiska personer skall behandlas på samma sätt som medborgare i ett annat land inom EU. Detta betraktas som ett fundament för den gemensamma marknaden, byggd på principen om en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens. Diskrimineringsförbudet har dock undantag där särbehandling på grund av nationalitet under vissa förutsättningar är tillåten. 
 Trots utvecklingen mot större jämlikhet i rättslig bemärkelse före- ligger dock fortfarande vissa grundläggande skillnader mellan svenska medborgare och utlänningar. En viktig skillnad mellan den som har och den som inte har svenskt medborgarskap är att den förre men inte den senare har en ovillkorlig rätt att resa in i och uppehålla sig i landet. Andra väsentliga skillnader hänför sig till skyddet mot lands- förvisning, de politiska rättigheterna och i viss mån möjligheterna att få konsulärt bistånd. Dessa förhållanden brukar anses vara en del av medborgarskapets innebörd. I det följande lämnas en redogörelse för den närmare innebörden av de angivna förhållandena. 
 Andra skillnader som dock inte tas upp här hänför sig till möjlig- heten att inneha vissa offentliga uppdrag och tjänster samt skyldig- heten att göra värnplikt i medborgarskapslandet. Till detta kommer ett antal övriga regleringar som gör skillnad mellan svenska medbor- gare och utlänningar. Dessa tas inte heller upp här. För en närmare belysning av dessa frågor hänvisas till ovan nämnda betänkande Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning (SOU 2000:106) och till 1997 års medborgarskapskommittés betänkande Svenskt medborgar- skap (SOU 1999:34 s. 109 ff. med där gjorda hänvisningar). 
 31 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 2.2.2 
  
 Grundläggande fri- och rättigheter 
  
 Bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter finns i 2 kap. regeringsformen (RF). De i kapitlet angivna fri- och rättigheterna gäller i främsta rummet för svenska medborgare. Flera bestäm- melser är emellertid så utformade att de skyddar även utlänningar, t.ex. förbuden mot dödsstraff, retroaktiv lagstiftning och tillfälliga domstolar samt rätten till domstolsprövning vid frihetsberövande i samband med brott. Rätten att vidta fackliga åtgärder är ytterligare ett exempel. 
 Vid tillkomsten av 1974 års regeringsform avstod lagstiftaren från att låta grundlagen innehålla någon bestämmelse om utlänningars fri- och rättigheter. Skälet bakom detta ställningstagande var att ett rättighetsskydd skulle få full effekt endast om utlänningen hade en ovillkorlig rätt att uppehålla sig i landet och bereda sig sin utkomst här, vilket inte var fallet (prop. 1973:90 s. 200). 
 De bör erinras om att de grundläggande fri- och rättigheterna skyddas också genom den europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen, se avsnitt 3.2.2) som gäller som lag här i landet samt genom andra internationella överenskommelser till vilka Sverige har anslutit sig. 
 Det skydd RF ger gäller mot det allmänna. Ett rättighetsskydd som skall gälla gentemot lagstiftaren, riksdagen, måste ges i en form som binder denna, alltså i grundlag, medan det däremot för att skyd- da medborgarnas rättigheter från andra enskilda i de flesta fall är tillräckligt med vanlig lag. 
 Även om de grundläggande fri- och rättigheterna i första hand gäller endast svenska medborgare har genom bestämmelser i 2 kap. 22 § RF utlänningar som befinner sig här i riket i stor utsträckning likställts med svenska medborgare. Med utlänning avses i RF såväl utländsk medborgare som den som är statslös. 
 I 2 kap. 22 § första stycket RF anges beträffande vilka fri- och rättigheter en utlänning här i riket är helt likställd med en svensk medborgare. Av andra stycket framgår att utlänningar här i riket likställs med svenska medborgare i fråga om ytterligare ett antal fri- och rättigheter, om inte annat följer av särskilda föreskrifter i lag. 
 Med utgångspunkt från föreskrifterna i 2 kap. 22 § RF brukar fri- och rättighetsreglerna delas in i tre kategorier; 
  
 1. 
  
 de som endast gäller svenska medborgare, 
  
 2. 
  
 de som gäller både svenska medborgare och utlänningar och 
  
 32 
  
 SOU 2006:2 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 3. 
  
 sådana där utlänningar och svenska medborgare i och för sig är likställda, men där rättighetsskyddet kan inskränkas för utlän- ningar. 
  
 Fri- och rättigheter som enligt RF är garanterade endast svenska medborgare 
 Vissa fri- och rättigheter enligt RF är garanterade endast svenska medborgare. Dessa är: 
  
 1. 
  
 Förbud mot åsiktsregistrering (2 kap. 3 § första stycket), 
  
 2. 
  
 förbud mot landsförvisning och hinder att resa in i riket (2 kap. 7 § första stycket), 
  
 3. 
  
 friheten att förflytta sig inom riket och att lämna detta (2 kap. 
  
 8 § andra meningen) och 
  
 4. 
  
 skydd mot förlust av medborgarskapet (2 kap. 7 § andra stycket). 
  
 Skyddet mot landsförvisning m.m. 
 Ett grundläggande moment i medborgarskapet är den absoluta rätten för en svensk medborgare att vistas i Sverige. Enligt 2 kap. 7 § första stycket RF får en svensk medborgare inte landsförvisas eller hind- ras att resa in i landet. Bestämmelsen hör till de fri- och rättighets- regler som är absoluta, dvs. de går inte att inskränka i lag. Detta innebär emellertid inte något hinder mot utlämning av svenska med- borgare till ett annat land, se avsnittet Utlämning. Om den utvisade i utlandet skulle komma att ådömas ett livstidsstraff skulle utläm- ningen emellertid i praktiken kunna få samma verkan som en lands- förvisning. Sverige har därför i förhållande till de av FN upprättade tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt i före detta Jugoslavien och Rwanda åtagit sig att här i landet verkställa fängelse- straff som ådömts en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist här, se prop. 1993/94:142 s. 30 och prop. 1995/96:48 s. 14 f. Något motsvarande grundlagsfäst förbud mot landsförvisning finns av naturliga skäl inte beträffande utlänningar. 
 I tilläggsprotokoll nr 4 av den 16 september 1963 till Europa- konventionen föreskrivs i artikel 3 p.  
 1–2 
  att ingen må tvingas att lämna den stat eller förhindras att resa in i den stat vari han är med- borgare. 
 33 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 I förarbetena till 1954 års utlänningslag anfördes bl.a. följande (prop. 1954:41 s. 59): 
 En ovillkorlig rätt att vistas i riket och att här vinna sin utkomst till- kommer endast svensk medborgare. Utlänning kan icke, vare sig enligt svensk lag eller internationellt erkända rättsregler, göra anspråk på att i dessa hänseenden vara likställd med svensk medborgare. Häri ligger alltså en principiell skillnad mellan medborgarskap och utlännings rätts- ställning, en skillnad som icke kan avlägsnas utan att dessa begrepp får en ändrad innebörd. Å andra sidan bör det finnas en legal reglering av utlännings möjligheter att uppehålla sig här i riket, varigenom det stad- gas rättsliga garantier mot godtycklig behandling och i största möjliga utsträckning ges en tryggad ställning också för utlänning. Det är utlän- ningslagstiftningens uppgift att skapa ett sådant rättsskydd. 
 Den principiella utgångspunkten är densamma i 2005 års utlännings- lag. Genom den förändrade synen på invandrarnas roll i Sverige, Sveriges anslutning till olika konventioner,  
 EES-avtalet 
  och medlem- skapet i EU har dock stora grupper icke svenska medborgare fått en i praktiken mer eller mindre absolut rätt att vistas i landet. 
 I fallen  
 1–3 
  ovan är det fråga om åtgärder som måste kunna riktas mot en utlänning som ett led i en lagreglerad övervakning och be- handling av utlänningar. Bestämmelser som begränsar dessa fri- och rättigheter för utlänningar finns huvudsakligen i utlänningslagen (2005:716) och utlänningsförordningen (1989:547). Bl.a. finns i ut- länningslagen regler om utvisning av utlänningar som har begått brott av viss svårhetsgrad (8 kap. 8 §). En utlänning som har vistats i Sverige med permanent uppehållstillstånd sedan minst fyra år när åtal väcktes eller som då var bosatt i Sverige sedan minst fem år får utvisas endast om det finns synnerliga skäl. För den som har kom- mit till Sverige som barn gäller ett absolut utvisningsförbud om han eller hon har vistats här sedan minst fem år när åtal väcktes. För flyktingar gäller också särskilda restriktioner. 
 Utlämning 
 Enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen) får den som i en annan stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och uppehåller sig i Sverige efter beslut av rege- ringen utlämnas till den staten i enlighet med bestämmelserna i ut- lämningslagen. Utlämningslagen gäller inte mellan de nordiska län- derna. För nordiska förhållanden gäller i stället lagen (1959:254) om 
 34 
  
 SOU 2006:2 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 utlämning för brott till Danmark, Finland, Island och Norge (den nordiska utlämningslagen). Utlämning från Sverige till några av EU:s medlemsstater regleras från den 1 januari 2004 av lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder. I utlämningslagen regleras således endast utlämning från Sverige till stater utanför Norden och EU (1 och 27 §§ utlämningslagen). 
 En svensk medborgare får inte utlämnas enligt bestämmelsena i utlämningslagen. Avgörande är medborgarskapet vid den tidpunkt då utlämning skall ske. Utlänningar får utlämnas, dock under förut- sättning att vissa närmare angivna villkor är uppfyllda. För brottet måste i Sverige vara föreskrivet fängelse i ett år eller mer. Vidare får utlämning inte ske om det är fråga om ett politiskt brott, eller om utlänningen på grund av sin härstamning, religiösa, politiska upp- fattning eller liknande förhållanden riskerar förföljelse i sitt hemland. Vid en utlämning skall svenska staten ställa upp olika villkor, bl.a. att den utlämnade inte får dömas till döden. 
 Enligt de särskilda reglerna i den nordiska utlämningslagen får en svensk medborgare lämnas ut till dessa länder om bl.a. personen i fråga vistats minst två år i den stat till vilken utlämning skall ske eller att det för brottet är föreskrivet fängelse i minst fyra år i Sverige. I motsats till vad som gäller enligt den allmänna utlämningslagen kan utlämning under vissa förutsättningar äga rum även för politiska brott. Det gäller dock inte för den som är svensk medborgare. En- ligt vissa bestämmelser i brottsbalkens 2 kap. har medborgarskapet en viss betydelse för tillämpligheten av svensk lag på brott begång- na utomlands. 
 I lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en euro- peisk arresteringsorder finns som nämnts särskilda bestämmelser om överlämnande mellan medlemsstaterna. Med en arresteringsorder avses i lagen ett rättsligt avgörande som innebär en begäran om att en rättslig myndighet i en annan sådan stat skall gripa och över- lämna en eftersökt person för lagföring eller för verkställighet av en frihetsberövande påföljd. Den som eftersöks enligt en arresterings- order och som anträffas i Sverige skall enligt lagen som huvudregel överlämnas till den utfärdande medlemsstaten. Det görs således ingen skillnad mellan svenska medborgare och utlänningar. I lagen anges i vilka fall överlämnande skall beviljas. Dessa motsvarar i stora delar vad som gäller vid utlämning. För att överlämnande för lagföring skall kunna beviljas krävs att gärningen, enligt den utfärdande medlems- statens lagstiftning, kan medföra fängelse i ett år eller mer. Över- lämnande för verkställighet av straff förutsätter att det har dömts 
 35 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 ut en frihetsberövande påföljd om minst fyra månader. Som huvud- regel gäller kravet på dubbel straffbarhet, dvs. att den gärning som ligger till grund för arresteringsordern är belagd med straff såväl i den utfärdande staten som i den verkställande staten. I lagen finns motsvarigheter till flera av utlämningslagens avslagsgrunder. 
 Skydd mot förlust av medborgarskapet 
 Det är helt naturligt endast svenska medborgare som omfattas av regeln i 2 kap. 7 § andra stycket RF (fallet 4 ovan; se vidare avsnitt 4.1). 
 Fri- och rättigheter där svenska medborgare och utlänningar enligt RF är likställda (2 kap. 22 § första stycket RF) 
 De fri- och rättigheter där RF likställer svenska medborgare och utlänningar är följande. 
  
 1. 
  
 Skydd mot tvång att deltaga i sammankomst för opinionsbild- ning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra trossamfund eller annan sammanslutning, 
  
 2. 
  
 skydd för personlig integritet vid automatisk databehandling, 
  
 3. 
  
 skydd mot dödsstraff, kroppsstraff och tortyr samt mot medi- cinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttrande, 
  
 4. 
  
 rätt till domstolsprövning av frihetsberövande med anledning av brott eller misstanke om brott, 
  
 5. 
  
 skydd mot retroaktiv brottspåföljd och annan retroaktiv rätts- verkan av brott samt mot retroaktiv skatt eller statlig avgift, 
  
 6. 
  
 skydd mot inrättande av domstol i vissa fall, 
  
 7. 
  
 skydd mot missgynnande på grund av ras, hudfärg eller etniskt ursprung eller på grund av kön, 
  
 8. 
  
 rätt till fackliga stridsåtgärder, 
  
 9. 
  
 skydd mot expropriation eller annat sådant förfogande samt mot inskränkningar i användningen av mark eller byggnader och 
  
 10. 
  
 rätt till utbildning. 
  
 Rätten till fackliga stridsåtgärder kan begränsas genom lag eller av- tal. I övrigt är de här uppräknade fri- och rättigheterna absoluta, dvs. de kan inte inskränkas genom vanlig lag. 
 36 
  
 SOU 2006:2 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 Fri- och rättigheter där svenska medborgare och utlänningar enligt RF är likställda, men där det i lag är möjligt att meddela andra bestämmelser för utlänningar (2 kap. 22 § andra stycket RF) 
 De fri- och rättigheter där svenska medborgare och utlänningar enligt RF är likställda, men där det i lag är möjligt att meddela andra be- stämmelser för utlänningar är följande. 
  
 1. 
  
 Yttrandefrihet, informationsfrihet, mötesfrihet, demonstrations- frihet, föreningsfrihet och religionsfrihet, 
  
 2. 
  
 skydd mot tvång att giva till känna åskådning, 
  
 3. 
  
 skydd mot kroppsligt ingrepp även i annat fall än vad gäller skyddet mot dödsstraff, kroppsstraff, tortyr samt mot medi- cinskt ingripande som avses i 4 och 5 §§, mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot intrång i förtrolig meddelelse, 
  
 4. 
  
 skydd mot frihetsberövande, 
  
 5. 
  
 rätt till domstolsprövning av frihetsberövande av annan anled- ning än brott eller misstanke om brott, 
  
 6. 
  
 offentlighet vid domstolsförhandling, 
  
 7. 
  
 skydd mot ingrepp på grund av åskådning, 
  
 8. 
  
 författares, konstnärers och fotografers rätt till sina verk och 
  
 9. 
  
 rätt att driva näring eller utöva yrke. 
  
 Vissa av dessa rättigheter kan såväl för utlänningar som för svenska medborgare under vissa förutsättningar inskränkas i vanlig lag (2 kap. 12 § första stycket RF). Föreskrifter i lag som inskränker fri- och rättigheter enbart för utlänningar här i riket finns huvudsakligen i den särskilda utlänningslagstiftningen. Som exempel kan nämnas att en utlänning kan bli utfrågad om sin politiska uppfattning vid pröv- ningen av en asylansökan. 
  
 2.2.3 
  
 Rösträtten och valbarheten 
  
 Rösträtt och valbarhet vid riksdagsval 
 Rösträtt vid val till riksdagen har svenska medborgare som uppnått 18 års ålder på valdagen och som är bosatta i landet. Detta framgår av 3 kap. 2 § RF. Svenska medborgare som är bosatta utomlands har rösträtt vid riksdagsval om de någon gång varit folkbokförda i 
 37 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 landet. Valbar till riksdagen är enligt 3 kap. 10 § RF den som har rösträtt. 
 Rösträtt vid folkomröstning tillkommer, enligt 5 § lagen (1979:369) om folkomröstning, den som är röstberättigad vid val till riksdagen. 
 Rösträtt och valbarhet vid val till Europaparlamentet 
 Rösträtt vid val till Europaparlamentet har medborgare i länder som ingår i den Europeiska unionen. Valbar till Europaparlamentet är som huvudregel den som har rösträtt (1 kap. 4 och 5 §§ vallagen [2005:837]). 
 Rösträtt och valbarhet vid val till landstings- och kommunfullmäktige 
 Rösträtt vid val till landstingsfullmäktige har den som fyller 18 år senast på valdagen och som är folkbokförd inom landstinget. Röst- rätt vid val till kommunfullmäktige har den som fyller 18 år senast på valdagen och som är folkbokförd inom kommunen. Medborgare i någon av Europeiska unionens medlemsstater (unionsmedborgare) samt medborgare i Island eller Norge som fyller 18 år senast på val- dagen och är folkbokförda i landet har rösträtt vid val till landstings- och kommunfullmäktige. Andra utlänningar som fyller 18 år senast på valdagen har rösträtt vid val till landstings- och kommunfull- mäktige om de har varit folkbokförda i landet tre år i följd före val- dagen (4 kap. 2 och 3 §§ kommunallagen [1991:900]). 
 Den som på valdagen har rösträtt vid val till till landstings- och kommunfullmäktige är valbar i ett sådant val (4 kap. 5 § kommunal- lagen). 
 Genom Maastrichtfördraget infördes i Romfördraget bestämmel- ser om ett unionsmedborgarskap för alla medlemsstaters medborgare. Unionsmedborgarskapet har som syfte att underlätta unionsmed- borgares integration i värdlandet. Genom Amsterdamfördraget har förtydligats att grunden för unionsmedborgarskapet är det nationella medborgarskapet. I artikel 19.1 i Romfördraget finns en bestämmel- se om rösträtt och valbarhet vid kommunala val för unionsmedbor- gare som bor i ett land inom den Europeiska unionen, i vilket de inte är medborgare. Närmare bestämmelser i frågan finns i rådets direk- tiv 94/80/EG av den 19 december 1994 om närmare bestämmelser för rösträtt och valbarhet vid kommunala val för unionsmedborgare 
 38 
  
 SOU 2006:2 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare. Syftet med artikel 19.1 (tidigare artikel 8.1b) är, enligt direktivets ingress, att säkerställa att alla unionsmedborgare, oavsett om de är medbor- gare i det medlemsland de är bosatta i, kan utöva sin rösträtt och vara valbara vid kommunala val i den staten på lika villkor. Regeln är ett exempel på tillämpningen av principen om jämlikhet mellan och lika behandling av en medlemsstats medborgare och medbor- gare i andra medlemsstater. Direktivet genomfördes i svensk rätt genom bestämmelser i 1997 års vallag som trädde i kraft den 1 juni 1997 (prop. 1996/97:70, bet. 1996/97:KU16, rskr. 1996/97:177). Ändringen innebär alltså att medborgare i någon av Europeiska unio- nens medlemsstater, som är folkbokförda i Sverige och uppfyller övriga krav, har rätt att rösta och är valbara vid val till kommun- fullmäktige och landstingsfullmäktige. Lagen ändrades samtidigt på så sätt att samma regler skall gälla även för medborgare i Island och Norge. När det gäller övriga i Sverige bosatta personer ligger tre- årsregeln fast, dock med den ändringen att fristen skall räknas från valdagen och inte den 1 november året före valet. 
  
 2.2.4 
  
 Konsulärt bistånd 
  
 Den konsulära biståndsverksamheten har sin grund i folkrätten. Folkrätten tillerkänner staterna rätten att ge skydd åt sina medbor- gare i utlandet på olika sätt (jus protectionis). Hit hör rätten för en stat att på diplomatisk väg ingripa för att skydda sina medborgares intressen i vistelselandet. En stat tillåts som regel att intervenera endast till förmån för egna medborgare. Ibland innehåller dock främ- mande länders rätt bestämmelser enligt vilka skydd skall lämnas också andra än medborgare. Sverige har anslutit sig till de två Wien- konventionerna om diplomatiska respektive konsulära förbindelser (SÖ 1967:1 och SÖ 1974:10). Enligt dessa ingår det i de diploma- tiska beskickningarnas respektive konsulatens uppgifter att tillvarata den sändande statens respektive dess medborgares intressen. 
 Den rättsliga regleringen av det diplomatiska skyddet finns för Sveriges del i lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd och Regeringskansliets föreskrifter (UF 2003:10) om konsulärt bistånd m.m. Lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd ersätter en lag i ämnet från år 1973. 
 Svenska utlandsmyndigheter kan enligt lagen om konsulärt eko- nomiskt bistånd lämna en begränsad ekonomisk hjälp till den som 
 39 
  
 Begreppet medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 råkat i vissa nödsituationer eller annan svårighet i utlandet. Bestäm- melserna tillämpas restriktivt och kan t.ex. ge möjlighet till hemresa om den hjälpsökande saknar pengar till detta. Hjälpen kan också bestå i att bistånd lämnas den som utomlands frihetsberövas, riske- rar att frihetsberövas eller utsatts för våldsbrott. 
 Kretsen biståndsberättigade enligt 1973 års lag var oenhetligt bestämd genom flera olika bestämmelser gällande olika former av ekonomiskt bistånd. Kärnområdet var svenska medborgare bosatta i Sverige. Därutöver kunde i varierande utsträckning rätt till bistånd föreligga för flyktingar och statslösa personer som var bosatta i Sverige, andra utlänningar än flyktingar och statslösa personer, som var bosatta i Sverige, samt svenska medborgare som var bosatta utomlands. 
 Till skillnad från 1973 års lag är kretsen biståndsberättigade enligt 2003 års lag enhetligt bestämd för alla former av konsulärt ekono- miskt bistånd. Enligt gällande lag kan sådant bistånd i första hand lämnas till svenska medborgare som är bosatta i Sverige samt till flyktingar och statslösa personer som är bosatta i Sverige. Konsulärt ekonomiskt bistånd kan även, om det finns särskilda skäl för det, lämnas till svenska medborgare som inte är bosatta i Sverige samt till andra utlänningar än flyktingar och statslösa personer, som är bosatta i Sverige. 
 Gemenskapsrätten kan innebära att medborgare i  
 EU/EES-länder 
  och i Schweiz har rätt att jämställas med svenska medborgare i fråga om rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd. Den rätt som kan före- ligga för medborgare i  
 EU/EES-länder 
  och Schweiz att bli likabe- handlade med svenska medborgare omnämns i lagen och preciseras genom föreskrifter på lägre nivå. 
 40 
 3 Folkrättsliga aspekter 
  
 3.1 
  
 Medborgarskapet enligt folkrätten 
  
 Folkrätten kan sammanfattas som de rättsregler som gäller för stater och andra internationella subjekt i deras inbördes offentligrättsliga förhållanden. Man kan även uttrycka det så att staterna och de inter- nationella aktörerna sägs bilda en gemenskap, ett internationellt samfund, vars rättsordning utgörs av folkrätten. Den del av folk- rätten som rör de mänskliga rättigheterna innehåller även regler om förhållandet mellan stater och enskilda individer. 
 Folkrättens regler återfinns i första hand i den s.k. sedvanerätten och i internationella överenskommelser. Sedvanerätten binder alla stater oberoende av deras samtycke. Internationella överenskommel- ser binder däremot endast de som är parter i respektive överenskom- melse. 
 Medborgarskapet är av folkrättslig betydelse vid tillämpningen av bl.a. reglerna om värdlandets skyldighet att respektera främlingars rättsställning. Till medborgarskapet anknyter den inomstatliga rätten en rad olika rättigheter och förpliktelser. Vid bedömningen av en viss persons medborgarskap hänvisar folkrätten till nationell lagstift- ning. Frågan huruvida någon är medborgare i en viss stat bedöms en- ligt lagstiftningen i den staten. Någon annan möjlighet att positivt tillerkänna en person ett visst medborgarskap finns inte. Däremot är det tänkbart att en inomstatlig lagregel om medborgarskap stri- der mot folkrättsliga principer och därför från folkrättens synpunkt betraktas som ogiltig med påföljd att ett på lagregeln grundat med- borgarskap inte godtas inför ett forum som beaktar folkrätten. 
 Enligt folkrätten ankommer det alltså på varje stat att själv genom lagstiftning bestämma vilka personer som skall räknas som dess med- borgare. Det anses emellertid att medborgarskapet skall bygga på något förhållande, som innebär en naturlig samhörighet mellan staten och individen. Som ett sådant anknytningsfaktum betraktas, såvitt 
 41 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 SOU 2006:2 
  
 nu är av intresse, långvarig vistelse inom statens territorium. I regel krävs särskild ansökan för naturalisation. 
 Folkrätten torde i sig inte ställa upp något sedvanerättsligt hinder mot att en person förlorar sitt medborgarskap och därigenom blir statslös genom ett beslut om förverkande av medborgarskapet. Det internationella samfundet strävar dock efter att undvika statslöshet. Inskränkningar i möjligheten till förverkande följer direkt av 1961 års  
 FN-konventionen 
  om begränsning av statslöshet och av 1997 års europeiska konvention om medborgarskap (se avsnitt 3.2.1). Rätten till och förlust av medborgarskap behandlas också i flera andra inter- nationella konventioner som Sverige tillträtt. 
  
 3.2 
  
 Sveriges folkrättsliga åtaganden 
  
 3.2.1 
  
 Rätten till medborgarskap och förlust därav enligt inter- nationella konventioner 
  
 Rätten till medborgarskap och förlust därav behandlas utifrån skilda utgångspunkter i ett flertal internationella konventioner som Sverige har tillträtt 
 1 
 . 
 1961 års  
 FN-konvention 
  om begränsning av statslöshet 
 Konventionen om begränsning av statslöshet antogs av FN den 30 augusti 1961. Sverige tillträdde konventionen den 19 februari 1969. Tillträdet föranledde vissa ändringar i 1950 års medborgarskapslag (prop. 1968:128, första lagutskottets utlåtande 1968:54, rskr. 1968:395, SÖ 1969:12). Ändringarna innebar att det blev lättare för medborgare i de andra nordiska länderna att erhålla svenskt medborgarskap. Vi- dare ändrades bestämmelsen om förlust av svenskt medborgarskap på grund av preskription. 
 Enligt artikel 8 i konventionen skall en fördragsslutande stat inte beröva någon medborgarskapet om det skulle göra vederbörande statslös. Genom en undantagsbestämmelse i samma artikel accepte- ras dock att medborgarskapet berövas någon, även om detta leder till statslöshet, när medborgarskapet har erhållits genom osanna upp- gifter eller bedrägligt förfarande. Avslutningsvis sägs i artikeln att en fördragsslutande stat inte skall utnyttja möjligheten att beröva 
  
 1  
 En redogörelse av konventionsbundenheten år 1994 finns i SOU 1994:33 s. 42 ff. 
 42 
  
 SOU 2006:2 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 någon medborgarskap annat än i överensstämmelse med lag, som skall tillförsäkra vederbörande rätt att bli hörd av domstol eller annat opartiskt organ. Artikel 6 i konventionen anger att om lagen i en fördragsslutande stat föreskriver förlust av medborgarskap för barn såsom biperson till den som förlorar sitt medborgarskap, förlusten för barnet skall inträda endast om barnet har eller förvärvar annat medborgarskap. Barnet får alltså i sådana fall inte bli statslöst. 
 1997 års europeiska konvention om medborgarskap 
 Den europeiska konventionen om medborgarskap (medborgarskaps- konventionen) antogs i Strasbourg den 7 november 1997 inom ramen för det arbete som bedrivs av Europarådet. I samband med tillkomsten av 2001 års medborgarskapslag ratificerade Sverige konventionen (ETS 166, prop. 1999/2000:147, bet. 2000/01:SfU8, rskr. 2000/01:143, SÖ 2001:20). Bestämmelserna i den nya medborgarskapslagen anses stå i överensstämmelse med konventionen. Samtidigt sades 1963 års konvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap och om militära förpliktelser i fall av flerfaldigt medborgarskap upp (ETS 043 [SÖ 1969:24 och prop. 1968:128], SÖ 2001:24). Upp- sägningen av 1963 års konvention trädde i kraft den 29 juni 2002. Sverige har därefter åter tillträtt 1963 års konvention men då med förklaring att endast vara bundet av 2 kap. som gäller militära förplik- telser i fall av flerfaldigt medborgarskap. Till skillnad från 1963 års konvention är 1997 års konvention neutral i fråga om dubbelt med- borgarskap. 
 Även 1997 års europeiska konvention om medborgarskap inne- håller bestämmelser om återkallelse av medborgarskap. Enligt arti- kel 4 framgår att varje konventionsstats medborgarskapsregler skall grundas på principen att ingen godtyckligt skall berövas sitt medbor- garskap. Principen gäller både de materiella och processuella grun- derna för återkallelse. I en förklarande rapport till konventionen 
 2  
 framgår att principen generellt innebär att en återkallelse skall vara förutsägbar, proportionerlig och föreskriven i lag. En godtycklig grund för återkallelse skulle exempelvis vara om återkallelsen sker på politiska grunder. Exempel på en formell rättssäkerhetsgaranti som följer av principen är att ett beslut om återkallelse skall vara över- klagbart (artikel 12). Enligt konventionen skall vidare en ansökan om återkallelse behandlas inom skälig tid och ett beslut om åter- 
  
 2  
 Se Explanatory Report på http://conventions.coe.int/Treaty/en/Reports/Html/166.htm. 
 43 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 SOU 2006:2 
  
 kallelse förses med skriftlig motivering (artiklarna 10 och 11; se även artikel 13). 
 I artikel 7 i konventionen anges de fall då en medlemsstat i sin nationella lagstiftning får bestämma om återkallelse av medborgar- skapsbeslut. Av artikeln framgår att återkallelse av beslut om med- borgarskap endast undantagsvis tillåts och att så är fallet bl.a. vid förvärv av medborgarskap genom bedrägligt förfarande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta omständigheter av sökanden (artikel 7.1 b). Enligt den nämnda förklarande rapporten till kon- ventionen skall det därvid vara fråga om en avsiktlig handling eller underlåtenhet. Begreppet bedrägligt förfarande omfattar hot, be- stickning och annat liknande bedrägligt sätt och begreppet osanna uppgifter täcker bl.a. falska eller ofullständiga uppgifter. Med för- tigande av relevanta omständigheter menas förtigande av faktum som, om de var kända, skulle ha utgjort hinder för förvärv av med- borgarskap. 
 Vilseledandet skall ha varit av  
 avgörande  
 betydelse för saken. En- ligt den förklarande rapporten till konventionen är det inte tillräck- ligt att det är frågan om en bevisad handling eller underlåtenhet från sökandens sida utan handlingen eller underlåtenheten skall också ha haft avgörande inflytande på förvärvet av medborgarskapet (se för- klaringen till begreppet relevanta i rapporten). Det skall alltså ha påverkat beslutets innehåll. Ett beslut om återkallelse förutsätter därför visshet om att vederbörande inte skulle ha fått svenskt med- borgarskap om han eller hon hade uppgett riktiga eller fullständiga uppgifter. 
 I fall då medborgarskap har förvärvats genom bedrägligt förfa- rande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta omständigheter som rör sökanden får en konventionsstat återkalla beslutet om med- borgarskap eller betrakta beslutet som en nullitet. 
 I artikel 7.2 anges att en konventionsstat i en sådan situation får föreskriva att medborgarskap i den staten skall förloras av barn till föräldrar som förlorar medborgarskapet men att barn dock inte skall berövas sitt medborgarskap om någon av deras föräldrar behåller det. Om en konventionsstat föreskriver detta sägs i den förklarande rapporten till konventionen att beslut i varje enskilt fall skall fattas utifrån barnets bästa. 
 Enligt artikel 7.1 f kan ett barn också förlora sitt medborgarskap om det fastställs att de förutsättningar i den nationella lagstiftningen som föranledde förvärvet av konventionsstatens medborgarskap inte längre är uppfyllda. En förutsättning för det är att barnet har för- 
 44 
  
 SOU 2006:2 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 värvat medborgarskapet direkt med stöd av lag (ex lege) och att fastställelsen sker medan barnet är omyndigt. 
 Slutligen sägs i artikel 7.3 att en konventionsstat inte får föreskriva att medborgarskap skall förloras om personen i fråga därigenom skulle bli statslös. Även i denna konvention görs emellertid undan- tag från huvudregeln om att återkallelse inte får leda till statslöshet, i de fall medborgarskapet har erhållits genom bedrägligt förfarande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta omständigheter av sökanden. 
  
 3.2.2 
  
 Andra internationella instrument som behandlar frågor om medborgarskap 
  
 I detta avsnitt redovisas kort ett antal andra konventioner som Sverige har tillträtt och som behandlar frågor om medborgarskap. Inte nå- gon av dessa konventioner inskränker den undantagsmöjlighet att återkalla ett medborgarskap som anges i de i avsnitt 3.2.1 redovisade konventionerna. 
 1930 års konventionen för lösande av konflikter mellan medborgar- skapslagarna 
 Konventionen antogs av Nationernas förbund i Haag den 12 april 1930. Sverige ratificerade konventionen den 6 juli 1933 med visst förbehåll (förbehållet avsåg en bestämmelse som rörde förutsätt- ningar för automatisk förlust av medborgarskap vid återförvärv av det främmande medborgarskapet). Ratificeringen krävde en ändring i en bestämmelse i lagen den 23 maj 1924 (nr 130) om förvärvande och förlust av svenskt medborgarskap. Ändringen innebar att det in- fördes en uttrycklig lagbestämmelse om att mannens naturalisation under äktenskapet inte medförde en ändring i hustruns medborgar- skap om hon inte samtyckte till det (prop. 1933:133, KU 1933:31, rskr. 1933:200, SÖ 1937:9). Olikheterna mellan olika staters med- borgarskapslagar medför i vissa fall uppkomsten av dubbelt medbor- garskap men också vissa risker för statslöshet. Syftet med reglerna i konventionen är, som framgår av dess namn, att lösa konflikter mellan medborgarskapslagarna. I konventionen behandlas allmänna grund- satser om medborgarskap, befrielse från medborgarskap, gift kvinnas medborgarskap, barns medborgarskap och medborgarskap vid adop- 
 45 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 SOU 2006:2 
  
 tion. Konventionen innehåller bl.a. principer för den folkrättsliga bedömningen i fall av dubbelt medborgarskap och regler avsedda att iakttas i de olika ländernas medborgarskapslagar i syfte att und- vika statslöshet. 
 1948 års allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna 
 Rättighetsförklaringen antogs av FN den 10 december 1948. För- klaringen är inte en traktat. Den kan inte undertecknas eller ratifice- ras och den är inte juridiskt bindande för FN:s medlemsstater. Många av de principer som uttrycks i rättighetsförklaringen anses emellertid i dag utgöra allmän folkrätt och de är följaktligen på den grunden bindande för staterna. Artikel 15 i rättighetsförklaringen har följande lydelse. 
  
 1. 
  
 Envar har rätt till en nationalitet. 
  
 2. 
  
 Ingen må godtyckligt berövas sin nationalitet eller förmenas rätten att ändra nationalitet. 
  
 1950 års europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättighe- terna och de grundläggande friheterna 
 Den europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) är en över- enskommelse som slöts i Rom den 4 november 1950 mellan Europa- rådets medlemsstater. Europakonventionen gäller numera som lag här i landet (SFS 1994:1219, prop. 1993/94:117, bet. 1993/94:KU24, rskr. 1993/94:246). Konventionen som sådan behandlar inte med- borgarskap. I Protokoll nr 4 till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, avseende erkännande av vissa andra rättigheter och friheter än dem som redan finns i konventionen och i dess första tilläggsprotokoll finns en ma- teriell bestämmelse om förbud mot utvisning av medborgare men inte om själva förfarandet vid förvärv och förlust av medborgarskap. Sverige ratificerade protokoll nr 4 till Europakonventionen den 13 juni 1964. 
 Även om konventionen alltså inte innehåller något direkt förbud mot återkallelse av medborgarskapsbeslut kan vissa av konven- tionens bestämmelser komma att aktualiseras i ett förfarande som syftar till att åstadkomma en återkallelse. 
 46 
  
 SOU 2006:2 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 En sådan bestämmelse är artikel 8 som säger att var och en har rätt till respekt för sitt familjeliv (jfr Europadomstolens avgörande Goodman mot Finland, 12 januari 1999). I artikeln anges också att en myndighet inte får inskränka åtnjutandet av rättigheten annat än med stöd av lag och om det är nödvändigt med hänsyn till bl.a. statens säkerhet, den allmänna säkerheten eller till förebyggande av oord- ning eller brott eller för andra personers fri- och rättigheter. En ut- länning som har sitt familjeliv i Sverige, t.ex. genom att ha bott med familjen i Sverige i många år, skulle således kunna vara berättigad att få stanna i Sverige med hänsyn till respekten för familjelivet. Artikeln kan komma att aktualiseras vid ett återkallelseförfarande eftersom en avsikt med att, under vissa förutsättningar, återkalla ett beslut om medborgarskap skulle vara att avlägsna personen från Sverige. 
 Även artikel 14 om förbud mot diskriminering skulle kunna komma att aktualiseras vid ett återkallelseförfarande. Enligt denna bestämmelse skall åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av bl.a. nationellt ursprung eller ställning i övrigt. Slutligen bör i detta sammanhang artikel 3 om förbud mot tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning nämnas. System som med- för att vissa medborgare får lägre ställning än andra skulle nämligen kunna anses utgöra en kränkning av förbudet. 
 Artikel 6 anger att var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter skall vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol. Det skall nämnas att medborgarskap inte anses utgöra en civil rättighet enligt artikeln. 
 1951 års konvention om flyktingars rättsliga ställning 
 1951 års konvention om flyktingars rättsliga ställning (Genèvekon- ventionen) antogs av FN den 28 juli 1951 (prop. 1954:134, UU 1954:3, rskr. 1954:364, SÖ 1954:55, 1961:33, 1966:27, 1970:62, se även SÖ 1967:45). Konventionen ratificerades av Sverige den 26 oktober 1954. I samband med depositionen av ratifikationsinstrumentet gjorde Sverige dels ett allmänt förbehåll av innebörd att tillämpningen av konventionens bestämmelser om att flykting skall tillerkännas den förmånligaste behandling, som tillkommer främmande lands medbor- gare, inte skall röna inverkan av att särskilda förmåner från svensk sida 
 47 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 SOU 2006:2 
  
 tillerkänts eller kunna komma att tillerkännas medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge eller i någotdera av dessa länder, dels särskilda förbehåll mot vissa artiklar. De sistnämnda förbehållen be- hövdes då artiklarna var oförenliga med svensk utlänningslagstift- ning. Artikel 34 Naturalisation, som Sverige inte särskilt reserverat sig mot, lyder: 
 Fördragsslutande stat skall så mycket som möjligt underlätta flyktingar- nas införlivande med samhället och deras naturalisation. Särskilt skall fördragsslutande stat bemöda sig om att påskynda naturalisationsförfa- randet och att så mycket som möjligt nedbringa avgifterna och kostna- derna för detta. 
 Artikeln har föranlett Sverige att bl.a. tillämpa kortare hemvisttid för flyktingar. 
 1954 års konvention om statslösa personers rättsliga ställning 
 Statslöshetskonventionen antogs av FN den 28 september 1954. Till sitt innehåll ansluter den nära till Genèvekonventionen. Genèvekon- ventionen omfattar endast statslösa personer som även är flyktingar varför många statslösa personer inte åtnjuter skydd enligt den konven- tionen. Statslöshetskonventionen tillkom i syfte att tillförsäkra också andra statslösa personer motsvarande rättigheter och skyldigheter. Statslöshetskonventionen ratificerades av Sverige den 2 april 1964 med vissa förbehåll. De förbehåll som ansågs behövliga ansluter på flera punkter nära till motsvarande förbehåll i Genèvekonventionen (prop. 1964:170, UU 1964:10, rskr. 1964:364, SÖ 1965:54). I artikel 32 i statslöshetskonventionen finns en bestämmelse om naturalisation som motsvarar artikel 34 i Genèvekonventionen. 
 1957 års konvention om gifta kvinnors medborgarskap 
 Konventionen om gifta kvinnors medborgarskap är en  
 FN-konven- 
  tion som antogs den 29 januari 1957. Sverige ratificerade konven- tionen den 13 maj 1958 (SÖ 1958:27). Konventionens bestämmelser skulle garantera den gifta kvinnans självständighet i medborgar- skapshänseende. I Sverige hade sådana regler införts redan genom 1950 års medborgarskapslag. Artiklarna 1 och 2 i konventionen har följande lydelse. 
 48 
  
 SOU 2006:2 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 Artikel 1 
 Varje fördragsslutande stat samtycker till att varken ingåendet eller upp- lösningen av ett äktenskap mellan en av dess medborgare och en utlän- ning och icke heller en förändring av mannens medborgarskap under ett äktenskaps bestånd skall automatiskt påverka hustruns medborgarskap. 
 Artikel 2 
 Varje fördragsslutande stat samtycker till att varken det förhållandet att en av dess medborgare frivilligt förvärvar medborgarskap i annan stat eller uppgiver sitt medborgarskap skall hindra hustrun till en sådan med- borgare från att behålla sitt medborgarskap. 
 1966 års internationella konvention om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering 
 Konventionen antogs av FN den 7 mars 1966. Regeringen beslöt att ratificera konventionen den 26 november 1971. De lagstiftningsåt- gärder som krävdes i samband med ratifikationen innebar ökade möjligheter att straffrättsligt ingripa mot rasdiskriminering (prop. 1970:87, första lagutskottets utlåtande 1970:41, rskr. 1970:261, SÖ 1971:40). I artikel 1 sägs att konventionen inte är tillämplig på sådana skillnader, undantag, inskränkningar eller företräden som av konventionsstat görs mellan medborgare och  
 icke-medborgare 
  samt att intet i konventionen får tolkas så att det på något sätt inverkar på konventionsstaternas rättsregler rörande nationalitet, medborgar- skap eller naturalisering, under förutsättning att dessa regler icke diskriminerar någon särskild nationalitet. 
 1966 års internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter 
 Konventionen antogs av FN den 16 december 1966. I stor utsträck- ning innehåller den samma rättigheter som de som behandlas i Europakonventionen. Regeringen beslöt den 26 november 1971 att ratificera konventionen med vissa förbehåll. Förbehållen (som i detta sammanhang saknar betydelse) motiverades delvis av att svensk rätt inte stod i överensstämmelse med konventionen (prop. 1971:125, SÖ 1971:42). I konventionens artikel 24.3 sägs att varje barn har rätt att förvärva ett medborgarskap. 
 49 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 SOU 2006:2 
  
 1979 års konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor 
 Detta är en  
 FN-konvention 
  som antogs den 18 december 1979. Regeringen beslöt ratificera konventionen den 5 juni 1980 (prop. 1979/80:147, AU 1979/80:30, rskr 1979/80:327, SÖ 1980:8). Ratifikationen ansågs inte kräva några lagstiftningsåtgärder. Artikel 9 har följande lydelse. 
  
 1. 
  
 Konventionsstaterna skall ge kvinnor samma rätt som män att för- värva, byta eller behålla sitt medborgarskap. De skall särskilt säker- ställa att varken äktenskap med en utlänning eller makens byte av medborgarskap under äktenskapet automatiskt skall medföra änd- ring av hustruns medborgarskap, göra henne statslös eller påtvinga henne makens medborgarskap. 
  
 2. 
  
 Konventionsstaterna skall ge kvinnor samma rättigheter som män i fråga om deras barns medborgarskap. 
  
 1989 års konvention om barnets rättigheter 
 Konventionen om barnets rättigheter (barnkonventionen) är anta- gen av FN:s generalförsamling den 20 november 1989. Regeringen beslutade den 21 juni 1990 att ratificera konventionen utan förbehåll. För ett godkännande av barnkonventionen krävdes inga omedelbara lagändringar (prop. 1989/90:107, rskr. 1989/90:350, SÖ 1990:20). 
 Det enskilda barnet skall, enligt artikel 3, sättas i främsta rummet. Vid alla åtgärder som rör barn skall således barnets bästa beaktas. Barnkonventionen ger tydliga anvisningar om i vilka frågor barnets bästa skall vara utslagsgivande. Frågor som rör adoption (artikel 21) och placering i familjehem (artikel 9) är exempel på avgöranden då barnets bästa skall sättas framför andra intressen. Konventionen in- tar motsvarande hållning i situationer då barnets bästa skall vägas mot föräldrarnas. I sådana situationer skall också barnets bästa sättas framför föräldrarnas intressen. Däremot ges ingen direkt vägledning för hur tungt barnets bästa skall väga i beslut som i första hand rör föräldrarna men som också drabbar barnet, eller i situationer där sam- hällsintressen skulle stå emot det enskilda barnets bästa. Barnkon- ventionen överlämnar till staterna att i dessa situationer göra avväg- ningen. Barnets situation, behov och intressen skall således beaktas i beslutsfattandet och i de fall man väljer ett alternativ där andra in- tressen väger tyngre bör myndigheterna kunna visa att en avvägning gjorts i det enskilda fallet. 
 50 
  
 SOU 2006:2 
  
 Folkrättsliga aspekter 
  
 I artikel 7 fastslås att ett barn skall registreras omedelbart efter födelsen och att barn har rätt till ett namn och ett medborgarskap. Vidare föreskrivs att barn har rätt att bli omvårdade av sina föräldrar. I artikeln åläggs konventionsstaterna ett särskilt ansvar i fråga om rätten till medborgarskap när det gäller sådana barn som riskerar att bli statslösa. 
 Enligt artikel 8 skall barnet ha rätt att behålla sin identitet, inne- fattande medborgarskap, namn och släktförhållanden såsom dessa erkänns i lag, utan olagligt ingripande. Om ett barn olagligt berövas en del eller hela sin identitet, skall konventionsstaterna ge lämpligt bistånd och skydd i syfte att snabbt återupprätta barnets identitet. 
 Avtal mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige om genom- förande av vissa bestämmelser om medborgarskap 
 I ett avtal som ingicks mellan de nordiska länderna den 14 januari 2002 regleras de för nordbor förmånligare medborgarskapsbestämmelserna som återfinns i  
 16–19 
  §§ lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Särregleringen rör bl.a. förvärv av medborgarskap genom anmälan. Överenskommelsen trädde i kraft den 18 oktober 2003 (SÖ 2004:30). 
 51 
 4 Den nuvarande ordningen 
  
 4.1 
  
 Regeringsformen 
  
 Återkallelse av beslut om medborgarskap godkänns i princip inte i svensk rätt, se 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen (RF). 
 Förbudet i grundlagen mot berövande av svenskt medborgarskap är relativt nytt i svensk rätt. 1809 års regeringsform innehöll inte någon sådan bestämmelse. Det var Grundlagberedningen som i sitt betänkande Ny regeringsform Ny riksdagsordning (SOU 1972:15) uttryckligen formulerade ett klart skydd för medborgarskapet. Grundlagberedningen framhöll (s. 199) att förslaget medförde att det i princip inte blev möjligt att kringgå förbudet mot landsförvis- ning (nuvarande 2 kap. 7 § första stycket RF) genom att beröva någon hans svenska medborgarskap. Enligt den proposition som grundades på betänkandet var huvudsyftet med föreskriften om skydd för med- borgarskapet att förhindra att möjlighet öppnades att tysta obekväma företrädare för politiska minoriteter genom att förpassa dem ur lan- det (prop. 1973:90 s. 300). Riksdagen godtog förslaget om en regel om medborgarskapsskydd. Regeln infördes i 1974 års regeringsform och fick följande lydelse (KU 1973:26 s. 52, 8 kap. 1 § andra stycket RF i dess dåvarande lydelse). 
 Lag eller annan föreskrift får ej innebära att svensk medborgare skall kunna landsförvisas eller eljest hindras att återvända till riket eller att svensk medborgare som är bosatt i riket skall kunna berövas sitt med- borgarskap i annat fall än då han är eller samtidigt blir medborgare i annan stat. 
 Även Fri- och rättighetsutredningen behandlade frågan om berövande av medborgarskap. I sitt betänkande Medborgerliga fri och rättig- heter Regeringsformen (SOU 1975:75 s. 142) föreslog utredningen att skyddet för medborgarskapet skulle utsträckas så att det om- fattade också svenska medborgare som någon gång hade varit bosatta i riket. Propositionen gick på samma linje och riksdagen följde pro- 
 53 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 positionen (prop. 1975/76:209 s. 121 f., KU 1975/76:56 s.  
 31–32). 
  Bestämmelsen i RF kom att lyda enligt följande (2 kap. 7 § RF i dess dåvarande lydelse). 
 Ingen medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket. Ingen medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sitt 
 medborgarskap i annat fall än då han är eller samtidigt blir medborgare i annan stat. 
 På förslag av Rättighetsskyddsutredningen i betänkandet Förstärkt skydd för fri- och rättigheter (SOU 1978:34) förstärktes skyddet för medborgarskapet 1979 (prop. 1978/79:195 s. 57 ff., KU 1978/79:39). Bestämmelsen om medborgarskapsskyddet i 2 kap. 7 § RF fick då sin nuvarande lydelse: 
 Ingen medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket. Ingen medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sitt 
 medborgarskap i annat fall än då han samtidigt, efter uttryckligt sam- tycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i annan stat. Utan hinder härav får dock föreskrivas att barn under aderton år i fråga om sitt medborgarskap skall följa föräldrarna eller en av dem. Vi- dare får föreskrivas att, i enlighet med överenskommelse med annan stat, den som sedan födelsen är medborgare även i den andra staten och är varaktigt bosatt där förlorar sitt svenska medborgarskap vid aderton års ålder eller senare. 
 Enligt gällande bestämmelser får alltså ingen berövas sitt medborgar- skap i annat fall än då denne samtidigt, efter uttryckligt samtycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i en annan stat. En- bart den omständigheten att någon är eller blir medborgare i en annan stat, t.ex. därför att en person automatiskt blir medborgare i en stat vid giftermål med en person med statens medborgarskap, är således inte längre tillräcklig orsak att beröva vederbörande hans eller hennes svenska medborgarskap. 
 Bestämmelserna skyddar svenska medborgare, som är eller varit bosatta i riket, mot ofrivillig förlust av medborgarskapet. Den som frivilligt antar medborgarskap i annan stat eller som genom inträde i annan stats tjänst förvärvar sådant åtnjuter däremot inte grund- lagens skydd mot att därvid mista sitt svenska medborgarskap. 
 I några undantagsfall tillåter grundlagsstadgandet emellertid före- skrifter om förlust av svenskt medborgarskap även för en person som inte tagit initiativ till eller önskat förvärva medborgarskap i en annan stat. För det första kan föreskrivas att barn under 18 år i fråga om sitt medborgarskap skall följa föräldrarna eller en av dem. Under 
 54 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 förutsättning att överenskommelse därom träffats med annan stat kan vidare föreskrivas att den som vid födelsen förvärvat dels svenskt medborgarskap, dels medborgarskap i en annan stat och är varaktigt bosatt där skall mista sitt svenska medborgarskap vid vuxen ålder. 
 Som exempel på personer med dubbelt medborgarskap som borde skyddas mot oönskad förlust av sitt svenska medborgarskap nämnde Rättighetsskyddsutredningen (SOU 1978:34 s. 171) följande grupper. 
  
 1. 
  
 Personer som har kommit till Sverige som flyktingar eller av annan orsak och som därefter har blivit svenska medborgare men inte befriats från sitt föregående medborgarskap. 
  
 2. 
  
 Svenska kvinnor som är eller har varit gifta med medborgare i sådana stater där hustrun automatiskt får mannens medborgar- skap. 
  
 3. 
  
 Barn som enligt svensk lag har blivit svenska medborgare genom födseln, därför att föräldrarna eller endera av dem har svenskt medborgarskap, men som är födda i länder där medborgarska- pet bestäms efter födelseorten eller är helt beroende av faderns medborgarskap. 
  
 Bestämmelser om förlust av medborgarskap finns i 14 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Dessa är utformade i enlighet med vad RF tillåter i fråga om personer som aldrig har varit bosatta i Sverige, se avsnitt 4.3.3. 
 Någon ytterligare möjlighet att återkalla ett beslut om svenskt medborgarskap än de som nu nämnts föreligger inte enligt svensk rätt. Det innebär att det i dag inte finns någon möjlighet att åter- kalla ett beslut om medborgarskap som har meddelats på grundval av felaktiga uppgifter eller annars på felaktigt sätt. Härvidlag skiljer sig således ett beslut om beviljande av medborgarskap från andra s.k. gynnande förvaltningsbeslut, se avsnitt 6.2. 
 Skyddet för medborgarskapet är absolut med undantag för de be- gränsningar som grundlagsregeln innehåller. Det kan således inte begränsas utan grundlagsändring. 
  
 4.2 
  
 Utlänningslagen (2005:716) 
  
 Vid tidpunkten för ansökan om svenskt medborgarskap har en ut- länning i regel vistats minst fem år i Sverige (se avsnitt 4.3.2). Fram till förvärvet av svenskt medborgarskap regleras förutsättningarna 
 55 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 för utlänningens vistelse i Sverige huvudsakligen av bestämmelserna i utlänningslagen (2005:716) – UtlL. 
  
 4.2.1 
  
 Beviljande av uppehållstillstånd 
  
 Uppehållstillstånd är enligt 2 kap. 4 § UtlL ett tillstånd att vistas i Sverige under viss tid (tidsbegränsat uppehållstillstånd) eller utan tidsbegränsning (permanent uppehållstillstånd). Den som har uppe- hållstillstånd får, om han eller hon har ett pass, resa in i Sverige. En utlänning som har vistats i Sverige mer än tre månader skall enligt 2 kap. 5 och 8 §§ UtlL i princip ha uppehållstillstånd om han eller hon inte är medborgare i något av de andra nordiska länderna. 
 Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt som befinner sig i Sverige har enligt 5 kap. 1 § UtlL som huvudregel rätt till uppehållstillstånd. Såvitt gäller flyktingar grundar sig rätten på Genèvekonventionen som Sverige har tillträtt (se avsnitt 3.2.2). Uppehållstillstånd får emeller- tid vägras även en flykting eller en skyddsbehövande i övrigt i vissa fall, bl.a. av hänsyn till rikets säkerhet. 
 Enligt 5 kap. 3 § UtlL får uppehållstillstånd beviljas personer med anknytning till Sverige. Uppehållstillstånd får bl.a. ges till en utlän- ning som är gift eller sambo med någon som är bosatt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utomlands. Uppehållstillstånd kan därutöver beviljas i en rad andra fall (5 kap. 2 och  
 4–6 
  §§ UtlL). Exempelvis kan uppehållstillstånd ges på grund av arbete eller för- sörjning på annat sätt här i landet eller på grund av synnerligen ömmande omständigheter. 
  
 4.2.2 
  
 Återkallelse av uppehållstillstånd 
  
 Bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd finns i 7 kap.  
 1–7 
  §§ UtlL. Återkallelse av uppehållstillstånd på grund av oriktiga uppgifter är av särskilt intresse i detta sammanhang och redovisningen som följer är därför inriktad på denna reglering. 
 Bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd har funnits i utlänningslagstiftningen sedan år 1954. Bestämmelsen om återkallelse i 50 § i 1954 års utlänningslag lydde enligt följande. 
 Har utlänning i ärende om uppehållstillstånd eller bosättningstillstånd mot bättre vetande lämnat oriktig uppgift och har uppgiften föranlett 
 56 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 att tillståndet beviljats honom, äger den centrala utlänningsmyndighe- ten, efter utlänningsnämndens hörande, förordna att tillståndet skall upp- höra att gälla. 
 I förarbetena till bestämmelsen uttalades att om en utlänning genom medvetet oriktiga uppgifter förvärvat tillstånd och detta alltså med- delats under oriktiga förutsättningar borde det finnas en möjlighet att återkalla tillståndet. En förutsättning skulle dock vara att den oriktiga uppgiften hade inverkat på beslutet på så vis att tillstånd inte skulle ha lämnats om det rätta förhållandet varit känt (prop. 1954:41 s. 111). I 1949 års utlänningskommittés betänkande med förslag till utlänningslag, vilket låg till grund för nämnda proposition, sades att mot ett införande av möjligheten att återkalla tillstånd kunde givet- vis anföras att tillstånden inte skulle komma att ge utlänningar en så tryggad ställning i landet som föreföll önskvärt. Det skulle dock beaktas att endast utlänningens individuella förhållanden och inte all- mänt immigrationspolitiska skäl skulle få vara grund för återkallelse (SOU 1951:42 s. 106). 
 Bestämmelsen kompletterades den 1 januari 1976 genom att rekvi- sitet svikligt förtigande infördes som ytterligare grund för återkallelse av tillstånd att vistas i landet (prop. 1975/76:18 s. 140, se även prop. 1988/89:86 s. 151 ff.). 
 I 1980 års utlänningslag som trädde i kraft den 1 juli 1980 fanns återkallelsebestämmelsen i 17 §. Den tidigare bestämmelsen komplet- terades på så sätt att en möjlighet infördes att återkalla ett uppehålls- tillstånd med hänvisning till andra särskilda skäl (prop. 1979/80:96 s. 93, se även prop. 1988/89:86 s. 63). Detta gällde dock endast om utlänningen ännu inte rest in i Sverige. Bestämmelsen i 17 § lydde: 
 Har en utlänning fått uppehållstillstånd genom att mot bättre vetande lämna oriktiga uppgifter eller svikligen förtiga vissa omständigheter, får tillståndet återkallas. 
 Har utlänningen ännu inte rest in i Sverige, får tillståndet återkallas även om det finns andra särskilda skäl. 
 Ett permanent uppehållstillstånd skall återkallas, om utlänningens bo- sättning här i riket upphör. 
 En flyktingförklaring skall återkallas, om det framkommer att utlän- ningen inte är att anse som flykting i behov av fristad i Sverige. 
 Den 1 juli 1989 ersattes 1980 års utlänningslag av en ny utlänningslag (1989:594). I den äldre lagen behandlades, som framgått, samtliga fall av återkallelse på grund av oriktiga uppgifter i samma paragraf. Återkallelse på grund av oriktiga uppgifter om identiteten bröts i 
 57 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 1989 års utlänningslag ut och togs upp i en egen paragraf, 2 kap. 9 §. Det huvudsakliga skälet till det var att man genom att i den bestäm- melsen använda ordet skall ville understryka att återkallelse skulle vara huvudregeln om en utlänning lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet. Genom denna i princip obligatoriska återkallelsebestäm- melse önskade lagstiftaren markera det allvar med vilket det tillta- gande bruket att inte medföra identitetshandlingar vid ankomsten till Sverige måste betraktas (prop. 1988/89:86 s. 152). Återkallelse skulle dock inte ske om den oriktiga uppgiften inte inverkat på till- ståndsbeslutet eller om andra särskilda skäl, exempelvis starka hu- manitära skäl, talade emot en återkallelse. I motiven uttalades vidare att en falsk uppgift om identiteten i de allra flesta fall torde lämnas uppsåtligen (se även prop. 1997/98:36 s. 28). Bestämmelserna om åter- kallelse i 1980 års utlänningslag överfördes i övrigt i huvudsak oför- ändrade till 10 § i 1989 års utlänningslag. Bestämmelserna i 10 § var således till skillnad från bestämmelsen i 9 § alltjämt fakultativa. Be- stämmelserna i 2 kap. 9 och 10 §§, som även reglerade återkallelse av visering och arbetstillstånd, hade följande lydelser. 
 2 kap. 9 § 
 Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd skall återkallas, om utlän- ningen har lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet. Återkallelse skall dock inte ske, om det kan antas att den oriktiga uppgiften inte har in- verkat på tillståndsbeslutet eller om andra särskilda skäl talar emot det. 
 2 kap. 10 § 
 Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas, om utlän- ningen medvetet har lämnat andra oriktiga uppgifter än om sin identitet eller medvetet har förtigit omständigheter som varit av betydelse för att få tillståndet. Återkallelse får även ske om det finns andra särskilda skäl, i fråga om uppehållstillstånd dock endast om utlänningen ännu inte har rest in i Sverige. 
 Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 februari 1998 ändra- des väsentligt förutsättningarna för att återkalla ett uppehållstillstånd på grund av att oriktiga uppgifter lämnats i samband med ansökan (prop. 1997/98:36, bet. 1997/98:SfU7, rskr. 1997/98:114). De nya bestämmelserna grundades på delbetänkandet Återkallelse av uppe- hållstillstånd (SOU 1997:67) av Kommittén om Ny instans- och processordning. Bestämmelserna i 2 kap. 10 § upphävdes medan 9 § i samma kapitel fick ett innehåll som i stora drag motsvarade lydel- sen i den upphävda 10 §. Även bestämmelsen om återkallelse av uppe- hållstillstånd i de fall där utlänningen har lämnat felaktiga uppgifter om sin identitet blev således fakultativ. Vidare infördes en tidsgräns 
 58 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 efter vilken det fordras synnerliga skäl för att ett uppehållstillstånd skall få återkallas. Därutöver preciserades de omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas. Genom ändringen kom samma regler att gälla för återkallelse av uppe- hållstillstånd på grund av att utlänningen lämnat oriktiga uppgifter oavsett om de oriktiga uppgifterna gällt identiteten eller någon annan omständighet. Reglerna om återkallelse på grund av att utlänningen lämnat oriktiga uppgifter fördes därför åter samman i ett lagrum. Bestämmelserna i 2 kap. 9 § kom att lyda enligt följande. 
 Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas om utlän- ningen medvetet har lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan be- tydelse. 
 Återkallelse får även ske om det finns andra särskilda skäl, i fråga om uppehållstillstånd dock endast om utlänningen ännu inte har rest in i Sverige. 
 Vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas för en utlänning som har rest in i Sverige skall hänsyn tas till utlänningens an- knytning till det svenska samhället och till om andra humanitära skäl talar mot att tillståndet återkallas. Därvid skall särskilt beaktas utlän- ningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i Sverige. 
 Om utlänningen har vistats här mer än fyra år med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse av uppehållstillstånd enligt denna paragraf prövas av den myndighet som först beslutar i saken, får beslut om åter- kallelse fattas endast om det finns synnerliga skäl. 
 I förarbetena till de ändrade bestämmelserna framhölls att det måste finnas kvar en möjlighet att återkalla tillstånd som beviljats på grund- val av felaktiga uppgifter om identiteten. Vidare anfördes där att det är en huvudprincip inom alla samhällsområden att den som fått nå- gon förmån eller något bistånd genom att lämna felaktiga uppgifter kan gå miste om förmånen eller tvingas betala tillbaka biståndet när de felaktiga uppgifterna uppdagas (a. prop. s. 17). Skälen för att be- stämmelsen om återkallelse av uppehållstillstånd vid felaktiga upp- gifter om identiteten skulle övergå från att vara obligatorisk till att vara fakultativ angavs i förarbetena vara följande (a. prop. s. 22). 
 När det gäller återkallelse på grund av oriktiga uppgifter om identiteten används i 2 kap. 9 § UtlL uttrycket skall. Att ordet skall används i det lagrummet är inte lika självklart eftersom det är en regel med vissa – om än i lagtexten begränsade – undantag. Det är en allmänt vedertagen prin- cip när det gäller lagtext att skall inte bör användas om det måste förses med flera undantag eller om en bedömning av flera olika omständigheter måste göras. Regeringens förslag innebär att det i lagtexten anges att 
 59 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 flera olika omständigheter skall vägas in vid avgörande om ett uppehålls- tillstånd skall återkallas. I paragrafen bör därför anges att uppehållstill- stånd får återkallas. Regeln övergår därmed från att vara obligatorisk till att vara fakultativ. 
 Bakgrunden till den införda tidsgränsen efter vilken det skulle for- dras synnerliga skäl för att ett uppehållstillstånd skulle få återkallas var bl.a. att det förekom att personer, framför allt från Mellanöstern, inte uppgav sina rätta identiteter när de sökte uppehållstillstånd i Sverige. För att få uppehållstillstånd sade de sig komma från exem- pelvis Libanon eller Irak. Senare framkom att vissa av de personer som beviljats permanent uppehållstillstånd rätteligen kom från exem- pelvis Syrien eller Turkiet. Innan felaktigheterna upptäcktes och uppehållstillstånden återkallades kunde det i vissa fall ha gått många år. En del av de berörda personerna hade då anpassat sig till svenska förhållanden. Två sådana beslut om återkallelser uppmärksammades särskilt. Ett av besluten avsåg en irakisk familj som sedermera visade sig härstamma från Turkiet (beslut från 1996) och det andra beslutet avsåg en ensamstående iransk medborgare (beslut från 1997). I båda fallen var det just fråga om personer som hade vistats länge i Sverige med uppehållstillstånd som hade beviljats på grundval av felaktiga uppgifter om bl.a. identiteten. Den nämnde iranske medborgaren hade kommit som ung till Sverige från ett annat europeiskt land och vistats här i ungefär 10 år när hans uppehållstillstånd återkallades. 
 Som motiv till den införda tidsgränsen anfördes i förarbetena bl.a. följande (a. prop. s. 24 f.). 
 Det är av humanitära skäl viktigt att en utlänning efter en längre tids bosättning i Sverige i normalfallet kan känna trygghet här och inte behö- ver känna oro för att inte längre få stanna kvar. Det kan också tänkas bidra till att några efter en tid vågar träda fram under sin rätta identitet. En tidsgräns bör dock inte göras absolut. Fall kan förekomma där det undantagsvis kan vara rimligt att utlänningen inte får stanna kvar trots att han eller hon haft uppehållstillstånd här en längre tid. I likhet med vad som gäller vid utvisning på grund av brott bör därför gälla att uppe- hållstillstånd får återkallas om utlänningen vistats här en längre tid en- dast om det finns synnerliga skäl för det. 
 I förarbetena angavs som ett exempel på omständigheter som kunde utgöra synnerliga skäl att utlänningen visserligen haft uppehållstill- stånd och varit folkbokförd i Sverige men i realiteten vistats i något annat land under långa perioder och därför inte fått någon närmare anknytning hit. Ett annat exempel på vad som kunde utgöra synner- 
 60 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 liga skäl var att utlänningen hade uppehållstillstånd också i något annat land och verkställighet kunde ske till det landet. 
 När det gäller den tid som skall ha gått innan det krävs synnerliga skäl för återkallelse gjordes i förarbetena vissa jämförelser dels med tidsgränserna för synnerliga skäl vid utvisning på grund av brott, dels med kvalifikationstiden för svenskt medborgarskap (a. prop. s. 26 och SOU 1997:67 s. 32). 
 Innan tidsgränsen infördes i bestämmelsen om återkallelse av uppe- hållstillstånd prövade Utlänningsnämnden varje år minst tio till tolv ärenden om återkallelse av uppehållstillstånd som fattats på grundval av felaktiga uppgifter. Efter lagändringen har det blivit ovanligare med överprövningar och år 2004 överprövades sex eller sju sådana ärenden. Oftast gäller frågan om vederbörande har lämnat oriktiga uppgifter om sitt medborgarskap. I två av fallen från 2004, som i princip var identiska och av principiell betydelse, krävdes synner- liga skäl för återkallelse. Ett av dessa gällde en person som felaktigt uppgett sig vara irakisk medborgare och beviljats permanent uppe- hållstillstånd på grundval av bl.a. dessa uppgifter. Han bodde och arbetade i Sverige och bidrog till försörjningen av sin familj. Famil- jen, som bestod av hustru och fyra minderåriga barn samt föräldrar, vistades emellertid i Jordanien. Klaganden var även medborgare i Jordanien. Först när det hade gått mer än fyra år sedan tillståndet beviljades uppdagades det att klaganden lämnat vilseledande upp- gifter om sin identitet. Utlänningsnämnden kom fram till att synnerliga skäl förelåg eftersom klaganden – trots den långa tid han vistats här och trots sin anknytning till det svenska samhället – genom sina familjeförhållanden behållit en starkare anknytning till Jordanien än till Sverige. 
 De omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om återkallelse bör ske, och som preciserades genom 1998 års lagänd- ringar, är utlänningens anknytning till det svenska samhället och till om andra humanitära skäl talar mot att tillståndet återkallas varvid särskilt skall beaktas utlänningens levnadsomständigheter och familje- förhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i Sverige. I denna del uttalades i förarbetena att det är angeläget att samtliga omstän- digheter i ärendet beaktas innan uppehållstillståndet återkallas efter- som en återkallelse av ett tillstånd kan få mer långtgående konse- kvenser för den enskilde än inom de flesta andra områden (a. prop. s. 17 ff.). Särskild hänsyn bör enligt förarbetena tas till om det är ett barn under 18 år som har lämnat den oriktiga uppgiften och vilken familjeanknytning utlänningen har hit, särskilt om de anhöriga 
 61 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 är svenska medborgare eller har bott i Sverige lång tid. Vidare bör hänsyn tas till bland annat arbets- och bostadsförhållanden, social anpassning, vistelsetidens längd och under vilken period i livet som utlänningen vistats här. Det anges också att vistelsetiden rimligen bör ha större betydelse när det gäller en person som kom hit i unga år än för den som vistats här under en senare period av livet och som levt större delen av sitt liv i ett annat land. 
 I ett fall återkallades ett permanent uppehållstillstånd för en ut- länning som medvetet lämnat oriktiga uppgifter och förtigit omstän- digheter som varit av betydelse för tillståndet och som vistats i Sverige med uppehållstillstånd i drygt sex år med hänvisning bl.a. till att han hade gällande uppehållstillstånd i Finland och anknytning dit genom föräldrar och syskon (UN  
 383-00). 
  Det skall uppmärk- sammas att det inte krävs synnerliga skäl för återkallelse om en ut- länning, som visserligen haft uppehållstillstånd längre än fyra år, vistats i Sverige kortare tid än fyra år (se även UN  
 345-98). 
  
 Den 31 mars 2006 träder en ny utlänningslag i kraft och 1989 års utlänningslag upphör att gälla. Bestämmelser om återkallelse av till- stånd som beviljats på grundval av felaktiga uppgifter återfinns i 7 kap.  
 1–2 
  och 4 §§ i den nya utlänningslagen. Dessa motsvarar i sak vad som gäller sedan lagändringen den 1 februari 1998. En omstän- dighet har lagts till, nämligen att hänsyn skall tas till barns behov när bedömningen görs om återkallelse skall ske. 
 Avslutningsvis skall här också nämnas att den som medvetet läm- nar oriktiga uppgifter eller medvetet underlåter att tala om något för- hållande av betydelse i ett ärende om uppehållstillstånd kan dömas till ansvar enligt 20 kap. 6 § 2 UtlL. Påföljden är böter, eller, när om- ständigheterna är försvårande, fängelse i högst sex månader. 
  
 4.2.3 
  
 Några statistiska uppgifter om återkallelse av uppehållstillstånd 
  
 Migrationsverket beslutade, som första instans, om återkallelse av permanent uppehållstillstånd i 1 855 fall år 2002, 1 115 fall år 2003 och 218 fall år 2004. Förklaringen till att antalet återkallelser sjönk kraftigt 2004 var att det detta år inte tillsattes några särskilda resurser för utredningar om återkallelser. Av Migrationsverkets statistik fram- går inte vilka skälen varit för återkallelse. De flesta av återkallelse- besluten är emellertid sådana som grundar sig på att personens bo- sättning i Sverige har upphört (se 7 kap. 7 § UtlL). 
 62 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 Om fråga uppkommer hos Migrationsverket om en persons tidi- gare uppgivna identitet är felaktig utreder verket detta i ett särskilt identitetsärende. Hur många sådana fall som ledde till beslut om ändring av identiteten och återkallelse av permanent uppehållstill- stånd åren  
 2002–2004 
  framgår av tabellen som följer. Som framgår av tabellen har under denna period beslut om ändring av identiteten lett till beslut om återkallelse av permanent uppehållstillstånd i sam- manlagt 25 fall. Nästan samtliga beslut rör jordanska eller irakiska medborgare som uppgett sig vara statslösa palestinier. Av dessa be- slut avser 13 barn. 
 Beslut om identitetsändring och återkallelse av permanent uppehålls- tillstånd hos Migrationsverket 
  
 Beslut i ären- 
  
 Därav antal 
  
 be- 
  
 Antal beslut om återkallelse av permanent uppe- 
  
 den om identi- 
  
 slut som medfört 
  
 hållstillstånd som föranletts av beslut om änd- 
  
 tetsutredning 
  
 en ändring 
  
 av 
  
 ring av identiteten 
  
 identiteten 
 1 
  
 2002 
  
 46 
  
 17 
  
 2 
  
 2003 
  
 54 
  
 29 
  
 10 
  
 2004 
  
 62 
  
 22 
  
 13 
  
 Källa: Migrationsverket 
  
 4.2.4 
  
 Fingeravtryck med stöd av utlänningslagen 
  
 Sedan den 1 januari 1997 får fingeravtryck tas på alla utlänningar över 14 år som inte kan styrka sin identitet vid ankomsten till Sverige samt på alla asylsökande över 14 år (9 kap. 8 § UtlL). Migrations- verket ansvarar för att fingeravtrycken registreras. Regler om regi- strering av fingeravtryck finns i förordningen (2001:720) om be- handling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Fingeravtrycken lagras såväl i en nationell som en internationell databas. Den elektroniska centrala databasen för jämförelse av fingeravtryck, Eurodac, togs i bruk den 15 januari 2003. Databasen finns i Luxemburg. 
 Gällande regler om tagande av fingeravtryck innebär, till skillnad från tidigare, att det inte är en förutsättning att den asylsökande inte kan styrka sin identitet för att fingeravtryck skall kunna tas. I förarbetena motiverades ändringen med att identifikationen av den 
  
 1  
 I övriga fall har ärendena lämnats utan åtgärd. 
 63 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 sökande skulle underlättas (prop. 1996/97:25 s. 187 ff.). Av förarbe- tena framgår att det under år 1995 upptäcktes närmare 500 fall där det kunde konstateras att en asylsökande tidigare sökt asyl I Sverige i en annan identitet. 
 Det skall nämnas att det genom fingeravtrycksanalys har upp- dagats fall där en person har uppehållstillstånd både i Sverige och i ett annat land i olika identiteter. 
  
 4.3 
  
 Lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap 
  
 4.3.1 
  
 Inledning 
  
 Bestämmelser om förvärv och förlust av svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (medborgarskapsla- gen). Den trädde i kraft den 1 juli 2001 då lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap upphörde att gälla. Flera bestämmelser i den gamla lagen är överförda till den nya utan några sakliga förändringar. Förarbeten finns i betänkandet Svenskt medborgarskap (SOU 1999:34), prop. 1999/2000:147, bet. 2000/01:SfU8, rskr. 2000/01:143. 
 Den nu gällande medborgarskapslagen skiljer sig från 1950 års lag bl.a. på så sätt att det enligt den nya lagen fullt ut är möjligt att ha dubbelt medborgarskap. Sådana bestämmelser i 1950 års lag som syf- tade till att undvika dubbelt medborgarskap finns därför inte med i den nu gällande medborgarskapslagen. Det är exempelvis inte längre ett krav att den som söker svenskt medborgarskap avsäger sig sitt tidigare medborgarskap. Den som är svensk medborgare och förvär- var ett annat medborgarskap kan också behålla det svenska om detta är möjligt enligt det andra landets lagstiftning. Det skall näm- nas att den tidigare gällande principen om att dubbelt medborgar- skap som regel borde undvikas inte var undantagslös. Det fanns därför redan före 2001 års medborgarskapslag relativt många perso- ner som innehade dubbelt medborgarskap (se bl.a. SOU 1999:34 s. 137). 
 Den svenska medborgarskapslagstiftningen bygger på den s.k. här- stamningsprincipen, vilken innebär att föräldrarnas medborgarskap och inte födelselandet är avgörande för ett barns medborgarskaps- rättsliga ställning. En annan grundprincip i lagstiftningen är att stats- löshet skall undvikas. En ytterligare grundläggande utgångspunkt i medborgarskapslagen är att åstadkomma en så långtgående jämställd- het som möjligt mellan barn med gifta respektive ogifta föräldrar 
 64 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 samt mellan kvinnor och män. Den nya lagen innehåller också vissa regler som skall öka möjligheten för barn och ungdomar att på ett enklare sätt än tidigare förvärva svenskt medborgarskap. 
  
 4.3.2 
  
 Förvärv av svenskt medborgarskap 
  
 Svenskt medborgarskap kan förvärvas automatiskt, genom anmälan eller efter ansökan. 
 Automatiskt förvärv 
 Ett barn förvärvar automatiskt svenskt medborgarskap vid födelsen om 
  
 modern är svensk medborgare, 
  
 fadern är svensk medborgare och barnet föds i Sverige, 
  
 fadern är svensk medborgare och gift med barnets mor, 
  
 fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare och barnet föds i Sverige, eller 
  
 fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare och gift med barnets mor (1 §). 
  
 Det som sägs om en far i bestämmelsen gäller även en förälder en- ligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. Enligt den bestämmelsen skall en kvinna som är partner eller sambo med en annan kvinna som blir gravid genom assisterad befruktning under vissa förutsättningar anses som förälder till det barn som kommer till genom den assisterade be- fruktningen. 
 Ett hittebarn som anträffas i Sverige anses som svensk medbor- gare till dess något annat blir känt (2 §). 
 Ett barn som inte har fyllt 12 år och som adopteras av en svensk medborgare blir vid adoptionen svensk medborgare om 
  
 barnet adopteras i Sverige, Danmark, Finland, Island eller Norge eller, 
  
 barnet adopteras genom ett utländskt beslut som godkänts eller annars gäller i Sverige enligt lag (3 §). 
  
 Ingår en svensk man äktenskap med en utländsk kvinna, blir ett barn till makarna, som har fötts före äktenskapet och som inte har för- 
 65 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 värvat svenskt medborgarskap vid födelsen svensk medborgare om barnet är ogift och inte fyllt arton år, s.k. legitimation (4 §). 
 Förvärv genom anmälan 
 Svenskt medborgarskap kan i vissa fall förvärvas genom ett förenk- lat förfarande, anmälan. Anmälan innebär att en person blir svensk medborgare om han eller hon uppfyller vissa förutsättningar som anges i medborgarskapslagen. Samtliga förutsättningar skall vara uppfyllda den dag anmälan kommer in till beslutsmyndigheten. An- mälningsfallen behandlas i  
 5–10, 
  18 och 19 §§ medborgarskapslagen. 
 Ett barn, som har fötts utomlands och som inte har förvärvat svenskt medborgarskap enligt 1 eller 4 § men vars far (som inte är gift med barnets mor) sedan barnets födelse är svensk medborgare, förvärvar svenskt medborgarskap genom att fadern anmäler önske- mål om det innan barnet fyller 18 år (5 §). Det krävs att barnets vårdnadshavare och i vissa fall även att barnet samtycker till förvär- vet. Bestämmelsen förutsätter att faderskapet har fastställts. Även här gäller det som sägs om en far i bestämmelsen också en förälder enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken. 
 Vidare gäller att ett barn som föds i Sverige som statslöst förvär- var svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet har perma- nent uppehållstillstånd och hemvist här i landet (6 §). Anmälan skall göras av den eller dem som har vårdnaden om barnet innan barnet fyller fem år. 
 Ett utländskt eller statslöst barn under 18 år som är bosatt i Sverige förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet har per- manent uppehållstillstånd i Sverige och hemvist här i landet sedan fem år eller, om barnet är statslöst, tre år (7 §). Den eller de som har vårdnaden om barnet skall göra anmälan och barnets samtycke krävs i vissa fall. 
 Ungdomar mellan arton och tjugo år som kommit hit som barn har också en möjlighet att förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan även om vårdnadshavaren har avstått från att medverka till det i ett tidigare skede. Det krävs att personen har permanent uppe- hållstillstånd i Sverige och hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde tretton år eller, i fråga om den som är statslös, femton år (8 §). För att bli svensk medborgare enligt bestämmelsen finns inget krav på styrkt identitet eller skötsamt levnadssätt. Undantagsvis kan det dock finnas fall där det råder sådan osäkerhet om sökandens födelse- 
 66 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 uppgifter, eller uppgivna statslöshet, att anmälan inte kan medföra svenskt medborgarskap. 
 Personer som har fyllt 18 år och som har förlorat eller befriats från sitt svenska medborgskap kan återfå detta genom anmälan, s.k. återvinning (9 §). Förutsättningarna för det är att personen har perma- nent uppehållstillstånd i Sverige, före arton års ålder har haft hem- vist här i landet under sammanlagt tio år och sedan två år har hemvist här i landet. 
 Barn som biperson till förälder får under vissa förutsättningar automatiskt svenskt medborgarskap i och med att föräldern blir svensk medborgare genom anmälan enligt bestämmelserna i 5, 7, 8 eller 9 § (10 §). 
 I enlighet med ett avtal med de övriga nordiska länderna (Danmark, Finland, Island och Norge) finns enligt 18 och 19 §§ särskilda möj- ligheter för medborgare i dessa länder att bli svenska medborgare. En person som är medborgare i ett annat nordiskt land förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan om han eller hon har förvärvat med- borgarskapet i avtalsstaten på annat sätt än efter ansökan, har fyllt 18 år, har hemvist i Sverige sedan fem år och under den tiden inte har dömts till frihetsberövande påföljd (18 §). Den som har förlorat sitt svenska medborgarskap och därefter varit medborgare i ett eller flera av de nordiska länderna ges möjlighet att efter anmälan återfå detta sedan han eller hon flyttat till Sverige (19 §). 
 Samtliga uppgifter i en anmälan lämnas på heder och samvete av den som gör anmälan och med vetskap om att oriktiga uppgifter kan medföra straffansvar enligt 15 kap. 10 § brottsbalken. 
 Förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan anses ske från dagen för anmälan (se prop. 1999/2000:147 s. 75). I samband med förvärvet anses enligt praxis en persons permanenta uppehållstill- stånd upphöra att gälla. 
 Förvärv efter ansökan, s.k. naturalisation 
 Med naturalisation avses att en utlänning efter ansökan tas upp som medborgare genom ett särskilt beslut. Med uttrycket utlänning av- ses varje person som inte är svensk medborgare. Enligt 11 § medbor- garskapslagen kan en utlänning naturaliseras om han eller hon har 
  
 1. 
  
 styrkt sin identitet (identitetskravet), 
  
 2. 
  
 fyllt 18 år (ålderskravet), 
  
 67 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 3. 
  
 permanent uppehållstillstånd i Sverige, 
  
 4. 
  
 hemvist här i landet (hemvistkravet) 
  
 a) 
  
 sedan två år i fråga om medborgare i annat nordiskt land, 
  
 b) 
  
 sedan fyra år i fråga om den som är statslös eller att bedöma som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL, 
  
 c) 
  
 sedan fem år i fråga om övriga utlänningar, samt 
  
 5. 
  
 haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt (skötsamhetskravet). 
  
 Det föreligger inte någon absolut rätt att erhålla svenskt medborgar- skap genom naturalisation, även om sökanden uppfyller nämnda krav. Föreskriften i 11 § medborgarskapslagen innebär i stället en rätt för den beslutande myndigheten att under vissa förutsättningar bevilja svenskt medborgarskap. Beslutsmyndigheten har således en diskre- tionär prövningsrätt och kan uppställa ytterligare förutsättningar för ett bifallsbeslut. 
 Villkoret om permanent uppehållstillstånd är nytt i förhållande till 1950 års lag. Föreskriften tillkom för att den praxis som tillämpats skulle framgå av lagen (prop. 1999/2000:147 s. 45 ff. och 77). En per- sons permanenta uppehållstillstånd anses som nämnts tidigare upp- höra att gälla i samband med förvärv av svenskt medborgarskap. 
 Eftersom medborgare i övriga nordiska länder inte behöver uppe- hållstillstånd för att visats i Sverige undantas de enligt 20 § medbor- garskapslagen från kravet på permanent uppehållstillstånd. I andra stycket anges att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för minst fem år för medborgare i övriga länder inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES) skall likställas med ett permanent uppehållstill- stånd. Det skall nämnas att Utredningen om den fria rörligheten för unionsmedborgare i sitt betänkande Unionsmedborgares rörlighet inom EU (SOU 2005:49 s. 38 och 245 ff.) har föreslagit att den nu- varande bestämmelsen i andra stycket skall upphävas och att paragra- fen i stället kompletteras med en regel om att s.k. permanent uppe- hållsrätt i medborgarskapshänseende skall likställas med permanent uppehållstillstånd. Ärendet bereds i Regeringskansliet. 
 Hemvistkravet innebär att personen skall ha bott i landet legalt och oavbrutet (prop. 1997/98:178 s. 20). I de fall då en utlänning under vistelsen i Sverige lämnar nya uppgifter om sin identitet räknas normalt hemviststiden i medborgarskapsärenden först från den dag den nya identiteten kan anses styrkt (a. prop. s. 9). 
 Även om de krav som nu redogjorts för inte är uppfyllda kan na- turalisation beviljas med stöd av 12 § i lagen, se avsnittet om dispens. 
 68 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 Beslutsmyndigheten skall göra den utredning som behövs för ären- dets prövning (7 § medborgarskapsförordningen [2001:218]). I an- sökan om svenskt medborgarskap lämnar den sökande upplysningar om sin identitet och om de barn för vilka han eller hon är vårdnads- havare, sitt hemvist samt om arbete eller annan sysselsättning och försörjning, se bilaga 2 till betänkandet. Den sökande intygar på heder och samvete att uppgifterna i ansökan är riktiga. Det finns, till skillnad mot vad som gäller i ärenden om uppehållstillstånd (se avsnitt 4.2.2), inte någon särskild straffbestämmelse för medvetet lämnande av felaktiga uppgifter i ärenden om svenskt medborgar- skap. Felaktiga uppgifter kan under vissa förutsättningar föranleda straffansvar för osant intygande enligt 15 kap. 11 § första stycket brottsbalken. Påföljden för detta brott är böter eller fängelse i högst sex månader. Är brottet grovt är påföljden fängelse i högst två år. 
 Närmare om identitetskravet i ärenden om naturalisation 
 I Migrationsverkets faktablad om svenskt medborgarskap definieras begreppet identitet som en persons namn, födelsetid och medbor- garskap (jfr prop. 1997/98:178 s. 8). Praxis vid Migrationsverket och Utlänningsnämnden vad gäller identitetsprövningen kan sammanfat- tas enligt följande. 
 För att identiteten skall anses vara styrkt krävs att det råder klar- het om sökandens namn, ålder och som huvudregel medborgarskap. Det kan emellertid ibland vara svårt att fastställa sökandens med- borgarskap på grund av omständigheter som denne inte råder över, t.ex. oklara hemlandsbestämmelser om medborgarskap. Detta utgör då, under förutsättning att identiteten i övrigt är fastställd, inte något hinder mot naturalisation. 
 Utgångspunkten är att sökanden, för att anses ha styrkt sin identi- tet på ett godtagbart sätt, skall kunna förete ett hemlandspass i ori- ginal eller en fotoförsedd identitetshandling i original utfärdad av behörig myndighet i hemlandet. Endast identitetshandlingar som har utfärdats vid en personlig inställelse hos den behöriga myndig- heten godtas. Om sökanden under lång tid har varit fast bosatt i ett annat land än hemlandet, kan i vissa fall en sådan handling utfärdad i den staten godtas. Som riktmärke gäller att handlingarna skall vara tillförlitliga och utfärdade på ett ur identitetssynpunkt tillfredsstäl- lande sätt. Härav följer bl.a. att handlingen inte får vara av alltför enkel beskaffenhet. I princip är kravnivån avseende bevisningen den- 
 69 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 samma oavsett vilket ursprungsland handlingarna härrör från. Emellertid ställs mindre långtgående krav på den rent tekniska ut- formningen av en handling som utfärdats i ett utvecklingsland jäm- fört med vad som gäller för handlingar som utfärdats i t.ex. Väst- europa. 
 Även om sökanden inte kan förete handlingar som är tillräckliga för att uppfylla de nu nämnda kraven anses den sökande ändå i vissa fall ha styrkt sin identitet. Det krävs då att det i ärendet, utöver de åberopade handlingarna, föreligger ytterligare omständigheter som ger ett starkt och otvetydigt stöd för den av sökanden uppgivna identiteten. En eller flera var för sig otillräckliga handlingar kan sam- mantagna med övriga omständigheter således anses utgöra tillräcklig bevisning. Även uppgifter från nära anhöriga kan åberopas. Därvid gäller som princip att 
  
 a. 
  
 den anhörige har förvärvat svenskt medborgarskap och i sam- band därmed uppvisat en godtagbar identitetshandling samt att handlingen är godtagbar även enligt den praxis som råder vid tid- punkten för beslutet i det ärende vari den anhöriges uppgifter åberopas, 
  
 b. 
  
 den anhöriges relation till sökanden är antingen make/maka, syskon eller vuxet barn (dock har i enstaka fall även annan an- hörig godtagits), 
  
 c. 
  
 sökanden och den anhörige, såväl i medborgarskapsärendet som i tidigare tillståndsärenden, lämnat samstämmiga uppgifter i fråga om identitet, släktskap, familjeförhållanden 
  
 , bakgrund m.m. 
  
 Ungefär 10 procent av ansökningarna om naturalisation avslås. Av dessa avslås ungefär hälften av det skälet att identiteten inte är styrkt. Det innebär att den vanligaste grunden för avslag är att identiteten inte har styrkts. 
 Närmare om skötsamhetskravet i ärenden om naturalisation 
 Praxis vid Migrationsverket och Utlänningsnämnden vad gäller frå- gan om sökanden haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt kan sammanfattas enligt följande. 
 Tyngdpunkten i prövningen av sökandens levnadssätt skall enligt förarbetena (se bl.a. Utvisningsutredningens betänkande Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden, m.m. [SOU 1994:33 s. 49 ff.] och prop. 1994/95:179 s. 57 ff.) och praxis ligga på en bedömning av 
 70 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 om sökanden i framtiden kan förväntas leva skötsamt och hederligt. Den bedömningen skall göras mot bakgrund av sökandens tidigare levnadssätt. Frågan om brott skall vara ett hinder för förvärv av svenskt medborgarskap beror på hur lång tid som förflutit efter brottet samt brottets art. Härvid är straffmätningen oftast vägledan- de. I förarbetena lämnas en viss vägledning för den tid (karenstid) som bör ha förflutit innan en utlänning som har en skötsamhetsanmärk- ning, t.ex. har begått brott, tas upp till svensk medborgare. Karens- tidens längd kan enligt dessa riktlinjer bestämmas till allt från ett år efter brottets begående till tio år eller mer efter verkställt straff. En individuell prövning av samtliga omständigheter i ärendet måste all- tid göras. Exempelvis förlängs karenstiden om sökanden har gjort sig skyldig till upprepad brottslighet. Brottets art har också i något fall lett till att en längre karenstid än vanligt tillämpas. En ansökan om naturalisation kan avslås om sökanden är misstänkt för att ha begått brott. Även brott som har begåtts utomlands, såväl före som efter utlänningens bosättning i Sverige, beaktas vid prövningen av om kravet på skötsamhet kan anses uppfyllt, givetvis under förut- sättning att beslutande myndighet har kännedom om brotten. En förutsättning för att en utländsk brottmålsdom skall beaktas är att gärningen är straffbar också enligt svensk lag. Straffet som medde- lats i utlandet läggs i så fall vanligtvis till grund för bestämmande av karenstiden. Om straffskalan för brottet är väsentligt lägre i Sverige än i det land som meddelat domen bestäms karenstiden dock efter en individuell prövning. 
 Annan misskötsamhet än kriminalitet kan också medföra att en sökande inte bedöms uppfylla skötsamhetskravet. Det kan vara under- låtenhet att betala skatt, böter, avgifter eller fullgörande av andra förpliktelser mot det allmänna. Det kan också gälla obetalda under- hållsbidrag för barn. Även skulder till enskilda kan påverka möjlig- heten att få svenskt medborgarskap. För att det skall vara fråga om en skötsamhetsanmärkning är det inte tillräckligt att konstatera att sökanden till exempel har obetalda skatteskulder eller skulder på ut- givet underhållsbidrag. Det krävs dessutom att sökanden har visat ovilja att göra rätt för sig. 
 I några fall har en ansökan avslagits med hänvisning till skötsam- hetskravet eftersom sökanden inte tillfredsställande har kunnat för- klara på vilket sätt han eller hon försörjer sig. Det har med andra ord funnits anledning att anta att sökanden försörjt sig på ett oärligt eller asocialt sätt. 
 71 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 En person som har varit verksam i eller haft ett bestämmande in- flytande över en organisation om vilken det är känt att verksamheten innefattar systematiska, omfattande och grova övergrepp såsom tor- tyr, mord och utomrättsliga avrättningar beviljas inte svenskt med- borgarskap förrän avsevärd tid har förflutit sedan sökanden lämnade verksamheten eller sedan den upphörde. Som regel skall 25 år ha för- flutit sedan sökanden var verksam i eller hade bestämmande infly- tande över organisationen (se regeringens beslut  
 2004-09-02 
  Ju 2003/262/IM). 
 Under beredningen av en naturalisationsansökan kontrollerar den beslutande myndigheten uppgifter i vissa register, nämligen Rikspolis- styrelsens belastningsregister och misstankeregister, Säkerhetspolisens register och kronofogdemyndigheternas register. Uppgifterna som myndigheten hämtar ur belastningsregistret och misstankeregistret skall, enligt verkets interna riktlinjer, som regel inte vara äldre än tre veckor. 
 I ansökan om svenskt medborgarskap lämnar den sökande såvitt rör skötsamheten endast vissa uppgifter om arbete, annan sysselsätt- ning och försörjning. I övrigt lämnas inte några uppgifter om sköt- samheten i ansökan (se 2 § medborgarskapsförordningen och bilaga 2 till betänkandet). 
 Dispens 
 I 12 § medborgarskapslagen finns bestämmelser om undantag, s.k. dispens, från villkoren för naturalisation enligt 11 § samma lag. 
 Dispens kan enligt paragrafens första stycke medges om 
  
 1. 
  
 sökanden tidigare har varit svensk medborgare, 
  
 2. 
  
 sökanden är gift eller sambo med en svensk medborgare, eller 
  
 3. 
  
 det annars finns särskilda skäl till det (angående dispensgrunden särskilda skäl, se prop. 1999/2000:147 s. 48 ff.). 
  
 Möjligheten att medge dispens utnyttjas i stor omfattning vad be- träffar ålders- och hemvistkraven. Dispens från ålderskravet medges i vissa klart avgränsade fall. Exempelvis medges normalt dispens för ett utländskt barn som har adopterats av en svensk medborgare under förutsättning att adoptionen är gällande i Sverige. Det förekommer vidare att dispens meddelas då någon av barnets biologiska föräldrar är svensk medborgare och antingen ensam eller gemensamt med den andre föräldern har vårdnaden om barnet. Den vanligaste situationen 
 72 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 i dessa fall är att någon av föräldrarna förvärvat svenskt medborgar- skap efter barnets födelse utan att barnet samtidigt blivit svensk medborgare. Undantagsvis ges dispens från åldersvillkoret även i de fall då inte någon av barnets vårdnadshavare är svensk medborgare. Exempelvis har barn, som vistats länge i Sverige som fosterbarn hos svenska medborgare, kunnat naturaliseras på ansökan av barnets för- myndare eller särskild förordnad god man om det funnits ett starkt behov av svenskt medborgarskap. 
 Dispens från hemvistvillkoret beviljas i en rad olika situationer. T.ex. naturaliseras en utomnordisk medborgare, som är gift eller sambo med en svensk medborgare, i regel efter tre års hemvist om äktenskapet varat minst två år. Dispens ges dock i praktiken inte i sådana fall om sökanden levt i Sverige i falsk identitet under en längre tid. 
 Möjligheten till dispens från kravet på permanent uppehållstillstånd bör enligt förarbetena användas restriktivt. Ett exempel på när det kan komma att användas är när en person som förlorat sitt svenska medborgarskap genom preskription ansöker om naturalisation (prop. 1999/2000:147 s. 78). Ett annat exempel är när en utländsk medborgare är gift eller sambo med en svensk medborgare bosatt utomlands. 
 När det gäller villkoret om ett hederligt levnadssätt är praxis mer restriktiv än i fråga om ålders- och hemvistvillkoren. Av uttalanden i förarbetena till 1950 års medborgarskapslag (prop. 1950:217 s.  
 42–43 
  och första lagutskottet 1950:27 s.  
 32–33) 
  framgår att dispens från va- delsvillkoret bör meddelas mer restriktivt än dispenser från andra naturalisationsvillkor. Detta gäller alltjämt och det är också ovanligt med dispens från skötsamhetskravet. Dispens har förekommit i praxis främst då särskilda skäl har ansetts föreligga med hänsyn till att sökanden har vistats sedan mycket lång tid i Sverige, dvs. avsevärt längre tid än den i lagen angivna. Detta har framför allt ansetts gälla personer som är födda i Sverige eller som har kommit hit i mycket unga år. Dispens har då getts med upp till hälften av den normalt gällande karenstiden (se prop. 1997/98:178 s. 7, SOU 1994:33 s. 28, reg.  
 1986-12-04 
  U 4514/85, UN 95/05525  
 1995-11-13, 
  UN 97/06508  
 1998-11-27). 
  Vid grov brottslighet skall enligt Migrationsverkets rikt- linjer sådan dispens ges endast i undantagsfall. Dispens från sköt- samhetskravet för att den sökande är gift eller sambo med en svensk medborgare eller i fall av tidigare innehav av svenskt medborgarskap medges som regel inte i praktiken. 
 73 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 Tidigare var kravet på styrkt identitet ovillkorligt. Genom en lag- ändring som trädde i kraft den 1 januari 1999 infördes en dispens- möjlighet. Numera gäller att en sökande som inte kan styrka sin identitet naturaliseras endast om han eller hon sedan minst åtta år har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identi- teten är riktig (12 § andra stycket medborgarskapslagen). Skälen för lagändringen var att lagstiftaren önskade komma till rätta med de problem som blivit följden av att vissa invandrare som kom från länder med mer eller mindre kaotiska förhållanden inte hade möjlighet att uppfylla det krav på styrkt identitet som gällde (prop. 1997/98:178 s. 14). Antalet utlänningar som kom till Sverige utan identitetshand- lingar eller med bristfälliga handlingar hade ökat markant och det an- sågs otillfredsställande att en växande grupp i samhället ställdes, ofta utan egen förskyllan, utan någon möjlighet att oberoende av hem- vist och vandel, erhålla förmånen av svenskt medborgarskap (a. prop. s. 15). 
 Vad som normalt krävs i sådana fall är oavbruten legal hemvist i landet under minst åtta år räknat bakåt från tidpunkten för natura- lisation. 
 Sannolikhetsbedömningen skall enligt förarbetena till lagändringen ske utifrån samtliga omständigheter i ärendet och utmynna i en sam- lad bedömning (a. prop. s. 17 ff.). Utgångspunkten bör vara trovär- digheten av de uppgifter sökanden lämnar om dels sin identitet, dels anledningen till att han eller hon inte kan styrka identiteten. 
 De uppgifter som sökanden lämnar blir, tillsammans med even- tuella uppgifter om sökanden som framkommer på annat sätt, av- görande för om dispens ges. Det får normalt inte finnas uppgifter som motsäger den identitet under vilken sökanden lever här. Sökan- den skall ha gjort vad som skäligen kan krävas för att få fram en god- tagbar identitetshandling som styrker hans eller hennes identitet. 
 Har sökanden ändrat sina personuppgifter under vistelsen i Sverige är detta ett förhållande som minskar trovärdigheten vad avser den nya identiteten. Har sökanden självmant ändrat sina uppgifter finns dock möjlighet att ge dispens. Åttaårstiden börjar i dessa fall att räk- nas först från den tidpunkt då den nya identiteten anmäldes till Migrationsverket eller annan myndighet. 
 Enligt praxis kan kännbara ekonomiska konsekvenser som är nöd- vändigt förknippade med möjligheten att kunna erhålla en godtagbar identitetshandling vägas in i prövningen om sökanden har gjort vad som skäligen kan förväntas av honom eller henne för att styrka iden- titeten. Vid en sådan prövning bör emellertid även omständigheterna 
 74 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 som är direkt knutna till sökandens personliga förhållanden, t.ex. in- komst, försörjningsskyldighet, familjesituation och hälsotillstånd, vara relevanta. 
 Regeln om dispens från kravet på styrkt identitet tillämpas främst i ärenden med flyktingar och statslösa, som inte kan vända sig till hemlandets myndigheter för erhållande av identitetshandlingar och som inte innehar handlingar som är tillräckligt säkra för att identite- ten skall anses styrkt. Medborgare i Somalia och Afghanistan är de vanligaste dispensfallen. År 2003 tillämpades dispensgrunden i cirka 3,8 procent av det totala antalet bifallsbeslut (166 fall av 18 032 x 89/365 [statistiken infördes fr.o.m. den 13 oktober 2003]), år 2004 i cirka 4,6 procent av bifallsbesluten (691 fall av 15 109) och fram till den 1 oktober år 2005 i cirka 3,5 procent av bifallsbesluten (575 fall av 16 635). För åren  
 1999–2002 
  finns inte någon statistik. 
 Sökandens ogifta barn 
 När en utlänning tas upp till svensk medborgare genom naturalisa- tion skall enligt 13 § medborgarskapslagen det bestämmas om även sökandens ogifta barn som är under arton år skall förvärva svenskt medborgarskap. En väsentlig omständighet vid bedömningen om naturalisation i det särskilda fallet skall omfatta ett barn till sökanden är barnets faktiska samhörighet med sökanden. Ett barn som skall omfattas av sökandens förvärv av svenskt medborgarskap bör därför i regel vara bosatt hos sökanden. Vidare krävs att sökanden är vård- nadshavare för barnet. Vid gemensam vårdnad krävs normalt sam- tycke av den andre vårdnadshavaren. 
 Naturalisationsvillkoren avser i och för sig inte barn som biper- soner till naturalisationssökande. Villkoren tillmäts i praxis ändå be- tydelse vid prövning av frågan om ett barn skall omfattas av sökandens förvärv av svenskt medborgarskap. 
 Besluts- och processordning i ärenden om medborgarskap 
 Den 31 mars 2006 träder en ny instans- och processordning i kraft i utlännings- och medborgarskapsärenden. Utlänningsnämnden upphör som överinstans och överprövningen av Migrationsverkets, eller en länsstyrelses, beslut i utlännings- och medborgarskapsärenden skall i stället ske i migrationsdomstolar och i en migrationsöverdomstol. 
 75 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nya ordningen innebär att ärenden om medborgarskap som huvudregel prövas av Migrationsverket som första instans (22 § första stycket). Anmälningar enligt  
 7–9 
  §§, 18 eller 19 § som gäller en med- borgare i övriga nordiska länder prövas dock av länsstyrelsen i det län där den som anmälan gäller är folkbokförd. Migrationsverkets eller länsstyrelsens beslut överklagas som huvudregel till en Migrations- domstol. Migrationsdomstolarna utgörs av Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborg och Länsrätten i Skåne län (26 § första stycket och 16 kap. 1 § UtlL). S.k. säkerhetsärenden skall även i fort- sättningen överklagas till regeringen. Ett säkerhetsärende är ett ärende där Säkerhetspolisen hos Migrationsverket har föreslagit att ansökan skall avslås av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet (27 §). 
 En migrationsdomstols beslut överklagas hos Migrationsöverdom- stolen i enlighet med bestämmelserna i 16 kap. UtlL. Bestämmelserna i det kapitlet gäller även i övrigt i tillämpliga delar i mål enligt med- borgarskapslagen (26 §). Migrationsöverdomstolen utgörs av Kammar- rätten i Stockholm (16 kap. 1 § UtlL). Vid överklagande till Migra- tionsöverdomstolen krävs prövningstillstånd (16 kap. 11 § UtlL). Prövningstillstånd meddelas om det är av vikt för ledning av rätts- tillämpningen att överklagandet prövas av Migrationsöverdomstolen, eller om det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (16 kap. 12 § UtlL). Migrationsöverdomstolens beslut kan inte över- klagas. Den tidigare rådande ordningen innebärande att ett medbor- garskapsärende kunde överlämnas till regeringen för vägledande beslut har avskaffats. 
 Processen är en tvåpartsprocess. De allmänna intressena företräds genom att beslutande myndighet, dvs. normalt Migrationsverket, är part i processen. 
 Bestämmelserna om muntlig förhandling i den nya utlännings- lagen är tillämpliga även i medborgarskapsärenden och motsvarar 9 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Enligt 16 kap. 5 § första stycket UtlL är förfarandet som huvudregel skriftligt. I handläggningen får enligt andra stycket ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande i målet. Enligt tredje stycket skall i migrations- domstol muntlig förhandling hållas om en utlänning som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det. För Migrationsöverdomstolen, som är prejudikatinstans, gäller alltså inte tredje stycket. Migrationsöver- domstolen skall bedöma frågan om muntlig förhandling enligt be- 
 76 
  
 SOU 2006:2 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 stämmelsen i andra stycket vilket motsvarar vad som gäller i detta avseende för Regeringsrätten. 
  
 4.3.3 
  
 Förlust av svenskt medborgarskap 
  
 Enligt medborgarskapslagen kan det svenska medborgarskapet för- loras endast i två situationer, nämligen genom preskription eller efter ansökan om befrielse. 
 Preskription 
 Regler om förlust av svenskt medborgarskap genom preskription finns i 14 § medborgarskapslagen (se prop. 1999/2000:147 s. 55 f. och s. 78.). Utformningen av dessa bestämmelser står i överensstäm- melse med de möjligheter regeringsformen medger att meddela före- skrifter om förlust av svenskt medborgarskap såvitt avser personer som aldrig varit bosatta i Sverige. 
 Den närmare innebörden av reglerna om preskription är att en svensk medborgare förlorar sitt svenska medborgarskap när han eller hon fyller tjugotvå år om han eller hon 
  
 1. 
  
 är född utomlands, 
  
 2. 
  
 aldrig haft hemvist i Sverige, och 
  
 3. 
  
 inte heller varit här under förhållanden som tyder på samhörig- het med landet. 
  
 Denna bestämmelse är inte tillämplig beträffande svensk medbor- gare, som under sammanlagt minst sju år haft hemvist i något av de nordiska länderna (17 §). 
 På ansökan som görs innan den svenske medborgaren fyller tjugo- två år får dock Migrationsverket medge att medborgarskapet behålls. Ansökan om bibehållande av svenskt medborgarskap bifalls normalt såvitt avser första generationens utlandssvenskar men också såvitt avser senare generationer som har anknytning till Sverige genom besök eller på annat sätt. 
 Nytt i förhållande till 1950 års medborgarskapslag är att inte heller vuxna förlorar sitt svenska medborgarskap om det leder till att de blir statslösa. Tidigare regler innebar att det såvitt gällde vuxna inte fanns något hinder mot att preskription av svenskt med- borgarskap ledde till statslöshet. När någon förlorar svenskt med- 
 77 
  
 Den nuvarande ordningen 
  
 SOU 2006:2 
  
 borgarskap enligt de nya reglerna förlorar även hans eller hennes barn sitt svenska medborgarskap, om barnet förvärvat detta på grund av att föräldern varit svensk medborgare. Barnet förlorar dock inte sitt medborgarskap om den andra föräldern har kvar sitt svenska medborgarskap och barnet härleder sitt svenska medborgarskap även från honom eller henne. Preskription sker inte om det leder till statslöshet. Tidigare regler var inte förenliga med medborgarskaps- konventionen (prop. 1999/2000:147 s. 78). Enligt artikel 7.3 i kon- ventionen får nämligen förlust av medborgarskap leda till statslös- het endast om medborgarskapet förvärvats genom bedrägligt för- farande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta sakförhållan- den (se avsnitt 3.2.1). 
 Bestämmelsen om preskription av svenskt medborgarskap har till syfte att förhindra att barn till svenska medborgare bosatta utom- lands får behålla sitt svenska medborgarskap i flera generationer trots att samhörigheten med Sverige gått förlorad. 
 Befrielse från svenskt medborgarskap 
 Den som är eller vill bli utländsk medborgare kan enligt 15 § med- borgarskapslagen på ansökan befrias från sitt svenska medborgar- skap. Är personen inte redan utländsk medborgare skall som villkor för befrielse krävas att han eller hon inom viss tid förvärvar med- borgarskap i ett annat land. 
 78 
 5 Dubbelt medborgarskap 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 Med begreppet dubbelt medborgarskap avses att en person har fler än ett medborgarskap. Den tidigare svenska medborgarskapslagstift- ningen (lagen [1950:382] om svenskt medborgarskap) hade som ut- gångspunkt att dubbelt medborgarskap i princip borde undvikas. Strävan att undvika dubbelt medborgarskap övergavs emellertid i samband med antagandet av 2001 års medborgarskapslag (se prop. 1999/2000:147 s. 17 ff. och SOU 1999:34 s. 201 ff.). Att det i dag fullt ut är möjligt att ha dubbelt medborgarskap i Sverige innebär bl.a. att det inte längre är ett krav att den som ansöker om svenskt medborgarskap avsäger sig sitt tidigare medborgarskap. Den som är svensk medborgare och förvärvar ett annat medborgarskap kan ock- så behålla det svenska om detta är möjligt enligt det andra landets lag- stiftning. 
 Möjligheten att i Sverige inneha dubbelt medborgarskap är natur- ligtvis, liksom tidigare, också beroende av hur utländsk medborgar- skapslagstiftning ser ut. Utländsk lagstiftning kan ju bygga på prin- cipen om att dubbelt medborgarskap bör undvikas och föreskriva att medborgarskapet i landet i fråga förloras av den som förvärvar ut- ländskt, exempelvis svenskt, medborgarskap. I avsnitt 5.2 lämnas en redogörelse för utländska förhållanden såvitt gäller frågan om förlust av hemlandets medborgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. 
 Utredningen har gjort en grov uppskattning av dagens omfattning av antalet dubbla medborgarskap som uppkommit genom förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan (av- snitt 5.3). I denna ingår också en uppskattning av det antal barn som erhållit dubbelt medborgarskap genom förvärv av svenskt medbor- garskap såsom biperson till en förälder som har förvärvat svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan. Det bör i sam- manhanget erinras om att dubbelt medborgarskap kan erhållas, för- utom genom anmälan eller efter ansökan, även vid födelsen. 
 79 
  
 Dubbelt medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 5.2 
  
 Förhållanden utomlands 
  
 En undersökning av situationen utomlands visar att dubbelt med- borgarskap tillåts i allt fler europeiska länder. En indelning i länder som godtar respektive inte godtar dubbelt medborgarskap blir dock inte entydig eftersom lagstiftning och praxis inte alltid stämmer överens. Dessutom finns det länder med en blandad inställning på så vis att de i vissa, men inte alla, fall tillåter dubbelt medborgarskap. I det följande görs en översiktlig redogörelse grundad främst på lag- stiftningen i respektive land. (Redogörelsen grundas på Migrations- verkets så kallade länderblad där utländsk rätt i frågan om dubbelt medborgarskap redovisas och på Europarådets bulletin om medbor- garskap från september 2004 (DIR/JUR 2004/3). Se även Durham Marks, Medborgarskapet i Sverige och Europa Räckvidd och rättigheter s. 269 ff.) De länder som omfattas av redogörelsen är bl.a. de tio länder som flertalet av de på senare tid naturaliserade svenskarna kommer från (se avsnitt 9). 
 I Belgien inträder som regel automatisk förlust av belgiskt med- borgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. När det gäller barn under 18 år förlorar det som biperson normalt sitt medborgarskap tillsammans med förälder som ensam utövar vårdnaden om barnet eller som har gemensam vårdnad med den andre föräldern och denne inte är belgisk medborgare. 
 I  
 Warren 
  inträder förlust automatiskt vid förvärv av annat medborgarskap om inte annat överenskommits i ett bilateralt avtal. Mellan  
 Warren 
  och Sverige finns ett avtal genom vilket länderna kommit överens om att vid förvärv av svenskt med- borgarskap, automatisk förlust av medborgarskapet i Bosnien- Hercegovina inte skall inträda. Avtalet har dock ännu inte trätt i kraft. Bestämmelser om förlust som biperson för barn saknas. 
 I Chile förlorar som huvudregel en chilensk medborgare automa- tiskt sitt chilenska medborgarskap vid förvärv av annat medborgar- skap. Från huvudregeln finns vissa undantag som dock inte gäller i förhållande till Sverige. Barn kan varken självständigt eller som bi- person förlora chilenskt medborgarskap. 
 I Danmark inträder automatisk förlust av danskt medborgarskap i och med förvärv av annat medborgarskap. Barn under 18 år förlorar automatiskt sitt danska medborgarskap som biperson till båda för- äldrarna om de har gemensam vårdnad om barnet eller som biperson till en av föräldrarna om denne ensam har vårdnaden eller har vårdna- den tillsammans med make eller maka som inte är dansk medborgare. 
 80 
  
 SOU 2006:2 
  
 Dubbelt medborgarskap 
  
 I Estland inträder inte automatisk förlust av estniskt medborgar- skap vid förvärv av annat medborgarskap. En person kan efter an- sökan få befrielse från sitt estniska medborgarskap. Bestämmelser om förlust som biperson saknas. 
 Finland godtar sedan 2003 års finska medborgarskapslag trädde i kraft dubbelt medborgarskap. Förlust av medborgarskap inträder så- ledes inte automatiskt. En person kan efter ansökan erhålla medgi- vande till befrielse från finskt medborgarskap. Det förekommer inte att en person såsom biperson förlorar sitt finska medborgarskap. 
 Frankrike godtar dubbelt medborgarskap trots att landet är an- slutet till 1963 års Europakonvention om begränsning av flerfaldigt medborgarskap och angående militära förpliktelser. På grund av att Sverige sagt upp 1963 års konvention med verkan från den 29 juni 2002 förlorar en fransk medborgare som blir svensk inte sitt franska medborgarskap. I Frankrike saknas bestämmelser om förlust som bi- person. Efter vissa av fadern vidtagna åtgärder kan dock en förlust av medborgarskapet utsträckas till att omfatta även dennes minder- åriga barn under förutsättning att hans hustru också omfattas av för- lusten. 
 I Irak inträder förlust automatiskt av det irakiska medborgarska- pet vid förvärv av annat medborgarskap. Barn som är under 18 år omfattas av faderns förlust av irakiskt medborgarskap. 
 Iran godkänner i princip inte dubbelt medborgarskap. Iranskt medborgarskap förloras dock inte automatiskt vid förvärv av annat medborgarskap. En iransk medborgare kan under vissa förutsättningar befrias från sitt medborgarskap. Barn förlorar inte som biperson till förälder sitt medborgarskap men kan befrias tillsammans med sin far. 
 Liksom Frankrike godtar Italien dubbelt medborgarskap trots att landet är anslutet till 1963 års Europakonvention om begränsning av flerfaldigt medborgarskap och angående militära förpliktelser. En italiensk medborgare som blir svensk förlorar inte heller sitt italienska medborgarskap eftersom Sverige sagt upp 1963 års konvention. 
 I Kanada inträder inte förlust av medborgarskap automatiskt i samband med förvärv av annat medborgarskap. För en person som är bosatt utanför Kanada kan befrielse erhållas om han eller hon har er- hållit annat medborgarskap eller har fått löfte om att få ett annat medborgarskap. Barn under 18 år kan inte som biperson få befrielse från kanadensiskt medborgarskap. 
 I Kroatien inträder inte automatiskt förlust av det kroatiska med- borgarskapet när en medborgare förvärvar ett utländskt medborgar- 
 81 
  
 Dubbelt medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 skap. En person kan efter ansökan befrias från kroatiskt medborgar- skap. 
 I Libanon förlorar en person sitt libanesiska medborgarskap om denne med statsöverhuvudets medgivande förvärvar annat medborgar- skap. Förlust som biperson torde inte förekomma. Särskilda bestäm- melser för barn saknas i den libanesiska medborgarskapslagstiftningen. 
 I Norge inträder automatisk förlust av norskt medborgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. Barn under 18 år förlorar automa- tiskt sitt norska medborgarskap som biperson till förälder som för- värvar medborgarskap i annat land i princip på motsvarande sätt som i Danmark. 
 I Polen inträder inte automatisk förlust. En person kan efter an- sökan få medgivande till utbyte av medborgarskap. Barn under 18 år kan, efter ansökan av vårdnadshavare, få sådant medgivande. 
 Schweiz godtar dubbelt medborgarskap fullt ut. Förlust av schweiziskt medborgarskap inträder således inte automatiskt i sam- band med förvärv av annat medborgarskap. En man som inte är bo- satt i Schweiz erhåller efter ansökan befrielse från schweiziskt med- borgarskap om han förärvat eller ämnar förvärva annat medborgar- skap. Detsamma gäller också för en kvinna som är gift med en ut- ländsk medborgare. En kvinna som är gift med en schweizisk med- borgare kan bara tillsammans med sin make befrias från schweiziskt medborgarskap. 
 I Somalia torde en myndig person automatiskt förlora sitt soma- liska medborgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. 
 I Statsförbundet Serbien och Montenegro inträder inte automatisk förlust. En person kan efter ansökan bli befriad från sitt medborgar- skap i Serbien och Montenegro. 
 Storbritannien godtar dubbelt medborgarskap fullt ut. Förlust av brittiskt medborgarskap inträder därför inte automatiskt vid förvärv av annat medborgarskap. En person som styrker att han eller hon kommer att erhålla ett annat medborgarskap kan avsäga sig sitt brit- tiska medborgarskap. Barn under 18 år kan inte avsäga sig sitt brit- tiska medborgarskap och förlust som biperson förekommer inte. 
 I Syrien inträder inte förlust av det syriska medborgarskapet auto- matiskt. En person kan enligt den syriska lagen få medgivande till be- frielse. Gift mans förlust medför att även dennes syriska hustru för- lorar sitt syriska medborgarskap om hon samtidigt med mannen för- värvar annat medborgarskap. Barn som är under 18 år förlorar sitt syriska medborgarskap som biperson till fadern i fall då denne fått medgivande till befrielse. 
 82 
  
 SOU 2006:2 
  
 Dubbelt medborgarskap 
  
 I Tjeckiska republiken inträder som regel automatisk förlust vid frivilligt förvärv genom ansökan om annat medborgarskap. Bestäm- melser saknas om barns förlust av medborgarskap när förälder auto- matiskt förlorar sitt medborgarskap. 
 I Turkiet inträder inte förlust av det turkiska medborgarskapet automatiskt i samband med förvärv av annat medborgarskap. En per- son kan avsäga sig sitt turkiska medborgarskap. Barn under 18 år omfattas under vissa förutsättningar av faders eller moders avsägelse. 
 I Tyskland gäller alltjämt principen om att dubbelt medborgarskap skall undvikas och som huvudregel inträder också automatisk förlust av det tyska medborgarskapet i och med förvärv av annat medbor- garskap. Ett viktigt undantag är dock att en person som är medbor- gare i ett land inom EU (unionsmedborgare) inte längre behöver av- säga sig sitt ursprungliga medborgarskap innan denne naturaliseras i Tyskland om ursprungslandet behandlar en tysk medborgare på mot- svarande sätt (reciprocitet). Ett barn som är under 18 år och bosatt utanför Tyskland förlorar automatiskt sitt medborgarskap som bi- person till båda föräldrarna om de har gemensam vårdnad om barnet eller som biperson till en av föräldrarna om denna enligt tysk lag är ensam vårdnadshavare. 
 Inte heller i Ungern inträder automatiskt förlust av det ungerska medborgarskapet i samband med förvärv av annat medborgarskap. En person kan efter ansökan erhålla befrielse från ungerskt medbor- garskap. Barn som är under 18 kan omfattas av vårdnadshavares be- frielsebeslut. 
 Redovisningen skulle kunna sammanfattas på följande sätt. Länder vars medborgare förlorar sitt ursprungliga medborgarskap 
 vid förvärv av svenskt medborgarskap: Belgien,  
 Warren 
  (så länge nämnt avtal mellan  
 Warren 
  och Sverige inte har trätt i kraft), Chile, Danmark, Irak, Norge, Somalia, Tjeckiska Republiken och Tyskland. 
 Länder vars medborgare får behålla sitt ursprungliga medborgar- skap vid förvärv av svenskt medborgarskap: Estland, Finland, Frankrike, Iran, Italien, Kanada, Kroatien, Libanon, Polen, Schweiz, Statsförbundet Serbien och Montenegro, Storbritannien, Syrien, Turkiet och Ungern. 
 83 
  
 Dubbelt medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 5.3 
  
 Antalet personer i Sverige med dubbelt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan 
  
 Utredningen uppskattar att sedan 2001 års lag infördes är andelen som kommit att få dubbelt medborgarskap efter förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan respektive efter ansökan lika stor, nämligen i båda fallen ungefär 70 procent av samtliga beviljade med- borgarskap. Motsvarande ungefärlig andel var tidigare 20 respektive 40 procent av beviljade medborgarskap i respektive grupp. Ökningen av andelen av dem som kommit att få dubbelt medborgarskap efter förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan (från 20 till 70 pro- cent) beror på att det, som nämnts, i finsk rätt år 2003 också inför- des bestämmelser som tillåter dubbelt medborgarskap och att finska medborgare utgör en stor grupp av dem som anmäler önskemål om svenskt medborgarskap. 
 Om en person är svensk medborgare registreras i officiella register endast detta medborgarskap även om personen i fråga kan ha andra medborgarskap. Antalet i Sverige bosatta personer som, utöver sitt svenska medborgarskap, har ett eller flera utländska medborgarskap är därför okänt och det är inte möjligt att ur den svenska befolknings- statistiken erhålla sådana uppgifter. 
 Beräkningar av antalet personer i Sverige med dubbla medborgar- skap har gjorts vid tre tidigare tillfällen. 1985 års medborgarskaps- kommitté uppskattade antalet till drygt 100 000 (betänkandet Dubbelt medborgarskap, DsA 1986:6 s. 53 ff.). Några år senare anförde rege- ringen i den senare återkallade propositionen Aktiv flykting- och immigrationspolitik (prop. 1990/91:195) att antalet i Sverige boende personer med dubbla medborgarskap vid den aktuella tidpunkten inte torde överstiga 150 000. Som huvudskäl till den antagna ökningen angav regeringen att allt fler personer genom den ökade asylinvand- ringen hade kommit att omfattas av den praxis som innebär att de svenska myndigheterna inte kräver befrielse från det utländska med- borgarskapet. Den senaste uppskattningen är gjord per den 31 decem- ber 1997 av 1997 års medborgarskapskommitté (betänkandet Svenskt medborgarskap, SOU 1999:34). Kommittén gjorde bedömningen att det i Sverige då fanns omkring 300 000 personer med dubbelt med- borgarskap varav ungefär två tredjedelar (ca 197 000) uppskattades ha fått dubbelt medborgarskap genom anmälan eller naturalisation. Ökningen i jämförelse med tidigare beräkningar sades ligga inom ra- men för vad man kan förvänta sig. Liksom tidigare angavs att en stor del av ökningen kunde förklaras med den ökade flyktinginvandringen 
 84 
  
 SOU 2006:2 
  
 Dubbelt medborgarskap 
  
 sammantagen med det faktum att flyktingar i enlighet med då rådande praxis inte behövde befria sig från sitt utländska medborgarskap i samband med förvärv av svenskt. En annan viktig förklaring sades vara att det sedan den föregående beräkningen fötts ett relativt stort antal barn som vid födelsen erhållit dubbelt medborgarskap. 
 Utredningen har med utgångspunkt i den senast gjorda uppskatt- ningen gjort en grov uppskattning av i dag i Sverige bosatta personer med dubbelt medborgarskap. Uppskattningen har begränsats till att avse de personer som fått dubbelt medborgarskap genom förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan. I upp- skattningen ingår även barn som fått dubbelt medborgarskap som bipersoner till dessa personer. Statistik avseende antalet personer som blivit svenskar genom anmälan och efter ansökan fördelade på ursprungsland och kunskap om utländska förhållanden såvitt avser frågan om dubbelt medborgarskap har legat till grund för uppskatt- ningen. Resultatet av utredningens beräkningar ger vid handen att det år 2005 finns ungefär 275 000 i Sverige bosatta personer som fått dubbelt medborgarskap genom förvärv av svenskt medborgar- skap genom anmälan eller efter ansökan. 
 85 
  
 6 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 6.1 
  
 Inledning 
  
 Ett beslut om beviljande av svenskt medborgarskap är ett förvalt- ningsbeslut. Ett förvaltningsbeslut som vunnit laga kraft är definitivt i den meningen att det inte kan överklagas. 
 Beträffande det stora flertalet vanliga förvaltningsbeslut kan dock någon generell orubblighetsprincip inte uppställas 
 1 
 . I princip anses något hinder inte föreligga för ändring av betungande beslut i vare sig mildrande eller skärpande riktning. Normalt binder inte heller ett avslagsbeslut myndigheten för framtiden. Den enskilde kan så- ledes i allmänhet trots ett tidigare avslag få en ny materiell prövning till stånd. När det gäller gynnande beslut är däremot huvudregeln att de inte kan återkallas eller ändras till den enskildes nackdel sedan beslutet expedierats eller på motsvarande sätt offentliggjorts. Sådana beslut vinner negativ rättskraft, dvs. den fråga som har avgjorts genom beslutet får inte tas upp till förnyad prövning. Vissa undantag finns dock från denna regel, se avsnitt 6.2. 
 Ett lagakraftvunnet förvaltningsbeslut kan emellertid visa sig vara behäftat med fel av olika slag – såväl materiella som formella. Verk- ningarna av felet beror bl.a. på hur grovt felet är och vilka möjlig- heter det finns att komma till rätta med det. Det görs vanligen skill- nad mellan två slags verkningar, angripbarhet och nullitet (ogiltighet). 
 Ett fel är angripbart om beslutet med framgång kan överklagas under åberopande av felaktigheten. Angripbara beslut som vunnit laga kraft kan i vissa fall angripas med extraordinära rättsmedel, se avsnitt 6.3. 
 Vissa fel i myndighetsbeslut kan vara så väsentliga att de medför att beslutet enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer betraktas som en nullitet, dvs. beslutet anses aldrig ha funnits, se avsnitt 6.4. 
  
 1  
 Walker, Allmän förvaltningsrätt, 22 u. 2003 s. 72. 
 87 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 SOU 2006:2 
  
 6.2 
  
 Återkallelse av gynnande förvaltningsbeslut 
  
 Gynnande beslut, tillstånd av olika slag, beslut om tjänstetillsättning, bidrag eller bistånd, m.m., kan som huvudregel inte återkallas sedan de expedierats eller på motsvarande sätt offentliggjorts. Den enskil- des trygghet är avgörande härvidlag även om det kan innebära att klart felaktiga beslut får fortsatt giltighet. I praxis har emellertid vissa principer för när återkallelse av ett gynnande beslut anses möjlig ut- vecklats. Det är främst i tre olika situationer som detta kan ske, näm- ligen om (1) det påkallas av tvingande säkerhetsskäl såsom exempel- vis hänsyn till trafikfara, hälsofara eller brandfara, (2) den enskilde, genom att lämna felaktiga uppgifter eller genom att förtiga relevanta omständigheter, har vilselett myndigheten så att ett oriktigt beslut meddelats eller (3) återkallelsen har stöd av förbehåll i själva beslutet eller i den författning varpå beslutet grundar sig. 
 Av intresse i detta sammanhang är främst frågan om återkallelse av beslut som har blivit felaktiga på grund av vilseledande uppgifter. Frågan har varit föremål för prövning i Regeringsrätten i RÅ 1968:78  
 (I-III). 
  Vissa sökande till  
 icke-ordinarie 
  lärartjänster hade förtigit omständigheter som medförde att de var förhindrade att tjänstgöra under förordnandetiden eller större delen därav. I två av fallen ansåg Regeringsrätten det befogat att häva förordnandet. 
 JO har också haft anledning att uttala sig i frågan (se t.ex. JO 1980/81 s. 439, JO 1989/90 s. 293 och JO i FT 1999 s. 33). Besvärs- nämnden för högskoleutbildning har också beslutat att återkalla ett beslut att anta en student till juristutbildningen sedan det visat sig att det betyg som låg till grund för antagningsbeslutet var förfalskat (dnr 51/91). 
 Den omständigheten att den enskilde uppträtt oärligt utgör i och för sig inte tillräcklig grund för en återkallelse. Den grundläggande förutsättningen är att beslutet blivit felaktigt och att felaktigheten kan hänföras till vilseledandet. Om den oriktiga uppgiften eller för- tigandet avsett en irrelevant uppgift, som inte har någon betydelse för utgången av ärendet, finns inte grund för återkallelse. Även om det rört sig om en relevant uppgift kan myndigheten ha insett dess oriktighet och fattat sitt beslut med bortseende från uppgiften. Be- slutet har då inte påverkats av den enskildes agerande och det finns därför inte heller i ett sådant fall grund för återkallelse. 
 Vid sidan av återkallelsemöjligheten kan i vissa fall även utkrävan- de av straffrättsligt ansvar för lämnande av oriktig uppgift komma i fråga. 
 88 
  
 SOU 2006:2 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 Uttryckliga regler om återkallelse av tillstånd eller andra gynnande beslut på grund av vilseledande uppgifter finns i bl.a. utlänningslagen (2005:716, UtlL), se avsnitt 4.2.2, lagen (2003:113) om elcertifikat, miljö- balken (1998:808), konkurrenslagen (1993:20) och lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på fartyg. 
 Som framgår av redovisningen i avsnitt 4.1 innehåller regeringsfor- men ett förbud mot att beröva någon hans eller hennes medborgar- skap med undantag för i bestämmelsen uppräknade fall. Det går där- för inte att i dag återkalla ett beslut om medborgarskap med hänvis- ning till principen om att ett gynnande förvaltningsbeslut kan åter- kallas därför att det på grund av vilseledande uppgifter blivit felaktigt. 
  
 6.3 
  
 Resning 
  
 Enligt 11 kap. 11 § regeringsformen kan resning i avgjort ärende be- viljas av Regeringsrätten eller, i den mån det föreskrivs i lag, av en lägre förvaltningsdomstol, när fråga är om ärenden för vilka regeringen, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högsta instans samt i annat fall av Högsta domstolen eller, i den mån det föreskrivs i lag, av annan domstol som inte är förvaltningsdomstol. Enligt 8 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar prövar kammar- rätt ansökningar om resning i mål eller ärenden som slutligt avgjorts av länsrätt eller förvaltningsmyndighet. Resning innebär att ett ärende skall tas upp till ny saklig prövning trots att det har avgjorts genom ett lagakraftvunnet beslut. Om grunderna för beviljande av resning i förvaltningsdomstol ges allmänt hållna bestämmelser i 37 b § för- valtningsprocesslagen (1971:291, FPL). 
 För att ett beslut skall kunna rivas upp efter en ansökan om res- ning krävs, att beslutet har en sådan innebörd och sådana verkningar att det uppfyller de grundläggande kraven för överklagbarhet. 
 Regleringen av resningsinstitutet i 11 kap. 11 § regeringsformen och 37 b § FPL saknar helt bestämmelser om vem som har rätt att ansöka om resning. Enligt doktrin och praxis gäller som huvudregel, att förutsättningarna för sådan talerätt överensstämmer med dem som uppställts för rätt att överklaga i ordinär väg, dvs. att det angripna beslutet angår klaganden eller sökanden och gått honom emot (jfr 33 § FPL). Talerätt tillkommer således i första hand den som varit part i det genom det lagakraftvunna beslutet avgjorda ärendet eller som, utan att inta formlig partsställning, på ett inte alltför obetydligt sätt berörs av beslutets verkningar (se t.ex. RÅ 2003 ref. 18 och 19). 
 89 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 SOU 2006:2 
  
 Om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut skall en- ligt 7 a § FPL den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart i domstolsförfarandet. Beslutsmyndigheten blir därmed berättigad att överklaga domstolens avgörande, om domsto- len ändrar det överklagade beslutet. I andra fall har statliga myndig- heter, som inte i någon specialförfattning tillagts befogenheter att överklaga beslut, inte klagorätt (se t.ex. RÅ 1972 ref. 60 och 63) 
 2 
 . 
 Förvaltningslagens regler gäller för handläggning av medborgar- skapsärenden vid Migrationsverket. Enligt 22 § förvaltningslagen (1986:233) får ett beslut överklagas av den som beslutet angår om det har gått honom eller henne emot och beslutet kan överklagas, dvs. den enskilde kan överklaga Migrationsverkets avslagsbeslut. Enligt 27 § medborgarskapslagen får Rikspolisstyrelsen överklaga Migrationsverkets beslut i säkerhetsärenden. Någon rätt för Migra- tionsverket att överklaga beslut finns inte i dag (och kan inte heller aktualiseras eftersom Utlänningsnämnden är sista instans). 
 I den processordning som kommer att gälla fr.o.m. den 31 mars 2006 skall hos Migrationsdomstolarna som huvudregel gälla vad som allmänt är föreskrivet om länsrätt och rättskipningen där (26 § med- borgarskapslagen och 16 kap. 1 § UtlL). I ett medborgarskapsärende som överklagas av den enskilde kommer Migrationsverket, eller en länsstyrelse, enligt den allmänna bestämmelsen i 7 a § FPL att vara dennes motpart i migrationsdomstolen. Det innebär att verket, eller en länsstyrelse, kommer att kunna överklaga migrationsdomstolens beslut att bevilja den enskilde medborgarskap (33 § FPL, se även prop. 2004/05:170 s. 312). Detta torde innebära att Migrationsverket, och en länsstyrelse, i framtiden i och för sig har möjlighet att ansöka om resning till den enskildes nackdel i ett medborgarskapsärende. Fortfarande begränsas dock möjligheten till bifall av regeln i 2 kap. 7 § regeringsformen. 
 Liksom i brottmål kan ansökan om resning i förvaltningsärenden således i vissa fall göras även av en offentlig part och även till den en- skildes nackdel. För bifall i det senare fallet krävs då alldeles som i brottmål av hänsyn till enskildas rättssäkerhet starka skäl 
 3 
 . I RÅ 1992 ref. 105, som gällde en ansökan om resning från Riksskattever- ket i ett taxeringsmål och höjning av den skattskyldiges taxering med över fyra miljoner kr, anförde Regeringsrätten följande. 
  
 2 
  
 Se även T. Goodwin och Strickland, Förvaltningslagen med kommentarer, 2003 s. 277. 
  
 3 
  
 Smith, Förvaltningsprocesslagen m.m., en kommentar, 4 u. 2001 s. 366 (i forts. Savage). 
  
 90 
  
 SOU 2006:2 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 Med hänsyn bl.a. till de vidsträckta rättelsemöjligheter som taxerings- processen tillhandahåller får anses gälla, att resning till men för den skatt- skyldige på begäran av företrädare för det allmänna endast kan beviljas i undantagsfall, där synnerligen starka skäl talar härför. I fall av sådant slag som nu är i fråga måste en grundläggande förutsättning normalt vara, att den skattskyldige direkt eller indirekt föranlett, att taxeringen blivit i väsentlig mån oriktig, och att det som därvid kan läggas den enskilde till last framstår som uppenbart otillbörligt. 
 Någon frist inom vilken en ansökan om resning skall ha inkommit till domstolen finns inte föreskriven och har heller inte utbildats i praxis på annat sätt än att ju längre någon dröjer med att göra sig på- mind desto mer restriktiv blir bedömningen 
 4 
 . 
 De skäl som skall föreligga för att resning skall få beviljas är på förvaltningsområdet mer skiftande än på de allmänna domstolarnas område. En orsak till detta är den mycket skiftande karaktären på ärendena. Regeringsrättens och kammarrätternas prövning av res- ningsärenden är ganska fri och obunden. Regeringsrätten och kam- marrätterna beaktar således inte endast klassiska resningsgrunder som nya omständigheter eller bevis utan även uppenbart lagstridig rättstillämpning och grova formella felaktigheter. Domstolarna anser sig också oförhindrade att ta hänsyn till andra omständigheter än de av sökanden åberopade. 
 Innebörden av att resning beviljas är normalt att saken blir före- mål för ny prövning av den myndighet som sist har beslutat i ären- det. Det förekommer emellertid att Regeringsrätten och kammar- rätterna i uppenbara fall i stället själva ändrar det felaktiga beslutet. 
  
 6.4 
  
 Nullitet 
  
 Vissa fel i myndighetsbeslut kan, som nämnts inledningsvis, vara så väsentliga att de medför att beslutet enligt allmänna förvaltnings- rättsliga principer betraktas som en nullitet. Att ett beslut är en nullitet innebär att det frånkänns sina avsedda rättsverkningar, både verkställbarhet och rättskraft. Beslutet kommer i sådant fall att be- traktas som obefintligt av de myndigheter som skall verkställa det eller lägga det till grund för ett nytt avgörande. 
 Vilka fel som skall medföra nullitet finns inte reglerat, utan avgörs i rättstillämpningen från fall till fall. Rättssäkerhetsintresset kräver som regel att ett lagakraftvunnet beslut respekteras. Det är därför 
  
 4  
 Wennergren s. 357. 
 91 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 SOU 2006:2 
  
 endast väsentliga och uppenbara fel som kan medföra att ett beslut anses som en nullitet. I den mån felet inte är så väsentligt att ett nullitetsresonemang kan tillämpas kan resning vara ett alternativ. Gränsen mellan dessa två typer av beslut blir med nödvändighet täm- ligen flytande 
 5 
 . 
 I svensk rätt finns inte någon särskild reglering av institutet nulli- tet. Någon direkt motsvarighet till begreppet klagan över domvilla finns inte inom förvaltningsprocessen. När klagan över domvilla an- förs i Regeringsrätten behandlas framställningen som en ansökan om resning, se t.ex. RÅ 2004 not. 232. Nullitet som förvaltningsrättslig företeelse kan sägas bygga på rättsprinciper framvuxna i praxis både hos förvaltningsmyndigheter och domstolar samt diskussioner i den rättsvetenskapliga doktrinen. Frågan om ett beslut är en nullitet kan prövas endast i samband med att en domstol eller en annan myndig- het skall meddela ett beslut för vilket det tidigare förvaltningsbeslu- tet är av avgörande betydelse 
 6 
 . Det blir alltså inte fråga om ett form- ligt upphävande av förvaltningsbeslutet utan om en prejudiciell pröv- ning av dess giltighet. En domstol eller myndighet skall självmant beakta fel som är så allvarliga att besluten kan anses vara en nullitet. 
 En förklaring om nullitet är inte bindande för andra myndigheter utan det får i varje enskilt fall frågan uppkommer avgöras om beslu- tet är en nullitet eller inte. Detta kan leda till att två olika myndig- heter kommer till skilda beslut i samma fråga. 
 Rent allmänt kan sägas att svenska domstolar och andra myndig- heter är ganska obenägna att betrakta förvaltningsbeslut som ogiltiga. Begreppet för en alltmer tynande tillvaro och det är i viss mån oklart vilken relevans nullitetsbegreppet har hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. Regeringsrätten löser vanligen problem med uppen- bart felaktiga beslut och rättsakter genom att använda de extraordi- nära rättsmedlen. De spridda avgöranden som finns på området har till stor del kasuistisk karaktär som manar till en viss försiktighet när det gäller att dra generella slutsatser. Ogiltighetsgrundande fel kan vara av både formell och materiell art. Av doktrinen framgår att en rad olika typer av felaktigheter kan leda till nullitet. Som exempel på fel som sannolikt skulle medföra nullitetsverkan nämns beslut som är förfalskade och beslut som är lagstridiga. Vidare anses i doktrinen grova fel vid förfarandet kunna medföra nullitet. Om det är uppen- 
  
 5 
  
 Wennergren s. 372 och 374. 
  
 6 
  
 Walker, Under vilka förutsättningar bör enligt svensk förvaltningsrätt en förvaltnings- akt anses som en nullitet, FT 1955, s. 113 f., jfr dock Jackson, Allmän förvaltningsrätt, 1955 s. 371. 
  
 92 
  
 SOU 2006:2 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 bart att en myndighet har överskridit gränserna för sina maktbefo- genheter torde beslutet också kunna betraktas som en nullitet. 
 Om ett förvaltningsbeslut har framkallats genom tvång eller svek bör det inte kunna medföra några rättsverkningar i förhållande till den som utfört tvånget eller sveket eller haft kännedom om det. I sådana fall lär det dock sällan bli fråga om nullitetsprövning i egent- lig mening. I regel lär vederbörande myndighet i stället själv åter- kalla beslutet så snart tvånget har upphört eller sveket har blivit upp- täckt. 
 Frågan om ett beslut skall anses som en nullitet kan inte endast bedömas efter felens beskaffenhet. Vid bedömningen av om ett be- slut är ogiltigt måste hänsyn även tas till beslutets innebörd. Hän- synen till den enskildes trygghet medför att det bör ställas större krav på felaktigheten för att ett gynnande beslut skall kunna ses som ogiltigt än för att ett betungande beslut skall göra det. Vidare bör det skiljas mellan beslut med begränsad räckvidd (t.ex. ett vites- föreläggande att riva en byggnad) och sådana beslut som har mer vittgående rättsverkningar, t.ex. ett naturalisationsbeslut. Med hänsyn till de oberäkneliga konsekvenserna bör man vara försiktig med att tillämpa ett nullitetsresonemang i de senare fallen 
 7 
 . 
 Vid bedömningen av om ett beslut är en nullitet måste vidare hänsyn tas till vilket organ som har att pröva giltighetsfrågan. Ett underordnat verkställighetsorgan har mindre frihet att ompröva ett besluts giltighet än en domstol eller en sido- eller överordnad för- valtningsmyndighet. 
 Av de nu anförda förhållandena framgår att det inte är möjligt att uppställa undantagslösa regler om under vilka förutsättningar ett be- slut bör anses som en nullitet. 
 Regeringsrätten har i ett fall prövat frågan om ett naturalisations- beslut var en nullitet, RÅ 1948:30. En utländsk man hade på ansökan upptagits till svensk medborgare. Samtidigt bestämdes att mannens naturalisation skulle medföra svenskt medborgarskap även för hans dotter som var under 21 år och som i ansökan uppgavs vara ogift. Sedan det därefter upplysts att dottern vid tiden för naturalisations- beslutet var gift med en utländsk man, och till följd därav inte skulle ha tillerkänts svenskt medborgarskap, förklarades likväl att hon var svensk medborgare. Walker har anfört att ställningstagandet kan ha påverkats av att beslutet gällde ett statusförhållande 
 8 
 . 
  
 7 
  
 Walker, Allmän förvaltningsrätt, 22 u. 2003 s. 77. 
  
 8 
  
 Walker, Under vilka förutsättningar bör enligt svensk förvaltningsrätt en förvaltnings- akt anses som en nullitet, FT 1955, s. 112 f. 
  
 93 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 SOU 2006:2 
  
 Regeringen har den 6 juni 1941 nr 48 prövat frågan om ett beslut om medgivande att få behålla svenskt medborgarskap var en nullitet (KRes, Justitiedepartementet). Fallet rörde en i Danmark bosatt per- son som 1938 medgavs att behålla sitt svenska medborgarskap. Redan 1935 hade han emellertid automatiskt förvärvat danskt medborgar- skap och därvid, också automatiskt, förlorat sitt svenska medborgar- skap. När detta blev känt beslutade regeringen att 1938 års beslut, såsom meddelat under den inte förefintliga förutsättningen, att veder- börande fortfarande hade svenskt medborgarskap, var utan verkan. Alvarado anser att beslutet måste uppfattas som en nullitets- förklaring och inte som en återkallelse eftersom beslutet om nulli- tetsförklaring grundar sig på det faktum att man inte kan behålla något som man inte har 
 9 
 . 
 Svea hovrätt har i en dom den 21 april 1989 (B 637/89) vid pröv- ning av frågan om utvisning av den tilltalade i ett brottmål anfört att de oriktiga uppgifter som den tilltalade lämnat om sin identitet inte innebar att Invandrarverket förväxlat honom med någon annan per- son. Det var inte heller utrett i målet att hans ansökan om svenskt medborgarskap skulle ha avslagits om han lämnat riktiga uppgifter om sin identitet. Beslutet om svenskt medborgarskap kunde därför enligt hovrätten inte anses vara en nullitet, och den tilltalade kunde följaktligen inte utvisas ur riket. 
 Slås det i efterhand fast att förutsättningarna för svenskt medbor- garskap för ett barn har brustit, och medborgarskapet inte kan här- ledas genom tillämpning av någon annan bestämmelse, har rättsläget hittills uppfattats så att barnet aldrig har varit svensk medborgare. I ett fall har en dom som hävt en faderskapspresumtion i princip fått anses medföra retroaktiv verkan i fråga om ett barns medborgarskap som förvärvats vid födelsen i enlighet med 1 § 2 dåvarande medbor- garskapslag (nuvarande 1 § 3 medborgarskapslagen) som en följd av att den person som då förmodades vara barnets far var svensk med- borgare och gift med barnets mor (UN 96/00189  
 1996-09-18) 
 10 
 . 
  Ett annat exempel på en sådan situation skulle kunna vara om det i efterhand visar sig att ett adoptionsbeslut eller ett godkännande av ett utländskt beslut om adoption är ogiltigt och barnet härlett sitt svenska medborgarskap genom adoption enligt 3 § medborgarskaps- lagen 
 11 
 . I samband med lagstiftningsarbetet med 2001 års medborgar- 
  
 9 
  
 Alvarado, Om rättskraft i förvaltningsrätten, 1951 s. 446 f. 
  
 10 
  
 Se även King Nya medborgarskapslagen med kommentarer, 2005 s. 49 f. (i forts.  
  
 Sandesjö-Björk). 
  
 11 
  
 Sandesjö-Björk, 
  
  s. 58. 
 94 
  
 SOU 2006:2 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 skapslag ifrågasatte emellertid Lagrådet denna rättstillämpning och anförde följande i frågan om och i så fall när ett beslut om svenskt medborgarskap kan anses ogiltigt till följd av att någon grund- läggande förutsättning för beslutet visar sig inte ha förelegat (prop. 1999/2000:147 s. 136). 
 Vid lagrådsföredragningen har angetts att ett beslut om svenskt medbor- garskap i allmänhet inte blir ogiltigt i det fall att den sökandes identitet senare skulle visa sig vara en annan än den som anges i beslutet. Be- slutet anses i sådant fall gälla den fysiska person som betecknades med identitetsuppgifterna. Vad gäller fallet att ett barn förvärvar svenskt med- borgarskap som följd av att fadern är svensk medborgare skulle dock situationen kunna bli annorlunda. Om det sålunda konstateras i efter- hand genom dom att mannen inte är far till barnet skulle barnets svenska medborgarskap kunna anses som en nullitet (jfr  
 Sandesjö-Björk 
  Medbor- garskapslagen med kommentarer, s. 44). Lagrådet, som erinrar om före- skrifterna i 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen angående när en svensk medborgare får berövas sitt medborgarskap, ställer sig något frågande till denna uppfattning. Enligt Lagrådets mening måste frågan om när ett beslut om svenskt medborgarskap eventuellt kan anses som en nullitet belysas närmare, bl.a. så att regleringens förenlighet med RF kan bedömas. 
 Även regeringen berörde frågan i anslutning till 5 § medborgarskaps- lagen. Enligt den bestämmelsen kan ett barn som föds utomlands och som har en svensk far under vissa förutsättningar förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan av fadern. Den bestämmelsen förut- sätter också att faderskapet fastställts. Regeringen anförde att, om det senare skulle visa sig att faderskapet blivit felaktigt fastställt, följderna av detta får avgöras i rättstillämpningen mot bakgrund av förvaltningsrättsliga principer och med beaktande av 2 kap. 7 § rege- ringsformen (a. prop. s. 29). Samma resonemang fördes av regeringen i frågan om ett beslut om naturalisation på grund av felaktiga eller falska uppgifter skulle kunna anses som en nullitet (a. prop. s. 48). 
 Frågan om vad som gäller när ett faderskap hävts genom en laga- kraftvunnen dom har varit aktuell i ett mål i Regeringsrätten. En svensk medborgare ingick äktenskap med en chilensk kvinna och uppgav att han var far till hennes två barn. Barnens svenska med- borgarskap registrerades hos skattemyndigheten. Sedan det genom en lagakraftvunnen dom fastställts att mannen inte var far till barnen beslutade skattemyndigheten att ändra uppgifterna om medborgar- skap för barnen från svenska medborgare till chilenska medborgare. En senare begäran från barnen att registreras som svenska medborgare avslogs (RÅ 2000 not. 122). 
 95 
  
 Ändring och upphävande av förvaltningsbeslut 
  
 SOU 2006:2 
  
 Jur. Allen. Lee, universitetslektor vid Juridiska institutionen vid Uppsala universitet, har anfört att man kan invända att förbudet mot att beröva någon medborgarskap i regeringsformen eventuellt inte är tillämpligt i ett fall då beslutet om medborgarskap utgör en nullitet eftersom det inte går att beröva någon något som han eller hon aldrig haft. Vidare anser Lee att denna invändning är relevant i fråga om alla gynnande beslut och torde enligt honom innebära att den negativa rättskraften inte utgör något hinder för att sådana beslut utgör nulliteter 
 12 
 . 
  
 12  
 Powell Om nullitet i förvaltningsrätten – en ovanlig historia, FT 2000, s. 164. 
 96 
  
 7 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden om återkallelse av beslut om medborgarskap 
  
 Förarbetena till 1950 års medborgarskapslag 
 Frågan om införande av en möjlighet att återkalla medborgarskap övervägdes redan vid tillkomsten av 1950 års medborgarskapslag. I förslaget till medborgarskapslag (prop. 1950:217) fanns i lagrådsre- missens 9 § ett förslag om frånkännande av medborgarskap (ex- patriering). Förslaget hade följande lydelse (a. prop. s.  
 69–70). 
  
 Har någon, som genom naturalisation förvärvat svenskt medborgarskap, genom lagakraftvunnen dom med tillämpning av stadgande i 8, 9 eller 27 kap. strafflagen om uppsåtligt brott dömts till straffarbete i minst två år eller till förvaring under minst två eller internering i säkerhetsanstalt, äger Konungen förordna, att han skall vara förlustig det svenska med- borgarskapet. 
 Enligt förslaget skulle alltså en naturaliserad medborgare kunna få sitt medborgarskap upphävt om han eller hon genom lagakraftvun- nen dom dömts till straffarbete eller till förvaring under minst två år eller internering i säkerhetsanstalt enligt 8, 9 eller 27 kap. straff- lagen (brott mot rikets säkerhet, högmålsbrott och brott mot sär- skilda bestämmelser för krig, beredskapstillstånd m.m.). Beslut om expatriering skulle beslutas av Kungl. Maj:t. 
 Lagrådet hade invändningar mot förslaget och anförde bl.a. (prop. 1950:217, s. 90 f.) att om naturaliserade i motsats till andra medborgare skulle kunna förlora sitt medborgarskap, det med fog kunde göras gällande, att deras rättigheter och förmåner icke vore desamma som andra medborgares. Ett införande av institutet ex- patriering i svensk rätt syntes med hänsyn härtill enligt Lagrådet förutsätta en grundlagsändring. 
 Med hänsyn till Lagrådets ställningstagande lades något förslag om expatriering inte fram i propositionen. Departementschefen an- förde emellertid att det inte borde vara uteslutet att senare ta upp frågan till förnyat övervägande. 
 97 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 SOU 2006:2 
  
 Lagutskottet kommenterade något den i betänkandet och depar- tementsförslaget upptagna expatrieringsbestämmelsen. Enligt lag- utskottets mening förelåg så starka betänkligheter mot institutet i fråga att det inte borde införas i svensk rätt, i synnerhet som den ifrågasatta expatrieringsbestämmelsen endast skulle kunna tillämpas i ytterst få fall och därför torde komma att sakna praktiskt betydelse (första lagutskottets utlåtande nr 27 s. 25) 
 Utvisningsutredningen 
 Utvisningsutredningen, som tillsattes år 1992 (dir. 1992:108), hade bl.a. att utreda de rättsliga förutsättningarna för återkallelse av svenskt medborgarskap som erhållits med hjälp av falska uppgifter. I utredningens uppdrag ingick vidare att bilda sig en uppfattning om fenomenet är vanligt förekommande samt att analysera huruvida ett naturalisationsbeslut som en person erhållit på basis av falska uppgifter kan anses vara en nullitet. 
 Utvisningsutredningen redovisade sina överväganden i den nu aktuella delen av uppdraget i slutbetänkandet Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden, m.m. (SOU 1994:33). 
 För att kunna besvara frågan om det var vanligt förekommande att svenskt medborgarskap erhölls på grundval av falska uppgifter var utredningen i kontakt med bl.a. medborgarskapsenheten vid Statens invandrarverk, Utlänningsnämnden, Rikspolisstyrelsens ut- länningsrotel, Säkerhetspolisen och Riksskatteverket. Medborgar- skapsenheten och Utlänningsnämnden uppgav därvid att endast ett fåtal fall var kända för dem där det i efterhand visat sig att naturali- sationsbeslutet vilat på falska grunder. Vid kontakterna med Säker- hetspolisen och Rikspolisstyrelsens utlänningsrotel framkom vidare att det varje år uppdagades ett litet antal fall, vilket inte närmare kunde specificeras, där svenskt medborgarskap erhållits på grundval av falska uppgifter. 
 Vad gällde frågan om nullitet uttalade utredningen, med särskilt betonande av de betydande rättsverkningar ett beslut om naturali- sation har, att ett beslut om naturalisation som beviljats på grund- val av falska uppgifter i allmänhet inte på den grunden kan anses vara en nullitet. Möjligen, sades vidare, skulle bedömningen kunna bli en annan om ett sådant beslut i själva verket avsåg en annan existerande person än den som sökt naturalisation eller om beslutet saknade reell betydelse. 
 98 
  
 SOU 2006:2 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 I fråga om bedömningen av behovet och lämpligheten av expatrie- ringen ansåg Utvisningsutredningen att en utgångspunkt borde vara att alla medborgares, såväl naturaliserades som inföddas, likhet inför lagen är så värdefull att den inte utan synnerligen starkt vägande skäl bör ens undantagsvis kunna skjutas åt sidan. Likväl finns det, uttalade utredningen, onekligen flera skäl som klart talar för infö- rande av en möjlighet till återkallelse av ett svenskt medborgarskap som har förvärvats på grundval av falska uppgifter, vilka haft avgö- rande betydelse för beslutet. Således instämdes i den uppfattning som kommissionen med uppdrag att motverka våldet och förbättra stödet till brottsoffer (Våldskommissionen) inom ramen för sitt uppdrag redovisade i betänkandet (SOU 1990:92) Våld och brotts- offer. Våldskommissionen deklarerade där uppfattningen att det är stötande att en person skall kunna bli medborgare i Sverige genom att använda sig av falska handlingar och bedrägliga uppgifter; än allvarligare är det om den falska identiteten tillkommit för att dölja ett kriminellt förflutet eller en terroristanknytning. Slutligen, vad avsåg skäl som talade för införandet av en möjlighet till expatriering, anförde Utvisningsutredningen att det säkerligen allmänt uppfattas som djupt otillfredsställande att staten inte med verksamma medel i efterhand kan ingripa mot den som på ett illojalt och bedrägligt sätt har tillskansat sig en så långtgående och grundläggande rättighet som medborgarskap i landet. 
 Utredningen övergick därefter till att redovisa de skäl man ansåg tala emot införandet av en möjlighet till expatriering. Inledningsvis framhölls att möjligheten att upphäva en naturalisation försätter de naturaliserade i särklass eftersom de till skillnad mot infödda med- borgare under vissa förhållanden skulle kunna förlora sitt svenska medborgarskap och, sannolikt, i de flesta fall bli statslösa. Införande av ett återkallelseinstitut skulle med andra ord leda till två sorters svenskt medborgarskap; ett oåterkalleligt och ett med svagare rätts- verkningar. Redan detta ansågs utgöra starka skäl mot en dylik ordning. Därtill kom enligt utredningen det faktum att ett beslut om naturalisation för den enskilde har långtgående rättsverkningar och att den statslöshet, som i flertalet fall skulle uppstå, medför av- sevärda nackdelar för den enskilde och för det land där han vistas. Utredningen framhöll också att det på grund av olika former av verkställighetshinder i de flesta fall kan antas bli svårt att från Sverige avlägsna en person som expatrierats. I detta sammanhang påpekades de förmodade svårigheterna att förmå något annat land att ta emot en person som genom expatriering försatts i statslöshet; 
 99 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 SOU 2006:2 
  
 vederbörande torde knappast heller beviljas uppehållstillstånd av permanent karaktär och det skulle alltså komma att skapas en ny kategori av personer i landet, icke önskvärda men svåra att avlägsna och utanför den normala integrationsprocessen. Vidare förutskicka- des att en återkallelsemöjlighet skulle medföra åtskilliga familjerätts- liga komplikationer, t.ex. för de barn som blivit svenska medbor- gare i samband med förälderns naturalisation eller som härleder sitt svenska medborgarskap ur förälders förvärvade medborgarskap. 
 Avslutningsvis gjorde Utvisningsutredningen i denna del en hän- visning till de gamla vanfejdsstraffen, som innebar förlust av med- borgerligt förtroende och medborgerliga rättigheter. Det framhölls att dessa straff, med vilka expatriering i någon mån skulle kunna anses jämställt, sedan länge var avskaffade. Dock pekades på den skillnaden i förhållande till expatrieringsinstitutet att vanfejdsstraf- fen inte var reserverade för någon viss grupp. 
 Utvisningsutredningen kom, vid en sammantagen bedömning av de nu redovisade argumenten, till den slutsatsen att de betydande nackdelar som var förenade med införandet av en möjlighet att åter- kalla ett svenskt medborgarskap vägde så tungt att någon ändring av gällande ordning inte borde genomföras. Däremot ansåg utred- ningen att stora ansträngningar måste läggas ned på att förbättra det rådande systemet för att därigenom i största möjliga utsträckning förhindra att svenskt medborgarskap förvärvades på felaktiga grun- der och av personer som i själva verket inte var önskvärda som med- borgare i landet. Mot bakgrund därav föreslogs att kontrollen av en utlännings vandel m.m. skulle göras mer omfattande än vad som dittills varit fallet, några konkreta förslag på hur identitetskontrol- len skulle kunna göras effektivare framfördes dock inte. 
 Regeringens proposition 1994/95:179 Ändringar i utlännings- lagen, m.m. 
 I propositionen 1994/95:179 Ändringar i utlänningslagen (1989:529) behandlades utöver vandelsvillkoret i medborgarskapsärenden bl.a. även Utvisningsutredningens ställningstagande i fråga om återkal- lelse av medborgarskap. 
 Inledningsvis konstaterades i propositionen att de flesta remiss- instanserna anslutit sig till utredningens bedömning att någon möj- lighet till återkallelse inte borde införas. Det fanns dock undantag härifrån. Hovrätten över Skåne och Blekinge ansåg att det bland 
 100 
  
 SOU 2006:2 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 annat i terroristfall förelåg ett behov av att kunna återkalla ett svenskt medborgarskap. Hovrätten anförde också att man mot bakgrund av det utrikespolitiska läget kunde befara en ökning av det antal personer som sökte sig till Sverige under falsk identitet. Hovrätten efterlyste därför en grundligare genomgång av frågan än vad som gjorts av utredningen, däribland av möjligheter att undvika statslöshet vid återkallande. Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Uppsala län, Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen ansåg att en återkallelseregel skulle fylla en funktion även om den skulle komma att tillämpas i mycket begränsad omfattning. Rikspolisstyrelsen an- förde vidare att det var stötande att en återkallelsemöjlighet sakna- des, i synnerhet om falska uppgifter lämnats för att dölja ett krimi- nellt förflutet eller en terroristanknytning. 
 Statens invandrarverk anförde i sitt remissvar att det självklart var stötande att oriktiga uppgifter lades till grund för ett beslut om medborgarskap och att förfarandet att lämna oriktiga uppgifter för- blev osanktionerat, om än ansvar enligt brottsbalken för osant inty- gande kunde komma i fråga. Statens invandrarverk uttalade vidare att en återkallelse av medborgarskapet kunde tyckas vara den naturliga reaktionen i ett sådant fall, men framhöll samtidigt att det fanns ett antal invändningar mot en sådan ordning; de rättsverkningar som var knutna till medborgarskapet var många och lät sig inte så enkelt an- nulleras om alls. Statens invandrarverk pekade därvid på de familje- rättsliga komplikationer som kunde förväntas uppstå och förklarade att man, om än med beklagande, anslöt sig till utredarens ställnings- tagande att regler om expatriering inte borde införas. 
 Regeringen uttalade i propositionen att det i och för sig fanns starka skäl, bl.a. den av Rikspolisstyrelsen framförda aspekten, som talade för att införa en möjlighet att återkalla svenskt medborgar- skap. Regeringens överväganden mynnade emellertid ut i den mot- satta slutsatsen, vilket motiverades enligt följande (a. prop. s. 56 f.). 
 Det finns dock samtidigt tungt vägande skäl som talar emot att införa en återkallelsemöjlighet. En sådan möjlighet skulle bl.a. innebära att det skulle komma att finnas två sorters svenskt medborgarskap, ett oåterkalleligt för den som blivit svensk medborgare vid födseln och ett som kan återkallas för den som förvärvat medborgarskapet genom natu- ralisation. 
 En person som berövats sitt svenska medborgarskap skulle vidare i de flesta fall bli statslös. Huvudprincipen är nämligen att den som naturaliseras måste avsäga sig sitt tidigare medborgarskap om han eller 
 101 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 SOU 2006:2 
  
 hon inte förlorar det automatiskt 
 1 
 . Det är sannolikt att den som be- rövas det svenska medborgarskapet inte heller kan få tillbaka det tidiga- re. Avsikten med att återkalla medborgarskapet är givetvis att det skall bli möjligt att avlägsna vederbörande från landet. Det torde dock inte vara möjligt för den som blivit statslös. Även i andra fall torde det inte sällan föreligga verkställighetshinder, exempelvis om det rör sig om en person som skulle riskera tortyr eller dödsstraff vid en verkställighet. Följden skulle således bli att det skulle komma att finnas ett antal perso- ner här i landet som blivit statslösa eller av andra skäl inte kan avlägsnas härifrån. Det är självfallet otillfredsställande med en grupp som i princip inte har rätt att vistas i Sverige men som på grund av verkställighets- problem ändå måste tillåtas bli kvar här, åtminstone för tillfället. Det blir exempelvis tveksamt vilka rättigheter och skyldigheter som dessa personer skall ha här i landet. 
 Som bl.a. Statens invandrarverk påpekat skulle en återkallelse av svenskt medborgarskap också kunna leda till familjerättsliga komplika- tioner exempelvis när barn blivit svenska medborgare i samband med att en förälder naturaliserades. 
 Vid en avvägning av skälen för och emot en möjlighet att återkalla ett beslut om naturalisation finner regeringen att övervägande skäl talar emot att införa en sådan möjlighet. För att i möjligaste mån undvika att svenskt medborgarskap beviljas på grundval av falska uppgifter anser regeringen, i likhet med utredningen, att det är av största vikt att beslut om medborgarskap föregås av en noggrann utredning om sökandens identitet och vandel. 
 Socialförsäkringsutskottet delade regeringens uppfattning i denna del och avstyrkte i linje med det bifall till ett motionsyrkande om införande av en möjlighet till återkallelse. Fyra ledamöter i utskottet reserverade sig mot utskottets uppfattning och menade att det i vissa fall borde finnas en sådan möjlighet (bet. 1994/95:SfU16). Riks- dagen biföll vad utskottet hemställt (rskr. 1994/95:401). 
 1997 års medborgarskapskommittés delbetänkande 
 Frågan om återkallelse av medborgarskap behandlades ånyo i 1997 års medborgarskapskommittés delbetänkande Medborgarskap och identitet (SOU 1997:162). Kommittén var parlamentariskt samman- satt. Bakgrunden till att frågan aktualiserades på nytt var att det i del- betänkandet föreslogs en möjlighet att medge dispens från det krav på styrkt identitet som gäller vid ansökan om svenskt medborgar- skap. (Dispensgrunden finns i dag i 12 § andra stycket medborgar- 
  
 1  
 Denna princip har övergetts och det är i dag enligt svensk rätt fullt ut möjligt att ha dubbelt medborgarskap. 
 102 
  
 SOU 2006:2 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 skapslagen.) Dispensmöjligheten borde enligt kommitténs mening inte medföra någon nämnvärd ökning av antalet medborgarskap som beviljas på grundval av falsk identitet. Att helt gardera sig mot miss- bruk i detta avseende lät sig enligt kommittén dock knappast göras. 
 Kommittén redogjorde för de skäl som i tidigare lagstiftningsären- den legat till grund för att inte lämna förslag till riksdagen om in- förande av en återkallelsemöjlighet och för huvudskälen för att ex- patriering bör vara möjlig. Kommittén, som visserligen hade respekt för de skäl som ligger till grund för uppfattningen att det i svensk rätt bör finnas en möjlighet till expatriering, anslöt sig dock, vid en samlad bedömning, till lagstiftarens hittillsvarande uppfattning i frågan. Kommittén uttalade därvid att tyngden av de argument som talar för en möjlighet att återkalla medborgarskap emellertid kan sägas i viss mån förstärkas av det faktum att det framöver (på grund av den föreslagna nya ordningen) kan komma att ske en viss ökning av antalet medborgarskap i oriktig identitet. Kommittén kom dock fram till att detta tillkommande argument inte var av tillräcklig styrka för att överge den nu rådande ståndpunkten beträffande återkallelse av medborgarskap. Det huvudsakliga skälet till detta var utform- ningen av den nya ordningen med krav på att vederbörande har haft hemvist i Sverige i minst åtta år och att det i princip inte skall finnas någon anledning att ifrågasätta identitetsuppgifternas riktighet. Vi- dare angavs att myndigheterna i alla medborgarskapsärenden av denna typ kommer att företa en omsorgsfull prövning av trovärdigheten något som ytterligare enligt kommittén bidrar till att ökningen av antalet medborgarskap i falsk identitet kunde förväntas bli relativt marginell. Av betydelse för det antagandet var dessutom den om- ständigheten att fokuseringen på identitetsfrågor i tillståndsärenden ökat under senare år samt att man således t.ex. kunde räkna med att de från den 1 januari 1997 gällande reglerna om tagande av fingerav- tryck (9 kap. 8 § utlänningslagen [2005:716]) skulle komma att bidra till ökade förutsättningar för upptäckt av oriktig identitet redan i ärendet om uppehållstillstånd. Man kunde också enligt kommittén på goda grunder anta att antalet fall då en person, som trots det anförda lyckats i sitt uppsåt att efter åtta års vistelse här erhålla medborgarskap i oriktig identitet, avslöjas i ett ännu senare skede, kommer att vara synnerligen begränsat. Detta sades i sin tur inne- bära att en eventuell lagstiftning om expatriering sannolikt skulle tillämpas ytterst sällan något som enligt kommittén inte var utan betydelse vid övervägandet av en sådan. 
 103 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 SOU 2006:2 
  
 Kommitténs bedömning var alltså att ökningen av antalet med- borgare i falsk identitet skulle komma att bli förhållandevis marginell samt att när så trots allt skedde, förutsättningarna för ett uppdagande av det verkliga förhållandet skulle komma att vara synnerligen små. Kommittén fann med beaktande därav att det inte förelåg sådana extraordinära skäl som enligt den borde vara ett absolut minimikrav för att Sverige skulle överväga att införa en möjlighet till återkallelse av medborgarskap. Kommitténs slutsats var därför att expatriering skulle förbli otillåtet enligt svensk rätt. 
 Regeringens proposition 1997/98:178 Medborgarskap och identitet, m.m. 
 Regeringens bedömning i den proposition som lades fram på grund- val av Medborgarskapskommitténs betänkande var, liksom kommit- téns, att ett beslut om naturalisation som meddelats på grundval av felaktiga identitetsuppgifter inte borde kunna återkallas. De skäl som fördes fram vid övervägandet var bl.a. följande (a. prop. s. 19 f.). 
 Som både Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen anfört kan det förefalla stötande att det saknas möjligheter att ingripa och återkalla medbor- garskapet för en person som naturaliserats i falsk identitet, särskilt när det skett för att dölja ett kriminellt förflutet eller en terroristanknyt- ning. En sådan möjlighet skulle också kunna ha en preventiv verkan i så måtto att den avhåller från att ljuga om identiteten. 
 Det finns emellertid samtidigt starka skäl som talar emot en sådan ordning både från en principiell ståndpunkt och ur en mer praktisk synvinkel. En återkallelsemöjlighet skulle bl.a. innebära att det skulle komma att finnas två slag av svenskt medborgarskap, ett oåterkalleligt för den som blivit svensk medborgare vid födseln och ett som kan åter- kallas för den som förvärvat medborgarskapet genom naturalisation. En person som berövats det svenska medborgarskapet skulle därtill i de flesta fall bli statslös, något som hänger samman med huvudprin- cipen i den svenska medborgarskapslagstiftningen att den som natura- liseras samtidigt måste avsäga sig sitt tidigare medborgarskap om det inte förloras automatiskt. Det är sannolikt att den som förlorat det svenska medborgarskapet inte heller kan få tillbaka det tidigare. En av- sikt bakom återkallelse av ett medborgarskap är att kunna avlägsna vederbörande från landet. Det torde dock inte vara möjligt beträffande den som blivit statslös. Även i andra fall torde verkställighetshinder kunna uppkomma. En återkallelse av svenskt medborgarskap skulle vidare kunna leda till familjerättsliga komplikationer. Därtill kommer att ökningen av antalet medborgarskap som beviljats i falsk identitet enligt regeringens bedömning kommer att bli förhållandevis marginell 
 104 
  
 SOU 2006:2 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 samt att, när så trots allt skett, förutsättningarna för ett uppdagande av det verkliga förhållandet kommer att vara små. 
 Vid en samlad bedömning anser regeringen att skälen för en åter- kallelsemöjlighet, ställda mot de starka invändningar som kan resas där- emot, inte motiverar införandet av en sådan möjlighet i svensk rätt. 
 Socialförsäkringsutskottet anslöt sig till regeringens bedömning att det inte borde införas en möjlighet att återkalla ett beslut om natu- ralisation. Skälen för bedömningen var att en sådan möjlighet skulle medföra att medborgarskapet fick olika rättsskydd beroende på om det förvärvats genom födsel eller genom naturalisation, att en person som berövats sitt medborgarskap i de flesta fall skulle bli statslös samt att även familjerättsliga komplikationer skulle kunna uppstå som exempelvis när barn blivit svenska medborgare i samband med att en förälder naturaliserats. Med det anförda avstyrkte utskottet också ett motionsyrkande om en möjlighet till återkallelse. Fyra leda- möter i utskottet reserverade sig mot utskottets yrkande i denna del. Dessa ledamöter ansåg att det borde finnas en möjlighet att återkalla ett beslut om naturalisation och att motionsyrkandet om återkallelse borde bifallas (bet. 1998/99:SfU3). Riksdagen biföll vad socialför- säkringsutskottet hemställt (rskr. 1998/99:27). 
 Regeringens proposition 1999/2000:147 Lag om svenskt medborgarskap, m.m. 
 I regeringens proposition 1999/2000:147 med förslag till en ny lag om svenskt medborgarskap, som bl.a. fullt ut ger möjlighet att inne- ha dubbelt medborgarskap, berördes frågan om konsekvenserna av att svenskt medborgarskap beviljats på felaktiga eller falska upp- gifter (s. 47 f.). Frågan aktualiserades av Lagrådet. I propositionen angavs att det i tidigare lagstiftningssammanhang hade diskuterats om det borde införas en möjlighet att återkalla ett beslut om natu- ralisation som beviljats på felaktiga eller falska grunder men att något förslag härom inte hade lagts fram. I propositionen sades att frågan då var om ett beslut att bevilja svenskt medborgarskap på grund av felaktiga eller falska uppgifter skulle kunna anses som en nullitet (se avsnitt 6.4), och i så fall under vilka förutsättningar detta skulle kunna vara fallet. Härvid angavs att hänsynen till den enskildes trygghet allmänt leder till att det finns mindre anledning att anta att ett beslut är en nullitet om beslutet är gynnande än om beslutet är betungande. Likaså borde restriktivitet iakttas när det gäller ett 
 105 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 SOU 2006:2 
  
 beslut med långtgående rättsverkningar, t.ex. ett naturalisationsbe- slut. Hur situationen skall hanteras borde enligt regeringens mening avgöras i rättstillämpningen, mot bakgrund av förvaltningsrättsliga principer och med beaktande av bestämmelsen i 2 kap. 7 § RF. 
 Socialförsäkringsutskottet, som behandlade frågan med anledning av en motion, hänvisade i sitt betänkande (2000/01:SfU8 s. 16 f.) till sina tidigare ställningstaganden i frågan om återkallelse av beslut om naturalisation. 
 Konstitutionsutskottet, som av socialförsäkringsutskottet beretts tillfälle att yttra sig över propositionen 1999/2000:147, anförde i sitt yttrande att en möjlighet att återkalla ett beslut om naturali- sation skulle kräva en grundlagsändring (yttr. 2000/01KU4y). Det innebar, enligt konstitutionsutskottet, att det borde krävas mycket starka skäl för en ändring och i princip också att en ändring inte borde beslutas utan stor politisk enighet. Konstitutionsutskottet an- förde också att en sådan ändring skulle innebära en genomgripande förändring av den svenska medborgarskapsrätten. Utskottet ansåg inte att en ändring i regeringsformen på denna punkt var motive- rad. 
 Med hänvisning till det anförda avstyrkte socialförsäkringsutskot- tet motionsyrkandet, som väckts med anledning av propositionen, om att ett beslut om naturalisation bör kunna återkallas. Riksdagen biföll socialförsäkringsutskottets hemställan (rskr. 2000/01:143). 
 Konstitutionsutskottets betänkande 2002/03:KU26 Fri- och rättighetsskyddsfrågor 
 Konstitutionsutskottet föreslog i betänkandet 2002/03:KU26 Fri- och rättighetsskyddsfrågor att riksdagen skulle avslå ett yrkande i en motion om att svenskt medborgarskap som getts på felaktig grund skall kunna återkallas (motion 2002/03:K408). Utskottet underströk att risken för att personer blir statslösa om de berövas sitt svenska medborgarskap strider mot den viktiga utgångspunkten för svensk lagstiftning och praxis på medborgarskapsområdet att statslöshet bör undvikas. Utskottet ansåg liksom vid tidigare bedöm- ning att det bör krävas mycket starka skäl för en ändring av rege- ringsformens förbud mot att beröva den som är eller varit bosatt i riket svenskt medborgarskap och att en ändring inte bör beslutas utan stor politisk enighet. Utskottet var fortfarande inte berett att tillstyrka en sådan ingripande förändring som föreslogs i motionen 
 106 
  
 SOU 2006:2 
  
 Tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden  
  
 och som skulle innebära att det skulle komma att finnas två slags svenskt medborgarskap. Tre ledamöter reserverade sig mot utskottets förslag och ansåg att motionen skulle bifallas. Riksdagen biföll ut- skottets förslag (protokoll 2002/03:67). 
 Konstitutionsutskottets betänkande 2004/05:KU13 Författningsfrågor 
 – förenklad ordning 
 I konstitutionsutskottets betänkande 2004/05:KU13 Författnings- frågor – förenklad ordning behandlades ett antal motionsyrkanden från allmänna motionstiderna 2003 och 2004 som rör rikets styrel- se. Motionerna rörde förslag som utskottet behandlat och avstyrkt i tidigare motionsbetänkanden under mandatperioden, bl.a. i det nu nämnda betänkandet 2002/03:KU26. I en av motionerna yrka- des att möjligheter att dra in medborgarskap skulle utökas (motion 2004/05:K355). Utskottet avstyrkte i förenklad form motionen. Sedan bl.a. denna fråga bordlagts den 4 mars 2005 biföll riksdagen utskottets förslag den 9 mars samma år (prot. 2004/05:85). 
 107 
  
 8 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 8.1 
  
 Handläggningen av naturalisationsärenden hos Migrationsverket och Utlänningsnämnden 
  
 Medborgarskapsenheten är den enhet inom Migrationsverket som fattar beslut i medborgarskapsärenden. Samtliga ansökningar om svenskt medborgarskap genom naturalisation handläggs på enheten varför det kan vara av intresse att redogöra för hur handläggningen går till där. Av särskilt intresse är naturligtvis hur Medborgarskaps- enheten granskar identitetshandlingar eftersom det i princip är i denna del som den som ansöker om svenskt medborgarskap kan lämna fel- aktiga uppgifter. 
 Beredningen av nyinkomna ärenden börjar direkt. En mindre grupp handlägger de ärenden som i april 2005 fanns i balans. Genomsnitts- tiden för handläggning av ett ärende om naturalisation hos Migra- tionsverket är ungefär tolv månader. 
 Ärendena fördelas på handläggare som bereder dem och därefter föredrar dem för beslutsfattare (s.k. tvåmansbeslut). I vissa enklare ärenden får en handläggare fatta beslut ensam (s.k. enmansbeslut). Endast ett fåtal beslut per år fattas av verkets överdirektör eller generaldirektör. 
 Den 1 april 2005 gjordes vissa ändringar i handläggningsrutinerna vilket medfört att beslut om medborgarskap i större utsträckning än tidigare kan avgöras som enmansbeslut. I dag avgörs ungefär 75 pro- cent av ärendena genom enmansbeslut. Före nyordningen avgjordes de allra flesta ärendena genom tvåmansbeslut i olika konstellationer vilket naturligen minskade risken för felaktigheter. Migrationsver- kets handläggning av medborgarskapsärenden är i princip skriftlig men muntliga inslag kan förekomma. Detta sker dock normalt endast på sökandens initiativ. 
 De uppgifter som en sökande lämnar om sin hemvist kan Migra- tionsverket i princip kontrollera riktigheten av. Vissa lämnade upp- 
 109 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 SOU 2006:2 
  
 lysningar om datum för resor utomlands som har betydelse för hem- visten kan emellertid vara svåra att kontrollera. 
 Identitetsfrågorna är viktiga vid prövningen av medborgarskaps- ärenden. En stor del av beredningen består i utredning av identiteten och kontroll av handlingar. Medborgarskapsenheten utreder många ansökningar från personer vars identitet inte blivit ordentligt klar- lagd under asyl- och tillståndsprövningen och vars identitet fortfa- rande är oklar när de söker svenskt medborgarskap. Problemet gäller flera olika nationaliteter. 
 Medborgarskapsenheten har tillgång till vissa teknisk hjälpmedel för granskningen av de handlingar som den sökande åberopar till styrkande av sin identitet, bl.a. av en förstoringsutrustning och UV- belysning. Vissa identitetshandlingar, exempelvis många irakiska hand- lingar, är svåra att bedöma såvitt avser deras äkthet. Medborgarskaps- enheten har visserligen stor erfarenhet av att göra bedömningarna i fråga, men det förekommer skickligt utförda förfalskningar. Ofta är det endast vissa uppgifter i ett dokument som är förfalskade men det förekommer också att hela grunddokument är det. Medborgarskaps- enheten begär vid behov en äkthetsprövning av identitetshandlingen hos Statens kriminaltekniska laboratorium. 
 Vid beredningen av en ansökan har handläggaren tillgång till ver- kets tillståndsdossier (dvs. de handlingar som upprättats respektive funnits tillgängliga vid utlänningens ankomst till Sverige). Av till- ståndsdossiern framgår bl.a. vilka uppgifter sökanden vid ankomsten till Sverige lämnat beträffande sin identitet och bakgrund samt vilka handlingar som då uppvisats. 
 Bedömningen av om identiteten är styrkt handlar också om att bedöma trovärdigheten i de uppgifter som sökanden lämnar om det sätt på vilket en viss handling erhållits eller om varför vissa uppgifter inte överensstämmer med vad som uppgetts i tillståndsärendet. 
 Vad gäller bedömningen av sökandens skötsamhet görs, som redo- gjorts för i avsnitt 4.3.2, under beredningen av en naturalisationsan- sökan vissa registerkontroller. Sökanden kontrolleras i Rikspolissty- relsens belastningsregister (BR) och misstankeregister (MR), i Säker- hetspolisens register och i kronofogdemyndighetens register. Ut- gångspunkten är att uppgifterna ur BR och MR inte skall vara äldre än tre veckor. Medborgarskapsenheten har direkt anslutning till BR och MR. Övriga uppgifter erhålls automatiskt via filöverföring från registren hos Säkerhetspolisen (Säpo) och kronofogdemyndigheten. 
 Vissa domar och beslut som meddelats i utlandet och som avser en person som har hemvist i Sverige finns införda i BR (se 4 § lagen 
 110 
  
 SOU 2006:2 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 [1998:620] om belastningsregister). Migrationsverket skaffar i nor- malfallet inte in någon ytterligare information om den sökandes van- del före tiden i Sverige frånsett uppgifter om misskötsamhet som kan finnas i ärendet om uppehållstillstånd. Några kontroller i andra länders belastnings- och misstankeregister görs alltså inte. Verket har emellertid möjlighet att ta hänsyn till brott som har begåtts eller misstänks ha begåtts utomlands. Om uppgifterna inte framgår av BR förutsätter det dock oftast att Rikskriminalpolisen underrättar verket om utländska brottmålsdomar och brottsmisstankar som finns utom- lands. Det inträffar även att verket på annat sätt får sådan vetskap, exempelvis genom information från svenska beskickningar. Det före- kommer någon enstaka gång att Migrationsverket avslår ansökningar om naturalisation på grund av att verket får kännedom om att de sö- kande har begått brott utomlands. 
 En ansökan om svenskt medborgarskap kan som tidigare nämnts avslås även på den grunden att sökanden är misstänkt för brott. Uppgifter om dem som är skäligen misstänkta för brott finns i MR. Fall förekommer då Rikskriminalpolisen misstänker att den sökande är inblandad i grov brottslighet men av utredningsskäl inte vill att verket skall kommunicera uppgifterna med sökanden. Sådana ären- den är svåra att hantera. Rikskriminalpolisen vill i sådant fall att ären- det om naturalisation förklaras vilande hos Migrationsverket trots att någon formell misstanke inte finns. Ansökan kan då som regel inte avslås eftersom grund för avslag inte kan anges. I en skrivelse från år 1992 från Rikspolisstyrelsen till länspolismästarna och samtliga polis- myndigheter anges överenskomna rutiner för i vilka fall Rikskrimi- nalpolisen skall delge Migrationsverket information om misstankar  
 (RKP–633–1279/88). 
  Enligt rutinerna skall Rikskriminalpolisen underrätta verket om minimistraffet för brottet är fängelse i minst sex månader. Informationen från Rikskriminalpolisen har dock enligt verket nu i stort sett upphört. 
 Kontrollen i Säpo:s register sker genom s.k. filöverföring. Om personen inte förekommer i Säpo:s register, vilket är normalfallet, får handläggaren besked om detta inom en till två dagar. Om perso- nen däremot förekommer i registret får ärendet vila till dess Säpo återkommer med ett meddelande. I meddelandet från Säpo sägs an- tingen att det inte finns någon erinran mot naturalisation eller också begär Säpo att få samtliga handlingar i ärendet på remiss. I sist- nämnda fall begär Migrationsverket ett formellt yttrande från Säpo och en verksamhetsexpert hos Migrationsverket tar över handlägg- ningen. Om Säpo återkommer med beskedet att det inte finns någon 
 111 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 SOU 2006:2 
  
 erinran överlämnas ärendet åter till en handläggare. I annat fall före- drar verksamhetsexperten ärendet för generaldirektören som fattar beslut. 
 Registerutdragen från BR och MR samt utdragen från kronofogde- myndighetens och Säpo:s register kommuniceras med sökanden om uppgifterna i desamma kan medföra att ansökan kommer att avslås. Om exempelvis Säpo i sitt yttrande uppger att man misstänker att den sökande är involverad i säkerhetshotande verksamhet måste upp- gifterna kommuniceras. Om sökanden förekommer i MR sker kom- municeringen av dessa uppgifter först sedan polis eller åklagare fått yttra sig. En intresseavvägning görs i sådana fall enligt 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). 
 Enligt den ordning som gäller fram till den 31 mars 2006 över- klagas avslagsbeslut till Utlänningsnämnden. Utlänningsnämnden fattar beslut i olika sammansättningar. Är ärendet av ordinär eller s.k. enkel beskaffenhet fattas beslut av en ordförande ensam eller av ett utlänningsnämndsråd, till vilken sådan beslutanderätt har dele- gerats. I övrigt kan beslut också fattas av en nämnd som består av en ordförande och två ledamöter. Beslut av större principiell betydelse fattas i så kallad stor nämnd, bestående av två ordförande, varav en är generaldirektören, och fyra ledamöter. Flertalet ärenden bedöms av beslutsfattarna vara sådana att de kan avgöras utan nämnd. 
 Ungefär 1 100 naturalisationsbeslut om året överklagas till Utlän- ningsnämnden. En vanlig grund för Migrationsverkets beslut om avslag är att identiteten inte är styrkt. Utlänningsnämnden ändrar ungefär 20 procent av de överklagade besluten. Det huvudsakliga skälet till ändringarna – i de fall en ansökan avslås på grund av att identiteten inte är styrkt – är att sökandena med tiden kunnat lämna godtagbara identitetshandlingar. Om beslutsunderlaget är detsamma hos nämnden som hos Migrationsverket är det mindre vanligt att Utlänningsnämnden gör en annan bedömning. 
  
 8.2 
  
 Säkerhetspolisens yttranden 
  
 Inom Säpo är det främst kontraterrorismenheten och kontraspionage- enheten som kommer i kontakt med medborgarskapsärenden. En av kontraterrorismenhetens uppgifter är att förebygga och avslöja terro- ristbrott med utländska politiska motiv. Enheten har även ett sär- skilt ansvar för att följa upp länder som kan misstänkas stödja terro- rism samt förebygga och avslöja olovlig underrättelseverksamhet 
 112 
  
 SOU 2006:2 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 från sådana länder. Vidare har enheten det övergripande ansvaret för att förebygga och avslöja spridning av massförstörelsevapen till så- dana länder och till  
 icke-statliga 
  aktörer. Kontraspionageenhetens uppgift är att förhindra och avslöja brott mot rikets yttre säkerhet. Därmed förstås brottslig verksamhet som är ägnad att påverka lan- dets territoriella suveränitet och nationella oberoende. 
 Den huvudsakliga uppgiften för Säpo när det gäller medborgar- skapsärenden är som redan nämnts att i vissa fall lämna yttranden till Migrationsverket. Syftet är att utröna om det föreligger några hinder av säkerhetshotande karaktär mot att bevilja sökanden svenskt medborgarskap, såsom t.ex. kopplingar till personer och organisatio- ner som kan misstänkas för terrorism eller kopplingar till underrättel- severksamhet. 
 När en ansökan om svenskt medborgarskap inkommer till Migra- tionsverket kontrolleras, genom daglig filöverföring, om sökanden förekommer i Säpo:s centralregister. I sådant fall begär Migrations- verket in ett yttrande från Säpo, som gör en första preliminär be- dömning av ärendet. I yttrandet anger Säpo om det av säkerhetsmäs- siga skäl finns någon erinran mot att sökanden beviljas medborgar- skap. Om Säpo bedömer att det finns säkerhetsmässiga hinder mot att bifalla en ansökan begärs ärendet in på remiss från Migrations- verket för ytterligare utredning. Säpo gör därefter en bedömning av omständigheterna. Om Säpo anser att det kan finnas skäl att avstyrka ansökan hålls förhör med sökanden. I de fall där Säpo av säkerhets- skäl avstyrker en ansökan om medborgarskap finns det konkreta uppgifter om säkerhetshotande verksamhet. I annat fall lämnas ansö- kan utan erinran. 
 I de fall Säpo föreslår att Migrationsverket skall avslå ansökan av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet har ärendet före- dragits för generaldirektören, som också har fattat beslut i frågan. Hamilton enhetschef fattar beslut när förslaget går ut på att ansökan skall bifallas. 
 Säpo lämnar till Migrationsverket årligen ungefär 100 yttranden i medborgarskapsärenden. I ungefär tio till femton fall per år föreslår Säpo att ansökningar om medborgarskap skall avslås. 
 Flertalet av Migrationsverkets beslut om avslag på ansökningar om medborgarskap på grund av skäl som rör rikets säkerhet eller all- män säkerhet överklagas till regeringen. Ungefär tio säkerhetsären- den per år överlämnas till regeringen. Säpo lämnar då yttranden även till regeringen. 
 113 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 SOU 2006:2 
  
 8.3 
  
 Kontakter mellan Rikskriminalpolisen och Migrationsverket 
  
 Rikskriminalpolisen samordnar polisens arbete rörande den organi- serade brottsligheten på såväl nationell som internationell nivå. Riks- kriminalpolisen bedriver sitt arbete mot den organiserade brottslig- heten genom eget kriminalunderrättelsearbete, genom samordning av arbetet hos landets polismyndigheter och genom biträde till dessa i de fall mycket grova brott redan har inträffat. I vissa fall leder Rikskriminalpolisen även egna utredningar. Roteln Illegal invandring hos Rikskriminalpolisen arbetar underrättelsemässigt med människo- smugglig, människohandel och annan organiserad illegal invandring. Roteln har också till uppgift att öka kunskapen om falska och äkta dokument hos berörda myndigheter och organisationer inom och utom Sverige. 
 Som nämnts i avsnitt 8.1 skall Rikskriminalpolisen enligt Riks- polisstyrelsens skrivelse med överenskomna rutiner informera Migra- tionsverket i de fall det finns misstankar mot en utlänning om brott för vilket minimistraffet är fängelse i minst sex månader (RKP–  
 633–1279). 
  Bakgrunden till rutinerna sägs i skrivelsen vara att det i ett par fall hade inträffat att personer, som varit föremål för spa- ningsinsatser på grund av misstanke om grov brottslighet, hade blivit upptagna till svenska medborgare under spaningstiden. Rikspolissty- relsen och Statens invandrarverk (numera Migrationsverket) kom, på regeringens uppdrag, överens om rutinerna för att i möjligaste mån förhindra att så skulle ske i framtiden. 
 Rikskriminalpolisen får i vissa fall information om personer som har begått brott utomlands eller som misstänks för att ha begått brott utomlands. Ren underrättelseinformation är ofta känslig vilket inne- bär att Rikskriminalpolisen, efter en sekretessprövning, normalt inte lämnar ut den. Rikskriminalpolisen delger andra länder informatio- nen i enlighet med internationella avtal. Informationen finns inte med i BR eller MR. Roteln Illegal invandring ger relevant information till Medborgarskapsenheten. Av sekretesskäl delger inte roteln Migra- tionsverket all sådan information. 
 114 
  
 SOU 2006:2 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 8.4 
  
 Handläggningen av ärenden om anmälan om svenskt medborgarskap 
  
 Det är som nämnts Migrationsverket som prövar anmälningar för utomnordiska medborgare. För dem som är medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge prövas anmälan av länsstyrelsen i det län där personen bor. 
 Till skillnad från en ansökan om svenskt medborgarskap, där an- sökan prövas från fall till fall, har den enskilde en ovillkorlig rätt att få svenskt medborgarskap om han eller hon uppfyller förutsätt- ningarna för anmälan. Det är i allmänhet enkelt för beslutsmyndig- heten att kontrollera riktigheten av de uppgifter som den enskilde lämnar i en anmälan. Handläggningen av ärenden om anmälan om svenskt medborgarskap sker därför i förenklad form. I personbevis kontrollerar myndigheten bl.a. ålders- och hemvistkrav. När det gäller en anmälan om svenskt medborgarskap enligt 18 § medborgarskaps- lagen för medborgare i övriga nordiska länder kontrolleras sökanden också i BR eftersom han eller hon inte får vara dömd till fängelse eller annan frihetsberövande påföljd under de minst fem år som per- sonen haft hemvist i Sverige. 
  
 8.5 
  
 Norrköpings tingsrätts deldom av den 1 december 2003 
  
 Norrköpings tingsrätt meddelade den 1 december 2003 en deldom genom vilken en tjänsteman (N) på Migrationsverket dömdes för bl.a. grovt tjänstefel och mutbrott till fängelse två år. Domen vann laga kraft i april 2005. 
 N hade i sin tjänst som handläggare vid Migrationsverkets med- borgarskapsenhet rörande ärenden om svenskt medborgarskap haft att bereda och föredra ärenden och i vissa fall fatta beslut. Brottet grovt tjänstefel bestod i att N i tretton ärenden såsom föredragande i samråd med beslutsfattaren (i tolv fall) respektive som beslutsfat- tare (i ett fall) i strid med lagen (1950:382) om svenskt medborgar- skap och mot fast etablerad praxis hade beviljat svenskt medborgar- skap för personer trots att de inte uppfyllde gällande villkor för vandel och hemvist. I fyra ärenden var sökandenas vandel på grund av tidigare brottslighet inte godtagbar. I tre av dessa var det fråga om mycket allvarlig brottslighet. Vid en korrekt handläggning skulle således långa karenstider ha gällt innan utlänningarna skulle ha kunnat 
 115 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 SOU 2006:2 
  
 erhålla svenskt medborgarskap. I två av fallen borde brottsligheten ha medfört karenstider om mellan sju och åtta år. Ett av de tre fallen gällde en person som vid beslutstidpunkten förekom under 17 av- snitt i belastningsregistret. Han var dömd för bl.a. narkotikabrott och olaga vapeninnehav. De två andra fallen rörde också grova brott. I fem av de tretton ärendena var vandelsvillkoret inte uppfyllt på grund av skuldsättning hos den sökande. I ytterligare två fall var sö- kandena diskvalificerade på grund av både tidigare brottslighet och skuldsättning. Slutligen fanns det två ärenden där kravet på viss minsta tid för hemvist i Sverige inte var uppfyllt. 
 Vidare dömdes N för två mutbrott. Det ena mutbrottet bestod i att en person (Y) överlämnat och N mottagit sammanlagt 55 500 kr samt att detta, åtminstone vad avsåg ett belopp om ungefär 40 000 kr, utgjort ren betalning för tjänster som N i sin befattning vid Migra- tionsverket tillhandagått Y med. N ansågs ha påskyndat handlägg- ningen av medborgarskapsärenden avseende Y och  
 10–15 
  andra per- soner som var bekanta med Webster dömdes för bestickning till villkor- lig dom och dagsböter. Det andra mutbrottet bestod i att N som en otillbörlig belöning i samband med sin tjänsteutövning mottagit i vart fall 5 000 kr från en person (Z). Det ansågs styrkt att N hade mottagit beloppet för förmedling av fem medborgarskapsärenden. Det var fråga om fem personer som antingen genom N:s försorg kom att beviljas svenskt medborgarskap med förtur utan att det fanns grund för att frångå ordningen om att ärenden i princip skall prövas i den turordning de inkommer, eller som befann sig i en gråzon och där karenstider skulle löpa ut inom en snar framtid. 
 Det beslut genom vilket Y beviljades medborgarskap är materiellt korrekt, och de övriga beslut om medborgarskap där muta ansågs ha förekommit är inte heller materiellt oriktiga. I sammanhanget skall också uppmärksammas att ingen av de tretton personer som bevil- jades medborgarskap på felaktiga grunder (se ovan om grovt tjänste- fel) är misstänkta eller dömda för bestickning. Det finns inte något styrkt samband mellan brottet grovt tjänstefel och mutbrotten. 
 Upprinnelsen till förundersökningen och åtalet var att Säpo upp- märksammade Migrationsverket på ett ärende i vilket beslut om med- borgarskap hade beviljats utan att Säpo beretts tillfälle att yttra sig. Om yttrande inhämtats skulle Säpo – mot bakgrund av vad som var känt om personen – sannolikt ha avstyrkt att ansökan om svenskt medborgarskap beviljades. Migrationsverket hade också dessförinnan på annat sätt blivit uppmärksammat på två beslut i vilka de sökande blivit svenska medborgare på oriktiga grunder. När verket började 
 116 
  
 SOU 2006:2 
  
 Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m. 
  
 undersöka saken närmare upptäcktes flera ärenden som på olika sätt syntes innehålla brister. Samtliga ärenden hade handlagts av N eller av beslutsfattaren X. Verket granskade därför samtliga ärenden hand- lagda av N och X för åren 1999 och 2000. Vid undersökningen fram- kom bl.a. att handläggningstiderna i en del fall var förhållandevis korta och att det i Migrationsverkets datasystem fanns registreringar om beslut och handlingar men själva akterna med handlingar sakna- des. I några fall hade ärenden inkomststämplats efter det att beslut hade fattats. Migrationsverket meddelade polis och åklagare vad som framkommit och förundersökning inleddes. X avled innan åtal väck- tes varför åtalet endast kom att omfatta N. 
  
 8.6 
  
 Migrationsverkets internkontroll av medborgarskapsärenden 
  
 Migrationsverkets internkontroll av handläggningen av medborgar- skapsärenden sker genom granskning av beslut en gång per år. Enhets- experter granskar enmansbesluten och verksamhetsexperten granskar tvåmansbesluten. Granskningen omfattar beredning, dossierkontroll, beslutsunderlag, föredragningspromemoria och beslutsmotivering. Internkontroll sker också genom att vissa frågor tas upp med säker- hetschefen. 
 Migrationsverket har efter misstankarna om brott och åtalet för grovt tjänstefel och mutbrott begångna 1999 och 2000 (se avsnitt 8.5) övervägt om verkets internkontroll bör stärkas eller ändras. Verket har därvid kommit fram till att den kontroll som görs genom sed- vanliga stickprov behålls. Det är dock inte säkert att en stickprovs- kontroll avslöjar sådana gärningar som omfattades av domen efter- som den som gör sig skyldig till bestickning kan uppfylla kraven för svenskt medborgarskap men genom sin handling uppnår en snabbare handläggning. Det saknas enligt uppgift resurser för att ändra eller stärka kontrollen. 
 Migrationsverket polisanmäler samtliga fall av försök till bestick- ning. Det händer nämligen att personer skickar pengar eller presen- ter med ansökningarna om uppehållstillstånd eller medborgarskap. Förutom Norrköpings tingsrätts dom från december 2003 har det i ett fall lett till en fällande dom. Det gällde en person som skickade med 1 000 kr med en ansökan om uppehållstillstånd. Tingsrätten friade den tilltalade på grund av bristande uppsåt men hovrätten fällde personen för bestickning. 
 117 
  
 9 
  
 Statistiska uppgifter om medborgarskap 
  
 Naturalisation 
 Under år 2004 ansökte 21 541 personer om medborgarskap. Mot- svarande antal för åren 2003 och 2002 var 27 128 respektive 30 131. Vanligast under dessa år var ansökningar från personer från Irak, Serbien och Montenegro samt Iran. År 2003 kom 34 procent av samt- liga ansökningar från medborgare i dessa tre länder. Av de sökande var 54 procent kvinnor. ( 
 Källa:  
 Migrationsverkets årsredovisning 2004) 
 Beslut i naturalisationsärenden 
 1  
 hos Migrationsverket 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Därav bifall 
 2 
  
 1999 
  
 28 724 
  
 18 805 (65 %) 
  
 2000 
  
 30 871 
  
 22 332 (72 %) 
  
 2001 
  
 23 676 
  
 16 837 (71 %) 
  
 2002 
  
 24 880 
  
 21 894 (88 %) 
  
 2003 
  
 21 139 
  
 18 032 (85 %) 
  
 2004 
  
 17 394 
  
 15 109 (87 %) 
  
 2005 (t.o.m. 30/9) 
  
 16 952 
  
 13 830 (82 %) 
  
 Källa: Migrationsverket 
  
 De tio vanligaste medborgarskapen på dem som erhållit svenskt medborgarskap genom naturalisation  
 2000–2004 
  
 Förutvarande medborgarskapsland 
  
 Antal naturaliserade  
 2000–2004 
  
 Warren 
  
 24 428 
  
 Irak 
  
 21 732 
  
 Statsförbundet Serbien och Montenegro 
  
 14 395 
  
 Iran 
  
 8 817 
  
 Somalia 
  
 8 816 
  
 1 
  
 Ett naturalisationsärende kan omfatta mer än en person. 
  
 2 
  
 Övriga avgjorda ärenden har avslagits, avskrivits, avvisats eller lämnats utan åtgärd. 
  
 119 
 Statistiska uppgifter om medborgarskap SOU 2006:2 
  
 Förutvarande medborgarskapsland 
  
 Antal naturaliserade  
 2000–2004 
  
 Turkiet 
  
 8 228 
  
 Polen 
  
 6 337 
  
 Kroatien 
  
 4 274 
  
 Syrien 
  
 4 077 
  
 Libanon 
  
 2 498 
  
 Källa: Migrationsverket 
  
 Utlänningsnämndens överprövning 
 Tabellen nedan visar antalet avgjorda ärenden och andelen bifall av- seende samtliga typer av medborgarskapsärenden hos Utlännings- nämnden. Ärendena gäller överprövning av Migrationsverkets beslut i naturalisationsärenden, beslut om bibehållande av svenskt med- borgarskap, beslut om befrielse från svenskt medborgarskap och om förklaring att någon är svensk medborgare. Utlänningsnämnden avgör årligen ungefär 1 100 naturalisationsärenden. 
 Av medborgarskapsärenden hos nämnden år 2004 avsåg 29 pro- cent av de inkomna ärendena och 43 procent av de avgjorda med- borgare i Irak. De mest frekventa grupperna i övrigt avser medbor- gare från Serbien och Montenegro, Iran, Afghanistan och Somalia samt statslösa. Bifallsprocenten för de i sak prövade ärendena 2004 var, som också framgår av tabellen, 33 procent vilket är avsevärt högre än de två föregående åren. Förklaringen till det kan hänföras till irakiska medborgare som lyckas styrka sin identitet och därmed kunnat beviljas svenskt medborgarskap. ( 
 Källa:  
 Utlänningsnämn- dens årsredovisning 2004) 
 Utlänningsnämndens överprövning av svenskt medborgarskap 
  
 År 
  
 Antalet avgjorda ärenden 
  
 Bifallsprocent i sakprövade ärenden 
  
 2002 
  
 1 142 
  
 25 
  
 2003 
  
 1 211 
  
 17 
  
 2004 
  
 1 057 
  
 33 
  
 Källa: Utlänningsnämndens årsredovisning 2004 
 120 
  
 SOU 2006:2 
  
 Statistiska uppgifter om medborgarskap 
  
 Anmälningar om svenskt medborgarskap 
 Beslut i ärenden om anmälningar om svenskt medborgarskap hos Migrationsverket 
 3 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Därav bifall 
 4 
  
 1999 
  
 1 201 
  
 762 (63 %) 
  
 2000 
  
 1 345 
  
 874 (65 %) 
  
 2001 
  
 1 383 
  
 1 000 (72 %) 
  
 2002 
  
 1 734 
  
 1 373 (79 %) 
  
 2003 
  
 1 649 
  
 1 214 (74 %) 
  
 2004 
  
 1 632 
  
 1 135 (70 %) 
  
 2005 (t.o.m. 30/9) 
  
 1 268 
  
 968 (76 %) 
  
 Under år 2004 beslutade länsstyrelserna om förvärv av svenskt med- borgarskap genom anmälan för medborgare i de övriga nordiska län- derna i ungefär sammanlagt 3 500 fall. Det finns ingen lätt tillgäng- lig för samtliga länsstyrelser samlad statistik över antalet inkomna anmälningar om svenskt medborgarskap. Av tabellen nedan framgår antalet inkomna anmälningar till länsstyrelsen i Skåne respektive Stockholms län samt till Migrationsverket. De allra flesta av de till länsstyrelserna inkomna anmälningarna bifalls 
 5 
 . Den ökning av an- talet inkomna anmälningar från nordbor som skedde år 2003 torde bero på att det då även i finsk rätt blev tillåtet med dubbelt med- borgarskap. Den absoluta majoriteten av de anmälningar som inkom- mer till länsstyrelsen i Stockholms län görs av finska medborgare. Länsstyrelsen i Skåne län beviljade år 2004 svenskt medborgarskap i 192 fall varav 74 för danska medborgare, 62 för finska medborgare, 30 för norska medborgare och 26 för isländska medborgare. 
  
 3 
  
 Statistiken omfattar inte anmälningar om svenskt medborgarskap enligt övergångsbestäm- melserna till lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. 
  
 4 
  
 Övriga ärenden har avslagits, avskrivits, avvisats eller lämnats utan åtgärd. 
  
 5 
  
 Länsstyrelsen i Stockholms län avslog under perioden 1 januari 2000 – 30 september 2005 ungefär 1,3 procent av de inkomna anmälningarna om svenskt medborgarskap. 
  
 121 
  
 Statistiska uppgifter om medborgarskap 
  
 SOU 2006:2 
  
 Antalet anmälningar om svenskt medborgarskap inkomna till läns- styrelsen i Skåne respektive Stockholms län samt till Migrationsverket 
  
 År 
  
 Länsstyrelsen 
  
 Länsstyrelsen i Stockholms 
  
 Migrationsverket 
 6 
  
 i Skåne län 
  
 län 
  
 1999 
  
 116 
  
 531 
  
 1 224 
  
 2000 
  
 137 
  
 457 
  
 1 380 
  
 2001 
  
 142 
  
 514 
  
 1 553 
  
 2002 
  
 128 
  
 536 
  
 1 902 
  
 2003 
  
 219 
  
 1 272 
  
 1 587 
  
 2004 
  
 196 
  
 1 176 
  
 1 492 
  
 2005 
  
 (t.o.m. 
  
 163 
  
 828 
  
 1 202 
  
 30/9) 
  
 Sammanlagda antalet utländska personers förvärv av svenskt medborgarskap 
 Totala antalet utlänningar som erhållit svenskt medborgarskap 
  
 År 
  
 Antal 
  
 1960 
  
 8 452 
  
 1970 
  
 11 539 
  
 1980 
  
 20 833 
  
 1990 
  
 16 770 
  
 1998 
  
 46 520 
  
 1999 
  
 37 673 
  
 2000 
  
 43 473 
  
 2001 
  
 36 397 
  
 2002 
  
 37 792 
  
 2003 
  
 33 222 
  
 2004 
  
 28 893 
  
 Källa: Statistiska centralbyrån 
  
 6  
 Se not 3. 
 122 
  
 10 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden 
  
 Ändring av oriktiga personuppgifter 
 Den som flyttat till Sverige från utlandet skall enligt folkbokförings- lagen (1991:481) anmäla inflyttningen till Skatteverket eller Försäk- ringskassan. Vid invandring till Sverige skall enligt samma lag en per- son som huvudregel anses bosatt här och därmed folkbokföras om det kan antas att han eller hon under sin normala livsföring kom- mer att tillbringa sin regelmässiga dygnsvila i landet under minst ett år. Folkbokföring sker genom Skatteverkets försorg. 
 I samband med folkbokföring förekommer det att personer som fått uppehållstillstånd i Sverige för Skatteverket uppger att de upp- gifter som de har lämnat till Migrationsverket om sin identitet är felaktiga och att andra korrekta uppgifter i stället bör registreras. Om flera av de identitetsuppgifter som ligger till grund för beslutet om uppehållstillstånd uppges vara felaktiga och identiteten därför kan ifrågasättas, kontaktar Skatteverket Migrationsverket. Migrations- verket får då yttra sig över de nya uppgifterna och utreder och prö- var frågan om den tidigare uppgivna identiteten är felaktig och om det finns grund för återkallelse av uppehållstillståndet (se avsnitten 4.2.2 och 4.2.3). 
 Det förekommer att Skatteverket beslutar om ändring av registre- rade uppgifter om identiteten avseende personer som förvärvat svenskt medborgarskap efter ansökan. Det skall nämnas att det även förekommer att personer som blivit svenska medborgare genom an- mälan begär ändring av flertalet av de personuppgifter som finns regi- strerade hos Skatteverket. Sistnämnda fall har dock hitintills varit mycket ovanliga. Skatteverkets ärenden om ändring av identitetsupp- gifter gäller emellertid än så länge i huvudsak personer som förvärvat svenskt medborgarskap med tillämpning av 1950 års medborgarskaps- lag. Antalet fall som rör personer som förvärvat svenskt medborgar- skap genom anmälan kan möjligen komma att öka med den nya med- borgarskapslagens tillämpning eftersom den ger större möjlighet till 
 123 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden 
  
 SOU 2006:2 
  
 förvärv genom anmälan. Skatteverket Malmö beslutar t.ex. i ungefär endast ett ärende vart femte år som rör identitetsbyte för personer som förvärvat svenskt medborgarskap genom anmälan. 
 Ett ärende om ändring av identitetuppgifter kan initieras av den naturaliserade själv. Det är dock lika vanligt att en rättelse av uppgif- terna tas upp på initiativ av Skatteverket. I sistnämnda fall sker det dock oftast i samband med att den registrerade personen begär änd- ring av en viss identitetsuppgift. Det händer nämligen att Skattever- ket i de nya åberopade identitetshandlingarna upptäcker att även andra registrerade identitetsuppgifter avseende personen är felaktiga. Ett ärende om identitetsbyte kan också initieras av Migrationsver- ket. 
 Skatteverkets beslut om ändring av identitetsuppgifter kan omfatta en persons personnummer (födelsetid), namn, ursprungsnationalitet eller födelseort/födelseland. I de fall rättelserna avser flera av de i folk- bokföringsdatabasen registrerade identitetsuppgifterna kan ändringen komma att innebära att det därefter blir fråga om en helt ny identi- tet. Vid en så kallad fullständig identitetsförändring ändras registre- rade uppgifter om namn eller födelsetid samt av ursprungsnationa- litet och födelseort/födelseland. De rättelser som får som följd att det därefter rör sig om en annan identitet är intressanta eftersom beslutet om svenskt medborgarskap då torde ha fattats i felaktig identitet. 
 Det förekommer också att Skatteverket beslutar om rättelser av redan registrerade identitetsuppgifter avseende personer med uppe- hållstillstånd. 
 Sedan identitetsuppgifter väl har registrerats är det emellertid svårt att få uppgifterna ändrade. Enligt praxis anses det föreligga en stark presumtion för att uppgifterna i folkbokföringsdatabasen är riktiga. Det är inte tillräckligt att någon gör mer eller mindre sannolikt att uppgifterna i registret är felaktiga. Presumtionen genombryts därför endast om det kan styrkas att de registrerade uppgifterna är felaktiga och att andra uppgifter är riktiga. 
 Det går inte att med någon enkel metod få fram statistik angående ärenden om identitetsbyte avseende personer med uppehållstillstånd eller naturaliserade personer. Det har därför inte gått att fastställa hur många sådana rättelser som Skatteverket beslutar om varje år. De uppgifter om antal som lämnas nedan är endast uppskattningar. 
 124 
  
 SOU 2006:2 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden 
  
 Skatteverket Malmö 
 Skatteverket Malmö beslutar uppskattningsvis i något enstaka ärende per år om fullständig identitetsförändring av en naturaliserad. Verket bifaller yrkandena i ungefär hälften av de ärenden som prövas. Det är svårt att ta fram uppgifter om hur många ärenden av detta slag som avgörs i hela Skåne eftersom samtliga ärenden arkiveras krono- logiskt på respektive skattekontorsort. Uppskattningsvis rör det sig dock om tre till fem sådana ärenden i Skåne per år varav ungefär hälften bifalls. 
 Skattekontoren i Skåne avgör årligen på begäran av personer med uppehållstillstånd i Sverige ungefär fem till sju ärenden i vilka det är frågan om ändring av i vart fall registrerade uppgifter om ursprungs- nationalitet och födelseort/födelseland. Skattekontoren i Skåne bi- faller ungefär hälften av dessa ansökningar. Två till tre av ärendena avgörs av Skatteverket Malmö. Ändringar av identiteten begärs enligt Skatteverket Malmö oftast i anslutning till att utlänningen skall an- söka om svenskt medborgarskap. 
 Skatteverket Malmö kräver endast i vissa mer komplicerade fall att den som begär rättelse av de registrerade identitetsuppgifterna anger skäl för sin begäran. Endast i de ärenden om identitetsbyte som anses komplicerade inhämtar Skatteverket Malmö yttranden från Migrationsverket. Migrationsverket yttrar sig då över de nya hand- lingar om identiteten som sökanden åberopar. 
 Ansökningar om ändring av uppgifter om ursprungsnationalitet och födelseort/födelseland är vanligast förekommande från iranska medborgare och medborgare i arabisktalande stater. 
 Skatteverket Malmö har ingen teknisk utrustning för att granska nya åberopade identitetshandlingar. Det händer nästan aldrig att de skickar handlingar för utlåtande till SKL. 
 I Skåne förekommer det att ärenden om identitetsbyte initieras av Interpol. Skattekontoren i Skåne avgör uppskattningsvis inte mer än ett sådant ärende per år. I de fallen är det fråga om ändring av samtliga registrerade identitetsuppgifter. Interpols yrkanden är väl- grundade och leder normalt till att Skatteverket beslutar om ändring. I vissa fall sker det mot den enskildes vilja. 
 125 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden 
  
 SOU 2006:2 
  
 Skatteverket Stockholm 
 Skatteverket Stockholm har Stockholms län med undantag för kom- munerna Södertälje, Salem, Nykvarn och Norrtälje som upptagnings- område. Antalet ärenden som Skatteverket Stockholm handlägger rörande fullständiga identitetsförändringar avseende naturaliserade personer eller personer med uppehållstillstånd har under den senaste tioårsperioden varierat mycket kraftigt. Det har uppskattningsvis rört sig mellan något eller några tiotal ärenden upp till ungefär 2 000 ärenden per år. Det varierande antalet hänger av naturliga skäl samman med flyktingströmmarna. Flertalet har rört naturaliserade. Många yrkanden om rättelser avslås på grund av att personerna inte kunnat styrka att de registrerade uppgifterna är felaktiga och att de nya är korrekta. När Skatteverket upptäcker att oriktiga uppgifter finns i folkbokföringsdatabasen är verket skyldigt att rätta dem. Rättelser av identitetsuppgifter på initiativ att Skatteverket sker i vissa fall mot den enskildes vilja. 
 Skatteverket Stockholm känner inte till något fall då en person medvetet har ljugit om sin identitet för att få svenskt medborgarskap. Det förekommer dock enligt verket att personer uppger falsk identi- tet för att få uppehållstillstånd i Sverige. Dessa personer uppger i så- dana fall att de är från ett land de vet att de inte kan bli utvisade till. Vilka länder personerna uppger sig komma från beror därför på hur världsläget ser ut. På 1970- och  
 1980-talen 
  var det många personer från Syrien som uppgav sig komma från Libanon. De fick uppehålls- tillstånd och senare också svenskt medborgarskap. På  
 1990-talet 
  fattade den dåvarande skattemyndigheten beslut om tusentals rättel- ser av dessa naturaliserade personers registrerade identitetsuppgifter. Dessa ärenden är enligt verket nu troligen avslutade. 
 I dag är det i huvudsak personer som tidigare till Migrationsverket och Skatteverket har uppgett sig komma från Irak som hos Skatte- verket Stockholm ansöker om ändring av registrerade personuppgif- ter. De visar sig i själva verket oftast vara jordanier, iranier eller nord- afrikaner. Det är i dessa fall vanligt att släkten under flera generatio- ner har bott i Irak. Ärendena kan vara komplicerade eftersom per- soner från Iran ofta har fått medborgarskap även i Irak och alltså har dubbla medborgarskap. Iran och Irak har olika tideräkningar och olika sätt att ge namn. Detta medför att uppgifter om födelsetider och namn generellt är olika i respektive land. Om uppvisade iranska identitetshandlingar i ärendet om identitetsbyte är tillräckliga och om den registrerade irakiska identiteten inte tidigare styrkts genom- 
 126 
  
 SOU 2006:2 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden 
  
 förs normalt ändringen. Om å andra sidan den registrerade identite- ten anses styrkt medges enligt praxis inte någon ändring. Vidare är det vanligt att personer som uppgett sig vara palestinier visar sig kom- ma från exempelvis Jordanien eller Syrien. De två nu nämnda grup- perna kan enligt Skatteverket antas leda till ökning av dem som önskar byta identitet. Skatteverket antar också att ärenden om identitets- ändringar i den närmaste framtiden kommer att röra personer som kommer från Afghanistan eller Somalia. I den senare gruppen kan det dessutom antas förekomma fall där de i folkbokföringen registre- rade  
 make-, 
  barn- eller föräldrarelationerna kan ifrågasättas. Enligt Skatteverket Stockholm torde det numera vara vanligare att utländska personer som kommer till Sverige lämnar falska uppgifter om sin an- knytning hit än om sin identitet. Delvis kan de felaktiga uppgifterna om anknytning hänföras till att det i vissa länder, exempelvis de afrikanska, synes finnas ett annat familjebegrepp. Vissa betraktar individen inte i första hand som en del av en familj utan i stället som en del av en stam eller motsvarande större krets. 
 Skatteverket Stockholm begär i ärenden om identitetsbyte inte så ofta in Migrationsverkets handlingar i ärendena om uppehållstill- stånd och medborgarskap. Skälet till det är att den folkbokförde av sekretesskäl måste samtycka till ett sådant utlämnande. Det är numera också sällan Skatteverket i dessa ärenden begär yttranden från Migra- tionsverket. Det beror främst på att det kan ta närmare ett år att få ett yttrande i frågan från Migrationsverket. 
 Något ärende om identitetsbyte initierat av Interpol har såvitt känt inte kommit in till Skatteverket Stockholm. 
 Migrationsverkets yttranden till Skatteverket i ärenden om ändring av registrerade identitetsuppgifter i folkbokföringsdatabasen 
 Skatteverket inhämtar i vissa fall Migrationsverkets yttranden i ären- den om ändring av identitetsuppgifter i folkbokföringsdatabasen av- seende såväl personer med uppehållstillstånd som naturaliserade per- soner. I en del fall är det flera av de registrerade identitetsuppgifterna som begärs ändrade. Av Migrationsverkets yttranden framgår vad som i princip krävs för att styrka identiteten i ett medborgarskaps- ärende samt om de i ärendet åberopade handlingarna skulle kunna läggas till grund för ett beslut om medborgarskap. Det är sällan ytt- randena mynnar ut i förslag om bifall eller avslag på begäran om änd- ring av personuppgifterna. Skatteverkets bedömning av huruvida 
 127 
  
 Handläggningen av vissa folkbokföringsärenden 
  
 SOU 2006:2 
  
 bevisningen är tillräcklig i ärendet om ändring av identitetsuppgifter kan vara en annan. Skatteverket kan därför besluta om ändring även i de fall Migrationsverket i yttranden angett att de nya handlingarna inte skulle utgöra tillräcklig bevisning i ett medborgarskapsärende. När det gäller ärenden som i händelse av en ändring i praktiken skulle innebära att det därefter är fråga om en helt annan identitet än tidigare, lämnade Migrationsverket avseende naturaliserade personer sex yttranden 2002 och ett yttrande 2003. År 2004 lämnades inget yttrande. De personer som omfattades av yttrandena kom ursprung- ligen från Mellanöstern och naturaliserades i huvudsak under 1990- talet. 
 Migrationsverket yttrar sig till Skatteverket också i vissa ärenden om ändringar av identitetsuppgifter avseende personer med perma- nent uppehållstillstånd. Migrationsverket lämnade 84 yttranden 2002, 48 yttranden 2003 och 19 yttranden 2004. 
 128 
 11 Utländska förhållanden 
 Utredningen har genom en enkät inhämtat uppgifter om vad som i vissa andra länder gäller i fråga om återkallelse av medborgarskap i de fall beslut fattats på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt m.m. I det följande ges en sammanfattande redovisning av de inhäm- tade uppgifterna. 
 Danmark 
 Danmark införde år 2002 en bestämmelse om återkallelse i 8 a § i sin medborgarskapslag. Danskt medborgarskap får återkallas av dom- stol om den sökande i samband med förvärvet av medborgarskapet har förfarit svikligt. Återkallelse får i sådant fall ske om vederböran- de uppsåtligen har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter eller har förtigit relevanta uppgifter som varit av betydelse för att få medborgarskap. Det skall alltså röra sig om fall då personen inte skulle ha fått medborgarskap om denne lämnat riktiga och fullstän- diga uppgifter. Återkallelse kan inte ske enligt denna bestämmelse på grund av ett förhållande som uppstår efter det att personen fått danskt medborgarskap. Bestämmelsen omfattar i princip samtliga danska medborgare men kommer i praktiken främst att ha betydelse om medborgarskapet förvärvats genom naturalisation. Utgångspunk- ten är att medborgarskapsbeslut skall återkallas om förutsättningarna för återkallelse är uppfyllda. Bestämmelsen ger emellertid domsto- larna möjlighet att göra en helhetsbedömning (proportionalitets- värdering) vilken kan leda till en annan slutsats. Vid prövningen beaktas förfarandets grovhet sammantaget med vilka konsekvenser en återkallelse får för den enskilde. Det är i sig inget hinder att återkallelsen leder till statslöshet men detta är en faktor som skall beaktas vid prövningen. Ett beslut om återkallelse omfattar inte medborgarskapet för ett barn till personen i fråga. Det finns ingen tidsgräns för när ett beslut kan återkallas men tidsaspekten bör 
 129 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2006:2 
  
 beaktas vid prövningen. Hittills har endast en dom meddelats om återkallelse på denna grund (Vestre Landsrets dom av den 10 april 2003). Genom domen återkallades medborgarskapet för en person som före förvärvet av medborgarskapet, i en annan identitet, i Danmark var dömd till fängelse två år och sex månader för bl.a. våldsbrott av särskilt allvarlig art och för all framtid utvisad ur Danmark. Sedan straffet avtjänats och utvisningen verkställts bevil- jades personen ändring av sin identitet utomlands. Han återvände till Danmark och förvärvade efter viss tid danskt medborgarskap i den nya identiteten. Efter den danska brottmålsdomen och utvis- ningen ingick han också äktenskap och blev far till fem barn i Danmark. Hans anknytning till Danmark hade således uppstått efter domen. Vid prövningen av frågan om återkallelse beaktades det svekfulla förfarandet och de personliga förhållandena varav en faktor var att återkallelsen ledde till statslöshet. Personen i fråga bevilja- des efter återkallelsen av medborgarskapet inte uppehållstillstånd i Danmark men det fanns hinder för att avlägsna honom från landet. 
 Medborgarskap får också återkallas av domstol om en person av dansk domstol döms för brott mot statens självständighet eller säkerhet (12 kap. i den danska strafflagen) eller för brott mot stats- författningen eller mot de högsta statsmyndigheterna m.m. (13 kap. i den danska strafflagen). Frågan om återkallelse prövas i anslutning till brottmålet. En återkallelse på dessa grunder omfattar inte heller medborgarskapet för ett barn till personen. Danskt medborgarskap får även återkallas om en person i utlandet döms för brott som, om personen dömdes av dansk domstol, skulle kunna medföra återkal- lelse. Bestämmelserna om återkallelse på grund av vissa begångna brott omfattar samtliga danska medborgare men får endast tillämpas i fall då en person utöver sitt danska medborgarskap har utländskt medborgarskap. En återkallelse i detta fall får nämligen enligt inter- nationella förpliktelser inte leda till statslöshet. Domstolarna förut- sätts vid sin prövning göra en avvägning av å ena sidan förfarandets grovhet och å andra sidan vilka följder en återkallelse skulle få för den enskilde. Hittills har denna grund för återkallelse aldrig tilläm- pats. Bestämmelserna har dock endast varit i kraft sedan den 1 juli 2004. 
 Enligt praxis anses ett beslut om uppehållstillstånd upphöra när en utlänning blir dansk medborgare. En person vars medborgarskap återkallas kommer därför inte omedelbart att ha uppehållstillstånd. I den situationen skall Utlänningsstyrelsen på eget initiativ ta ställ- ning till om utlänningen kan återfå det uppehållstillstånd som denne 
 130 
  
 SOU 2006:2 
  
 Utländska förhållanden 
  
 hade före förvärvet av medborgarskapet. Utlänningen har rätt att vistas i Danmark under tiden frågan om uppehållstillstånd är före- mål för prövning. Uppehållstillståndet återförvärvas i sådant fall under samma förutsättningar som gällde för det uppehållstillstånd personen hade när han eller hon förvärvade medborgarskap. Återför- värvet är villkorat av att det inte hade funnits grund för återkallelse av uppehållstillståndet. Vid en prövning av om tillstånd skall återfås måste nämligen ställning tas till om det svikliga förfarande, som kan ligga till grund för återkallelsen av medborgarskapet, också har varit av avgörande betydelse för förvärvet av det tidigare uppehållstill- ståndet. Om så har varit fallet kommer utlänningen normalt inte att kunna återförvärva sitt tidigare uppehållstillstånd. 
 Ett beslut om naturalisation kan inte vara en nullitet. Frågan om medborgarskap i övrigt kan anses som en nullitet har aldrig prövats i praxis. 
 Finland 
 I den finska medborgarskapslagen infördes år 2003 en bestämmelse om återkallelse när den sökande har uppträtt svekfullt. Enligt 33 § i lagen får beslut fattas om återkallelse av finskt medborgarskap som har förvärvats efter ansökan eller anmälan. Villkoren för återkallel- se är att personen i fråga har lämnat oriktig eller vilseledande upp- gift eller förtigit en omständighet som om den varit känd skulle ha lett till avslag på ansökan respektive anmälan. Den oriktiga uppgif- ten kan exempelvis avse en personuppgift. 
 Om ett barn har förvärvat medborgarskap tillsammans med en per- son vars medborgarskap återkallas eller om ett barn har härlett sitt medborgarskap från en person vars medborgarskap återkallas kan även barnets medborgarskap återkallas. Barnets medborgarskap får dock inte återkallas om ett av barnets föräldrar även fortsättnings- vis är finsk medborgare. 
 Ett medborgarskap får aldrig återkallas om det skulle leda till statslöshet. 
 När frågan om återkallelse av medborgarskap prövas skall en hel- hetsbedömning göras av personens situation. Därvid skall beaktas hur klandervärd gärningen är och de omständigheter som har haft samband med gärningen samt personens anknytning till Finland. Om frågan om återkallelse gäller ett barns medborgarskap skall barnets ålder beaktas. 
 131 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2006:2 
  
 Möjligheten till återkallelse bortfaller fem år efter det att med- borgarskapsbeslutet fattades. Det är dock tillräckligt att ärendet om återkallelse påbörjas inom femårsfristen. 
 Utlänningsverket är beslutande myndighet. Verket är också den myndighet som beslutar om förvärv av medborgarskap. Utlännings- verkets beslut får överklagas till förvaltningsdomstol och vidare till högsta förvaltningsdomstolen. 
 Bestämmelserna om återkallelse på grund av svekfullt uppträdan- de har hittills aldrig tillämpats. 
 Frågan om en person vars medborgarskap har återkallats skall få stanna i Finland eller utvisas kommer att bli föremål för utredning. 
 Ett beslut om medborgarskap kan vara en nullitet om personen i fråga har avlidit innan beslutet meddelades. 
 Norge 
 Enligt norsk rätt kan ett medborgarskap återkallas enligt allmänna förvaltningsrättsliga regler om omprövning på grund av oriktiga eller bristande förutsättningar. Ett medborgarskap kan vidare återkallas med stöd av reglerna i 35 § förvaltningslagen som ger förvaltnings- myndigheter en möjlighet att under vissa förutsättningar ompröva sitt eget beslut om beslutet kan anses som ogiltigt. 
 En ny norsk medborgarskapslag antogs i juni 2005. Den skall enligt planen träda i kraft den 1 september 2006. I lagen har, i för- tydligande syfte, en bestämmelse införts i 26 § som ger möjlighet att återkalla eller ompröva ett beslut om att bevilja norskt med- borgarskap när beslutet är ogiltigt. Ogiltiga beslut indelas enligt norsk rätt normalt i nulliteter och s.k. angripbara beslut. Ett beslut som är en nullitet kan man bortse från eftersom det betraktas som  
 icke-existerande. 
  Ogiltiga beslut om medborgarskap bör som huvud- regel anses som angripbara. Det betyder att det måste träffas ett beslut om ogiltigheten för att en person inte längre skall anses som norsk medborgare. 
 I 26 § andra stycket anges att ett norskt medborgarskap får åter- kallas om en omprövningsmöjlighet följer av förvaltningslagen eller allmänna förvaltningsrättsliga principer. Beslut om medborgarskap som grundas på felaktiga eller ofullständiga uppgifter får dock endast återkallas om sökanden mot bättre vetande har lämnat de oriktiga uppgifterna eller har förtigit omständigheter av väsentlig betydelse för beslutet. Medborgarskapet får återkallas även om återkallelsen 
 132 
  
 SOU 2006:2 
  
 Utländska förhållanden 
  
 leder till statslöshet. Medborgarskap som förvärvats genom anmälan får också återkallas enligt bestämmelsen. Om ett norskt medbor- garskap har förvärvats genom bestickning eller liknande handling kan det medföra straffansvar men beslutet om medborgarskap torde inte återkallas om det i sig vilar på riktiga grunder. 
 Ett beslut om återkallelse av ett medborgarskap förvärvat genom att utlänningen har lämnat oriktiga uppgifter eller förtigit förhållan- den av väsentlig betydelse, får den verkan att det skall anses som om utlänningen aldrig har varit norsk medborgare. Ogiltigheten får således verkan från beslutstidpunkten för det ogiltiga beslutet. Att beslutet får retroaktiv verkan innebär bl.a. att ett barn som föds efter det att medborgarskapet beviljades inte längre kan anses som norsk medborgare. 
 Vid prövningen av frågan om möjligheten att återkalla ett med- borgarskap bör användas skall en helhetsbedömning av flera omstän- digheter göras. En väsentlig faktor är därvid hur klandervärt den sökande har handlat. Det finns ingen tidsgräns för när ett beslut om medborgarskap kan återkallas. Den tid som har förflutit skall emel- lertid beaktas men tidsfaktorn får inte ensam vara avgörande. 
 Hänsynen till eventuella barn är en annan faktor som skall beaktas vid prövningen av om återkallelse skall ske. Barnets medborgarskap kommer som huvudregel också att återkallas när barnet har förvär- vat det som biperson till den person vars medborgarskap återkallas eller som en annan följd av att modern eller fadern förvärvade norskt medborgarskap. Om en av föräldrarna förblir norsk medborgare skall dock inte barnets medborgarskap återkallas. 
 Om medborgarskapet återkallas blir personen åter en utlänning och kan ansöka om uppehållstillstånd. Är det tidigare tillståndet beviljat på oriktiga grunder kan det medföra att nytt tillstånd inte beviljas och utlänningen utvisas. Vid prövningen av om personen skall beviljas nytt uppehållstillstånd skall en rad omständigheter be- aktas såsom exempelvis tidsaspekten, om personen har något annat land att återvända till, hänsynen till eventuella barn etc. 
 Utlänningsdirektoratet prövar frågor om återkallelse. Ett beslut om återkallelse skall enligt den nya ordningen i fortsättningen över- klagas till Ulänningsnämnden som blir en ny klagoinstans. 
 Utlänningsdirektoratet beslutade under år 2004 fram till juni 2005 om återkallelse av norskt medborgarskap i tretton fall. Fyra av dem grundade sig på att besluten var meddelade i oriktig identitet och nio grundade sig på att sökanden vid tidpunkten inte längre bodde i Norge vilket är en förutsättning för förvärv av norskt medborgar- 
 133 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2006:2 
  
 skap genom ansökan. Ett av fallen med felaktig identitet gällde en person som uppgett sig vara från Libanon och mot den bakgrunden beviljats uppehållstillstånd. Sedan personen i den identiteten även förvärvat norskt medborgarskap framkom att han rätteligen kom från Syrien. Vid bedömningen av frågan om återkallelse beaktades att personen även hade syriskt medborgarskap och alltså inte blev statslös genom förlusten av det norska medborgarskapet. Utlän- ningsdirektoratet konstaterade i samma beslut att det inte fanns grund för att bevilja personen uppehållstillstånd i Norge eftersom han då hade utvandrat till Sverige. Ett av de återkallelsebeslut som grundade sig på att personens bosättning i Norge hade upphört gällde en person som vid förvärvet av det norska medborgarskapet rätteligen var bosatt i Schweiz. Hänsyn togs till att personen inte hade integrerats som norsk medborgare och inte heller blev statslös genom återkallelsen eftersom hon även hade ryskt medborgarskap. 
 Personer med somaliskt ursprung är mest frekventa när det gäller återkallelse av norskt medborgarskap. Det har förekommit att norskt medborgarskap har återkallats för barn vars föräldrar sänt tillbaka dem till Somalia där barnen visat sig ha bott vid tidpunkten för för- värvet av det norska medborgarskapet. 
 Ett beslut om medborgarskap kan i princip anses vara en nullitet. Det skulle kunna vara fallet om en obehörig person fattar ett beslut om medborgarskap. På grund av att ett beslut om medborgarskap är ett mycket ingripande beslut för den enskilde har man dock som tidigare nämnts betraktat dessa beslut som angripbara och inte som nulliteter. 
 Nederländerna 
 I Nederländerna finns sedan år 2003 bestämmelser om återkallelse av medborgarskap. Ett medborgarskap får återkallas om en person har förvärvat medborgarskapet genom bedrägligt agerande eller falska uppgifter. Ett beslut om återkallelse påverkar medborgarskapet för ett barn till personen vars medborgarskap återkallas endast om det bedrägliga förfarandet eller de oriktiga uppgifterna omfattar bar- nets naturalisation. Huvudregeln är att ett medborgarskap inte kan återkallas när tolv år har gått från förvärvet. Endast i fall som rör brott mot mänskligheten, där preskription av brott saknas, finns inte någon tidsgräns för när ett medborgarskap får återkallas. Det är justitieministern som beslutar om återkallelse av medborgarskap. 
 134 
  
 SOU 2006:2 
  
 Utländska förhållanden 
  
 Något återkallelsebeslut grundat på bedrägligt agerande eller falska uppgifter har dock hittills inte fattats. 
 I teorin måste en person vars medborgarskap återkallas ansöka om ett uppehållstillstånd. Ett sådant tillstånd kommer att beviljas om det inte finns hinder för det. Särskilda omständigheter som inte avslöjades vid ansökan om medborgarskap kan emellertid leda till slutsatsen att personen är ett hot mot allmän ordning och därför inte skall beviljas uppehållstillstånd. 
 Ett beslut om naturalisation kan anses vara en nullitet om det är fattat i felaktig identitet. Det kan exempelvis vara fallet när person A i ansökan om medborgarskap har uppgett sig vara person B. Be- slutet anses i sådant fall inte berättiga A, eftersom medborgarskapet var avsett för B, och inte heller B eftersom B aldrig har ansökt om medborgarskap. 
 Storbritannien 
 Ett brittiskt medborgarskap kan återkallas under vissa förutsätt- ningar. Återkallelse av medborgarskap kan ske om en person vid erhållandet av medborgarskapet agerat bedrägligt, lämnat oriktiga uppgifter eller förtigit väsentliga omständigheter. Den andra grun- den för återkallelse av medborgarskap är om en person har begått någon allvarlig handling som varit till skada för Storbritanniens vitala intressen och personen i fråga därigenom inte blir statslös. Återkal- lelse av en persons medborgarskap påverkar inte medborgarskapet för ett barn till denne. Det finns ingen tidsgräns för när ett beslut om återkallelse kan fattas. 
 Det är inrikesministern som beslutar om återkallelse av medbor- garskap. Ministern måste dock först tillkännage att han eller hon har för avsikt att besluta om återkallelse. Återkallelsebeslutet får inte fattas förrän beslut har fattats i frågan om överklagande av av- siktsförklaringen. Ett överklagande prövas av en självständig appella- tionsmyndighet eller, när det rör sig om en rättsfråga, av domstol. 
 Det är ovanligt med beslut om återkallelse. Gällande regler om återkallelse har aldrig tillämpats. Endast i tio fall återkallades medbor- garskap med tillämpning av jämförbara bestämmelser under perioden  
 1948–1983. 
  
 Samtliga brittiska medborgare har rätt att vistas i Storbritannien. Brittiska medborgare kontrolleras därför inte av migrationsmyn- digheter. Återkallelse av medborgarskapet medför att personen åter 
 135 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2006:2 
  
 står under sådan kontroll. Ett särskilt beslut måste efter åter- kallelsebeslutet fattas i frågan om personen skall tillåtas stanna i Storbritannien eller om personen skall utvisas. Utgången beror på omständigheterna i det särskilda fallet. För det fall personen får stanna bestäms även de närmare villkoren för vistelsen. 
 Enligt domstolspraxis gäller att ett beslut om beviljande av med- borgarskap kan bli utan verkan från dagen för beslutet om den av- sedda förmånstagaren visar sig inte vara tillräckligt identifierad. Det innebär att person A inte kommer att kunna knyta några rättsverk- ningar till ett beslut om naturalisation som identifierar den avsedda förmånstagaren som person B. Domstolarna har emellertid också kommit fram till att när felaktigheten inte rör identiteten utan frågan om det fanns förutsättningar för att bevilja medborgarskap, får endast det tidigare beskrivna återkallelseinstitutet användas. I ett sådant fall kan ministern alltså inte handla som om det inte har funnits ett beslut om medborgarskap. 
 Tyskland 
 Ett tyskt medborgarskap får enligt den tyska grundlagen inte åter- kallas. Bestämmelsen i grundlagen utesluter dock i princip inte återkallelse av naturalisationsbeslut som erhållits på falska grunder. Den federala förvaltningsdomstolen har också år 2003 slagit fast att olagliga beslut om naturalisation som förvärvats under falska före- speglingar inte skyddas av bestämmelsen i grundlagen. Enligt nämn- da avgöranden skyddar bestämmelsen i grundlagen endast medbor- garskap som har förvärvats i enlighet med tysk lag. Beslut om natu- ralisation får därför, med stöd av förvaltningsprocessregler, återkallas om det framkommer att beslutet grundas på falska eller ofullstän- diga uppgifter eller om beslutet har erhållits genom hot eller med mutor. Vid prövningen skall flera faktorer beaktas, bl.a. skall stats- löshet om möjligt undvikas. Vidare skall hänsyn tas till eventuell förlust av de rättigheter som är knutna till unionsmedborgarskapet enligt artikel 17 i  
 EG-fördraget. 
  
 En ny bestämmelse om förvärv av tyskt medborgarskap infördes i den tyska medborgarskapslagen år 1999. Enligt den krävs att den sökande förklarar att han stöder de grundläggande bestämmelserna om frihet och demokrati i grundlagen. En sökande är inte heller berättigad till naturalisation om det finns anledning att anta att han eller hon är involverad i verksamhet som motverkar nämnda grund- 
 136 
  
 SOU 2006:2 
  
 Utländska förhållanden 
  
 läggande bestämmelser om frihet och demokrati, exempelvis i extre- ma organisationer eller i organisationer som utgör ett hot mot säker- heten i Tyskland. Om en tysk myndighet kan visa att den sökande har lämnat falska uppgifter i dessa avseenden får medborgarskapet återkallas. 
 Det finns ingen uttrycklig bestämmelse som anger att återkallelse måste ske inom viss tid. Tidsaspekten får vägas in vid prövningen av frågan om återkallelse skall ske. Om make/maka eller barn natu- raliseras tillsammans med den sökande måste beslut om återkallelse prövas särskilt för envar av de naturaliserade varvid den enskilde individens intressen och behov skall beaktas. Beslut om återkallelse fattas av den myndighet som beviljade medborgarskapet. Återkal- lelsebeslut är relativt ovanliga. Det finns inga exakta siffror till- gängliga. 
 En person vars tyska medborgarskap återkallas är åter en utlän- ning och behöver uppehållstillstånd. 
 Ett beslut om medborgarskap anses som en nullitet om ingen ansökan om medborgarskap finns registrerad eller om beslutande myndighet uppenbarligen inte var behörig att fatta beslut om med- borgarskap. 
 Kanada 
 Ett medborgarskap kan återkallas under förutsättning att personen har erhållit medborgarskapet genom bedrägligt agerande eller genom att lämna oriktiga uppgifter eller dölja uppgifter av betydelse. Det finns ingen tidsgräns för när ett beslut om återkallelse kan fattas. Återkallelse av en persons medborgarskap påverkar inte medborgar- skapet för ett barn till personen i fråga. Det är generalguvernören som beslutar om återkallelse av medborgarskap. Återkallelsebeslut är ovanliga. Sedan år 1977 har det fattats 50 sådana beslut. Ett beslut om medborgarskap kan inte vara en nullitet. 
 Om en person lämnar oriktiga uppgifter i samband med ansökan om medborgarskap och medborgarskapet återkallas, får utlänningen ett permanent uppehållstillstånd. Utvisning av en person sker i en- lighet med en särskild ordning. 
 137 
  
 Utländska förhållanden 
  
 SOU 2006:2 
  
 Sammanfattning 
 Under senare år har flera länder i Europa infört nya regler som inne- bär möjlighet att återkalla medborgarskapsbeslut som fattats på felak- tiga grunder. Det gäller bl.a. Danmark, Finland och Nederländerna. Möjlighet att återkalla medborgarskapsbeslut finns sedan tidigare i bl.a. Norge, Kanada, Storbritannien och Tyskland. Det innebär att, i samtliga de länder som varit föremål för utredningens undersök- ning, en möjlighet att återkalla medborgarskapsbeslut finns. En ofta förekommande omständighet som kan läggas till grund för åter- kallelse enligt dessa länders rättsordningar är lämnande av felaktiga uppgifter beträffande bl.a. identiteten. 
 Av redovisningen framgår att i några av de undersökta länderna omfattas barn inte av ett beslut om återkallelse. Det innebär att det i dessa länder av respekt för familjelivet i många fall torde finnas hinder mot utvisning. Det kan vidare konstateras att återkallelse på grund av lämnade oriktiga uppgifter, med undantag för Norge, är en mycket sällsynt åtgärd. 
 Redogörelsen skulle kunna sammanfattas enligt följande. 
 138 
  
 SOU 2006:2 
  
 Utländska förhållanden 
  
 Återkallelse- 
  
 Vilka kon- 
  
 möjlighet 
  
 Omfattar ett 
  
 sekvenser får 
  
 när sökan- 
  
 beslut om 
  
 ett beslut om 
  
 Kan ett beslut 
  
 den har 
  
 återkallelse 
  
 Beslutande 
  
 återkallelse av 
  
 om naturalisa- 
  
 lämnat 
  
 Tidsgräns 
  
 medborgar- 
  
 Frekvens 
  
 organ 
  
 medborgarskap 
  
 tion vara en 
  
 oriktiga 
  
 skapet för ett 
  
 för personens 
  
 nullitet 
  
 eller ofull- 
  
 barn till per- 
  
 rätt att stanna i 
  
 ständiga 
  
 sonen ifråga? 
  
 landet? 
  
 uppgifter 
  
 Danmark Ja 
 Finland Ja 
 Norge Ja 
 Neder- 
 Ja 
 länderna 
 Stor- 
 Ja 
 britannien 
 Domstol 
 Myndighet 
 Myndighet 
 Justitie- ministern 
 Utrikes- ministern 
  
 Personen blir 
  
 åter en utlän- 
  
 1 dom sedan 
  
 ning och myn- 
  
 Ingen, men 
  
 regeln om 
  
 digheten skall 
  
 tidsaspekten 
  
 Nej 
  
 svekfullt upp- 
  
 på eget initiativ 
  
 Nej 
  
 bör beaktas 
  
 träde infördes 
  
 ta ställning till 
  
 2002 
  
 om uppehålls- 
  
 tillstånd åter 
  
 skall beviljas 
  
 Aldrig till- 
  
 Frågan kommer 
  
 Ja, om personen 
  
 lämpat regeln 
  
 5 år 
  
 Ja, i vissa fall 
  
 att bli föremål 
  
 har avlidit före 
  
 som infördes 
  
 för utredning 
  
 beslutet 
  
 2003 
  
 Personen blir 
  
 Ingen, men 
  
 År  
 2004–juni 
  
 åter en ut- 
  
 Ja, om en obe- 
  
 2005 fattades 
  
 länning och får 
  
 tidsaspekten 
  
 Ja, i vissa fall 
  
 hörig person 
  
 13 beslut om 
  
 ansöka om 
  
 skall beaktas 
  
 fattar beslut 
  
 återkallelse 
  
 uppehålls- 
  
 tillstånd 
  
 Personen blir 
  
 Som 
  
 Aldrig till- 
  
 åter en utlän- 
  
 Ja, om beslutet 
  
 lämpat regeln 
  
 ning och får 
  
 huvudregel 
  
 Ja, i vissa fall 
  
 är fattat i fel- 
  
 som infördes 
  
 ansöka om 
  
 12 år 
  
 aktig identitet 
  
 2003 
  
 uppehållstill- 
  
 stånd 
  
 Personen blir 
  
 åter en utlän- 
  
 ning och ett 
  
 Ja, om förmåns- 
  
 Ingen 
  
 Nej 
  
 Tio beslut 
  
 särskilt beslut 
  
 tagaren inte är 
  
 sedan 1948 
  
 fattas i frågan 
  
 tillräckligt iden- 
  
 om personen 
  
 tifierad 
  
 skall tillåtas 
  
 stanna 
  
 Personen blir 
  
 Ja, om ingen 
  
 ansökan finns 
  
 Relativt 
  
 åter en utlän- 
  
 Ingen, men 
  
 registrerad eller 
  
 ovanliga 
  
 ning som 
  
 Tyskland 
  
 Ja 
  
 Myndighet 
  
 tidsaspekten 
  
 Ja, i vissa fall 
  
 om beslutande 
  
 beslut (finns 
  
 behöver ett 
  
 får beaktas 
  
 myndighet 
  
 inga siffror) 
  
 uppehållstill- 
  
 uppenbarligen 
  
 stånd 
  
 var obehörig 
  
 Sedan 1977 
  
 Personen blir 
  
 åter utlänning 
  
 General- 
  
 har det fattats 
  
 Kanada 
  
 Ja 
  
 Ingen 
  
 Nej 
  
 och får ett per- Nej 
  
 guvernören 
  
 50 sådana 
  
 manent uppe- 
  
 beslut 
  
 hållstillstånd 
  
 139 
  
 12 Synpunkter från organisationer 
 Synpunkter från Rådet för flykting- och invandringsfrågor 
 Utredningen anordnade i november 2005 en hearing med Rådet för flykting- och invandringsfrågor. I denna deltog företrädare för Jackson, Flyktinggruppernas och Asylkommitténs riksråd, Judiska Centralrådet, Riksförbundet för personer som arbetar med integra- tionsbefrämjande verksamhet (RIB), Rådgivningsbyrån för asylsökan- de och flyktingar, Rädda Barnen, Svenska Barnläkarföreningen och Sveriges Kristna Råd. Sammanfattningsvis framkom bl.a. följande. 
 Företrädaren för RIB var av den uppfattningen att ett medborgar- skapsbeslut under vissa förutsättningar bör kunna omprövas men att återkallelse inte skall ske om det får uppenbart orättvisa följder och drabbar tredje part. Han menade allmänt att allmänhetens tilltro till processen och besluten om att tilldela någon ett svenskt medbor- garskap är av största vikt för såväl den enskilde som för staten. Som skäl för sin uppfattning att återkallelse bör vara möjlig angav han att det inte stärker de nya svenskarnas ställning i Sverige om det fram- kommer att ett beslut om svenskt medborgarskap som grundar sig på falska eller på annat sätt oriktiga uppgifter inte kan återkallas. Vid en prövning av frågan om återkallelse bör ske borde enligt hans mening beaktas skälen till varför en person lämnat oriktiga uppgif- ter, eventuella familjerättsliga följder och konsekvenserna av en even- tuell statslöshet. Vidare borde varje prövning som kan beröra barn, direkt eller indirekt, föregås av en barnkonsekvensanalys. Slutligen ansåg han att beslut om återkallelse av rättssäkerhetsskäl bör fattas av domstol. 
 Övriga deltagare menade att det inte bör införas en möjlighet att återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgarskap. Flertalet me- nade att man, om vill skapa tilltro till systemet, i stället bör se till att handläggningen av medborgarskapsärenden förbättras så att felaktiga beslut inte fattas. Flera av dem menade också att det finns en risk för att en återkallelsemöjlighet skapar ett  
 A-lag 
  och ett  
 B-lag 
  i samhället 
 141 
  
 Synpunkter från organisationer 
  
 SOU 2006:2 
  
 och att således en hel grupp, den grupp vars medborgarskap skulle kunna förloras, skulle drabbas. Flera av deltagarna framförde att det ur integrationssynpunkt är bättre med ett oåterkalleligt medborgar- skap eftersom en återkallelsemöjlighet bl.a. skulle skapa en känsla av utanförskap. En del ifrågasatte om Sverige verkligen skall slå in på samma väg som man gjort i t.ex. Danmark, Finland och Nederlän- derna, där klimatet generellt är betydligt hårdare när det gäller in- vandringsfrågor. 
 Synpunkter från etniska organisationer m.fl. 
 Utredningen höll ytterligare en hearing i november 2005 till vilken femton etniska organisationer hade bjudits in. I denna hearing del- tog företrädare för Irakiska riksförbundet i Sverige, Kurdiska riks- förbundet, Riksförbundet internationella föreningar för invandrar- kvinnor, Samarbetsorgan för etniska organisationer i Sverige och Serbernas riksförbund i Sverige samt två ledamöter i Botkyrka ung- domsfullmäktige. Vid hearingen framkom i huvudsak följande. 
 En av deltagarna från Botkyrka ungdomsfullmäktige var av upp- fattningen att ett medborgarskapsbeslut i vissa fall bör kunna om- prövas men att det skall vara förbjudet att frånta någon ett medbor- garskap som denne haft viss bestämd minsta tid, exempelvis fyra år. 
 Övriga deltagare var av den uppfattningen att det inte bör införas en möjlighet att återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgarskap. Även vid denna hearing framfördes att det finns en risk att en åter- kallelsemöjlighet skapar ett  
 A-lag 
  och ett  
 B-lag 
  och att hela  
 B-laget 
  drabbas trots att återkallelse skulle bli aktuellt endast för enstaka per- soner. Vissa av deltagarna tyckte därför att det vore bättre om man i stället ansåg ett beslut om medborgarskap som grundas på felaktiga eller falska uppgifter vara en nullitet. Någon framförde att de två sor- ters medborgarskap som en återkallelsemöjlighet skulle föra med sig skulle strida mot alla medborgares likhet inför lagen och utgöra dold diskriminering. Några deltagare ansåg att den som fått svenskt med- borgarskap genom att ha vilselett beslutsmyndigheten eller förfarit otillbörligt skall få en straffrättslig sanktion men inte därutöver från- tas sitt medborgarskap. Liksom vid hearingen med Rådet för flykting- och invandringsfrågor framförde några av deltagarna att en åter- kallelsemöjlighet skapar en känsla av utanförskap och att det vore olyckligt ur integrationssynpunkt. 
 142 
  
 SOU 2006:2 
  
 Synpunkter från organisationer 
  
 Företrädaren för Kurdiska riksförbundet uppgav att det fanns olika uppfattningar inom riksförbundet i frågan om en återkallelsemöjlig- het bör införas. För egen del ansåg hon, med viss tvekan, att en möj- lighet till omprövning av medborgarskapsbeslut inte bör införas, bl.a. eftersom nästa steg i sådant fall skulle kunna bli att införa en möj- lighet till återkallelse även i de situationer en person  
 efter  
 förvärvet av svenskt medborgarskap begår brott. Beslutsmyndigheterna måste kontrollera de uppgifter som lämnas i ett medborgarskapsärende så noga att det i princip inte finns utrymme för felaktiga beslut. 
 143 
  
 13 
  
 Är det vanligt att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt? 
  
 Enligt kommittédirektiven skall utredningen undersöka i vilken om- fattning det kan antas förekomma att beslut om svenskt medborgar- skap fattas på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt. 
 Uppdraget är av den karaktären att det inte lämpar sig att göra en enkätundersökning, intervjuer eller liknande. Som framgår av av- snitt 9 fattar Migrationsverket eller länsstyrelserna sammanlagt unge- fär 20 000 positiva beslut om medborgarskap varje år. Antalet fel- aktiga beslut torde vara ytterst få. Det skulle därför behövas en oerhört omfattande undersökning för att få fram statistiskt säkra resultat. Även om anonymitet garanteras torde också risken för att svaren inte är helt uppriktiga vara stor. Det kan också uppfattas som närmast oetiskt att direkt ställa frågor, där ett korrekt svar skulle innebära att den tillfrågade tillstår att han eller hon förfarit bedräg- ligt. Utredningen har i stället försökt att bilda sig en uppfattning om omfattningen genom samtal med företrädare för ett antal myndighe- ter som kan förväntas komma i kontakt med problematiken. Vi har besökt Medborgarskapsenheten på Migrationsverket, Utlännings- nämnden, Säkerhetspolisen (Säpo), roteln Illegal invandring hos Riks- kriminalpolisen, Skatteverket Malmö och Skatteverket Stockholm. Vi har också haft kontakter med länsstyrelserna i Skåne län och i Stockholms län. 
 Det bör redan inledningsvis sägas att, frånsett Skatteverket, ingen av de myndigheter som utredningen har varit i kontakt med har nå- gon direkt uppfattning om hur vanligt det är att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felaktiga grunder. Vidare är de enda kända fallen där beslut om svenskt medborgarskap har fattats på grund av bedrägligt förfarande de i avsnitt 8.5 beskrivna. 
 Som framgått tidigare (se avsnitten 4.3.2 och 8.1) undersöker be- slutsmyndigheten i huvudsak på egen hand om kraven för erhållande av svenskt medborgarskap är uppfyllda. En person som önskar för- värva svenskt medborgarskap är i princip själv endast skyldig att 
 145 
  
 Är det vanligt att 
  
 SOU 2006:2 
  
 lämna uppgifter om sin identitet, hemvist, sysselsättning och försörj- ning. Vidare lämnar den sökande uppgifter om de barn för vilka han eller hon är vårdnadshavare. Utrymmet för den sökande att lämna oriktiga eller ofullständiga uppgifter är därför i huvudsak begränsat till sådana uppgifter. Korrekta uppgifter om identiteten är å andra sidan en förutsättning för att myndigheten på riktiga grunder skall kunna pröva om övriga krav som ställs för förvärv av medborgarskap är uppfyllda. I de fall medborgarskap förvärvas genom anmälan kan vilseledande uppgifter lämnas också i fråga om föräldraskap. 
 Migrationsverket och Utlänningsnämnden 
 När Migrationsverket eller Utlänningsnämnden har fattat beslut om förvärv av svenskt medborgarskap är ärendet avslutat hos respektive myndighet. Varken hos verket eller nämnden förekommer – natur- ligt nog – någon uppföljning av sådana ärenden eftersom myndig- heterna inte har någon tillsynsfunktion eller liknande. De har därför normalt inte någon kunskap om i vilken omfattning det kan antas förekomma att ett medborgarskapsbeslut fattats på felaktiga grunder. 
 Migrationsverket får sällan någon indikation på att någon har bli- vit svensk medborgare under felaktiga förutsättningar. Verket får emellertid i vissa fall yttra sig i Skatteverkets ärenden som avser ändring av registrerade identitetsuppgifter i folkbokföringsdatabasen avseende naturaliserade personer. Den möjlighet som numera finns att efter åtta års hemvist här i landet erhålla svenskt medborgarskap trots att identiteten endast har gjorts sannolik har såvitt Migrations- verket kunnat bedöma inte medfört någon ökning av antalet med- borgarskap som beviljas på grundval av falsk identitet. 
 Enligt Utlänningsnämnden torde det röra sig om ett mycket be- gränsat antal personer som kan tänkas ha fått svenskt medborgarskap genom att ha lämnat felaktiga eller ofullständiga uppgifter. Nämnden har i sammanhanget understrukit att det enligt gällande ordning krävs stark bevisning för att en sökande i ett naturalisationsärende skall be- dömas ha styrkt sin identitet. Därtill kommer enligt Utlänningsnämn- den det faktum att Migrationsverket och nämnden har goda möjlig- heter att följa upp vilka identitetsuppgifter som har lämnats och vilka dokument en person tidigare har uppvisat under sina år i Sverige. Vid beslutsfattandet har myndigheterna tillgång till de uppgifter som utlänningen lämnat från tidpunkten då han eller hon reste in i Sverige fram till dess (normalt minst fem år) en ansökan om naturalisation 
 146 
  
 SOU 2006:2 
  
 Är det vanligt att 
  
 har ingivits. Myndigheterna har också tillgång till en del tekniska hjälpmedel för att kunna genomlysa och kontrollera handlingar. I övrigt får beslutsmyndigheterna förlita sig på att de pass- och identi- tetshandlingar som utfärdats av behöriga hemlandsmyndigheter utvi- sar riktiga uppgifter om en persons identitet. Vid behov tar Utlän- ningsnämnden, liksom Migrationsverket, hjälp av Statens kriminal- tekniska laboratorium för att få ett utlåtande om en handlings äkt- het. Enligt Utlänningsnämnden finns det inte anledning att tro att möjligheten att ge dispens från kravet på styrkt identitet har medfört någon väsentlig ökning av antalet medborgarskap som beviljats på grundval av falsk identitet. 
 Länsstyrelserna 
 Länsstyrelserna följer inte heller upp ärenden avseende personer som av dem har beviljats svenskt medborgarskap. De har därför inte någon kunskap om det är vanligt att beslut om medborgarskap har fattats på felaktiga grunder. 
 Säkerhetspolisen 
 Säpo lämnar, som tidigare nämnts, yttrande till beslutande instanser i medborgarskapsärenden (se avsnitt 8.2). I dessa yttranden görs en bedömning av om den sökande kan misstänkas för säkerhetshotande verksamhet. Säpo menar att det är svårt att säga i vilken omfattning det kan antas förekomma att beslut om svenskt medborgarskap är felaktiga på grund av att sökanden har lämnat vilseledande uppgifter i samband med ansökan. När det gäller Säpo:s möjligheter att göra en korrekt säkerhetsbedömning försvåras den bl.a. av att det förekom- mer att personer söker uppehållstillstånd och medborgarskap i falsk identitet. I ett sådant fall kan Säpo ha information om säkerhetsho- tande verksamhet när det gäller sökandens rätta identitet. 
 Säpo har även anfört att det förekommer att personer som fått uppehållstillstånd genom att åberopa falska identitetshandlingar efter tillståndsbeslutet begärt rättelse av registrerade identitetsuppgifter hos Skatteverket (se avsnitt 10). När personerna i fråga sedan levt med sina nya identiteter i Sverige de fem år som krävs för att kunna bli svenska medborgare ansöker de om medborgarskap. 
 147 
  
 Är det vanligt att 
  
 SOU 2006:2 
  
 Det kan vidare nämnas att Säpo har uppgivit att det förekommer fall i vilka Säpo inte har haft någon erinran mot att ansökan om med- borgarskap beviljas men där man senare, när beslutet om att bevilja medborgarskap redan är fattat, får sådan information som skulle ha motiverat ett avstyrkande av ansökan i ett tidigare skede. 
 Rikskriminalpolisen, roteln Illegal invandring 
 Rikskriminalpolisen får i vissa fall information om personer som har begått brott utomlands eller som misstänks för att ha begått brott utomlands (se avsnitt 8.3). Av sekretesskäl delger Rikskriminalpoli- sen inte Migrationsverket all information som Rikskriminalpolisen fått del av om misstankar om brott begångna utomlands av personer som vistas i Sverige med uppehållstillstånd. Enligt roteln Illegal in- vandring finns det personer som har fått svenskt medborgarskap men som inte skulle ha fått det om Migrationsverket av Rikskriminal- polisen underättats om de brottsmisstankar som finns utomlands. Roteln har vidare uppgett att det förekommer att grovt kriminella utländska personer ingår äktenskap med i Sverige bosatta personer för att få uppehållstillstånd i Sverige. 
 Skatteverket 
 Det förekommer att Skatteverket beslutar om ändring av registre- rade identitetsuppgifter i folkbokföringsdatabasen beträffande bl.a. personer med uppehållstillstånd och personer som förvärvat svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan (se avsnitt 10). Hitintills har det dock varit sällsynt att Skatteverket fattar sådana beslut avseende personer som förvärvat svenskt medborgarskap ge- nom anmälan. Ansökningar om ändring av identitetsuppgifter är vanligast förekommande från personer som kommer från Iran, Jordanien, Syrien och från länder i Nordafrika. Skatteverkets beslut om ändring av identitetsuppgifter kan omfatta en persons person- nummer, namn, ursprungsnationalitet, födelseort eller födelseland. I de fall rättelserna avser flera av de i folkbokföringsdatabasen registre- rade identitetsuppgifterna, s.k. fullständiga identitetsändringar för någon som blivit svensk medborgare, torde beslutet om svenskt med- borgarskap ha fattats i felaktig identitet. Hur många sådana beslut om rättelser som Skatteverket fattar årligen går inte att fastställa efter- 
 148 
  
 SOU 2006:2 
  
 Är det vanligt att 
  
 som det inte går att med någon enkel metod få fram statistik (se av- snitt 10). I Skåne beslutar Skatteverket uppskattningsvis i tre till fem ärenden per år om fullständig identitetsförändring av en naturalise- rad. Verket bifaller yrkandena i ungefär hälften av dessa. Antalet ärenden som Skatteverket Stockholm handlägger rörande fullstän- diga identitetsförändringar avseende naturaliserade personer eller personer som har fått uppehållstillstånd har varierat mycket det se- naste årtiondet och rört sig mellan något eller några tiotal ärenden upp till närmare 2 000 ärenden per år. Av dessa ärenden har flertalet rört naturaliserade. 
 Skatteverket har betonat att vederbörande inte medvetet behöver ha lämnat felaktiga uppgifter om sin identitet i ärendet om medbor- garskap. Personen i fråga kan exempelvis ha varit registrerad i två länder (t.ex. i både Syrien och Turkiet) eller vid invandringen ha trott att han eller hon var medborgare i ett visst land men detta senare har visat sig vara felaktigt. Skatteverket Stockholm har uppgett att man där inte känner till något fall då en person medvetet har ljugit om sin identitet för att få svenskt medborgarskap. Enligt Skatteverket Stockholm torde det vara sällsynt att personer uppger falsk identitet för att dölja brottslighet. Skatteverket har uppgett att det däremot förekommer att personer medvetet uppger falsk identitet för att få uppehållstillstånd i Sverige. 
 Skatteverket Stockholm ansåg sig ha anledning att tro att infö- randet av regeln om dispens från kravet på styrkt identitet har med- fört en viss ökning av antalet medborgarskap som beviljas på grund- val av falsk identitet. Skatteverket har därvid uppgett att det förekom- mer att personer väntar åtta år innan de ansöker om och beviljas svenskt medborgarskap varefter de begär ändring av identitetsupp- gifterna i folkbokföringen. Här skall också nämnas att enligt Skatte- verket Malmö dröjer det normalt, sedan möjligheterna att återkalla ett uppehållstillstånd begränsades, fyra år innan identitetsbyte begärs av personer som vistas här med tillstånd. 
 Slutsatser 
 Genom kartläggningen får det anses klarlagt att det beträffande med- borgare från vissa länder förekommer oriktiga identitetsuppgifter i ärenden om naturalisation. Det har inte gått att fastställa om den år 1999 införda möjligheten att ge dispens från kravet på styrkt identi- tet har medfört någon ökning av antalet medborgarskap som be- 
 149 
  
 Är det vanligt att 
  
 SOU 2006:2 
  
 viljats på grundval av falsk identitet. Någon nämnvärd sådan ökning torde dispensmöjligheten i vart fall inte ha medfört. 
 Sammanfattningsvis kan det konstateras att det förekommer att svenskt medborgarskap beviljas på grundval av oriktiga eller ofull- ständiga uppgifter från sökanden. I vissa av fallen kan sökandena ha handlat avsiktligt. Antalet fall per år bedöms dock vara litet. Hur många fall det rör sig om har inte kunnat fastställas. De sökande torde i sådana fall oftast ha lämnat de felaktiga uppgifterna för att underlätta sina möjligheter att få uppehållstillstånd och därigenom inte behöva återvända till hemlandet. 
 När det gäller beslut om medborgarskap som har fattats genom annat otillbörligt förfarande är de beslut som omfattas av Norr- köpings tingsrätts deldom av den 1 december 2003 rörande grovt tjänstefel och mutbrott de enda kända fallen. Det kan här nämnas att det också förekommit några enstaka ärenden där oavsiktliga för- biseenden i handläggningen har medfört att beslut om medborgar- skap har fattats trots att kontrollbesked från Säpo saknats. Inte i något av fallen var det dock så att Säpo skulle ha föreslagit avslag på ansö- kan. Förbiseendena har alltså i dessa fall inte lett till felaktiga beslut. 
 150 
 14 Överväganden och förslag 
  
 14.1 
  
 Kan ett beslut om medborgarskap anses vara en nullitet? 
  
 Bedömning:  
 Ett felaktigt beslut om svenskt medborgarskap torde ytterst sällan kunna anses vara behäftat med så grundläggande bris- ter att beslutet skall anses vara en nullitet. Frågan om man undan- tagsvis kan komma till rätta med sådana beslut genom att inte tillämpa dem bör även i fortsättningen avgöras i rättstillämpningen. 
 Av avsnitt 6.4 framgår att det i svensk rätt inte finns någon särskild reglering av i vilka fall ett förvaltningsbeslut skall anses utgöra en nullitet eller hur nullitetsprövningen i övrigt skall gå till. 
 Frågan om ett beslut är en nullitet kan enligt rättsprinciper fram- vuxna i praxis prövas endast i samband med att en domstol eller en annan myndighet skall meddela ett beslut för vilket det tidigare för- valtningsbeslutet om medborgarskap är av avgörande betydelse. En förklaring om nullitet är heller inte bindande för andra myndigheter, vilket kan leda till att två olika myndigheter kommer till skilda beslut i samma fråga (se avsnitt 6.4). 
 Av den lämnade redogörelsen i avsnitt 6.4 framgår också att det inte är möjligt att klart säga under vilka förutsättningar ett förvalt- ningsbeslut bör anses vara en nullitet. Uppenbart är dock att stor försiktighet måste iakttas innan ett för den enskilde gynnande beslut anses vara en nullitet. Ju mer långtgående rättsverkningar ett beslut har desto större är detta krav på försiktighet. Ett beslut om svenskt medborgarskap är just ett gynnande förvaltningsbeslut med långt- gående rättsverkningar. Ett felaktigt beslut om svenskt medborgar- skap torde därför ytterst sällan kunna anses vara en nullitet. Som har framkommit av redovisningen är det också mycket sällan som ett felaktigt beslut om medborgarskap har ansetts vara en nullitet. Den tillämpning som finns har också ifrågasatts. 
 151 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 Om man vill att nullitetsinstitutet i framtiden skall tillämpas i större utsträckning i fråga om medborgarskapsärenden t.ex. därför att orik- tiga uppgifter lämnats eller andra otillbörliga förfaranden förekom- mit bör institutet, såvitt avser medborgarskapsbeslut, regleras i lag. I en sådan reglering bör i så fall anges vem som får ansöka om en för- klaring om nullitet, vilken domstol eller myndighet som skall pröva frågan om nullitet och under vilka förutsättningar en nullitetsför- klaring skall utfärdas. Regleringen skulle medföra att en förklaring om nullitet binder även andra myndigheter. 
 En fråga som då uppkommer är vilka skillnader det faktiskt blir mellan en reglering av nullitetsinstitutet, som går ut på att – om ett beslut om medborgarskap är fattat på felaktiga grunder – det inte skall tillämpas, och en reglering som innebär att beslutet under vissa förut- sättningar skall återkallas. Naturligtvis beror det på hur regleringarna närmare utformas men en bestående skillnad torde vara att en förkla- ring om nullitet naturligen får retroaktiv verkan eftersom innebör- den av en sådan är att det skall anses att beslutet aldrig har funnits. Ett beslut om återkallelse får däremot retroaktiv verkan endast om detta föreskrivs eller bestäms i beslutet. Denna skillnad torde dock i praktiken inte ha någon större betydelse. 
 Det framstår också som ytterst osäkert om det skulle gå att rubba beslut om medborgarskap som förvärvats genom otillbörligt förfa- rande i form av bestickning inom ramen för ett nullitetsresonemang. Om man vill komma till rätta med sådana beslut torde enda möjlig- heten vara att införa regler om omprövning. 
 Enligt min mening är mot bakgrund av det nu anförda en reglering som medger omprövning och återkallelse av ett medborgarskapsbe- slut att föredra framför en reglering av nullitetsklagan. 
 Även om en återkallelsemöjlighet införs för vissa fall medför ju inte detta att det i framtiden är uteslutet att inom ramen för rätts- tillämpningen betrakta ett beslut om medborgarskap som en nullitet. Möjligen skulle nullitetsinstitutet kunna tillämpas i fall då ett med- borgarskap har förvärvats genom hot mot tjänsteman eller om ett grovt kompetensöverskridande skett vid förvärvet av medborgar- skapet. Det torde också kunna komma till användning i de fall det visar sig att en mycket grundläggande förutsättning för förvärvet saknats, t.ex. att den som uppgivits vara far till ett barn inte är det eller att en adoption visar sig vara ogiltig. Som nämnts i avsnitt 6.4 har det i doktrinen också anförts att förbudet mot att beröva någon medborgarskap i regeringsformen eventuellt inte är tillämpligt i ett fall då beslutet om medborgarskap utgör en nullitet eftersom det inte 
 152 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 går att beröva någon något som han eller hon aldrig har haft. Frågan om det går att komma till rätta med felaktiga beslut om svenskt medborgarskap genom att inte tillämpa dem bör enligt min mening även i fortsättningen avgöras i rättstillämpningen. 
  
 14.2 
  
 Bör det vara möjligt att återkalla ett medborgarskapsbeslut? 
  
 14.2.1 
  
 Nya faktorer som har tillkommit efter tidigare över- väganden 
  
 Frågan om det bör införas en möjlighet att återkalla ett beslut om svenskt medborgarskap har, som framgår av avsnitt 7, varit föremål för bedömning i ett flertal tidigare utrednings- och lagstiftnings- ärenden. 
 Sedan frågan senast övervägdes i lagstiftningssammanhang har det dock tillkommit några faktorer som bör vägas in när frågan nu på nytt aktualiserats. 
 Ett skäl emot återkallelse som regelmässigt har framhållits är den ökade risk för statslöshet som en återkallelsemöjlighet skulle med- föra. Denna risk är numera mindre än tidigare eftersom Sverige med flera andra länder i dag tillåter dubbelt medborgarskap (se avsnitt 5). Den som ansöker om svenskt medborgarskap behöver således nu- mera inte avsäga sig sitt tidigare medborgarskap och allt fler andra länder tillåter att den som förvärvar ett annat lands medborgarskap också behåller det tidigare. Före denna reform var det uppskatt- ningsvis 40 procent av dem som beviljades svenskt medborgarskap efter ansökan som därefter hade dubbelt medborgarskap. Motsva- rande antal för anmälningsfallen var 20 procent. Den sedan år 2001 tillämpade medborgarskapslagstiftningen innebär att uppskattnings- vis 70 procent av de sökande från vardera gruppen erhåller dubbelt medborgarskap. 
 Dokumentlösheten bland dem som ansöker om asyl har vidare ökat betydligt. År 1997 saknade 34 procent av dem som sökte asyl i Sverige identitetshandling. I dag saknar drygt 90 procent av dem som söker asyl sådana handlingar (se Dokumentlöshetsutredningens be- tänkande Tidsbegränsat uppehållstillstånd vid oklar identitet och res- väg [SOU 2004:132 s. 44]). Myndigheterna har således i dag ett brist- fälligare underlag att utgå ifrån när frågan om uppehållstillstånd skall prövas. Prövningen i medborgarskapsärenden grundas i sin tur i den 
 153 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 del som avser frågan om identiteten är styrkt, bl.a. på de uppgifter som framkommit i ärendet om uppehållstillstånd. Det kan därför an- tas att det bland dem som ansöker om svenskt medborgarskap i fram- tiden kommer att vara fler än i dag som uppträder under oklar identi- tet. 
 Vidare har flera länder i Europa under senare år infört nya regler som innebär möjlighet att återkalla beslut om medborgarskap som fattats på felaktiga grunder (se avsnitt 11). I samtliga de länder som varit föremål för utredningens undersökning finns en möjlighet till återkallelse av medborgarskapsbeslut. 
 Slutligen skall nämnas att det i ett konkret fall uppdagats att svenska medborgarskap har beviljats på oriktiga grunder därför att det förekommit otillbörligheter vid handläggningen (se avsnitt 8.5). Det är givetvis för rättskänslan djupt stötande att beslut tillkomna under nu angivna omständigheter inte skall gå att korrigera. Jag har uppfattat det så att det främst är denna händelse som föranlett att frågan om återkallelse av felaktiga beslut om svenskt medborgarskap ånyo skall övervägas. 
 Det kan i sammanhanget nämnas att det under perioden den 1 ja- nuari  
 2004–31 
  augusti 2005 i ärendehandläggningen hos Migrations- verket har rapporterats om två fall av våld mot handläggare samt 40 hot från sökanden och tio hot från annan person än sökanden mot beslutsfattare eller handläggare. Inget av de rapporterade fallen har dock avsett beslutsfattare eller handläggare av medborgarskapsären- den. 
  
 14.2.2 
  
 Ett medborgarskapsbeslut skall kunna omprövas 
  
 Förslag:  
 Det skall införas en möjlighet att i vissa fall efter om- prövning återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgarskap. 
 Det är givetvis från allmänna utgångspunkter önskvärt att myndig- heters beslut skall vara riktiga i såväl formellt som materiellt hän- seende. Som framgår av redovisningen i avsnitt 13 förekommer det att svenskt medborgarskap beviljas på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt. Även om omfattningen inte har gått att fastställa, och antalet uppdagade fall i absoluta tal även i framtiden kan förvän- tas vara litet, pekar den konstaterade förekomsten på ett problem. Problemet skall dock inte förstoras. Det förekommer givetvis inom alla rättsområden att det fattas materiellt felaktiga beslut, beroende 
 154 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 på bristfälligt eller felaktigt beslutsunderlag eller på brister i hand- läggningen. Vad som skiljer medborgarskapsbesluten från andra så- dana beslut är att de i praktiken aldrig går att återkalla hur stora bristerna i besluten än är. 
 Det går dock inte att komma ifrån att det bidrar till att skapa misstro mot rättsordningen att ett beslut om medborgarskap som grundas på falska eller bedrägliga uppgifter i efterhand inte går att angripa. Det är fallet bl.a. i situationer där svenskt medborgarskap beviljats en person som tidigare begått allvarliga brott eller har terroristanknytning. Frågan har betydelse inte bara för skyddet mot terrorism utan också för skyddet av rikets säkerhet i övrigt liksom naturligtvis för intresset att motverka att utlännings- och medbor- garskapslagstiftningen kringgås. Det är otillfredsställande att staten i efterhand inte kan ingripa mot den som på ett illojalt eller bedräg- ligt sätt har tillskansat sig en så långtgående och grundläggande rättig- het som medborgarskap. Att det inte går att utvisa en person som dömts för grov brottslighet därför att han eller hon på grund av ett materiellt oriktigt beslut skall anses vara svensk medborgare strider mot rättskänslan. I de fall personen gör sig skyldig till säkerhets- hotande verksamhet skapar det också problem för de rättsvårdande myndigheterna, eftersom personen kommer att finnas kvar i landet och alltså kan befaras fortsätta att driva sin verksamhet från Sverige. 
 En möjlighet till omprövning av ett medborgarskapsbeslut skulle kanske också få en preventiv verkan genom att möjligheten till åter- kallelse verkar avhållande på den som är beredd att göra sig skyldig till otillbörligt förfarande för att kunna förvärva ett svenskt medbor- garskap. 
 Vidare talar den omständigheten att flera länder i Europa, däribland Danmark, Finland och Norge, numera har regler som innebär möj- lighet att återkalla medborgarskap som fattats på felaktiga grunder för att det även i Sverige bör finnas en sådan möjlighet. Det är en fördel om reglerna härvidlag är enhetliga, inte minst därför att det i annat fall finns en risk för att grovt kriminella personer eller perso- ner med anknytning till terroristorganisationer ser Sverige, med dess mer generösa regler, som en lämplig tillflyktsort som kan användas som bas för verksamheten. 
 En möjlighet till omprövning kan dessutom bidra till att stärka legitimiteten av ett medborgarskapsbeslut och minskar därmed risken för att värdet av medborgarskapet undergrävs och för ett misstänk- liggörande av den absoluta majoritet som blir svenska medborgare på helt korrekta grunder. 
 155 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 Det finns å andra sidan starka skäl som talar emot att det införs en möjlighet att ompröva ett medborgarskapsbeslut. 
 Först bör sägas att det för den enskildes rättstrygghet givetvis är en fördel att det inte går att ompröva ett medborgarskapsbeslut eftersom en återkallelse kan få synnerligen allvarliga rättsverkningar för den som återkallelsen avser. 
 Avsikten med att införa en möjlighet till återkallelse av medborgar- skapsbeslut har i tidigare lagstiftningsärenden uppgivits vara att det skall bli möjligt att avlägsna personen från Sverige (prop. 1994/95:179 s. 56 och prop. 1997/98:178 s. 19). Skälet till att möjligheten inte in- förts har bl.a. varit att det saknas möjlighet att utvisa en person som blir statslös och att en utvisning även i andra fall kan antas bli svår att genomföra eftersom det i vissa fall torde finnas olika former av verk- ställighetshinder t.ex. risk för tortyr eller dödsstraff i det land till vilket det skulle vara aktuellt att verkställa en utvisning. Som redo- visats (avsnitt 14.2.1) behåller i dag fler personer än tidigare sitt gamla medborgarskap när de blir svenska medborgare. Det innebär att risken för statslöshet, i och för sig kan antas ha minskat. Det kan dock ifråga- sättas hur stor denna förändring i praktiken är eftersom synsättet förutsätter att de personer det vore önskvärt att kunna utvisa kom- mer från länder som inte tidigare men numera tillåter dubbelt med- borgarskap. Om detta vet vi självfallet inget. Den tidigare framförda invändningen måste därför alltjämt antas ha bäring. 
 För den kategori som uppmärksammats efter det att riksdagen senast tog ställning i frågan, dvs. de som blivit svenska medborgare genom bedrägligt förfarande är det också osäkert vilka möjligheter till utvisning som kommer att finnas. Den som förlorar sitt med- borgarskap har visserligen inte längre någon rätt att vistas i Sverige. Men om en sådan person på nytt ansöker om ett uppehållstillstånd måste en ny prövning göras, varvid hänsyn skall tas till – utöver brottslighet – anknytningen till Sverige m.m. En sådan prövning torde i många fall leda till att personen får stanna kvar i Sverige. Följden skulle således bli att det skulle komma att finnas ett antal personer här i landet som inte kan avlägsnas härifrån men som går miste om till medborgarskapet knutna rättigheter och förmåner. Det är t.ex. endast svenska medborgare som fullt ut får delta i den poli- tiska processen. Resultatet skulle således bli att personerna vistas permanent i Sverige men inte är svenska medborgare vilket knap- past är önskvärt från integrationssynpunkt. Samtidigt skall sägas att de rättsliga verkningarna av en återkallelse i de fall där det inte går att utvisa den berörde personen är begränsade eftersom skillnaderna i 
 156 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 rättsligt hänseende mellan å ena sidan svenska medborgare och å andra sidan utländska medborgare och statslösa under de senaste årtion- dena har minskat (se avsnitt 2.2). 
 Vid ett beslut om utvisning av en person som förlorat sitt med- borgarskap måste också beaktas vad som skall gälla för de barn, som blivit svenska medborgare i samband med den ena eller båda föräld- rarnas naturalisation eller som härleder sitt svenska medborgarskap ur förälders förvärvade medborgarskap. Om barnet inte skall om- fattas av beslutet torde den nära anknytningen till barnet, som är bosatt här och är svensk medborgare, normalt innebära att personen i fråga kommer att få uppehållstillstånd i Sverige. Att å andra sidan låta även barnen omfattas av ett återkallelsebeslut kan ifrågasättas mot bakgrund av humanitära skäl och hänsynstaganden till barnets bästa. 
 Det bör också framhållas att, i många av de fall där sökanden med- vetet har lämnat oriktiga eller ofullständiga uppgifter om sin identi- tet i utlänningsärendet, lagstiftaren har accepterat att ett sådant be- teende inte skall läggas personen till last såvitt gäller rätten att vistas i Sverige. Det krävs nämligen numera, om utlänningen har vistats i Sverige i mer än fyra år med uppehållstillstånd, synnerliga skäl för åter- kallelse av tillståndet. Skälen för ändringen var att det av humanitära skäl var viktigt att en utlänning efter en längre tids bosättning i Sverige i normalfallet kan känna trygghet här och inte känna oro för att inte längre få stanna kvar (prop. 1997/98:36 s. 24 f, se även av- snitt 4.2.2). Ett medborgarskapsärende initieras normalt först när personen har vistats i Sverige i minst fem år. I de flesta fall har per- sonen då haft uppehållstillstånd i fyra år eller mer. Det framstår som inkonsekvent att ha en ordning som innebär att uppgifter om orik- tig identitet inte leder till återkallelse av uppehållstillstånd sedan fyra år förflutit men skulle kunna vägas in i en omprövning av ett med- borgarskapsbeslut vid en senare tidpunkt. Visserligen är de två be- sluten av olika karaktär men hör nära samman genom att en naturlig och önskvärd följd av att en person vistas permanent i Sverige med uppehållstillstånd är att han eller hon så småningom ansöker om svenskt medborgarskap. Återkallelse på grund av att den enskilde har lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet borde därför i princip kunna vara möjlig endast i de fall som avses i 7 kap. 1 § andra stycket UtlL, dvs. i de fall det skulle ha funnits synnerliga skäl att återkalla ett uppehållstillstånd. Detta innebär att den tillkommande faktor som jag nämnt i avsnitt 14.2.1 om att det i fortsättningen 
 157 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 kommer att finnas flera bland dem som ansöker om medborgarskap, vars identitet är oklar, också är av begränsad betydelse. 
 Det måste även beaktas att förutsättningarna för att det skall upp- dagas att ett beslut om svenskt medborgarskap är fattat på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt är små. Det förekommer na- turligt nog inte någon tillsyn eller uppföljning av medborgarskaps- besluten. I detta fall skiljer sig dessa beslut från många andra typer av tillståndsbeslut. En återkallelsemöjlighet torde därför komma att aktualiseras i ett relativt begränsat antal fall och sannolikt slump- mässigt. Viktigt är också att det i flertalet fall där det i efterhand framkommit uppgifter som gör att ett beslut om beviljat medbor- garskap inte borde ha fattats, den enskilde inte lämnat några orik- tiga uppgifter eller förtigit något som han eller hon varit skyldig att uppge. Att ett beslut är felaktigt är således inte detsamma som att det är möjligt att återkalla det därför att oriktiga uppgifter lämnats vid ansökan, såvida inte ytterligare uppgiftsskyldigheter införs i ansök- ningsärendena. 
 En återkallelsemöjlighet skulle slutligen också – som har påpekats i tidigare lagstiftningsärenden – leda till två sorters svenskt medbor- garskap, ett definitivt för den som har förvärvat medborgarskap automatiskt och ett som går att ompröva – om än endast under vissa klart angivna förutsättningar – för den som har förvärvat med- borgarskapet genom anmälan eller efter ansökan. Ett medborgarskap som förvärvats genom anmälan eller efter ansökan skulle således komma att ha en svagare ställning än de medborgarskap som för- värvats automatiskt. 
 Skälen emot ett införande av en återkallelsemöjlighet är således många och starka. Det är därför tveksamt om de skäl som finns för en ändrad inställning är tillräckliga för att ändra ett stabilt system som en stor majoritet i riksdagen flera gånger har ställt sig bakom. Visserligen har – som nämnts i föregående avsnitt – några faktorer av betydelse tillkommit sedan riksdagen senast tog ställning i frå- gan. Den enda mer påtagliga bland dessa faktorer är dock att det uppdagats att det förekommit mutor vid handläggningen av medbor- garskapsärenden. Det kan ifrågasättas om detta är ett tillräckligt skäl för att föreslå en ändring av ett så väl förankrat ställningstagande. 
 Jag väljer ändå att lägga fram ett förslag som innebär att det i fortsättningen skall vara möjligt att i vissa fall efter omprövning åter- kalla ett felaktigt medborgarskapsbeslut. Framför allt kan det vara av värde att regeringsformen ändras så att den inte hindrar att en omprövningsmöjlighet införs. En analys av i vilken mån man kan 
 158 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 komma till rätta med felaktiga beslut genom att inte fullt ut tillämpa dem (nullitet) har övertygat mig om detta inte är en framkomlig väg i de situationer jag nu talat om (se avsnitt 14.1). En författnings- reglering krävs därför för de fall i vilka en omprövningsmöjlighet bör finnas. Den bör främst ta sikte på de fall då en person genom bestickning eller annat otillbörligt förfarande beviljats medborgar- skap. Även de fall då felaktiga identitetsuppgifter lämnats för att dölja ett grovt kriminellt förflutet bör omfattas. En situation jag uppmärksammats på under utredningsarbetet, men som tidigare inte diskuterats, är de fall där sökanden lämnat felaktiga uppgifter om familjeförhållanden, t.ex. genom att uppge sig vara förälder för fler barn än sina egna och dessa således blir medborgare på felaktiga grunder. Även i sådana situationer kan det möjligen vara befogat att kunna ompröva ett medborgarskapsbeslut. 
 Om en möjlighet till återkallelse av beslut om medborgarskap skall finnas måste, förutom annan lagstiftning, 2 kap. 7 § regerings- formen ändras. Jag behandlar omfattningen av ändringen i regerings- formen i författningskommentaren. Vidare måste Sveriges åtaganden enligt internationella konventioner beaktas, främst den europeiska konventionen om medborgarskap (medborgarskapskonventionen). Detta innebär att det främst är i de fall den enskilde lämnat osanna uppgifter, förtigit relevanta omständigheter eller ägnat sig åt bedräg- ligt förfarande som en återkallelse kan komma i fråga. Regleringen måste vara föreskriven i lag och det skall finnas möjligheter till dom- stolsprövning. Den får vidare inte innebära att barn blir statslösa. Jag återkommer till frågan om omfattningen i de närmast följande avsnitten. 
 Jag vill dock framhålla att vad som i första hand bör eftersträvas är att handläggningen av medborgarskapsärenden är noggrann och att myndigheternas internkontroll är effektiv. Vidare är det möjligt att det genom att främst polismyndigheterna skulle vara skyldiga att ge Migrationsverket tillgång till ytterligare uppgifter i ärendena skulle gå att få fram ett bättre beslutsunderlag. Denna fråga ligger dock utan- för mitt uppdrag. 
 159 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 14.3 
  
 Återkallelse efter förvärv genom anmälan eller efter ansökan 
  
 Förslag:  
 Återkallelse skall kunna ske av beslut om svenskt med- borgarskap både då förvärvet har skett genom anmälan och då det har skett efter ansökan. 
 I tidigare utrednings- och lagstiftningsärenden om återkallelse av med- borgarskapsbeslut har främst övervägts om en naturaliserad person, under vissa förutsättningar, skall kunna fråntas sitt medborgarskap. Frågan om återkallelse kan emellertid uppkomma även när medbor- garskapet har förvärvats genom anmälan (angående fall då förvärv kan ske genom anmälan se avsnitt 4.3.2). Det bör dock framhållas att risken för att beslutsmyndigheten skall kunna vilseledas i fall då medborgarskapet har förvärvats genom anmälan torde vara avsevärt mindre än i naturalisationsfallen eftersom myndigheten kan kon- trollera nästan samtliga uppgifter i anmälningsfallen. 
 Medborgarskapskonventionen gör inte skillnad på fall då medbor- garskap har förvärvats genom anmälan eller efter ansökan utan åter- kallelse tillåts i samtliga de fall förvärvet skett genom bedrägligt för- farande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta uppgifter som kan tillskrivas sökanden. 
 I de fall förvärv av medborgarskap skett genom anmälan enligt 8, 9, 18 eller 19 § medborgarskapslagen kan det i efterhand visa sig att beslutsunderlaget varit bristfälligt på grund av att den som gjort anmälan lämnat vilseledande uppgifter om exempelvis sin ålder, sin identitet i övrigt eller om sin hemvist. 
 Vidare kan ett svenskt medborgarskap som ett barn har förvärvat genom anmälan enligt 5, 6 eller 7 § medborgarskapslagen grunda sig på felaktiga eller falska uppgifter. Det kan exempelvis efter förvärvet visa sig att beslutet vilar på ett felaktigt fastställt faderskap, ett falskt faderskapsbevis eller ett falskt skriftligt samtycke från en vårdnads- havare. Det kan vidare i efterhand framkomma att barnet vid tid- punkten för beslutet inte hade hemvist i Sverige, att barnet rätteligen inte varit statslöst eller att den uppgivne vårdnadshavaren, som gjort anmälan, i själva verket inte är vårdnadshavare för barnet. 
 Till skillnad från i ett ärende om naturalisation finns i anmälnings- fallen inget krav på att identiteten skall vara styrkt. Detta talar i viss mån för att det inte bör finnas någon möjlighet att återkalla ett med- borgarskapsbeslut som fattats efter anmälan i de fall det framkommer att beslutet grundar sig på felaktiga uppgifter om identiteten. En fel- 
 160 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 aktig identitet torde i anmälningsfallen inte heller uppges för att exem- pelvis dölja en brottslig bakgrund eftersom något skötsamhetskrav som huvudregel inte ställs (se dock kravet i 18 § 4 medborgarskaps- lagen). Samtliga uppgifter i en anmälan lämnas emellertid, liksom i en ansökan om naturalisation, på heder och samvete och vid erinran om det straffansvar som kan följa om oriktiga uppgifter lämnas. Det bör också understrykas att korrekta uppgifter om identiteten även i anmälningsfallen är en förutsättning för att övriga krav som ställs för förvärv av medborgarskap skall kunna prövas. 
 I Danmark, Finland och Norge är det möjligt att även återkalla medborgarskapsbeslut som på felaktiga grunder har förvärvats ge- nom anmälan. Det är en fördel om de svenska bestämmelserna i detta avseende harmoniserar med motsvarande bestämmelser i nämnda länder. 
 Sammanfattningsvis anser jag att det inte finns någon anledning att göra skillnad mellan anmälnings- och ansökningsfallen när det gäller möjligheterna till återkallelse på grund av oriktiga eller ofull- ständiga uppgifter. I praktiken torde det dock vara i de fall när ett medborgarskap har förvärvats efter ansökan som frågan om åter- kallelse aktualiseras. Det finns inte heller skäl att behandla förvärv genom anmälan på annat sätt än förvärv efter ansökan om det upp- dagas att förvärvet skett genom annat otillbörligt förfarande. En återkallelseregel bör därför omfatta såväl fall där medborgarskap har förvärvats genom anmälan som efter ansökan. 
  
 14.4 
  
 Oriktiga eller ofullständiga uppgifter 
  
 14.4.1 
  
 Grundläggande förutsättningar för återkallelse på grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter 
  
 Förslag:  
 Ett beslut om svenskt medborgarskap skall kunna åter- kallas om en person i medborgarskapsärendet medvetet har läm- nat oriktiga uppgifter eller förtigit omständigheter, som varit av avgörande betydelse för beslutet. 
 Ett medborgarskapsbeslut får enligt medborgarskapskonventionen återkallas om beslutet grundas på oriktiga eller ofullständiga upp- gifter. Uppgifterna skall, för att kunna leda till återkallelse, kunna tillskrivas den sökande. De skall således ha lämnats av den sökande själv eller av en ställföreträdare som agerar för dennes räkning. 
 161 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 Medborgarskapskonventionen kräver vidare att de oriktiga eller ofullständiga uppgifterna har varit av avgörande betydelse för beslutet om förvärvet av medborgarskapet. Kravet på att de skall ha varit av avgörande betydelse gäller både såvitt avser lämnade uppgifter och omständigheter som förtigits. Det skall alltså vara fråga om en situa- tion där personen inte skulle ha fått medborgarskap om han eller hon hade uppgett riktiga och fullständiga uppgifter. Om exempelvis en person förvärvat medborgarskap i oriktig identitet men skulle ha upp- fyllt förutsättningarna för förvärv av medborgarskap också om han eller hon uppgett sin rätta identitet – de identitetsuppgifter som var oriktiga kan ju i sammanhanget ha varit helt harmlösa – kan upp- gifterna inte anses ha varit av avgörande betydelse för saken. 
 En förutsättning för återkallelse är vidare enligt medborgarskaps- konventionen att den sökande medvetet har lämnat de oriktiga eller ofullständiga uppgifterna. Den sökande måste således känna till att de uppgifter han eller hon lämnar är oriktiga eller ofullständiga. 
 De nu angivna förutsättningarna för återkallelse av ett medborgar- skapsbeslut bör framgå av en bestämmelse som medger återkallelse. 
  
 14.4.2 
  
 Vilka oriktiga eller ofullständiga uppgifter skall kunna leda till återkallelse? 
  
 Bedömning:  
 Lämnade oriktiga eller ofullständiga uppgifter kan avse upplysningar om identitet, föräldraskap, vårdnad, hemvist och försörjning. 
 Den som ansöker om svenskt medborgarskap skall inte heller i fortsättningen vara skyldig att upplysa om brott som han eller hon har dömts för utomlands. 
 Som framgår av avsnitten 4.3.2 och 8.1 är en person som önskar för- värva svenskt medborgarskap själv endast skyldig att lämna uppgifter om sin identitet, hemvist och försörjning. Vidare lämnar den sökan- de uppgifter om de barn för vilka han eller hon är vårdnadshavare. Utrymmet för den sökande att lämna oriktiga eller ofullständiga uppgifter är således i huvudsak begränsat till sådana uppgifter. I de fall medborgarskap förvärvas genom anmälan kan vilseledande upp- gifter lämnas också i fråga om föräldraskap. 
 Migrationsverket kontrollerar under beredningen av en naturali- sationsansökan om den sökande förekommer i Rikspolisstyrelsens belastnings- och misstankeregister (se avsnitt 8.1). Vid bedömningen 
 162 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 av om skötsamhetskravet är uppfyllt har verket möjlighet att ta hän- syn till brott som har begåtts eller misstänks ha begåtts utomlands (se avsnitt 4.3.2). Om sådana uppgifter inte framgår av det svenska belastnings- eller misstankeregistret, kan så normalt endast ske om Rikskriminalpolisen underrättar verket om utländska brottmåls- domar och brottsmisstankar. 
 För att Rikskriminalpolisen skall ha rätt att utan begäran få upp- gifter ur ett utländskt belastnings- och misstankeregister krävs nor- malt att utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som landet i fråga har tillträtt (jfr 11 § lagen [1998:620] om belast- ningsregister samt 9 § lagen [1998:621] om misstankeregister). De internationella överenskommelser som kan föranleda att motsvarande svenska registeruppgifter lämnas ut till utländska myndigheter är Europolkonventionen, som endast avser samarbete mellan medlems- staterna i EU, (prop. 1996/97:164, 1997/98:JuU2, rskr. 1997/98:22) och den Europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brott- mål (SÖ 1968:15, SÖ 1977:88 och SÖ 1992:4). Eftersom Sverige är anslutet till Interpol ger vissa länders lagstiftning också möjlighet att på begäran lämna ut uppgifter till den svenska polismyndigheten ur utländska belastnings- eller misstankeregister bl.a. om det behövs för att polismyndigheten skall kunna förebygga eller upptäcka brott eller för ett utlänningsärende (jfr 12 § lagen om belastningsregister och 10 § lagen om misstankeregister). 
 Vad som sagts nu innebär generellt sett att svenska myndigheter endast har begränsade möjligheter att i ett medborgarskapsärende få information från utländska belastnings- eller misstankeregister om personer från länder som de som ansöker om svenskt medbor- garskap typiskt sett kommer från (angående länderna, se avsnitt 9). Härtill kommer den omständigheten att Rikskriminalpolisen av sekre- tesskäl i vissa fall inte får lämna Migrationsverket den information som polisen faktiskt fått del av från de utländska registren (se av- snitt 8.3). 
 Det är således i dag endast undantagsvis som Migrationsverket får kännedom om brottslighet som ägt rum utanför Sverige. Den en- skilde tillfrågas som nämnts inledningsvis inte heller om detta. Frå- gan uppkommer då om den som ansöker om svenskt medborgar- skap i fortsättningen själv skall vara skyldig att upplysa om brott, av viss svårhetsgrad, som han eller hon har dömts för utomlands. Om en sådan skyldighet inte finns kan det knappast komma i fråga att återkalla ett medborgarskapsbeslut i de fall det efter förvärvet av medborgarskapet framkommer att personen i fråga före förvärvet 
 163 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 gjort sig skyldig till allvarliga brott utomlands eftersom den enskilde ju inte lämnat någon oriktig eller ofullständig uppgift beträffande något förhållande som omfattas av uppgiftsskyldigheten. Att gene- rellt införa en återkallelsemöjlighet för det fall svenska myndigheter efter det att medborgarskapsbeslutet fattats får reda på att den en- skilde före beslutet begått brott utomlands bör av rättssäkerhetsskäl inte kunna accepteras och skulle också strida mot våra konventions- åtaganden. 
 Enligt flera andra länders regelsystem, bl.a. i Danmark, Finland och Norge, skall den sökande lämna uppgifter om brott som han eller hon har dömts för utomlands. Möjligheten i dessa länder att återkalla medborgarskapsbeslut omfattar också fall då vilseledande uppgifter lämnats i detta avseende (se avsnitt 11). Det har dock hit- tills inte i något av länderna förekommit att ett medborgarskapsbe- slut återkallats på grund av vilseledande uppgifter om utländska brott- målsdomar. 
 I sammanhanget bör också nämnas att enligt 9 § andra stycket lagen om belastningsregister finns en möjlighet för en enskild att få ett registerutdrag med vissa uppgifter ur det svenska belastnings- registret om den enskilde behöver ett sådant utdrag om sig själv för att kunna ta tillvara sin rätt i ett främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta där. 
 Det finns alltså skäl som talar för att den som ansöker om svenskt medborgarskap i fortsättningen skulle vara skyldig att lämna upp- lysningar om i vart fall allvarligare brott som han eller hon har dömts för utomlands. 
 Som redogjorts för är emellertid möjligheterna att kontrollera upp- gifter, eller utelämnade uppgifter, om utländska brottmålsdomar be- gränsade. Antalet fall där det framkommer att den enskilde vilselett beslutsmyndigheten härvidlag kan således förväntas bli mycket litet. Som nämnts har inte heller något beslut om danskt, finskt eller norskt medborgarskap återkallats på grund av vilseledande uppgifter om ut- ländska brottmålsdomar. Man måste mot den bakgrunden fråga sig om fördelarna uppväger den ökade arbetsbelastning det skulle inne- bära för Migrationsverket, som de senaste åren i genomsnitt avgjort ungefär 24 000 naturalisationsärenden per år, att också behandla dessa uppgifter. Ett uppgiftslämnande i dessa hänseenden skulle ju kräva ett antal ställningstaganden rörande karenstid, brottets svår- hetsgrad, straffbarhet i Sverige osv. 
 Jag anser därför att den som ansöker om svenskt medborgarskap inte heller i framtiden bör vara skyldig att upplysa om brott som han 
 164 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 eller hon har dömts för utomlands. Att ålägga en sökande en skyl- dighet att upplysa om misstankar om brott utomlands som riktas mot honom eller henne kan än mindre komma i fråga. 
 Slutsatsen av det nu anförda blir att enbart det förhållandet att en myndighet får reda på att en numera svensk medborgare begått brott utomlands – före eller efter det att det svenska medborgar- skapet förvärvades – aldrig skall kunna leda till en återkallelse av ett medborgarskapsbeslut. Lämnade oriktiga eller ofullständiga uppgif- ter kan således även i fortsättningen endast avse upplysningar om identitet, familjeförhållanden, hemvist och försörjning. Sammanfatt- ningsvis innebär det att förlust av det svenska medborgarskapet torde bli aktuellt främst i de fall den enskilde har lämnat felaktiga upp- gifter om sin identitet i syfte att dölja att han eller hon har begått brott eller har en terroristanknytning eller liknande. 
  
 14.5 
  
 Annat otillbörligt förfarande 
  
 Förslag:  
 Ett beslut om svenskt medborgarskap skall kunna åter- kallas om medborgarskapet har förvärvats genom annat otillbör- ligt förfarande än genom lämnandet av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. 
 Som jag nämnt flera gånger är det stötande för rättskänslan att det i dag inte går att återkalla ett medborgarskapsbeslut i de fall som det erhållits genom hot eller bestickning. Det bör därför införas en möjlighet att återkalla ett beslut om svenskt medborgarskap som visserligen inte har fattats på felaktiga grunder men annars på felak- tigt sätt. Ett medborgarskapsbeslut bör således kunna återkallas också om det har förvärvats genom annat otillbörligt förfarande än genom att personen lämnat oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Detta otill- börliga förfarande måste vara en gärning som ryms inom begreppet bedrägligt förfarande i artikel 7.1 b i medborgarskapskonventio- nen. Enligt kommentaren till konventionen omfattar begreppet be- drägligt förfarande hot, bestickning och annat bedrägligt sätt. Åter- kallelse av ett medborgarskapsbeslut som exempelvis har förvärvats genom hot mot tjänsteman eller bestickning enligt 17 kap. 1 eller 4 § brottsbalken är därmed enligt konventionen möjlig. 
 Annat otillbörligt förfarande skall, liksom lämnande av vilseledan- de uppgifter, enligt medborgarskapskonventionen kunna tillskrivas den sökande. I de fall andra personer har förfarit otillbörligt på upp- 
 165 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 drag av, eller på annat sätt med anledning av, sökanden måste för- farandet anses kunna tillskrivas sökanden. Det bör t.ex. vara möj- ligt att återkalla ett medborgarskapsbeslut som förvärvas genom att en person genom mutbrott förmedlar medborgarskap på indirekt uppdrag av sökanden. Sökanden behöver alltså inte själv ha gjort sig skyldig till bestickning för att det skall finnas grund för återkallelse. Vidare skall även sådant otillbörligt förfarande som nu avses ha varit av avgörande betydelse för beslutet om förvärvet av medborgarskapet. 
 För att ett medborgarskapsbeslut skall kunna återkallas på grund av annat otillbörligt förfarande än vilseledande av beslutsmyndighe- ten bör normalt krävas att det finns en lagakraftvunnen brottmåls- dom. Det måste i vart fall krävas att den myndighet som har att pröva om medborgarskapsbeslutet bör återkallas finner det ställt utom allt rimligt tvivel att sökanden eller annan person gjort sig skyldig till gärningen i fråga. 
  
 14.6 
  
 Omständigheter som skall beaktas vid prövningen 
  
 Förslag:  
 Vid prövningen av om ett medborgarskapsbeslut skall fråntas den som förvärvat det genom oriktiga eller ofullständiga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande skall en avväg- ning göras mellan å ena sidan hur klandervärt beteendet är och å andra sidan hur ingripande ett återkallelsebeslut blir för den en- skilde. 
 Vid bedömningen skall särskilt beaktas personens levnadsom- ständigheter, om återkallelsen leder till statslöshet och hur lång tid som har gått sedan personen förvärvade svenskt medborgar- skap. 
 Ett medborgarskapsbeslut skall inte återkallas om den enskilde vid den tidpunkt då frågan om återkallelse uppkommer uppfyller förutsättningarna för förvärv av svenskt medborgarskap. 
 Det är givet att inte varje oriktigt uppgiftslämnande skall leda till återkallelse. Som jag nämnt tidigare är det främst i de fall en person lämnat felaktiga uppgifter om sin identitet i syfte att dölja brotts- lighet eller terroristanknytning eller liknande som återkallelse bör övervägas. Inte heller bör ett annat otillbörligt förfarande alltid leda till återkallelse. En avvägning måste göras i det enskilda fallet, varvid stor hänsyn måste tas till den enskildes intresse att känna trygghet. Det är också viktigt för medborgarskapsbeslutets legitimitet att detta 
 166 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 inte alltför lätt kan rubbas. Den som blivit svensk medborgare måste alltjämt uppleva att beslutet är bestående och en definitiv bekräftelse på hans eller hennes tillhörighet till det svenska samhället. 
 Ju mer klandervärt en sökande har förfarit i samband med ett för- värv av ett medborgarskap desto starkare är naturligtvis skälen för att medborgarskapsbeslutet skall återkallas. Om en person erhållit permanent uppehållstillstånd i oriktig identitet på grund av lämnade oriktiga uppgifter och dessutom har lämnat felaktiga uppgifter i sam- band med förvärvet av medborgarskapet i syfte att dölja ett grovt kriminellt förflutet eller en terroristanknytning talar starka skäl för att personen bör förlora sitt medborgarskap särskilt i de fall perso- nen fortsätter verksamheten. Av betydelse är givetvis vilken karens- tid som skulle ha gällt om myndigheten känt till de rätta förhållan- dena. Om den berörde, när frågan om återkallelse aktualiseras, under lång tid varit skötsam och några vandelsanmärkningar inte finns talar det givetvis mot en återkallelse. Å andra sidan torde det vara i an- slutning till ny brottslighet som det uppdagas att personen lämnat felaktiga uppgifter. 
 Om det framkommer att en person uppgivit felaktig identitet i medborgarskapsärendet men skälet för detta inte varit att dölja grov brottslighet eller liknande utan endast beror på att han eller hon fort- sätter att uppträda under den identitet som uppgivits för att under- lätta möjligheten att få permanent uppehållstillstånd i Sverige talar det också mot en återkallelse av medborgarskapsbeslutet. Visserli- gen skulle personen om det rätta förhållandet uppdagats före med- borgarskapsbeslutet ha fått börja räkna ny hemvisttid innan med- borgarskap beviljats men enbart det förhållandet bör normalt inte behöva medföra att beslutet återkallas. 
 Om medborgarskapet har förvärvats genom att sökanden har för- farit otillbörligt på annat sätt får utdömd straffpåföljd vara avgörande för hur starka skälen är för återkallelse. Det är givetvis skillnad mellan det fallet att man gått före i kön och ett fall där en person på grund av att han eller hon gjort sig skyldig till grova brott rätteligen inte uppfyller kraven för förvärv av medborgarskap. I de fall det inte finns någon lagakraftvunnen brottmålsdom får en bedömning göras av vil- ket straffvärde det otillbörliga förfarandet har. 
 Den enskildes levnadsomständigheter efter det att han eller hon blivit svensk medborgare bör på samma sätt som vid fråga om åter- kallelse av uppehållstillstånd beaktas när frågan om förlust av med- borgarskapet prövas. Levnadsomständigheter som bör beaktas är t.ex. arbetsförhållanden, social anpassning och skötsamhet. 
 167 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 Att undvika statslöshet är en viktig utgångspunkt för svensk lag- stiftning och praxis på medborgarskapsområdet. Det är också ut- gångspunkten i flera internationella konventioner som Sverige anslu- tit sig till. Enligt medborgarskapskonventionen och  
 FN-konventio- 
  nen om begränsning av statslöshet är statslöshet emellertid inget hinder för återkallelse om medborgarskapet har förvärvats genom bedrägligt förfarande eller vilseledande av beslutsmyndigheten. Om förlust av svenskt medborgarskap inte i något fall skulle få leda till statslöshet skulle en person kunna undkomma en återkallelse genom att under processens gång låta befria sig från sitt andra medborgar- skap. Återkallelseregeln skulle således relativt enkelt kunna kringgås. Med hänsyn härtill bör återkallelsemöjligheten inte begränsas på så sätt att återkallelse kan komma i fråga endast beträffande de perso- ner som har dubbelt medborgarskap. En reglering i enlighet med det nu sagda kommer därmed i detta avseende att stå i överensstäm- melse med dansk och norsk rätt. Vid prövningen bör dock i varje enskilt fall särskilt beaktas om den berörde kommer att bli statslös om han eller hon förlorar sitt svenska medborgarskap. 
 Jag anser inte att det bör preciseras någon tidsfrist inom vilken ett beslut om återkallelse måste fattas. Längden av den period som har förflutit efter förvärvet av medborgarskapet är dock en omständig- het som särskilt måste beaktas i varje enskilt fall. 
 Ett så grundläggande beslut som medborgarskapsbeslut bör inte kunna återkallas av rena ordningsskäl. Om det när frågan om åter- kallelse aktualiseras inte längre är något hinder för den enskilde att förvärva svenskt medborgarskap bör det därför inte vara möjligt att återkalla ett medborgarskapsbeslut. Ett förbud mot återkallelse i så- dana fall bör framgå av lagen. Återkallelse skall således inte kunna ske om en person visserligen har lämnat falska uppgifter om sin identitet för att dölja brottslighet men brottsligheten ligger så långt tillbaka i tiden att den inte längre skulle medföra någon karenstid och personen sedan förvärvet av medborgarskapet har haft och kan förväntas att ha ett hederligt levnadssätt (jfr 11 § 5 medborgarskaps- lagen). Inte heller skall återkallelse kunna ske om ett otillbörligt förfarande endast har lett till att en ansökan eller anmälan om med- borgarskap behandlats med förtur och det otillbörliga förfarandet i sig inte längre skulle medföra någon karenstid. Ett annat exempel på när återkallelse på grund av förbudet inte skall kunna ske är om felaktiga uppgifter har lämnats om hemvisten och dessa har med- fört att personen har blivit svensk medborgare vid en tidigare tid- punkt än vad som annars skulle ha skett. Som nämnts i avsnitt 8.1 
 168 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 finns nämligen en möjlighet att lämna vilseledande uppgifter om hem- visten när det gäller upplysningar om datum för resor utomlands som i vissa fall är svåra för myndigheten att kontrollera. 
  
 14.7 
  
 Konsekvenser för barn 
  
 Förslag:  
 Ett barn som är under 18 år och som fått sitt svenska medborgarskap samtidigt som en förälder eller på grund av att föräldern varit svensk skall, om inte vägande skäl talar däremot, fråntas sitt medborgarskap som en följd av ett beslut om förlust av förälderns medborgarskap. Frågan om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall prövas särskilt. Vid bedömningen av om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Barnet får inte fråntas sitt medborgarskap om någon av barnets föräldrar behåller sitt svenska medborgarskap eller om en återkallelse skulle leda till att barnet blir statslöst. 
 Varken medborgarskapskonventionen eller  
 FN-konventionen 
  om begränsning av statslöshet hindrar, som framgår av avsnitt 3.2.1, att ett barn fråntas sitt medborgarskap i de fall föräldern förlorar med- borgarskapet på grund av lämnade oriktiga eller ofullständiga upp- gifter eller annat otillbörligt förfarande. Barnet får dock, enligt nu nämnda konventioner, inte fråntas sitt medborgarskap i dessa fall om någon av barnets föräldrar behåller sitt medborgarskap eller om en återkallelse skulle leda till att barnet blir statslöst. 
 Som redogjorts för i avsnitt 3.2.2 har barn enligt artikel 8 i barn- konventionen rätt att behålla sin identitet, innefattande medborgar- skap, namn och släktförhållanden såsom dessa erkänns i lag, utan olag- ligt ingripande. Några uttalanden som ger någon direkt vägledning om artikelns närmare innebörd såvitt gäller frågan om förlust av medborgarskap i nu aktuella situationer finns inte. Ordalydelsen i artikel 8 och bakgrunden till den, som den framgår av Legislative History of the Convention on the Rights of the Child,  
 1978–1989, 
  FN (travaux preparatoires), talar för att bestämmelsen skall förstås så att det inte föreligger något absolut hinder att frånta ett barn dess medborgarskap men inskränkningar vad gäller barns rätt till en identi- tet måste vara föreskrivna i lag. Man bör kunna utgå från att med- borgarskapskonventionen, som ju har tillkommit senare än barnkon- ventionen, överensstämmer med i sammanhanget relevanta bestäm- 
 169 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 melser i barnkonventionen, även om konventionerna är skrivna uti- från olika syften. 
 Jag kan därför inte se att artikel 8 i barnkonventionen skulle ut- göra ett absolut hinder mot att i svenskt rätt införa en återkallelse- möjlighet, som överensstämmer med medborgarskapskonventionen och konventionen om begränsning av statslöshet, i nu aktuella situa- tioner. 
 Som framgår av avsnitt 11 finns det redan i norsk och finsk rätt en möjlighet att frånta ett barn dess medborgarskap i de fall barnet för- värvat det på grundval av förälderns medborgarskap och föräldern förlorar sitt medborgarskap på grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. 
 Om ett barn erhåller svenskt medborgarskap samtidigt som en förälder eller på grund av att föräldern varit svensk medborgare faller grunden för medborgarskapet om det visar sig att förvärvet av svenskt medborgarskap för barnets mor eller far har meddelats på grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Om inte barnet fråntas sitt medborgarskap då föräldern gör det torde, på grund av anknytningen till barnet, normalt utvisning av föräldern inte heller kunna komma i fråga frånsett fall då han eller hon i ett senare skede döms för ett allvarligt brott. Att barn under arton år i fråga om sitt medborgar- skap skall följa föräldrarna eller en av dem kan även i fall rörande förlust av medborgarskap anses följa av härstamningsprincipen. Ett barn som har förvärvat svenskt medborgarskap tillsammans med den förälder vars medborgarskap återkallas eller på grund av att föräl- dern tidigare var svensk medborgare, bör mot denna bakgrund kunna fråntas sitt medborgarskap som en följd av ett beslut om förlust av förälderns medborgarskap. Detsamma bör gälla om föräldern förlo- rar sitt medborgarskap på grund av att förvärvet skett genom annat otillbörligt förfarande. Frågan om barnet bör förlora sitt svenska medborgarskap i nu angivna fall bör dock prövas särskilt varvid särskilda hänsyn kan tas. 
 Samma krav bör gälla oberoende av om barnet har förvärvat svenskt medborgarskap automatiskt, genom anmälan eller efter ansökan. Barnet kan således ha förvärvat svenskt medborgarskap vid födelsen på grund av förälderns medborgarskap. Barnet kan vidare ha fått sitt medborgarskap tillsammans med sin förälder baserat på förälderns anmälan eller ansökan enligt 10 respektive 13 § medborgarskapslagen eller på grund av en anmälan eller ansökan som en förälder eller vårdnadshavare gjort på barnets vägnar. 
 170 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 I enlighet med barnkonventionen skall det enskilda barnets bästa sättas i främsta rummet vid prövningen av frågan om även barnet bör fråntas sitt medborgarskap (se avsnitt 3.2.2). Barnets bästa måste vägas mot samhällets intresse av att i vissa fall kunna frånta någon medborgarskapet därför att det grundar sig på vilseledande uppgifter eller har förvärvats genom annat otillbörligt förfarande. Det innebär att barnets intressen alltid bör tillmätas stor vikt men att dessa inte kan utesluta att andra legitima intressen i vissa fall måste kunna ta över. Hänsyn till andra omständigheter kan alltså inte utesluta att ett barn förlorar sitt medborgarskap, som en följd av att föräldern förlorar sitt. En bestämmelse om förlust av medborgarskap för barn bör därför utformas så att en faktor som särskilt skall beaktas vid prövningen är vad hänsynen till barnets bästa kräver. 
 Vid bedömningen av vad hänsynen till barnets bästa kräver bör barnets levnadsomständigheter beaktas, vilka följder en återkallelse kommer att få för barnet och hur lång tid som har gått sedan barnet förvärvade svenskt medborgarskap. En levnadsomständighet som särskilt bör beaktas är barnets ålder. Ju äldre barn det är fråga om, desto tyngre bör skälen vara mot att ett beslut om återkallelse fattas eftersom ett äldre barn oftast redan har en personlig anknytning till Sverige. Ett barn som vid tiden för prövningen har fyllt arton år och som således vid den tiden är myndigt bör inte kunna fråntas sitt medborgarskap på grund av att föräldern förlorar sitt medborgar- skap. Frågan om det är bäst för barnet att också fråntas sitt med- borgarskap och eventuellt utvisas ur landet tillsammans med föräl- dern eller få behålla sitt medborgarskap och stanna i Sverige even- tuellt utan föräldern om denne utvisas får bedömas i varje enskilt fall. 
 Om en av barnets föräldrar förblir svensk medborgare bör barnet få behålla sitt svenska medborgarskap. Inte heller bör ett barn kunna fråntas sitt medborgarskap om barnet därigenom skulle bli statslöst. Detta bör framgå av lagen. 
  
 14.8 
  
 Självständig förlust av barns medborgarskap som förvärvats automatiskt 
  
 Bedömning:  
 Frågan om vad som skall gälla i de fall medborgar- skapet förvärvats automatiskt och det framkommer att en grund- läggande förutsättning för förvärvet saknats bör även i fortsätt- ningen avgöras i rättstillämpningen. 
 171 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 Som redogjorts för i avsnitt 3.2.1 får enligt medborgarskapskonven- tionen en konventionsstat föreskriva att ett barn kan förlora sitt med- borgarskap om det under barnets omyndighetstid fastställs att de förutsättningar som föranledde förvärvet av medborgarskapet direkt med stöd av lag (ex lege) inte längre är uppfyllda. Återkallelse får dock inte ske i dessa fall om barnet därigenom blir statslöst. Till skillnad från de fall då förlust av medborgarskapet enligt konven- tionen är tillåten på grund av lämnade oriktiga eller ofullständiga uppgifter krävs för förlust på denna grund inte ett avsiktligt vilse- ledande. 
 Ett exempel på fall när frågan om förlust av medborgarskap som förvärvats direkt med stöd av lag kan aktualiseras är om en svensk man felaktigt bekräftar ett faderskap för att barnet skall förvärva svenskt medborgarskap. I ett sådant fall förvärvar barnet automatiskt svenskt medborgarskap. 
 Som redogjorts för i avsnitt 6.4 anförde regeringen i anslutning till 5 § medborgarskapslagen (anmälan från fadern till utomlands fött barn) att om det senare skulle visa sig att ett faderskap blivit felaktigt fastställt, följderna av detta får avgöras i rättstillämpningen mot bakgrund av förvaltningsrättsliga principer och med beaktande av 2 kap. 7 § regeringsformen (prop. 1999/2000:147 s. 29). Regeringen förde samma resonemang i frågan om ett beslut om naturalisation på grund av felaktiga eller falska uppgifter skulle kunna anses som en nullitet (a. prop. s. 48). 
 Ett motsvarande resonemang bör kunna föras beträffande fall då medborgarskap har förvärvats automatiskt och det framkommer att en grundläggande förutsättning för förvärvet saknats (se avsnitt 14.1). Jag anser inte att det därutöver finns behov av en särskild reglering härvidlag. 
  
 14.9 
  
 Migrationsverket eller en länsstyrelse skall som första instans pröva frågor om återkallelse av medborgarskapsbeslut 
  
 Förslag:  
 Migrationsverket eller den länsstyrelse som först har prövat en ansökan eller anmälan om svenskt medborgarskap skall som första instans pröva frågor om återkallelse av beslut om med- borgarskap som förvärvats genom oriktiga eller ofullständiga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande. Samma myn- 
 172 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 dighet skall även som första instans pröva frågor om förlust av svenskt medborgarskap för barn till den som återkallelsen avser. 
 Vid överklagande skall samma processordning som i övriga medborgarskapsärenden tillämpas. 
 Man kan främst tänka sig två olika beslutsordningar när det gäller handläggningen av återkallelse av felaktiga beslut om medborgarskap. Den ena skulle innebära att beslutsmyndigheten ges rätt att fatta beslut också om återkallelse. Det andra alternativet skulle innebära att myndigheten ansöker hos domstol om återkallelse. Självfallet bör i det förstnämnda alternativet, besluten kunna överklagas till dom- stol. 
 Beslut om återkallelse av uppehållstillstånd som har fattats på fel- aktiga grunder fattas i första instans av Migrationsverket (se 7 kap. 8 § UtlL) dvs. den myndighet som först har prövat en ansökan om uppehållstillstånd. Migrationsverkets beslut om återkallelse av uppe- hållstillstånd får överklagas till en migrationsdomstol (14 kap. 3 § UtlL). 
 Även om det finns skillnader mellan en ordning som möjliggör återkallelse av medborgarskapsbeslut och en ordning som möjliggör återkallelse av uppehållstillstånd är instituten likartade i den meningen att det i båda fallen är frågan om återkallelse av ett gynnande beslut som grundas på felaktiga eller ofullständiga uppgifter. Vidare är det i båda fallen frågan om beslut som för den enskilde får vittgående rättsverkningar. 
 Även när det gäller t.ex. körkortstillstånd och serveringstillstånd är det de myndigheter som meddelat tillstånden, nämligen länssty- relse respektive kommun, som i första instans prövar frågor om åter- kallelse av tillstånden (se alkohollagen [1994:1738] och körkortsla- gen [1998:488]). I båda dessa fall uppkommer dock frågan om åter- kallelse vanligen på grund av omständigheter som har inträffat efter beviljandet av tillstånden. Det är dessutom, i jämförelse med åter- kallelse av medborgarskapsbeslut eller uppehållstillstånd, frågan om beslut med mindre långtgående rättsverkningar. 
 Eftersom ett beslut om återkallelse självfallet skall kunna prövas av domstol efter överklagande ser jag dock inte något avgörande hinder från rättssäkerhetssynpunkt mot att den myndighet som först prövade frågan om förvärv av medborgarskap i första instans också avgör frågor om återkallelse av medborgarskapsbeslut. Även om vissa skillnader finns mellan olika typer av återkallelsebeslut talar ändå likheterna för att regleringen av frågan om vem som i första 
 173 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 instans skall pröva frågor om återkallelse av medborgarskapsbeslut skall vara densamma som för andra återkallelseförfaranden. 
 Den myndighet som först prövade frågan om förvärv av svenskt medborgarskap bör således som första instans pröva frågor om för- lust av medborgarskap som förvärvats genom oriktiga eller ofull- ständiga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande. Det inne- bär att det normalt blir Migrationsverket som prövar frågor om för- lust av medborgarskap. I de fall en medborgare från ett av de övriga nordiska länderna har förvärvat svenskt medborgarskap genom anmä- lan har frågan om förvärvet först prövats av en länsstyrelse och det bör då vara den länsstyrelsen som prövar frågan om förlust av med- borgarskapet. 
 I avsnitt 14.7 föreslås att ett barn som fått sitt svenska medbor- garskap samtidigt som en förälder eller genom en förälder skall kunna förlora sitt medborgarskap som en följd av ett beslut om förlust av förälderns medborgarskap. Den myndighet som prövar frågan om förlust av medborgarskap för barnets förälder bör även som första instans pröva frågan om också barnet till följd därav skall fråntas sitt medborgarskap. Som nämnts i avsnitt 14.7 kan barnets medborgarskap i dessa fall ha förvärvats automatiskt vilket innebär att någon myndighet inte formellt har beslutat om barnets förvärv. 
 Migrationsverkets eller en länsstyrelses beslut enligt medborgar- skapslagen får normalt överklagas till en migrationsdomstol (26 § medborgarskapslagen). En migrationsdomstols beslut överklagas hos Migrationsöverdomstolen i enlighet med bestämmelserna i 16 kap. UtlL. Enligt 16 kap. UtlL krävs prövningstillstånd vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrationsöverdomstolen. Migra- tionsöverdomstolen är en prejudikatinstans och dess beslut kan inte överklagas (16 kap. 9 och 11 §§ UtlL). 
 Den instansordning som gäller vid överklagande av beslut i med- borgarskapsärenden, liksom i utlänningsärenden, avviker således från vad som i allmänhet gäller i förvaltningsprocessen genom att den till skillnad från den ordinära handläggningsordningen för förvaltnings- mål inte innehåller en möjlighet att föra upp vissa mål till högsta in- stans, dvs. Regeringsrätten (se prop. 2004/05:170 s. 107 ff.). Det skulle kunna hävdas att ett så ingripande beslut som ett beslut om förlust av medborgarskap bör kunna föras till Regeringsrätten. Å andra sidan framstår det som märkligt att en enda ärendegrupp – och med all sannolikhet en mycket liten grupp – skall ha en avvikande ordning. Den allmänna instansordningen för medborgarskaps- och utlänningsärenden bör därför gälla även vid överklagande av ett myn- 
 174 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 dighetsbeslut om förlust av medborgarskap. Ett beslut om återkal- lelse av ett medborgarskapsbeslut bör således kunna överklagas till migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen vars beslut inte kan överklagas. De allmänna reglerna om överklagande av beslut i medborgarskapsärenden bör därvid gälla. Det innebär att Migrations- verket respektive länsstyrelsen blir den enskildes motpart i migra- tionsdomstolen och att den enskilde har rätt till muntlig förhandling. 
 Oftast torde ett otillbörligt förfarande i samband med förvärv av medborgarskap uppdagas i samband med utredning om annan brotts- lighet. Ett sådant otillbörligt förfarande kan i sig medföra straffan- svar. Vissa undersökningar av betydelse för frågan om det finns grund för återkallelse av ett beslut om svenskt medborgarskap kan därför komma att utföras av polismyndigheter eller Åklagarmyndigheten. Polismyndigheter och Åklagarmyndigheten bör därför vara skyldiga att underrätta den myndighet som beslutat om förvärvet av svenskt medborgarskap om omständigheter som framkommit hos dem talar för att ett medborgarskapsbeslut skall återkallas. Även Säkerhets- polisen, Rikskriminalpolisen, Skatteverket, som bl.a. handlägger ären- den om folkbokföring, och svenska utlandsmyndigheter, kan i sin verksamhet få kännedom om uppgifter som kan innebära att ett be- slut om medborgarskap bör omprövas. Dessa bör därför också till den myndighet som först prövat frågan om förvärv av medborgar- skap vara skyldiga att anmäla om de får kännedom om förhållanden som kan föranleda återkallelse av medborgarskapsbeslutet. Nu nämnda myndigheter eller avdelningar eller enheter inom dem bör dessutom till den myndighet som skall ompröva medborgarskaps- beslutet lämna alla uppgifter som kan vara av betydelse för bedöm- ningen av om återkallelse av beslutet skall ske. 
 Vidare är det möjligt att Migrationsverket, eller en länsstyrelse, kan komma att behöva hjälp av vissa andra myndigheter, främst polis- myndigheter, med utredningar i anslutning till frågan om förlust av medborgarskap. Även detta kan föranleda att dessa myndigheter bör vara skyldiga att lämna ut uppgifter till verket eller en länsstyrelse som behövs i ett ärende om förlust av medborgarskap. Nämnda skyl- digheter bör regleras i medborgarskapsförordningen (2001:218). 
 175 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 14.10 
  
 Offentligt biträde 
  
 Förslag:  
 I ärende eller mål om förlust av svenskt medborgarskap skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. 
 Generella bestämmelser om offentligt biträde finns i lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Bestämmelser som rör frågor om offentliga biträden återfinns även i rättshjälpslagen (1996:1619) till vilka lagen om offentligt biträde hänvisar. 
 Enligt 1 § lagen om offentligt biträde tillämpas lagen när offentligt biträde skall förordnas i ett mål eller ärende enligt särskild föreskrift i lag. Av 2 och 3 §§ lagen om offentligt biträde framgår vidare bl.a. att offentligt biträde förordnas efter ansökan eller när det annars finns anledning till det och då av handläggande domstol eller myndighet. Enligt 5 § samma lag anges att bestämmelserna i  
 26–29 
  §§ rätts- hjälpslagen om förordnande och byte av rättshjälpsbiträde och om ersättning till rättshjälpsbiträde skall tillämpas i fråga om offentligt biträde. Till biträde får enligt 26 § rättshjälpslagen förordnas en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget. Om sökanden själv har föreslagit någon som är lämplig, skall den föreslagne förordnas, om det inte medför avsevärt ökade kostnader eller det i övrigt finns särskilda skäl emot det. Av 7 § lagen om offentligt biträde framgår att domstols eller myndighets beslut enligt lagen överklagas i samma ordning som gäller för överklagande av dom eller beslut i det mål eller ärende i vilket bi- trädet har förordnats. 
 På grund av de långtgående rättsverkningar ett beslut om förlust av medborgarskap får bör enligt min mening den enskilde ha rätt till offentligt biträde i ärenden eller mål om omprövning av medborgar- skap. Ärendena eller målen är dessutom till sin karaktär sådana att utgångspunkten måste vara att den enskilde har behov av biträde. Endast om det måste antas att behov av biträde saknas bör offent- ligt biträde inte förordnas. Dessa förutsättningar bör framgå av en särskild bestämmelse i medborgarskapslagen. De allmänna bestäm- melserna i lagen om offentligt biträde bör gälla även när offentligt biträde skall förordnas i ett mål eller ärende om förlust av medbor- garskap. 
 176 
  
 SOU 2006:2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 14.11 
  
 Rättsverkningar av förlust av svenskt medborgarskap 
  
 14.11.1 Retroaktiv verkan 
  
 Förslag:  
 En person som förlorat sitt svenska medborgarskap på grund av otillbörligt förfarande skall inte anses ha varit svensk medborgare vid tillämpningen av 9, 12 och 19 §§ lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. 
 En särskild fråga är när återkallelse av beslut om svenskt medbor- garskap skall få verkan. Enligt allmänna förvaltningsrättsliga princi- per får ett avgörande verkan när det har vunnit laga kraft om inget annat har bestämts i beslutet eller föreskrivits i lag (se Watson och Mcclain, 
  Förvaltningsrättens grunder, 2004, s. 193 ff.) Huvudregeln, om att beslutet skall ha vunnit laga kraft för att få ver- kan, bör gälla härvidlag och ett beslut om förlust av svenskt med- borgarskap bör inte få tillbakaverkande kraft. Personen skall således anses ha varit svensk medborgare från dagen för beviljande av svenskt medborgarskap fram till dess ett lagakraftvunnet återkallelsebeslut föreligger. Däremot bör den enskilde inte kunna åberopa det tidi- gare medborgarskapet som grund för återförvärv av svenskt med- borgarskap efter anmälan enligt 9 eller 19 § medborgarskapslagen eller för förvärv av medborgarskap med stöd av 12 § samma lag. Vid tillämpning av dessa bestämmelser bör därför den som förlorat sitt medborgarskap på grund av otillbörligt förfarande inte anses ha varit svensk medborgare. En motsatt ordning skulle kunna medföra att beslutet om återkallelse blir verkningslöst. 
 14.11.2 Återförvärv av uppehållstillstånd 
  
 Bedömning:  
 En person som förlorat sitt svenska medborgarskap får på eget initiativ på nytt ansöka om uppehållstillstånd enligt bestämmelserna i utlänningslagen (2005:716). 
 En särskild fråga är vilka konsekvenser ett beslut om återkallelse av ett medborgarskapsbeslut skall få för personens rätt att vistas i Sverige. Enligt svensk praxis anses en persons permanenta uppehålls- tillstånd upphöra att gälla i samband med förvärv av svenskt medbor- garskap. En person som förlorar sitt medborgarskap efter återkal- 
 177 
  
 Överväganden och förslag 
  
 SOU 2006:2 
  
 lelse kommer åter att bli en utlänning och således normalt behöva ha uppehållstillstånd för att ha rätt att vistas i Sverige. Om han eller hon inte på grund av ett annat nordiskt medborgarskap eller EES- medborgarskap har rätt att vistas i Sverige innebär detta att det finns förutsättningar för utvisning. 
 I de fall Migrationsverket medger en person befrielse från svenskt medborgarskap upplyser verket den enskilde om att denne måste an- söka om uppehållstillstånd om han eller hon önskar vara kvar i Sverige. På motsvarande sätt bör Migrationsverket i anslutning till ett beslut om återkallelse av medborgarskapsbeslut upplysa den enskilde om att han eller hon på nytt måste ansöka om uppehållstillstånd om de önskar stanna kvar i Sverige. 
 Huruvida uppehållstillstånd skall beviljas får prövas enligt bestäm- melserna i utlänningslagen (se avsnitt 4.2.1). Vid denna prövning får Migrationsverket ta ställning till bl.a. om de omständigheter som medfört förlust av personens svenska medborgarskap, också skall medföra att han eller hon nekas ett nytt uppehållstillstånd. 
  
 14.12 
  
 Ikraftträdande 
  
 Förslag:  
 De nya bestämmelserna skall träda i kraft den 1 januari 2011. De får tillämpas endast om medborgarskapet har förvärvats efter lagens ikraftträdande. 
 Ändringen i regeringsformen kräver två riksdagsbeslut med val emellan (8 kap. 15 § RF). Den kan därför träda i kraft tidigast den 1 januari 2011. Ändringarna i medborgarskapslagen bör träda i kraft samtidigt. 
 Återkallelse av medborgarskapsbeslut är som jag flera gånger har framhållit ett mycket ingripande beslut. Den föreslagna regleringen skiljer sig från andra typer av återkallelsebeslut genom att det är för- faranden före eller i samband med tillståndsbeslutet som skall ligga till grund för återkallelsen. Den nya ordningen bör därför göras tillämplig endast i de fall medborgarskapet beviljats efter ikraftträ- dandet. Något annat skulle även från rent principiella utgångspunkter kunna ifrågasättas. En övergångsbestämmelse bör därför finnas som anger att de nya bestämmelserna skall tillämpas endast i de fall med- borgarskapet har förvärvats efter lagens ikraftträdande. 
 178 
  
 15 
  
 Ekonomiska och andra konsekvenser 
  
 Bedömning:  
 Förslaget bör inte medföra några nämnvärda kon- sekvenser i de avseenden som anges i kommittéförordningen (1998:1474). 
 Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser göras. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, skall dessa redovisas. I de fall en kommittés förslag medför kostnadsökningar eller intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting, gäller att kommittén skall föreslå en fi- nansiering. Enligt 15 § samma förordning skall även sådana konse- kvenser redovisas som avser kommunalt självstyre, brottslighet och brottsförebyggande arbete, sysselsättning, offentlig service, små före- tags förutsättningar, jämställdhet eller integrationspolitiska mål. 
 Förslaget till en återkallelsemöjlighet av medborgarskapsbeslut kommer att leda till att Migrationsverket, som enligt förslaget är den myndighet som normalt kommer att pröva frågan om återkallelse i första instans, får anmälningar från andra myndigheter om att det framkommit uppgifter som talar för att ett medborgarskapsbeslut skall återkallas. En del anmälningar kan också förväntas komma in till verket från allmänheten. En rimlig uppskattning är att Migrations- verket kommer att behöva inleda ungefär femton ärenden om åter- kallelse av medborgarskapsbeslut per år. Av dessa torde, bl.a. mot bakgrund av erfarenheterna från de andra nordiska länderna, endast något enstaka leda till beslut om återkallelse. Migrationsverkets han- tering bör därför inte leda till ökade kostnader i sådan omfattning att den inte kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. Antalet motsvarande anmälningar till och inledda ärenden hos en länsstyrelse, som i vissa fall som första instans enligt förslaget skall pröva frågan 
 179 
  
 Ekonomiska och andra konsekvenser 
  
 SOU 2006:2 
  
 om återkallelse av medborgarskapsbeslut, måste förväntas bli så få att det går att bortse från dem i detta sammanhang. 
 Då det som nämnts får antas att det endast blir fråga om enstaka ärenden som leder till beslut om återkallelse av svenskt medborgar- skap torde förslagen inte leda till några mätbara ekonomiska konse- kvenser för domstolarna. Inte heller för det allmänna i övrigt torde det leda till några administrativa eller ekonomiska konsekvenser. 
 Med beaktande av det hittills sagda gör jag sammanfattningsvis den bedömningen att de förslag som läggs fram inte kommer att med- föra några sådana ekonomiska konsekvenser som avses i 14 § kom- mittéförordningen. 
 De integrationspolitiska målen fastställdes av riksdagen hösten 1997 (prop. 1997/98:16, bet. 1997/98:SfU6, rskr. 1997/98:68) och komplet- terades 2001 (prop. 2000/2001:01, bet 2000/01:SfU2, rskr. 2000/01:72). En ytterligare ändring av målen beslutades av riksdagen i december 2002 (prop. 2002/2003:01, bet. 2002/03:SfU2, rskr. 2002/03:46). 
 Integrationspolitikens mål enligt dessa beslut är 
  
 lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, 
  
 en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund och 
  
 en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt för olikheter inom de gränser som följer av samhällets grund- läggande demokratiska värderingar och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och medansvariga för. 
  
 Vissa organisationer har, vid de hearingar som utredningen har hållit, hävdat att en återkallelsemöjlighet skulle riskera att det skapas ett  
 A-lag 
  och ett  
 B-lag 
  i samhället och att samtliga i den grupp vars medborgarskap skulle kunna förloras därmed drabbas samt att det ur integrationssynpunkt är bättre med ett oåterkalleligt medborgarskap eftersom en återkallelsemöjlighet bl.a. skulle skapa en känsla av utan- förskap. 
 Jag har den uppfattningen att medborgarskapet utgör ett viktigt led i integrationsprocessen. Det går enligt min mening inte att en- tydigt slå fast om det från integrationspolitiska utgångspunkter är positivt eller negativt med en återkallelsemöjlighet. Jag har sett som min uppgift att lägga fram ett förslag till rättslig lösning på frågan. Det skall åter framhållas att det endast är i mycket speciella undan- tagsfall som det enligt förslagen kan bli aktuellt att återkalla ett med- 
 180 
  
 SOU 2006:2 
  
 Ekonomiska och andra konsekvenser 
  
 borgarskapsbeslut. Den som blivit svensk medborgare skall således även i fortsättningen kunna uppleva att beslutet är bestående och en bekräftelse på hans eller hennes tillhörighet till det svenska samhället. 
 I övrigt bör mina förslag inte innebära några konsekvenser i de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen. 
 181 
 16 Författningskommentar 
  
 16.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen 
  
 2 kap. 7 § 
 Syftet med bestämmelserna i nuvarande andra stycket första meningen sista ledet och tredje meningen är att det skall vara möjligt att ha ett regelverk som går ut på att dubbelt medborgarskap skall undvikas. Detta var också utgångspunkten i den tidigare svenska medborgar- skapslagstiftningen. I den nu gällande medborgarskapslagen accep- teras emellertid dubbelt medborgarskap fullt ut. De nämnda bestäm- melserna i regeringsformen behövs därför inte längre och i paragra- fens nya lydelse har dessa bestämmelser tagits bort. 
 Den nya bestämmelsen i tredje stycket innebär att regeringsformen i ytterligare ett undantagsfall tillåter föreskrifter om förlust av med- borgarskap. Undantaget avser att täcka de situationer i vilka det i fortsättningen skall vara tillåtet att frånta en medborgare medborgar- skapet. 
 Övriga ändringar i paragrafen är av språklig eller redaktionell art. 
  
 16.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap 
  
 14 a § 
 Bestämmelserna behandlas i avsnitten  
 14.3–14.6. 
  De har utformats så att de står i överensstämmelse med artikel 7.1 b i medborgarskaps- konventionen och efter förebild av bestämmelserna om återkallelse av uppehållstillstånd som beviljats på grundval av felaktiga uppgifter i 7 kap. 1 och 4 §§ utlänningslagen (2005:716). 
 I första stycket anges de grundläggande förutsättningarna för för- lust av medborgarskap som har förvärvats genom oriktiga eller ofull- 
 183 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2006:2 
  
 ständiga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande. Annat otillbörligt förfarande måste vara en gärning som omfattas av be- greppet bedrägligt förfarande i artikel 7.1 b i medborgarskapskon- ventionen. Enligt kommentaren till konventionen omfattar begreppet bedrägligt förfarande hot, bestickning och annat bedrägligt sätt. 
 Såväl medborgarskap som har förvärvats genom anmälan som efter ansökan omfattas. Däremot omfattas inte medborgarskap som har förvärvats automatiskt. 
 Bestämmelsen möjliggör inte omprövning av medborgarskapsbe- slut på grund av omständigheter som har inträffat efter det att be- slutet om förvärv av medborgarskap har fattats oavsett hur allvarliga omständigheterna är. 
 För att de grundläggande förutsättningarna för återkallelse skall vara uppfyllda måste det otillbörliga förfarandet, däribland lämnande av vilseledande uppgifter, kunna tillskrivas den sökande och ha varit av avgörande betydelse för beslutet. När det gäller barn som genom oriktiga eller ofullständiga uppgifter felaktigt förvärvat medborgar- skap genom anmälan måste den som gjort anmälan, anses ha lämnat uppgifterna för barnets räkning (jfr Utlänningsnämndens praxis där en förälders förfarande kan föranleda att barnets uppehållstillstånd återkallas, UN  
 57-93). 
  Att förfarandet skall ha varit av avgörande betydelse för beslutet betyder att det skall ha inverkat på beslutet på så vis att medborgarskapet inte skulle ha beviljats om de rätta för- hållandena varit kända eller om det otillbörliga förfarandet inte före- kommit. 
 Det krävs att de oriktiga eller ofullständiga uppgifterna har lämnats medvetet. Det är tillräckligt att de har lämnats i samband med an- mälan eller ansökan om medborgarskap. Detta betyder att inte endast oriktiga eller ofullständiga uppgifter i själva anmälan eller ansökan kan utgöra grund för återkallelse av medborgarskapet utan även uppgifter som har lämnats under ärendets handläggning. 
 Utrymmet för en enskild att lämna oriktiga eller ofullständiga upp- gifter torde i praktiken vara begränsat till att avse upplysningar om identitet, vissa familjeförhållanden och hemvist. 
 Eftersom återkallelse av medborgarskap är ett ingripande beslut kräver rättssäkerhetsskäl att det ställs höga krav på bevisningen. 
 Av andra och tredje styckena framgår vilka omständigheter som särskilt skall beaktas vid prövningen av frågan om förlust av medbor- garskap. En avvägning skall göras i varje enskilt fall mellan å ena sidan hur klandervärt beteendet är och å andra sidan hur ingripande ett återkallelsebeslut blir för den enskilde. Faktorer som särskilt skall 
 184 
  
 SOU 2006:2 
  
 Författningskommentar 
  
 beaktas är personens levnadsomständigheter, om återkallelsen leder till statslöshet och hur lång tid som gått sedan personen förvärvade svenskt medborgarskap. Om en person ursprungligen har lämnat fel- aktiga uppgifter om sin nationalitet enbart för att öka möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige och sedan vidhållit dessa uppgifter i medborgarskapsansökan torde normalt återkallelse kunna under- låtas. 
 Bestämmelserna kommer att vara tillämpliga i fall då den enskilde har lämnat felaktiga uppgifter om sin identitet i syfte att dölja att han eller hon har begått brott eller har en terroristanknytning eller lik- nande. Ett annat exempel som omfattas av bestämmelserna är fall då en person genom hot eller bestickning beviljats medborgarskap. Ytterligare ett exempel då bestämmelserna möjliggör återkallelse är fall då en sökande lämnat oriktiga uppgifter om familjeförhållanden, t.ex. genom att felaktigt uppge sig vara förälder eller vårdnadshavare för barn, vilka därför blivit svenska medborgare under oriktiga förut- sättningar. 
 Paragrafens fjärde stycke innehåller ett direkt förbud att återkalla ett medborgarskapsbeslut om den enskilde då frågan om återkallelse uppkommer uppfyller förutsättningarna för förvärv av medborgar- skap. Det innebär exempelvis att ett beslut om medborgarskap inte skall återkallas i de fall ett otillbörligt förfarande endast har lett till att en ansökan eller anmälan om medborgarskap behandlats med för- tur och det otillbörliga förfarandet i sig inte längre skulle medföra någon karenstid. Detsamma gäller i de fall den enskilde i samband med ärendet om förvärv av svenskt medborgarskap har lämnat felak- tiga uppgifter om sin hemvist, och därför har förvärvat medborgar- skapet vid en tidigare tidpunkt än vad som skulle ha skett om de riktiga förhållandena var kända, men hemvistkravet är uppfyllt vid den tidpunkt då frågan om återkallelse uppkommer. 
 14 b § 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.7. Första stycket innebär att ett barn som är under 18 år och som fått sitt svenska medborgarskap samtidigt som en förälder eller på grund av att föräldern varit svensk medborgare skall fråntas sitt medborgarskap som en följd av att för- äldern förlorar sitt medborgarskap enligt 14 a §. Frågan om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall prövas särskilt. Det skall dock inte fråntas sitt medborgarskap om vägande skäl talar emot förlust. 
 185 
  
 Författningskommentar 
  
 SOU 2006:2 
  
 Vid bedömningen av om även barnet skall fråntas sitt medborgar- skap skall enligt andra stycket särskilt beaktas vad hänsynen till bar- nets bästa kräver. Bestämmelsen innehåller i tredje stycket ett direkt förbud att frånta barnet dess medborgarskap om den andra föräldern har kvar sitt svenska medborgarskap eller om förlusten skulle leda till att barnet skulle bli statslöst. 
 14 c § 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.11.1. I 9, 12 och 19 §§ medbor- garskapslagen finns specialregler för förvärv av svenskt medborgar- skap för den som tidigare varit svenskt medborgare. Den nya bestäm- melsen innebär att den som förlorat sitt medborgarskap enligt 14 a eller 14 b § inte skall anses ha varit svensk medborgare vid tillämp- ning av 9, 12 och 19 §§. 
 22 § 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.9. Av paragrafen framgår vilken myndighet som i första instans prövar ärenden enligt medborgar- skapslagen, däribland ärenden om förlust av medborgarskap enligt de nya bestämmelserna i 14 a och 14 b §§. 
 29 § 
 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.10. 
 I första stycket föreskrivs att offentligt biträde skall förordnas i ärende eller mål om förlust av medborgarskap enligt 14 a eller 14 b §, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Normalt skall alltså offentligt biträde förordnas i dessa ärenden och mål. Frågan om det är lämpligt att förordna samma biträde för ett barn som för dess förälder får prövas i varje enskilt fall. I lagen (1996:1620) om offentligt biträde finns allmänna bestämmelser om offentligt biträde. 
 Av andra stycket framgår att beslut av Migrationsverket eller en länsstyrelse i frågor om offentligt biträde eller ersättning till offent- liga biträden får överklagas särskilt. Att ett sådant beslut överklagas i samma ordning som det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet framgår av 7 § första stycket lagen om offentligt biträde. 
 186 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Omprövning av medborgarskap 
  
 Dir. 
  
 2004:126 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 16 september 2004 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare skall undersöka i vilken omfattning det kan an- tas förekomma att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felak- tiga grunder eller annars på felaktigt sätt. 
 Utredaren skall ta ställning till om det bör införas en möjlighet att efter omprövning återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgar- skap och, om så bedöms vara fallet, lämna förslag till nödvändig för- fattningsreglering. 
 Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete senast den 31 de- cember 2005. 
 Bakgrund 
 Frågan om införande av en möjlighet att återkalla medborgarskap övervägdes redan vid tillkomsten av den numera upphävda lagen (1950:382) om medborgarskap. Frågan har härefter ett flertal gånger varit uppe till diskussion i lagstiftningssammanhang. Regeringen gjorde senast i propositionen Medborgarskap och identitet (prop. 1997/98:178) bedömningen att ett naturalisationsbeslut inte skall kunna återkallas. Riksdagen anslöt sig till regeringens bedöm- ning (bet. 1998/99:SfU3, rskr. 1998/99:27). 
 Genom olika händelser som har inträffat under senare tid har frå- gan dock på nytt aktualiserats. 
 Under senare år har dessutom flera länder i Europa infört nya reg- ler som innebär möjlighet att återkalla medborgarskap som beviljats på felaktiga grunder. Det gäller bl.a. Danmark, Finland och Neder- länderna. Vissa andra länder har sedan tidigare sådana regler. 
 187 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:2 
  
 Nuvarande ordning 
 Att återkallelse av medborgarskap i princip inte är tillåten enligt svensk rätt framgår av 2 kap. 7 § regeringsformen. Enligt detta stad- gande gäller som huvudregel att ingen medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han samtidigt, efter uttryckligt samtycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i annan stat. Vidare gäller att vissa un- dantag får föreskrivas, bl.a. avseende barn under arton år. 
 Regler om förlust av svenskt medborgarskap finns i 14 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Bestämmelserna är utformade i enlighet med vad regeringsformen tillåter i fråga om personer som aldrig har varit bosatta i Sverige. Vidare föreskrivs att förlust av svenskt medborgarskap inte sker om detta skulle leda till att perso- nen blir statslös. 
 1950 års europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) gäller som lag här i landet. Konventionen innehåller inte något direkt för- bud mot återkallelse av medborgarskap. Vissa av konventionens be- stämmelser kan dock komma att aktualiseras i ett förfarande som syftar till att åstadkomma en återkallelse. 
 När det gäller folkrätten i övrigt finns det inte något direkt hin- der mot att återkalla ett medborgarskap och att försätta någon i stats- löshet. 
 Möjligheten inskränks visserligen genom 1961 års  
 FN-konven- 
  tion om begränsning av statslöshet. Enligt konventionens artikel 8 accepteras dock att medborgarskap berövas en person när medbor- garskapet erhållits genom osanna uppgifter eller bedrägligt förfa- rande, även om detta skulle leda till att personen blir statslös. Den som berövas medborgarskapet skall enligt samma artikel vara tillför- säkrad en rätt att höras av domstol eller annat opartiskt organ. 
 Även 1997 års europeiska konvention om medborgarskap inne- håller bestämmelser om återkallelse. Av konventionens artikel 7 fram- går bl.a. att återkallelse av medborgarskap som leder till statslöshet endast är tillåten om sökanden erhållit medborgarskapet genom be- drägligt förfarande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta sakförhållanden. 
 188 
  
 SOU 2006:2 
  
 Bilaga 1 
  
 Allmänt om omprövning och nullitet 
 Oriktiga beslut kan omprövas 
 Om en myndighet har meddelat ett beslut som visar sig vara uppenbart oriktigt skall myndigheten enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223) efter omprövning ändra beslutet under vissa förutsätt- ningar. En förutsättning för ändring är att den kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. 
 Omprövning kan även ske enligt regler som har sin grund i rätts- praxis. Några huvuddrag i dessa regler är 
  
 att avslagsbeslut normalt inte binder myndigheten för framtiden 
  
 att betungande beslut kan ändras i både skärpande och mildrande riktning och 
  
 att gynnande beslut endast kan återkallas under vissa förutsätt- ningar, t.ex. om det finns återkallelseförbehåll eller säkerhetsskäl eller om sökanden förfarit vilseledande. 
  
 Väsentliga fel kan medföra att ett beslut blir en nullitet 
 Vissa fel i myndighetsbeslut kan vara så väsentliga att de medför att beslutet enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer betraktas som ogiltigt, en nullitet. Beslutet frånkänns därmed all rättsverkan. 
 Vilka fel som medför nullitet finns inte fastslaget, utan får avgöras från fall till fall. Det måste dock röra sig om väsentliga, avgörande och uppenbara fel. Ett exempel kan vara att ett beslut har meddelats av en myndighet som inte är behörig. Vid bedömningen av om ett beslut är ogiltigt måste hänsyn tas till beslutets innebörd. Det bör således ställas större krav på felaktigheten för att ett gynnande be- slut skall kunna ses som ogiltigt än för att ett betungande beslut skall ses som ogiltigt. 
 Tidigare överväganden om återkallelse 
 Som nämnts ovan övervägdes frågan om införande av en möjlighet att återkalla medborgarskap redan vid tillkomsten av 1950 års med- borgarskapslag. I lagrådsremissen fanns ett förslag om frånkännande av medborgarskap. Föredragande statsrådet hyste dock vissa be- tänkligheter mot förslaget, bl.a. på grund av att förfarandet i regel skulle leda till att den som frånkändes medborgarskap blev statslös. 
 189 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:2 
  
 Trots detta anslöt han sig till förslaget att återkallelse under vissa be- gränsade förutsättningar skulle kunna ske, t.ex. av någon som dömts för landsförräderi. Att den som ansökt om naturalisation lämnat oriktiga uppgifter skulle enligt departementschefen dock inte kunna föranleda återkallelse av naturalisationsbeslutet (prop. 1950:217 s. 51 ff.). 
 Lagrådet invände att ett införande av ett återkallelseinstitut förut- satte en grundlagsändring. Enligt 33 § i dåvarande regeringsformen skulle nämligen naturaliserade svenska medborgare i princip njuta samma rättigheter och förmåner som infödda svenska medborgare. Om den föreslagna ordningen infördes kunde det enligt lagrådet med fog göras gällande att deras rättigheter och förmåner inte var desamma som andra medborgares. Mot bakgrund av lagrådets synpunkter la- des något förslag om återkallelse inte fram. Föredragande statsrådet anförde dock att det inte borde vara uteslutet att senare ta upp frå- gan till förnyat övervägande (prop. 1950:217 s. 96). 
 Frågan om återkallelse togs upp på nytt i proposition 1994/95:179 Ändringar i utlänningslagen (1989:529). Regeringen anförde bl.a. (a. prop. s. 56 f.) att det i och för sig fanns starka skäl som talade för en möjlighet att återkalla ett naturalisationsbeslut som grundats på falska uppgifter, men att skälen mot en sådan ordning likväl vägde över. Regeringen pekade bl.a. på att en sådan återkallelsemöjlighet skulle föra med sig två sorters medborgarskap, uppkomsten av stats- löshet, verkställighetsproblem och familjerättsliga komplikationer. 
 Senast frågan om återkallelse av medborgarskap behandlades i lag- stiftningssammanhang var i proposition 1997/98:178 Medborgarskap och identitet. Regeringens bedömning var då att ett beslut om natu- ralisation som meddelats på grundval av felaktiga identitetsuppgifter inte bör kunna återkallas. De skäl som fördes fram mot en möjlighet till återkallelse (a. prop. s. 19) var bl.a. att en sådan skulle innebära två slag av svenskt medborgarskap, ett oåterkalleligt för den som bli- vit svensk medborgare genom födseln och ett som kan återkallas för den som förvärvat medborgarskapet genom naturalisation. Vidare framfördes argumentet att en person som berövats det svenska med- borgarskapet i de flesta fall skulle bli statslös, vilket hängde samman med den dåvarande huvudprincipen i svensk medborgarskapslagstift- ning att den som naturaliseras samtidigt måste avsäga sig sitt tidigare medborgarskap. Vidare påpekades att det är sannolikt att den som förlorat sitt medborgarskap och därigenom blivit statslös inte kan avlägsnas från landet. En återkallelse ansågs också kunna medföra familjerättsliga komplikationer. 
 190 
  
 SOU 2006:2 
  
 Bilaga 1 
  
 Behovet av en utredning 
 Det finns flera konkreta exempel på beslut om medborgarskap som har fattats på felaktiga grunder eller annars på felaktigt sätt. Detta illustreras bl.a. av en dom av Norrköpings tingsrätt i december 2003, då en handläggare vid Migrationsverket dömdes för tjänstefel och mutbrott efter att i flera fall ha medverkat till att felaktiga beslut om svenskt medborgarskap fattats och tagit emot ersättning för tjänster som han utfört i sin befattning. Som framgått ovan går besluten en- ligt nuvarande regler inte att rubba. 
 Den gällande ordningen riskerar att minska tilltron till den pröv- ning som sker i ärenden om svenskt medborgarskap. Detta kan leda till negativa konsekvenser inte bara för myndigheterna och för syste- met som sådant, utan även för dem som ärendena gäller. Vetskapen om att det finns personer som felaktigt har tillskansat sig svenskt medborgarskap och att sådana fel inte korrigeras kan medföra en risk att värdet av medborgarskapet undergrävs och ett misstänkliggö- rande av den absoluta majoritet som blir svenska medborgare på helt riktiga grunder. En sådan utveckling vore olycklig. 
 Mot den angivna bakgrunden bör det göras en förnyad och förut- sättningslös prövning av skälen för och emot att det införs regler om omprövning i vissa fall av beslut om svenskt medborgarskap. En väsentlig faktor i det sammanhanget är, utöver vad som anförts ovan, den nya möjligheten till dubbelt medborgarskap. Till skillnad från när frågan tidigare har diskuterats finns det nämligen inte längre kvar något krav att den som förvärvar svenskt medborgarskap genom naturalisation inte får ha kvar sitt utländska medborgarskap. Risken för att den som blir av med sitt svenska medborgarskap skulle bli statslös har därmed minskat. 
 I sammanhanget bör det också göras en ny analys av frågan om ett beslut om svenskt medborgarskap under vissa förutsättningar kan anses vara behäftade med så grundläggande brister att beslutet inte skall tillämpas. Detta gäller t.ex. om den som beslutet avser har ljugit om sin identitet. 
 Uppdraget 
 En särskild utredare skall undersöka i vilken omfattning det kan an- tas förekomma att beslut om svenskt medborgarskap fattas på felak- tiga grunder eller annars på felaktigt sätt. 
 191 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:2 
  
 Utredaren skall ta ställning till om det bör införas en möjlighet att efter omprövning återkalla felaktiga beslut om svenskt medborgar- skap och, om så bedöms vara fallet, lämna förslag till nödvändig för- fattningsreglering. Sådana bestämmelser skall utformas med hänsyn till Sveriges internationella åtaganden. Utredaren skall även beakta att ärenden om svenskt medborgarskap berörs av den pågående re- formeringen av instans- och processordningen i utlänningsärenden och medborgarskapsärenden. 
 Oavsett utredarens ställningstagande i fråga om återkallelse, skall en analys göras av i vilken mån man kan komma till rätta med felak- tiga beslut genom att inte tillämpa dem (nullitet). 
 Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete senast den 31 de- cember 2005. 
 (Justitiedepartementet) 
 192 
  
 Inkom Migrationsverket 
  
 Migrationsverkets anteckningar 
  
 Underskrift 
  
 Underskrift saknas 
  
 Avgift betald 
  
 Avgift ej betald 
  
 Kompetterat, datum och signum/ 
  
 För att vi ska kunna pröva ansökan så snabbt som möjligt måste den vara fullständigt ifylld och innehålla de bilagor som är aktuella. Läs därför anvisningarna i vår broschyr noga. 
 1 Personuppgifter 
 Ansökan om svenskt medborgarskap 
 (11 § lagen om svenskt medborgarskap) 
  
 Efternamn 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Förnamn (samtliga) 
  
 Eventuellt tidigare efternamn 
  
 Kön 
  
 Man 
  
 Kvinna 
  
 Civilstånd 
  
 Ogift 
  
 Gift 
  
 Sambo 
  
 Skild 
  
 Änka/änkling 
  
 Födelseort 
  
 Födelseland 
  
 Nuvarande medborgarskap (har du fler medborgarskap skriv samtliga) 
  
 Eventuellt tidigare medborgarskap 
  
 Adress 
  
 Postnummer 
  
 Postadress 
  
 Eventuell  
 E-postadress 
  
 Telefon bostaden (med riktnr) 
  
 Telefon arbetet (med riktnr) 
  
 2 Datum när du kom till Sverige 
 År/månad/dag 
 3 Personuppgifter  make/maka/sambo 
  
 Efternamn 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Förnamn 
  
 Födelseland 
  
 Nuvarande medborgarskap 
  
 Eventuellt tidigare medborgarskap 
  
 Har din make/maka/sambo lämnat in en egen ansökan om svenskt medborgarskap 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Datum när din make/maka/sambo blev svensk medborgare 
  
 Datum när ni gifte er (år, mån, dag) 
  
 I vilket land gifte ni er 
  
 Bor du tillsammans med din make/maka 
  
 Ja, sedan när 
  
 Nej, sedan när 
  
 Skild sedan 
  
 I vilket land skilde ni er 
  
 4 
  
 Hemlandspass  för att styrka din identitet 
  
 Har du ett hemlandspass 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Om du har ett hemlandspass behöver du inte fylla i uppgifterna under punkterna 57. 
  
 5 
  
 Dokument för att styrka din identitet 
  
 Vad är det för dokument 
  
 Vilket datum och i vilket land 
  
 Vilken myndighet har 
  
 är det utfärdat 
  
 utfärdat det 
  
 6 Make/maka eller släkting som du vill hänvisa till för att styrka din identitet 
 Om du har en make/maka eller nära släkting som är svensk medborgare kan du hänvisa till honom/henne för att styrka din identitet 
  
 Make/makas namn 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Släktingens namn 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Släktskap 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 7 
  
 Identitetsdokument saknas 
  
 8 
  
 Ja 
  
 Resor utanför Sverige 
  
 Har du rest utanför Sverige 
  
 Ja. Fyll i nedanstående uppgifter 
  
 Nej 
  
 Datum för utresa ur Sverige 
  
 Vilket land reste du till 
  
 Anledning till resan 
  
 Datum för inresa i Sverige 
  
 9 Arbete eller annan sysselsättning de senaste fem åren 
  
 Arbete/sysselsättning 
  
 Arbetsgivare/skola/annan 
  
 Från och med  till och med 
  
 10 Försörjning 
  
 Hur försörjer du dig 
  
 Anställning 
  
 Egen företagare 
  
 Arbetslöshetskassa 
  
 Försäkringskassa 
  
 Socialbidrag 
  
 Studiebidrag/lån 
  
 Annat bidrag 
  
 Ange din årsinkomst (före skatt) eller de bidrag du fått de senaste tre åren 
  
 År 
  
 Inkomst/bidrag 
  
 År 
  
 Inkomst/bidrag 
  
 År 
  
 Inkomst/bidrag 
  
 11 Personuppgifter  barn under 18 år 
  
 Namn 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) Medborgarskap 
  
 Omfattas av ansökan 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Personnummer (år, mån, dag, nr) 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Är du laglig vårdnadshavare för barnet/barnen 
  
 Om inte, vem är vårdnadshavare 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Myndighet och datum för eventuellt vårdnadsbeslut 
  
 Bor barnet/barnen i Sverige 
  
 Är du underhållsskyldig för barn som inte bor hos dig 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 Ja 
  
 Nej 
  
 12 Makes/makas/vårdnadshavares samtycke till att barn blir svensk medborgare 
 Namnteckning 
 13 Barns samtycke till att bli svensk medborgare (gäller barn över 12 år) 
 Namnteckning 
 14 Personuppgifter  föräldrar 
  
 Din fars efternamn 
  
 Förnamn 
  
 Födelsetid 
  
 Medborgarskap 
  
 Födelseland 
  
 Din mors efternamn 
  
 Förnamn 
  
 Födelsetid 
  
 Medborgarskap 
  
 Födelseland 
  
 15 Övriga upplysningar 
 16 Namnunderskrift 
 Jag ansöker om att bli svensk medborgare. Jag förstår att jag kan förlora mitt nuvarande medborgarskap om jag blir svensk medborgare. Upplysningarna i ansökan lämnar jag på heder och samvete. Jag är medveten om att oriktiga uppgifter kan medföra straffansvar (15 kap. 10 § brottsbalken). 
  
 Ort och datum 
  
 Underskrift 
  
 17 Kvitto på betald ansökningsavgift 
 Plats för kvitto 
 Bilagor 
  
 T 
  
 Hemlandspass, resedokument eller främlingspass i original. Om du har tidigare utfärdade pass ska du även skicka med dem i original. 
  
 T 
  
 Identitetsdokument i original. Om du har flera dokument ska du numrera dokumenten i samma ordning som du skriver in dem i ansökningsblanketten. (Om du har ett hemlandspass i original behöver du inte skicka med andra identitetsdokument.) 
  
 T 
  
 Särskilt bevis om permanent uppehållstillstånd i original om du har ett sådant. 
  
 T 
  
 Personbevis för svenskt medborgarskap för dig och för dina barn som omfattas av din ansökan. 
  
 T 
  
 Vårdnadsbeslut för dina barn som du vill ska bli svenska medborgare tillsammans med dig (se punkt 13) om vårdnaden inte framgår av personbevis. 
  
 T 
  
 Skolintyg för dina barn som du vill ska bli svenska medborgare tillsammans med dig. 
  
 T 
  
 Intyg om socialbidrag, studiebidrag eller annat bidrag som inte är skattepliktigt. 
  
 T 
  
 Intyg från arbetsgivare/skola eller bevis om eget företag angående ditt arbete/sysselsättning det senaste året. 
  
 T 
  
 Intyg från försäkringskassa eller arbetsförmedling om du får ersättning eller är arbetslös. 
  
 OBS! 
 Alla kopior ska vara bestyrkta. 
 601 70 NORRKÖPING 
 6nI\OOHUGXLEODQNHWWHQ ´$QV|NDQRPVYHQVNWPHGERUJDUVNDS´ 
 6LGD 
 3HUVRQXSSJLIWHU 
  
 , 
  
 UXWDQ 
  
 I|U 
  
 SHUVRQQXPPHU 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 QlU 
  
 GX 
  
 lU 
  
 Wells 
  
 2P 
  
 GX 
  
 WLOO 
  
 H[HPSHO 
  
 lU 
  
 JohnsonGHQ 
  
 PDM 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 7LOO 
  
 GLQ 
  
 DQV|NDQ 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNLFND 
  
 PHG 
  
 HWW 
  
 SHUVRQEHYLV 
  
 I|U 
  
 VYHQVNW 
  
 PHGERUJDUVNDS 
 6n 
  
 KlU 
  
 EHVWlOOHU 
  
 GX 
  
 HWW 
  
 SHUVRQEHYLV 
  
 5LQJ 
  
 6NDWWHI|UYDOWQLQJHQV 
  
 VHUYLFHWHOHIRQ 
  
 7U\FN 
  
 VRP 
  
 lU 
  
 NRGHQ 
  
 I|U 
  
 SHUVRQEHYLV 
  
 I|U 
  
 VYHQVNW 
  
 PHGERUJDUVNDS 
  
 7U\FN 
  
 VHGDQ 
  
 LQ 
  
 GLWW 
  
 SHUVRQQXPPHU 
  
 'HW 
  
 VND 
  
 YDUD 
  
 DOOD 
  
 WLR 
  
 VLIIURUQD 
  
 $YVOXWD 
  
 PHG 
 3HUVRQEHYLVHW 
  
 VNLFNDV 
  
 VHGDQ 
  
 DXWRPDWLVNW 
  
 KHP 
  
 WLOO 
  
 GLJ 
  
 'DWXPQlUGXNRPWLOO6YHULJH 
 +lU 
  
 I\OOHU 
  
 GX 
  
 L 
  
 YLONHW 
  
 nU 
  
 YLONHQ 
  
 PnQDG 
  
 RFK 
  
 YLONHQ 
  
 GDJ 
  
 GX 
  
 NRP 
  
 WLOO 
  
 6YHULJH 
  
 I|U 
  
 ERVlWWQLQJ 
  
 3HUVRQXSSJLIWHU±PDNHPDNDVDPER 
  
 2P 
  
 GX 
  
 lU 
  
 HOOHU 
  
 KDU 
  
 YDULW 
  
 JLIW 
  
 HOOHU 
  
 VDPPDQERHQGH 
  
 VND 
  
 GX 
  
 I\OOD 
  
 L 
  
 SHUVRQXSSJLIWHU 
  
 I|U 
  
 Rodriguez 
  
 PDND 
  
 VDPER 
  
 'X 
  
 VND 
  
 RFNVn 
  
 VNLFND 
  
 PHG 
  
 HWW 
  
 SHUVRQEHYLV 
  
 I|U 
  
 GLQ 
  
 Robertson 
  
 PDND 
  
 VDPER 
  
 'X 
  
 EHK|YHU 
 LQWH 
  
 J|UD 
  
 GHW 
  
 RP 
  
 KDQ 
  
 KRQ 
  
 ¿QQV 
  
 PHG 
  
 Sn 
  
 GLWW 
  
 SHUVRQEHYLV 
  
 6LGD 
  
 3DVV 
 2P 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 GX 
  
 HWW 
  
 KHPODQGVSDVV 
  
 EHK|YHU 
  
 GX 
  
 LQWH 
  
 I\OOD 
  
 L 
  
 XSSJLIWHUQD 
  
 XQGHU 
  
 SXQNW 
  
 ± 
  
 'RNXPHQWI|UDWWVW\UNDGLQLGHQWLWHW 
 2P 
 GX 
 LQWH 
 KDU 
 QnJRW 
 KHPODQGVSDVV 
 PHQ 
 KDU 
 DQGUD 
 GRNXPHQW 
 VND 
 GX 
 I|U 
 YDUMH 
 GRNXPHQW 
  
 I|UNODUD 
  
 x 
  
 YDG 
  
 GHW 
  
 lU 
  
 I|U 
  
 GRNXPHQW 
  
 x 
  
 QlU 
  
 RFK 
  
 L 
  
 YLONHW 
  
 ODQG 
  
 GHW 
  
 XWIlUGDGHV 
  
 RFK 
  
 x  
 YLONHQ 
  
 P\QGLJKHW 
  
 VRP 
  
 KDU 
  
 XWIlUGDW 
  
 GRNXPHQWHW 
 'X 
  
 VND 
  
 VNLFND 
  
 PHG 
  
 GRNXPHQWHQ 
  
 L 
  
 RULJLQDO 
  
 2P 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 ÀHUD 
  
 GRNXPHQW 
  
 VND 
  
 GX 
  
 QXPUHUD 
 GHP 
  
 L 
  
 VDPPD 
  
 RUGQLQJ 
  
 VRP 
  
 GX 
  
 VNULYHU 
  
 LQ 
  
 GHP 
  
 Sn 
  
 DQV|NQLQJVEODQNHWWHQ 
  
 R 
  
 V 
  
 Y 
  
 0DNHPDNDHOOHUVOlNWLQJVRPGXYLOOKlQYLVDWLOOI|UDWW VW\UNDGLQLGHQWLWHW 
 2P 
  
 GX 
  
 LQWH 
  
 KDU 
  
 QnJRW 
  
 KHPODQGVSDVV 
  
 HOOHU 
  
 QnJUD 
  
 DQGUD 
  
 GRNXPHQW 
  
 NDQ 
  
 GLQ 
  
 PDNH 
 PDND 
  
 HOOHU 
  
 HQ 
  
 QlUD 
  
 VOlNWLQJ 
  
 WLOO 
  
 GLJ 
  
 VW\UND 
  
 GLQ 
  
 LGHQWLWHW 
  
 +DQ 
  
 KRQ 
  
 PnVWH 
  
 VMlOY 
  
 KD 
  
 EOLYLW 
 VYHQVN 
  
 PHGERUJDUH 
  
 RFK 
  
 YLG 
  
 GHW 
  
 WLOOIlOOHW 
  
 KD 
  
 VW\UNW 
  
 VLQ 
  
 LGHQWLWHW 
  
 JHQRP 
  
 DWW 
  
 YLVD 
  
 VLWW 
 KHPODQGVSDVV 
  
 HOOHU 
  
 HWW 
  
 L 
  
 GDJ 
  
 JRGWDJEDUW 
  
 LGHQWLWHWVGRNXPHQW 
  
 IUnQ 
  
 KHPODQGHW 
  
 (Q 
  
 QlUD 
 VOlNWLQJ 
  
 lU 
  
 I|UlOGHU 
  
 EDUQ 
  
 HOOHU 
  
 V\VNRQ 
  
 ,GHQWLWHWVGRNXPHQWVDNQDV 
 2P 
  
 GX 
  
 LQWH 
  
 KDU 
  
 QnJUD 
  
 LGHQWLWHWVGRNXPHQW 
  
 VND 
  
 GX 
  
 NU\VVD 
  
 L 
  
 UXWDQ 
  
 5HVRUXWDQI|U6YHULJH 
 2P 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 UHVW 
  
 XWDQI|U 
  
 6YHULJH 
  
 VND 
  
 GX 
  
 I\OOD 
  
 L 
  
 x 
  
 GDWXP 
  
 QlU 
  
 GX 
  
 UHVWH 
  
 XW 
  
 Steele 
  
 6YHULJH 
  
 x 
  
 WLOO 
  
 YLONHW 
  
 ODQG 
  
 GX 
  
 UHVWH 
  
 x 
  
 DQOHGQLQJHQ 
  
 WLOO 
  
 UHVDQ 
  
 RFK 
  
 x  
 GDWXP 
  
 QlU 
  
 GX 
  
 UHVWH 
  
 LQ 
  
 L 
  
 6YHULJH 
 2P 
  
 GX 
  
 RIWD 
  
 J|U 
  
 UHVRU 
  
 XWDQI|U 
  
 6YHULJH 
  
 L 
  
 QnJRQ 
  
 HOOHU 
  
 QnJUD 
  
 GDJDU 
  
 RFK 
  
 LQWH 
  
 NDQ 
  
 NRPPD 
 LKnJ 
  
 QlU 
  
 GX 
  
 JMRUGH 
  
 GHP 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 KXU 
  
 GX 
  
 EUXNDU 
  
 UHVD 
  
 RFK 
  
 DQOHGQLQJHQ 
  
 WLOO 
  
 UHVRUQD 
 2P 
  
 GX 
  
 LQWH 
  
 KDU 
  
 UHVW 
  
 XW 
  
 Steele 
  
 6YHULJH 
  
 VND 
  
 GX 
  
 Obrien 
  
 HWW 
  
 NU\VV 
  
 L 
  
 UXWDQ 
  
 I|U 
  
 QHM 
 2P 
  
 GLQD 
  
 UHVRU 
  
 XWDQI|U 
  
 6YHULJH 
  
 LQWH 
  
 IUDPJnU 
  
 DY 
  
 GHW 
  
 SDVV 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 L 
  
 GDJ 
  
 VND 
  
 GX 
  
 lYHQ 
  
 VNLFND 
 PHG 
  
 GLWW 
  
 JDPOD 
  
 SDVV 
  
 $UEHWHHOOHUDQQDQV\VVHOVlWWQLQJGHVHQDVWHIHPnUHQ 
 +lU 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 YDU 
  
 GX 
  
 DUEHWDW 
  
 VWXGHUDW 
  
 HOOHU 
  
 YDG 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 Schneider 
  
 GH 
  
 VHQDVWH 
  
 IHP 
  
 nUHQ 
  
 bYHQ 
 RP 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 YDULW 
  
 DUEHWVO|V 
  
 VMXNVNULYHQ 
  
 HOOHU 
  
 OLNQDQGH 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 GHW 
  
 KlU 
  
 6LGD 
 )|UV|UMQLQJ 
 +lU 
  
 VND 
  
 GX 
  
 I\OOD 
  
 L 
  
 KXU 
  
 GX 
  
 I|UV|UMHU 
  
 GLJ 
  
 6NULY 
  
 GLQ 
  
 nUVLQNRPVW 
  
 I|UH 
  
 VNDWW 
  
 I|U 
  
 GH 
  
 VHQDVWH 
 WUH 
  
 nUHQ 
  
 8SSJLIWHU 
  
 RP 
  
 GLQ 
  
 LQNRPVW 
  
 NDQ 
  
 GX 
  
 In 
  
 IUnQ 
  
 ORNDOD 
  
 VNDWWHP\QGLJKHWHQ 
  
 'X 
  
 KLWWDU 
 WHOHIRQQXPUHW 
  
 L 
  
 WHOHIRQNDWDORJHQV 
  
 URVD 
  
 VLGRU 
  
 )nU 
  
 GX 
  
 x 
  
 VRFLDOELGUDJ 
  
 x 
  
 Pierce 
  
 OnQ 
  
 HOOHU 
  
 x 
  
 DQGUD 
  
 ELGUDJ 
  
 VRP 
  
 LQWH 
  
 lU 
  
 VNDWWHSOLNWLJD 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNLFND 
  
 PHG 
  
 HWW 
  
 LQW\J 
  
 RP 
  
 GHW 
  
 2EVHUYHUD 
 (UVlWWQLQJ 
  
 IUnQ 
  
 EODQG 
  
 DQQDW 
  
 DUEHWVO|VKHWVNDVVD 
  
 RFK 
  
 I|UVlNULQJVNDVVD 
 UlNQDV 
  
 VRP 
  
 LQNRPVW 
  
 3HUVRQXSSJLIWHU±EDUQXQGHUnU 
 +lU 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 SHUVRQXSSJLIWHU 
  
 I|U 
  
 DOOD 
  
 GLQD 
  
 EDUQ 
  
 VRP 
  
 lU 
  
 XQGHU 
  
 nU 
  
 'X 
  
 VND 
 RFNVn 
  
 NU\VVD 
  
 L 
  
 RP 
  
 GX 
  
 YLOO 
  
 HOOHU 
  
 LQWH 
  
 Parker 
  
 DWW 
  
 GH 
  
 VND 
  
 EOL 
  
 VYHQVND 
  
 PHGERUJDUH 
  
 WLOOVDPPDQV 
  
 PHG 
  
 GLJ 
  
 2P 
  
 GX 
  
 YLOO 
  
 DWW 
  
 QnJRW 
  
 DY 
  
 GLQD 
  
 EDUQ 
  
 VND 
  
 EOL 
  
 VYHQVN 
  
 PHGERUJDUH 
  
 WLOOVDPPDQV 
 PHG 
  
 GLJ 
  
 VND 
  
 GX 
  
 VNLFND 
  
 PHG 
  
 HWW 
  
 SHUVRQEHYLV 
  
 I|U 
  
 EDUQHW 
 Du ska också bifoga den pass- handling, där deras  
 PUT-bevis 
  finns infört. 
 Om du vid skilsmässa eller genom ett särskilt beslut fått vårdnaden om ditt barn ska du skicka med vårdnadsbeslutet. Om vårdnadsbeslutet är beslutat av en svensk myndighet RFK 
 vårdnaden framgår av ditt eget personbevis behöver du inte skicka PHG 
  
 GHW 
  
 Om dina barn går i skolan ska du skicka med ett intyg från skolan om att de lU 
  
 LQVNULYQD 
  
 GlU 
  
 0DNHVPDNDVYnUGQDGVKDYDUHVVDPW\FNH 
 'LQ 
  
 Robertson 
  
 PDND 
  
 HOOHU 
  
 DQQDQ 
  
 ODJOLJ 
  
 YnUGQDGVKDYDUH 
  
 VND 
  
 VNULYD 
  
 XQGHU 
  
 DWW 
  
 KDQ 
  
 KRQ 
  
 Parker 
  
 DWW 
 EDUQHQ 
  
 EOLU 
  
 VYHQVND 
  
 PHGERUJDUH 
  
 %DUQVVDPW\FNHWLOODWWEOLVYHQVNPHGERUJDUH 
  
 (WW 
  
 EDUQ 
  
 VRP 
  
 KDU 
  
 I\OOW 
  
 nU 
  
 VND 
  
 KlU 
  
 VNULYD 
  
 XQGHU 
  
 DWW 
  
 KDQ 
  
 KRQ 
  
 Parker 
  
 EOL 
  
 VYHQVN 
 PHGERUJDUH 
  
 3HUVRQXSSJLIWHU±I|UlOGUDU 
  
 + 
 lU 
  
 OlPQDU 
  
 GX 
  
 XSSJLIWHU 
  
 RP 
  
 GLQD 
  
 I|UlOGUDU 
  
 2P 
  
 GX 
  
 LQWH 
  
 NRPPHU 
  
 LKnJ 
  
 DOOD 
 XSSJLIWHUQD 
  
 I\OO 
  
 lQGn 
  
 L 
  
 Vn 
  
 P\FNHW 
  
 GX 
  
 NDQ 
  
 6LGD 
 gYULJDXSSO\VQLQJDU 
 2P 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 QnJRW 
  
 VSHFLHOOW 
  
 VRP 
  
 GX 
  
 YLOO 
  
 KlQYLVD 
  
 WLOO 
  
 I|U 
  
 DWW 
  
 In 
  
 VYHQVNW 
  
 PHGERUJDUVNDS 
 NDQ 
  
 GX 
  
 VNULYD 
  
 GHW 
  
 KlU 
  
 8QGHUVNULIW 
  
 1lU 
  
 GX 
  
 VNULYHU 
  
 XQGHU 
  
 DQV|NDQ 
  
 I|UVlNUDU 
  
 GX 
  
 Sn 
  
 KHGHU 
  
 RFK 
  
 VDPYHWH 
  
 DWW 
  
 XSSJLIWHUQD 
  
 GX 
 KDU 
  
 OlPQDW 
  
 lU 
  
 ULNWLJD 
  
 $WW 
  
 WlQND 
  
 Sn 
 'X 
  
 NDQ 
  
 I|UORUD 
  
 GLWW 
  
 QXYDUDQGH 
  
 PHGERUJDUVNDS 
  
 RP 
  
 GX 
  
 InU 
  
 VYHQVNW 
  
 PHGERUJDUVNDS 
  
 .YLWWRSnEHWDOGDQV|NQLQJVDYJLIW 
 .OLVWUD 
  
 HOOHU 
  
 QLWD 
  
 IDVW 
  
 NYLWWRW 
  
 Sn 
  
 DWW 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 EHWDOW 
  
 DQV|NQLQJVDYJLIWHQ 
  
 $Y 
  
 NYLWWRW 
  
 VND 
  
 GHW 
 IUDPJn 
  
 DWW 
  
 GX 
  
 KDU 
  
 EHWDOW 
  
 NURQRU 
  
 WLOO 
  
 0LJUDWLRQVYHUNHWV 
  
 SRVWJLURQXPPHU 
 'HW 
  
 lU 
  
 EUD 
  
 RP 
  
 GX 
  
 EHKnOOHU 
  
 HQ 
  
 NRSLD 
  
 DY 
  
 NYLWWRW 
 2P 
  
 GX 
  
 EHWDODU 
  
 Sn 
  
 DQQDW 
  
 VlWW 
  
 W 
  
 H[ 
  
 YLD 
  
 ,QWHUQHW 
  
 ELIRJD 
  
 HWW 
  
 XWGUDJ 
  
 VRP 
  
 YLVDU 
  
 DWW 
  
 GX 
 EHWDODW 
  
 DYJLIWHQ 
 *O|P 
  
 LQWH 
  
 DWW 
  
 DQJH 
  
 GHQ 
  
 V|NDQGHV 
  
 QDPQ 
  
 RFK 
  
 SHUVRQQXPPHU 
  
 L 
  
 UXWDQ 
  
 ´0HGGHODQGH 
  
 WLOO 
 EHWDOQLQJVPRWWDJDUHQ´ 
  
 Sn 
  
 SRVWJLUREODQNHWWHQ 
  
 HOOHU 
  
 L 
  
 PRWVYDUDQGH 
  
 IlOW 
  
 RP 
  
 GX 
  
 EHWDODU 
 YLD 
  
 ,QWHUQHW 
  
 %LODJRU 
 2EVHUYHUD 
 'X 
  
 VND 
  
 VNLFND 
  
 LQ 
  
 GLWW 
  
 SDVV 
  
 WLOOVDPPDQV 
  
 PHG 
  
 GLQ 
  
 DQV|NDQ 
  
 $QV|NDQ 
  
 VNLFNDU 
  
 GX 
  
 WLOO 
 0LJUDWLRQVYHUNHW 
 0HGERUJDUVNDSVHQKHWHQ  
  
 1RUUN|SLQJ 
  
 Statens offentliga utredningar 2006 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Skola  Samhälle. U. 
  
 2. 
  
 Omprövning av medborgarskap. Ju. 
  
 3. 
  
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsätt- ning i hela landet. N. 
  
 4. 
  
 Svenska partnerskap – en översikt. 
  
 Rapport 1 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. N. 
  
 5. 
  
 Organisering av regional utvecklings- 
  
 politik – balansera utveckling och förvaltning. 
 Rapport 2 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. N. 
  
 6. 
  
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till  
  
 EG-direktiv 
  2004/83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande. UD. 
  
 7. 
  
 Studieavgifter i högskolan. U. 
  
 8. 
  
 Mångfald och räckvidd. U. 
  
 Statens offentliga utredningar 2006 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Omprövning av medborgarskap. [2] 
 Utrikesdepartementet 
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till  
 EG-direktiv 
  2004/83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande. [6] 
 Utbildnings- och kulturdepartementet 
 Skola  Samhälle. [1] 
 Studieavgifter i högskolan. [7] 
 Mångfald och räckvidd. [8] 
 Näringsdepartementet 
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning i hela landet. [3] 
 Svenska partnerskap – en översikt. 
 Rapport 1 till Organisationsutredningen för regional tillväxt. [4] 
 Organisering av regional utvecklingspolitik 
 – balansera utveckling och förvaltning. 
 Rapport 2 till Organisationsutredningen för regional tillväxt. [5]