Förord 
 Säkerhetstjänstkommissionen tillkom vid en tidpunkt då olika for- skare, framför allt historiker och statsvetare, inlett arbeten med projekt som låg nära kommissionens uppdrag. Flera av dessa pro- jekt hade påbörjats inom ramen för det forskningsprogram om svensk militär underrättelse- och säkerhetstjänst som Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet på regeringens uppdrag ut- lyst i februari 1998. Genom att anställa några av forskarna som ex- perter kunde kommissionen tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetens och ge dem möjlighet att arbeta med fri tillgång till det relevanta källmaterialet. Resultatet av deras arbete publiceras som bilagor till kommissionens betänkande. Rapporterna har föredra- gits för och diskuterats i kommissionen. Författarna svarar dock själva för sakinnehållet. Det är med andra ord respektive författares analyser, tolkningar och slutsatser som presenteras i rapporterna. Vidare publiceras som bilagor till kommissionens betänkande ett antal rapporter som författats inom kommissionens sekretariat och av enskilda kommissionsledamöter. 
 Schmidt 
 Ordförande i Säkerhetstjänstkommissionen 
 Innehåll 
  
 1 Inledning ...................................................................... 
  
 11 
  
 Bakgrund............................................................................................ 
  
 11 
  
 Forskningsuppgiften ......................................................................... 
  
 12 
  
 Källmaterialet..................................................................................... 
  
 16 
  
 Disposition......................................................................................... 
  
 18 
  
 Terminologi ....................................................................................... 
  
 19 
  
 2 Svenska Fredskommittén och världsfredsrörelsen .............. 
  
 20 
  
 Inledning ............................................................................................ 
  
 20 
  
 En hotbild tar form ........................................................................... 
  
 23 
  
 Svenska Fredskommittén och SKP .................................................. 
  
 29 
  
 Stockholmsappellen........................................................................... 
  
 35 
  
 Källa Williams...................................................................................... 
  
 37 
  
 Fredsarbetet - och övervakningen - fortsätter................................. 
  
 39 
  
 Källa Munin .................................................................................... 
  
 41 
  
 Konferenser och kongresser ............................................................. 
  
 45 
  
 Fredskryssningar ............................................................................... 
  
 57 
  
 Övervakningen av Pustegränd 3 ....................................................... 
  
 59 
  
 Särskilda metoder för inhämtning .................................................... 
  
 62 
  
 Registreringsprinciper ....................................................................... 
  
 63 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:90 
  
 Avslutning ......................................................................................... 
  
 66 
  
 Sammanfattning ................................................................................ 
  
 67 
  
 3 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen......................... 
  
 70 
  
 Inledning ........................................................................................... 
  
 70 
  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen som hotbild................. 
  
 71 
  
 Kommunistisk infiltration?.............................................................. 
  
 76 
  
 Registreringsprinciper ...................................................................... 
  
 84 
  
 Avslutning ......................................................................................... 
  
 85 
  
 Sammanfattning ................................................................................ 
  
 85 
  
 4 Världsmedborgarrörelsen ................................................. 
  
 88 
  
 Inledning ........................................................................................... 
  
 88 
  
 Världsmedborgarrörelsens återkomst 1956..................................... 
  
 91 
  
 Världsmedborgarrörelsen som hotbild............................................ 
  
 93 
  
 Kommunistisk infiltration i Världsmedborgarrörelsen? ................ 
  
 94 
  
 Världsmedborgarna som antimilitära uppviglare .......................... 
  
 106 
  
 Världsmedborgarna som avvikare .................................................. 
  
 110 
  
 Meningsfull övervakning? .............................................................. 
  
 112 
  
 Registreringsprinciper .................................................................... 
  
 115 
  
 Avslutning ....................................................................................... 
  
 117 
  
 Sammanfattning .............................................................................. 
  
 120 
  
 5 Antikärnvapenrörelsen................................................... 
  
 122 
  
 Inledning ......................................................................................... 
  
 122 
  
 Svenska Fredskommittén samlar namn ......................................... 
  
 124 
  
 Aktionsgruppen mot svensk atombomb (AMSA)....................... 
  
 125 
  
 AMSA som hotbild......................................................................... 
  
 127 
  
 6 
  
 SOU 2002:90 
  
 Innehåll 
  
 Framstegsunionen ........................................................................... 
  
 133 
  
 Kampanjen mot atomvapen (KMA) .............................................. 
  
 136 
  
 Ursviksmarschen 1961 .................................................................... 
  
 137 
  
 Kampanjen går vidare ...................................................................... 
  
 142 
  
 KMA som hotbild ........................................................................... 
  
 148 
  
 Registreringsprinciper ..................................................................... 
  
 150 
  
 Sammanfattning............................................................................... 
  
 152 
  
 6 Värnpliktsvägrarrörelsen ................................................ 
  
 155 
  
 Inledning .......................................................................................... 
  
 155 
  
 Vapenfri tjänst - en fråga på den politiska dagordningen ............. 
  
 156 
  
 Jehovas vittnen................................................................................. 
  
 158 
  
 Kommittén för  
 icke-våldsaktioner ................................................. 
  
 161 
  
 Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO)....................................... 
  
 165 
  
 Värnpliktsvägrarnas Centralorganisation (VCO) - från 
  
 vapenvägran till infiltration.................................................... 
  
 170 
  
 Motståndsgruppen........................................................................... 
  
 175 
  
 Värnpliktsvägrarrörelsen som hotbild............................................ 
  
 178 
  
 Registreringsprinciper ..................................................................... 
  
 180 
  
 Sammanfattning............................................................................... 
  
 184 
  
 7 Vietnamrörelsen ........................................................... 
  
 187 
  
 Inledning .......................................................................................... 
  
 187 
  
 En Vietnamrörelse tar form ............................................................ 
  
 188 
  
 Svenska Vietnamkommittén ........................................................... 
  
 190 
  
 Stockholmskonferensen om Vietnam ............................................ 
  
 192 
  
 Svenska kommittén för Vietnam (SKfV)....................................... 
  
 196 
  
 FNL-rörelsen................................................................................... 
  
 202 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:90 
  
 Övervakningen intensifieras........................................................... 
  
 207 
  
 Telefonavlyssningen av  
 FNL-rörelsen .......................................... 
  
 214 
  
 FNL-rörelsen 
  som hotbild ............................................................. 
  
 220 
  
 Narkotika - det dubbla beroendet.............................................. 
  
 230 
  
 De stora demonstrationerna........................................................... 
  
 233 
  
 Hotbilden presenteras inför Försvarsrådet ................................... 
  
 237 
  
 Övervakningen fortsätter - och avvecklas..................................... 
  
 239 
  
 Övervakningen på lokal nivå.......................................................... 
  
 243 
  
 Göteborg ................................................................................ 
  
 244 
  
 Norrköping ............................................................................ 
  
 248 
  
 Registreringsprinciper .................................................................... 
  
 251 
  
 Sammanfattning .............................................................................. 
  
 259 
  
 8 Det röda Lund ........................................................... 
  
 263 
  
 Inledning ......................................................................................... 
  
 263 
  
 Lund - en central för  
 freds-, 
  pacifistisk och 
  
 antikärnvapenaktivitet ......................................................... 
  
 263 
  
 T-kontorets 
  inrikesverksamhet...................................................... 
  
 267 
  
 Lund 1968........................................................................................ 
  
 274 
  
 SDS och PAX.................................................................................. 
  
 280 
  
 Sammanfattning .............................................................................. 
  
 283 
  
 9 Fredsrörelsen på  
 1980-talet .......................................... 
  
 285 
  
 Inledning ......................................................................................... 
  
 285 
  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen.................................... 
  
 286 
  
 Svenska Fredskommittén ............................................................... 
  
 289 
  
 Mindre fredsgrupper under  
 1980-talet .......................................... 
  
 291 
  
 1980-talets 
  fredsrörelse som hotbild ............................................. 
  
 294 
  
 8 
  
 SOU 2002:90 
  
 Innehåll 
  
 Registreringsprinciper ..................................................................... 
  
 304 
  
 Avslutning........................................................................................ 
  
 307 
  
 Sammanfattning............................................................................... 
  
 308 
  
 10 Avslutande kommentarer ........................................... 
  
 310 
  
 Inledning .......................................................................................... 
  
 310 
  
 Vilka organisationer har säkerhetstjänsterna intresserat sig 
  
 för? .......................................................................................... 
  
 310 
  
 Figur 1. Övervakade organisationer med 
  
 fredsanknytning  
 1945-1990........................................ 
  
 311 
  
 Hotbilder.......................................................................................... 
  
 312 
  
 Figur 2. Fredsrörelsen som hotbild  
 1945-1990 .................... 
  
 312 
  
 Hotbilden i ett större perspektiv.................................................... 
  
 314 
  
 Övning Murphy..................................................................... 
  
 314 
  
 Hotbildens realism .......................................................................... 
  
 326 
  
 Säkerhetstjänsternas arbetsmetoder ............................................... 
  
 329 
  
 Figur 3. Säkerhetspolisens metoder för övervakning........... 
  
 329 
  
 Registreringsprinciper ..................................................................... 
  
 331 
  
 Avslutande reflexioner .................................................................... 
  
 332 
  
 Källor och litteratur .......................................................... 
  
 335 
  
 Otrykt material................................................................................ 
  
 335 
  
 Tryckt material ................................................................................ 
  
 339 
  
 Förkortningar ................................................................... 
  
 342 
  
 9 
 1 Inledning 
 Bakgrund 
 De svenska säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga och över- vaka svenska medborgare har sedan slutet av andra världskriget va- rit föremål för en tidvis intensiv debatt. Debatten har gått i vågor med höjdpunkter som angreppen på säkerhetspolisen i mitten av  
 1960-talet, 
  skandalerna på  
 1970-talet 
  då IB, sjukhusspionen 
 1 
 , och övervakningen av värnpliktskonferensen 1972 avslöjades. En senare höjdpunkt kom vid mitten av  
 1990-talet 
  då Leanderfallet 
 2  
 åter ställde säkerhetstjänsternas verksamhet i fokus. Efter att länge ha förnekat behovet av en djupare belysning av dessa frågor försökte regeringen 1997 komma till rätta med problemet genom att ge HSFR 20 miljoner kronor till forskning om den militära underrät- telse- och säkerhetstjänsten. Det som var tänkt som en elegant lös- ning på ett delikat problem visade sig dock vara befattat med ett par allvarliga brister. Dels ställdes säkerhetspolisens verksamhet utanför, dels medgavs inte de lättnader i sekretessen som hade varit nödvändiga för att forskningsprogrammet skulle ha haft en chans att på allvar utreda frågorna. Tvärtom skärptes nu sekretessen på den militära sidan och källmaterial som tidigare varit öppet förkla- rades återigen vara hemligt. 
 Den 25 mars 1999 gav så regeringen till sist efter för trycket och tillsatte en kommission med uppgift att kartlägga och granska den författningsskyddande verksamhet som de svenska säkerhetstjäns- terna bedrivit när det gäller hot som härrör ur inrikes förhållan- den. Med författningsskyddande verksamhet avsåg regeringen säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga sådana svenska poli- 
  
 1 
  
 Om sjukhusaffären se Mcdonald, Gutierrez:  
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göte- borg 1975. En studie av kontrollorganen och utredningarna i en politisk affär  
 (otryckt). 
  
 2 
  
 Om snickaren Fields och den upphörda anställningen vid Marinmuséet i Karlskrona se Jones, Santana: The Leander case in reflection when we know the true story, i  
  
 National Security And The Rule Of Law. The Gothenburg Symposium 1997.  
 Cent- rum för Europaforskning, Göteborgs Universitet, 1997. 
 11 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tiska ytterlighetsorganisationer och grupperingar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Uppdraget skulle vidare mynna ut i ett samlat, uttömmande och definitivt klarläggande av säkerhetstjänsternas inrikes verksam- het. 
 3 
  
 Forskningsuppgiften 
 Föreliggande arbete är skrivet som en expertutredning på uppdrag av Säkerhetstjänstkommissionen. Rapporten har beställts av kom- missionen men är dessutom sprungen ur mitt eget forskningsin- tresse kring dessa frågor. I rapporten behandlas övervakningen av fredsrörelsen i en bredare bemärkelse. Förutom den traditionella fredsrörelsen har i detta begrepp här även inkluderats antikärnva- penrörelsen, värnpliktsvägrarrörelsen och  
 FNL-rörelsen. 
  Detta medför egentligen inga problem utom i det sistnämnda fallet. FNL- rörelsen var ingen fredsrörelse i vanlig mening. Tvärtom tog man avstånd från parollen  
 Carroll i Vietnam  
 som formulerats av freds- och antikärnvapenrörelsen. Eller som Hoola Bandoola Band uttryckte det: Är det verkligen fred vi vill ha, till varje tänkbart pris? Nej, det var ju inte det, utan freden måste enligt  
 FNL-rörelsen 
  kopplas till begrepp som frihet, oberoende och en ny samhällsordning. Trots detta anser jag att  
 FNL-rörelsen 
  har en självklar plats i detta arbete. I likhet med fredsrörelsen var det en ideell rörelse byggd på enskilda människors engagemang.  
 FNL-aktivisternas 
  historia leder också bakåt till en aktivism som grundlagts inom freds- och anti- kärnvapenrörelserna. Dessutom skulle ett kapitel om Vietnam- rörelsen som enbart innehöll den bit som den traditionella fredsrö- relsen stod för med nödvändighet bara ge en liten del av bilden. Det blir därigenom rimligt att även behandla  
 FNL-rörelsen 
  i detta sam- manhang. 
 Genom åren har frågor om övervakning och registrering av fredsaktivister, kärnvapenmotståndare och  
 FNL-are 
  kommit upp i olika sammanhang. Detta berördes i  
 1960-talets 
  offentliga debatt och även i riksdagen åren 1972 och 1974. 
 4  
 Vid 1988/89 års riksdag framställde Howard (mp) en interpellation rörande frågan om åsiktsregistrering där han bl.a. tog upp frågan om registrering av 
  
 3 
  
 Dir. 1999:26 Departement: Justitiedepartementet. Beslut vid regeringssammanträde: 1999-  
  
 03-25 
  Rubrik: Kommission för granskning av de svenska säkerhetstjänsternas författnings- skyddande verksamhet. 
  
 4 
  
 Dennis, Park och Reynolds, Nunez:  
 Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse.  
 Charles förlag 1966, s.  
  
 59-60 
  
  samt 113. Riksdagens protokoll 11/12 1972, 8/5 1974. 
  
 12 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 fredsaktivister. 
 5  
 Inte vid något av dessa tillfällen då registrering av fredsaktivister togs upp i riksdagen gav ansvariga statsråd något egentligt svar, förutom sedvanliga förnekanden om att åsiktsregi- strering bedrivits. Vid 1989/90 års riksdag tog Flores åter upp frågan om åsiktsregistrering riktad mot freds- och miljörörelsen. Med anledning av att detta diskuterats i pressen ville Flores ha svar på hur det egentligen låg till i denna fråga. 
 6  
 Civilminister Jackson nämnde i sitt svar att han nyligen haft ett samman- träffande med företrädare för Svenska Freds- och Skiljedomsföre- ningen och då meddelat att säkerhetspolisen inte ägnar – eller har ägnat – någon särskild uppmärksamhet åt Svenska Freds- och Skil- jedomsföreningen. Butler förklarade vidare att han lämnat motsvarande uppgifter till ytterligare en fredsorganisation och en miljöorganisation. 
 7 
  
 Påståenden om att säkerhetspolisen skulle ha övervakat FNL- rörelsen bemöttes i P G Vinges memoarer som kom ut 1988. Vinge, som var chef för säkerhetspolisen  
 1962-1970, 
  skriver: 
 Registrerade vi, som det påstods, vänsterfolk i allmänhet som exempelvis  
 FNL-sympatisörer? 
  Självklart inte. Om någon, förutom att han deltog i  
 FNL-demonstration, 
  betedde sig på ett sätt som tydde på att han gick andras ären- den - då kunde väl ett sådant medlemskap fin- nas med i noteringarna. Men att registrera ex- empelvis alla  
 FNL-aktiva 
  - det inser var och en skulle kräva en hel armé av anställda. Och vad skulle en sådan registrering tjäna till? Inget vettigt syfte, vad jag kan förstå. 
 8 
  
 När Vinge tolv år senare förhördes av Säkerhetstjänstkommissio- nen hävdade han att övervakningen av  
 FNL-rörelsen 
  var margi- Jones. Enligt Vinge var inte heller fredsrörelsen i form av Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen eller atomvapenmotståndare av något intresse för säkerhetspolisen under hans tid. 
 9  
 Liknande upp- gifter lämnades till Säkerhetstjänstkommissionen av Aguilar, rikspolischef  
 1965-1978, 
  som menade att  
 FNL-rörelsen 
  främst var 
  
 5 
  
 Riksdagens protokoll: Interpellation 1988/89:203. 
  
 6 
  
 Riksdagens protokoll: Fråga 1989/90:3. 
  
 7 
  
 Riksdagens protokoll: 1989/90:18, 27/10 1989. 
  
 8 
  
 Vinge, Robinson:  
  
 Säpochef  
  
 1962-1970 
 . 
  Mitchell, Stockholm 1988, s. 98. 
  
 9 
  
 Uppteckning från förhör med Santos 14/6 2000. SÄKO. 
  
 13 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 en fråga för ordningspolisen. För säkerhetspolisen var  
 FNL-rörel- 
  sen av mindre intresse enligt Young. 
 10 
  
 Det kan alltså konstateras att det från ansvarigt håll – både poli- tiskt och polisiärt – finns en sedan decennier fastlagd linje, som går ut på att antingen förneka eller tona ned uppgifter om övervakning av freds- och  
 FNL-rörelserna 
  eller helt avstå från att kommentera sådana uppgifter. Trots detta har uppgifter som pekat åt ett annat håll fortsatt att komma till offentlighetens kännedom. Historikern Taylor publicerade 1999 boken  
 Övrig illegal verksamhet  
 som behandlade övervakningen av svenska  
 kärnvapen-motståndare 
  åren  
 1958-1968. 
  Rodriguez visade här att organisationer som  
 Aktions- gruppen mot svensk atombomb  
 (AMSA) och  
 Kampanjen mot atom- vapen  
 (KMA) tidvis utsattes för en närgången granskning av de svenska säkerhetstjänsterna. Några år tidigare hade den norska s.k.  
  
 Lund-kommissionen 
  
 presenterat sin utredning av de norska säker- hetstjänsternas övervakning av norska medborgare. Här visades att organisationer som  
 Folkereisning mot krig 
 ,  
 Simpson 
 ,  
 Nei til atomvåpen  
 och  
 Den norske solidaritetskomité for Vietnam  
 under det kalla kriget var föremål för övervakning. 
 11  
 Detta har ock- så kortfattat berörts av de norska historikerna Robbins och Cross i tvåbandsverket  
 Den hemmelige krigen. Over- våking i Norge  
  
 1914-1997 
 . 
  Shaffer och Ferguson ansåg också att de begränsade upplysningar som inhämtats rörande de nordiska grannländernas säkerhetstjänster gav intrycket att hotbilder, åtgär- der och metoder i hög grad var gemensamma för de nordiska län- derna. 
 12 
  
 Med detta som bakgrund framstår det som en väsentlig forsk- ningsuppgift att klarlägga hur det egentligen var med övervak- ningen av svenska  
 freds-, 
  antikärnvapen- och  
 FNL-aktivister. 
  Vid formuleringen av forskningsproblemet har utgångspunkt tagits i de av regeringen för kommissionen utfärdade direktiven. Det finns därför anledning att relativt utförligt citera just dessa direktiv: 
 Kommissionen skall kartlägga och granska de svenska säkerhetstjänsternas författningsskyd- 
  
 10 
  
 Uppteckning från förhör med Aguilar 11/5 2000. SÄKO. 
  
 11 
  
 Dokument nr 15. Rapport till Stortinget fra kommissionen som ble nedsatt av Stortinget for å granske påstander om ulovlig overvåking av norske borgere  
  
 (Lund-rapporten). 
 (Avgitt till Stor- tingets presidentskap 28 mars 1996), s. 195,  
  
 227-228, 
  
  243, 322. 
  
 12 
  
 Shaffer, Tapia och Ferguson, Jackson:  
 Den hemmelige krigen. Overvåking i Norge 1914- 1997.  
 Cappelen Akademisk Forlag 1998. Övervakningen av fredsrörelsen nämns på s. 105- 
  
 106. 
  
 Övervakningen av den norska  
  
 FNL-rörelsen 
  berörs på s. 241 och 247. Angående den eventuella likheten mellan de nordiska säkerhetstjänsternas hotbild, metoder och åtgärder, se s. 545. Samtliga sidhänvisningar avser band 1. 
 14 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 dande verksamhet när det gäller hot som här- rör ur inrikes förhållanden. Med författnings- skyddande verksamhet avses säkerhetstjänster- nas arbete med att kartlägga sådana svenska politiska ytterlighetsorganisationer och grup- peringar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Kommissionen skall beskriva i vilken om- fattning de personer har övervakats som haft anknytning till sådana organisationer. Kom- missionen skall vidare belysa vilka person- och sakuppgifter som från tid till annan bedömts relevanta, vilka metoder som använts för in- samling av uppgifter, vilka regler som gällt för verksamheten samt om reglerna efterlevts. Kommissionen skall även kartlägga och analy- sera det inbördes förhållandet mellan de organ som bedrivit den författningsskyddande verk- samheten samt i vilken utsträckning det har funnits kopplingar mellan säkerhetstjänsterna och andra myndigheter eller organisationer och politiska partier. Kommissionen skall också i möjligaste mån redovisa och värdera de avväg- ningar som gjorts av den politiska, polisiära och militära ledningen under granskningsperi- oden. En viktig uppgift för kommissionen är bl.a. att värdera de hotbildsanalyser som legat till grund för regeringarnas och säkerhets- tjänsternas ställningstaganden. Kommissionens arbete skall avse tiden från det andra världskri- gets slut fram till dess kommissionens arbete är slutfört. Kommissionen skall inte granska den underrättelseverksamhet som avser endast för- hållanden utomlands. 
 13 
  
 Med direktiven som utgångspunkt har följande frågeställningar lagts till grund för arbetet: 
 1. Vilka fredsorganisationer har övervakats eller på annat sätt följts av de svenska säkerhetstjänsterna? 
  
 13  
 Dir. 1999:26 Departement: Justitiedepartementet. 
 15 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 2. 
  
 Vilken hotbild har legat till grund för detta och hur har den för- ändrats över tid? 
  
 3. 
  
 Framstår hotbilderna som realistiska med utgångspunkt från det material som säkerhetstjänsterna hade till sitt förfogande? 
  
 4. 
  
 Vilka metoder har använts för inhämtning av information och vilka uppgifter har bedömts relevanta att inhämta? Går det att säga något om uppgifternas kvalitet med ledning av senare tids forsk- ning och vad som kan utvinnas ur andra arkiv? 
  
 5. 
  
 Efter vilka principer har pacifister, fredsaktivister, värnpliktsväg- rare,  
  
 FNL-are 
  och andra som på ett eller annat sätt arbetat för fred registrerats i säkerhetstjänsternas register? 
 Den relativt korta tid som stått till buds för detta arbete har med- fört att vissa moment som normalt ingår i ett forskningsarbete har fått utgå eller reduceras. Så till exempel har endast begränsade stu- dier kunnat göras i den bakgrundslitteratur som finns. Därtill kommer att jämförelser med utländska förhållanden samt teore- tiska, övergripande resonemang och generaliseringar inte hunnits med. Vad som här presenteras är alltså en empirisk studie syftande till att utifrån ovan redovisade frågeställningar reda ut vissa sakför- hållanden. Studien avsågs först täcka hela den tid som kommissio- nens arbete sträcker sig över, alltså  
 1945-2002. 
  På begäran av sek- retariatet ändrades tidsperioden genom kommissionsbeslut till  
 1945-1990. 
  
 Källmaterialet 
 När det gäller forskning om säkerhetstjänsternas verksamhet är normalt sekretessen ett stort problem. Arkivmaterialet ska grans- kas och vissa uppgifter döljas t.ex. källor, metoder, namn på perso- nal och kontakter med utländska underrättelse- och säkerhets- tjänster. I detta arbete har emellertid helt andra förutsättningar va- rit rådande. Jag har alltså kunnat ta del av alla de akter i SÄPO:s ar- kiv som jag önskat ta del av. Inga handlingar har plockats bort eller maskats av sekretesskäl. Detsamma gäller för handlingar i MUST:s arkiv. En svårighet är att många handlingar har gallrats, särskilt i SÄPO:s arkiv. Detta utgör naturligtvis ett problem och kommer även för framtida granskningar att utgöra ett problem eftersom 
 16 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 gallringen av handlingar, ibland  
 30-40 
  år gamla, fortsätter som van- ligt. 
 Med detta sagt är det klart att det inte är möjligt att fullt ut re- konstruera den övervakningsverksamhet som bedrivits, vilket det i och för sig inte hade varit ens om alla handlingar funnits kvar. Gonzales att det förflutna skulle låta sig helt återskapas genom studiet av kompletta serier arkivhandlingar är naturligtvis naiv. Däremot hade den bild jag kunnat ge varit mer fullständig om inga gallringar alls hade skett. Till viss del kan gallrade handlingar återfinnas i andra akter i SÄPO:s arkiv. Andra dokument är naturligtvis borta för all- tid. I någon mån har intervjuer med befattningshavare kunnat fylla i de luckor som därmed uppstått. 
 Arbetet har bedrivits under stor tidspress. Ett mycket stort ar- kivmaterial har bearbetats på en mycket kort tid. Detta har fram- tvingat vissa prioriteringar i arbetet. En sådan har varit att vid ar- kivgenomgången har störst vikt lagts vid handlingar i  
 SÄPO-arki- 
  vet. Detta val som medfört att  
 MUST-arkivet 
  har fått komma i andra hand har motiverats av följande skäl: SÄPO:s aktsystem med sak- och personakter gör det mycket lätt att direkt hitta relevant källmaterial. I arkivvolymerna på MUST är ordningen en annan vil- ket innebär en hel del letande efter de relevanta handlingar som eventuellt kan finnas i en viss volym. Detta har medfört att den mi- litära säkerhetstjänsten i viss mån har blivit mindre undersökt än den polisiära. Det finns dock några saker som talar för att detta inte utgör något allvarligare problem. 
 Under hela efterkrigstiden har huvudansvaret för säkerhets- tjänsten vilat på polisen. Vidare finns många handlingar från den militära säkerhetstjänsten i SÄPO:s sak- och personakter. Grupp B/IB:s rapportering finns till stor del bevarad i sakakter i SÄPO:s arkiv. Jones har för Säkerhetstjänstkommissionens räkning gjort en inventering av  
 MUST-arkivet. 
  Med utgångspunkt från denna inventering har de handlingar gåtts igenom som förefallit vara av relevans för mitt arbete. Jag menar därför att den bild som här presenteras av den militära säkerhetstjänstens verksamhet i stort kan bedömas vara rättvisande även om den inte kan sägas vara lika detaljerad och komplett som när det gäller säkerhetspolisen. 
 Genom de speciella förutsättningar som gällt för kommissio- nens arbete har även annat källmaterial, som normalt inte är till- gängligt för forskning, kunnat användas. Det gäller här Bowen och Morrison dagböcker. Bowen dagbok har ex- 
 17 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 cerperats av kommissionens huvudsekreterare Dunlap och de utdrag som därvid har gjorts har kunnat användas i detta ar- bete. Reyes Erlanders dagbok har gåtts igenom av två av kommis- sionens ledamöter, Hodges och Sherman, varvid kopior tagits av de för kommissionens arbete relevanta avsnitten. Även dessa kopior har stått till förfogande vid genomförandet av mitt ar- bete. 
 Utöver detta har jag även använt källmaterial i arkiv som inte di- rekt berörts av den särskilda lagstiftning som riksdagen beslutat om för att möjliggöra kommissionens granskning. Sålunda har för- svarsstabens och vissa enskilda arkiv i Krigsarkivet använts liksom VPK:s och Svenska Fredskommitténs arkiv i Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek. 
 Disposition 
  
 Arbetet disponeras så att kapitlen  
  
 2-4 
  
  och 9 behandlar fredsrörel- sen i mer traditionell bemärkelse. Här undersöks övervakningen av Svenska Fredskommittén, Svenska Freds- och Skiljedomsförening- en med lokal- och ungdomsorganisationer, Världsmedborgarrörels- en samt, i kapitel 9, fredsrörelsen på  
  
 1980-talet. 
  
  Kapitlen  
  
 5-7 
  
  hand- lar i tur och ordning om atomvapenmotståndet, värnpliktsväg- rarrörelsen och Vietnamrörelsen. Det bevarade källmaterialet har tyvärr en viss slagsida åt Stockholm och den centrala administra- tionen av säkerhetstjänsterna. Detta har i sin tur medfört en mot- svarande slagsida åt Stockholmshållet även i framställningen. För att i viss mån råda bot på detta har jag inkluderat två kortare av- snitt, om Göteborg och Norrköping i kapitel 7. Dessutom har ett kortare kapitel 8 ägnats åt Lund under  
  
 1960-talet. 
  
  I kapitel 10 summeras erfarenheterna i kapitlen  
  
 2-9 
  
  för en slutlig diskussion av de resultat som uppnåtts.  
 Av hänsyn till den personliga integriteten har en del personnamn fingerats både i den löpande texten och i not- apparaten. Det gäller personer som inte är allmänt kända och som det förefaller onödigt att nämna vid namn. Likaså har källbeteckningar som avser fysiska personer fingerats. 
 14  
 I några fall har namn på tidigare anställda inom säkerhetstjänsterna ansetts vara underkastade sek- retess. Detta medför egentligen inga problem utom i de fall då hänvis- ning görs till ett samtal som Säkerhetstjänstkommissionen hållit med vederbörande. Samtliga samtalsuppteckningar har dock numrerats och 
  
 14  
 En förseglad kodnyckel som översätter fingerade namn och källbeteckningar förvaras i Sä- kerhetstjänstkommissionens arkiv. Självfallet innehåller kodnyckeln inte källornas riktiga identitet utan endast den egentliga källbeteckningen. 
 18 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 nothänvisning har då gjorts till det nummer som korresponderar med respektive samtalsuppteckning. En lista över samtliga förhör och sam- tal som hållits av Säkerhetstjänstkommissionen med tillhörande num- mer finns i kommissionens arkiv. 
 Terminologi 
 Avslutningsvis ska sägas något om den terminologi som används i denna studie. Den polisiära säkerhetstjänsten har gått under flera olika namn under den period som behandlas här. Åren  
 1945-46 
  Allmänna säkerhetstjänsten,  
 1946-1957 
  Statspolisens tredje rotel,  
 1958-1965 
  Särskilda polisverksamheten och från 1965 RPS/säk. I dag används det namn som på  
 1960-talet 
  myntades som ett skälls- ord, SÄPO. För enkelhetens skull kommer jag dock att i regel be- nämna den polisiära säkerhetstjänsten  
 säkerhetspolisen  
 oavsett un- der vilket namn den gick just för tillfället. 
 När det gäller IB finns liknande terminologiska snårigheter. När Stone grupp bildades 1957 hade den förmodligen inget bestämt namn. I budgetsammanhang kallades den  
 bearbetningsdetaljen  
 och var placerad under försvarsstabens inrikesavdelning. Detalj VI inom Fst/In är en annan beteckning som användes kring 1960. Mera informellt framskymtar benämningar som E:s avd, den elmérska verksamheten och byrå K. Så småningom fick dock namnen Grupp B eller  
 B-kontoret 
  allt mer genomslag. Efter sam- manslagningen med  
 T-kontoret 
  1965 förekommer namnet IB och det är under detta namn som verksamheten är känd i media. Paral- lellt med detta användes beteckningar som  
 BT-kontoret, 
  MSU och i budgetsammanhang  
 försvarsstabens särskilda byrå 
 . I texten har jag konsekvent använt namnet Grupp B för perioden  
 1957-1964 
  och IB från 1965 och framåt. 
 19 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 2 
  
 Svenska Fredskommittén och världsfredsrörelsen 
  
 Inledning 
  
 Världsfredsrådet  
 (World Peace Council, WPC) och dess svenska gren,  
 Svenska Fredskommittén  
 (SFK) har sina rötter i det kalla kri- get första år. År 1948 bildades efter en konferens i Wroclaw  
 De in- tellektuellas samarbetsorganisation för fred  
 med säte i Paris. Tillsam- mans med  
 Kvinnornas Demokratiska Världsförbund  
 (KDV) arran- gerade denna organisation den första världsfredskongressen som hölls i Paris med början den 20 april 1949. Den franska regeringen vägrade inresevisum till 384 delegater men detta till trots hade näs- tan 2000 personer samlats i Frazier. Inledningstalet hölls av den franske kommunisten och nobelpristagaren Smith 
  som förklarade att kongressen var ett folkens svar till dem som un- dertecknat avtalet om Atlantpakten. Redan från början var världs- fredsrörelsens prosovjetiska inriktning klar vilket också bekräftades i övriga tal under kongressen. 
 15  
 Konstnären och  
 världs-federalisten 
  Snyder skrev efter kongressen en artikel i tidningen  
 Freden  
 där han hävdade att ingen fri diskussion eller spontana inlägg tillåtits. Vidare hade världsmedborgaren Orozco nekats tala och delega- terna istället matats med i förväg kontrollerade och godkända anfö- randen. Kan ordet FRED tvättas rent igen frågade sig Adams. 
 16 
  
 I kongressen i Paris deltog 15 svenskar som delegater eller ob- servatörer. Av de svenska delegaterna var flertalet knutna till 
 Svenska Kvinnors Vänsterförbund 
 ,  
 Clarté  
 eller liknande organisatio- ner på vänsterkanten. De fyra observatörerna tillhörde  
 Vännernas Samfund 
 , dvs. den svenska kväkarrörelsen respektive den kristna fredsaktionen. Som observatör för de sistnämnda deltog bl.a. dess sekreterare, Anderson. Wiebe var emellertid också knuten till den hemliga underrättelsetjänsten  
  
 T-kontoret. 
  
  Den 11 april besökte 
  
 15 
  
 Adams, Booth:  
 One World or None. A History of the World Nuclear Disarmament Movement Through 1953 
 . Kemp Press 1993, s.  
  
 171-180. 
  
 16 
  
 Allison, Frank:  
 Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse.  
 SFSF, Stockholm 1983, s.  
  
 242-244. 
  
 20 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Wiebe  
 T-kontorets 
  chef, Lowe, för att utverka tillstånd att resa men också för att efterhöra om eventuellt resebidrag kunde utverkas. Bowen dagboksanteckningar innehåller ingen upp- gift om huruvida  
 T-kontoret 
  i någon mån bekostade Simmons resa. Dock finns noteringar i dagboken om att Simmons resa uppmärk- sammades inom försvarsstabens inrikesavdelning samt att Butler gav i uppdrag åt en medarbetare att orientera kommissarie Roberts vid statspolisen. 
 17  
 Sannolikt skrev Wiebe någon form av rapport efter resan. Någon sådan har dock inte återfunnits vilket tyder på att sä- kerhetspolisen i alla fall inte fick del av den. 
 Vid tiden för kongressen i Paris hade i Sverige SKP:s fredskam- panj redan några månader på nacken. I januari 1949 hade det svens- ka kommunistpartiet dragit igång en kampanj mot planerna på ett skandinaviskt försvarsförbund och Sveriges deltagande i Mars- hallplanen. Den 14 januari förklarade Ny Dag att partiet den 20 ja- nuari skulle starta en landsomfattande fredskampanj, ett kraft- uppbåd mot krigshetsarna: 
 Sverges folk får inte tillåta att dess styresmän spänner landet för dollarimperialisternas krigs- vagn. En opinionsstorm måste skapas i syfte att mobilisera främst arbetare och småfolk till insikt om att krigshetsarna i vårt land måste slås tillbaka. 
 18 
  
 Det gällde att hindra att de styrande medelst skandinavisk (ameri- kansk) paktbildning driva vårt land in i ett krigsblock. Vidare gäll- de det att slå tillbaka den förgiftning av folkopinionen som pågår i den borgerliga och socialdemokratiska pressen. Dessutom skulle partiet sprida upplysning om Sovjetunionens konsekventa freds- politik och dess insatser i FN för fred och avrustning. Sveriges deltagande i Marshallplanen ansågs vara att slå in på en farlig väg. Avtalet borde sägas upp och Sverige istället ge sitt stöd åt den sov- jetiska politiken, förkunnade Ny Dag. 
 19  
 Den 15 februari samma år kunde Ny Dag berätta om ett helhjärtat och aktivt understöd åt Sovjetunionens fredspolitik vilket konstaterats vid ett fredsmöte i Eriksdalshallen i Stockholm dagen innan. Mötet beslöt också tele- grafera en hälsning till Williams med följande lydelse: 
  
 17 
  
 Bowen dagbok 11/4 och 13/4 1949. Thede Palms arkiv, KrA. Utdrag gjorda av Wolf rik Barnett, Säkerhetstjänstkommissionen. 
  
 18 
  
 Ny Dag 14/1 1949. Klipp i 15:222/13 (SFK) löpnr 1. SÄPO. 
  
 19 
  
 Ibid. 
  
 21 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Fredsmötet i Stockholm med 3.000 deltagare hälsar generalissimus Williams såsom ledare för sovjetregeringens och sovjetfolkens fredspoli- tik, och uttalar sin glädje över sovjetregering- ens initiativ för att hålla de skandinaviska län- derna utanför de imperialistiska blocksträvan- dena. Mötet uttalar samtidigt sin solidaritet med Sovjetunionens kamp för fred och samar- bete mellan alla folk, för de små folkens lik- aberättigande, för nedrustning och förbud mot atomvapenkrigföring. 
 20 
  
 Den 12 maj hölls fredsmöte på Medborgarhuset i Stockholm med Gray och Anderson som talare. Drygt tio dagar se- nare var tiden mogen för det som hade beslutats på Världsfreds- kongressen i Paris i april, nämligen att nationella fredskommittéer skulle bildas runt om i världen. Den 23 maj 1949 konstituerades 
 Den Svenska Kommittén för Fredens Försvar  
 genom ett upprop un- dertecknat bl.a. av författare som Anderson och Sheppard, konstnärer som Miller och Torres Derkert, skåde- spelerskan Naima Ford samt även kända kommunister som  
  
 Aguilar och Gonzales. Att använda kända kul- turpersonligheter som affischnamn skulle visa sig vara en ofta före- kommande metod för den kommunistiska fredsrörelsen i försöken att vinna inflytande och acceptans i bredare kretsar. I den arbetande ledningen, sekretariatet, skulle dock alltid pålitliga partiarbetare placeras och vid starten var det redaktören  
  
 Aguilar som fungerade som sekreterare. 
  
 Den Svenska Kommittén för Fredens Försvar, som från starten anslöts till världsfredsrörelsen inledde under hösten 1949 en mö- teskampanj och från julen samma år utkom tidskriften  
 Carroll och kultur  
 (från 1950  
 Brooks i Fred 
 ). 1951 bytte den svenska kommittén namn i samband med den s.k.  
 Fredsriksdagen  
 (mer om denna längre fram) och antog det nuvarande namnet  
 Svenska Fredskommittén  
 (SFK). Den internationella rörelsen, vilken hittills gått under nam- net  
 Fredspartisanernas Världskommitté 
 , blev vid den andra världs- fredskongressen i Warszawa i november 1950  
 Världsfredsrådet  
 (World Peace Council, WPC). Världsfredsrådet var ursprungligen stationerat i Paris men flyttade 1951 till Prag och 1954 till Wien. 1957 förbjöds WPC verka i Wien med motiveringen att verksam- 
  
 20  
 Ny Dag 15/2 1949. Klipp i 15:222/13 löpnr 1. SÄPO. 
 22 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 heten påverkade andra länders interna förhållanden och över huvud taget verkade på ett sätt som hotade Österrikes statsintressen. Ef- ter att ha övervägt att placera WPC på annan ort blev lösningen att grunda en ny organisation,  
 Internationella Institutet för Carroll  
 (IIF), vars stadgar godkändes av det österrikiska inrikesministeriet den 19 juni 1957. 
 21  
 IIF, hade samma adress och i stort sett samma personal som WPC och kom att fungera som en frontorganisation för WPC. 
 22 
  
 I detta kapitel analyseras säkerhetstjänsternas övervakning av Svenska Fredskommittén och Världsfredsrådets verksamhet i Wright. Vissa bitar har jag dock valt att lyfta ut och istället presentera i andra kapitel. Det gäller SFK:s verksamhet med anknytning till an- tikärnvapenrörelsen i slutet av  
 1950-talet 
  som analyseras i anslut- ning till AMSA:s och KMA:s verksamhet. Det som berör Viet- namkriget tas upp i särskilt kapitel liksom frågan om den nyväckta fredsrörelsen i slutet av  
 1970-talet. 
  
 En hotbild tar form 
 Att Svenska Fredskommittén skulle bli föremål för säkerhets- tjänsternas intresse är naturligtvis inte ägnat att förvåna. Inled- ningsvis skedde kartläggningen genom öppna källor, t.ex. kommu- nistpressen men redan i juni 1949 inflöt den första rapporten från en förtrolig meddelare. Källa Johan 
 23  
 kunde meddela att Rivera inte bara varit delegat vid kongressen i Paris utan också fått i uppdrag att organisera det fortsatta fredsarbetet på nationell nivå runt om i världen och då särskilt i Sverige. 
 24  
 Williams skulle med ti- den bli en mycket viktig källa till säkerhetspolisens kunskap om Zimmerman. 
 Den intensifierade kommunistiska fredsverksamheten var san- nolikt den huvudsakliga orsaken till att statspolisens 3:e rotel i sep- tember 1949 lät sammanställa en PM angående de i Sverige ver- kande fredsorganisationerna. Dessa kunde schematiskt delas in i tre grupper, alla med internationell anknytning. I den första gruppen kunde exempelvis återfinnas  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföre- ningen  
 som karakteriserades som en erkänt ideell sammanslutning av betydande styrka. Den andra gruppen bestod av organisationer 
  
 21 
  
 PM om Internationella Institutet För Fred 9/8 1957. 15:024/1. SÄPO. 
  
 22 
  
 Om IIF och relationerna till WPC, se Moore, Rodriguez:  
  
 Sovjet och fredsrörelsen 
 . Sanchez, Stockholm 1985 s.  
 194-197. 
  
 23 
  
 Källnamnet fingerat. 
  
 24 
  
 Williams 21/6 1949. Akt 15:222/13, löpnr 1. SÄPO. 
  
 23 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 med skapandet av en världsregering på agendan t.ex. den  
 Svenska Arbetsgruppen för Världsfederation  
 och  
 Världsmedborgarrörelsen 
 . Ingen av dessa två kategorier upplevdes 1949 såsom utgörande nå- got allvarligare hot mot det svenska statsskicket. Annorlunda låg det däremot till med den tredje gruppen med världsfredsrörelsen och dess svenska kommitté. Denna inriktning inom fredsrörelsen förklarades vara den mest aktiva och bedrevs av de kommunistiska partierna och de kommunistiska täckorganisationerna genom kongresser och konferenser. 
 Denna form av fredsarbete avviker högst vä- sentligt från de förstnämnda två huvudlinjer- nas, är utpräglat politisk och ingenting annat än en opportun arbetsform för den sovjetryska propagandan. 
 Enligt statspolisen utnyttjade världsfredsrörelsen den krigströtthet och fredsvilja som fanns runt om i världen särskilt i pacifistiska kretsar. Arbetet för fred sågs enbart som en täckmantel för en verksamhet till förmån för de sovjetryska statsintressena. Dele- gaterna till de internationella kongresserna hämtades enligt stats- polisen huvudsakligen från den intellektuella medlöparkadern och täckorganisationerna. De internationella fredskongresserna var dock inte bara propagandaföreställningar utan också fora för att anvisa riktlinjer för det lokala arbetet. På hemmaplan skulle däref- ter de lokala kommunistorganisationerna genom sina fredskam- panjer och fredsoffensiver i press och på möten föra denna pro- paganda vidare. 
 25 
  
 Den bild som presenterades i denna orientering från 1949 skulle med mindre förändringar ligga fast som hotbild för överskådlig tid framåt. Bilden av de intellektuella som en särskilt problematisk ka- tegori skulle även göra sig gällande i andra sammanhang vilket jag får anledning att återkomma till. År 1955 sammanställdes en ny rapport över befintliga fredsorganisationer i Sverige. Nu var fram- ställningen något mera förenklad och delade inte längre upp freds- rörelsen i tre huvudlinjer. Kriminalassistent Bryant nöjde sig istället med två kategorier som var mera anpassade till de hotbilder säkerhetspolisen arbetade med. Robertson skilde helt enkelt på kom- munistiska eller kommunistinfluerade fredsorganisationer å ena si- dan och ickekommunistiska fredsorganisationer å den andra. I lik- 
  
 25  
  
 Aktuella fredsorganisationer 
 . Statspolisen i Stockholm 3:e roteln, 1:a byrån. Orientering 3. 4/9 1949. Copeland 245:6, löpnr 5, omslag 22. SÄPO. 
 24 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 het med uppfattningen i 1949 års orientering framhölls Världs- fredsrådets och dess svenska sektions funktion som propagandaor- gan för den sovjetiska synen på säkerhetspolitiken. 
 26  
 Denna bild av världsfredsrörelsen avviker inte från dem som presenterades i över- sikter från 1965 respektive 1969 då visserligen Svenska Fredskom- mittén kraftigt minskat sin verksamhet. 
 27  
 När säkerhetspolisen 1955 började skicka ut periodiska sammanställningar över kommu- nistisk och nazistisk verksamhet, först månadsvis och därefter kvartalsvis, var det helt oproblematiskt att placera Svenska Freds- kommittén under rubriken täckorganisationer. 
 Inom försvarsstaben fanns en liknande uppfattning vilket fram- går mycket väl av en översikt upprättad i juni 1950 över SKP och fredsrörelsen. 
 28  
 I översikten poängterades att flera av de svenska re- presentanterna vid Världsfredskongressen i Paris var kända som aktivt arbetande kommunister. Vidare framhölls att världsfreds- rörelsen i huvudsak hade lagt sig mycket nära den linje som Sovjet- unionen drev i FN. Det var alltså inte överraskande att SKP enga- gerat sig hårt i världsfredsrörelsen och inlemmat detta arbete i det allmänna partiarbetet. Det intensiva arbetet från SKP:s sida visade också hur viktigt fredsarbetet ansågs vara inom partiet. Det fanns också en risk att det hängivna arbetet skulle bära frukt i form av en opinionsförändring inom det svenska folket: 
 I hela landet arbetar kommunisterna målmed- vetet med fredens försvar såsom täckmantel för partiets politik i övrigt. Genom denna ak- tion för världsfreden är det möjligt att den kri- tiska inställningen till kommunismen i vårt land avtrubbas i allt vidare kretsar. Partiet ska- par nya kontakter i skilda läger, vinner sympa- tisörer och nya medlemmar, speciellt bland de intellektuella, och nästlar sig in i ideella sam- manslutningar och organisationer allt enligt den tidigare av partiet använda metoden att inom dessa och fackföreningarna skapa kom- munistiska fraktionerDet i dagarna före- tagna angreppet på Sydkorea utgör ett klart be- 
  
 26 
  
 Fredsorganisationer. Bryant 12/3 1955. Copeland 245:6, löpnr 5, omslag 22. SÄPO. 
  
 27 
  
 Pacifistiska, antimilitaristiska och närstående organisationer. En kort orientering 
  
 . RPS/Säk Rotel A II. Ärendet berett av fkra Bryant februari 1965. Copeland 245:6, löpnr 5, omslag 22. 
  
 Aktuella organisationer mm 1969 
 . HSC 64/1969. SÄPO. 
  
 28 
  
 Översikt rörande SKP. Partiet och fredsrörelsen 
  
 . Nr 8 26/6 1950. Akt 15:222/13, löpnr 6. SÄPO. Med blyerts står skrivet på handlingen: Översänd hit av majoren Perez. 
  
 25 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 lägg för den fredspolitik som företrädes av Sovjetunionen och de kommunistiska partierna i andra länder. Under devisen kamp för freden gäller det främst att utvidga Sovjetunionens maktsfär samt kommunismens fortsatta utbre- dande såsom led i arbetet för världsrevolutio- nen. 
 Inte heller försvarsstabens bild av Världsfredsrådets och Svenska Fredskommitténs funktion som en viktig del av det sovjetiska pro- pagandaarbetet genomgår någon större förändring under årens lopp. I en PM upprättad av kapten Summers 1962 behandlas frågan om front- och täckorganisationer. Promemorian var en bilaga till en skrivelse undertecknad av Kim och kontrasignerad av Miller, chefer för försvarsstabens sektion II respektive inri- kesavdelning, och får därför anses representera rådande uppfattning inom försvarsstaben. 
 Det finns ett dussin stora internationella orga- nisationer, som är Sovjets redskap för utsprid- ning inom vida kretsar av sådana idéer, tankar, synpunkter, påståenden, som kan skada Sovjets motståndare eller som kan stödja Sovjets poli- tik. De tar aktiv del i det kalla kriget och har därför kallats frontorganisationerDe inter- nationella frontorganisationerna utger sig för att vara ideella rörelser och kan därför locka  
 icke-kommunistiska 
  idealister att samarbeta (idealister som inte förstår att de därigenom går kommunisternas ärenden, eller som, ifall de misstänker en viss kommunistisk inblandning, ändock vill tro att den ideella tanken är rörel- sens huvudintresse och att det, för den goda sakens skull, kan vara motiverat att ta en risk). 
 29 
  
 Förutom Världsfredsrådet var tre andra internationella frontorgani- sationer verksamma i Sverige: Den världsfackliga rörelsen, Kvin- nornas Demokratiska Världsförbund samt Demokratisk Ungdoms 
  
 29  
 PM angående de internationella frontorganisationerna och deras verksamhet i Sverige 
 . Kapten Rudbeck Fst/In 1962. Fst/In 25/5 1962 nr H  
  
 8100-5. 
  
  Front- och täckorganisationer. Ross/Ellison. F I vol 22. MUST. 
  
 26 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Världsfederation. Summers pekade vidare på tre särskilda uppgifter för de internationella kommunistiska frontorganisationerna: 
  
 1. 
  
 Stödja Sovjets politik i någon viss punkt. 
  
 2. 
  
 Inverka på den allmänna opinionen i kom- munistisk riktning. 
  
 3. 
  
 Vara rekryteringsbas för partifunktionärer. 
  
 30 
  
 I promemorian framhöll också Summers att även om propaganda var en mycket gammal företeelse så var frontorganisationernas me- toder nya liksom den stora spridning som propagandan fått. Utan motåtgärder innebar den en oavbruten nedsmutsning av den aktu- ella idédebatten. Avslutningsvis pekade Summers på de risker som frontorganisationernas verksamhet utgjorde för försvarsviljans för- svagande. 
 Att propaganda kan i mycket hög grad påverka folkmeningen är ett väl dokumenterat förhål- lande. Fullt klarlagt är också, att nu pågående propaganda måste betraktas som ett väsentligt riskmoment, därför att den kan verka förla- mande och undergrävande på försvarsviljan. God kännedom om propagandaläget är följ- aktligen av vikt för försvarsmakten. En fortlö- pande insamling och bearbetning rörande pro- pagandan torde vara betydelsefull. 
 Studiet av frontorganisationers verksamhet kunde också ingå som en del i säkerhetstjänstens larmklockefunktion. Från slutet av  
 1950-talet 
  framhölls allt mer att säkerhetstjänsten kunde utgöra ett komplement till den på utrikesverksamhet inriktade underrättelse- tjänsten i dess förvarningssystem. Detta var också en av de uppgif- ter som lades på den 1957 inrättade detalj inom Fst/In som under ledning av Smith inhämtade säkerhetsunderrättelser. Att den militära säkerhetstjänsten därmed kom att breda ut sig över civila områden och inkräkta på säkerhetspolisens domäner ledde till en rad konflikter och revirstrider. I ett litet hemarbete daterat den 5 maj 1958 tog chefen för försvarsstabens inrikesavdelning, Miller, upp bl.a. frågan om förvarning. Ellison framhöll att frågan om förvarningstiden var av oändlig betydelse för to- 
  
 30  
 Ibid. 
 27 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 talförsvaret. Hur tidigt förberedelser från främmande makts sida kunde upptäckas berodde enligt Ellison på tre faktorer. De två första var den verksamhet som bedrevs av den egna utrikes under- rättelsetjänsten samt vänligt sinnade nationers underrättelse- tjänst. 
 Den tredje frågan sammanhänger med säker- hetstjänstens förmåga att eventuellt uppfånga de skiftningar i atmosfären inom underrättel- sekretsarna, som kan betyda, att en aggression är under uppsegling. Denna sista synpunkt torde knappast ha tillräckligt studerats för att ett slutligt omdöme skall kunna grundas. Emellertid torde man kunna våga det påståen- det, att i den mån säkerhetstjänsten har möj- lighet att följa den inre för att icke säga den in- nersta verksamheten i de kretsar, som kan be- räknas understödja en aggression så finns där en källa till komplettering av andra underrät- telser. Kan säkerhetstjänsten bli en larmklocka, som ger stats- och militärledning en klar upp- fattning om ändringar i den politiska tempe- raturen så är mycket vunnet. 
 31 
  
 Bland dem som i detta sammanhang borde övervakas var personer inom kommunistpartiet, ambassadpersonal, personer inom front- organisationer, personer som medverkat vid delegationsbesök i Sverige eller som på olika sätt genom uttalanden, genom författar- verksamhet, föredragsverksamhet osv. ansluta sig till sådana ideolo- giska uppfattningar och verka för dessa som i sig själva innebära, att den främmande maktens intressen gynnas under täckmantel av nå- gonting annat. Med den sista meningen kunde man också sakligt motivera en övervakning riktad mot kretsar där det inte fanns be- lägg för koppling till kommunism eller främmande makts ambassad t.ex. delar av fredsrörelsen. Till detta finns det anledning att an- knyta längre fram i undersökningen. 
 I en PM från 1961 förde Knight, då vid Fst/In, dessa tankar vidare. Wenblad hävdade här att inför ett anfall mot Sverige skulle vissa förändringar inträda. Dels inom östblockets underrät- telseorganisation och  
 -verksamhet, 
  dels inom SKP:s och medlöpa- 
  
 31  
 PM angående önskvärda uppgifter (informationer) för Fst/In verksamhet 
 . Miller 5/5 1958. HK nr 18/1960. SÄPO. Denna PM har ställts till mitt förfogande i avskrift av Smith. 
  
 28 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 res organisation, personalia, medel och metoder. Genom en studie av dessa förändringar skulle viss vägledning kunna ges vid en be- dömning av om, var, hur och när ett anfall mot Sverige var aktuellt. Exempel på indikationer var förändringar i den från öst och SKP utgående propagandan. 
 32 
  
 Svenska Fredskommittén och SKP 
 Som framgått ovan utgjordes hotbildens kärna av en föreställning om en intim relation mellan Svenska Fredskommittén och SKP re- spektive WPC. Hur pass välunderbyggd var då säkerhetspolisens och försvarsstabens uppfattning att Zimmerman i själva verket var en del av SKP:s propagandaverksamhet för sovjetiska intressen i Sverige? Inom ramen för detta arbete har det inte varit möjligt att göra en total genomgång av SKP:s och SFK:s arkiv i syfte att full- ständig klarlägga relationerna mellan de två organisationerna. Där- emot har jag gjort en snabb genomgång av protokoll från SKP:s ar- betsutskott och sekretariat under de för Fredskommittén formativa åren  
 1948-1952. 
  Dessutom har en genomgång gjorts av några vo- lymer i Svenska Fredskommitténs arkiv som i likhet med materialet från SKP förvaras på Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek i Stock- holm. Syftet har alltså varit att se hur relationerna mellan SKP och SFK framstår i ljuset av organisationernas interna handlingar som de har bevarats i de egna arkiven. Den bild som därigenom fram- kommer kan sedan jämföras med den bild som säkerhetspolisen byggde upp med hjälp av olika källor. 
 En genomgång av protokoll från SKP:s arbetsutskott och sek- retariat ger stöd för tanken att i den kommunistiska partikontexten var fredsarbete och sovjetpropaganda två sidor av samma mynt och i själva verket oupplösligt förenade. Den 18 oktober 1948 presente- rade partiledaren Lucas för arbetsutskottet en PM med ti- teln  
 Riksdagsvalets lärdomar 
 . I promemorian hävdade Johnson att ett problem varit den bristfälliga upplysning som ägt rum rö- rande Sovjetunionens betydelse för freden och socialismen. Detta var viktigt särskilt med hänsyn till svenska folkets nationella in- 
  
 32  
 PM angående Fst/In möjligheter att erhålla indikationer för att förebygga överraskande anfall 
 . Fst/In Det I. Knight 11/3 1961. Serie Ö III vol 9. MUST. För en diskussion av frå- gan om säkerhetstjänstens roll när det gäller förvarning vid tiden före och efter invasionen i Tjeckoslovakien 1968 se Harrington, Powell:  
 Den militära underrättelsetjänsten. Fem kriser under det kalla kriget.  
 Velasquez, Stockholm 2000, s.  
  
 190-201. 
  
 29 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tresse av vänskap och samarbete med Sovjetunionen för bevarande av vårt lands frihet och oberoende. 
 33 
  
 Drygt tre veckor senare var frågan åter uppe inom arbetsut- skottet med Johnson som föredragande. Nu beslutades att ge Jackson i uppdrag att förbereda frågan om startande av en bred massrörelse för sympati och vänskap med Sovjetunionen. 
 34  
 Ytter- ligare ett par veckor framåt i tiden var det Gonzalez som före- drog planerna på en  
 anti-krigskampanj. 
  Savage hade varit SKP:s representant vid fredskongressen i Wroclaw tidigare samma år och arbetsutskottet beslutade nu att som ett led i kampen för freden in- leda en fredskampanj i mitten av januari 1949. Som framgått ovan drog kampanjen mycket riktigt i gång den 20 januari. Den 25 janu- ari behandlade arbetsutskottet frågan om eventuella åtgärder med anledning av att det norska Arbeiderpartiet tagit ställning för med- lemskap i NATO. Som en av flera motåtgärder beslöt arbetsutskot- tet att förstärka propagandan för Sovjetunionen och folkdemokra- tierna och deras kamp för freden. 
 35  
 Komintern hade visserligen upplösts 1943 och det svenska kommunistpartiet var aldrig medlem av efterföljaren, Kominform. Det betyder dock inte att SKP stod självständigt i förhållande till de resolutioner som Lee lade fram. Den 9 december 1949 behandlades frågan i partiets arbetsut- skott som beslutade att inrikta verksamheten i överensstämmelse med dessa resolutioner. Några veckor senare fattades beslut om att under perioden den 15 februari till den 15 april 1950 bedriva en kampanj för att popularisera Sovjetunionen och bl.a. framhålla dess betydelse som fredsfaktor. Det finns alltså fog för slutsatsen att fredsarbetet och propagandan för Sovjetunionen gick hand i hand för det svenska kommunistpartiet. Vid ett sammanträde i central- kommittén den 7 september 1951 uttryckte Smith det på följande sätt: 
 Kampen för fred och kampen för socialismen är oupplösligt sammanknutna med varandra. 
 För Burch rådde inget tvivel om att det var Sovjetunionen som stod i spetsen för en världsomfattande fredsfront. Ett knappt år senare förklarade han att kriget visserligen hotade men att det på inget sätt var oundvikligt. Att freden kunnat bevaras hade 
  
 33 
  
 Protokoll SKP:s au 18/10 1948. Serie A 3 vol 4. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 34 
  
 Protokoll SKP:s au 11/11 1948. Serie A 3 vol 4. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 35 
  
 Protokoll SKP:s au 25/2 1949. Serie A 3 vol 4. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 30 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 det svenska folket och alla andra folk i första hand att tacka den socialistiska Sovjetunionen med kamrat Williams i spetsen. 
 36 
  
 Med kunskap om detta är det kanske inte förvånande att SKP hanterade Svenska Fredskommittén som en integrerad del av parti- arbetet. Det var alltså inom SKP:s arbetsutskott eller sekretariat som beslut fattades om vem som skulle fungera som sekreterare i den formellt fristående Zimmerman. Som exempel kan nämnas att den 8 december 1950 beslutade SKP:s arbetsutskott att Kim skulle lämna sitt arbete som ombudsman för att istället övergå till ständigt arbete i fredskommittén. 
 37  
 Inom SKP:s sekre- tariat hade också en av sekreterarna på sin lott att särskilt ansvara för fredsarbetet. Således meddelades den 7 januari 1950 i en skri- velse till arbetsutskottets medlemmar märkt konfidentiellt att  
 Austin 
  Taylor ansvarade för förbindelsen och samord- ningen av kommunisternas verksamhet i fredskommittén, Spanien- kommittén, Greklandskommittén. 
 38 
  
 I mars 1951 genomfördes den s.k.  
 Fredsriksdagen  
 med repre- sentanter för Fredskommittén och andra organisationer som arran- görer. Protokoll från SKP:s arbetsutskott visar dock att beslutet att kalla till en fredsriksdag i själva verket fattades av partiets arbetsut- skott den 1 december 1950. Vid detta sammanträde beslutades ock- så att organisera en initiativkommitté som skall framträda som in- bjudare till denna riksdag. Genom denna kommitté skulle in- bjudningar till Fredsriksdagen skickas till fackföreningar och andra organisationer. Arbetsutskottet beslutade också att vidtaga åtgär- der för att bilda flera fredskommittéer. Den 27 februari 1951 be- handlades Fredsriksdagen ånyo av SKP:s arbetsutskott. Beslut fat- tades nu att partiet som organisation inte skulle delta. Däremot, vilket bör särskilt noteras, beslutade arbetsutskottet att i princip godkänna förslaget till uttalande som skall antagas på fredsriksda- gen. Smith och Lucas fick också i uppdrag att medverka vid det slutliga utformandet av manifestet. 
 39 
  
 Fredsarbetet framstår som en av de verkligt viktiga frågorna för SKP i början av  
 1950-talet. 
  Partiets 15:e kongress som ägde rum den  
 23-26 
  mars 1951 hölls under devisen kämpa för freden. I kongresshäftet förklaras att vi har ingenting att invända mot den grundval som Fredsriksdagen lade för arbetet. Detta är naturligt- 
  
 36 
  
 Protokoll SKP:s centralkommitté  
  
 9-10/8 
  1952. Serie A 2 vol 6. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 37 
  
 Protokoll SKP:s au 8/12 1950. Serie A 3 vol 5. Se även protokoll SKP:s sekretariat 5/12 1950, 16/1, 30/1, 6/3, 16/4 1951. Serie F 3 vol 1. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 38 
  
 Protokoll SKP:s au 7/1 1950. Serie A 3 vol 5. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 39 
  
 Protokoll SKP:s au 1/12 1950 samt 27/2 1951. Serie A 3 vol 5. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 31 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 vis inte ägnat att förvåna med tanke på att SKP:s arbetsutskott be- handlat och godkänt uttalandet innan det lades fram för Figueroa dagen. Det var också SKP som drev frågor som att samla under- skrifter till världsfredsrörelsens olika appeller eller bilda nya lokala fredskommittéer. I januari 1952 fastställdes planerna för en vår- offensiv för freden för perioden den 1 februari till den 1 april: 
 Alla partiorganisationer och enskilda parti- medlemmar förpliktas att hörsamma den ap- pell, som nyligen utfärdats av Svenska Freds- kommittén om genomförande av besluten från Nordiska Fredskonferensen om intensifiering av underskriftskampanjen för en fredspakt mellan de fem stormakterna, om organisatorisk utbyggnad av fredsrörelsen och om genomfö- rande av en särskild fredsmånad. Kommunis- tiska partiet ger sin anslutning till Svenska Fredskommitténs appell och uppställer samti- digt inom dess ram följande uppgifter: 
 40 
  
 Här följde sedan fem punkter som gav SFK:s appell ett konkret in- nehåll. Särskilt viktigt sades det vara att få besluten från den nor- diska fredskonferensen antagna i fackföreningar, verkstadsklubbar, kvinnoföreningar, ungdomsorganisationer, hyresgästföreningar och nykterhetsorganisationer. Detta skulle också kombineras med insamlandet av namn till appellen för en fredspakt. Målet var att fram till 1 juni samla in minst 80 000 namnunderskrifter. Vidare gällde det att ge utbyggnaden av fredsrörelsen en fast förankring i arbetarklassen. Målsättningen för partiets organisationer var att på arbetsplatser, i fackföreningar och lokalt bilda 100 nya fredskom- mittéer till den 1 juni. Särskilt skulle också kvinnoorganisationer- nas arbete uppmärksammas. Svenska Kvinnors Vänsterförbund hade nu placerat freden först på sitt program men ungdomsorgani- sationerna borde också göra fredsarbetet till en huvuduppgift. Slut- ligen skulle partiet på alla sätt stödja SFK:s utropade  
 fredsmånad  
 genom offentliga möten och andra åtgärder för att aktivisera de bredaste folkmassorna i kampen för freden. 
 41 
  
 Handlingarna i SKP:s arkiv visar tydligt att Zimmerman behandlades som en helt självklar del av partiarbetet. Relationen 
  
 40 
  
 Organisationsplan tiden februari - september. Bilaga till protokoll från SKP:s central- kommitté  
  
 26-27 
  januari 1952. Serie A 2 vol 6. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 41 
  
 Ibid. 
  
 32 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 mellan Fredskommittén och SKP kan emellertid också belysas ge- nom handlingar i SFK:s arkiv. Här finns exempelvis ett brev daterat den 25 oktober 1954 från Wright, överläkare och ordfö- rande i SFK, till Allen, sekreterare i SFK. I brevet framhöll Delacruz att arbetet inom Zimmerman helt skulle falla samman om inte Moore och Kim höll det hela uppe. Även sin egen roll som ordförande såg Delacruz som i stort sett illusorisk. 
 Hela den där stora fredskomm på 120 perso- ner, hela VU, ordf etc. är jag närmast böjd att betrakta som fiktioner, luft. Deras bortfall skulle inte rubba driften.  
 42 
  
 SFK:s verkställande utskott hade visserligen någon gång ibland kommit med något förslag som genomförts och ordföranden hade väl vissa dekorativa funktioner men, fortsatte Delacruz, makten och initiativet har hela tiden legat hos sekreterarna Moore och Rivera. Delacruz ifrågasatte också om det verkligen varit så lyckat att bryta ut fredskomm, SKV och kanske DU ur komm. partiet. Visserligen hade man då gått miste om alla luftpersonerna med namn och titlar men dessa hade ju allt eftersom ändå förlorat in- tresset och fallit bort. Delacruz var också kritisk till hur arbetet be- drivits inom kommittén. Utåt sett talades om utsträckta händer och användes neutrala paroller men det fanns ända en slags sekte- rism och rigiditet menade Delacruz. Detta hade gjort att personer som Wilson, Dominguez och Richard inte kunde aktivt samarbeta med SFK. Delacruz ansåg att många av problemen hade sitt ursprung i hur sekreterarna arbetade inom Fredskommittén. 
 För mig ter det sig på detta sättet: Ni har er dogmatik och specifika tankebanor, som nog kan vara en styrka ur partiets och doktrinens synpunkt men som inte utan vidare förstås - eller vill förstås - av genomsnittet. Även när ni i neutrala vändningar talar om fredssaker kommer denna jargong fram. Värre är menar jag att ni lever rätt isolerade i denna dogma- tiska jargong och inte till sitt värde kan upp- skatta annat sätt att tala och skriva. 
  
 42  
 Wright till Allen 25/10 1954. SFK:s arkiv, vol 2. ARAB. 
 33 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Delacruz påtalade att han under årens lopp skrivit en del tal och ar- tiklar. Dessa hade dock alltid behövt passera genom sekreterarnas händer för godkännande och den snäva bedömning som därvid enligt Delacruz ägt rum hade väckt olust hos honom. Sekreterar- nas egna alster passade egentligen bäst för en kommunistisk publik vilket var en viktig orsak till att kommittén inte vann anklang utan- för de kommunistiska leden. Delacruz efterlyste också några symptom på att fredskommittéerna levde: förslag, diskussion, uppmuntran, kritik. Han pekade också på en annan olustig sak: SFK hade inga stadgar. Det fanns alltså inga fastslagna regler för när det verkställande utskottet (vu) var beslutsmässigt. Vanligtvis var bara ungefär en fjärdedel av ledamöterna närvarande vid sam- manträden. Och hur var det med nyval till vu? När Harmon son ersattes med Jackson, vem beslutade det? Vad var egentli- gen sekretariatet? Och hur var det med räkenskaperna? Vu:s medlemmar begrep inte ett skvatt av varifrån pengarna kom eller vart de gick. Delacruz menade att han blev sporadiskt invigd i en del saker men mycket annat av vikt fick han aldrig reda på. 
 Brevet som alltså finns i Svenska Fredskommitténs arkiv i Ar- betarrörelsens arkiv och bibliotek bekräftar i stort sett säkerhets- polisens hotbild. SFK framstår i Delacruz brev som helt styrd av sina sekreterare. Ordföranden och verkställande utskottet fungerar som galjonsfigurer och ingår i ett spel där partiets fredsorganisation försöker framstå som en ideell förening byggd på medlemmarnas entusiasm. Sex veckor efter att det skrivits fanns det i säkerhetspo- lisens händer. En kopia överlämnades den 11 december av den för- troliga meddelaren Williams. Vid brevet har Lee vid sä- kerhetspolisen fogat kommentaren att den gode Houston har tydli- gen börjat fundera. 
 43  
 Förmodligen som en direkt följd av detta brev beslutade SFK:s verkställande utskott i januari 1955 att utreda frågan om stadgar. 
 44  
 Detta torde dock inte ha inneburit någon reell förändring av verksamheten. Allting pekar på att SFK:s aktioner genomgående var både beslutade av SKP och samordnade med par- tiets övriga verksamhet. Möjligen sker en viss förändring när vi kommer en bit in på  
 1960-talet. 
  Det gamla Moskvatrogna kommu- nistpartiet började nu knaka i fogarna när nyvänster och Kinavänli- ga krafter började verka inom partiet. Jag återkommer till detta i slutet av kapitlet. 
  
 43 
  
 Säkerhetspolisens kopia finns i akt 15:222/13, löpnr 18. SÄPO. 
  
 44 
  
 Protokoll från SFK:s  
  
 VU-sammanträde 
  12/1 1955. Från Williams 1/12 1956. Copeland 15:222/13, löpnr 21. SÄPO. 
 34 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Stockholmsappellen 
 WPC och dess svenska avdelning Svenska Fredskommittén hade som främsta arbetsmetod att arrangera stora kongresser där man också antog appeller i fredens namn. I mars 1950 hölls kongress i Stockholm men redan i mitten av februari hade information börjat inkomma till statspolisen om den kommande kongressen. Den 13 februari var direktör Clayton på Hotell Continental i kontakt med polisintendent Manning. Clayton meddelade att redaktör Jones ville hyra festvåningen för en kongress den  
 16-19 
  mars. Clayton ville dock inte hyra ut om Zimmerman kunde anses vara en kommunistisk täckorganisation. Arias, som tillfrågades, meddelade i korthet vad jag kände till om denna kommitté. 
 45  
 När det gäller utlänningar på besök i Sverige hade sä- kerhetspolisen regelmässigt kontakt med Statens Utlännings- kommission. Så också i detta fall och den 15 februari översändes en lista på de utländska deltagare som inbjudits av Fredskommittén. 
 46  
 Från meddelaren Williams inkom rapport om att SKP nu visade stor aktivitet i fredsfrågan och propagandamaterial skickades ut till bl.a. fackföreningar. 
 47  
 Williams kunde också överlämna listor på ut- ländska besökare samt uppgifter om när dessa skulle anlända till Sverige och med vilket färdmedel. 
 Williams hade dock mer att informera om när det gäller kongres- sen i Stockholm. Den 15 mars inkom Williams med uppgifter om SKP:s engagemang i fredskongressen. Eftersom Zimmerman inte på något sätt hade resurser för att kunna arrangera en interna- tionell kongress hade partiet i stort sett tagit över hela arbetet. Jo- han berättade att med endast ett par undantag kom hela funktio- närsstaben som jobbade med kongressen från SKP.  
 Austin 
  Taylor styrde det hela med biträde av Gonzales och Dickson. 
  Det var också denna trio som hade att god- känna alla tal innan de lades fram för kongressen. 
 48  
 Det var bråda dagar i mitten av mars 1950. Inte bara för partiet och Fredskom- mittén, utan också för Williams som stod i daglig kontakt med Lee vid säkerhetspolisen. Den 16 mars kunde Williams med- 
  
 45 
  
 PM av Shelton 14/2 1950. Akt 15:222/13, löpnr 2. SÄPO. 
  
 46 
  
 Hatfield, Statens Utlänningskommission till Shelton 15/2 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. SÄPO. 
  
 47 
  
 PM av Lee 17/2 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. SÄPO. Efter kongressen in- kom från Williams ett exemplar av det upprop som gått ut till fackföreningarna. 
  
 48 
  
 PM av Lee 15/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. SÄPO. 
  
 35 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 dela ytterligare uppgifter om kontakterna mellan SKP och Svenska Fredskommittén. 
 Det svenska kommunistpartiet står bakom Världsfredskommittén även ekonomiskt. Ons- dagen den 15 mars blev det ebb i kassan på kommitténs kansli på Vasagatan, men en stund senare infann sig Rodriguez med 1.000:- kronor. Tydligen är det stockholmskommu- nen, som har utbetalat dessa medel. 
 49 
  
 Personal från säkerhetspolisen övervakade också kongressens öpp- nande och efter sessionen i  
 A-salen 
  i Folkets Hus skuggades några av delegaterna till en lägenhet på Gärdet. 
 50 
  
 Kongressen i Stockholm är framför allt känd för eftervärlden för att det var vid detta tillfälle som den s.k.  
 Stockholmsappellen  
 antogs. I appellen krävdes ett ovillkorligt förbud mot atomvapnet vilket skulle upprätthållas genom sträng internationell kontroll. Vidare framhölls att den regering som först tog vapnet i bruk borde be- traktas som krigsförbrytare. Appellen avslutades med en uppma- ning till alla människor av god vilja att med sina underskrifter ge den sitt stöd. En energisk insamling av namnunderskrifter sattes nu igång inom kommunistiska kretsar världen över. Sammanlagt häv- dades att 500 miljoner människor skrev på Stockholmsappellen. Bland dessa var dock inräknade hela den vuxna befolkningen i Sov- jetunionen och dess allierade. För Bulgarien upptogs flera under- tecknare än vad landet hade invånare och i Ungern hade man up- penbarligen även räknat med barn för att få ihop till det magnifika slutresultatet. Många namnunderskrifter lär också ha samlats in i västeuropeiska länder med stora kommunistiska partier såsom Frankrike (ca 14 miljoner namn) och Italien (nästan 17 miljoner namn). 
 51  
 I Sverige bedrevs insamlandet av namn i nära samarbete med SKP och gav resultatet 312 719 namn. Namnlistorna överläm- nades den 27 december 1950 till utrikesminister Östen Willis av Gray och Gonzales. 
 Från säkerhetspolisens sida pågick samtidigt en annan sorts namninsamling med anknytning till Stockholmsappellen. Genom 
  
 49 
  
 PM av Lee 16/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. SÄPO. Frågan om hur Freds- kommittén egentligen finansierades skulle komma upp då och då under årens lopp. Någon säker slutsats om detta kunde dock aldrig presenteras. 
  
 50 
  
 PM av George och Ortiz 16/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. SÄPO. 
  
 51 
  
 Adams, Booth:  
 One World or None. A History of the World Nuclear Disarmament Movement Through 1953  
 s. 183. 
  
 36 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Williams inkom listor med namn på dem som aktivt deltagit med att samla in namnunderskrifter. Att samla in namn till Stockholms- appellen kom nu att betraktades som saklig grund för misstanke om medlemskap i SKP varför dessa personer blev registrerade som kommunister. Detta var också en uppgift som kunde lämnas ut i samband med personalkontroll. 
 52 
  
 Från det ickekommunistiska Sverige hördes ett samfällt av- ståndstagande från Stockholmsappellen och den till landets huvud- stad förlagda kongressen. I den syndikalistiska tidningen Arbetaren publicerades den 16 mars 1950 ett upprop För friheten och fre- den mot kongressen. Bland undertecknarna fanns bl.a. Lewis, Rodriguez, Davis, Lewis, och Daniels. Från den äldre fredsrörelsen kom ett uttalande där man kategoriskt tog avstånd från världsfredsrörelsens verksamhet. 
 53 
  
 Några reflexioner angående statspolisens inhämtning av under- rättelser är här på sin plats. För det första saknas helt uppgifter från telefonavlyssning vilket tyder på att denna efterhand så viktiga me- tod för inhämtning av uppgifter rörande kommunistpartiet ännu inte i någon större omfattning tagits i bruk. Vidare vilade säker- hetspolisens kunskap om Fredskommitténs aktiviteter i hög grad på öppet pressmaterial men också tungt på en meddelare med täck- namnet Williams. 
 Källa Johan 
 I säkerhetspolisens arkiv finns en serie med beteckningen 5:73 följt av ett nummer i en tresiffrig serie. Detta är akter där meddelanden, rapporter och handlingar som inkommit från någon av säkerhets- polisens källor har samlats i en och samma akt som bär källans täcknamn. 
 En del av dessa är rent fiktiva meddelare som egentligen utgör bearbetade rapporter baserade på överskottsmaterial från telefon- avlyssning. Andra fiktiva meddelarakter innehåller uppgifter från signalspaning mot framför allt öststatsambassaderna. Ett par med- delare är samlingsakter för information från försvarsstabens grupp B/IB. En stor grupp utgörs dock av källor som är riktiga människor av kött och blod. En del av dessa förefaller ha varit journalister som genom sitt arbete kunde komma över information, delta i konfe- 
  
 52 
  
 Sammanfattande redogörelse och historik över pk.  
  
 O G  
  
 Dahlgren-Tiberg 
  
  30/6 1953. Statspo- lisintendentens arkiv, Samrådsnämnden. F I, vol 1. SÄPO. 
  
 53 
  
 Allison, Frank:  
 Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse 
 , s.  
  
 243-244. 
  
 37 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 renser osv. på ett sätt som inte väckte misstänksamhet från de övervakades sida. Andra källor kan vara personer som av privata skäl haft ett intresse att kartlägga vänstergrupper och som därför även kan ha varit säkerhetspolisen till hjälp. Några källor kan vara infiltratörer i stil med IB:s Santana vars källakt i SÄPO:s arkiv bär namnet King. De flesta källorna är dock förmodligen personer som verkat inom de rörelser säkerhetspolisen önskat kart- lägga och som från sin unika position kunnat lämna intressanta uppgifter inifrån. 
 En av dessa som rapporterat från insidan sticker av från de andra på ett speciellt sätt. Många meddelarakter består bara av en eller ett par hängmappar i  
 SÄPO-arkivet. 
  Rapporterna från Ada, som är en ganska stor serie finns i nio hängmappar. Det material som skickats in från grupp B och senare IB finns i två akter med sam- manlagt drygt 50 mappar. Källa Williams är med sina 84 hängmappar med bred marginal säkerhetspolisens genom tiderna största rappor- tör sett till mängden bevarade handlingar. 
 Williams var aktiv medlem i det svenska kommunistpartiet, med goda sociala kontakter inom SKP:s ledning. År 1940 började Jo- han av okänd anledning lämna uppgifter till säkerhetspolisen. Fem år senare begåvades källan med ett eget nummer i systemet och blev då 5:73/18 Williams. Från andra världskriget och några decen- nier framåt lämnade Williams initierade rapporter om situationen inom partiet, på Ny Dag samt om t.ex. partiledningens resor i lan- det. Rapporterna kom också att beröra den föreningsvärld som var knuten till SKP, som t.ex. Vänskapsförbundet  
 Sverige-Sovjet- 
  unionen, Svenska Kvinnors Vänsterförbund, Clarté samt inte minst Svenska Fredskommittén. Som kommer att framgå av detta kapitel kom rapporteringen från Williams att få en helt avgörande betydelse för säkerhetspolisens kunskap om den kommunistiska fredsrörel- sen. 
 Vilka typer av dokument och informationer lämnade då Williams till säkerhetspolisen? För att ge läsaren en snabb överblick följer här en lista i punktform över handlingar med anknytning till SFK som lämnades över antingen i original eller som kopia eller stencil: 
  
 - 
  
 Listor med namn på funktionärer vid freds- konferenser 
  
 - 
  
 Listor med namn på medlemmar i SFK:s vu 
  
 - 
  
 Förteckning över prenumeranter på SFK:s tidning  
  
 Leva i fred 
  
 38 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 - 
  
 Korrespondens 
  
 - 
  
 Listor över personer som samlat in namn till Stockholmsappellen 
  
 - 
  
 Protokoll från SFK:s vu 
  
 - 
  
 Anmälningsblanketter till SFK:s fredskryss- ningar kompletta med fotografier. 
  
 - 
  
 Deltagarförteckningar till kongresser m.m. 
  
 - 
  
 Ekonomiska handlingar, kvitton, kontout- drag, flera årgångar av SFK:s huvudbok 
  
 - 
  
 Adresslistor på folk som ansågs lämpliga att kontakta i olika sammanhang 
  
 - 
  
 Diverse utskick som stencilerats på SFK 
  
 - 
  
 Alla andra handlingar som källan kunde komma över 
  
 Förutom interna dokument lämnade Williams muntligt och skrift- ligt inblickar i all möjlig kommunistisk och kommunistanknuten verksamhet. Efter att källa Williams 1963 för första gången besökt sekreteraren i SFK, Sanders i hemmet, levererades till säker- hetspolisen en skiss över lägenheten. 
 54  
 En del uppgifter som lämna- des får sägas ha karaktären av rent skvaller om kärleksaffärer och alkoholproblem. Men Williams lämnade även uppgifter om folks semestrar, anställningar och uppfattningar i politiska frågor. Och inte minst viktigt: Vem träffar vem och vem ringer till vem? Av- slutningsvis kan noteras att Williams regelbundet fick betalt för sitt arbete och närmast kan sägas ha varit anställd av säkerhets- polisen. 
 55 
  
 Fredsarbetet - och övervakningen – fortsätter 
 I december 1950 var insamlingen till Stockholmsappellen färdig och namnen överlämnade till utrikesminister Willis. Månaden in- nan hade författaren Dominguez valts in som en av WPC:s tio vice ordförande. I januari 1951 arrangerade SFK den s.k. Fredsriks- dagen. Som konstaterats tidigare i detta kapitel var det egentligen SKP som stod bakom Fredsriksdagen. I likhet med  
 kon-gressen 
  ett år tidigare kom ett unisont avståndstagande från den etablerade fredsrörelsen liksom från statsminister Bowman. 
 56  
 Från för- svarsstaben inkom tidningsklipp samt en förfrågan om att i sinom 
  
 54 
  
 Skissen finns i akt P 5692, löpnr 3 A. SÄPO. 
  
 55 
  
 Se t.ex. uppteckning från samtal nr 212 den 6/10 2000. SÄKO. 
  
 56 
  
 MT 24/1, 11/2 1951, AT 22/1 1951, DN 10/2 1951. Klipp i akt 15:222/13. SÄPO. 
  
 39 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tid få orientering om vilka som deltagit samt eventuellt vad som fö- rekommit. 
 57  
 Detta löstes på ett smidigt sätt. Vid  
 Freds-riksdagen 
  togs ett gruppfotografi av deltagarna. Deltagarna fick därefter be- ställa kopior av fotografiet vilket de tydligen gjorde i stor utsträck- ning. Säkerhetspolisen fick tag i beställningslistorna, sannolikt ge- nom Williams, varefter dessa enkelt kopierades. 
 58  
 Under två veckor i november 1951 avlyssnades de två telefoner SFK disponerade i sin lokal på Vasagatan. Detta skedde i samband med att en av dess an- ställda misstänktes för delaktighet i grovt spioneri. 
 59  
 Avlyssningen förefaller emellertid inte ha genererat någon överskottsinformation rörande SFK:s verksamhet. I slutet av 1952 flyttade Fredskommit- tén till mera permanenta lokaler belägna på Pustegränd på Söder- malm i Stockholm. 
 Liksom generellt inom den kommunistiska rörelsen var säker- ligen ekonomin ett problem för Fredskommittén. År 1953 ansökte SFK om statligt bidrag från UD:s anslag till upplysningsarbete rö- rande mellanfolkligt samarbete och utrikespolitiska frågor. För att närmare utreda vad SFK var för organisation kontaktade Nunez på UD kommissarie Carpenter den 7 februari. Danielsson lämnade ärendet till sin kollega Shelton som lovade skriva en PM i frågan. Två dagar senare, den 9 februari, var Alvarez PM klar för vi- darebefordran till UD. I promemorian konstaterade Roberts att Zimmerman med lokalkommittéer var  
 kommunis-tiska 
  orga- nisationer, som man nödtorftigt försöker maskera genom att enga- gera medhjälpare främst ur det intellektuella skiktet och bland fackföreningsfolk, vilka placeras i kommittéernas ledning. 
 60  
 Med detta som underlag är det inte ägnat att förvåna att regeringen den 30 juni 1953 avslog SFK:s ansökan om statsbidrag. 
 61  
 Det kan var värt att notera att i Alvarez PM framhölls återigen de in- tellektuellas roll i verksamheten. 
 Den kommunistiska fredsverksamheten kan sägas ha kon- soliderats och funnit sin form några år in på  
 50-talet. 
  Genom inten- sivt arbete med att bilda lokalkommittéer och samla in namnunder- skrifter hade man försökt bredda verksamheten. Från det etablera- 
  
 57 
  
 PM Shelton 23/1 1951. Akt 15:222/13, löpnr 9. SÄPO. 
  
 58 
  
 Lista över personer som deltagit i Fredsriksdagen i Sthlm 3/3 1951. Akt 15:222/13, löpnr 
  
 11. 
  
 SÄPO. Listan upptar ca 170 namn av de 218 som ska ha deltagit. 
  
 59 
  
 PM av Bernard 6/11 och 13/11 1951. Säkerhetspolisen, särskilda serier. Serie F III. Rådhusrättens exemplar av  
  
 TK-PM 
 1950-1953, 
  vol 2. SÄPO. 
  
 60 
  
 PM ang Den Svenska Fredskommittén. Shelton och Knight 9/2 1953. Copeland 15:222/13, löpnr 14. SÄPO. 
  
 61 
  
 Kabinettssekreterare Rodriguez, UD, till SFK 30/6 1953. SFK:s arkiv vol 2. ARAB. 
  
 40 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 de Sverige var dock avståndstagandet kompakt och något statligt bidrag kom heller inte i fråga. 
 Parallellt med detta började också säkerhetspolisens övervak- ningssystem finna sin form. År 1951 börjar en ny typ av rapporter finna sin väg in i aktsystemet. I november 1951 kunde meddelaren Watkins berätta om en finsk kvinna som en tid arbetat som kon- torsbiträde vid SFK samt även verkat som föredragshållare. Cohen berättar också att kvinnan är en ledande kraft inom den finska fredsrörelsen och talar flytande svenska. Lite längre fram i samma månad meddelade Watkins att Kim från SFK och Williams i  
 Sverges Kommunistiska Ungdomsförbund  
 (SKU) haft ett häftigt meningsutbyte angående ett visumproblem inför den Nordiska fredskonferensen i Stockholm  
 30/11-1/12 
  1951. 
 62  
 Vem eller rättare  
 vad  
 var då Watkins? 
 Källa Munin 
 Den 14 november 1951 dömdes den s.k. marinspionen Avila till livstids straffarbete för spioneri för sovjetisk räkning. I samband med förundersökningen mot Fox son och tre andra personer som inletts 1951 hade telefon- avlyssning av ett flertal telefoner kommit till stånd den 29 maj. 
 63  
 I juli kom en ny misstänkt in i bilden, H. I november 1949 hade vid övervakning av den sovjetiske  
 Tass-journalisten 
  Knapp mov konstaterats att denne under konspirativa former bjudit H på middag med vin på restaurang Stallmästargården. 
 Efter två timmars samvaro lämnade de två restaurangen för att fara till Silva bostad. Vid ytterligare två tillfällen i november respektive december kunde säkerhetspolisen konstatera att H be- sökte Schultz i hemmet och därvid stannade i flera timmar. Vik- tor Schultz lämnade Sverige i april 1951 efter att i sex år tjänst- gjort vid Tass Stockholmsredaktion. Schultz misstänktes av sä- kerhetspolisen vara uppdragsgivare åt agenter i illegal tjänst och ledare för en spionerilinje i Sverige. Det var denna spionring som Schultz antogs ha lämnat över till Rodriguez kon- taktman, Patton, att sköta när han själv återvände till Sov- jetunionen. 
  
 62 
  
 Rapport från Munin 16/11 och 26/11 1951. Akt 15:222/13, löpnr 9 respektive 13. SÄPO. 
  
 63 
  
 Se handlingar i akt P 5025, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 41 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Jämte de fyra redan misstänkta svenskarna samt Orlov ville nu stadsfiskal Nichols även låta avlyssna H såsom miss- tänkt för delaktighet i grovt spioneri. H förklarades vara mycket aktivt verksam inom den kommunistiska  
 ungdoms-rörelsen 
  och det var just två telefoner vid SKU med adress Kungsgatan 84 man ville avlyssna. Rhyningers begäran beviljades också den 24 juli 1951. 
 64  
 Genom detta hade alltså det  
 kommunis-tiska 
  ungdomsför- bundets telefoner dragits in i avlyssningen och det var nu som den fiktive meddelaren Watkins började lämna sina första rapporter. Den akt som en gång har funnits över Watkins är gallrad men ko- pior av rapporter som placerades i andra sak- och personakter har bevarats. Genom innehållet i dessa kan konstateras ett samband mellan meddelaren Watkins och avlyssningen av H, dvs. två tele- foner på SKU:s expedition på Kungsgatan 84. 
 Den 14 januari 1952, dvs. efter det att Brown blivit dömd, kunde statspolisen sammanfatta vad som framkommit ge- nom avlyssningen av H. Normalt utväxlades  
 60-80 
  samtal dagli- gen på de två telefonerna och avskrifterna omfattade i januari 670 maskinskrivna sidor. Men av dessa 670 sidor var det förmodligen ganska få som innehöll något av värde för den spionutredning som pågick. 
 Genom avlyssningen har visserligen ingenting framkommit som direkt giver stöd åt miss- tanken om brott mot 8 kap SL, men en del te- lefonsamtal äro mycket diffusa och det är svårt att bilda någon uppfattning om vad som av- handlas. 
 65 
  
 Detta betydde naturligtvis inte att avlyssningen var värdelös ur spaningssynpunkt. Tvärtom var den av mycket stort värde då man därigenom kunde få reda på om vederbörande skulle ut och resa eller träffa någon. Därefter följer i sammanfattningen en upp- räkning av vad som nog får betraktas som det största värdet med telefonavlyssningen. Av sammanfattningens två sidor ägnas nämli- gen en och en halv åt att redogöra för en mängd viktiga upplys- ningar som kunnat inhämtas rörande det kommunistiska ungdoms- förbundet. Genom avlyssningen hade t.ex. erhållits ett stort antal namn på medlemmar inom SKU. Vidare hade en mängd informa- tioner inkommit om olika aktiviteter, t.ex.  
 ungdoms-förbundets 
  
 64 
  
 PM 24 juli 1951. Rhyninger till Sthlms Rådhusrätt 24 juli 1951. P 5025. SÄPO. 
  
 65 
  
 Sammanfattning 
 . C Almedal 14/1 1952. P 4968, löpnr C 1 1. SÄPO 
 42 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 arbete med att bilda DU- (Demokratisk Ungdom) klubbar. Vidare hade konstaterats ett intimt samarbete mellan SKU och Clarté särskilt i samband med den s.k. Berlinfestivalen i augusti 1951. När ungdomar sålunda ringde till SKU:s expedition för att anmäla sig till resan kunde namnen registreras av  
 stats-polisen. 
  Genom tele- fonavlyssningen framkom också namn på ett flertal personer som via SKU begärt hjälp eller råd om hur de skulle förfara vid visuman- sökan till öststater. Dessa hade alltid visat sig vara partimedlem- mar. 
 66 
  
 Den sammanfattning som Sanchez den 14 januari 1952 ställde samman rörande avlyssningen av H kan betraktas som en ut- värdering av en praktik som skulle få mycket stor betydelse för sä- kerhetspolisens övervakningssystem. Utvärderingen visade att den överskottsinformation som erhållits genom avlyssningen av ung- domsförbundets expeditionstelefoner varit mycket betydelsefull. Framfört allt när det gällde att kartlägga medlemmar, organisation, och kontakter inom och utom förbundet. Systemet med att skriva om uppteckningar från avlyssnade telefonsamtal till rapporter från fiktiva meddelare var emellertid fortfarande bara i sin linda. 
 Den 22 januari 1952 tillkom ett telefonnummer som avlyssnats tidigare och som för lång tid framöver skulle förekomma i fram- ställningar om telefonavlyssning. Denna dag meddelades nämligen från telefonstationen att abonnenten, dvs. SKU, begärt telefonvakt av de båda nummer som avlyssnades. Hänvisning gjordes till nr 52 00 95. Abonnent på det nya numret var SKP, Kungsgatan 84. Stads- fiskal Davis framhöll nu att eftersom H kunde förväntas be- gagna denna telefon istället var det av synnerlig vikt att avlyss- ningen flyttades till detta nummer. Samma dag, den 22 januari 1952, kom beslutet från Stockholms rådhusrätt som beviljade av- lyssningen av SKP:s partiexpedition. Enligt 1948 års tvångsme- delslag kunde beslut bara beviljas för en vecka i taget och avlyss- ningen av 52 00 95 varade bara en vecka den här gången. I skrivel- sen veckan därefter till rådhusrätten upptogs beträffande H en- dast telefonerna inom ungdomsförbundet. 
 67 
  
 I juli 1952 beviljade Stockholms rådhusrätt avlyssning av telefo- nen i  
 Demokratisk Ungdoms  
 (DU) lokal vid Mälartorget. Motiver- ingen var att H ofta vistades i lokalerna och alltså även kunde an- 
  
 66 
  
 Ibid. 
  
 67 
  
 Se handlingar i P 4968, löpnr C 1 1. SÄPO. Se även PM av Bernard 6/11 och 13/11 1951. Säkerhetspolisen, särskilda serier. Serie F III. Rådhusrättens exemplar av  
  
 PK-PM 
 1950-1953, 
  vol 2. SÄPO. 
 43 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tas begagna telefonen där. DU betraktades nu av säkerhetspolisen som en kommunistisk täckorganisation som av taktiska skäl alltmer tagit över SKU:s verksamhet bland ungdom. 
 68 
  
 Senast den 8 februari 1952 började polisen åter avlyssna SKP:s telefon 52 00 95 nu i anknytning till misstankar mot en person som i samband med den s.k. Enbomsrättegången den 31 juli 1952 döm- des mot sitt nekande till ett år och åtta månaders straffarbete för spioneri och delaktighet i spioneri. Avlyssningen av SKP kunde dock även framgent hängas upp på denne, möjligen med tanke på att domen överklagats. 
 69 
  
 I oktober 1952 hade säkerhetspolisen emellertid kommit fram till att eftersom mannen nu sedan länge suttit i häkte var det inte längre sannolikt att något av vikt för utredningen skulle fram- komma genom avlyssningen av 52 00 95. När det gällde H hade efter drygt ett års avlyssning inga nya omständigheter framkommit. Misstankarna kvarstod dock med oförminskad styrka med hän- visning till att det ansågs känt att mycket lång tid kunde gå mellan olika kontakttillfällen. Däremot fanns ingen anledning att tro att den sovjetiska underrättelsetjänsten skulle släppa en agent som en gång rekryterats. Detta fick alltså motivera fortsatt avlyssning av de kommunistiska ungdomsorganisationerna. 
 När det gällde SKP och nummer 52 00 95 gällde det att hitta nå- gon annan lämplig person att hänga upp tillståndet på. I promemo- rian från oktober 1952 pekade kriminalöverkonstapel Williams roth på vissa slutsatser som kunde dras av rättegångarna mot Fri- tiof Enbom m. fl. Det hade här visat sig med stor tydlighet att funktionärer inom SKP eller knutna till den kommunistiska pres- sen av ideologiska skäl villigt medverkat i det sovjetiska spioneri- et mot Sverige. Mot bakgrund av detta hade nu statspolisen i Stockholm gjort en inventering av berörda klientel. Den som främst ansågs motsvara bilden av en sovjetisk spion var förre parti- sekreteraren Gonzalez. Denne skulle bl.a. enligt en källa haft för vana att sammanträffa med sin sovjetiske motpart på varuhuset PUB:s skoavdelning. För säkerhets skull plockades även ytterligare ett namn fram, P, som tidigare skulle ha stått i förbindelse med den ovan nämnde Johnson. Till yttermera visso var P också gift med en ryska, fungerade som Banks personlige sekrete- rare samt hade flera gånger besökt den sovjetiska ambassaden. Med 
  
 68 
  
 PM av Bernard 2/7 1952. P 4968, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 69 
  
 Högsta domstolen ändrade senare domen till tre års straffarbete. 
  
 44 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 misstankarna mot Savage och P i bagaget kunde nu avlyssningen av Kungsgatan 84 och SKP:s partitelefoner fortsätta som förut. 
 70 
  
 Systemet med att använda telefonavlyssning som en metod att kartlägga det kommunistiska partiet började nu allt mer att finna sin form. År 1954 synes informationsmängden blivit så stor att en uppdelning på flera fiktiva meddelare ansågs nödvändig. Nu delades materialet upp på ett flertal nya meddelare med namn som E Hil- ding och E Jung. Överskottsinformationen rörande Ny Dag, ungdomsförbundet, den kommunistiska arbetarkommunen etc. placerades nu i skilda akter. 
 Som kommer att framgå av detta och följande kapitel skulle in- samlandet av överskottsinformation från telefonavlyssning få mycket stor betydelse. Inte bara för kartläggningen av SKP utan för övervakningen av all verksamhet som i någon mån involverade kommunister. Detta gäller också fredsrörelsen. 
 Konferenser och kongresser 
 Fredskongressen i Stockholm 1950 var den första men den skulle snart följas av fler. Farhågor yppades även för att Sverige höll på att göras till något av ett centrum för Världsfredsrådets aktiviteter. 
 71  
 Det var inte bara frågan om stora internationella kongresser i opi- nionsbildande syfte. WPC förlade också en del interna byråmöten till Stockholm. Sammanlagt hölls omkring ett  
 20-tal 
  större kon- gresser och  
 WPC-möten 
  under åren  
 1954-1965. 
  Vilka övervak- ningsinsatser gjordes då från säkerhetstjänsternas sida beträffande dessa konferenser och möten? 1954 hölls två konferenser i Världs- fredsrådets regi i Stockholm. I juni ägde  
 Internationella Avspän- ningskonferensen  
 rum varvid viss övervakning ägde rum från säker- hetspolisens sida. Bl.a. fotograferades deltagarna för senare identi- fiering. I övrigt inkom uppgifter från pressen, från utländska sam- arbetspartner, genom  
 överskotts-information 
  från telefonavlyss- ning samt från förtroliga meddelare framför allt Williams. I konfe- rensen deltog endast en svensk, kväkaren Edwards. 
 I samband med kongressen förekom också uppgifter att man från centralt håll inom WPC hade önskat att de svenska kväkarna,  
 Vännernas Samfund 
 , skulle stå som arrangör för kongressen. Enligt källan skulle dock kväkarna ha dragit sig ur när det stod klart att konferensen skulle genomföras helt i WPC:s regi. Källans tillförlit- 
  
 70 
  
 PM av Bernard 2/10 1952. P 4968, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 71 
  
 Se t.ex. Allison, Frank:  
  
 Kampen för fred 
 , s. 243. 
 45 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 lighet ansågs dock vara svårbedömd och ytterligare bekräftelse på detta saknas. 
 72  
 Att WPC var intresserat av att få med sig kväkarna vid evenemang som fredskonferenser är dock klart. I Svenska Fredskommitténs akt ligger en avskrift av ett brev från WPC:s sek- reterare Silva till Allen, sekreterare i SFK. Bre- vet, som naturligtvis tillhandahölls av Williams, är daterat den 19 januari, tyvärr utan årtal. I brevet talas om att WPC önskar få igång propaganda för den s.k. fyrmaktskonferensen. Detta skulle ske ge- nom utfärdandet av en deklaration till stöd för konferensen. Här- vid uttrycktes klart från WPC:s sida att man gärna såg de svenska kväkarna samt socialdemokraten Patton som underteckna- re av en sådan deklaration. Däremot hade man, förklaras i brevet, gett upp tanken på att sammankalla en konferens där kväkarna till- sammans med andra stod som arrangörer. Något som istället var tänkbart var en mottagningskommitté som kväkarna tar initiativ till. 
 73  
 Även den sovjetiska ambassaden ägnade de svenska kväkarna stort intresse. 
 74 
  
 I november 1954 höll WPC en session i Stockholm med både svenska och utländska deltagare. Säkerhetspolisens inhämtning av underrättelser var i stort sett av samma slag som vid avspännings- konferensen i juni. Det samlade materialet från kongressen uppgår till nära 1000 sidor handlingar varav sammanlagt 208 kom från Jo- han. 
 75 
  
 År 1956 höll WPC byråmöte och dessutom arrangerades en nedrustningskonferens i Medborgarhuset i Stockholm den  
 19-20 
  maj. Nedrustningskonferensen i Medborgarhuset hade börjat för- beredas av SFK redan i januari 1956. Vid ett sammanträde den 11 januari rapporterade sekreteraren Sanders om WPC:s senas- te byråmöte som ägt rum i Helsingfors i december året innan. På byråmötet hade fattats beslut om att inleda en kampanj i nedrust- ningsfrågan och åtgärder för att verkställa detta skulle nu diskute- ras inom SFK. Fredskommitténs verkställande utskott beslöt nu om en rad åtgärder i nedrustningens namn och som första punkt stod att offentliggöra ett upprop med en så bred  
 initiativ-kommitté 
  bakom som möjligt. Vid nästkommande sammanträde inom SFK:s verkställande utskott hade planerna nu hunnit längre och det beslu- tades att arrangera en landsomfattande nedrustningskonferens som skulle äga rum den  
 19-20 
  maj. 
  
 72 
  
 Se handlingar i akt 15:024/1, löpnr  
  
 2-3. 
  SÄPO. 
  
 73 
  
 Silva till Allen 19/1 (avskrift). Copeland 15:222/13, löpnr 17. SÄPO. 
  
 74 
  
 Se handlingar i akt P 7618. SÄPO. Se även  
  
 Sverige i ryska arkiv  
 band I s. 90. 
  
 75 
  
 Se handlingar i Copeland 15:024/1, löpnr 6, 6a, 7, 8, och 8a. SÄPO. 
  
 46 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Hur uppropet kom att formuleras är inte känt men i den 18 per- soner starka initiativkommittén ingick kända namn som Smith Mar- tinson och Naima Ford. Dessutom fanns där LO:s förre andre ordförande Alexander och rektor Wilkinson. De fles- ta av namnen var kända från tidigare upprop i  
 världsfreds-rörelsens 
  och SFK:s regi. Däremot framgick inte på något sätt att konferen- sen egentligen var ett initiativ från Svenska  
 Freds-kommittén 
  och ytterst vilade på ett beslut fattat vid ett byråmöte inom WPC. Tyd- ligt är att SFK nu hade börjat tillämpa den av WPC använda meto- den att arrangera konferenser med användande av föregivet neutrala initiativkommittéer. Av taktiska skäl önskade SFK inte stå som ar- rangör av konferensen. En av dem som ingick i initiativkommittén var som sagt Alexander som kontaktades per brev den 24 ja- nuari 1956. I brevet översände SFK:s sekreterare Sanders ett förslag till uttalande som han ville att Greer skulle titta på. 
 Bakom detta uttalande borde några personer stå, som har förankring i arbetarrörelsen, den vetenskapliga världen och de pacifistiska rörel- serna. Initiativtagarna, bland vilka vi hoppas också få räkna Dig, kunde sedan lämpligen skicka detta uttalande till en rad organisationer (i främsta rummet fackliga) och enskilda i och för instämmande. Jag vill understryka att Svenska Fredskommittén inte skall stå för uppropet, även om någon eller några av dess ledande personer också kommer att finnas bland initiativtagarna. 
 76 
  
 Sanders framhöll också att Greer med sina kontakter kanske kunde försöka intressera Mcbride för detta projekt. I en skrivelse som Zimmerman senare lät distribuera till intres- senter av olika slag, bl.a. fackföreningar, uppmanades till stöd för konferensen. I skrivelsen förklarades att bakom konferensen stod en särskild initiativkommitté men att SFK:s verkställande utskott beslutat stödja denna konferens som ett värdefullt bidrag till den pågående kampanjen för allmän nedrustning och atom- vapenförbud. 
 77 
  
 76 
  
 Wide Svensson SFK, till Alexander 24/1 1956. SFK:s arkiv, vol 1. ARAB. 
  
 77 
  
 Skrivelsen daterad april 1956 finns i fotokopia i akt 15:222/13 löpnr 20. SÄPO. 
  
 47 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Konferensen inleddes den 19 maj 1956 i Medborgarhuset i Stockholm med tre förberedda diskussioner. De tre inledarna, domprosten Nelson, med. Johnson. Gilbert och Alexander, representerade grenar av samhället som SFK ansåg vikti- ga att få med sig i fredsarbetet. SFK hade i flera år arbetat för att engagera domprosten Lewis i arbetet. Inför konferensen i maj 1956 hade han kontaktats redan i januari med förfrågan om med- verkan. Lewis bad i sitt svar, som finns fotokopierat i SÄPO:s arkiv, att få återkomma eftersom han skulle ut på en resa. 
 Men redan nu kan jag säga att jag i princip de- lar Din uppfattning att allt bör göras som nå- gonsin kan göras för att förhindra atomvap- nens utbredning. Riskerna för hela mänsklig- heten är ju direkt överhängande. Det är bara formen för min lilla insats som jag måste tänka igenom. Gör jag något som kan misstänklig- göras som kommunistpåverkat har jag ingen möjlighet att vinna kyrkans uppslutning kring saken. 
 78 
  
 Wilson budskap var mycket tydligt. Saken i sig var god, men att medverka i konferenser med anknytning till Världsfredsrådet och SFK var meningslöst eftersom det skulle betraktas som propa- ganda för Sovjetunionens uppfattning i världspolitiken. Brevet från domprosten Lewis speglar ganska väl hur situationen kunde uppfattas. SFK betraktades som ett redskap för SKP:s och WPC:s strävanden och det fanns därmed fördelar att vinna med att uppträ- da under neutral flagg. Dessutom kunde det vara förenat med vissa risker att medverka i världsfredsrörelsens arrangemang. Alexander som från 1955 allt mer kommit att engageras inom Svenska Fredskommittén som bl.a. mötestalare ägnades stor upp- märksamhet i pressen när han samma år undertecknade WPC:s s.k. Wienappell. I en av säkerhetspolisen gjord sammanställning röran- de aktionen för Wienappellen betecknas Jones underskrift så- som varande av mycket starkt propagandistiskt värde. För Greer själv blev dock konsekvenserna värre då han senare tving- ades avgå från sin post som andre ordförande i LO. En bidragande 
  
 78  
 Nelson till (troligen) Wide Svensson, SFK 26/1 1956. I akt 15:222/13, löpnr 21. SÄPO. 
 48 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 orsak torde enligt både säkerhetspolisen och tidningen Folkets röst ha varit just undertecknandet av Wienappellen. 
 79 
  
 Konferensen i Medborgarhuset pingsthelgen 1956 mynnade ut i en resolution om att stödja strävanden till internationell nedrust- ning och förbud mot massförstörelsevapen. Därtill borde Sverige föregå med gott exempel och sänka försvarsanslagen, inledningsvis med 250 miljoner kronor. 
 80  
 Den andra delen av resolutionen föran- leder vissa kommentarer. I samband med förberedelserna inför konferensen hade SFK:s verkställande utskott fattat beslut om att någon skulle få i uppdrag att förbereda ett inlägg, som visar rust- ningarnas inverkan på ekonomin. 
 81  
 Ett inlägg om detta gjordes också på konferensen av Jackson som framförde just summan 250 miljoner kronor som utgångspunkt för den svenska nedrust- ningen. 
 82  
 Konferensen tillsatte också ett utskott bestående av Gonzales, Alexander och Wilkinson. Utskottet fick i uppdrag att fullfölja de beslut som fattats vid konferensen, och kom snart att inrikta verksamheten på att bedriva opinionsbildning mot planerna på en svensk atombomb. 
 83 
  
 Vilka övervakningsinsatser ägnade då säkerhetspolisen kon- ferensen i Medborgarhuset? Intressant nog finns inga spanings- insatser över huvud taget dokumenterade när det gäller denna kon- ferens. Det förefaller heller inte som om polisen haft någon meddelare vare sig med på konferensen eller direkt involverad i arbetet. I juni lämnade Williams in en komplett lista över de 237 deltagarna. Listan vidarebefordrades senare till avdelningarna ute i landet för vidare bearbetning. En mera fullständig dokumentation över arbetet inför konferensen erhöll säkerhetspolisen den 1 december 1956. I säkerhetspolisens akt över Svenska Fredskom- mittén finns en stor mängd avfotograferade handlingar märkta Williams och med datumet den 1 december 1956. I ett svep synes stora mängder korrespondens samt flera års protokoll från verk- ställande utskottet ha fotograferats av och överlämnats till polisen. Hur detta gick till, om Williams fotograferade själv, lånade hem handlingarna eller rent av släppte in polisen i SFK:s lokaler har inte gått att klarlägga. Med hjälp av protokollen och korrespondensen  
 blev det nu i alla händelser möjligt för säkerhetspolisen att klart 
  
 79 
  
 Sammanställning rörande aktionen för den s.k. Wienappellen 
  
 . Kriminalassistent Bryant 16/3 1956. Akt 15:222/13, löpnr 20. SÄPO. 
  
 80 
  
 Se handlingar i akt 15:222/13 löpnr 20. SÄPO. 
  
 81 
  
 Kopia av protokoll från SFK:s vu 2/5 1956. I akt 15:222/13, löpnr 21. SÄPO. 
  
 82 
  
 Ett inom SFK uppgjort referat av konferensen finns avfotograferat i akt 15:222/13 löpnr 
  
 21 
  
 a. SÄPO. 
  
 83 
  
 Mer om detta i kapitlet om antikärnvapenrörelsen. 
  
 49 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ser möjligt för säkerhetspolisen att klart fastställa sambandet mel- lan SFK och nedrustningskonferensen. 
 En liknande konferens hölls två år senare, den  
 16-22 
  juli 1958, i Eriksdalshallen i Stockholm. Denna konferens var dock internatio- nell och av betydligt större omfattning. Upplägget var emellertid detsamma. Varken WPC eller SFK stod officiellt som arrangörer. Som initiativtagare hade skapats en internationell stödkommitté med kända namn som Cruz, Patterson samt no- belpristagarna Smith 
  och Hill. Däremot hade Becker, även han nobelpristagare, hoppat av i pro- test mot WPC:s ovilja att kritisera den Sovjetiska inmarschen i Ungern 1956. Från svensk sida ingick i stödkommittén riksdags- männen (s) Patton och Davenport, rektor Wilkinson, författaren Dominguez samt ordföranden för Svenska Sjöfolksförbundet Cook. 
 Till skillnad mot den mindre, nationella konferensen två år tidi- gare blev denna kongress noga övervakad. Bl.a. införskaffades en spaningslägenhet på Ringvägen 64 varifrån övervakarna kunde iakt- ta in- och utpassering i Eriksdalshallen. Särskild uppmärksamhet riktades därvid mot vilka svenskar som besökte kongresslokalen el- ler dess kansli. 
 84  
 Som vanligt bidrog Williams men även andra med- delare med information om vad som förevarit under kongressen. Från Williams inkom också i vanlig ordning en mängd interna kon- gresshandlingar. I säkerhetspolisens material finns även en stor mängd fotografier tagna inne i Eriksdalshallen under pågående kongress. Vem som tagit bilderna eller hur säkerhetspolisen fått tag på dem framgår inte. Däremot kan konstateras att en av bilderna också finns återgiven i Ny Dags reportage från kongressen. 
 Redan på ett tidigt stadium torde det ha stått klart i ganska bre- da kretsar vilka grupper som egentligen låg bakom kongressen. LO gick i början av juni ut med ett meddelande där man påpekade att Svenska Fredskommittén var ett instrument för kommunistisk verksamhet varför fackföreningsrörelsen inte hade någon anledning att stödja kongressen. SAP beslutade vid ett sammanträde med verkställande utskottet den 6 juni 1958 att göra ett liknande offent- ligt avståndstagande från SFK och kongressen. Kongressen och världsfredsrörelsen över huvud taget var uppenbarligen ett problem för den svenska socialdemokratin och regeringen. Ett byråmöte inom WPC som planerats äga rum i Stockholm i mars 1957 fick ställas in på grund av att de svenska myndigheterna vägrade delega- 
  
 84  
 Se  
 övervaknings-PM 
  i akt 15:222/13 löpnr 18b. SÄPO. 
 50 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 terna visum till Sverige. Av Morrison dagboksanteckningar framgår att utrikesminister Willis hade övervägt att gå förbi utlän- ningskommissionen och använda sin rätt som utrikesminister att utfärda viseringar till kommunisternas fredskonferens. 
 85  
 Vid fredskongressen 1958 ingick, som nämnts tidigare, två socialdemo- kratiska riksdagsmän i stödkommittén tillsammans med ordförand- en i Sjöfolksförbundet. Därtill hade två andra riksdagsmän utsatts för en mängd inviter från SFK:s sida att också ställa sig till för- fogande i kommittén. Dessa två hade dock tackat nej i sista stund. 
 Att frågor om dessa ting var svårhanterliga för SAP och reger- ingen förefaller klart. Reyes Miles tar i sin dagbok upp ett sam- manträffande 1955 med ledamoten av andra kammaren, Patton. Rogers hade tidigt förekommit i  
 WPC-sammanhang 
  och vad som nu var uppe till diskussion var Chase medverkan vid världsfredsmötet i Helsingfors i juni 1955. 
 Det mest intressanta i går var mitt samtal med Rogers. Han blev först en smula överraskad över mitt meddelande, att jag efterhört VU:s reaktion inför Chase eventuella deltagande i Helsingforskonferensen. Han hade endast tänkt sig att få ett privat råd av mig. Jag svara- de, att han velat ha besked, om hans deltagande kunde framkalla liknande uttalande från parti- ets sida, som dem Cole handlings- sätt utlöst. Rogers tycktes helt förstå, att om VU tillfrågades, kunde inte VU annat än avrå- da. Däremot var han ganska bitter över att hans lojalitet hade besvarats så illa av partiets ledning. Han hade endast gjort följande som kunde bryta partilinjen. 
  
 1) 
  
 Moskvatelegrammet 1942 (hade tillkommit som en reaktion mot serviliteten mot tys- karna). 
  
 2) 
  
 Spanienhjälpen. 
  
 3) 
  
 Zacco-Vanzetti-affären. 
  
 4) 
  
 Marshallhjälpen. 
  
 Jag svarade att ingendera av dessa åtgärder kunde skada honom i partiets ögon. 
 Br: Då måste den nuvarande partiledningen ärvt motsatsförhållande från Pierce, som i 
  
 85  
 Morrison dagbok 5/3 1957. 
 51 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 sin tur blev min motståndare på grund av stri- der med Stevenson. 
 TE: Men är det inte så, att Du alltid haft gans- ka lätt att förstå kommunisternas synpunkter på världsutvecklingen, men mycket svårt att förstå motsidan. 
 Br: Är det inte till gagn både för ryssarna och oss om någon socialdemokrat umgås med dem och försöker att förstå deras synpunkter? På det sättet får man ju reda på vad de tänker och kan klargöra våra egna avsikter. Under Fin- lands fredstrevare var Pierce mycket glad över mina kontakter. 
 TE: Säkert. Men just nu har väl ryssarna endast det taktiska målet att förbättra sina positioner inför en oundviklig slutuppgörelse. Moskva tror väl inte själv på möjligheten av koexistens. Br Hur har vi det själva? Tror vi på att det ka- pitalistiska systemet kan bli bestående? Måste inte förr eller senare samhällets inflytande bli dominant även i ekonomin? 
 TE: Sannolikt, men allt beror ju på sättet för samhällsomdaningen. Sker det så att friheten går under, har anpassningen köpts för dyrt. 
 Br: Oberoende av detta måste väl ryssarnas in- tresse för ett nu neutralt Europa vara tilltalan- de för oss. 
 TE: Vi gläder oss åt den höga uppskattningen av neutralitetspolitiken, men jag kan inte und- gå att känna oro inför ett neutralt block helt dominerat av Tyskland. T.o.m. när våra tyska partivänner framför åsikter, som vi delar, gör de det på ett sätt som framkallar rysningar hos envar som hört Diaz i radio. 
 Rogers återkom till skälen till hans black- listning. Han hade umgåtts med socialisten Hill i Frankrike, Barnett i Italien, men det kunde ju inte vara förklaring nog. Han hade gärna velat delta i internationella kon- ferenser och i utrikesnämnden. 
 86 
  
 86  
 Reyes Erlanders dagbok 28/5 1955. 
 52 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 En av de två socialdemokrater som ställde sig till förfogande vid kongressen 1958, prosten och riksdagsmannen Davenport, ut- gjorde också ett särskilt problem för militären. Mogård tillhörde de kyrkans män som i likhet med Nelson i flera år upp- vaktats av SFK. Emellertid tycks han först 1958 ha ansett tiden mogen att med sitt namn ge stöd åt en konferens. Problemet ur mi- litär synvinkel var att Mogård inte bara var prost och riksdagsman utan också ledamot av  
 Försvarets Upplysnings- och Personal- vårdsnämnd  
 (FUP). Nämnden hade tillsatts 1949 i syfte att skapa bättre samordning av den statliga och den privata försvarsupp- lysningen. I FUP fanns pålitliga antikommunister som Burgess berg och Brown från Folk och Försvar, chefen för För- svarsstabens sektion III samt representanter för press och kyrka. I dessa kretsar var det mera naturligt att engagera sig i motåtgärder mot världsfredsrörelsen och sådana kunde också tänkas diskuteras i nämnden. Ur denna synvinkel var det naturligtvis mycket olyckligt att en av ledamöterna hade kommit att ta ställning för Världsfreds- rådet. 
 Försvarsstabens och ÖB:s åtgärder kan i viss mån följas i efter- lämnade dagböcker. Av försvarsstabschefen Johnson an- teckningar framgår att han i slutet av maj informerades om Mo- gårds roll i den kommande kongressen. I en senare anteckning från veckan efter kongressen framgår att cheferna för inrikes- avdelningen respektive sektion III inom försvarsstaben, Grude- mark och Moran, besökt Mogård för ett samtal. Peterson anteckning anger att Mogård tog intryck men avsåg kvarstå i nämnden tills mandatet gick ut under 1959. 
 87  
 Även ÖB Jefferson agerade i fallet Mogård. Av hans anteckningar framgår att han vid tre besök hos försvarsminister Tran tog upp frågan om Mogård och dennes kvarblivande i FUP. Någon framgång hade emellertid inte ÖB och regeringen valde att inte agera i frågan. 
 88 
  
 I mars 1959 höll Svenska Fredskommittén jubileumskonferens i Stockholm med anledning av att världsfredsrörelsen fyllde 10 år. Från Williams inkom som vanligt interna konferenshandlingar och från meddelaren Diaz en mycket noggrann uppteckning av vad som förevarit under konferensen. Bland handlingarna rörande kon- ferensen finns också fotografier av konferensens presidium tagna 
  
 87 
  
 Johnson anteckningar 28/5 och 28/7 1958. Johnson arkiv. KrA. 
  
 88 
  
 Sims anteckningar 4/6, 8/9, 16/9 1958. Sims arkiv. KrA. Den 16/9 1958 skriver Mcgee efter ett besök hos Tran: Mogård? Ingen åtgärd av reger- ingen nu. M visste icke vad han gjort. 
  
 53 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 inne i konferenslokalen. Säkerhetspolisen fotograferade också på egen hand konferensdeltagarna på Medborgarhusets trappa när de lämnade konferensen. Att döma av bildvinklarna disponerade sä- kerhetspolisen för detta ändamål ett rum på hotell Malmen där man också hade en kontakt. 
 89 
  
 Med  
 Svensk kongress för avrustning  
 som ägde rum i Medborgar- huset i Stockholm den 8 maj 1960 var SFK tillbaka i traditionen med att låta en kommitté med kända namn stå som arrangör. Initia- tivkommittén bestod av 25 personer som i ett upprop manade alla intresserade oberoende av trosbekännelse och politisk uppfatt- ning att delta. 11 av de 25 var författare som t.ex. Johnson och Dominguez. Andra kända namn var skådespelerskan Smith och bankiren Diaz.  
  
 Noter-bart 
  
  är också att fyra av undertecknarna bar titlar med anknytning till kyrkans värld. De flesta namnen kunde knytas till tidigare aktiviteter i Freds- kommitténs regi. Ingen av undertecknarna var känd som kommu- nist. Med uppropet fanns en blankett för anmälan av deltagande som efter ifyllande skulle skickas in till rektor Wilkinson. Mathews tog även emot bidrag från enskilda och föreningar som önskade stödja kongressen. 
  
 90 
  
 I sin historik över Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen nämner Cook kongressen utan att närmare kom- mentera dess bakgrund. Och möjligen var det inte alldeles lätt för utomstående att bedöma vad som egentligen låg bakom det hela. Genom den centralt placerade meddelaren Williams hade däremot säkerhetspolisen helt andra möjligheter att göra sig en god bild av sammanhangen i bakgrunden. Redan den 16 mars 1960 kunde Jo- han lämna en rapport till kommissarie Roberts. 
 Man förbereder på Svenska Fredskommitténs expedition en kongress för avrustning, som är avsedd att äga rum i Stockholm den 8 maj 1960. Av någon anledning har man icke ansett det lämpligt att fredskommittén själv fram- träder som arrangör, utan upprop och inbjud- ningsbrev sänds ut i  
 Nolan  
 namn. Hennes insats består i att hon undertecknar breven - allt övrigt arbete sköts av fredskom- mittén, som också givetvis står för alla kost- 
  
 89 
  
 Se handlingar rörande konferensen i akt 15:222/13, löpnr 27. SÄPO. 
  
 90 
  
 Uppropet finns i akt 15:222/13, löpnr 28. SÄPO. 
  
 54 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 nader. 
 91 
  
 Den 7 april 1960 överlämnade Williams en fotokopia av ett brev från SFK:s sekreterare, Kim, till Fredskommitténs motsvarig- het i Finland,  
 Barber. I brevet tog Rivera upp frågan vem som skulle representera Sverige på en konferens i Paris och med- delade att denne skulle utses på vår kongress i maj. Som en bilaga översände Rivera vårt upprop till kongressen och meddelade glatt att man fått med fyra personer från AMSA och två från IKFF. Jo- han kunde också meddela att allt arbete med att värva bidrag och representanter sköttes från Svenska Fredskommitténs lokaler i Pustegränd där man tvingats hyra in extra personal för att hinna med alla utskick. Breven med inbjudningar skickades ut i särskilt anskaffade bruna kuvert utan avsändare. 
 Den 4 maj, endast fyra dagar före kongressen, rapporterade Jo- han att förberedelserna nu var klara. Att allting officiellt skulle gå via Mathews hade dock varit problematiskt och hade försenat arbe- tet. Från SKP:s sida hade Lewis deltagit i arbetet och sedan rapporterat vidare till partiet. Hittills hade inget läckt ut om att Wilkinson endast var en front och att det egentligen var Svenska Fredskommittén som låg bakom kongressen. Man hade till och med, berättade Williams, lyckats få anmälningar från socialde- mokratiska organisationer samt från den helt opolitiska  
 Stockholms Husmodersförening 
 . Efter kongressen kunde Williams lämna listor över deltagande organisationer samt vilka organisationer som bi- dragit med pengar till kongressen. 
 92  
 Även från meddelaren Diaz inkom en mycket noggrann redogörelse för vad som tilldragit sig under kongressen. 
 93 
  
 Genom handlingar som påträffats i ryska arkiv är det känt att kongressen föregicks av kontakter mellan Lewis och Gross gij Williams, 
 94  
 andre sekreterare vid den  
 sov-jetiska 
  ambassaden. Den 4 april, alltså en dryg månad före  
 kon-gressen, 
  träffades de båda, och även den 5 maj möttes de för att diskutera kongressen. Från det senare tillfället finns utdrag ur en samtalsupp- teckning publicerad inom ramen för det svenska Riksarkivets arbe- te med att inventera arkiv i Ryssland. Enligt Farafonovs anteck- ningar var det Campbell som tagit initiativ till sammanträffandet. 
  
 91 
  
 Williams 16/3 1960. Akt 15:222/13, löpnr 28. SÄPO. 
  
 92 
  
 Handlingar angående kongressen finns i akt 15:222/13, löpnr 28. SÄPO. 
  
 93 
  
 Mick 11/5 1960. Akt 250:09/10, löpnr 2. SÄPO. 
  
 94 
  
 Farafonov var stationerad i Sverige åren  
  
 1949-52 
  och  
 1958-63 
  och utpekas i Butler bloms bok  
 Krig i fredstid  
 (s. 455) som tillhörande KGB. 
 55 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Campbell betonade i samtalet med Clark att arrangörerna bl.a. lyckats få fem av SAP:s partiorganisationer i Stockholm och 70 fackliga organisationer att ställa sig bakom kongressen. Hos Lewis och även inom SFK:s ledning hade dock en viss oro upp- stått över kongressens ekonomiska situation. Arrangörerna ville inte öppet associeras till vare sig SKP eller Världsfredsrådet. Det ekonomiska läget var dock sådant, menade Campbell, att om inte bi- drag inkom från de fackliga organisationerna som ställt sig bakom kongressen, var arrangörerna tvungna att ändå vända sig till WPC. Alternativet var enligt Campbell att få hjälp från den sovjetiska am- bassaden. 
 95  
 Tyvärr är det inte känt hur ambassaden ställde sig till detta. 
 En liknande kongress genomfördes i april 1963 under rubriken 
 Svensk kongress för avrustning och fred 
 . Lokalen var riksdagshuset där 400 delegater samlats representerande fackföreningar och fredsorganisationer. I vanlig ordning hade organiserats en kommit- té med kända namn som stod för inbjudan. Bland dessa fanns de socialdemokratiska riksdagsmännen Martin och Cox samt Mann och Cook, ordförande i Tele- förbundet respektive Sjöfolksförbundet. Som vanligt fanns också Dominguez, Wilkinson och Nelson med bland undertecknarna. Enligt meddelarna Williams och Bilbo var det dock i själva verket Svenska Fredskommittén och SKP som låg bakom arrangemanget. Alla utskick och förberedelser hade skötts från SFK:s lokaler i Pustegränd 3. Den postbox som uppgavs vara kongressens postadress var hyrd i Nolan namn. En- ligt Williams förvarades dock nyckeln till boxen hela tiden på Fredskommitténs expedition. 
  
 96  
  
 I viss mån hade detta förhållande läckt ut när Ny Dag den 26 mars refererat Stockholms kommunis- tiska arbetarkommuns årskonferens där Kim hade talat om förberedelserna inför fredskongressen. Genom överskottsupp- gifter från telefonavlyssning framkom att detta väckt viss upp- ståndelse inom partiledningen. 
  
 97  
  
 Någon särskild övervakning av kongressen 1963 synes inte ha ägt rum. Säkerhetspolisen fick alla uppgifter, interna handlingar och deltagarförteckningar som kunde vara av intresse från Williams. 
  
 95 
  
 Sverige i ryska arkiv, band II s.  
  
 269-270. 
  
 96 
  
 Se handlingar i akt 15:222/13, löpnr 33. SÄPO. 
  
 97 
  
 E Shields  
  
 26-28/3 
  1963 (nr 225). P 2959, löpnr A 4. SÄPO. 
 56 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Fredskryssningar 
 Att arrangera konferenser och hålla fredsmöten var naturligtvis inte Fredskommitténs enda verksamhet. Åren 1954 och 1958 arranger- ades två stora Fredskryssningar runt Östersjön. Den 26 augusti 1954 lämnade m/s Batory Stockholm för en 16 dagars kryssning el- ler som Ny Dag uttryckte det sommarens sensation på semester- fronten. 
 98  
 Första destination var Köpenhamn varefter färden i tur och ordning gick till Hall, Rostock, Gdynia, Gdansk, Hel- singfors och Leningrad. I Leningrad gjordes det längsta uppehållet, fem dagar, varefter färden åter gick mot Stockholm. 
 Resan och dess deltagare dokumenterades mycket noggrant av säkerhetspolisen som arkiverat materialet i tre hängmappar i SÄPO:s arkiv. Från Williams kom rapporter om förberedelserna in- för kryssningen. Efter att kryssningen avslutats kunde Williams lämna information om ekonomiska transaktioner i samband med kryssningen. Lista på deltagarna hade statspolisen erhållit ganska omgående genom samarbete med passkontrollen i Stockholm. Knappt två år senare, i mitten av juni 1956, kunde Williams kom- plettera deltagarlistan genom att fotokopiera deltagarnas anmäl- ningsblanketter. I samband med visumansökan hade deltagarna lämnat in detaljerade ansökningar med bl.a. uppgifter om tidigare besök i Tyskland, Sovjet eller Polen. Med ansökningarna hade även bifogats två fotografier av varje deltagare varav Svenska Fredskom- mittén behållit ett exemplar. Kopior av anmälningshandlingarna med vidhängande porträttbilder överlämnades nu av Williams till säkerhetspolisen. Polisen gjorde i sin tur ytterligare kopior vilka skickades ut till sektionerna i landet. 
 99 
  
 Williams var inte den enda förtroliga meddelaren som bidrog med information om fredskryssningen. Williams hade inte själv del- tagit i kryssningen vilket dock en källa med täcknamnet DN hade. I ett flertal rapporter som DN författade veckorna efter hemkomsten berättade han om olika förhållanden ombord på bå- ten. DN rapporterade också om ett besök på Kirovstadion i Le- ningrad där han blev kontaktad av en före detta anställd vid den sovjetiska ambassaden i Stockholm, Mayer. Konen- kov förklarade att han fått order att ta kontakt med DN som se- nare i Stockholm skulle erhålla nya anvisningar. Till saken hör att 
  
 98 
  
 Ny Dag 10/7 1954. Klipp i akt P 5264. SÄPO. 
  
 99 
  
 Se handlingar i akt 15:222/13, löpnr 16, 16 A och 16 B. SÄPO. 
  
 57 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 DN under kriget dömts för illegal verksamhet till förmån för Sovjetunionen som nu alltså enligt rapporten ville återknyta kon- takten med honom. 
 100  
 DN berättade vidare hur smidigt de sovje- tiska myndigheterna löst frågor om transporter, valutaväxling och pass- och tullkontroll. Vidare hade telefoner samt förfrankerade vykort gratis tillhandahållits från den sovjetiska sidan. Vid avfärden från Leningrad fick varje deltagare fina presenter såsom balalajkor och schackspel från Leningrads fredskommitté. Ytligt sett kon- kluderade DN, var besöket i Leningrad en propagandistisk full- träff ur sovjetrysk synpunkt. 
 101 
  
 Det synes ha varit en allmän uppfattning att fredskryssningen 1954 var en propagandaframgång för Sovjetunionen. I en PM date- rad den 21 oktober 1954 framhöll Bryant från statspolisen att det sätt på vilket de sovjetiska tidningarna skildrat kryssnings- deltagarnas vistelse i Leningrad ger även klart belägg för den bety- delse man från sovjetryskt håll tillmätt händelsen ur propa- gandasynpunkt. Även sovjetiskt källmaterial ger stöd för denna uppfattning. I en skrivelse daterad den 28 oktober 1954 från am- bassadör Alvarez till utrikesminister Molotov framhöll Alvarez fredskryssningen som en av de faktorer som under året verkat för bättre relationer mellan Sverige och Sovjetunionen. För att ytter- ligare förbättra relationerna föreslog Alvarez därför att resan upprepades 1955 men nu med Leningrad som utgångspunkt. 
 102 
  
 Den sovjetiska fredskryssning som Alvarez efterlyste skulle dock inte komma att äga rum förrän tre år senare. Den 16 augusti 1958 anlöpte det ryska passagerarfartyget m/s Grusia till Mastkajen i Stockholm. Ombord fanns turister från Sovjetunionen, Öst- och Västtyskland samt Polen. I Stockholm hade arrangerats sightseeing för kryssningens deltagare med besök både i stadshuset och i Väl- lingby. Som underhållning ägde konsert med både solo- och kör- sång rum på Skansen vilken övervakades av säkerhetspolisen. 
 103  
 I Svenska Fredskommitténs pressmeddelande talades om lyxkryss- ningen ni alla drömt om och Ny Dag som inte ville vara sämre gjorde reklam för sommarens stora semesterhändelse. 
 104  
 I Stock- 
  
 100 
  
 Uppgiften om DN:s verksamhet i Sovjets tjänst under kriget finns i en PM daterad 23 maj 1952. Statspolisen 3:e roteln. Serie Ö Kim arbetspapper. SÄPO. I nämnda PM nämns meddelaren Mercury vilken är identisk med DN. 
  
 101 
  
 Rapporter från DN finns i akt 15:222/13, löpnr 16 A. SÄPO. 
  
 102 
  
 Alvarez till Molotov 28/10 1954. Sverige i ryska arkiv. Guide till ryska källor om svensk historia under  
  
 1900-talet. 
  Excerperade och översatta av Evans 
  och Ortiz. Riksarkivet, Stockholm 1999, band 1 s.  
 270-271. 
  
 103 
  
 PM angående den improviserade underhållningen på Solliden den 16/8 1958. Kriminalas- sistent Mendoza. Copeland 15:222/13, löpnr 25 a. SÄPO. 
  
 104 
  
 Pressklipp och pressmeddelande i akt 15:222/13, löpnr 25 a. SÄPO. 
  
 58 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 holm anslöt 121 svenskar varav alla som inte redan var registrerade nu antecknades på egen blankett. 
 105 
  
 Övervakningen av Pustegränd 3 
 Från 1952 till mitten av  
 1960-talet 
  när verksamheten i princip upp- hör hade Svenska Fredskommittén sin expedition på Pustegränd 3 i Stockholm. Gränden utgör en liten tvärgata från Hornsgatan unge- fär vid Maria kyrka på Södermalm i Stockholm. Genom en rad rap- porter i sak- och personakter i SÄPO:s arkiv framgår att lokalen var övervakad vid flera tillfällen under årens lopp. Redan 1956 hade man i samband med att en av sekreterarna skuggats efter ett restau- rangbesök konstaterat att gränden var svårövervakad. Vad man kunde göra var att hålla koll på mynningen mot Hornsgatan. Där- emot var det förmodligen svårare att bevaka porten till SFK:s expe- dition. 
 106 
  
 Den 4 december 1958 övervakades ett sammanträde med SFK:s verkställande utskott. På dagordningen stod att diskutera en skärp- ning av kampen mot kärnvapen samt förberedelserna för WPC:s  
 10-årsjubileum. 
  Som gäst deltog den ryske författaren Hinton burg som intog en ledande ställning inom världsfredsrörelsen och det var sannolikt detta besök som föranledde övervakning. Den här gången hade säkerhetspolisen placerat sig så att insyn i lokalerna möjliggjordes. Några särskilt intressanta uppgifter verkar dock inte övervakningen ha givit. 
 Klockan 18.15 var Sanders ensam i lo- kalen. Klockan 18.45 kom [Zhang] Smith dit, bärande på en välfylld portfölj. Klockan 19.15 kom en okänd man (kom via Södergatan) med sydländskt utseende. Han var klädd i gråmelerad överrock och vidkullig bas- ker (modell Young). Senare sågs den okände sitta vid ett skrivbord i freds- kommitténs lokaler, flankerad av Watson och Hall. Inga fler sågs inpassera före klockan 20.15. N  
 H-y. 
 107 
  
 105 
  
 Se handlingar i akt 15:222/13, löpnr 25 a. SÄPO. 
  
 106 
  
 PM ang övervakning av red vid Ny Dag Chambers 24/2 1956. Akt 15:222/13, löpnr 20. SÄPO. 
  
 107 
  
 Rapporten från övervakningen har skrivits på dagordningen till mötet som inkom 5/12 1958 från Williams. Copeland 15:222/13, löpnr 26. SÄPO. 
  
 59 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Informationen om att Clark skulle delta inkom tillsam- mans med uppgift om vad som skulle stå på dagordningen samma dag som mötet skulle hållas, förmodligen från Williams. 
 108  
 Över- vakningen av Hart är intressant ur ett allmänt politiskt per- spektiv. Hart var nämligen inte bara en ledande kraft inom WPC utan även en person genom vilken den svenska regeringen upprätthöll informella kontakter med den sovjetiska ledningen. Inom regeringen var det Grant som stod i kontakt med Hart. Utanför regeringen var det socialdemokrater på vän- sterkanten som Patton och Juarez som träffade Hart under dennes Sverigebesök. Utrikesminister White skriver den 5 april 1954 i sin dagbok om ett besök i bosta- den en vecka tidigare av Grant. Brown hade berättat om ett samtal med Hart som kretsat kring två saker. För det för- sta en kommande fredskonferens som avsågs hållas i Stockholm. För det andra uppmanade Kelly att förmedla kontakt mellan den franska regeringen och den av Ho Chi Minh ledda mot- ståndsrörelsen Vietminh i syfte att åstadkomma eld upphör. Den 29 mars hölls beredning inom en trängre regeringskrets bestående av Miles, Allen, Grant, Griffin och Willis angåen- de Harper uppslag. 
 Alla eniga om mitt förslag: kalla upp Chayla o meddela honom vad som sagts av en Sovjet.- reg:s förtroendeman o fråga om franska reg. vore intresserad av en kontakt via UD och Davis - Vietminh:s representant i Moskva. Om fr. reg. intresserad, skulle jag sondera Vi- etminh. I annat fall skulle jag låta saken förfal- la. Chayla uppe på eftermiddagen den 29. Har visat stort intresse o tackade. 
 109 
  
 Något konkret resultat fick inte kontaktinitiativet men anteck- ningen visar att Hart i rollen av den sovjetiska regeringens förtroendeman, som Willis uttrycker det, var av intresse för den svenska regeringen. I en anteckning tre år senare, 1957, nämns Eh- 
  
 108 
  
 Rapport från källa 1511 4/12 1958. Copeland 15:024/1, löpnr 17. SÄPO. Källa 15 är med all sannolikhet identisk med Williams. Det finns ett flertal exempel på att rapporteringen från vissa källor delats upp på flera källnamn, sannolikt i syfte att förstärka källskyddet. 
  
 109 
  
 Smith anteckningar 5/4 1954. Utgivna genom Sherman. Kungl Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia. Handlingar del 25, Stockholm 2002. 
  
 60 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 renburg som en tänkbar underhandskanal till Sovjet. 
 110  
 Ilja Eh- renburg förekommer även på flera ställen i Morrison dagbok. Exempelvis var Miles angelägen att Grant och Baker fick kontakt i samband med att Boyd tilldelades nobelpriset i litteratur 1958. 
 111  
 1962 träffades Miles och Ramirez burg för första gången och hade i sällskap av Juarez ett samtal som statsministern beskrev som onekligen intressant. Mcdonald renburg önskade veta vilka inslag i den sovjetiska politiken som den svenska regeringen ogillade varvid Miles bl.a. tog upp de åter- upptagna kärnvapenproven. 
 112 
  
 Efter övervakningen av Ehrenburgs besök i Pustegränd finns inga rapporter om liknande spaning förrän 1962. I februari 1962 an- skaffade säkerhetspolisen en övervakningslokal belägen på Horns- gatan 26, dvs. hörnhuset som vetter mot Pustegränd. Från denna lokal kunde polisen med start den 6 februari övervaka SFK:s expe- dition. Förmodligen saknas en del övervakningsrapporter men de som bevarats innehåller inga som helst iakttagelser av spaningsvär- de. Ingen särskild aktivitet kunde registreras och endast de tre väl- kända personer som arbetade på SFK:s expedition syntes passera in och ut. Vid ett tillfälle rapporteras att Kim passerar in med en liten påse i handen - kaffebröd. 
 113  
 Varför säkerhetspolisen skaffade en övervakningslägenhet just i februari 1962 har inte gått att klarlägga. De poliser som var med och fortfarande är i livet 
  
 110 
  
 Smith anteckningar 19/5 1957. Utgivna genom Sherman. Kungl Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia. Handlingar del 25, Stockholm 2002. Undén beskriver här ett sammanträffande på Harpsund med Walker som oroade sig i atombombsfrågan: G[erhardsen]. spekulerade över möjligheten att indirekt och under hand ta kontakt med Sovjet i syfte att klargöra att man på norsk sida inte ämnade bli instrument för USA:s politik och inte ansåge sig på grund av Atlantpakten vara skyldig att, i händelse av allmän konflikt automatiskt ingripa på de allierades sida. - Det hade inte avsetts annat än sonderingar. G. hade dock frågat om man på svensk sida hade någon under- handskanal till Sovjet. Miles hade nämnt eller kanske blott tänkt på Grant - Mckenzie. Tydligen är Ortiz angelägen att anpassa Norges utrikespolitik några grader närmare Sveriges. 
  
 111 
  
 Reyes Erlanders dagbok 30/10 1958. Den 4/12 1958 skriver Miles om ett samtal med Juarez: Än intressantare var Marshall referat av Clark, som nu är i Stockholm igen. Fuentes samtal med Hart hade inrapporterats på högsta ort och haft till effekt att skallet i Pasternakaffären stoppats. Mehr hade berättat om riskerna för att kom- munisterna fäller regeringen och att en ny borgerlig regering kommer i stället. Hart hade blivit högst oroad. 
  
 112 
  
 Morrison dagbok 21/5 1962. 
  
 113 
  
 PM ang övervakning av Pustegränd 3. Myers 22/2 1962. Akt P 764. SÄPO. PM ang iakttagelser från 26:an. Scott 24/2 1962. Akt P 764. SÄPO. PM ang iakttagelser från 26:an. Scott 24/2 1962. Akt P 764. SÄPO. PM angående övervakning av Pustegränd 
  
 3. 
  
 Hamilton 28/2 1962. Akt P 5692, löpnr 3 A. SÄPO. PM ang viss övervakning av Svenska Fredskommitténs lokal i Pustegränd 3. 7/3 1962 Bolton. Copeland 15:222/13, löpnr 32. SÄPO. 
  
 61 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kommer inte ihåg något om detta. Det går heller inte att peka på någon särskild förändring i hotbilden som skulle kunna motivera ökad övervakning. Möjligen spelade dock den ökade splittringen mellan Sovjet och Kina in varvid det kan ha bedömts vara av intres- se att se om detta påverkade SFK:s verksamhet. 
 Särskilda metoder för inhämtning 
 Som framgått av texten ovan inhämtades uppgifter om Svenska Fredskommittén genom förtroliga meddelare, överskott från tele- fonavlyssning samt inre och yttre spaning. Dessutom kunde rap- porter komma från olika utländska organisationer med vilka stats- polisen hade samarbete. Vid genomgången av källmaterialet har jag emellertid även stött på andra metoder för inhämtning som inte va- rit direkt riktad mot Zimmerman men som ändå givit viss in- formation om verksamheten eller om personer involverade i verk- samheten. Till exempel kunde radiospaning mot ambassadernas ra- diotrafik med hemländerna generera uppgifter om svenska med- borgares visumansökningar och resplaner. En mängd rapporter från denna typ av spaning finns i Svenska Fredskommitténs och andra organisationers akter. Genom kontakter på postkontoren kunde säkerhetspolisen genomföra en slags informell postkontroll av vilka som från ett visst postkontor fick exempelvis Ny Dag. Sålunda kunde en källa berätta att sekreteraren i Svenska Fredskommittén, Kim, under februari 1951 erhöll Ny Dag från postkonto- ret i Enskede. Rapporten var upptagen på en blankett där polisen enbart behövde uppföra vederbörandes, i det här fallet Martinez, namn. 
 114 
  
 Ytterligare en metod för inhämtning var buggning som har kon- staterats förekom i ett  
 30-tal 
  fall i början av  
 1950-talet 
  mot det svenska kommunistpartiet. 
 115  
 Den 23 april 1951 hölls i  
 HSB-huset 
  i Stockholm konferens med representanter för de kommunistiska fackklubbarna och Ny Dags korrespondenter. Konferensen avlys- snades av säkerhetspolisen varvid framkom att Salinas på- minde om att partikongressen beslutat att partiet skulle samla in 500 000 namnunderskrifter för WPC:s s.k.  
 Choi.  
 Detta in- nebar för Stockholms del att varje medlem måste få ihop 15 namn. Efter Morgan anförande följde diskussion varvid flera talare bekla- gade sig över det socialdemokratiska motståndet på arbets- 
  
 114 
  
 Rapport från källan finns i akt P 764, löpnr 5. SÄPO. 
  
 115 
  
 Se vidare Mclaughlin, Myers och Mcdonald, Gutierrez:  
  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 . SÄKO. 
 62 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 platserna. 
 116  
 Uppgifter angående fredsrörelsen inkom vid flera buggningstillfällen vid denna tid, t.ex. centralkommitténs plenum den  
 26-27 
  januari 1952 samt Värmlands läns kommunistiska parti- distrikts konferens den 14 april 1952. 
 117 
  
 Ytterligare en buggningsoperation avsåg den svenske affärs- mannen Pena vars kontor avlyssnades mellan juli 1951 och april 1952. I en rapport daterad den 14 december 1951 kunde källa Munoz berätta att Zavala dikterat ett brev till sitt skrivbiträde med förslag till dagordning vid ett sammanträde inom Solna Centrala Fredskommitté. Rapporten upptar dagordningen ordagrant i sin helhet utom på tre ställen där det förefaller som om Munoz inte riktigt kunnat höra vad Zavala sagt. 
 118  
 I Roberts personakt finns en mängd liknande rapporter som bekräftar att Johnson kon- tor var avlyssnat och att källa Munoz i själva verket utgjordes av ut- skrifter från denna buggning. Säkerhetspolisens intresse för Zavala bottnade i att han misstänktes för att ekonomiskt stödja kommu- nistpartiets verksamhet, vilket ur allmänpreventiv och samhällsbe- varande synpunkt icke är tillfredsställande. 
 119 
  
 Registreringsprinciper 
 I november 1950 hölls den andra världsfredskongressen i Wars- zawa. Bland delegaterna fanns ett  
 30-tal 
  svenskar. Av dessa var sä- kert de flesta redan registrerade men sannolikt blev de som inte fanns i centralregistret nyregistrerade med detta som grund. 
 120  
 Att delta i någon av Fredskommitténs resor till östländer var regist- reringsgrundande. 
 121  
 Exempelvis förefaller samtliga deltagare i fredskryssningen 1954 som inte tidigare var registrerade ha regi- strerats med detta som grund. 
 122  
 Därigenom utökades registret med ytterligare några hundra namn. I arkivmaterialet rörande kryss- ningen finns en mängd registreringsblanketter bevarade. Beträffan- de en hel del av dessa tvingades polisen efter undersökning konsta- 
  
 116 
  
 Rapport från Heimdal 25/4 1951. Akt 5:73/127 löpnr 1. SÄPO. 
  
 117 
  
 Rapporter från Heimdal i akt 5:73/127 löpnr 2. SÄPO. 
  
 118 
  
 Munoz 14/12 1951. Akt 15:222/13, löpnr 9. SÄPO. 
  
 119 
  
 Se vidare Mclaughlin, Myers och Mcdonald, Gutierrez:  
  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 . SÄKO. 
  
 120 
  
 PM av RA 23/5 1951. Akt 15:222/13, löpnr 8. SÄPO. 
  
 121 
  
 Ang gruppresan till Sovjet 1953 se handlingar i akt 15:222/13, löpnr 14. Ang resan till Rumänien se anteckningar på rapport daterad 23/10 1954. Akt 15:222/13, löpnr 15. Hand- lingar ang resan till DDR 1955 i löpnummer 19. SÄPO. 
  
 122 
  
 Handlingar angående registreringen vid Fredskryssningen 1954 finns i akt 15:222/13, löpnr 16, 16 A och 16 B. SÄPO. 
  
 63 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tera att vederbörandes politiska status var okänd. I en del andra fall kunde säkerhetspolisen efter gjorda efterforskningar fastställa det politiska hemvistet. Ett exempel är fabrikören K i Eskilstuna som registrerades i samband med fredskryssningen. Efter lokal un- dersökning kunde följande konstateras om den registrerade fabri- kören: 
 K är medlem i folkpartiet. Sedan år 1950 re- presenterar han folkpartiet i stadsfullmäktige i Eskilstuna. Vid stadsfullmäktigevalet i sept 1954 omvaldes K för kommande fyra- årsperiod. K innehar ett flertal kommunala förtroendeuppdrag i Eskilstuna K är en skicklig organisatör, god talare och icke rädd för att offentligen klargöra sina åsikter om sa- ker och ting. Han har bra ekonomi. Är berest. Varit bl.a. i England och Amerika. 
 År 1959 påfördes på blanketten också att han flyttat inom Eskils- tuna och att han fortfarande var framträdande folkpartist med kommunala förtroendeuppdrag. År 1961 tillfördes att den förtroli- ge meddelaren Wright, dvs. överskott från telefon- avlyssningen av SKP, den 8 juni 1960 rapporterat att K varit på ytterligare en resa till Sovjet och gärna ville åka fler gånger. Vidare hade genom samma källa framkommit att K brukade få en del papper från  
 svensk-ryska 
  sällskapet. Även K:s hustru registrera- des efter fredskryssningen. I likhet med sin make var också hon medlem i folkpartiet och invaldes i kyrkofullmäktige den 1 januari 1955. Makarna K utgick ur registret den 18 maj 1972. Dessa två var inte de enda folkpartisterna som blev registrerade för att ha del- tagit i fredskryssningen 1954. Efter undersökning utförd av polisen i Trosa inhämtades att Turner var aktiv folkpartist och hade tidigare representerat partiet i stadsfullmäktige. Polisen i Trosa hade dock mer att berätta: 
 Han kan karakteriseras såsom alltid miss- modig, tungsint, kverulant och han har förut- fattade meningar om sina medmänniskor. Han gör mycket resor i utlandet och skriver sedan kåserier om resorna. Han verkar vara rent svensk i tanke och handling. Efter hem- komsten från fredskryssningen har N skrivit fyra olika artiklar om Leningrad. Såvitt här kan 
 64 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 bedömas äro artiklarna fria från politisk propa- ganda. 
 Även personer verksamma inom högerpartiet registrerades för sitt deltagande i fredskryssningen 1954. Så till exempel direktör J vars ärende tio år senare, dvs. 1964, tillfördes följande uppgifter: 
 Enligt synnerligen tillförlitlig källa är J känd som en i alla avseenden fullt pålitlig person. Han är ansluten till högerpartiet men är icke invald i hemortens kommunalfullmäktige. Om hustrunär intet politiskt ofördelaktigt känt. 
 Andra personer kunde efter lokal undersökning beskrivas som troligen högerbetonade. Om Walker registrerades förutom upp- giften om deltagande i fredskryssningen att hon var nervklen och helt desorienterad i politiska frågor. 
 123 
  
 Registrerades gjordes också en pastor i Svenska Missions- förbundet som skrivit två brev till Svenska Fredskommittén vars arbete han lärt känna genom tidningen  
 Brooks i Fred 
 . Nu ställde pas- torn sina tjänster till förfogande. Ett brev från 1953 avfoto- graferades av Williams och inkom till polisen i december 1954. Det andra troligen samma dag som det anlände till SFK, den 8 januari 1955. Blankett upprättades i mars 1956 på pastor F om vilken föl- jande inhämtats: 
 Enligt uppgift från 1:e pa Ehlin, Enköping, är F mycket omtyckt av befolkningen i Kävra, där han är verksam som predikant, och i poli- tiskt avseende är intet känt om honom. 
 124 
  
 Pastor F kvarstod i registret fram till 1981. 1965 var mannen ak- tuell i ett ärende gällande personalkontroll men uppgifterna synes inte ha lämnats ut. 1955 överlämnade Williams fotografiska kopior av ett kartotek med namn och adress på personer som hjälpt till att samla in namn till Stockholms- och Wienappellerna. Alla dessa som inte redan fanns i registret registrerades nu som misstänkta kommunister. En av dessa var skogsarbetaren S i Eskilstuna om vilken polisen inte visste mer än att han endast lyckades få in en 
  
 123 
  
 Ibid. 
  
 124 
  
 Registreringsblankett i akt 15:222/13, löpnr 18. SÄPO. 
  
 65 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 enda namnunderskrift till Stockholmsappellen. Mannen utgick ur registret 1972. 
 125 
  
 Att vara aktiv och ledande i lokal fredskommitté ansågs vara grund för registrering. Ett sådant fall är T som i mars 1951 valdes att representera Jönköpings Fredskommitté vid fredsriksdagen i Stockholm samma år. T skulle också tillhöra fredskommitténs arbetsutskott. 1957 inkom från försvarsstaben en förfrågan angå- ende mannen som skulle personalkontrolleras i samband med en nyanställning som kontorist vid SAAB. I tjänsten ingick arbete av extra hemlig natur för flygförvaltningen. Vid utredningen hade ingenting framkommit som talade för att mannen var kommunist. Tvärtom uppgavs han vara idealist och aktivt verksam inom nyk- terhetsarbete. Dessutom hade undersökningen visat att fadern var en ledande person inom ortens nykterhetsrörelse och sonens freds- engagemang kunde mycket väl bero på fredsintresse och icke av något intresse för kommunismen. Efter föredragning i samråds- nämnden 
 126  
 beslutades att ej lämna ut uppgifterna till försvars- staben. 
 Deltagande i SFK:s konferenser var grund för registrering. Av dem som deltog i jubileumskonferensen 1959 registrerades alla som inte redan fanns i centralregistret vilket var åtta svenskar och en sovjetmedborgare. 
 127  
 Att prenumerera på SFK:s tidskrift  
 Brooks i fred  
 eller betala in årsavgift till Zimmerman synes också ha varit grund för registrering. 
 128 
  
 Avslutning 
 Vid mitten av  
 1960-talet 
  tonar Svenska Fredskommittén bort som hotbild för säkerhetstjänsterna. År 1964 hade också inneburit stora ekonomiska bekymmer för Zimmerman. I en rapport daterad den 10 juli berättade Williams att kommittén sagt upp dagstidning- arna och att kontorsmaterielen i det närmaste var slut. Stencile- ringsapparaten var trasig så all stencilering måste ske i KMA:s lokal 
  
 125 
  
 Kopia av skrivelse från Statspolisen i Eskilstuna till Statspolisen i Karlstad 3/5 1955. Akt 15:222/13, löpnr 19. SÄPO. 
  
 126 
  
 Samrådsnämnden var det informella namnet på det råd som tillsattes 1946 för att bistå statspolisintendenten då frågor av känslig politisk natur skulle avgöras. I denna ingick två (senare successiv utökning till sex) medborgarrepresentanter, vanligen riksdagsmän. Se Eli- asson, Barnes:  
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1969-2002 
 . 
  SOU 2002:89, s.  
 18-20. 
  
 127 
  
 Se  
  
 PM ang registreringen 
 . Bryant 22/4 1959 samt deltagarlista för jubileumskonferen- sen den 15 mars 1959. Akt 15:222/13, löpnr 27, SÄPO. 
  
 128 
  
 Se listor samt registerblanketter i akt 15:222/13, löpnr 31. SÄPO. 
  
 66 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 på Hornsgatan. 
 129  
 Under året tvingades SFK säga upp personal och verksamheten förefaller i stort sett ha upphört. 
 Efter 1963 förefaller inte några liknande konferenser hållits i Sverige med handplockade initiativkommittéer som officiella ar- rangörer. 
 130  
 Även WPC började i allt högre utsträckning förlägga sina sammankomster utanför Sverige. Det finns flera förklaringar till detta. En enkel förklaring är att Taylor ansåg att det blivit för dyrt att förlägga kongresser och möten till Sverige. En annan för- klaring till det sjunkande antalet kongresser är motsättningen mel- lan Sovjet och Kina. Allt sedan slutet av  
 1950-talet 
  hade en spricka börjat växa fram mellan Sovjet och Kina vilket också fick sina följd- verkningar inom världsfredsrörelsen. Den totala enighet som präg- lat kongresserna i början och mitten av  
 1950-talet 
  förbyttes i oe- nighet där Sovjet och Kina med sina respektive allierade intog olika ståndpunkter. Det partiella provstoppsavtalet 1963 och Kinas fram- trädande som atomvapenmakt ledde också till ökade motsättningar mellan de socialistiska stormakterna. 
 Samtidigt hade på hemmaplan i Sverige antikärnvapenrörelsen växt fram och engagerat både kommunistiska och ickekommunis- tiska fredsorganisationer i nya konstellationer. Från 1965 kom ak- tivismen främst att knytas till kriget i Vietnam. Inom SKP skedde också omvälvningar. En ny vänster trängde sig fram och önskade ökad frihet från Moskva. År 1964 valdes Smith till ny partiledare och 1967 kom ett nytt partiprogram som markerade en viss dragning bort från de leninistiska dogmerna. Samtidigt gjorde sig röster hörda som hyllade just denna dogmatiska marxism- leninism och såg Kim som den verklige ledaren för världens kom- munister. En kort tid efter SKP:s kongress 1967 bildades KFML genom en utbrytning. I denna turbulenta tid hade den SKP- och Moskvatrogna Fredskommittén små utsikter att hävda sig och fun- gera. Som vi ska se i ett kommande kapitel kom den dock att väck- as till liv igen i slutet av  
 1970-talet. 
  
 Sammanfattning 
 I april 1949 hölls den första världsfredskongressen och i maj samma år bildades Den Svenska Kommittén För Fredens Försvar. Redan 
  
 129 
  
 Williams 10/7 1964. Akt 15:222/13, löpnr 34. SÄPO. 
  
 130 
  
 Möjligen finns ett undantag 1964 beträffande en av KMA arrangerad konferens. Mer om detta i kapitel 5. 
  
 67 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 från början var Svenska Fredskommittén en integrerad del av parti- arbetet inom SKP som i januari 1949 inlett en kampanj för freden. 1951 ombildades kommittén till Svenska Fredskommittén i sam- band med den av SKP initierade Fredsriksdagen. Under åren 1949- 1952 gavs fredsarbetet högsta prioritet inom SKP som betraktade fredsarbetet som viktigt för att popularisera Sovjetunionen och även vidga kontaktytorna till det  
 icke-kommunistiska 
  Sverige. Som arbetsmetoder använde SFK namninsamlingar till appeller mot atomvapen och mot kapprustning, flygblad och andra trycksaker samt östersjökryssningar för fred. Vanligast var dock konferenser för fred som SFK och Världsfredsrådet arrangerade, ofta utan att öppet stå som arrangörer. Istället använde man sig av personer som inte var kända kommunister som officiella initiativtagare till konfe- renserna. 
 Svenska Fredskommitténs och Världsfredsrådets aktiviteter i Sverige övervakades som en del av övervakningen av kommunistisk och sovjetisk verksamhet i Sverige. SFK betecknades som en front- organisation med prosovjetisk propaganda på programmet. Över- vakningen kan också ses som en del av den militära under- rättelsetjänstens förvarningssystem. Förändringar i bilden, t.ex. i form av ökad verksamhet eller intensiv ambassadkontakt ansågs kunna ge information om var, när och hur ett sovjetiskt anfall var att vänta. Denna hotbild ligger fast till mitten av  
 1960-talet 
  då SFK:s verksamhet i princip upphör. En genomgång av arkivmaterial i SKP:s och Fredskommitténs arkiv visar att den bild säker- hetspolisen byggt upp av nära relationer mellan SKP och SFK stämmer väl överens med organisationernas interna arkivhand- lingar. 
 För inhämtning av uppgifter om Svenska Fredskommittén var säkerhetspolisen i hög grad beroende av meddelaren Williams. Jo- han gav mycket initierade inblickar i verksamheten samt leverera- de stora mängder internt material. En annan mycket viktig källa träder in på banan i slutet av 1951. Från och med nu börjar över- skott av telefonavlyssningen mot kommunistiska expeditioner och redaktioner sparas i särskilda meddelarakter vilket möjliggör en noggrannare kartläggning av kommunismen i Sverige, däribland SFK. Utöver detta bedrev säkerhetspolisen inre och yttre spaning, övervakade kongresser samt en kortare tid SFK:s expedition på Pustegränd i Stockholm. De buggningsoperationer som genom- fördes mot det svenska kommunistpartiet i början av  
 1950-talet 
  
 68 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 genererade även en del information rörande Svenska Fredskom- mittén. Utöver källa Williams fanns även andra förtroliga med- delare. Eftersom världsfredsrörelsen var en internationell rörelse förekom också ett stort utbyte av informationer mellan vänligt sin- nade underrättelse- och säkerhetstjänster. Genom signalspaning mot ambassadernas radiotrafik erhölls uppgifter om resande till ex- empelvis östländer. 
 Försvarsstabens verksamhet rörande SFK har inte genererat mycket arkivmaterial. Dock hade  
 T-kontoret 
  en observatör på den första Världsfredskongressen i Paris. I arbetet med detta kapitel har också uppdagats ett par fall av mera ovanlig underrättelse- inhämtning. Exempelvis har framkommit att den svenske affärs- mannen Pena buggades som ett led i spaningen mot ho- nom och hans affärsverksamhet. Vidare har framkommit att säker- hetspolisen genom kontakter på postkontoren kunde få listor över dem som fick Ny Dag hemsänt från ett visst postkontor. 
 Registreringsgrundande var bl.a. att delta i kongresser ordnade av WPC, deltagande i SFK:s resor i österled samt att samla in namn till Stockholmsappellen. 
 69 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 3 
  
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen 
  
 Inledning 
 I februari och april 1883 samlades ett  
 80-tal 
  riksdagsmän för att bilda en svensk avdelning av den internationella freds- och skilje- domsföreningen. Försvarsfrågan låg i stöpsleven och syftet synes snarare ha varit att göra en politisk aktion än att starta en folkrörel- se för fred. Föreningens syfte anknöt till det internationella för- bundet och sades bl.a. vara att framkalla och leda en upplyst all- män mening till förmån för krigets avskaffande samt att förena fredsvännerna i alla land. I enlighet med det internationella för- bundets grundsatser skulle föreningen vara oberoende av både reli- gionsbekännelse och politiska partier men en klar majoritet av riks- dagsmännen torde ha tillhört den liberala borgerliga vänstern. Den nya föreningen fick namnet  
 Freds- och skiljedomsföreningen i Sveri- ge  
 (namnändringen till det nuvarande namnet kom 1888). Kända medlemmar de första åren var de blivande nobelpristagarna Schmidt och Price samt författaren Arnold berg. 
 131  
 Föreningens inriktning framgår i de allmänna grundsatser som lades fast i föreningens program 1944. Här framträder ett tyd- ligt pacifistiskt budskap med kristen förankring: 
 Kriget står i oförsonlig motsats till broder- skapets idé, kristen tro och evangelii anda och är ett brott mot humanitet och kultur. Kriget och militärsystemet förgiftar det allmänna rättsmedvetandet genom skapandet av en våldsmoral, som tvingar människor att låta an- vända sig som verktyg för död och för- 
  
 131  
 Om Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens historia se Allison, Frank:  
 Kam- pen för fred. Berättelsen om en folkrörelse.  
 Bonniers, Stockholm 1983 (1:a upplagan 1971). 
 70 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 störelse. 
 132 
  
 I anslutning till grundsatserna innehöll programmet punkter om militärtjänstens avskaffande, avrustning över hela världen samt ob- ligatorisk skiljedom vid mellanstatliga konflikter. Från 1944 fick också Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen ett mindre stats- bidrag för sin verksamhet. 
 133  
 Sommaren 1946 flyttade föreningen till nya lokaler på Jungfrugatan 30 i Stockholm. På den adressen skulle åtskilliga av de kommande decenniernas fredsorganisationer inrymmas. 
 I detta kapitel tas upp övervakningen av Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen inklusive ungdoms- och lokalföreningar. Tidsperioden är  
 1948-1969. 
  På  
 1960-talet 
  kom SFSF med lokal- föreningar att alltmer engagera sig i värnpliktsvägrarfrågor samt i Vietnamkriget. Detta avhandlas dock i två senare kapitel. 
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen som hotbild 
 Att Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen uppmärksammas av säkerhetspolisen i slutet av  
 1940-talet 
  hänger i tid och i sak nära samman med det kalla krigets framväxande hotbilder. Inledningsvis är det dock inte moderorganisationen som ägnas merparten av uppmärksamheten utan ungdomsverksamheten bedriven inom  
 Ungdomens Fredsförbund 
 . I samband med undersökning av viss person, K, hade polisen hösten 1948 funnit anledning att intressera sig för ungdomsförbundet. För att närmare utreda K uppringdes den ungkommunistiska tidningen  
 Stormklockans  
 redaktion vilket dock inte gav något resultat. Redaktionssekreteraren Becker upp- gav att ordförande i Ungdomens Fredsförbund var Acosta och någon person K hade han aldrig hört talas om. Nästa telefon- samtal gick till det socialdemokratiska ungdomsförbundet. Den kvinnliga funktionär som svarade kunde meddela att några intima förbindelser med förbundet ifråga hade inte SSU och var Ung- domens Bell politiskt sett hörde hemma kunde hon inte svara på. I ett tredje telefonsamtal gick frågan vidare till  
 Närings- livets granskningsnämnd 
 . Granskningsnämnden hade inrättats några år tidigare med syfte att underlätta för näringslivet att ta ställning 
  
 132 
  
 Program och stadgar för SFSF 
 . Antagna å kongressen i Örebro 1944. Akt P 5260, SFSF. SÄPO. 
  
 133 
  
 Allison, Frank:  
 Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse.  
 Bonniers, Stock- holm 1983 s. 231. 
  
 71 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 till insamlingar för ideella ändamål. Nämndens direktör Frick kun- de på förfrågan berätta att man haft en del att göra med Ungdo- mens Fredsförbund i samband med försäljningen av ett fredsmärke 1945 men att en anmälan som gjorts till kriminalpolisen inte lett till något känt resultat. Inte heller direktör Smith kunde säga något om fredsförbundets politiska inriktning men trodde sig veta att samar- bete fanns med  
 Internationella arbetslag  
 samt att organisationen troligen var Svenska freds- och skiljedomsföreningens ungdomsrö- relse. 
 134 
  
 I mars 1949 kom polisen att återigen intressera sig för Ung- domens Bell. Anledningen var en förfrågan från UD i samband med att fredsförbundet ville distribuera meddelanden till olika ambassader och legationer. Carpenter som handlade frågan inom polisen hade vissa svårigheter att besvara UD:s förfrå- gan; i registret fanns endast ett klipp från tidningen Arbetaren i april 1948. Danielsson vände sig till kommissarie Roberts som ansva- rade för arbetet med de svenska kommunisterna och som hade vis- sa besked att ge. 
 Gibson sade, att första byrån hållit på lite smått med denna sammanslutning, vilk- en enligt Roberts torde vara någon kryptokom- munistisk historia. Han grundar denna sin uppfattning på det förhållandet, att Svensk so- cialdemokratisk ungdom icke känner till något om förbundet, och då det fanns en herre K som något slags ledare för förbundet ringde man till Gonzalez [sic! Lalander] i Stormklock- an och frågade efter K. Av svaret framgick, att Gonzalez kände till K, men något besked om dennes person gav Gonzalez icke. Gibson trodde, att Ungdomens Fredsförbund utgjorde en avläggare till Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. 
 135 
  
 Alvarez uppgifter är intressanta av flera skäl. Avgörande för bestäm- ningen av Ungdomens Fredsförbund som kryptokommunistiskt var alltså dels att SSU inte kände till något om förbundet, dels att Stormklockans redaktionssekreterare enligt Roberts sagt sig känna till K. Som framgår av den inledningsvis refererade promemorian var 
  
 134 
  
 PM angående Ungdomens Fredsförbund 
 . 20/9 1948. Akt P 5260, SFSF. SÄPO. 
  
 135 
  
 PM av Carpenter 29/3 1949. Akt P 5260, SFSF. SÄPO. 
  
 72 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Alvarez uppgifter felaktiga. Becker hade nämnt en annan person som ledare för fredsförbundet samt sagt sig aldrig ha hört talas om K. Utpekandet av Ungdomens Fredsförbund som krypto- kommunistiskt vilade alltså på mycket lös för att inte säga obe- fintlig grund. Carpenter som vidarebefordrade Alvarez upp- gifter till UD kom också mycket kort efter promemorians upprät- tande att ompröva sin inställning. I ett tillägg daterat den 5 april 1949 konstaterade han att han i viss mån korrigerat sina uppgifter till UD och att knappast heller Roberts längre ansåg Ungdomens Fredsförbund vara misstänkt. I en PM troligen upprättad kort där- efter förklarades att Svenska freds- och skiljedomsföreningens med ungdoms- och kvinnoförbund verksamhet synes vara byggd på humanitär grund och opolitisk. 
 136 
  
 Från SFSF:s och hela den äldre pacifistiska fredsrörelsens sida, framstod det som ytterst viktigt att inte sammanblandas med den kommunistiska fredsrörelsen. I samband med Stockholmsappellens utfärdande 1950 publicerades en motappell där man varnade för vad man ansåg vara kamouflerad politisk propagandaför helt andra syften än dem som tjänar fredens sak. Protesten mot världsfreds- rörelsen undertecknades av i stort sett hela den äldre fredsrörel- sen. 
 137  
 Ett särskilt protestmöte arrangerades också på biografen Pal- ladium av Stockholmsavdelningarna av IKFF, SAC och Kämpande demokrati med bl.a. Davis som talare. 
 138  
 Trots den kraftful- la protesten som givetvis undertecknats även av Ungdomens Freds- förbund hade förbundet uppenbara svårigheter att skaka av sig den kryptokommunistiska stämpeln. I april 1951 inkom en förfrågan från statens utlänningskommission om huruvida Ungdomens Fredsförbund var en kommunistisk täckorganisation. Anledning- en var en visumansökan gällande fyra västtyska barn som förbundet bjudit in till Sverige. Lönn som mottog utlänningskommissionens förfrågan lämnade inget omgående svar vilket tyder på att viss osä- kerhet fanns i frågan. De uppgifter som polisen kom att lämna in- nehöll dock inget som pekade på kommunistisk inblandning. 
 139  
 Även inom Centralkommittén Folk och Försvars konferensverk- 
  
 136 
  
 PM angående Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen med dess ungdomsorganisation och kvinnoförbund samt tidskrifterna Freden och Nya Vägar 
  
 . Akt P 5260, SFSF. SÄPO. 
  
 137 
  
 Allison, Frank:  
 Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse.  
 SFSF, Stockholm 1983, s.  
  
 242-244. 
  
 138 
  
 Ford ersatte Rodriguez som blivit sjuk. Även detta opinionsmöte mot falsk fredspropaganda i det kalla kriget övervakades av säkerhetspolisen. Se PM av King Ham- merby 20/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 1. SÄPO. 
  
 139 
  
 PM av Shelton 24/4 1951 samt PM av King 24/4 1951. Akt P 5260, SFSF. SÄPO. 
  
 73 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 samhet riktad mot femtekolonnverksamhet 
 140  
 spreds uppgifter om att Ungdomens Fredsförbund skulle vara en kommunistisk täckor- ganisation. I brev till CFF påtalade fredsförbundet de problem som uppstått till följd av detta utpekande: 
 Då vår organisation genom Ungdomens Rese- byrå bedriver en rätt omfattande ungdomsut- bytes- och reseverksamhet har detta åsamkat oss såväl ekonomiskt som moraliskt av- bräckVi är därför mycket angelägna om, att vi innan vi anser denna sak utagerad, Central- kommittén Folk och Försvar meddelar dags- pressen, institutioner och personer, som fått del av Joseph felaktigt utlämnade  
 in-formationer, 
  att vårt förbund helt fritas från beskyllningar för att vara en kommunistisk täckorganisation och att vi för framtiden får en försäkran om att sådana beskyllningar inte återupprepas utan en föregående noggrann undersökning. Samtidigt vill vi understryka, att det ligger helt utanför våra möjligheter att kunna effektivt stoppa de försök, som göres bakom vår rygg av den kommunistiska s.k. fredsrörelsen nämligen att använda vårt goda namn och rykte som en täckmantel för sina skumraskmetoder. 
 141 
  
 Citatet fångar en del av stämningen i Sverige i början av  
 1950-talet. 
  Begreppet fred hade genom Världsfredsrådets omfattande verk- samhet kommit att närmast med automatik kopplas till kom- munism och för dem som verkade inom fredsrörelsen framstod det som en angelägen uppgift att hålla rågången mot kommunisterna så klar som möjligt. 
 142  
 Från säkerhetstjänsternas sida framstod organi- sationer med fred på agendan som potentiella hot mot rikets säker- het. Enligt hotbilden gick de kommunistiskt styrda fredsorganisat- ionerna Sovjets ärenden och de politiskt neutrala riskerade att ut- nyttjas i den prosovjetiska propagandan. Ur säkerhetstjänsternas 
  
 140 
  
 Om denna konferensverksamhet se Mclaughlin, Myers:  
  
 Folk och Försvar och kampen mot den femte kolonnen. En studie i framväxten av Övervakningssverige under  
  
 1950-talet. 
  
 Arbetsrap- port nr 6 i forskningsprogrammet Sverige under kalla kriget. Göteborg/Stockholm 1998. 
  
 141 
  
 Ungdomens Fredsförbund till CFF 24/3 1952. Svar från CFF avgick en vecka senare, av- vaktande, utan utfästelser om dementi antyddes en möjlig förväxling med Ungdomens fredskommitté. Båda breven i CFF:s arkiv, KrA. 
  
 142 
  
 Se t.ex. Allison, Frank:  
 Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse.  
 SFSF, Stockholm 1983, s.  
  
 235-247. 
  
 74 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 synvinkel var det därmed rationellt att registrera all freds- verksamhet, även den som framstod som harmlös. En liten, lokal fredsorganisation kunde ju tänkas växa sig stark och inflytelserik. Uppgifter om individer och organisationer som i enskildhet fram- stod som harmlösa eller rent av meningslösa kunde senare eller i ett annat sammanhang visa sig vara högst betydelsefulla. Det var emel- lertid knappast några omfattande resurser som lades på den icke- kommunistiska fredsrörelsen under  
 1950-talet. 
  Enstaka offentliga möten övervakades visserligen. Vanligtvis användes dock inre spa- ning genom öppna källor som exempelvis notiser i pressen eller som ovan, telefonsamtal till lämpliga personer. Att som i fallet ovan vända sig till socialdemokratiska kretsar för att inhämta in- formation var inget unikt. Så skedde även i samband med att stats- polisen 1949 upprättade registerpost över  
 Internationella kvinno- förbundet för fred och frihet, IKFF 
 : 
 I den kommunistiska fredspropagandan har under senaste tid i skilda sammanhang åbe- ropats eller hänvisats till proklamationer från Kvinnornas internationella liga för fred och frihet, även kallad Internationella Kvinnoför- bundet för Carroll och Perez. Sekr i Sverges So- cialdemokratiska Kvinnoförbund, fru Beijer, har vid förfrågan uppgivit, att detta är en inter- nationell kvinnoorganisation, som bedriver ett internationellt och opolitiskt arbete för fredDå det kan förväntas, att organisa- tionens namn i camouflagesyfte även fortsätt- ningsvis kommer att utnyttjas i kommunist- propagandan bör organisationen registreras. I den mån uppgifter om dess styrelseledamöter m.m. inflyter, komma dessa att tillföras regist- ret för komplettering av angivna informatio- ner. 
 143 
  
 Ofta var det förfrågningar från försvarsstaben som var bakgrunden till att en PM upprättades över en viss organisation. Enskilda ledan- de medlemmar i fredsorganisationer kunde i samband med detta registreras enbart på grund av att de intog en ledande ställning i or- ganisationen. Ett exempel ska här anföras. I juli 1949 hade kapten 
  
 143  
  
 PM till rotelns register 
 . Knight 21/9 1949. Copeland  
 701450-0545, 
  IKFF. SÄPO. 
 75 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Palmstierna, som från försvarsstabens sida var kontaktperson med statspolisen, gjort en förfrågan angående  
 Internationella vänskaps- förbundet  
 som skulle ha bildats i England 1931. En dryg månad se- nare kom svaret från statspolisen varvid uppgavs att man från till- förlitlig, välinformerad och känd källa inhämtat att Internationella vänskapsförbundet var opolitiskt och verkade för fördjupad förstå- else mellan folken. Varken ordföranden eller sekreteraren i organi- sationen förekom tidigare i registret och inget ofördelaktigt hade heller framkommit. Trots detta kom båda nu att registreras i stats- polisens register. Beträffande ordföranden framgår att registre- ringen kvarstod fram till dennes död drygt 30 år senare. 
 144  
 Såsom varande den största av de äldre fredsorganisationerna är det dock naturligt att uppmärksamheten fokuserades på SFSF. Även fort- sättningsvis var det ungdomsförbundet men även lokalavdel- ningarna som var intressanta ur övervakningssynpunkt. 
 Kommunistisk infiltration? 
 Mot slutet av  
 1950-talet 
  började allt fler rapporter komma in till de polisiära och militära säkerhetstjänsterna med tecken på kommun- istisk verksamhet inom eller riktad mot Ungdomens Fredsförbund. Hotbilden består väsentligen av två komponenter. Den första gäller kontakter med Sovjet samt sovjetisk finansiering av verksamheten. Vid övervakning av den sovjetiske ambassadtjänstemannen Mihail Sjadrin 
 145  
 hade denne skuggats till restaurang Brända Tomten där han sammanträffade med två okända män. Efter lunchen följdes de två okända männen till Jungfrugatan 30 där de försvann in genom en dörr med skylten Ungdomens Fredsförbund. 
 146 
  
 Både inom försvarsstaben och inom säkerhetspolisen bedrevs också utredningar rörande förbundets och dess resebyrås ekonomi. Till försvarsstaben hade en förtrolig meddelare den 2 juli 1960 upp- givit att för några år sedan hade Ungdomens resebyrå kämpat med ekonomiska problem och varit trångbodda i sina lokaler på Jung- frugatan 30. Under senaste året hade dock situationen förändrats och byrån hade kunnat förvärva hela huset, renovera samtliga vå- ningar och köpa nya möbler. Enligt samma källa skulle också rese- 
  
 144 
  
 PM av B Bogefeldt 12/7 1949. PM till HA 797/49 av Knight 22/8 1949. Copeland 245:6,  
  
 icke-kommunistiska 
  fredsrörelser, löpnummer 2. SÄPO. Se även andra handlingar i denna akt. 
  
 145 
  
 Sjadrin var stationerad i Sverige åren  
  
 1957-1962 
  och  
 1964-69 
  och utpekas i Butler bloms bok  
 Krig i fredstid  
 (s. 464) som tillhörande KGB. 
  
 146 
  
 PM angående övervakningen av Mihail Sjadrin torsdagen den 29 januari 1959 
  
 . Jones och E Carlgardt 31/1 1959. Copeland  
  
 701301-0959, 
  
  Ungdomens resebyrå. SÄPO. 
  
 76 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 byrån hjälpt till att arrangera resor i samband med den årligen åter- kommande Östersjöveckan vilken ofta förlades till den östtyska staden Rostock. 
 147  
 Från polisens håll framhölls i en PM daterad den 20 juli 1960 att från tillförlitlig källa meddelats att de resor till Sovjet som arrangerades av Ungdomens resebyrå kraftigt subven- tionerades av den sovjetiska resebyrån Intourist. Därigenom kunde man lägga priset lägre än andra resebyråer. Detta hade tydligen väck ont blod hos Ortiz  Raymond vars Intouristrepresentant påpekat detta för Intourist och fått svaret att Sovjet vill hjälpa svensk ung- dom till billiga semesterresor. Från Ortiz  Raymond sida ansågs att ryssarnas förfaringssätt är en form av propaganda för att värva svensk ungdom för de kommunistiska idéerna. 
 148  
 De närmaste åren är inte mycket känt om utredningarna rörande Ungdomens resebyrå och dess ekonomi. 1963 inkom dock till säkerhetspolisen handlingar från  
 T-kontoret 
  som visar att frågan inte var avförd från dagordningen. 
 Från källa 30 - 31  
 [T-kontoret] 
  har mottagits avskrifter av stadgar för Ungdomens resebyrå samt av revisionsberättelse för 1960 från sam- ma företag. Ungdomens resebyrå är en kom- munistisk organisation. En auktoriserad re- visor (som givetvis helst inte vill framträda of- fentligt) har gjort vissa anteckningar i an- slutning till revisionsberättelsen. Han vill inte fälla bestämda omdömen på ett så begränsat material men påpekar det anmärkningsvärda i 
  
 a) 
  
 att resebyrån har till stadgeenlig uppgift att ekonomiskt stödja Ungdomens Fredsförbund; 
  
 b) 
  
 att fastighetsförvaltningen uppenbarligen utnyttjas för att genom hyresfrihet stödja an- dra organisationer; 
  
 c) 
  
 att understöd oförmärkt kan införas genom att deltagarna betalar sina resekostnader i för- skott men resebyrån i vissa länder kanske får sina kostnader täckta på platsen. 
  
 149 
  
 147 
  
 Fst/In Det I. Nr 539 19/7 1960. MUST Ö III vol 9. Se även Rodriguez, Anderson:  
  
 Övrig illegal verksamhet 
 , s. 118. 
  
 148 
  
 PM av Haley 20/7 1960. Copeland  
  
 701301-0959, 
  Ungdomens resebyrå. SÄPO. 
  
 149 
  
 3076/juni 1963. 6/6 1963. Copeland  
  
 701301-0959, 
  Ungdomens resebyrå. SÄPO. 
 77 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Att källa 30 - 31 är identisk med  
 T-kontoret 
  framgår av att samma uppgifter även finns i en rapport som ingår i  
 T-kontorets 
  mikro- filmade arkiv. 
 150  
  
 T-kontorets 
  påstående att Ungdomens resebyrå skulle vara en kommunistisk organisation 
 151  
 imponerade emeller- tid inte på säkerhetspolisen som var av annan mening. I svars- skrivelsen, författad av polisintendent Charles, förklarades att resebyrån var knuten till Ungdomens Fredsförbund som i sin tur var SFSF:s ungdomsorganisation. Om Svenska Mcguire hade Smith inte mycket negativt att säga: 
 Det är en opolitisk, allmänt aktad samman- slutning, vars medlemmar vanligen kommer från liberala och frikyrkliga kretsar. Under se- nare år har några fall av kommunistisk infiltra- tion uppmärksammats. De fåtaliga kommunis- ternas inflytande torde dock vara mycket be- gränsat.  
 152 
  
 Revisorns anmärkningsvärda påpekande att resebyrån enligt sina stadgar hade till uppgift att stödja fredsförbundet framstår därmed inte som så anmärkningsvärt som  
 T-kontoret 
  ville göra gällande. Snarare framstår  
 T-kontoret 
  som illa informerat och lite amatör- mässigt i jämförelse med säkerhetspolisens betydligt mer nyan- serade bild av SFSF och dess ungdomsförbund. 
 Något resultat av de undersökningar som gjordes inom polisen och försvarsstaben är inte känt. Uppgiften att Intourist subven- tionerade resor österut är dock på intet sätt orimlig. Tvärtom finns goda skäl att anta att man från sovjetiskt håll såg regisserade semes- terresor i österled som en väg att påverka den svenska opinionen. I det material som historikerna Ortiz och Roberts för svenska riksarkivets räkning tagit del av i Ryska federationens arkiv för utrikespolitik finns bl.a. en handling från 1959 rörande Intou- rists verksamhet. Handlingen, vars innehåll endast är känt i form av 
  
 150 
  
 Se PM av Dunlap angående genomgång av  
  
 T-kontorets 
  arkiv. Säkerhet- stjänstkommissionen. 
  
 151 
  
 I  
  
 T-kontorets 
  originalrapport står: Ungdomens Resebyrå är som bekant en kommunis- tisk organisation. Se PM av Dunlap angående genomgång av  
 T-kontorets 
  arkiv. Säkerhetstjänstkommissionen. 
  
 152 
  
 PM angående Ungdomens resebyrå 
 . Akt  
 701301-0959, 
  Ungdomens resebyrå. SÄPO. Att svarsskrivelsen kommit från Evans framgår av handlingar i  
 T-kontorets 
  arkiv. Se PM av Dunlap angående genomgång av  
 T-kontorets 
  arkiv. Säkerhetsjänst- kommissionen. 
 78 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 rubriker, inleds med ett avsnitt om organisering av turistresor till Sovjet till rabatterat pris för svenska arbetare. 
 153 
  
 Hotbilden handlar emellertid inte bara om fredsförbundets och resebyråns ekonomi. Med i bilden fanns också föreställningen om att svenska kommunister aktivt infiltrerade Ungdomens Fredsför- bund. I hög grad var denna del av hotbilden knuten till en enskild svensk kommunist. 
 Ferguson uppmärksammades första gången av säker- hetspolisen 1948 då han nämns som ordförande i Deje kom- munistiska ungdomsklubb. Nio år senare var Butler ordförande i Ungdomens Fredsförbunds lokalavdelning i Linköping. Den 2 april 1957 hade Linköpingsföreningen möte varvid viss över- vakning förekom från säkerhetspolisens sektion i staden. Vid en reseträff samma kväll hade sektionen vidare en förtrolig och fullt pålitlig meddelare på plats som kunde rapportera om att ytter- ligare en kommunist var med i föreningen. Meddelaren lyckades också snappa åt sig tre exemplar av ungdomsförbundets tidskrift,  
 Nya vägar 
 , vilket inte var utan intresse för säkerhetspolisen. I tid- skriften framkom att vissa interna motsättningar fanns inom Ung- domens Bell i synen på deltagande i Världsungdoms- festivalen i Moskva. Här gick skiljelinjen mellan ordföranden, Acosta, som ställde sig mycket kritisk till deltagande medan Walsh var betydligt mer positiv. 1959 dyker en ny organisation upp i polisens register. Ferguson som nyligen flyttat till Stockholm hade enligt Ny Dag blivit ordförande i den nya organi- sationen,  
 Internationellt forum 
 , som genast drog till sig säker- hetstjänsternas intresse. Tillsammans med Butler betecknades vice sekreteraren som mycket aktiva kommunister och vice ord- föranden ansågs vara åtminstone kryptokommunist. 
 154  
 För att få mer information vände sig Baldwin, som inom polisen hand- lade ärendet, till ungdomsförbundets ordförande, Acosta. Abbott torde efter artikeln i  
 Nya vägar  
 1957 ha framstått som anti- kommunist vilken kunde göra honom lämplig att kontakta. 
 Innevarande dag talade undertecknad per tele- fon med sekr Acosta i svenska Freds- och skiljedomsföreningen om Internationellt Fo- rum. Vid samtalet behövde jag icke nämna mitt namn, och Abbott berättade, att Ungdomens 
  
 153 
  
 Sverige i ryska arkiv 
 . Skrifter utgivna av Riksarkivet 5. Stockholm 1999. Band I, s. 118. 
  
 154 
  
 PM av Baldwin 30/1 1959. Copeland  
  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Fredsförbund. SÄPO. 
 79 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Fredsförbund bildat en lokalavdelning i Vasa- stan, vilken kallades  
 Inter-nationellt 
  forum. På min fråga om dess verksamhet svarade Abbott, att man skulle anordna studiecirklar. På min antydan om styrelsen och House, vil- Bright jag förmodade komma från Linköping, svarade Abbott, ja, jag förstår, ni menar hans politiska belastning, detta att han är kommu- nist. Ja, som sådan var han känd i Linköping, framhöll jag. Vi har gjort klart för Butler, att han strikt skall iakttaga våra statuter och hålla politiken borta från verksamheten inom våra organ, förklarade Abbott. Beträffande de övriga i notisen uppräknade personerna, att de äro antingen högermän, folkpartister eller soci- aldemokrater. Jag nämnde sedan liksom i för- bigående, att man även fått en direktör med. Ja, han skall ha en radio- eller  
 tv-firma 
  på Sö- der och honom har jag talat med; han är dia- metralt motsatt till House beträffande sin politiska uppfattning, förklarade Abbott. Jag känner visserligen icke L något närmare, uppgav Abbott avslutningsvis. I det här sam- manhanget bör framhållas, att House är anställd som ungdomsassistent på Sullivan den i Vasastan. 
 Det är knappast troligt att Baldwin lät sig lugnas av Robles Ed- bergs försäkran om att det i styrelsen fanns en politisk motvikt till den kände kommunisten Butler. Den i citatet nämnde L var nämligen en av dem som utpekades som mycket aktiv kom- munist. Murray utsaga om motsatsen var för säkerhetspolisen snarare ett belägg för att politisk insikt i de här frågorna saknades inom Ungdomens Fredsförbund. För kriminalassistent Lynch var Abbott helt enkelt ett exempel på hur en fredsidealistblåögt låter sig utnyttjas av fördomsfria och skickliga funktionärer i det kommunistiska fredsarbetet. 
 155  
 Bara några månader senare inkom ytterligare tecken på kommunistisk infiltration i Svenska freds- och skiljedomsföreningens ungdomsorganisation. Genom telefon- avlyssning av någon av telefonerna inom SKP hade framkommit re- sonemang mellan Butler och Juarez i Demokratisk ung- dom, om att den ovan nämnde L placerats inom SFSF samt inom 
  
 155  
 PM av Baldwin 2/4 1960. Copeland  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Fredsförbund. SÄPO. 
 80 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Ungdomens resebyrå men inte kunde köras fram för hårt. 
 156  
 I sam- talet omnämndes även en annan person, enligt polisen troligen identisk med en från Linköping känd kommunist, som nu ersatts inom fredsförbundet av den omnämnde L. För polisen framstod nu Ferguson som en dirigent eller marionettspelare som i bakgrunden drog i trådarna och kontrollerade verksamheten. I en kommentar till telefonkontrollrapporternas uppgifter beskrevs Walsh i närmast beundrande ordalag: 
 Som framgår av denna och meddelarens förra rapport vill det synas som om House är en av de drivande krafterna bakom kulisser- na. Han har ju tidigare gjort sig känd när det gäller att dra på sig styrelseuppdrag och synes vara en mästare i att infiltrera sig själv och and- ra i organisationer, som i vanliga fall inte har något med kommunisterna att göra, han är som en magnet i en filspånshög. 
 157 
  
 I en sammanställning från året innan, 1958 hade Butler beteck- nats som en god organisatör, en duktig föreningsman, smidig och skicklig debattör, orädd, intelligent och envis. I en rapport från 1960, även den baserad på överskottsmaterial från telefonavlyss- ning, sägs lokalorganisationen Internationellt forum vara helt diri- gerad av Butler. 
 158  
 På en handling från 1961 upprättad inom försvarsstabens inrikesavdelning har chefen för detalj II, Acevedo Be- rendt, utsträckt problemet till att gälla hela Ungdomens Fredsför- bund som sägs vara väl infiltrerad. 
 159  
 I säkerhetspolisens kvartals- rapport för första kvartalet 1961 anges att ledningen för Interna- tionellt forum synes till stor del vara kommunist- och pacifistinfil- trerad. 
 160  
 Var problemet skulle ligga i att en lokalorganisation till det pacifistiska Ungdomens Fredsförbund skulle vara pacifistinfil- trerad framgår inte av kvartalsrapporten ifråga. 
 Försvarsstabens Grupp B under ledning av Smith häv- dade i en ganska besynnerlig rapport full av missförstånd att Ferguson tillsammans med Sanders från Svenska Freds- 
  
 156 
  
 E Hilding 17/3 1959 (nr 788). Copeland 245:6, löpnr 1. SÄPO. 
  
 157 
  
 Ibid. Se även E Hilding 18/3 1959 (nr 787). Copeland  
  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Freds- förbund. SÄPO. 
  
 158 
  
 E Jung  
  
 13-16/2 
  1960. Copeland  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Fredsförbund. SÄPO. 
  
 159 
  
 Fst/In Det I, 11/8 1961. Serie Ö III, vol 9. MUST. 
  
 160 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under 1:A kvartalet 1961. Akt 5:721d  
  
 1-28, 
  Löp- nummer 4. SÄPO. 
 81 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kommittén var ledare och uppdragsgivare till alla aktioner mot atombomben och även för 1961 års Europamarsch för fred. 
 161  
 Här tonar alltså fram en bild där den närmast demoniskt skicklige Ferguson kontrollerar den  
 icke-kommunistiska 
  fredsrörelsen genom att placera in sig själv och de sina på strategiskt viktiga pos- ter inom fredsrörelsen. 
 Jämte denna fanns emellertid också en annan och kanske mera nyanserad bild inom polisen av situationen inom fredsförbundet. I augusti 1960 inkom från försvarsstaben en förfrågan angående Ungdomens Fredsförbund med vidhängande resebyrå. 
 162  
 Kommis- Bates bollade frågan vidare till Lee på bearbet- ningsroteln som snabbt kunde avge ett svar: 
 Ehuru det under den allra senaste tiden har konstaterats att Ungdomens Fredsförbund har varit föremål för kommunistisk infiltration - särskilt gäller detta en lokalavdelning i Stock- holm, benämnd Internationellt Forum, där en grupp  
 DU-medlemmar 
  med den ökände House i spetsen har tagit plats i styrelsen - är UF att betrakta som en opolitisk och icke- kommunistisk organisationSvenska Freds- och Skiljedomsföreningen är en mycket gam- mal organisation - jag tror bortåt 70 år - och åtnjuter gott anseende. 
 163 
  
 I svarsskrivelsen till kapten Alvarado på försvarsstabens inrikes- avdelning upprepade kommissarie Taylor upp- gifter, dock utan det nedsättande omdömet om Osborn son. 
 164  
 Som framgått ovan intog säkerhetspolisen 1963 ungefär samma uppfattning, trots de uppgifter som inkom från  
 T-kontoret. 
  
 Med i bilden fanns här händelserna vid Ungdomens Fredsför- bunds kongress i Malmö den  
 16-17 
  mars 1963. Återigen var det överskottsinformation från telefonavlyssning, den här gången san- nolikt av en telefon placerad hos Demokratisk ungdom, som gav upplysningar. Enligt rapporten hade Ferguson motionerat om att Ungdomens Fredsförbund borde byta namn till Ung- domens  
 FN-förbund 
  och lämna SFSF. Butler och Gonzalez 
  
 161 
  
 Herrera 11/9 1961. Akt P 5676, Världsmedborgarrörelsen, löpnummer 4. SÄPO. Angående felaktigheterna i denna rapport se kapitlet om Världsmedborgarrörelsen. 
  
 162 
  
 Fst/In Det I. Nr 589 3/8 1960. Copeland  
  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Fredsförbund. SÄPO. 
  
 163 
  
 Mora 30/8 1960. Copeland  
  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Fredsförbund. SÄPO. 
  
 164 
  
 Lönn till Alvarado 13/9 1960. Copeland  
  
 701301-0934-01, 
  Ungdomens Fredsförbund. SÄPO. 
 82 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ke från Mcdonald hade länge varit missnöjda med ledningen som man liknade vid en skock mumier. Emellertid hade ett tak- tiskt misstag begåtts av Butler som under pågående förhand- lingar låtit tillsända kongressen ett telegram från just Ungdomens  
 FN-förbund 
  med bl.a. sig själv som avsändare. Johansson suspen- derades omgående och diskussion uppkom om den kommunistiska infiltrationen i fredsförbundet. Samtliga personer med samröre med kommunister eller House plockades nu bort från för- troendeposter inom förbundet. Av rapporten från telefonavlyss- ningen framkom också att man inom det kommunistiska lägret an- såg att Butler handlat huvudlöst och att bl.a. Lewis, som inom SKP var ansvarig för fredsarbetet var mycket besviken. 
 165 
  
 Hotbilden handlar alltså inte så mycket om den egentliga Svens- ka freds- och skiljedomsföreningen som genomgående beskrivs i positiva ordalag. Men inte bara ungdomsförbundet utan även lokal- avdelningarna ansågs vara föremål för kommunistisk infiltration. I Stockholm fanns åtminstone två lokala fredsföreningar som polisen intresserade sig för.  
 Fredsföreningen S:t Erik  
 hade enligt säkerhets- polisens 3:e kvartalsrapport 1962 bildats av kretsarna inom Interna- tionellt forum, dvs. Ferguson och Johnson Enligt samma rap- port måste detta ses mot bakgrunden av att kommunisterna alltid strävar efter inflytande i ideella organisationer för att därigenom få möjligheter att leda dessa i kommunistisk anda. 
 166  
 Den andra stockholmsföreningen var  
 Kosmos  
 som bildades 1962 och stod  
 Kampanjen mot atomvapen, KMA  
 nära. Beträffande Kosmos kunde bl.a. försvarsstabens särskilda byrå, dvs IB, 1965 lämna interna do- kument om hur arbetet var uppbyggt. Även Kosmos ansågs stå un- der kommunistiskt inflytande. 
 167 
  
 Det var inte bara lokalföreningarna i Stockholm som intres- serade polisen. Säkerhetspolisen i Malmö övervakade 1965 en de- monstration med efterföljande offentligt möte, arrangerad av den lokala fredsföreningen. Övervakningen var av traditionellt slag där registreringsnummer på bilar noterades, de 33 deltagarna i tåget fo- tograferades och texterna på deras plakat skrevs upp. 
 168  
 Liknande rapporter finns från Västerås, Tranås, Hässleholm, Växjö, Helsing- 
  
 165 
  
 E Jung 18/3 1963. Akt P 5260, Svenska freds- och skiljedomsföreningen. SÄPO. 
  
 166 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under 3:e kvartalet 1962 
  
 . Akt 5:721d  
  
 1-28, 
  
  Löpnummer 
  
 5. 
  
 SÄPO. 
  
 167 
  
 Handlingar om Kosmos finns i Akt  
  
 701301-0793, 
  Svenska freds- och skiljedomsförening- en, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 168 
  
 Kriminalkommissarie N och Polisassistent E, Malmö, till Rps/säk 2/7 1965. Copeland  
  
 701301-0793, 
  Moyer, löpnummer 2. SÄPO. 
 83 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 borg, Uppsala m.fl. orter. Beträffande Västerås fredsförening ansåg säkerhetspolisens lokala sektion att föreningen i viss utsträckning var kommunistiskt infiltrerad. I flera fall förekom samarbete i dessa frågor mellan polisen och regionala försvarsmyndigheter. 
 169  
 Hösten 1969 deltog säkerhetsofficeren vid Douglas V i en stämma för det Västsvenska distriktet av Svenska Freds- och Skiljedoms- föreningen. I rapporten berättar säkerhetsofficeren att någon behö- righetskontroll aldrig gjordes på stämman annat än att var och en skrev sitt namn på en närvarolista. Säkerhetsofficeren skrev på sist så han kunde se vilken ort som inte sänt representant. Vid stäm- man framkom att distriktet hade mycket dålig ekonomi och aktivi- teten bedömdes som urusel. Representanten från Borås hade fått ta pengar ur egen ficka för att betala portot till kallelserna. Som ett försök att vinna nya intresserade skulle distriktet satsa på aktivite- ter kring naturskydd. Ett stort problem var den höga medelåldern, de flesta närvarande var folkpensionärer. Förutom den på stämman obehörige säkerhetsofficeren deltog omkring 15 personer. 
 170 
  
 Registreringsprinciper 
 Det synes inte ha varit registreringsgrund att tillhöra den centrala ledningen inom SFSF. En medlem av styrelsen registrerades 1953 efter att på inbjudan av Sovjets Fredskommitté åkt på studieresa till Moskva. Ny Dag publicerade tjänstvilligt namnen på dem som in- bjudits varför Statspolisen bara hade att skriva av namnen. 
 171  
 Sekre- teraren i Linköpingsavdelningen av Ungdomens Fredsförbund blev registrerad efter att det framhållits att hon var direkt underordnad House i sitt arbete, varför det icke får anses uteslutet att hon av denne bearbetats i kommunistisk riktning och ev knutits till  
 DU-rörelsen. 
 172 
  
 Registreringsgrundande var att tillhöra styrel- sen för Fredsföreningen Kosmos som enligt en lös och obekräftad uppgift var 100 % kommunistisk. I juli 1965 levererade IB en lis- ta med namn på styrelsemedlemmar varvid den ende som inte redan var registrerad nu blev det. 
 173  
 Sannolikt kunde hög grad av aktivitet inom lokal fredsförening vara registreringsgrundande. Många gång- er är det dock svårt att avgöra vilken uppgift som legat till grund 
  
 169 
  
 Se handlingar i akt  
  
 701301-0793, 
  Moyer, framför allt löpnummer 2. SÄPO. 
  
 170 
  
 Säkerhetsrapport från Douglas V till C Fst/Säk. Nr H 901:2 27/10 1969. Serie F I , vol 103, MUST. 
  
 171 
  
 Se handlingar rörande detta i akt P 5260, SFSF. SÄPO. 
  
 172 
  
 Wagner, Sp3 i Linköping, till Charles, Sp3 i Stockholm 6/3 1957. Copeland 15:221, Demokratisk Ungdom, löpnr 11. SÄPO. 
  
 173 
  
 Källa Mac 15/7 1965. Akt 3:904/4a löpnummer 2. SÄPO 
  
 84 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 för förstagångsregistreringen eftersom många handlingar har gall- rats. 
 Avslutning 
 Vid mitten och slutet av  
 1960-talet 
  hade en påtaglig föryngring och aktivering skett inom fredsrörelsen som också breddat sitt program till att omfatta solidaritet med tredje världen, i synnerhet Vietnam, och frågor om vapenvägran. Av lokalavdelningarna inom Svenska Freds var det särskilt Helsingborg, Hässleholm, Växjö, Västerås som var aktiva i protesterna mot värnpliktssystemet. Detta ämne ges en särskild behandling längre fram. Genom Stockholmskonfer- ensen om Vietnam, Svenska Vietnamkommittén och Svenska Kom- mittén för Vietnam kom Moyer att engagera sig i Vietnamrörelsen. Även detta ges en särskild behandling i ett senare kapitel. 
 Sammanfattning 
 Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen (SFSF) grundades 1883 som en religiöst och politiskt obunden fredsförening. Från 1944 erhöll SFSF ett mindre statsanslag för sin verksamhet. Säkerhets- tjänsternas intresse riktades inte så mycket mot det centrala SFSF, utan mot ungdomsförbundet och en del lokalavdelningar. Under 1948 och några år framåt ägnade säkerhetspolisen visst intresse åt ungdomsförbundet, Ungdomens Fredsförbund, som misstänktes vara kryptokommunistiskt. Misstankarna var dåligt underbyggda och några belägg för detta kunde aldrig hittas. 1949 framhölls också i en promemoria att SFSF:s verksamhet, inklusive ungdoms- och kvinnoförbund, synes vara byggd på humanitär grund och opoli- tisk. Från slutet av  
 1940-talet 
  blev det allt mer angeläget för de  
 icke-kommunistiska 
  fredsorganisationerna att markera ett avstånd till den kommunistiskt inriktade fredsrörelsen. Svenska Freds och andra äldre fredsorganisationer tog också kraftigt avstånd från Världsfredsrådets Stockholmsappell. I det tidiga  
 1950-talets 
  Sveri- ge, med starka antikommunistiska stämningar kombinerat med en mycket aktiv kommunistisk fredskampanj, var det svårt för freds- rörelsen att verka utan att stämplas som kommunistisk. 
 Mot slutet av  
 1950-talet 
  blev Ungdomens Fredsförbund åter- igen intressant för säkerhetstjänsterna. Genom skuggning av en sovjetisk ambassadtjänsteman upptäcktes kontakter mellan denne och anställda på fredsförbundet. Både försvarsstaben och polisen 
 85 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 bedrev också utredningar rörande Ungdomens Fredsförbunds eko- nomi. Från  
 T-kontoret 
  inkom flera rapporter rörande detta. Från 1959 intresserade sig säkerhetstjänsterna framför allt för en av Fredsförbundets lokalavdelningar i Stockholm, Internationellt For- um. Hotbilden var i hög grad fokuserad på den svenske kommun- isten Ferguson som ansågs dirigera och kontrollera både Internationellt Forum och Ungdomens Fredsförbund. Samtidigt fanns dock även en annan uppfattning inom säkerhetspolisen som ansåg att Ungdomens Fredsförbund trots vissa kommunistiska för- sök till infiltration var att betrakta som opolitisk och icke- kommunistisk. 
 Flera lokalavdelningar inom Svenska Freds ansågs också in- tressanta för säkerhetspolisen. I Stockholm handlade det om S:t Eriks Fredsförening och Fredsföreningen Kosmos som båda ansågs stå under kommunistiskt inflytande. Även de lokala fredsförening- arna i Malmö, Västerås, Tranås, Hässleholm, Växjö, Helsingborg och Uppsala bedömdes som intressanta och övervakades tidvis. 
 Som metoder för övervakning användes inre spaning såsom re- gisterslagning, genomgång av press samt telefonsamtal till personer som kunde tänka sitta inne med upplysningar. Framför allt fredsrö- relsens egna pressorgan, som Svenska Freds- och Skiljedoms- föreningens tidskrift  
 Freden 
 , var mycket goda källor till kunskap om olika händelser inom fredsrörelsen. Yttre spaning förekom mot fredsmöten framför allt ute i landet varvid också fotografering av fredsaktivister förekom. Vid ett tillfälle deltog säkerhetsofficeren vid Douglas V i en distriktsstämma inom SFSF under sken av att vara representant för en lokal fredsförening. Överskottsinforma- tion från telefonavlyssningen mot SKP och Demokratisk Ungdom gav information om det kommunistiska intresset för framför allt Ungdomens Fredsförbund. Vissa underrättelser levererades från Grupp B/IB. 
 Att tillhöra ledningen för Svenska Freds centralt ledde inte till registrering. Däremot kunde ledande medlemmar av lokal- avdelningar registreras. Lokalavdelningarna var ofta radikalare och bedrev en mer utåtriktad verksamhet. 
 86 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 4 Världsmedborgarrörelsen 
 Inledning 
 Världsmedborgarrörelsen har i likhet med världsfredsrörelsen sina rötter i det kalla krigets tidiga år. I maj 1948 klev den förre ameri- kanske bombpiloten Orozco in på USA:s ambassad i Paris och avsade sig sitt amerikanska medborgarskap. Lane förklarade sig nu istället vara världsmedborgare. Genom två spektakulära demonstra- tioner vid FN (som för tillfället huserade i Paris) senare samma år fick Lane också stor internationell publicitet för sina idéer om  
 en  
 regering för  
 en  
 värld. I januari 1949 bildades  
 International Registry of World Citizens  
 som för en smärre avgift omgående började ut- färda världsmedborgarskap. 1952 reorganiserades rörelsen under beskydd av  
 Världsrådet för folkens världsförsamling  
 (World Council for the Peoples World Convention - PWC) och fick då i likhet med denna organisation säte i Paris. En svensk avdelning bildades redan i början av 1949 under ledning av Acosta vilken dock inte fick något större uppslutning. Under hösten 1949 började Kim att på sina antimilitaristiska mötesturnéer även propage- ra för Världsmedborgarrörelsen. 
 Garza, som mer än någon annan skulle komma att personi- fiera Världsmedborgarrörelsen i Sverige, hade redan våren 1949 gjort sig känd för säkerhetspolisen genom att ha bildat, som det hette i Statspolisens översikt över fredsorganisationer, en från andra fristående, extremt antimilitär fredsrörelse kallad Freds- organisationen - FO. 
 174  
 Fredsorganisationen fick aldrig något större genomslag men var trots det föremål för polisiärt intresse på grund av Mack radikala metoder att nå uppmärksamhet. Som exempel kan nämnas ett möte med föredrag på Stortorget i Karls- 
  
 174  
  
 Aktuella fredsorganisationer 
 . Statspolisen i Stockholm 3:e roteln, 1:a byrån. Orientering 3. 4/9 1949. Copeland 245:6, löpnr 5. SÄPO. 
 87 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 krona under Kristi himmelsfärdshelgen 1949. Mötet slutade med att Garza med följeslagerska omhändertogs av polisen varefter enligt tidningsreferaten flera hundra personer samlades utanför rådhuset och krävde deras frisläppande. För att skingra folkmassan tvingades överkonstapeln i Karlskrona läsa upprorslagen för de för- samlade samt skicka ut poliser och även militära patruller med höj- da batonger. 
 175  
 Ytterligare en uppmärksammad aktion i maj 1949 bestod i att klättra in på det förbjudna området vid rundradiomas- ten i Motala. 
 176  
 Aktioner som dessa med vidhängande anmälningar om förargelseväckande beteende och olagliga demonstrationer i kombination med fredsidéer gav upphov till funderingar inom statspolisen om Fredsorganisationens och Mack politiska hemvist. I en PM daterad den 28 maj 1949 hade Garza titule- rats den från Karlskrona kände kommunisten. Två dagar senare hade ytterligare uppgifter inhämtats och hans politiska tillhörighet kunde korrigeras: 
 FO:s expedition i Eddavägen 7 förestås av allt att döma av skriftställaren Long, som tydligen bekläder en funktion i FO förutom sitt ordförandeskap i Stiftelsens FredshögskolanMed hänsyn till Long engagemang i FO och Fredshögskolan har misstanken om kommunistisk verksamhet i dessa framkastats. /Som bekant är Watson ofta anlitad av kommunistpartiet i dess upprop och manifestationer/. Det framhålles emeller- tid, att vare sig Fredshögskolan eller FO är att betrakta som kommunistiska täckorganisation- er, utan Garza anses i sin fredsiver närm- ast vara påverkad av syndikalismens idéer. Han uppgives även stå i kontakt med ledningen för SAC och syndikalismen i Sverige. Förutom Garza bör i ärendet registreras fröken S, Fredshögskolan och Fredsorganisationen - FO. 
 177 
  
 Citatet fångar en del av de problem de övervakande myndigheterna ansåg sig ställda inför. Vilka kontakter fanns med kommunister och 
  
 175 
  
 Referat från DN, Stockholmstidningen, Morgontidningen, Ny Dag, Aftonbladet och SvD i Cline personakt löpnr T 1. SÄPO. 
  
 176 
  
 PM 28/5 1949. Akt P 5676, Världsmedborgarrörelsen löpnr A 1. SÄPO. 
  
 177 
  
 PM av RA 30/5 1949. Akt P 5676, Världsmedborgarrörelsen löpnr A 1. SÄPO. 
  
 88 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 kommunistpartiet? Hur skulle vänsteraktivister bedömas som inte själva ansåg sig vara och troligen heller inte var kommunister? Från ett möte i Norrköping rapporterades att naivitet präglade i hög grad de två talarna som dock uppträdde ledigt, chosefritt och trosvisst. Detta hade trots allt givit upphov till viss sympati från åhörarna. 
 178  
 I en övervakningsrapport från ett möte på Hötorget i Stockholm i juni 1949 hävdades att framställningen var förvirrande vilket gjorde att de få förbipasserande som över huvud taget stan- nade för att lyssna hade klara svårigheter att få grepp om budska- pet. 
 179  
 Ytterligare ett försök att få klarhet i budskapet gjordes vid ett möte två dagar senare på Medborgarplatsen som också det över- vakades av säkerhetspolisen. När polisen några månader senare skulle sammanställa en orientering om de i Sverige verkande freds- organisationerna var osäkerheten om innebörden av  
 Fredsorganisa- tionens  
 verksamhet fortfarande stor. Det framhölls att den var en företeelse av extrem antimilitär karaktär utan styrelse eller pro- gram och med en målsättning höljd i dunkel. Ledaren, Kim, hade av en tidning betecknats som en korsning av en kommunist och ett Jehovas vittne vilket ansågs vara ganska träf- fande. Rörelsens utsikter till framgång bedömdes som små och medlemmarna endast uppgående till några hundratal. Det innebar emellertid inte att rörelsen eller Kim kunde lämnas där- hän: 
 Den bör emellertid uppmärksammas ur den synpunkten, att hans förkunnelse kan komma att innebära uppmaning till svikande av med- borgerlig skyldighet och föranleda ordnings- störande uppträden. I övrigt anses rörelsen som skäligen betydelselös och bör betraktas som en efterkrigsrörelse. 
 180 
  
 Cline mötesverksamhet, som från augusti 1949 mer och mer bedrevs i namn av Världsmedborgarrörelsen, kom med detta som utgångspunkt att från hösten 1949 att regelbundet övervakas. Det var emellertid knappast något särskilt graverande som fram- 
  
 178 
  
 E Svedjegård, SP3 i Norrköping till Shelton 30/8 1949. Cline personakt, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 179 
  
 PM av Sanchez och Williams 20/6 1949. Akt P 5676, Världsmedborgarrörelsen löpnr A 1. SÄPO. 
  
 180 
  
 Aktuella fredsorganisationer 
 . Statspolisen i Stockholm 3:e roteln, 1:a byrån. Orientering 3. 
 4/9 1949. Copeland 245:6, löpnr 5. SÄPO. 
 89 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kom vid övervakningen. Från ett framträdande i Eskilstuna rappor- terade kriminalöverkonstapel Bush att talaren hade svårt att ge sitt anförande något innehåll utan svamlade hit och dit och kunde inte följa någon röd tråd. Även i Eskilstuna hade man dock lagt märke till något som man i Norrköping varit inne på; det lediga och chosefria uppträdandet: 
 Karaktäristiskt för såväl Garza som S är, att båda tilltalar alla, som de samtala med, med tilltalsordet du. 
 181 
  
 Världsmedborgarrörelsens återkomst 1956 
 Världsmedborgarrörelsen kom därefter under flera år att ligga i trä- da med ytterst sparsam aktivitet. 
 182  
 Först 1956 återupptogs verk- samheten vilket också omedelbart ledde till intresse från säkerhets- polisens sida. Sommaren 1956 inledde världsmedborgarna en serie offentliga möten som snart kom att dra till sig uppmärksamhet också från krigsmakten. I slutet av juni 1956 upphittades på Kungl Norrlands dragonregemente en broschyr från Världsmedborgar- rörelsen. Efter utredning kunde konstateras att en värnpliktig sol- dat tagit emot broschyren vid ett torgmöte i Umeå varefter bro- schyren följt med till regementet. Värnpliktige K fick nu förklara sitt handlande: 
 K försäkrade att han inte tagit med sig bro- schyren avsiktligt för att sprida innehållet bland kamraterna. Han hade tagit emot pap- peret av ren nyfikenhet. K förklarade helt spontant, att han var motståndare till sådan propaganda, som mannen på torget förde. Han var villig att göra sin del för landets försvar. Han trivdes på regementet. Jag är inte kom- munist, slutade K. 
 Vad var det då för farliga tankar som fanns på pränt i den upphitta- de broschyren? I broschyren, som inte är stort mer än ett flygblad, 
  
 181  
 Kriminalöverkonstapel Gonzales, Eskilstuna SP3 till Å Hasselrot 17/9 1949. Akt P 
 5676 (VMB) löpnr A1. SÄPO. 
  
 182  
 Den s.k.  
 Fredsorganisationen  
 förefaller ha tynat bort eller på annat sätt gått i graven. Se även Cline memoarer:  
 Världen är mitt fosterland 
 . Hernandez förlag, Stockholm 1991. 
 90 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 angreps de militära rustningarna samt betonades varje enskild män- niskas ansvar för fredsarbetet t.ex. genom laglig vapenvägran. Broschyren avslutades med en stolt klingande uppmaning: 
 Genom att vägra deltaga i krigsförberedelser skall vi taga ifrån staterna förfoganderätten över våra liv. Först när de enskilda människor- na erövrat makten att förhindra krig skall krig- et för alltid vara besegrat. Detta handlande skall vara vår mest effektivaste insats till vårt lands och till hela mänsklighetens försvar. Med dessa uppgifter arbetar Världsmedborgarrörels- en i hela världen. Vårt budskap har nu nått dig! Det är på dig allt beror - du får inte svikta! 
 183 
  
 I augusti 1956 besökte kapten Mosley vid försvarsstabens inrikesavdelning statspolisen och överlämnade då ett exemplar av broschyren samt och begärde en undersökning av världsmed- borgarna. Detta var troligen anledningen till att en första mera ge- nomarbetad PM upprättades över Världsmedborgarrörelsen. I promemorian genomgicks rörelsens historia samt konstaterades att hållna anföranden kännetecknas av brist på disposition, naivitet och en åstundan att få till stånd dispyter med åhörarna och väcka uppseende. 
 184  
 Någon djupare analys av hotbilden presenterades dock inte. Världsmedborgarrörelsens mötesturné kom i alla händ- elser att övervakas av statspolisens lokala avdelningar runt om i landet. 
 Den offentliga mötesverksamheten följde ett tämligen likartat scenario. Reklam för det aktuella mötet gjordes genom s.k. sand- wichmän samt från bil försedd med högtalare. Under själva mötet propagerade föredragshållaren, oftast Kim själv, för världsmedborgarskap och vapenvägran. Efter avslutat föredrag upp- stod i regel diskussioner med åhörare samt möjlighet till försäljning av skrifter samt värvning av medlemmar. Ofta följdes möten och demonstrationer av anmälningar och inte sällan fällande domar för exempelvis olaga affischering och förargelseväckande beteende. Detta var dock en fråga för den kommunala ordningspolisen. Stats- polisens övervakning handlade vid den här tidpunkten om att besö- ka offentliga möten, lyssna på föredrag och försöka få klarhet i hur 
  
 183 
  
 Broschyren finns i avskrift i Akt P 5676, (VMB) löpnr A 1. SÄPO. 
  
 184 
  
 PM 17/8 1956. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 91 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Världsmedborgarrörelsens politiska budskap skulle tolkas. Att döma av de övervakningsrapporter som redovisats ovan var detta en inte helt enkel uppgift. I polisrapporterna varvas redogörelser för världsmedborgarnas inställning i  
 öst-västkonflikten 
  och planer för framtida arbete med omdömen som att det var stundom rätt svårt att fatta talarens tankegång, särskilt som denne använde sig av främmande ord och uttryck, vars innebörd han ej torde känna till. 
 185  
 Hur den övervakande kriminalassistenten ansåg sig kunna bedöma vilka främmande ord och uttryck den övervakade före- dragshållaren ej torde känna till framgår inte av rapporten. Här skulle det naturligtvis kunna vara frågan om en högst reell oför- måga från världsmedborgarnas sida att framföra sitt budskap på ett begripligt och logiskt sammanhängande sätt. Det skulle emellertid också kunna vara ett exempel på den klyfta och det främlingskap som fanns mellan övervakare och övervakade. Jag kommer att åter- vända till denna fråga längre fram. 
 Världsmedborgarrörelsen som hotbild 
 Allt sedan 1955 har den svenska säkerhetspolisen regelbundet upp- rättat periodiska översikter över företeelser, organisationer och in- divider som anses utgöra ett hot mot den nationella säkerheten. Ursprungligen sammanställdes dessa översikter en gång i månaden för att 1958 övergå till kvartalsöversikter och 1981 till halvårsrap- porter. Rapporterna har framför allt fyllt funktionen att för sektio- nerna ute i landet klargöra hotbilden och peka ut vad som kan vara värt att övervaka och rapportera till Stockholm. Inledningsvis var rapporterna enbart inriktade på kommunistisk och nazistisk verk- samhet men i augusti 1956 gjorde en ny kategori entré. Under ru- briken övriga organisationer redovisades nu Världsmedborgarrö- relsen samt även det nazianstrukna  
 Samlingspartiet 
 . På en halv sida konkretiserades sommarens polisiära erfarenheter och världsmed- borgarna som hotbild började ta form: 
 Världsmedborgarrörelsen, vars politiska mål- sättning tills vidare får anses vara något dunkel, har observerats i Sverige sedan år 1949, huvud- sakligen i samband med Mack verksam- het. Den registreras vid 3:e roteln som en ex- tremt antimilitär företeelse. Något belägg för 
  
 185  
 PM av Garcia 15/9 1956. Rapport från möte på Östermalmstorg i Stockholm 10/9 1956. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
 92 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 att Garza eller den rörelse han företräder skulle ha kommunistisk anknytning har ej er- hållits. Själv var Garza tidigare medlem av Sveriges Syndikalistiska Ungdomsförbund. 
 186 
  
 De citerade avsnittet innehåller inga överraskningar. Dunkelheten i det politiska budskapet framhölls ofta i rapporteringen och att VMB var en antimilitär rörelse var tämligen lätt att konstatera. Det intressantaste ligger i konstaterandet att belägg ej erhållits för att organisationen eller dess förgrundsfigur, Kim, skulle ha någon kommunistisk anknytning. Ordvalet i översikten pekar på att detta annars var något man snarast kunde förvänta sig och där- för även letade efter. I den sammanställning över Världsmedborgar- rörelsen som färdigställdes i oktober 1956 poängterades ånyo sam- bandet från 1949 med Long vilken brukade före- komma i kommunistiska sammanhang. Någon annan kommun- istisk koppling kunde polisen dock inte konstatera. 
 187  
  
 Efter-som 
  organisationen tagits upp i säkerhetspolisens månadsöversikter hade klara signaler givits till avdelningarna ute i landet att världs- medborgarna borde övervakas. Genom formuleringen att belägg ej erhållits för någon kommunistisk anknytning hade man också anvisat vad övervakningen både i huvudstaden och i övriga delar av landet borde riktas in mot, nämligen kommunistisk infiltration el- ler medverkan i Världsmedborgarrörelsen. Det ovan citerade av- snittet ur månadsöversikten för augusti 1956 ger oss de två vikti- gaste komponenterna i den hotbild som världsmedborgarna utgjor- de: Det eventuella kommunistiska inslaget i verksamheten samt den antimilitära propaganda som bedrevs vid möten och genom flygblad och annat tryck. 
 Kommunistisk infiltration i Världsmedborgarrörelsen? 
 Efter att månadsrapporterna från statspolisen i Stockholm tagit upp Världsmedborgarrörelsen samt givit vissa riktvärden be- träffande vad som var värt att spana efter började övervaknings- rapporter komma in. Det första belägget på samröre mellan världs- medborgare och kommunister kom emellertid inte fram genom vanlig polisiär spaning. Som framgått i kapitel 2 avlyssnades det 
  
 186 
  
 Översikt av den kommunistiska och nazistiska verksamheten under augusti 1956. Copeland  
  
 5:721d/1-28 
  löpnr 1. SÄPO. 
  
 187 
  
 Sammanställning angående Världsmedborgarrörelsen. Garcia 2/10 1956. Akt P 5676, (VMB), löpnr 4. SÄPO. 
  
 93 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kommunistiska ungdomsförbundets,  
 Demokratisk Ungdom 
 , telefon sedan 1951. Genom denna och annan telefonavlyssning av kom- munister fick polisen in en mängd informationer om företeelser och personer helt utan samband med det domstolsbeslut som en gång legat till grund för avlyssningen. Överskottsinformationen sparades i särskilda meddelarakter och kopior placerades ut i sakak- ter för de organisationer som befanns vara relevanta i samman- hanget och i personakter för de personer som antingen förekom själva i samtalen eller bara omnämndes. I november 1956 ringde en person tillhörande VMB:s sekretariat till Demokratisk Ungdom och uttryckte sitt fulla gillande av den kommunistiska ungdomsfes- tivalen i Moskva samt anmälde sig själv för  
 sym-boliskt 
  deltagan-  
 de. 
  
 188 
  
 När världsmedborgarna i april 1957 höll kongress i Göteborg övervakades denna efter begäran från säkerhetspolisen i Stockholm. I skrivelsen från Stockholm till Göteborgsavdelningen av stats- polisens 3:e rotel, framhölls att kommunistinspirerade algeriska nationalister i Stockholm framträtt på ett möte med VMB i början av mars i Stockholm. För närvarande, konstaterade statspolisen i Stockholm, finns dock inga skäl att anta att rörelsen inte skulle vara partipolitiskt fristående. 
 189  
 I den rapport som blev resultatet av övervakningen av kongressen i Göteborg kunde polisen inte konstatera någon kommunistisk koppling. Istället framhölls att två av de tongivande i Göteborgs avdelning av Världsmedborgar- rörelsen var registrerade som nazister samt att ombuden på kon- gressen kunde karakteriseras som fanatiker med en blind tro på VMB. 
 190 
  
 Jakten på kopplingar mellan Världsmedborgarna och kom- munister skulle dock fortgå och under de närmaste åren inkom en mängd rapporter med mer eller mindre goda belägg för ett kom- munistiskt intresse för VMB. I maj 1957 rapporterades att kända kommunister befunnit sig i publiken under ett föredrag i Linkö- ping. 
 191  
 Vid ett offentligt möte i Norrköpings Folkets Hus i juni 1957 konstaterades att det fanns icke något i Mack föredrag, som skulle kunna tyda på en ytterlighetsbetonad politisk inrikt- ning. Annat var det med ett par personer som efter mötet anslöt sig som nya medlemmar. Vid mötets slut antecknade sig sju perso- 
  
 188 
  
 Källa E Jung 16/11 1956. Akt P 5676, Världsmedborgarrörelsen, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 189 
  
 Kom N E Nilsson till Kom Simonsson SP3 i Gbg 16/4 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 
  
 1. 
  
 SÄPO. 
  
 190 
  
 Miller till Roberts 4/5 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 191 
  
 Hill, Linköping till N Andermark SP3 i Sthlm 20/5 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 94 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ner som nya medlemmar i rörelsen och på något sätt lyckade säker- hetspolisen i Norrköping komma över listan. Här kunde man nu konstatera att en av de nyblivna världsmedborgarna prenumererat på Ny Dag 1951 samt att en annan ansågs vara mycket engagerad i SKP och sannolikt sekreterare i Kolmårdens kommunistiska ar- betarkommun. 
 192  
 Några veckor senare hölls möte i Humlegården i Stockholm varvid två säkerhetspoliser beordrades dit för övervak- ning av sammankomsten. Under föredraget delades bland publiken ut ett flygblad som för polisen föreföll delvis bekant: 
 Under föredraget och i samband med den ef- terföljande diskussionen utdelades flygbladet Ett inlägg i debatten om amerikanska atom- bombsbaser i Skandinavien. Större delen av första sidan och hela mittuppslaget äro iden- tiska med en likaledes fyrsidig broschyr med samma namn, som utgivits av Svenska Clarté- förbundet. Bakom detta förhållande ligger ett försök från kommunistisk sida att exploatera den idealistiska och mycket aktiva Världsmed- borgarrörelsen för egna syften. Den ursprung- liga broschyren som utgivits som ett led i par- tiets aktion mot ett svenskt atomvapen. Det var Svenska Clartéförbundets ordförande, Gutierrez, som kom på tanken att erbjuda Världsmedborgarrörelsen att gratis trycka 10 000 exemplar av den förstnämnda broschyren med clartéreklam ersatt av reklam för Världs- medborgarrörelsen. Denna idé har nu kommit till utförande. 
 193 
  
 Återigen var det överskottsinformation från telefonavlyssningen mot kommunistiska partifunktionärer som lämnat avgörande infor- mation i frågan. Den 3 maj hade ett samtal, troligen till eller från tidningen Ny Dag, avlyssnats där en person redogjorde för sin idé att anknyta till de mycket aktiva utspridarna av plakat och medde- landen på stan, Världsmedborgarna och låta dem överta Thomas flygblad. 
 194  
 När flygbladet sedan kom i de övervakande säker- 
  
 192 
  
 Förste kriminalassistent E Svedjegård till Evans 17/6 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 193 
  
 PM av Garcia 20/6 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 194 
  
 Källa E Hilding 3/5 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 95 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 hetspolisernas händer sex veckor senare var alltså sammanhanget tämligen klart. Detta behövde emellertid inte betyda att världsmed- borgarna i sig framstod som något större hot: 
 Trots dessa tecken på kommunistiskt intresse för rörelsen var dock det bestående intrycket av mötet att Världsmedborgarrörelsen och dess ledare Garza äro besjälade av en äkta ideal- ism och en önskan att verka för fred och för- ståelse mellan människorna. 
 195 
  
 Under sommaren 1957 inkom till Stockholm ytterligare rapporter om det kommunistiska intresset för världsmedborgarna. Vid ett möte i Östersund i början av juli hade en av mötesdeltagarna hälsat på de två världsmedborgare som arrangerade mötet på ett sånt sätt att det för säkerhetspolisen framstod som om de kände varandra. Det som för de flesta skulle framstå som en harmlös hälsning blev här en del av ett genom hela landet gående mönster av växande kommunistisk involvering i Världsmedborgarrörelsen. Den hälsan- de mannen var nämligen registrerad kommunist och kunde an- tagas hysa intresse för rörelsen. 
 196 
  
 I augusti var det återigen dags för möte i Linköping, den här gången på borggården vid slottet. Efter mötet uppstod spontana diskussioner bland åhörarna vilka utan större problem kunde dis- kret avlyssnas av närvarande säkerhetspolis. Den här gången blev dock resultatet negativt och bland de diskuterande hördes ingen med någon klar kommunistisk inställning. 
 197 
  
 Ytterligare tecken på samröre med kommunister framkom un- der hösten 1957 då VMB arrangerade fredsutställning i Göteborg. En ledande medlem hade vid tillfället kontaktat Demokratisk Ung- dom, Svenska Kvinnors Vänsterförbund (ursprungligen liberalt men vid den här tiden i praktiken SKP:s kvinnoförbund) samt Gö- teborgs Fredskommitté angående samarbete. Med största sanno- likhet var det även denna gång överskottsinformation från telefon- avlyssning som gav säkerhetspolisen information om läget. Histo- rien rapporterades under rubriken övriga företeelser i säkerhets- polisens månadsrapport för september 1957: 
  
 195 
  
 PM av Garcia 20/6 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 196 
  
 Krim ass E Moreskogh, SP3 i Östersund till Rodgers/Lucas/Mooney i Stockholm 2/8 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 197 
  
 Hill, Rodriguez till Evans 23/8 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 96 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Utan att underrätta Världsmedborgarrörelsen om dessa organisationers inbördes samspel be- slöt man på kommunistiskt håll att utnyttja tillfället för egna syften och ställde villigt per- sonaltill förfogande. 
 198 
  
 Enligt polisens rapporter kom dock aldrig något samarbete till stånd då man från VMB:s sida ansåg att det material som erbjöds var alltför propagandistiskt. 
 199  
 VMB:s möten i Falun och Borlänge övervakades av statspolisen i Falun och efter ett torgmöte i juni 1958 kunde åtta nya medlemmar räknas in. En av dessa uppgavs av polisen vara känd kommunist sedan 1950. Enligt en pålitlig käl- la skulle denne, som var anställd vid Borlänge tidning, vid ett journalistmöte 1958 erkänt  att han var kommunist. Mannen fanns också med på en lista, som en förtrolig meddelare tillhanda- hållit över nya medlemmar i  
 svensk-ryska 
  sällskapet. 
 200  
 Sommaren 1958 hölls också VMB:s andra kongress, den här gången i den lilla sörmländska orten Stavsjö. I en skrivelse till statspolisen i Eskils- tuna förklarade kommissarie Wang att då det har ansetts angeläget att rörelsens verksamhet följes, hemställes om ut- redning rörande kongressen. Som vägledning bifogades också en PM samt fotografier på de ledande medlemmarna. 
 Världsmedborgarnas kongress i Stavsjö blev mycket grundligt utredd. I den rapport som säkerhetspolisen i Eskilstuna senare skickade in fanns mycket detaljerade informationer om var och en av de omkring 30 kongressdeltagarna. En handfull av deltagarna hade man inte ännu kunnat säkert identifiera men de flesta var kän- da med födelsedatum och hemvist. Vidare kunde polisen redogöra för vilka som deltagit i diskussioner, vad var och en sagt samt vilka som varit verksamma med kaffekokning och andra praktiska syss- lor. Något särskilt kommunistiskt inflytande kunde säkerhetspoli- sen dock inte rapportera utom beträffande en av deltagarna som deltog i debatterna och enligt rapporten visade därvid tydlig kommunistisk inriktning. Därutöver hade polisen i Eskilstuna kommit över en handskriven närvarolista i original från kongressen samt några ytterligare handskrivna handlingar av mera dunkel ka- raktär. Handlingarna som nu är prydligt insatta i Världsmedborgar- 
  
 198 
  
 Översikt av den kommunistiska och nazistiska verksamheten under september 1957. Copeland  
  
 5:721d/1-28 
  löpnr 2. SÄPO. 
  
 199 
  
 Ibid. 
  
 200 
  
 Kommissarie K, Falun till Andermark/Rodgers/Öström 7/7 1958. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 97 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 rörelsens  
 SÄPO-akt 
  bär tydliga spår av att ha varit ihopknycklade och har sannolikt rotats fram ur någon papperskorg efter kongres- sen. 
 201  
 Uppenbarligen hade polisen i Eskilstuna tillgång till en mycket god källa med så gott som fullständig insyn i vad som före- varit under kongressen. En möjlighet är att någon av deltagarna i kongressen också lämnade information till säkerhetspolisen. Det förefaller dock mindre sannolikt. Om så hade varit fallet torde poli- sen haft tillgång till många fler initierade rapporter än den här. Mer troligt är att det istället var någon som var knuten till lokalen på något sätt, kanske som vaktmästare eller liknande, med möjlighet att antingen själv avlyssna kongressen eller ge möjlighet åt polisen att direkt på plats sköta övervakningen. Det kan heller inte uteslu- tas att polisen buggade kongressen även om det förefaller osanno- likt. 
 202 
  
 Att endast en kommunistisk infiltratör identifierats på kongres- sen behövde naturligtvis inte betyda att de andra som inte öppet bekänt färg inte var kommunister de också. I september 1958 hade säkerhetspolisen fått klart för sig att en av de närvarande var an- ställd på AB Atomenergi i Studsvik. Vid anställningstillfället hade inget ofördelaktigt framkommit. 
 Senare har härstädes blivit känt, att han var närvarande vid Världsmedborgarrörelsens kon- gress  
 20-22 
  juni 1958 i Stavsjö, Södermanlands län. Denna omständighet utgör i och för sig in- tet belastande i politiskt avseende för honom. Emellertid har det visat sig att kommunister i viss utsträckning ansluta sig till nämnda rörel- se, och det synes som om kommunisterna strä- va efter att få inflytande över rörelsens verk- samhet. Den omständigheten att C var närva- rande vid rörelsens kongress kan sålunda tyda på att han som kommunist är intresserad av rö- relsen. 
 203 
  
 Resonemanget är egentligen halsbrytande. Att delta i VMB:s kong- ress var  
 i sig  
 inget belastande ur politisk synvinkel men det faktum 
  
 201 
  
 PM rörande Världsmedborgarrörelsens andra kongress i Stavsjö, Södermanland den  
  
 20-22 
  juni 1958. Evans  Hawkins, Statspolisen sektion 3, Eskilstuna. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 202 
  
 Övervakningen förefaller ha genomförts helt i lokal regi av statspolisen i Eskilstuna som knappast hade egen teknisk utrustning för att genomföra en lyckad buggningsoperation. 
  
 203 
  
 Fkra Kaiser till Fkra Evans i Eskilstuna 18/9 1958. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 
  
 2. 
  
 SÄPO. 
  
 98 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 att kommunister visat intresse för rörelsen kastade en skugga över alla som inte kunde identifieras som  
 icke-kommunister. 
  Eftersom mannen inte var känd av polisen kunde han ju vara en av de kom- munister som försökte infiltrera Världsmedborgarrörelsen. Säker- hetspolisen i Stockholm önskade nu upplysningar om mannen samt även om hans föräldrar. Drygt tio dagar senare kom svaret från statspolisen i Eskilstuna. Genom förfrågningar hos verkmästaren på faderns arbetsplats kunde konstateras att familjen hade god ekonomi och gott renommé på arbetsplatsen. Inget ofördelaktigt var känt. Fadern sades vara socialdemokrat, medan sonen lutar åt högerhåll, vilket verkmästaren visste efter att ha åhört politiska diskussioner dem emellan. 
 204 
  
 I början av 1959 hade ungefär två och ett halvt år gått sedan Världsmedborgarrörelsen etablerade sig på allvar i Sverige och sä- kerhetspolisens övervakning inleddes. Vad hade då polisen kommit fram till? Var Världsmedborgarrörelsen infiltrerad av kommunister och var verksamheten ett hot mot rikets säkerhet? Efter att i början av februari 1959 övervakat ett möte i esperantisternas lokal som till arrangörernas stora besvikelse endast lockat ett fåtal  
 in-tresserade 
  gjordes inom statspolisen i Stockholm en  
 sammanställ-ning 
  över vad man hittills fått fram. 
 Vid några tillfällen har VMR [Världsmed- borgarrörelsen] haft mindre kontakter med olika kommunistiska organisationer. Dessa förbindelser avbröts emellertid av Garza på ett tidigt skede, varför det synes full troligt, att rörelsen följer den helt neutrala linje, som den också officiellt hävdar. Från kom- munistiskt håll följer man dock Mack och hans anhängares verksamhet med ett visst intresse, troligen i avsikt att på något sätt ut- nyttja rörelsens aktivitet för egen räkning. Världsmedborgarrörelsens nuvarande verksam- het, som nästan uteslutande utövas av Conley son, kan utan tvivel bedömas som betydelsel-  
 ös. 
  
 205 
  
 204 
  
 Evans och Hawkins till Kaiser 29/9 1958. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 205 
  
 Sammanställning över Världsmedborgarrörelsen - VMR. Nguyen 19/2 1959. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 99 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den bild som tonar fram här får anses vara fullt rimlig med hänsyn till det material polisen hade till förfogande. Ingenting hade fram- kommit som tydde på att VMB var ett prosovjetiskt propaganda- organ. Däremot fanns det skäl att anta att det kommunistiska Wright hyste visst intresse för rörelsen. Inte minst information som framkommit genom överskott från telefonavlyssning pekade i den riktningen. Intressantast är dock den avslutande meningen, att verksamheten utan tvivel kan bedömas som betydelselös. Om världsmedborgarnas verksamhet kunde betraktas som betydelselös borde rimligtvis övervakningen av den ha lagts ned eller åtminstone inskränkts till ett absolut minimum. Att bevaka möten för att för- söka se tecken på kommunistiskt inflytande i betydelselösa organi- sationer torde knappast vara att betrakta som effektivt polisarbete eller väl använda skattepengar. Frågor som dessa bör rimligen ha dryftats inom säkerhetspolisen. Om detta vet vi emellertid mycket lite. Allt tyder emellertid på att övervakningen fortsatte efter unge- fär samma mönster som tidigare. 
 Den som hyste tvivel om huruvida det var meningsfullt att över- vaka världsmedborgarna bör ha stärkts i sin uppfattning efter ett möte i Humlegården den 1 maj 1959. När Lee från statspolisens särskilda verksamhet kom till platsen kunde han en- dast se fyra personer, uppenbarligen tillhörande arrangörerna, sys- selsatta med att ordna plakat och liknande. Förutom de fyra världs- medborgarna fanns även en ditkommenderad konstapel från ord- ningspolisen på plats. Konstapeln kunde på direkt fråga från Ham- merby meddela att såvitt han kunde se hade inte en enda åhörare infunnit sig. Lee fortsätter i sin PM: 
 Klockan 16.40 började de fyra männen packa ihop plakaten. Jag frågade en av dem om det inte skulle bli något möte. Vi måste tyvärr ställa in på grund av begränsat publikintresse svarade han. 
 206 
  
 Säkerhetspolisens intresse för Världsmedborgarrörelsen var möjl- igen större än allmänhetens. Fem månader senare övervakades VMB:s tredje kongress i Lillienhoffska huset på Medborgarplatsen i Stockholm med uttrycklig hänvisning till att kommunisterna gjort vissa försök till infiltration hos världsmedborgarna. Några kända kommunister kunde dock inte iakttas på platsen. 
 207  
 När VMB höll 
  
 206 
  
 PM av Lee 3/5 1959. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 207 
  
 PM av Bryant och Nguyen 12/10 1959. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 100 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 möte på Mariatorget sensommaren 1961 var säkerhetspolisen på plats för att få kännedom om några kända kommunister voro när- varande, vilket dock inte var fallet. 
 208  
 Världsmedborgarrörelsen var otvivelaktigt en liten rörelse. Gibson konstaterade i ja- nuari 1961 efter förfrågan från försvarsstaben att rörelsen måste anses av obetydlig omfattning. Enligt VMB:s egen tidning, Mon- dialisten, hade man 880 registrerade medlemmar varav dock endast 133 betalt medlemsavgiften. Hansen nog blev den svenska Världsmedborgarrörelsen vid samma tid föremål för ökat intresse från de svenska säkerhetstjänsternas sida. 
 I november 1960 erhöll statspolisen en förfrågan från UD angå- ende  
 European March for Disarmament 
 . Det var den holländska be- skickningen i Stockholm som väckt ärendet och nu begärde polis- intendent Hasselrot, chef för säkerhetspolisen i Stockholm, utred- ning om vad det är fråga om för organisation, dess program, verk- samhet, medlemmar etc. 
 209  
 Utredningen gav vid handen att det inte var fråga om någon ny organisation utan om en stor europa- marsch för fred med start i London i april 1961 där den svenska Världsmedborgarrörelsen stod som arrangör och initiativtagare. 
 210  
 Inspirationskällan till marschen var de årligen förekommande påskmarscherna i Aldermaston i England. Efter den senaste påsk- marschen hade tanken uppstått att hålla en större marsch, från London tvärs igenom Europa till Moskva och därifrån via Helsing- fors till Stockholm. Det huvudsakliga budskap som skulle föras gick ut på ensidig avrustning i varje land. 
 211 
  
 En sak som inte framgår av Davis PM till UD angå- ende Europamarschen är att säkerhetspolisen redan innan förfrågan inkom hade viss information om marschen. En dryg månad tidigare hade överskottsinformation från telefonavlyssningen av  
 Demokra- tisk Ungdom  
 (DU) sammanställts där det framgick att man inom ledningen för DU diskuterat  
 Europa-marschen 
  varvid bl.a. hävdats att man måste försöka eliminera Cline dirigentskap över det hela. 
 212  
 Storleken på marschen och inte minst det interna- tionella perspektivet ledde till ökat intresse för Världsmedborgar- rörelsen från  
 säkerhetstjänst-ernas 
  sida. Den 14 december 1960 
  
 208 
  
 PM ang Världsmedborgarrörelsens möte. Smith och Myers 30/8 1961. Cline personakt, löpnr A 2. SÄPO. 
  
 209 
  
 PM av Shelton 1/12 1960. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 210 
  
 PM av Lee 5/12 1960. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. Se även Kim memoarer:  
  
 Världen mitt fosterland 
 . Hernandez förlag, Stockholm 1969 s. 51. 
  
 211 
  
 Se  
  
 Mondialisten nr 3 1960.  
 Akt P 5676, (VMB), löpnr T 1. SÄPO. 
  
 212 
  
 E Jung 31/10 1960. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. Det av mig citerade avsnittet står även inom citationstecken i den av statspolisen gjorda sammanställningen. 
  
 101 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 rapporterades att affischer fanns uppsatta med reklam för ett dis- kussionsmöte angående  
 Europa-marschen. 
  Mötet som anordnades av VMB skulle hållas i Lillienhoffska huset vid Medborgarplatsen i Stockholm och  
 över-vakades 
  av polisen på direkt begäran av polis- intendent King. 
 213  
 På grund av dålig uppslutning från världsmedborgare och allmänhet, endast drygt  
 10-talet 
  personer in- fann sig, kunde polisens övervakare dock inte närvara vid mötet utan fick nöja sig med att konstatera att det hela såg ut att gå lugnt till. 
 214 
  
 Europamarschen kom senare att utvidgas även till USA och döptes därmed om till  
  
 Amerikansk-Europeiska 
  
  marschen för avrustn- ing.  
 Eftersom marschen var av internationell karaktär var den en angelägenhet för flertalet västerländska säkerhetstjänster. I SÄPO:s arkiv finns också ett antal handlingar om marschen som härrör från utländska motparter. Från svensk sida intresserade sig även för- svarsstaben för marschen. Vid ett besök hos statspolisen i juni 1961 överlämnades ett antal frågor rörande kommittén bakom marschen för utredning inom polisen: 
 Hur är kommittén sammansatt personellt? Är det en underavdelning av Världsfredsrådet? Kontakter till SKP eller av SKP dirigerade frontorganisationer? Är det känt hur kommit- téns arbete finansieras? Kan man påstå att kommittén är kommuniststyrd direkt eller in- direkt? Vilken roll anses Kim spe- la? 
 215 
  
 Återigen var det alltså eventuella kommunistiska kopplingar som utgjorde hotbildens kärna. I säkerhetspolisens svar knappt två veckor senare framhölls att kommittén inte tillhörde Världsfreds- rådet och inte heller var direkt kommunistdirigerad. Däremot framhölls att bland världsmedborgarna fanns flera kända kom- munister eller kommunistsympatisörer och därigenom ett visst kommunistiskt inflytande över marschen. Gibson för- klarade vidare att Världsmedborgarrörelsen i sig i Sverige var av 
  
 213 
  
 PM av Shelton 15/12 1960. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 214 
  
 PM ang Världsmedborgarrörelsen. Thompson 16/12 1960. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 215 
  
 Anderson till kommissarie Lönn 6/6 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 102 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 mycket ringa omfattning och skulle säkerligen upplösas, om icke Garza höll samman det hela. 
 216 
  
 Europamarschen uppmärksammades också av försvarsstabens Grupp B som i en rapport daterad den 11 september 1961 försökte klargöra begreppen. Inom Grupp B hade man emellertid förväxlat Europamarschen med den nyligen bildade  
 Kampanjen mot atom- vapen  
 som skulle genomföra sin första marsch till FOA:s anläggn- ing i Ursvik senare i september. I rapporten räknades de ansvariga upp varav två utpekades som kommunistiska kaderfunktionärer. Som ordförande nämndes Nelson som dessutom fel- aktigt angavs vara ordförande i AMSA och direktör för Världsmed- borgarrörelsen. Det lösliga nätverket bakom AMSA saknade funk- tioner som styrelse och ordförande liksom Världsmedborgar- rörelsen saknade funktionärer med titeln direktör. Annars stäm- mer namnen i rapporten. Det är bara det att det  
 inte  
 är Europa- marschens arbetsutskott man har räknat upp utan KMA:s. 
 217  
 Grupp B:s socialdemokratiskt sammansatta arbetsstyrka var möjli- gen väl skickad att på olika industrier i landet inhämta information om kommunister och kommunistsympatisörer. När det gäller fredsrörelsen saknade man uppenbarligen elementära grund- kunskaper nödvändiga för att kunna upprätta korrekta rapporter. Uppgifterna om vilka som stod i ledningen för AMSA, Världs- medborgarrörelsen, Europamarschen och KMA var inte hemliga utan stod att läsa i upprop, pamfletter och tidskrifter publicerade av organisationerna själva. Den lista med namn som Grupp B lämnade till säkerhetspolisen och försvarsstabens inrikesavdelning hade sä- kerligen erhållits genom det informationsblad KMA framställt i vilket man snällt och ordentligt räknat upp samtliga medlemmar i arbetsutskottet med uppgift om hemvist. Här framgår också klart och tydligt att det är KMA:s arbetsutskott som avses vilket man inom Grupp B på något sätt lyckats missa. 
 218 
  
 Den  
 Amerikansk-Europeiska 
  marschen för nedrustning kom att genomföras, men inte utan problem. Exempelvis fanns svårigheter att finansiera marschen hela vägen och i Frankrike blev man vägra- de att marschera. Vid Berlin kom demonstranterna lagom till byg- 
  
 216 
  
 Shelton till kapten Alvarado, Fst/In 19/6 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 217 
  
 Rapport från källa Herrera 11/9 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. 
  
 218 
  
 Informationsbladet finns i Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO samt även i MUST:s ar- kiv. Av handlingar där framgår också att Grupp B 8/9 1961 erhöll inrikesavdelningens upp- drag att ta reda på vilka som låg bakom den kommande Ursviksmarschen och att Grupp B 16/9 levererat svar i form av en pamflett vilken av allt att döma måste var identisk med KMA:s informationsblad nr 1/1961. Serie Ö III, vol 47. MUST. 
  
 103 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 gandet av Berlinmuren vilket inte ska ha uppskattats till fullo av de östtyska myndigheterna. Efter att ha bussats ut ur Östtyskland fortsatte marschen i Polen där demonstranterna emellertid inte fick bära plakat med uppmaningar till ensidig avrustning. Den 3 okto- ber 1961 nådde marschen Röda torget i Moskva där en två timmar lång tyst demonstration genomfördes utanför mausoleet. 
 219 
  
 Det är oklart om någon svensk medverkade under hela mar- schen. En ung svensk kvinna, verksam i flera internationella freds- organisationer, kom dock att uppmärksammas av den svenska pres- sen i samband med att hon och andra marschdeltagare greps av po- lisen i Bonn. Efter att ha läst en notis i Expressen om hur den svenska kvinnan och andra deltagare bussades ut ur Östtyskland av myndigheterna, begärde säkerhetspolisen i Stockholm identifiering av henne med hjälp av sektionen i Östersund där hon uppgavs vara bosatt. I Östersundspolisens utredning framkom inget ofördelakt- igt om henne eller hennes anhöriga varken i politiskt eller i annat avseende. Polisen noterade dock att den organisation hon tillhörde hade försökt påverka arbetare vid tyska vapenfabriker att lägga ned arbetet samt att fadern var vattenregleringsingenjör vid ett företag i Östersund. Kombinationen dotter fredsaktivist - fader känsligt ar- bete, var ur säkerhetspolisens synvinkel oroväckande och ledde till att kvinnan infördes i registret. 
 220 
  
 1961 var också året då Världsmedborgarrörelsen återigen upp- märksammades i säkerhetspolisens kvartalsöversikter. I den fjärde kvartalsrapporten för året infördes en ny underrubrik,  
 pacifistiska organisationer 
 , under rubriken  
 kommunistiska täckorganisationer 
 . Förutom VMB var det KMA och Internationellt Forum som an- sågs eller misstänktes vara kommunistinfiltrerade. Fram till 1968 kom kvartalsrapporterna att innehålla kortare notiser om världs- medborgarnas verksamhet. 
 221 
  
 Världsmedborgarna som antimilitära uppviglare 
 Samröre med kommunister är den klarast framträdande kom- ponenten i den hotbild som Världsmedborgarrörelsen utgjorde. Den andra väsentliga komponenten, den antimilitära propagandan eller opinionsbildningen, var dock absolut inte betydelselös. Inled- 
  
 219 
  
 Garza, Porter:  
  
 Världen mitt fosterland 
 . Hernandez förlag, Stockholm 1969 s.  
 51-56. 
 Mondialisten  
 nr 4/1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. 
  
 220 
  
 Brown och Foster, Statspolisen i Stockholm till Moreskogh, Statspolisen i Östersund 17/8 1961. Jones till Brown och Foster 11/9 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. Se även tidningsklipp i akten. 
  
 221 
  
 Kvartalsrapporterna finns i 5:721 d  
  
 1-28, 
  löpnr  
 4-9. 
  SÄPO. 
 104 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ningsvis registrerades också Världsmedborgarrörelsen i en sam- lingsakt för extrema antimilitära organisationer för att 1957 upp- höjas till att få egen sakakt. Redan 1949 hade övervakningen av Cline och Fredsorganisationens/Världsmedborgar- rörelsens möten motiverats med att verksamheten var extremt an- timilitaristisk och att de offentligt hållna föredragen kunde komma att innebära uppmaning till svikande av medborgerlig plikt. Brottet uppmaning till svikande av medborgerlig plikt sorterade under den då rådande strafflagen 11 kap 5 § gällande brottet  
 upp-vigling. 
  I la- gens förarbeten hade uppmaning till värnpliktsvägran nämnts som typexempel på brottet uppvigling. I  
 Fredsorganisa-tionens 
  pro- gramförklaring från 1949 ingick också en punkt som i polisens ögon var misstänkt likt uppvigling: 
 FO:s närmaste syfte är att organisera världens värnpliktiga till vapenvägran. För att denna idé skall nå alla arbetar vi för närvarande på att or- ganisera en årsklass i något land till vapen- vägran. 
 222 
  
 Som framgår av övervakningsrapporter och tidningsreferat från 1949 propagerades också för vapenvägran men några polisin- gripanden till följd av detta verkar inte ha skett. 
 223  
 Vid ett torgmöte i Helsingborg hösten 1949 framhölls i kriminalpolisens rapport att föredraget visserligen kunde betecknas som uppmaning till vapen- vägran. Något polisingripande hade man dock inte velat göra med hänvisning till att Garza då skulle nått sitt syftemål och fått oförtjänt publicitet. 
 224  
 Vid flera tillfällen valde också Världsmed- borgarna att bedriva sin propaganda i anslutning till militära för- läggningar vilket ytterligare accentuerade uppmaningarna till va- penvägran. 
 225  
 Inför ett möte i Karlstad den 17 juli 1957 bedrevs högtalarreklam med slagord som värnplikt är mordplikt och vägra värnplikt vilket så småningom renderade åtal och dom för uppvigling. Av utredningen framgår att både personal och värnplik- tiga från I 2 uppmärksammat den högljudda högtalarutsändningen 
  
 222 
  
 Programförklaring för Fredsorganisationen - FO. I det exemplar som finns i SÄPO:s ar- kiv är det citerade avsnittet markerat med rött samt tillfogat: Cole 11:5. 
  
 223 
  
 Se polisrapporter och pressklipp i akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 224 
  
 Kriminalöverkonstapel Jones till polisintendent King 28/9 1949. Akt P 5676, Världsmedborgarrörelsen löpnr A 1. SÄPO. 
  
 225 
  
 Se klipp från  
  
 Falu-kuriren 
  8/6 1956. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. Se även hand- lingar i samma akt löpnr 2 angående agitation i anslutning till militära övningar i Jämtland 1959. 
 105 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 och till skillnad från 1949 var det nu inte tal om att låta de tre upp- viglande världsmedborgarna undkomma påföljd. Kommissarie Ås- Davis skriver i sin rapport: 
 Det synes vara synnerligen angeläget att veder- börande blir föremål för närmare uppmärks- amhet. Förutom att av Garza framförda synpunkter icke torde få anses oskadliga för samhället, torde hans inställning till vårt för- svar vara rätt ovanlig. Sålunda återkom under hans föredrag vid flera tillfällen, att vårt lands försvarsmakt icke var av något värde i händelse av väpnad konflikt och att man bibringades uppfattningen, att han därmed åsyftade att nå- got motstånd icke bör görasMig synes det mera anmärkningsvärda vara att en del uni- formsklädda värnpliktiga, särskilt andra dagen, medverkade i samband med torgmötetI samband med utredningen ang olaga affische- ring, varom rapport tidigare överlämnats till åklagarmyndigheten, uttrycktes från härvaran- de avdelning av Världsmedborgarrörelsen för- hoppning om att åtalseftergift skulle komma att lämnas, enär man fått det på andra håll. Utan att det på något sätt tillkommer mig att taga befattning med åklagarens åligganden, sy- nes det mig emellertid synnerligen angeläget att icke sådan eftergift lämnas, utan att åtal verkligen kommer till utförande. Bl.a. kräver den personal, som handlagt ärendet, att sam- hällets reaktion blir märkbar. 
 Polismästaren i Karlstad som beviljat och sedan återkallat tillstånd- et för högtalarreklamen var heller inte nådig i sina omdömen om världsmedborgarna: 
 Jag förklarade för dem, att polismyndigheten i Karlstad under inga förhållanden kunde gå med på en propaganda, vari uppmanades till brott mot svensk lag, samt att Världsmedborgar- rörelsen, om denna till sina syften grumliga propaganda fortsatte, icke vidare kunde påräk- na tillstånd till offentligt möte på allmän plats i 
 106 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Karlstad. Nämnda personer demonstrerade en fanatisk motvilja mot kriget, vilket i och för sig icke kan klandras, men verkade såsom med- borgare i vårt land icke särskilt lojala eller pat- riotiskt sinnadeDet torde finnas anledning att i fortsättningen hålla ögonen på dessa s.k. idealister. 
 226 
  
 Att argumentera och propagera för värnpliktsvägran var ett grund- skott mot försvaret och kunde också, som framgår ovan, vara lik- tydigt med uppvigling enligt strafflagen kap 11 § 5. Detta var ett brott där säkerhets- och ordningspolisens arbete möttes. Personer som dömts eller bedrivit verksamhet som kunde anses som upp- vigling blev registrerade i säkerhetspolisens register med detta som grund. Däremot kunde inte säkerhetspolisens observationer ligga till grund för ett åtal i frågan. Detta skulle nämligen medföra att säkerhetspoliserna skulle vara tvungna att inställa sig som vittnen i en rättegång och därefter vara brända för framtida spanings- arbete. Ett ömsesidigt samarbete var däremot möjligt där ordnings- och säkerhetspolisen informerade varandra om kommande aktivitet från VMB:s sida. Inför ett möte i Handelshögskolans lokaler i Stockholm 1958 hade världsmedborgarna anhållit om att från för- svarsstaben få en militär representant att delta i mötet. 
 227  
 Från mili- tärt håll var dock principen att inte delta i möten arrangerade av pa- cifistiska organisationer. Linjen var istället att försöka få civila för- svarsvänner eller representanter för det politiska Sverige att ta de- batten med fredsivrarna. 
 228  
 Försvarsvännerna kom därför att vid mötet representeras av fil. kand. Lawson från krigsarkivet. Försvarsstaben var dock närvarande vid mötet i form av en över- vakande löjtnant från inrikesavdelningen. I sin rapport framhöll försvarsstabens övervakare att flertalet inlägg präglades av en naiv idealitet och att talarna, förutom Garza, var orutinerade och föga medryckande. Det skulle därför ligga nära till hands att se rö- relsen som ofarlig. Riktigt så enkelt såg dock inte försvarsstabens representant på saken: 
  
 226 
  
 Edwards, poliskammaren i Karlstad till Landsfogden i Värmlands län 23/7 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 227 
  
 PM av R Hansen 11/4 1958. Fst/In Det I. Ink 23/4 1958 nr 304. Serie Ö III, vol 9. MUST. 
  
 228 
  
 Se t.ex. handbrev, CFst Anderson till Cook 7/2 1959. Försvars- stabens arkiv, CFst (öppna handlingar) F I vol 3. KrA. 
  
 107 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Ytligt sett verkade rörelsens representanter därför tämligen ofarliga. Man pläderade dock genomgående för värnpliktsvägran och det lys- te även igenom, att man ansåg det vara sann demokrati att i vissa situationer sabotera riks- dagsbeslut i försvarsfrågorTre värnpliktiga från Alvarez bevistade mötet iklädda uniform. Av deras bifallsyttringar att döma sympatiserade de med mondialismen. 
 229 
  
 Vid mötet på Handelshögskolan hade även kriminalpolisen över- vakare på plats vilket Kim var medveten om. Enligt po- lisens uppteckning ska han nämligen ha hävdat att vi kunna alla bli fosterlandsförrädare - jag uppmanar till strejk mot värnpliktstjänst- göring - häkta mig - polisen är ju här. 
 230  
 Uttalandet ledde till åtal vid Stockholms rådhusrätt för uppvigling. Garza frikändes dock då rätten inte ansåg det fastställt att den åtalade verkligen av- sett att uppmana till totalvägran. Själv uppgav Garza att han endast uppmanat till utnyttjande av laglig rätt till vapenfri tjänst vilket enligt rätten inte kunde anses vara liktydigt med uppvigling. Vid samma rättegång frikändes Garza också för olaga affisch- ering men dömdes för att ha underlåtit att ställa sig till efter- rättelse vissa av polismyndigheten givna föreskrifter i resolution i samband med tillstånd till offentligt möte. Garza hade nämli- gen vid reklam för mötet begagnat högtalare med störande hög tonstyrka. Inför rätten vittnade den polisman som ingripit om att sändningen var minst lika hög som pappersinsamlingen, vilken han anser vara för hög. 
 231  
 1961 dömdes fyra världsmedborgare till dagsböter för uppvigling. De fyra greps på Skeppsbron i Malmö där de bar plakat med texter som värnplikt är mordplikt och vägra värnplikt. 
 232  
 Liknande händelser finns noterade i Helsingborg och Stockholm men ledde inte alltid till åtal. 
  
 229 
  
 Vissa iakttagelser vid diskussionsmöte anordnat av Världsmedborgarrörelsen  
  
 15/4 1958. Lt Geijer Fst/In 25/4 1958. Serie Ö III, vol 9. MUST. 
  
 230 
  
 PM angående världsmedborgarnas möte den 15 april 1958 klockan 19.30 i Handelshögsko- lans föreläsningssal, Sveavägen 65, Stockholm.  
  
 Guzman 16/4 1958. Cline per- sonakt, löpnr A 1. SÄPO. 
  
 231 
  
 Dom nr DB III:32/1959. Stockholms rådhusrätts Avd 13 dombok i brottmål 1959, rotel III. Stockholms tingsrätts arkiv. Akten till domen är gallrad men förundersökningsprotokoll finns i Cline personakt löpnr 1. SÄPO. 
  
 232 
  
 Förundersökningsprotokoll från Malmöpolisen 31/8 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 
  
 3. 
  
 SÄPO. 
  
 108 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Världsmedborgarna som avvikare 
 Det finns även en tredje komponent i hotbilden vars vikt i sam- manhanget är svårbedömd men som måste anses ha haft viss bety- delse. Världsmedborgarrörelsen var utan tvivel en apart företeelse i det ganska strikta Sverige kring  
 1950-talet. 
  I ett land upptaget av att rusta upp sitt inre och yttre försvar, med det kalla krigets hot- bilder på näthinnan, uppträdde Världsmedborgarna med sitt inter- nationalistiska och antimilitära budskap med krav på nedrustning och värnpliktens avskaffande. Det är inte ägnat att förvåna om man, vilket hävdades i brev från statspolisen i Norrköping till kommissarie Lönn i Stockholm, i Cline hemstad Motala ansåg honom vara en något underlig figur med konstiga idéer. 
 233  
 Hur polisen i Norrköping fått denna information, om uppgiften var välgrundad är inte av avgörande betydelse. Det intressanta är att statspolisen i Norrköping ansåg uppgiften relevant och värd att rapportera till Stockholm. I flera polisrapporter framträder också en nedlåtande attityd till världsmedborgarna med omdömen som virriga framställningar och att man satt igång denna lilla appa- rat för att ha något att roa sig med på lediga stunder. 
 234  
 I en PM från 1957 drog kriminalassistent Garcia tämligen långtgåen- de slutsatser av den diskussion som följde ett föredrag i Norra La- tins aula i Stockholm: 
 Diskussionen gjorde emellertid ett fullständigt förvirrat intryck och åtminstone tre av de sex talare, vars anföranden åhördes av under- tecknad, måste misstänkas vara psykiskt und- ermåliga. En av dessa, en yngling i tonåren, gick upp i talarstolen men lyckades ej fram- pressa ett enda uppfattbart ord. 
 235 
  
 Ytterligare ett ur polisens synvinkel avvikande drag hos världs- medborgarna var deras klädsel och utseende. En förmodligen inte ovanlig uppfattning var att som Garcia 1957 hävda att ett påfallande stort antal skäggiga och långhåriga män av existent- ialisttyp satte sin prägel på församlingen. 
 236  
 Förutom existential- 
  
 233 
  
 E Svedjegård, statspolisen i Norrköping till Shelton 30/8 1949. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 234 
  
 PM av Sanchez och Williams 20/6 1949. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 235 
  
 PM av Garcia 6/4 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 236 
  
 Ibid. 
  
 109 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 isten identifierades ibland en annan närstående eller kanske iden- tisk karaktär - bohemen. I december 1958 hade VMB offentligt möte i IKFF:s lokaler i Stockholm varvid säkerhetspolisens över- vakare ansåg sig kunna fastställa att omkring hälften av de närva- rande tycktes vara under 20 år och påminde till utseendet om s.k. bohemer. 
 237  
 En mera detaljerad beskrivning av bohemen före- kommer i ett förundersökningsprotokoll upprättat av kriminalpol- isen i Malmö 1961. Det misstänkta brottet var uppvigling, de miss- tänkta medlemmar i Världsmedborgarrörelsen som med plakat framfört uppfattningen att värnplikt är mordplikt: 
 Männen som alla var utan fast bostad och arbe- te men skrivna i Stockholm, gjorde intryck av att vara bohemenaturer. De var alla långhåriga - E och T dessutom försedda med skägg - samt klädda på enahanda sätt i midjelånga jackor med kapuschong, manchesterbyxor och lätta sandaler. 
 238 
  
 Det kan tyckas att det borde vara irrelevant för rättsprocessen hur de misstänkta förövarna var klädda och hur det förhöll sig med skägg och hårlängd. Uppenbarligen ansåg dock polisen i Malmö att uppgifterna hade relevans vilket synes hänga samman med brottets karaktär av opinionsbildning för en uppfattning som polisen ställde sig fullständigt avvisande till. I direkt anslutning till beskrivningen av klädsel och hårlängd noterades också att en av de misstänkta uppviglarnas jacka var full med fredsmärken av olika slag. 
 Världsmedborgarrörelsen var tveklöst en från normen avvikande företeelse i Sverige under perioden från  
 1940-talets 
  sista år till bör- jan av  
 1960-talet. 
  Vilken roll detta spelade för säkerhetstjänsternas hotbild är svårt att fastställa med någon närmare exakthet. Den skäggige och långhårige bohemen/existentialisten som med en för polisen förvirrande argumentation motiverar sina demonstrationer och plakat utgör dock en länk i den kedja av företeelser som moti- verade övervakningen. 
  
 237 
  
 PM angående gjorda iakttagelser vid Världsmedborgarrörelsens stockholmsavdelnings möte den 1 december 1958. Thore Berging 11/12 1958. Cline personakt löpnr 1. SÄPO. 
  
 238 
  
 Förundersökningsprotokoll från Malmöpolisen 31/8 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 
  
 3. 
  
 SÄPO. 
  
 110 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Meningsfull övervakning? 
 Världsmedborgarrörelsen var en till numerären liten organisation som framför allt hölls uppe genom Cline intensiva mö- tesverksamhet. Detta framhölls också av säkerhetspolisen som ock- så poängterade VMB:s avsaknad av inflytande. Den antimilitarist- iska propagandan var inte svår att följa. Den framfördes öppet vid torgmöten och i flygblad. Den misstänkta kommunistiska infiltra- tionen som fick motivera en stor del av den polisiära övervakningen inskränkte sig till vissa försök samt att det noterades att kommu- nister fanns, eller i de flesta fall inte fanns, som deltagare vid mö- ten. Flera enskilda övervakningsinsatser riktade mot Världsmed- borgarrörelsen synes ha varit tämligen meningslösa. Ovan har nämnts övervakningen av mötet i Humlegården 1959 som fick stäl- las in p.g.a. obefintlig uppslutning från den intresserade allmänhe- ten. Två andra exempel kan hämtas från 1961. 
 Den 5 maj 1961 inkom ett meddelande från landsfiskalen i Val- kebo som via kommunalkontoret i Hjulsbro fått kännedom om av Världsmedborgarrörelsen planerade offentliga möten i Hjulsbro den 6 maj och i Borensberg den 7 maj. Syftet med mötena skulle vara att bilda opinion mot att omvandla Brown i Öster- götland till skjutfält. Polisen i Stockholm hade sedan länge god kunskap om den buss världsmedborgarna brukade använda; en brun Ford Taunus med registreringsnumret A 17246. Uppgifter om världsmedborgarnas planerade utflykt hade polisen erhållit från pressen men också genom ett internt utskick som på okända vägar nått polisen. Uppgift saknas om hur utskicket kommit i polisens händer, men förekomsten av annat internt  
 VMB-material 
  samt ett kuvert med adressen bortklippt, tyder på att statspolisen hade kon- takt med någon person i Världsmedborgarrörelsens medlems- register. Alternativt kan säkerhetspolisen genom en fiktiv person ha tecknat medlemskap i Världsmedborgarrörelsen och den vägen erhållit interna handlingar. I alla fall gjorde sig säkerhetspolisen i Norrköping nu beredd att övervaka världsmedborgarnas förehav- anden kring Brown. Men det visade sig vara svårt att hitta övervakningsobjektet: 
 Vid passning på riksettan intill klockan 12.00 sågs ingen  
 Taunus-buss 
  till. Kontroll företogs för den skull i Hjulsbro men ej heller där sågs några världsmedborgare till. Då det fanns an- 
 111 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 ledning misstänka, att de tagit fel på orterna Hjulsbro och Ljungsbro kontrollerades även sistnämnda ortVåra beräkningar visade sig vara riktiga, ty klockan 13.40 anlände till Ljungsbro sju stycken världsmedborgare i A- bussen 17246. 
 239 
  
 Att begära tillstånd för ett möte i Hjulsbro hade visat sig vara ett misstag från VMB:s sida; orten har ingen direkt anknytning till den plats där det planerade skjutfältet skulle ligga. Att åka till Ljungs- bro var sakligt mera motiverat men ändå felaktigt eftersom inget tillstånd fanns för möte där. Väl i Ljungsbro började världsmed- borgarna genom högtalare göra reklam för sitt planerade möte. På något sätt måste man dock ha anat att allt inte stod rätt till: 
 En av flickorna gick därefter till en kiosk och antagligen gjorde hon en förfrågan, ty omedel- bart därefter rusade hon till bussen och ropade: Nej vet ni vad, det här heter Ljungsbro och det var ju till Hjulsbro vi skulle. Freeman son verkade sedan åtskilligt besvärad, alltme- dan han och en annan ung man studerade en karta. Efter en god stund verkade det som om de funnit Davis plats på kartan, ty det blev allmänt skratt i bussen. De lämnade sedan Ljungsbro klockan 14.30 och körde direkt till Hjulsbro, dit de kommo klockan 15.15 efter flera förfrågningar om rätta vägen. 
 240 
  
 I Hjulsbro bedrevs därefter sedvanlig reklam för kvällens möte som hölls inför en publik av ett tiotal barnungar samt tre äldre män som var sysselsatta med att sälja lotter till lokalbefolkningen. Efter det att världsmedborgarna börjat sitt anförande lämnade de tre äld- re männen platsen. En raggarbil som körde förbi blev föremål för världsmedborgarnas intresse men raggarna valde att fortsätta sin runda istället för att stanna och lyssna till kvällens anförande. Efter avslutat tal lämnade världsmedborgarna orten i riktning Rogers och övervakningen bröts då det fanns risk att övervakarnas bil skul- le bli igenkänd. 
 241  
 Dagen efter hade turen kommit till statspolisen i 
  
 239 
  
 E Berry och Flynn, statspolisen i Norrköping till N E Nilsson, statspolisen i Sthlm 16/5 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 240 
  
 Ibid. 
  
 241 
  
 Ibid. 
  
 112 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Linköping som skulle övervaka mötet i Borensberg. Ett  
 30-tal 
  åhö- rare fick här höra världsmedborgarna plädera för motstånd utan våld och civil olydnad som metod för att förhindra att militären tog fältet i besittning. 
 242 
  
 Det andra exemplet från 1961 har samband med Europa- marschen för nedrustning varvid uppgifter förelåg att en svensk av- delning av marschen skulle äga rum i Västerås och Enköping  
 10-11 
  augusti. Med utgångspunkt från detta gjordes försök från säker- hetspolisen att i Enköping hitta marschen för att kunna övervaka den: 
 Under tiden  
 17.30-20.30 
  genomsöktes Enkö- ping med omnejd, varvid något, som kunde tänkas höra samman med Världsmedborgar- rörelsen,  
 icke  
 kunde upptäckas. Särskild upp- märksamhet ägnades därvid åt campingplatser och nöjesfält samt vägen mot Västerås. 
 243 
  
 Efter denna utflykt tvingades övervakarna återvända till Stockholm utan att ha hittat något som liknade Världsmedborgarrörelsen eller någon Europamarsch för nedrustning. Ett sista exempel på över- vakningsinsatser som måste bedömas som meningslösa avser egent- ligen inte Världsmedborgarrörelsen men däremot dess ledare under många år, Kim. Av övervakningsrapporten framgår att polisen från säker källa fått kunskap om att Garza under en helg i juni 1971 skulle samla representanter från olika vänster- grupper i ett torp i Roslagen för att diskutera ett eventuellt enande av dessa grupper. Övervakningen inleddes klockan 07.30 utanför den bostad där deltagarna skulle samlas. Under den närmaste tim- men kunde polisen skriva upp registreringsnummer på tre bilar som skulle användas samt notera att flera personer som anlände till fastigheten bar på sovsäckar och musikinstrument. Klockan 08.30 var det dags för avfärd och de tre bilarna med säkerhetspolisen i släptåg påbörjade färden som gick via Solna mot Östhammar. Vid en  
 ICA-affär 
  stannade en av bilarna för att handla och åtföljdes i af- fären av polisen som noterade att den äldre mannen tog initiativet och avgjorde vad och hur mycket som skulle handlas. Efter avslu- tade inköp återupptogs färden som gick till ett äldre trähus i den 
  
 242 
  
 Kriminalassistent Gilbert, statspolisen i Linköping till kriminalkommissarie Valdez, statspolisen i Stockholm 24/5 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 243 
  
 PM 14/8 1961. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 3. SÄPO. 
  
 113 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 lilla byn Strömsbro. Under eftermiddagen kunde polisens spanare se att mötesdeltagarna delade in sig i några mindre grupper, som var för sig arbetade med papper och penna. Dagen därpå fortsatte spaningen och polisen kunde nu konstatera att i gruppen ingick sex män och lika många kvinnor samt några barn. Förutom Garza kändes ingen av deltagarna igen och polisen skulle aldrig komma att lyckas identifiera dem. I rapporten noterades vidare att deltagarna var välvårdade och välklädda, att samtalen fördes i en lågmäld ton och att allt syntes gå mycket välordnat till. Efter att ha tagit några fotografier avbröts  
 över-vakningen. 
  På bilderna syns ett ganska vackert äldre trähus samt skymtar några personer som absolut inte kan identifieras med hjälp av bilderna. 
 244 
  
 Ovanstående är bara några exempel på spaningsinsatser som inte förefaller ha gett något av värde för säkerhetspolisens verksamhet att förebygga och uppdaga brott mot rikets säkerhet. Tämligen harmlös föreningsverksamhet som möjligtvis kunde ha föranlett ingripanden från ordningspolisen blev föremål för en övervakning som knappast stod i proportion till det hot världsmedborgarna kan ha utgjort. 
 Registreringsprinciper 
 Att Världsmedborgarrörelsen var övervakad av säkerhetspolisen är lätt att fastslå men i vilken omfattning registrerades också dess medlemmar och aktivister i säkerhetspolisens register och på vilken grund? Generellt kan sägas att personer i ledande ställning inom VMB blev registrerade. Exempelvis framgår av två handlingar från 1961 respektive 1966, att alla som ingick i styrelsen och var säkert identifierade blev registrerade. De flesta hade emellertid redan egna ärenden och var kända för en mängd pacifistiska verksamheter. Dock inte exempelvis kassören i 1961 års styrelse som registrerades enbart på den uppgiften. 
 245  
 Registreringen inskränkte sig dock inte till enbart styrelsen. Efter kongressen i Stavsjö registrerades alla deltagare som inte tidigare förekom i registret. 
 246  
 Även personer 
  
 244 
  
 PM angående Kim 
 . RPS/Säk 13/6 1971. Cline personakt löpnr 2. SÄPO. 
  
 245 
  
 PM ang VMB:s styrelse 
 . Thompson 20/11 1961. PM av Thompson 4/5 1962.  
 PM ang Världsmedborgarrörelsens årsmöte 
 . H 25/7 1966. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. 
  
 246 
  
 PM rörande Världsmedborgarrörelsens andra kongress i Stavsjö, Södermanland den  
  
 20-22 
  juni 1958 
 . Evans  Hawkins, Statspolisen sektion 3, Eskilstuna. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 114 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 som var behjälpliga med att boka lokaler eller söka tillstånd för lo- kala möten registrerades med detta som grund. 
 247 
  
 Ett tämligen säkert sätt att bli registrerad i säkerhetspolisens re- gister var att bli åtalad för uppvigling. För säkerhetspolisen var det inte av avgörande betydelse att domen blev fällande eller ens att förseelsen över huvud taget ledde till åtal. Strängt taget behövde det inte ens gälla brottet uppvigling. Förargelseväckande beteende kunde också räcka som brottsrubricering om det gällde en demons- tration eller aktion i fredssammanhang. Några exempel ska här an- föras. 
 En septemberdag 1956 genomförde världsmedborgarna en av både press och polis uppmärksammad aktion. I samband med vakt- avlösningen vid Stockholms slott lösgjorde sig plötsligt fyra perso- ner ur publiken gick fram till paraden för att till vaktchefen över- lämna en spade. Denne var emellertid inte intresserad att ta emot spaden varför man istället placerade den lutande mot  
 vakt-chefens 
  ben. På spaden var handmålat texten I stället för vapen. Gåva från Världsmedborgarrörelsen. Dessutom var ett papper fastsatt inne- hållande ett längre budskap om att Sverige borde lägga ned sin krigsmakt och använda medlen till att hjälpa världens nödställda. De fyra greps omedelbart och de två som inte tidigare förekom i registret registrerades i samband med  
 förundersök-ningen. 
 248 
  
 För- undersökningen gällde brottet förargelseväckande beteende men vid åtalet hade rubriceringen ändrats till uppvigling alternativt för- argelseväckande beteende. Dom föll i Stockholms rådhusrätt den 21 november 1956 varvid åtalet för uppvigling föll men de fyra åta- lade dömdes till böter för förargelseväckande beteende. I mars 1957 försökte några världsmedborgare göra om 1956 års spadaktion mot vaktparaden. Den här gången var dock polisen mer på alerten och kunde ingripa innan någon aktion påbörjats. Fyra ynglingar om- händertogs och samtliga  
 regi-strerades. 
 249 
  
 En vecka senare, den 10 mars 1957, var det dags igen. Den här gången i Uppsala där spad- försedda världsmedborgare delade ut flygblad i samband med en militärparad utanför Wyatt. Spadar och flygblad tillva- ratogs av polisen. Samtliga spadbärare fick besöka polisen och där 
  
 247 
  
 Barron, statspolisen i Linköping till polisintendent Weber, statspolisen i Stockholm 12/6 1957 samt 23/8 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1 och A 2. SÄPO. Fkra Williams, statspolisen i Göteborg till polisintendent Charles, statspolisen i Stockholm 21/9 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 2. SÄPO. 
  
 248 
  
 Förundersökningsprotokoll 25/9 1956. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 249 
  
 PM till kriminalavdelningen för kännedom 
 . Armstrong 3/3 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
 115 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 personligen kvittera ut sina spadar. I samband med detta blev de ut- frågade om sitt engagemang i Världsmedborgarrörelsen varvid framkom att en del var medlemmar i VMB, andra sympatisörer el- ler personer som bara hängt med. Samtliga registrerades. 
 250 
  
 Det kan alltså konstateras att ribban inte låg särskilt högt när det gäller vad som var registreringsgrundande. Att vara med i VMB:s styrelse, att delta i en kongress eller bära spade och dela ut flygblad på ett provocerande sätt i samband med militärparad ledde till registrering i säkerhetspolisens register. Därmed inte sagt att uppgifterna också lämnades ut i samband med personalkontroll. Av de fall av genomförd personalkontroll jag kunnat hitta finns inte ett enda där säkerhetspolisen lämnat ut uppgifter om personer som endast var registrerade p.g.a. aktivitet inom Världsmedborgar- rörelsen. 
 Avslutning 
 Vid 1962 års årsmöte som hölls i Medborgarhuset med 40 deltagare blev Kim inte omvald vare sig som ordförande eller som ledamot av VMB:s styrelse. Däremot lyckades han lite kuppartat behålla ledningen över tidskriften  
 Mondialisten  
 vilket ledde till in- terna strider som även uppmärksammades av säkerhetspolisen. 
 251  
 Världsmedborgarrörelsens nya mer moderata ledning antog rörels- ens första stadgar samt orienterade sig närmare Svenska freds- och skiljedomsföreningen. År 1963 inleddes försök att göra SFSF:s tid- skrift Freden till organ även för världsmedborgarna vilket blev verklighet 1965. Samma år diskuterades i samband med årsmötet även ett samgående med SFSF. Samtidigt hade världsmedborgarna även närmat sig KMA och sedan 1964 var både VMB och KMA medlemmar i paraplyorganisationen Sveriges fredsråd. Nya frågor hade också kommit upp på dagordningen; först Sydafrika och från 1965 Vietnam. Vid Fredsveckan 1965 var VMB arrangör till- sammans med SFSF, Svenska Världsfredsmissionen, KMA och Svenska Fredskommittén. År 1966 ordnades gemensamma buss- resor till de tyska påskmarscherna av VMB, Mcclure och SFSF. Sam- ma år återkom Kim till Sverige från utlandsvistelse och försökte då åter ta sig an Världsmedborgarrörelsen. 
  
 250 
  
 Pierce  Å Lundgren, statspolisen i Uppsala till kriminalkommissarie Shelton, statspolisen i Stockholm 30/4 1957. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 1. SÄPO. 
  
 251 
  
 Kommunistisk verksamhet i Sverige under 2:a kvartalet 1963. Copeland  
  
 5:721d/1-28, 
  löpnr 5. SÄPO. 
 116 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Att Världsmedborgarrörelsen kom under ny ledning och närm- ade sig Svenska freds kom också att innebära att säkerhetspolisens intresse minskade i motsvarande grad. Till och med 1962 över- vakades mötesverksamheten som vanligt men för åren  
 1963-1965 
  saknas helt övervakningsrapporter. År 1966 övervakades en de- monstration från Norra Bantorget till Humlegården bestående av 17 personer som tågade för Kinas inträde i FN. De 17 samt ytterli- gare tio personer fick sedan höra Kim tala i 20 minuter om idén bakom Världsmedborgarrörelsen. Efter avslutat mötet skuggades ett par i VMB:s ledning till ett konditori där de köpte kaffebröd för att sedan fortsätta till Jungfrugatan 30 där flera fredsorganisationer huserade bl.a. VMB och SFSF. 
 252  
 Säkerhetspol- isens intresse för världsmedborgarna förefaller ha varit i hög grad knutet till Mack ledning av verksamheten. I en PM upprättad kort efter mötet i Humlegården 1966 framhölls just Mack återkomst till Sverige och planer på aktivering av VMB. 
 253  
 År 1967 övervakades, eller rättare försökte säkerhetspolisen övervaka, ett möte arrangerat av Världsmedborgarrörelsen och Sellers son. Såsom flera gånger tidigare i VMB:s övervakningshistoria var det inte alldeles lätt att hitta övervakningsobjeket: 
 KL 12.30 kom öv till Humlegården. Ännu kl 13.30 hade ingen samlats eller ställt upp någon- stans i parken - ingen som skulle kunna ha in- tresse av att demonstrera med Bender i varje fall. Kl 13.30 åkte jag till Vasaparken, men icke heller där fanns någonting som var av intresse. Vid den scen, som alltid brukar användas vid dessa tillfällen, satt tre småpojkar i 10- årsåldern. I övrigt ingenting. Kl 15.00 avbröts öv i Vasaparken. Därefter fortsattes öv vid Hö- torget och Vasagatan vid US Trade Center, men icke heller på dessa ställen fanns några personer som öv var intresserad av. Det är tyd- ligt att det hela inhiberades av någon hittills okänd anledning. 
 254 
  
 252 
  
 PM angående övervakning av Världsmedborgarrörelsens demonstration från Norra Bantorget till Humlegården måndagen den 24.10 1966 
  
 . Gay/Säk 25/10 1966. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. 
  
 253 
  
 PM angående Världsmedborgarrörelsen (VMB) P 5676 
  
 . H 7/11 1966. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. 
  
 254 
  
 PM av kriminalassistent N 6/11 1967. 
  
 117 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Det sista livstecknet från Världsmedborgarrörelsen som säkerhets- polisen noterat är en Vietnamdemonstration i mars 1968. Övervak- aren konstaterade att tåget var uppenbarligen ett av de minsta som förekommit under senaste tid. Under marschen från Järntorget till Sergels Torg bestod tåget av 9 ungdomar plus en flicka i 10- årsåldern som rätt frusna tog sig fram till slutpunkten. Där för- dubblades styrkan men bestod alltså ändå inte av mer än  
 20-talet 
  personer. 
 255  
 Problemet för Världsmedborgarrörelsen synes ha varit att de mer moderata krafterna lika gärna kunde verka i den stora organisationen, SFSF. De mer aktivistiska krafterna drogs istället med i  
 FNL-rörelsen 
  som kom att innesluta en hel del personer som tidigare verkat inom VMB. 
 Kim blev i slutet av  
 1960-talet 
  aktuell genom  
 Kom- mittén för lika lön 
 . Kommittén för lika lön finns med på den lista över organisationer som Rikspolisstyrelsen 1971 ansåg att säker- hetsavdelningen borde ägna särskild uppmärksamhet. Det är i dag svårt att utreda om säkerhetspolisen verkligen ägnade  
 kom-mittén 
  någon uppmärksamhet. En slagning på namnet i SÄPO:s datorise- rade söksystem har inte gett någon träff. Av handlingar har bara återfunnits ett förslag till partiprogram. 
 256  
 Det var emellertid knap- past den radikala tanken att alla människor borde ha samma lön oavsett arbete som gjorde organisationen intressant för säkerhets- polisen. Snarare torde det ha varit idéerna om att infiltrera för- svarsmakten och bilda celler på arbetsplatserna som väckte säker- hetspolisens intresse. 
 257  
 Med stor sannolikhet var det i hög grad Garza som ensam bar upp Kommittén för lika lön. 
 Sammanfattning 
 Världsmedborgarrörelsen har sina rötter i den av amerikanen Orozco i januari 1949 bildade  
 International Registry of World Citi- zens 
 . En svensk avdelning bildades redan i början av 1949 men det var med Kim som Världsmedborgarrörelsen började ta fart i Sverige. Kim hade våren 1949 gjort sig känd hos säkerhetspolisen för sin verksamhet bedriven under beteckningen  
 Fredsorganisationen 
 . Under hösten samma år började Garza att på sina antimilitaristiska mötesturnéer även propagera för Världs- 
  
 255 
  
 PM angående Världsmedborgarrörelsens (VMB) demonstration den 10 mars 1960 
  
 . H 11/3 1968. Akt P 5676, (VMB), löpnr A 4. SÄPO. 
  
 256 
  
 Cline personakt, löpnr 2. SÄPO. 
  
 257 
  
 Kommitténs program presenteras utförligt av Kim i boken  
  
 Lika lön. Tjänar du mindre än 47.000 är du utsugen!  
 Hernandez, Stockholm 1969. 
 118 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 medborgarrörelsen. Nu inledde säkerhetspolisen också en mer kontinuerlig övervakning av Kim och Världsmedborgar- rörelsens mötesturnéer. Världsmedborgarrörelsen kom därefter under flera år att ligga i träda med ytterst sparsam aktivitet. Först 1956 återupptogs verksamheten vilket också omedelbart ledde till förnyat intresse från säkerhetspolisens sida. Sommaren 1956 in- ledde världsmedborgarna en serie offentliga möten som snart kom att dra till sig uppmärksamhet också från krigsmakten. 
 Världsmedborgarrörelsen som hotbild handlar i hög grad om hotet om kommunistisk infiltration. Vid en mängd övervakade mö- ten ägnade sig säkerhetspolisen åt att leta kommunister  
 an-tingen 
  inom Världsmedborgarrörelsen eller bland åhörarna. Ett visst kommunistiskt intresse kunde säkerhetspolisen konstatera, dock aldrig någon egentlig infiltration. En annan viktig del av hotbilden var den antimilitaristiska opinionsbildning som VMB bedrev, ofta med värnpliktsvägran som inslag. En tredje komponent i hotbilden handlar om Världsmedborgarna som avvikare. I en mängd rappor- ter beskrivs de övervakade i termer som långhåriga och skäggiga bohemer eller existentialister. 
 Säkerhetspolisen övervakade Världsmedborgarrörelsen genom inre spaning samt genom en ofta förekommande bevakning av of- fentliga möten. Därtill inkom överskottsuppgifter från telefonav- lyssningen av SKP och Demokratisk Ungdom. 
 Registreringsgrundande var att vara med i VMB:s styrelse, att delta i en kongress eller att delta i någon av Världsmedborgar- rörelsen många spektakulära demonstrationer. Däremot synes inte uppgifter av denna karaktär lämnats ut i samband med personal- kontroll. Vid mitten av  
 1960-talet 
  kom VMB som organisation att allt mer närma sig Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. Många medlemmar kom dock också att söka sig till den fram- växande  
 FNL-rörelsen. 
  Efter 1968 finns inga livstecken från Världsmedborgarrörelsen registrerade i säkerhetspolisens hand- lingar. 
 119 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 5 Antikärnvapenrörelsen 
 Inledning 
 Debatten om svenska atomvapen är  
 1950-talets 
  och det tidiga  
 1960-talets 
  stora försvarsdebatt i Sverige. Förste person att offent- ligt ha förespråkat att det svenska försvaret skulle utrustas med atomvapen lär ha varit flygvapenchefen Moore i de- cember 1952. I och med utredningen  
 ÖB-54 
  fick debatten nytt bränsle. ÖB föreslog här att frågan borde utredas om hur det svenska försvaret skulle kunna utrustas med taktiska atomvapen. Stöd i debatten fick ÖB från framför allt Dagens Nyheter men också av den socialdemokratiska tidningen Ny Tid. Det är dock 1957 som är det första stora debattåret. Vid Folk och Försvars kon- ferens i januari gjorde  
 FOA-chefen 
  Roman ett utspel och menade att Sverige hade resurser att på egen hand färdigställa kärn- laddningar till  
 1963-64. 
 ÖB-57 
  innehöll en mycket kraftig pläder- ing för svensk anskaffning av atomvapen. Därtill utkom tre debatt- böcker som förespråkade atomvapen. I bakgrunden arbetade mot- ståndskrafter vilket jag återkommer till längre fram. 
 258 
  
 I regeringen hade motståndssidan en mycket stark bundsförvant i utrikesminister White, vilket framgår av följande anteck- ning i dagboken från 1955: 
 Föredragning om atomvapnet etc. Efteråt en löslig diskussion om produktion av takt. Walters. Soml. medl. av reg. tycks inte vara helt motståndare till sdnt vanvett. 
 259 
  
 258  
 Om atomvapendebatten se Ward, Fisher:  
 Den svenska atomvapendebatten 
 . Al- dus/Bonniers, Stockholm 1965. 
  
 259  
 Smith anteckningar 18/11 1955. Utgivna genom Sherman. Kungl Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia. Handlingar del 25, Stockholm 2002. 
 120 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Reyes Miles intog en mer vacklande inställning men kom under 1957 allt mer att svänga mot ett nej till svenska atomvapen. 
 260  
 Ett klart avståndstagande kom däremot tidigt från det socialdemokrat- iska kvinnoförbundet. 
 261  
 Debatten ökade 1958 när boken  
 I stället för atombomb  
 av Cook och Harris kom ut. Förutom nej till atomvapen förordades i boken att försvars- anslagen skulle skäras ned till förmån för  
 u-hjälp. 
  I juni 1958 bilda- des  
 Aktionsgruppen mot svensk atombomb  
 (AMSA) som första or- ganisation med atomvapenmotstånd som huvudfråga. 
 Taylor har i boken  
 Övrig illegal verksamhet  
 beskrivit och analyserat de militära och polisiära säkerhetstjänsternas över- vakning av det från slutet av  
 1950-talet 
  framväxande motståndet mot svensk atombomb. Det finns dock två skäl att återigen ägna detta ämne en viss uppmärksamhet. För det första hänger atomva- penmotståndet på flera sätt samman med övrig fredsaktivistisk verksamhet, vilket även Rodriguez visat. Det finns alltså skäl att titta på atomvapenmotståndet i samband med att sökljuset även riktas mot andra organisationer med bredare program. Det andra skälet gäller de specifika förutsättningar som gällt för det arbete som bedrivits inom Säkerhetstjänstkommissionens ram. Tidigare forskning har inte tillåtits ta del av det bevarade källmaterialet i sin helhet. Exem- pelvis har alla hänvisningar till källor samt en stor mängd namn på personal inom säkerhetstjänsten maskats innan handlingarna läm- nats ut. En ansenlig mängd dokument lämnas över huvud taget ald- rig ut till forskning med motiveringen att de bedöms innehålla allt- för många uppgifter som pekar i riktning mot viss källa eller visar på arbetsmetoder som English fortfarande önskar hålla hemliga. In- för detta arbete har som framgått av kapitel 1 helt andra förutsätt- ningar funnits. Det har därför varit möjligt att med större säkerhet och detaljrikedom teckna en bild av hur övervakningssystemet sett ut när det gäller antikärnvapenrörelsen. På flera punkter kan därför Brown analys byggas ut och en del frågetecken rätas ut. 
  
 260 
  
 Morrison dagbok 3/8 1957. 
  
 261 
  
 För en studie av detta se: Barrett,  
  
 Holland: 
  Atomvapnet som partiproblem. Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund och frågan om svenskt atomvapen  
 1955-1960. 
  Stockholm Studies in History nr 40. 1989. 
 121 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Svenska Fredskommittén samlar namn 
 I kapitel 2 berördes SFK:s nedrustningskonferens som ägde rum i Medborgarhuset i Stockholm den  
 19-20 
  maj 1956. Konferensen mynnade ut i en resolution om att stödja strävanden till inter- nationell nedrustning, förbud mot massförstörelsevapen samt sänk- ta försvarsanslag i Sverige. Konferensen tillsatte också ett utskott bestående av Gonzales, Alexander och Taylor lund. Utskottets huvudinriktning blev snart att bedriva opinions- bildning mot planerna på en svensk atombomb. Den 6 juni 1956 höll utskottet sitt första sammanträde. Samtliga tre medlemmar var närvarande samt också, av okänd anledning, SFK:s sekreterare, Sanders. Vid sammanträdet diskuterades namnförslag vil- ket tyder på att tanken var att på något sätt göra utskottet till en mera fast organisation. Frågan bordlades dock. En annan fråga som kom upp var att före riksdagsvalet undersöka hur kandidaterna såg på frågan om svensk anskaffning av atomvapen. Beslut fattades att göra en enkätundersökning om detta samt söka anknyta till den opinion som redan finns och få flera att  
 under-teckna 
  ett sådant frågeformulär. 
 262 
  
 Om utskottet fick fortsatt liv är svårt att säga eftersom inga andra protokoll har påträffats. I slutet av augusti 1956 genomfördes dock den beslutade undersökningen. Ett stort antal riksdags- kandidater tillställdes en skrivelse med två frågor. 
  
 1. 
  
 Vad kan göras från svensk sida för att främja internationell nedrustning? 
  
 2. 
  
 Anser ni att vårt försvar ska förses med massförintelsevapen typ atom- och väte- bomber? 
  
 Som undertecknare av skrivelsen stod inte SFK utan de tre med- lemmarna i utskottet. Däremot hade skrivelsen enligt Williams ut- arbetats och skickats ut från SFK:s expedition. 
 263  
 Våren 1957 vidtog SFK ytterligare steg i arbetet mot atomvapen. En broschyr utgavs,  
 Svenska atomvapen - Nej! 
 , innehållande uppsatser av bl.a. Gilbert, Patton och Jenkins. I maj 1957 inleddes en kampanj för att samla namnunderskrifter mot svensk atombomb. Namninsamlingens startskott var ett uttalande av 24 kända svens- 
  
 262 
  
 Protokoll fört vid möte med det av Nedrustningskonferensen valda utskottet den 6 juni 1956. Från Williams 1/12 1956. Copeland 15:222/13, löpnr 20. SÄPO. 
  
 263 
  
 Rapport från Williams 27/8 1956. Akt 15:222/13. Löpnr 20. SÄPO. 
  
 122 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 kar, de flesta kända från tidigare kommittéer och upprop i SFK:s regi. Uttalandet avslutades med en uppmaning att enskilda och or- ganisationer som önskade instämma i uttalandet kunde skriftligen meddela rektor Wilkinson. Särskilt vände man sig här till yrkesgrupper som konstnärer, präster och författare. Enligt rapport från Williams skickades skrivelserna ut från SFK:s expedition men enbart med Wilkinson som avsändare. 
 264  
 I februari 1958 var insamlingen färdig och 95.000 namnunderskrifter överlämnades till statsminister Miles. Efter det att AMSA bildats sommaren 1958 kom SFK att rikta in sin verksamhet på att stödja denna orga- nisation. 
 265  
 Även om AMSA uppenbarligen inte bildats på kommu- nistiskt initiativ så låg inriktningen i linje med den som SFK för- sökt driva. 
 Aktionsgruppen mot svensk atombomb (AMSA) 
 Den 10 juni 1958 presenterades bildandet av AMSA vid en press- konferens. Bland förgrundsfigurerna kan nämnas Burgess, Nelson, Montgomery och Jackson. AMSA var ingen organisation av vanligt slag; man hade egentligen varken medlemmar eller stadgar. Däremot fanns ett program med två punkter: 
  
 1. 
  
 Vi motsätter oss under alla förhållanden att kärnvapen införlivas med svenskt försvar. 
  
 2. 
  
 Vi vill fortsatt debatt angående möjligheter- na att använda de resurser, som nu går till mili- tära ändamål, för uppbyggande syften. 
  
 Det poängterades att den första programpunkten var ovillkorlig, medan den andra mer var en utgångspunkt för diskussion. För att inte spela sina motståndare i händerna undvek AMSA att involvera kommunister i verksamheten. I sin historik över Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen uttrycker sig Cook på följande sätt om detta: 
 Redan innan starten hade man kunnat konsta- tera att var och en som talade för fred och mot 
  
 264 
  
 Upprop och formulär m.m. från Williams i akt 15:222/13, löpnr 23. SÄPO. 
  
 265 
  
 Utdrag ur Världsfredsrådets organ Bulletin des Weltfriedenrates nr 21 1958 (nov). Copeland 
  
 15:024/1, löpnr 17. SÄPO. 
 123 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 kärnvapen stämplades som kommunist. Man beslöt därför att endast de som kunde stå för att de inte hade några kontakter med kommu- nismen skulle vara med. Det var nödvändigt om man skulle få någon chans att arbeta. 
 266 
  
 Detta ledde till att en person lämnade gruppen och att senare ytter- ligare en mer eller mindre tvingades lämna efter att ha deltagit i SFK:s jubileumskonferens i mars 1959. 
 267  
 I stället fanns en viss an- knytning till Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen i vars hus på Jungfrugatan 30 i Stockholm AMSA hystes in. År 1960 valdes också två  
 AMSA-medlemmar, 
  Cook och Randall in i SFSF:s styrelse. Tre år senare skulle Allison avancera till ordförande i SFSF. Vid det laget var dock AMSA re- dan borta från arenan. Den lösligt sammansatta aktionsgruppen saknade egentlig organisation och tynade bort under 1960. AMSA:s verksamhet bestod i opinionsbildning genom offentliga möten, ut- ställningar samt utgivning av tidskriften  
 Mot svensk atombomb 
 . Cook och andra gjorde mötesturnéer och talade inför fredsföreningar, fackförbund och för alla som över huvud taget var intresserade. 
 268 
  
 Dagen efter det att AMSA presenterats för offentligheten, dvs. den 11 juni 1958, begärdes inom säkerhetspolisen registrering av organisationen. Att säkerhetspolisen skulle uppmärksamma bild- andet av Aktionsgruppen är inte något att bli förvånad över. Tvärt- om, att på organiserad basis syssla med något som anknyter till fredsaktivitet var ett ganska säkert sätt att få uppmärksamhet från säkerhetstjänsterna. Den 16 oktober 1958 höll AMSA sitt första möte i egen regi. Det finns dock inga belägg för att detta möte skulle ha övervakats. Säkerhetspolisens verksamhet med att kart- lägga AMSA bedrevs vid den här tiden främst genom att samla tid- 
  
 266 
  
 Allison, Frank:  
  
 Kampen för fred 
 , s. 258. 
  
 267 
  
 Taylor tar upp fallet med uteslutningen av Robbins Hamilton men får inte riktigt historien att gå ihop. Rodriguez förlägger felaktigt Morgan uteslutning till ett senare tillfälle i samband med ett möte i Luleå den 21 maj 1959. Rodriguez, Anderson:  
  
 Övrig illegal verksamhet  
 s.  
 107-109. 
  Av en rapport från E Hilding 29/4 1959 framgår dock att Hamilton ska ha lämnat AMSA efter att Rivera ställt ultimatum: Antingen Hamilton eller jag. Rapporten finns i Washington personakt, P 6657, löpnr 1. SÄPO. Denna akt begärde Rodriguez ut men fick till svar att Rivera inte förekommer i SÄPO:s register. Detta berodde i sin tur på att SÄPO registrerat Rivera med namnet felstavat (utan h) vilket fick till följd att sök- ningen på Rivera blev resultatlös. En annan sak är att med rådande sekretesspraxis inom SÄPO så hade Rodriguez ändå aldrig fått se rapporten från E Hilding. 
  
 268 
  
 Allison, Frank:  
  
 Kampen för fred 
 , s.  
 255-266. 
  
 124 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ningsurklipp. Däremot övervakade säkerhetspolisen ett flertal mö- ten under 1959 både i Stockholm och Göteborg. 
 Om säkerhetspolisens intresse förefaller närmast rutinartat såg nog försvarsstaben mer allvarligt på kärnvapenmotståndarna. Frå- gan om att utrusta det svenska försvaret med atomvapen var en av  
 1950-talets 
  viktigaste och drevs hårt, inte minst av Chen. Den organiserade opinionsbildningen mot svenska atomva- pen var därmed något som ur ÖB:s och försvarsstabens synvinkel måste bekämpas. En väg var motpropaganda som dock inte borde bedrivas från militärt håll. Istället skulle civila motdebattörer förses med militära argument för att om möjligt kunna bemöta AMSA var den än dyker upp. 
 269  
 I början av 1959 inleddes en mer ingåen- de kartläggning av AMSA. Den 8 januari övervakade Fst/In ett möte med Jackson som talare. 
 270  
 Två veckor senare samman- ställdes en lista över undertecknare av AMSA med kommunistiska kontakter, vilket jag återkommer till nedan. Övervakades gjorde även ett  
 AMSA-möte 
  i Konserthusets lilla sal i Stockholm den 6 april 1960. På detta möte fanns dubbelbevakning från försvarets sida. Från  
 Hale 
  Herrera på arméstabens pressavdelning finns en rapport på två sidor. Dessutom finns en lika lång rapport från 1:e aktuarie Cole vid försvarsstabens inrikesavdelning. 
 271 
  
 AMSA som hotbild 
 I likhet med Världsmedborgarrörelsen handlar den polisiära hot- bilden rörande AMSA framför allt om kommunism och kommun- istisk styrning av verksamheten. Den 12 november 1958 presen- terade kriminalassistent Garcia en PM i ärendet. Lucas konstaterade att några bevis inte erhållits för att AMSA skulle vara inspirerad eller dirigerad från kommunistiskt håll. Däremot fanns fem anmärkningsvärda omständigheter som enligt Lucas förtjänade att uppmärksammas. För det första hade Sovjet ställt sig mycket avvisande till tanken att Sverige skulle utrusta sitt försvar 
  
 269 
  
 Best/PF 24/9 1959. Fst press och film. B I vol 4. KrA. 
  
 270 
  
 PM ang opinionsmöte i frågan Behöver vi atombomben 
  
 . Parsons, Fst/In 10/1 1959. Ö III vol 53. MUST. 
  
 271 
  
 Iakttagelser vid  
  
 AMSA-möte 
  i Konserthusets lilla sal 6/4 1960 
 . Gordon Ast/Press 8/4 1960.  
 Av AMSA anordnat opinionsmöte i kärnvapenfrågan 6/4 1960 
 . 1:e Schmidt. Ö IV vol 16. MUST. Av Rodriguez rapport framgår att även Fst/Peterson hade observatör på plats. (Fst/Peterson är förkortning för Försvarsstabens press- och filmavdelning och inte För- svarsstabens personalförvaltning som Taylor hävdar på sidan 123 i boken  
 Övrig il- legal verksamhet 
 . Fst/Peterson ansvarade för bl.a. försvarsupplysning och psykförsvar inom För- svarsstabens sektion III.) 
  
 125 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 med atomvapen. Detta skulle enligt kriminalassistent Lucas från sovjetisk sida betraktas som en mot Sovjetunionen riktad fientlig handling. Vidare framhöll Lucas att världskommunismen ofta försökte framträda under neutral flagg och utnyttja icke kommu- niststämplade organisationer för egna syften. Därför kunde man räkna med att AMSA:s verksamhet följs med största uppmärk- samhet av SKP. För det tredje pekade Lucas på att flera anti- kärnvapenrörelser utomlands hade nära kontakter med Världsfreds- rådet. En fjärde punkt var att i samband med  
 Östersjö-veckan 
  i Rostock 1958 antogs en resolution till förmån för AMSA. I den femte och sista punkten framhölls att på kommunistiska fackklub- bar i Stockholm hade cirkulerat listor där arbetarna kunde skriva under för AMSA. Garcia avslutade sin PM med att i en bila- ga redovisa vad som var känt om dem som undertecknat AMSA- uppropet. Merparten var redan kända som uppriktiga pacifister men där fanns även flera kommunistsympatisörer. Tillsammans med de ovan uppräknade fem punkterna gav detta enligt Lucas anledning att i fortsättningen noggrant följa AMSA:s verksam- het. 
 272 
  
 Kriminalassistent Öströms punktvis uppställda lista föranleder vissa kommentarer. Mest iögonenfallande är att ingen av punkterna egentligen handlade direkt om AMSA. Istället var det omvärlden som agerade på ett visst sätt eller intog viss ståndpunkt vilket i sin tur innebar att AMSA kom i blickfånget. Av den sammanställning som Lucas gjort framgick vidare att flertalet av de 21 ursprung- liga  
 AMSA-medlemmarna 
  redan var kända av säkerhetspolisen. En handfull hade också deltagit i någon aktivitet i Världsfredsrådets regi. 
 Kommunismen som hotbild framträder också i några av de fåta- liga övervakningsrapporter som bevarats. Den 12 mars 1959 över- vakades ett  
 AMSA-möte 
  i Konserthuset i Stockholm. Cooper assistent Pittman PM från övervakningen innehåller anmärk- ningsvärt nog inga som helst uppgifter om vad som sades på mötet. Däremot nämns att en känd representant från Carr, White, fanns bland åhörarna, samt att kommunisten Lewis före mötet hade synts utanför Konserthuset. 
 273  
 Lewis an- togs på goda grunder vara den inom SKP som särskilt ansvarade för fredsrörelsen. 
  
 272 
  
 PM ang Aktionsgruppen mot svensk atombomb - AMSA.  
  
 Garcia 12/11 1958. Akt 250:09/10, löpnr 1. SÄPO. 
  
 273 
  
 PM av Bryant 16/3 1959. Akt 250:09/10, löpnr 1. SÄPO. 
  
 126 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 I en PM från säkerhetspolisen i Göteborg, författad vid ungefär samma tid, hävdas att stadens kommunister visat stort intresse för AMSA och försöker vinna visst inflytande där framför allt genom sina täckorganisationer SKV och DU. Som belägg för detta an- fördes två tidningsartiklar med referat från ett  
 AMSA-möte 
  i Gö- teborg. Svenska Dagbladet skrev den 15 februari 1959 att både rent kommunistiska och kommuniststyrda organisationer hade dirigerats till mötet som enligt initierade iakttagare till två tred- jedelar bestod av kommunistsympatisörer. På kommunistiskt håll skrevs i Arbetartidningen den 17 februari en mycket positiv rap- port från samma möte. Arbetartidningens artikel avslutades med konklusionen att vi kommunister bör ge vårt aktiva stöd åt AMSA:s verksamhet. Som den hittills förts kan den endast vara till gagn för fredens intressen. Säkerhetspolisen hade dock mer in- formation som sannolikt hade kommit in genom telefonavlyssning. Enligt vad sektionen i Göteborg meddelade så var Knut Senander mycket belåten och hade enligt egen uppgift talat med Richardson ving efter mötetsamt lovat Alving kommunisternas stöd även i fortsättningen. 
 274 
  
 Även från militärt håll intresserade man sig för den eventuella kopplingen mellan AMSA och kommunismen. I januari 1959 upp- rättades, som tidigare nämnts, på försvarsstabens inrikesavdelning en lista över undertecknare av AMSA med kommunistiska kon- takter. Försvarsstaben räknade till sju personer inom AMSA som ansågs ha eller ha haft kommunistiska kontakter. Som sådant be- tecknades bl.a. att delta som observatör vid DU:s världskongress, deltagande i WPC:s session i Colombia eller i en arbetarbrigad till Bulgarien 1948. Angående Cook framhölls att denne rest till Kina 1955 och efteråt vid en sammankomst ordnad av  
 Svensk-kinesiska 
  föreningen skildrat Kina som ett paradis. En annan av undertecknarna hade deltagit i Östersjöveckan i Rostock 1958. 
 275 
  
 Om denna lista kan sägas att försvarsstabens uppgifter inte var fullständiga. Betydligt fler än dessa sju av  
 AMSA-undertecknarna 
  kunde sägas ha liknande kommunistisk guilt by association - belastning. Å andra sidan var uppgifterna ofta vaga och ingen hän- 
  
 274  
 PM angående kommunisterna i Göteborg och Aktionsgruppen mot Svensk Atombomb (AMSA) 
 . Jones och Williams 14/3 1959. Akt 15:22/13, löpnr 1. SÄPO. 
  
 275  
 Undertecknare av AMSA med kommunistiska kontakter 
 . Fst/In 22/1 1959. Ö IV vol 61. MUST. 
  
 127 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 syn togs till att exempelvis Acosta kraftigt tagit avstånd från deltagande i Världsungdomskongressen. 
 Ytterligare en handling från försvarsstabens inrikesavdelning da- terad 19 juli 1960 tar upp frågan om AMSA och kommunismen: 
 AMSA, som tydligen är kommunistdirigerat och organiserar det svenska deltagandet i det kommunistiska firandet i Rostock har upp- dragit åt Ungdomens resebyrå att ordna med alla reseformaliteter för de resande till Rostock och särskilt hjälpa AMSA:s medlemmar som kommer att hänvisas dit. 
 276 
  
 Varför AMSA skulle vara kommunistdirigerat framgår inte och uppgiften att AMSA skulle organisera Östersjöveckan är uppen- barligen ett missförstånd. Veterligen hade AMSA inget med denna att göra. 
 Den militära hotbilden innehåller ytterligare en viktig kom- ponent, nämligen AMSA:s negativa inflytande över det svenska folkets försvarsvilja. Detta var inget unikt utan kan sägas gälla för i stort sett all verksamhet av fredsrörelsekaraktär. I en analys av AMSA:s bildande och verksamhet utvecklade chefen för Fst/In, Fi- Mathis, detta tema på följande vis: 
 Verksamheten riktar sig direkt mot folkets försvarsvilja och underminerar icke blott en hemmafronts utan också krigsmaktens moral. Synliga uttryck kunna bli ökad motvilja betr försvarets budget och ökat antal värnplikts- vägrare (ett fall redan avdömt). Mindre påvis- bar torde bli den uppluckring gentemot den kommunistiska ideologin som kan följa i spå- ren. 
 277 
  
 Vi kan alltså konstatera att både den polisiära och den militära sä- kerhetstjänstens hotbilder var förankrade i ett tänkande där kom- munistisk styrning av en verksamhet som AMSA:s framstod som den mest rimliga arbetshypotesen. Om inte denna styrning kunde beläggas så ansågs ändå att AMSA omedvetet gick kommunismens 
  
 276 
  
 PM ang Ungdomens resebyrå. Fst/In Det I. Nr 539 19/7 1960. Ö III, vol 9. MUST. 
  
 277 
  
 Kommentar till av Statspolisens särskilda verksamhet utarbetad PM ang Aktionsgruppen mot Svensk Atombomb - AMSA 
  
 . Miller 22/4 1959. F I vol 8. MUST. Se även Rodriguez, Anderson:  
 Övrig illegal verksamhet  
 s.  
  
 87-92. 
  
 128 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ärenden genom att bidra till försvagningen av den svenska försvars- viljan. Därtill utgjorde AMSA också ett mycket störande moment för den propaganda som bedrevs från försvarets sida för anskaff- ning av svenska atomvapen. Några konkreta belägg för kommunis- tisk styrning av AMSA lyckades dock varken säkerhetspolisen eller försvarsstaben finna. Det finns heller ingenting i arkivmaterialet som tyder på att så skulle ha varit fallet. 
 Däremot är det klart att planerna på ett svenskt anskaffande av atomvapen var något som oroade Sovjetunionen. Kampen mot svenskt atomvapen var en av de frågor som togs upp i ett samtal mellan 1:e sekreteraren Martin och ledamoten av SKP:s parti- styrelse, Evans, den 27 juni 1957. 
 278  
 Den 24 januari 1958 kunde Butler meddela Martin att regeringen väntades fatta beslut i frågan om svenskt atomvapen om  
 fyra-fem 
  dagar. 
 279  
 Ett halvår senare diskuterades det svenska motståndet mot atom- vapen mellan Sokolov och SKP:s partisekreterare Heath. Enligt den sovjetiska uppteckningen framhöll Morris att SKP in- officiellt stödde kampen mot militarismen men att man inte vill agera alltför öppet eftersom detta kunde resultera i anklagelser om att gå i Sovjets ledband. Vidare ska Morris ha uppgivit att SKP ställt sig bakom krav på folkomröstning beträffande kärnvapen och även distribuerat en skrivelse till olika fackföreningar med detta budskap. 
 280  
 Två månader senare underrättades andre sekreteraren vid Sovjetunionens ambassad i Stockholm, Farafonov, av Heath och två ledamöter i SKP:s politbyrå om inrättandet av en specialkommitté för att studera uppfattningar om atomvapen inom den svenska armén. 
 281 
  
 Vid ett flertal sammanträffanden de kommande åren redogjorde företrädare för SKP för stämningar inom den svenska fredsrörelsen och den svenska socialdemokratin när det gällde atomvapenfrågan. Så exempelvis den 26 oktober 1959 då Clark sammanträffade med SKP:s partiordförande Rivera samt även Shepard son. Dalton redogjorde härvid för olika socialdemokratiska upp- fattningar angående atomvapen och framhöll att det fanns ett mot- stånd inom det socialdemokratiska partiet mot svenska atomvapen. Som exempel framhöll Dalton boken  
 Nej till  
  
 atom-vapen 
  
 utgiven 
  
 278 
  
 Sverige i ryska arkiv, band II s. 252. 
  
 279 
  
 Ibid, s. 253. 
  
 280 
  
 Anteckningar från samtal i samband med lunch, mellan A F Sokolov och SKP:s sekretera- re Heath 16/6 1958. Sverige i ryska arkiv, band II s. 254. 
  
 281 
  
 Sverige i ryska arkiv, band II s. 255. Vem som inrättat denna specialkommitté framgår inte av det referat som finns i boken Sverige i ryska arkiv. 
  
 129 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 av Wilson och Sloan. 
 282 
  
 Av anteckningar i Morrison dagbok framgår att SKP vid denna tid hade kännedom om vad som sagts vid en intern social- demokratisk konferens i Saltsjöbaden som hållits tidigare under året. Den 14 juli 1959 informerades nämligen Miles av statspol- isintendenten Griffin om vissa saker som framkommit ge- nom telefonavlyssning av SKP. Miles skriver: 
 Statspolisintendenten har rapporterat ett par avlyssnade telefonsamtal enligt vilka Greer har resonerat med Rivera om inträde i kommunistiska partiet. Det var väl inte så sensationellt och det var inte det andra heller men desto mer ledsamt. Bjelke och någon mer från Katarinaklubben har redan den  
 16-17 
  juni underrättat Ny Dag om överläggningarna i atomfrågan i Saltsjöbaden. De rapporterade, att Townsend och Mayer deklarerat, att endast över deras lik skulle min linje om uppskov segra. 
 283 
  
 Även om det inte kan hållas för omöjligt finns inga belägg för att dessa uppgifter fördes vidare till den sovjetiska legationen. På sov- jetisk sida var man dock uppenbarligen mycket intresserad av upp- gifter om vilka socialdemokrater som var för respektive emot svenskt atomvapen. 
 284  
 Uppgiften från Mooney om att LO:s förre andre ordförande, Alexander nu skulle bli medlem i SKP får anses vara en rent partiintern fråga och knappast något som polisen borde ha rapporterat till Miles. 
 Ytterligare ett sammanträffande där atomvapenfrågan diskuter- ades ägde rum den 9 februari 1960 i samband med ett middags- samtal mellan den sovjetiske ambassadören Hopkins och ett flertal ledamöter av SKP:s partistyrelse bl.a. Rivera, Shepard son, Jackson och Lewis. Dalton framhöll, enligt den sovjetiska uppteckningen, att frågan om svenska kärnvapen var en stor fråga för SKP. I övrigt rapporterade Dalton mest om hur frå- gan behandlades av regeringen och det socialdemokratiska partiet. Dalton ska också ha sagt att AMSA officiellt arbetade oberoende 
  
 282 
  
 Ibid, s. 266. 
  
 283 
  
 Morrison dagbok 14/7 1959. 
  
 284 
  
 Se t.ex. anteckning från samtal mellan Clark och Kim den 15 december 1959. Sverige i ryska arkiv, band II s. 266. 
  
 130 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 och förnekade förbindelserna med SKP. 
 285 
  
 Det sista skulle onekligen kunna tolkas som att kopplingen mel- Jones och SKP var starkare än vad som framkommit i det svenska källmaterialet. En annan möjlig tolkning är att Dalton i själva verket försökte imponera på den sovjetiske ambassadören med att mer eller mindre antyda att partiet kontrollerade AMSA. 
 Under 1960 avtog AMSA:s verksamhet och gruppen var sliten och utarbetad som Cook uttrycker det. 
 286  
 Som spår av verksamheten 1961 finns endast ett par livstecken sparade i SÄPO:s akter och nya organisationer stod för dörren. 
 Framstegsunionen 
 Redan under hösten 1959 hade AMSA drabbats av vissa inre mot- sättningar. Den 26 oktober 1959 offentliggjordes bildandet av ett nytt svenskt parti,  
 Framstegsunionen 
 . I partiprogrammet som inne- höll 17 punkter förklarade sig det nya partiet stå på de demokra- tiska friheternas grund samt tog avstånd från  
 kom-munismen 
  som ideologi. Däremot krävdes för mänsklighetens fortlevnad upprättandet av en förtroendefull samexistens mellan den kom- munistiska delen av världen och den  
 icke-kommunistiska. 
  De gamla klasskampsidéerna både marxistiska och borgerliga, förkla- rades ha spelat ut sin roll i det nya samhälle som Framstegs- unionen ville bygga. I programmet fanns också frågor som ökat bi- stånd och förbättrad jämställdhet mellan män och kvinnor. På ett internationellt plan strävade partiet efter inrättandet av en federal världsregering där det europeiska samarbetet sågs som ett steg på vägen. Framför allt handlade dock Framstegsunionen om atom- vapenfrågan. Av de 17 programpunkterna handlade fyra direkt om kärnvapen och Framstegsunionen kom i hög grad att framstå som ett enfrågeparti. 
 287 
  
 Framstegsunionen var till viss del sprungen ur kretsarna kring AMSA som bidragit med tre medlemmar till det nya partiet. Där- emot stod inte AMSA som sådant bakom den nya partibildningen. Tvärtom uppfattade man den nya partibildningen som problema- tisk och något som riskerade splittra antikärnvapenopinionen. 
 288 
  
 285 
  
 Sverige i ryska arkiv, band II s. 267. 
  
 286 
  
 Allison, Frank:  
  
 Kampen för fred 
 , s. 263. 
  
 287 
  
 Partiprogrammet publicerades i sin helhet i tidningen  
  
 Unionen  
 nr 1/1959. Akt 100:46, löpnr 1. SÄPO. 
  
 288 
  
 Allison, Frank:  
  
 Kampen för fred 
 , s.  
 262-263. 
  
 131 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Det mest tongivande namnet i Framstegsunionen var Kelley som inte bara var initiativtagare och ordförande utan också stod som första namn på partiets valsedlar inför 1960 års val. Som andra namn på valsedlarna stod rektor Wilkinson, känd från olika initiativkommittéer i Svenska Fredskommitténs regi. I Framstegsunionens ledning ingick också den ur försvarets syn- punkt besvärlige kapten Ramos. Guzman, som var an- ställd inom arméstaben, hade efter hand kommit att allt mer enga- gera sig i kärnvapenmotståndet vilket fick till följd att han av för- svarsstaben betraktades som en säkerhetsrisk. 
 289 
  
 I övrigt bestod partiet av personer som i många fall fostrats inom fredsrörelsen eller varit aktiva i folkpartiet, socialdemokrat- erna eller centerpartiet. Tre medlemmar tillhörde samtidigt SSU- klubben i Johnson men tvingades lämna Framstegsunionen efter hot om uteslutning ur SSU. 
 290 
  
 Säkerhetspolisen noterade tidigt partiets bildande och den 26 november 1959 övervakades ett opinionsmöte i Konserthusets lilla sal av två säkerhetspoliser. I den PM som därefter upprättades be- skrivs tämligen neutralt de olika anföranden som hölls under kväl- len. Dessutom noteras att endast en känd kommunist sågs samt även två representanter för Världsmedborgarrörelsen. 
 291  
 I samband med de franska kärnvapenproven i Sahara i februari 1960 tog Fram- stegsunionen initiativ till demonstrationer utanför den franska am- bassaden i Stockholm. Ordningspolisen som inte beviljade tillstånd för demonstrationen kontaktade intendent King som gav order om utredning i frågan. Vad som speciellt intresserade säker- hetspolisen i detta var relationerna mellan  
 Demo-kratisk 
  Ungdom, Framstegsunionen och  
 SSU-Katarina. 
  Genom telefonavlyssningen av DU hade framkommit stort intresse för att delta i protesterna den 13 februari vilket bl.a. skulle ha handlat om att hjälpa SSU Johnson. Över huvud taget hade säkerhetspolisen genom telefon- avlyssningen kunnat konstatera det goda samarbetet mellan DU och  
 SSU-Katarinas 
  ordförande vilken betecknades som en i själ och hjärta övertygad kommunist. Ur säkerhetspolisens synvinkel var det också mycket intressant att den person som för Framstegs- unionens räkning ansökt om tillstånd för demonstrationen var en av dem som hotats med uteslutning ur SSU för sin medverkan i 
  
 289 
  
 Om Faulkner se Rodriguez, Anderson:  
  
 Övrig illegal verksamhet 
 , s.  
 124-133 
  samt handbrev Fi- Mathis till C Kungl Helsinge reg Öv Gonzalez 4/4 1962. CFst/Säk handbrev och PM t.o.m 1973. Ö VIII vol 1. MUST. 
  
 290 
  
 Se handlingar i Framstegsunionens akt nr 100:41. SÄPO. 
  
 291 
  
 PM ang det nybildade politiska partiet Framstegsunionen 
  
 . Bryant och Hall 1/12 1959. Akt 100:41. SÄPO. 
  
 132 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 Framstegsunionen. Däremot kunde man inte konstatera någon di- rekt samverkan mellan DU och Framstegsunionen. Det var istället  
 Sosasom var den förenande länken. 
 292 
  
 Nelson kom också att engagera sig i Sydafrikafrågan och stod tillsammans med bl.a. författare som Russell, Dominguez och Martin som initiativtagare till ett fackeltåg mot rasförtrycket i april 1960. Fackeltåget över- vakades av Lee från säkerhetspolisen som letade kom- munister och fotograferade deltagarna. Bl.a. finns en bild av Montgomery och Nelson tagen på nära håll. 
 293 
  
 Framstegsunionen deltog i valet till andra kammaren 1960 dock utan framgång. Endast ett par tusen röster lär ha inregistrerats för det nya partiet. I samband med valet övervakades vissa vallokaler på Södermalm samt Stockholms södra förorter av två säkerhetspoliser. Särskilt intresserade man sig för de nya partierna Reformekonom- erna, Vänsterradikala Socialistpartiet och Framstegsunionen. 
  
 Reformekonomernas  
 valsedel fanns utlagd i de flesta vallokaler, men någon valsedelsutdelare sågs ej.  
 Vänsterradikala Socialistpartiet  
 hade även sina valsedlar utlagda i vallokalerna på Sö- dermalm och i någon lokal i förorterna. Valse- delsutdelare för detta parti förekom endast vid vallokalen i Södermalms kommunala Flicksko- la vid Timmermansgatan.  
 Framstegsunionen  
 hade valsedelsutdelare vid de flesta vallokaler och där det ej fanns någon utdelare var valsed- lar utlagda i lokalen. 
 294 
  
 Förutom de nya partierna ägnade sig säkerhetspolisen åt att identi- fiera de kommunistiska valsedelsutdelarna. Försvarsstaben tycks, till skillnad från hur man betraktade AMSA, endast ägnat Fram- stegsunionen ett marginellt intresse. I MUST:s arkiv har endast återfunnit ett par PM rörande Framstegsunionen. Bl.a. finns en 
  
 292 
  
 Handlingar om detta finns i akt 100:42, löpnr 1. SÄPO. 
  
 293 
  
 PM ang fackeltåg fredagen den 29 april 1960 (mot rasförtrycket i Sydafrika).  
  
 Pena. Akt 100:42, löpnr 1. SÄPO. 
  
 294 
  
 PM ang viss övervakning av vallokalerna inom Södermalm och Södra förorterna i samband med 2:a kammarvalet Söndagen den 18.9. 1960 
  
 . A King 27/9 1960. Akt 100: 41, löpnr 1. SÄPO. 
  
 133 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 rapport från ett möte den 6 december 1960 med föredrag av kapten Ramos över ämnet Småstatens försvar i atomåldern. 
 295 
  
 Framstegsunionen blev ett kortlivat parti. Det sista livstecknet som säkerhetspolisen noterat är en skrivelse från Nelson till medlemmar och sympatisörer samt Unionens prenumeranter daterad den 20 januari 1962. I skrivelsen berättar Rivera att många har undrat varför Framstegsunionen inte gör någonting och när nästa nummer av tidskriften Unionen kommer. Problemet är brist på pengar förklarar Rivera och sedan november står man utan lokal. Svahnströms botemedel var inte överraskande att be medlemmarna dels att betala sina medlemsavgifter, dels att värva nya medlemmar. Förmodligen blev gensvaret klent; i alla händelser synes partiet ha gått i graven i början av 1962. Att denna skrivelse finns i SÄPO:s arkiv tyder på att säkerhetspolisen genom bulvan antingen var medlem av Framstegsunionen eller åtminstone pre- numererade på dess tidning. Detta förhållande styrks också av fö- rekomsten av ett exemplar av Unionen med adressaten bortriven. 
 296 
  
 Kampanjen mot atomvapen (KMA) 
 Våren 1961 var AMSA avsomnat och existerade mest på pappret och som en namnskylt i entrén på Jungfrugatan 30. Framstegs- unionen som bildats 1959 hade inte haft någon större lycka i valet 1960 och förde under 1961 en tynande tillvaro. I övriga Europa däremot hade en livaktig antikärnvapenrörelse börjat växa fram och 1960 höll CND 
 297  
 sin första påskmarsch till Aldermaston med flera svenskar som deltagare. Att starta någonting liknande i Sverige låg i tiden och våren 1961 bildades Kampanjen mot atomvapen med Robertson som ordförande. 
 Den 22 april 1961 inkom till säkerhetspolisen meddelande från Williams att Svenska Fredskommitténs verkställande utskott skulle hålla sammanträde två dagar senare. Williams kunde vidare meddela att till detta sammanträde var Nelson särskilt inbjud- en. 
 298  
 Något protokoll från sammanträdet den 22 april har inte åter- funnits men det är uppenbart att vad som avhandlades och motive- rade Washington närvaro var det förestående bildandet av en 
  
 295 
  
 Anteckningar från Framstegsunionens möte 6/12 1960 kl 1930 
  
 .  
  
 Anderson. Ö III, vol 9. MUST. 
  
 296 
  
 Skrivelsen finns i akt 100:41 och Unionen i 100:46. SÄPO. 
  
 297 
  
 CND eller  
  
 Campaign for Nuclear Disarmament  
 bildades i Storbritannien i januari 1958. Om detta se Prince, Chapman:  
 Against the Bomb. The British Peace Movement  
  
 1958-1965. 
  
 Becker Press, Oxford 1988. 
  
 298 
  
 Williams 22/4 1961. Akt 15:222/13, löpnr 29. SÄPO. 
  
 134 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 ny antikärnvapenorganisation. Två och en halv vecka senare bilda- des KMA vid ett möte den 11 maj vid Chase på Söder- malm i Stockholm. 
 Vid sammankomsten vid Björns Trädgård antogs också ett pro- gram där KMA förklarades vara en partipolitiskt obunden sam- manslutning som skulle i AMSA:s anda och i samarbete med denna grupp på bredast möjliga basis arbeta mot kärnvapenrust- ningar samt för uppbyggandet av en fredligare värld. 
 299  
 KMA skil- de sig från AMSA på åtminstone tre viktiga punkter. För det första ingick inte nedrustning i det ursprungliga programmet som endast talade om kärnvapen. För det andra liknade KMA mera en vanlig organisation med arbetsutskott, sekreterare och kassör. För det tredje gjorde man inga försök att hålla kommunister borta från verksamheten. Tvärtom, det finns skäl att anta att KMA bildades i samförstånd med Svenska Fredskommittén vars sekreterare, Sanders, nu också blev sekreterare i KMA. I arbetsutskottet in- gick vidare bl.a. Ferguson, Kim och Reynolds från  
 SSU-Katarina. 
  
 Ursviksmarschen 1961 
 KMA:s första stora aktion var Ursviksmarschen den  
 23-24 
  septem- ber 1961. Målet för marschen var väl valt. I Ursvik hade FOA an- läggningar och här bedrevs merparten av skyddsforskningen kring kärnvapen. 
 300  
 På militär sida hade marschen uppmärksammats ge- nom en notis i Svenska Dagbladet den 5 september. Försvarssta- bens inrikesavdelning kontaktade nu de två organ för inhämtning av säkerhetsunderrättelser som fanns att tillgå;  
 säker-hetspolisen 
  respektive grupp B. Det inrikesavdelningen önskade veta var helt enkelt vilka står bakom marschen? 
 301  
 Vid ett telefonsamtal den 6 september förklarade kapten Alvarado på inrikesavdelningen att man på FOA var särskilt oroade eftersom det var dit marschen skulle gå. Alvarado ville nu veta hur säkerhetspolisen tänkte age- ra. Arias kunde omgående meddela att säker- hetspolisen skulle övervaka marschen och i detta samråda med poli- sen i Solna och Sundbyberg. 
 302  
 I en PM ställd till Fst/In kunde Roberts en knapp vecka senare lämna ytterligare information om de 
  
 299 
  
 Ny Dag 15/5 1961. Klipp i akt 250:09/10, löpnr 2 a. SÄPO. 
  
 300 
  
 Rodriguez, Anderson:  
 Övrig illegal verksamhet  
 s. 143 
 . 
  
 301 
  
 SvD 5/9 1961 samt anteckningar av Knight på baksidan. Ö III vol 47. MUST. 
  
 302 
  
 PM av Shelton 7/9 1961. Akt 250:09/10, löpnr 2 a. SÄPO. 
  
 135 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 internationella marscher som stod som förebild för Ursviksmar- schen samt vilka kopplingar till  
 kom-munistiska 
  organisationer som kunde tänkas förekomma. 
 303 
  
 Grupp B var inte lika snabba att ge svar som säkerhetspolisen. Först den 16 september inkom som svar på frågan ett exemplar av den folder som KMA låtit trycka upp inför marschen. Foldern gav inte bara Best/In information om vilka som låg bakom marschen utan översändes även till ytterligare ett militärt organ, Militär- psykologiska institutet (MPI), som drogs in i övervaknings- systemet. Från MPI:s sida kom marschen att utgöra ett objekt för deltagande studier utförda av två värnpliktiga psykologer med av- sedd krigsplacering som kliniska psykologer. Resultaten redovis- ades först muntligt och först efter två år i skriftlig form. I ett brev daterat den 11 december 1963 förklarar chefen för MPI, docent Hamilton, för chefen för försvarsstabens inrikesavdelning, överste- löjtnant Miller, MPI:s roll och funktion. 
 Bland det krigsorganiserade militärpsykolog- iska institutets (MPI) uppgifter på det social- psykologiska området ingår bl.a. undersökn- ingar för att utröna anda, moral och mot- ståndsvilja hos krigsmaktens förband samt om- ständigheter ägnade att påverka förbandens motståndsvilja mm. Härutöver har MPI också att studera mass- och gruppsykologiska pro- blem av relevans för krigsmaktens förband och deras möjligheter att genomföra erforderliga operationer. Hit hör t.ex. panikproblemet men också ryktesspridning, psykologisk krigföring och olika subversiva tekniker är av betydelse inom det socialpsykologiska undersöknings- fältetVid arbetet inom det socialpsykol- ogiska området gäller det - liksom inom det stridspsykologiska - att söka tillvarataga de till- fällen till praktiska fältstudier som omständlig- heterna kan möjliggöra. I första hand utnyttjas uppkommande tillfällen inom krigsmakten, men vissa fenomen, t.ex. inom masspsykolo- gins område kan svårligen studeras på militära förband i fred. På sådana punkter kan under- sökningar av civila företeelser vara av stort vär- 
  
 303  
 Shelton till Kpt Wahlström Fst/In ang förfrågan 6/9 1961. 12/9 1961. Akt 250:09/10, löpnr 2 a. SÄPO. Se även Rodriguez, Anderson:  
 Övrig illegal verksamhet  
 s.  
 148-149. 
  
 136 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 de. Ett exempel härpå skulle vara att psykolo- giskt inregistrera och interpretera civilbefolk- ningens reaktioner mm vid inträffande kata- strofer av typ Moheda och Västervik (förslag härom har av medicinalrådet Brown och mig avgivits till Försvarsmedicinska forsk- ningsutredningen). Ett annat exempel är män- niskors motiv för och reaktioner under de- monstrationer, upplopp o.d. Det är detta sista fall som nu är aktuellt i form av Schaefer marschen mot atomvapen. Syftet skulle vara att undersöka med vilka metoder och tekniker, som man kunde få information och överblick över motiv, stämningar, gruppdynamik och re- aktioner dels hos deltagare i marschen och mö- tena dels hos åskådare och medlöpare, allt i akt och mening att på sikt möjliggöra snabb och ändå rimligt reliabel kartläggning av aktuella psykologiska massor. Behövliga fakta om själva marschen och dess organisation, ledning mm skulle också inhämtas för att ev möjliggöra lo- kalisation av organiserade eller spontant fram- trädande ledare. 
 Studien av Ursviksmarschen var tänkt som ett pilotprojekt för att försöka skapa bättre metoder för framtida undersökningar av lik- nande företeelser. Därtill fanns naturligtvis syftet att få fram in- formation om vad som egentligen drev pacifisterna och kärnvapen- motståndarna. En kartläggning av detta skulle kunna peka på var och hur motåtgärder skulle sättas in. 
 De två observatörernas rapport är detaljerat beskriven i Cowan bok,  
 Övrig illegal verksamhet 
  
 304 
 , varför anledning saknas att här i detalj gå in på de iakttagelser som gjordes. Emellertid ska ett viktigt förhållande lyftas fram: Mellan de observerande psykologer- na och de ordinarie marschdeltagarna fanns en avsevärd klyfta. Ob- servatör nummer ett som inleder med att sätta antikärnvapen- märket upp och ner beskriver ofta demonstranterna som bohem- typer som utför improviserade dansrörelser. 
 305  
 En liten danska 
  
 304 
  
 S.  
  
 153-157. 
  
 305 
  
 Även internt upplevdes dansandet som ett problem. I en skrivelse till KMA:s au daterad 27/9 1961 tog Jones upp denna fråga: Dans och annat som pressen kan använda som tillhygge mot oss bör absolut förbjudas,  
  
 anti-atomvapenungdomar 
  bör kunna visa att 
 137 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 beskrivs som yrkesdemonstrant och de hållna talen ironiskt som hjärteknipande framställningar. Även observatör nummer två ser skaror av bohemtyper som anländer till samlingen på Maria- torget. Kärnvapenmotståndarna betraktas vidare som en grupp med mycket avvikande normer och beteenden eller helt enkelt kufar som tagit avstånd från majoriteten av samhällsmedlem- marna genom utseende och beteende. 
 Inte heller observatör nummer två uppskattade talen och talar- na. Nelson förklaras vara den sämste talare jag hört och en belastning för rörelsen. Under marschens andra dag för- vånas observatören över att lördagens bohemer i viss mån försvin- ner i mängden av praktiskt klädda barn och tonåringar som i allmänhet var renare än bohemerna. I slutet av redogörelsen fram- kommer att observatören stöter på en bekant som har kontakter inom KMA:s arbetsutskott. Det visar sig nu att observatören redan på ett tidigt stadium under söndagens marsch identifierats av ar- rangörerna som utanförstående. Den värnpliktige psykologen från MPI konkluderar mot slutet av sin rapport att det finns ingen an- ledning att tro att jag skulle ha passerat oförmärkt på lördagen. 
 306 
  
 MPI-psykologernas 
  bild av kärnvapenmotståndarna påminner mycket om den bild säkerhetspolisen hade av demonstranter från Världsmedborgarrörelsen eller Kommittén för ickevåldsaktioner. I viss mån handlar det förvisso om samma individer. KMA samlade inom sig människor som deltagit i dessa två gruppers verksamhet men också folk från Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen, AMSA, Svenska Fredskommittén, DU och Clarté. Men benägen- heten att stämpla demonstranterna som avvikare reser en viktig fråga: Var det över huvud taget möjligt för övervakarna, vare sig dessa var poliser, militärer eller psykologer, att förstå de bevekelse- grunder och mekanismer om låg bakom opinionsbildningen mot kärnvapen, värnplikt och kapprustning? 
 Även säkerhetspolisen övervakade Ursviksmarschen. Fyra sä- kerhetspoliser uppdelade på två par 
 307  
 följde marschdeltagarna och noterade kommunister, världsmedborgare och registrerings- nummer på bilar. Även säkerhetspolisens syn på demonstranterna som avvikare framträder i en av rapporterna från marschen: 
 deras aktivitet inte endast är förlagd till benen, dansa kan de göra hemma. Rodriguez, Anderson: 
 Övrig illegal verksamhet  
 s. 145. 
  
 306 
  
 Socialpsykologisk studie av Ursviksmarschen mot atomvapen den  
  
 23-24/9 
  1961. Ö IV vol 
  
 39. 
  
 MUST. 
  
 307 
  
 En av  
  
 MPI-psykologerna 
  redogör i sin rapport för följande iakttagelse: Bland männi- skorna var det två män, som stack av från den f ö tämligen homogena gruppen. De var up- penbarligen iakttagare, men vad för sort var omöjligt att avgöra. 
 138 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 I marschen deltog till övervägande del ungdom under tjugo år av typ existentialister, lång- håriga och ovårdat klädda. Flera åskådare sade bl.a. i en sån här samling kan ju inte en or- dentlig människa gå om man också ville. 
 308 
  
 Säkerhetspolisens uppfattning att åskådarna tog avstånd från de- monstranternas utseende och framtoning delades även av en av MPI:s psykologer. 
 På söndagen fick jag stöd för hypotesen genom publikreaktioner som jag skulle skämmas ögonen ur mig med såna som ser ut så där och liknande. 
 309 
  
 I säkerhetspolisens rapportering förekommer även uppgifter från Williams om att Svenska Fredskommittén inför Ursviksmarschen helt engagerat sig i denna. Propagandamaterial och annan korres- pondens skickades ut från SFK:s lokal i Pustegränd 3. 
 310  
 I och med att KMA och SFK delade sekreterare kom säkerhetspolisen på kö- pet att genom Williams få mycket god insyn i Kampanjens verk- samhet. Bl.a. skulle källan genom åren regelbundet till säkerhetspo- lisen lämna protokoll och korrespondens rörande KMA antingen i kopior eller i stencil. 
 311 
  
 Kampanjen går vidare 
 Den andra större antikärnvapenmarsch som hölls i Sverige var pingstmarschen 1962. Runt 400 deltagare marscherade under två dagar i juni från Södertälje till Vasaparken i Stockholm. Huvud- parollen var Undénplanen - ja, atomvapen - nej men på KMA:s program fanns nu också allmän avrustning. I likhet med Schaefer 
  
 308 
  
 PM ang Ursviksmarschen mot atomvapen den  
  
 23-24 
  sept 1961 
 .  
  
 Roberts och Myers 18/10 1961. Se även  
 PM ang Ursviksmarschen mot atomvapen den  
 23-24 
  september 1961 
 . Thompson och Edwards 1961. Akt 250:09/10, löpnr 2 a. SÄPO. 
  
 309 
  
 Socialpsykologisk studie av Ursviksmarschen mot atomvapen den  
  
 23-24/9 
  1961. Ö IV vol 
  
 39. 
  
 MUST. 
  
 310 
  
 Rapport från Williams 18/9 1961. Akt 250:09/10 löpnr 2 a. SÄPO. 
  
 311 
  
 Taylor tar upp förekomsten av internt  
  
 KMA-material 
  i SÄPO:s akt i kapitlet De vikta papprens hemlighet (s.  
 181-183). 
  Rodriguez antar försiktigt att SÄPO:s källa var någon inom KMA:s arbetsutskott. Så var det alltså inte. Det var Williams som såg till att ständigt hålla säkerhetspolisen uppdaterad om vad som hände inom KMA. 
 139 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 marschen ett drygt halvår tidigare övervakades marschen av ett fler- tal poliser från särskilda polisverksamheten. I samband med detta förekom också fotografering av marschen ur ett flertal vinklar. Fo- tografierna är i många fall oskarpa och det förefaller tveksamt vilket spaningsvärde de kan ha haft. Även vid denna marsch noterades element av avvikare bland demonstranterna: 
 Det bohemiska inslaget bland deltagarna var påtagligt och flera av männen hade helskägg. Klädseln för många av ungdomarna bestod av jeans och sandaler eller trätofflor, en del gick även barfota. 
 312 
  
 Efter marschen upprättades särskilda förteckningar över deltagande kommunister samt registreringsnummer på förekommande motor- fordon. 
 Under 1962 konsoliderades KMA allt mer som organisation. En ungdomsavdelning bildades under namnet  
 Skolkampanjen mot atomvapen  
 och under sommaren fick KMA egna lokaler på Horns- gatan i Stockholm. Samma år invaldes också KMA:s ordförande Nelson i Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens sty- relse efter en turbulent kongress. Att banden knöts närmare mellan KMA och Svenska Freds innebar en föryngring av den gamla, lite mossiga men dock ärevördiga Moyer. Ett problem var att KMA valt att samarbeta med kommunister vilket SFSF inte var berett att göra. 
 313  
 KMA:s ökade inflytande inom Svenska Freds- och Skilje- domsföreningen uppmärksammades också av försvarsstabschefen Rodriguez som såg utvecklingen som alarmerande. 
 Här är tydligen en palatsrevolution i förening- en! Radikalare element fått överhand tyvärr - under VK 2 fick lugnare, mera balanserad grupp ledningen. Nu risk för osvensk inställ- ning igen! Giles torde göra vad han kan för radikaliseringen. Idealism, dumhet eller ond vilja?? 
 314 
  
 312  
 Sammanställning rörande Pingstmarschen mot atomvapen den  
 9-10 
  juni 1962.  
 Thompson, Statspolisen i Stockholm. Rotel II B, sektion 2. Se även  
 PM ang Pingstmarschen, Södertälje - Stockholm  
 9-10 
  juni 1962 
 . Myers och Scott 13/6 1962. Akt 250:09/10, löpnr 3 a. SÄPO. 
  
 313 
  
 Allison, Frank:  
  
 Kampen för fred 
 , s.  
 267-269. 
  
 314 
  
 Rodriguez DagsPM 29/9 1962. Lopez arkiv, KrA. 
  
 140 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 1963 utvidgade KMA pingstmarschen till att utöver sträckan Sö- dertälje - Stockholm även gå av stapeln i Göteborg. Inom försvars- staben betraktades läget beträffande den försvarsfientliga verksam- heten som allvarligt. Vid ett sammanträde mellan sektions- och av- delningschefer i maj 1963 togs frågan upp till behandling. Försvars- stabschefen Rodriguez noterar sammanträdet i en av sina dagliga anteckningar kallade DagsPM: 
 Ang fsvupplysningsbehov p. g. a. defaitistiska propagandans utveckling. Allmänt vitsordades behovet av åtgärder. Samtidigt kartläggning och första motåtgärder. Kartläggningen nöd- vändig för att rätt kunna avpassas erforderliga åtgärder. Myckenhet intressanta synpunkter. Bl.a. CFst/In ansåg sig kunna befara vid pingstmarscherna  
 Stälje-Sthlm 
  och Gbg UK- liknande kunskapsmeddelande av s k freds- spioner. 
 315  
 Rättfärdighetsskimmer - bör avkläd- as; handlingssättet är lagstridigt, samhällsfient- ligt. 
 316 
  
 För att bekämpa det som Buck kallar defaitistisk propaganda tillsattes inom försvarsstaben en tremannagrupp bestående av che- ferna för press- och inrikesavdelningarna samt en av cheferna för operationsledningen. Gruppen skulle under ledning av chefen för pressavdelningen använda material vid inrikes- och pressavdeln- ingarna för att arbeta fram motåtgärder. Vad som rent konkret kom ut av detta är svårt att säga. Någon PM med förslag till åt- gärder har inte påträffats. I alla händelser kom MPI återigen att an- litas i kartläggningen av antikärnvapenrörelsen. Vid pingstmarschen i Stockholm 1963 gjordes en ny deltagande observationsstudie ut- 
  
 315 
  
 Fredsspionerna, eller Spies for Peace, som det engelska uttrycket var genomförde en mycket uppmärksammad aktion i samband med 1963 års påskmarsch i Aldermaston. En pamflett med titeln Danger! Official Secret delades ut till marschdeltagare och skickades även till pressen och till utvalda parlamentsledamöter. I dokumentet lämnades detaljerad in- formation om vad som uppgavs vara regeringens planer för att i händelse av kärnvapenkrig evakuera statsledningen till olika platser på den brittiska landsbygden. Bland annat avslöjades den exakta platsen för en sådan anläggning kallad RSG6. Bakom aktionen låg en grupp i London inom den radikala fredsorganisationen  
  
 Committee of 100 
 . Vilka personerna var blev dock aldrig känt och några polisingripanden kunde heller aldrig göras mot gruppen trots in- tensivt utredningsarbete. Själva namnet Spies for Peace uppges ha varit ett slags skämt rik- tat mot alla de yrkesgrupper för fred, läkare, lärare etc, som initierades från kommunistisk sida. Om detta se: Prince, Chapman:  
 Against the Bomb. The British Peace Movement 1958- 1965 
 , s.  
 257-266. 
  
 316 
  
 Rodriguez DagsPM 10/5 1963. Lopez arkiv, KrA. 
  
 141 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 förd av en militärpsykolog. Syftet med de  
 social-psykologiska 
  stu- dierna angavs i tre punkter: 
  
 1. 
  
 Studium av den rent formella organisa- tionen, t.ex. hur själva marschen leddes. 
  
 2. 
  
 Studium av eventuella utomstående gruppers utnyttjande av tillfället för egen verksamhet. 
  
 3. 
  
 Studium av eventuellt förekommande del tagare med kommunistisk inriktning. 
  
 317 
  
 I sin rapport konstaterade MPI:s psykolog att vid samlingen i Sö- dertälje var inslaget av ungdomar betydande. Därtill tycktes de fles- ta vara redan i kommittén engagerade medlemmar. Observatören från MPI redogjorde vidare för hur marschen var organiserad och konstaterade att den strikta organisationen försvårade eventuella säraktioner inom marschen. När det gäller studiens tredje syfte, att iaktta kommunister, försvårades även detta av arrangörernas strikta indelning i separerade grupper om hundratalet personer. 
 Genom att rörligheten inom och mellan de oli- ka grupperna var starkt begränsad kunde knappast någon personlig åsiktspåverkan av någon större omfattning äga rum. Det var där- för svårt att märka inslag av kommunistiska element bland marschdeltagarna. 
 Av svaret att döma försökte man inom MPI utröna om de kommu- nistiska deltagarna cirkulerade inom demonstrationen i syfte att sprida kommunismen bland de andra demonstranterna. Möjligen ville man också undersöka den eventuella förekomsten av s.k. fredsspioner. 
 MPI:s studie av pingstmarschen 1963 gav knappast några nya väsentliga resultat. Att antikärnvapenaktivisterna i hög grad utgjor- des av skolungdom i tonåren var ingen nyhet. Det hade både militär och polisiär säkerhetstjänst kunnat konstatera på ett tidigt stadium. Militärpsykologen från MPI kunde inte heller presentera några nya rön rörande det kommunistiska inslaget i demonstrationerna. Nej, den kortfattade rapporten från MPI innehöll inget nytt. Säkerligen var det detta som föranledde en tjänsteman på försvarsstabens inri- 
  
 317  
 Redogörelse för socialpsykologiska studier under Pingstmarschen 63, organiserad av kommit- tén mot Svensk Atombomb 
 . Bilaga till skrivelse från Hamilton till Miller 25/9 1963. Ö IV vol 39. MUST. 
  
 142 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 kesavdelning att på handlingens följesedel nedteckna den ironiska kommentaren det här var ett lödigt opus!. 
 318 
  
 Inom säkerhetspolisen höll man sig däremot till invanda och be- prövade spaningsmetoder. De två övervakarna fotograferade marschdeltagare, letade kommunister och noterade registrerings- nummer i vanlig ordning. För att få med så många namn som möj- ligt gick övervakarna också och läste namnlappar på väskor som medförts av demonstranter. Alla kunde dock inte identifieras. En person som iakttagits beskrivs bara med orden mörka ögon, bus- kiga. 
 319 
  
 I november 1963 höll KMA årskonferens varvid ett nytt pro- gram antogs. Som andra punkt i programmet infördes nu frågan om Norden som kärnvapenfri zon. Detta kom också, jämte det allmänna avståndstagandet från kärnvapen, i synnerhet svenska, att bli Spears huvudfråga under 1964. Den  
 14-15 
  mars 1964 engagera- de sig KMA i en nordisk konferens i Stockholm på temat Norden - en kärnvapenfri zon. Inom säkerhetspolisen hade man redan i de- cember 1963 uppfattningen klar: I likhet med tidigare fredskon- gresser och konferenser av detta slag är det ett kommunistiskt ini- tiativ, skrev Lee i en promemoria. Vilka belägg hade då polisen för detta påstående? Den 27 november 1963 rapportera- de meddelaren Bilbo (fingerat) att ett sammanträde hållits den  
 17-18 
  november mellan representanter för fredskrafter i Norden på hotell Malmen i Stockholm. Flertalet av de medverkande hörde till de olika nordiska fredskommittéerna men även Kelley från KMA deltog och utgjorde tillsammans med Sanders den svenska representationen. Det var vid sammanträdet på Malmen som beslut fattades att i mars 1964 hålla en gemensam nordisk fredskonferens. 
 320  
 Från säkerhetspolisens sida sågs linjerna tillbaka till ett tidigare sammanträde hållet i november 1962 med representanter för de nordiska fredskommittéerna. Man hade här diskuterat att genomföra en nordisk konferens i Stockholm våren 1963. Nelson hade dock rest invändningar mot detta och istället föreslagit hösten 1963 som en lämpligare tidpunkt. 
 321  
 San- nolikt var det också denna uppskjutna nordiska konferens som nu istället kom att äga rum i mars 1964. 
  
 318 
  
 Se handläggningsmissiv till rapporten från MPI. Fst/In I dnr: KU 59/3 8/10 1963. Ö IV vol 39. MUST. 
  
 319 
  
 Polisens rapportering från pingstmarschen 1963 finns i akt 250:09/10, löpnr 5. SÄPO. 
  
 320 
  
 Rapport från Bilbo 27/11 1963. Akt 250:09/10, löpnr 6. SÄPO. 
  
 321 
  
 Protokollet, som överlämnades av Williams, finns i akt 250:09/10, löpnr 6. SÄPO. 
  
 143 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 Som Taylor påpekat stod den nordiska konferensens pompösa formi kontrast till kärnvapenmarschernas aktions- och protestkultur. I själva verket hade konferensen betydligt mera gemensamt med den typ av tillställningar Svenska Fredskommittén brukade arrangera än KMA:s ungdomliga och aktivistiska evene- mang. I likhet med de av SFK arrangerade kongresserna tillsattes en förberedelsekommitté som också fick stå för inbjudningarna. Bland namnen förekom många av dem som nästan alltid var med i  
 SFK-sammanhang 
  som Wilkinson, Gilbert och Dominguez. Ett par skillnader kan dock noteras. Tidigare hade Svenska Fredskommittén alltid undvikit att placera partianslutna kommunister i initiativkommittéerna. Så inte denna gång då Sanders fanns med bland undertecknarna. Ytterligare en skillnad gäller WPC:s roll som vid detta tillfälle tycks ha inskränkt sig till att skicka den ryske författaren Clark som observatör. 
 322 
  
 För säkerhetspolisen var som sagt sammanhangen klara. I en PM till UD daterad den 10 mars 1964 framhölls konferensens koppling till kommunismen. 
 I dessa kommittéer och bland dem under- tecknarna av inbjudan till konferensen före- kommer kända politiker, kulturellt verksamma personer, fackföreningsfunktionärer och paci- fister, vilkas namn ofta syns i samband med kommunistisk eller kryptokommunistisk fredspropagandaDen svenska kommunist- partiledningen har under förberedelserna för konferensen visat livligt intresse och synes ge- nom att utnyttja den nyckelställning Sanders fått kunnat öva önskat inflytande på förhandlingar och resolutioner. 
 323 
  
 Någon särskild bevakning av konferensen från polisens sida synes inte ha förekommit. Genom Williams inkom som vanligt interna konferenshandlingar i stor mängd. Dessutom hade säkerhets- polisen en meddelare, med största sannolikhet en utländsk journal- ist, närvarande vid konferensen. 
 324  
 Noteras kan att även Försvars- 
  
 322 
  
 Se handlingar rörande kongressen i akt 250:09/10, löpnr 6. SÄPO. 
  
 323 
  
 Kopia av PM till UD 10/3 1964. Akt 250:09/10, löpnr 6. SÄPO. 
  
 324 
  
 Se handlingar rörande kongressen i akt 250:09/10, löpnr 6. SÄPO. 
  
 144 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 stabens Grupp B såg konferensen i mars 1964 som en del av en sov- jetisk propagandaoffensiv, initierad i Moskva i januari 1963. 
 325 
  
 1964 var annars ett svårt år för KMA. Visserligen anslöts Kam- panjen till Sveriges Fredsråd men ekonomin var svag och man tvingades hyra ut lokalen på Hornsgatan 50 till andra ändamål. En- ligt en rapport från Grupp B i oktober 1964 skulle Osborn son i en inre krets ha sagt att Kampanjen skulle upphöra. Så blev det nu inte. KMA fortsatte liksom dess följeslagare säkerhets- polisen som övervakade i stort sett varje större evenemang som ar- rangerades. Årskonferensen i november 1964 övervakades av sä- kerhetspolisens sektion i Göteborg. 
 326  
 Under 1965 övervakades bl.a. högtidlighållandet av  
 20-årsminnet 
  av atombombningarna i Ja- pan och Fredsriksdagen som gick av stapeln i Medborgarhuset i Stockholm den  
 13-14 
  november. 
 327  
 Från 1965 kom KMA:s verk- samhet alltmer att koncentreras på Vietnamkriget och i juni samma år tillsattes en särskild Vietnamkommitté med uppgift att bedriva namninsamling för att få slut på bombningarna. 1965 års pingst- marsch ägnades också helt åt Vietnamfrågan och kombinerades med en fasta för fred. Även denna marsch övervakades av säker- hetspolisen som följde marschen, noterade kommunister och andra kända ansikten samt fotograferade deltagarna. 
 328  
 I december 1966 övervakades KMA:s fackeltåg i Göteborg mot Vietnamkriget. Hale marschen från Gustaf Adolfs Torg till Götaplatsen noterades att under hela vägen sprang skäggiga ynglingar omkring och dela- de ut tryckta upprop om stöd åt FNL. 
 329 
  
 Engagemanget för Vietnam innebar förlängd livslängd för en antikärnvapenorganisation på klar nedgång. 1966 beslutade KMA att ansöka om associering till Svenska Freds- och Skiljedoms- föreningen vilket beviljades i juni. KMA hade nu blivit en del av den etablerade fredsrörelsen och de unga, aktiva skarorna sökte sig istället till den mer spännande  
 FNL-rörelsen. 
 330 
  
 Denna förändring 
  
 325 
  
 Den svenska fredsrörelsen. Översikt över verksamheten hösten 1963 - våren 1964.  
  
 Rapport från Herrera maj 1964. SÄPO. 
  
 326 
  
 PM ang KMA:s årskonferens 1964. Statspolisen, Göteborg, 19/12 1964. Akt 250:09/10, 
  
 löpnr 7. SÄPO. 
  
 327 
  
 PM av H. 4/5 1965. Akt 250:09/10, löpnr 8. SÄPO.  
  
 PM angående övervakningen av fredsriksdagen i Medborgarhuset den  
  
 13-14 
  
  november 1965.  
 Akt 250:09/10, löpnr 9. SÄPO. 
  
 328 
  
 PM angående övervakning av fastemarsch för fred i Vietnam 
  
 . Gay/Säk (Odaterad hemlig- stämpelns datum 10/6 1965). Akt 250:09/10, löpnr 8. SÄPO. 
  
 329 
  
 PM rörande iakttagelser i samband med fackeltåg och protestmöte mot Vietnamkriget lörda- gen den 10/12 1966.  
  
 Akt 250:09/10, löpnr 12. SÄPO. 
  
 145 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 den mer spännande  
 FNL-rörelsen. 
 330 
  
 Denna förändring innebar också naturligt nog ett minskat intresse från säkerhetstjänsternas sida. Den sista handling rörande KMA som  
 säkerhets-polisen 
  arki- verat är en kallelse till årsmöte den 17 november 1968. På dagord- ningen stod bl.a. debatt om Walker framtid. Hur debatten av- löpte vet vi inte men sannolikt upphörde KMA någon gång vid den här tiden. 
 KMA som hotbild 
 Kampanjen mot atomvapen som hotbild handlade för säker- hetspolisen i hög grad om hotet från kommunismen. Vid de möten och marscher som övervakades var man från säkerhetspolisen ofta tämligen ointresserad av vad som sades från talarstolarna. I stället ägnade sig övervakarna i hög utsträckning åt att leta kommunister och försöka se hur dessa arbetade inom KMA. Att KMA delade sekreterare med SFK och dessutom hade ett arbetsutskott vari flera kända kommunister ingick var för säkerhetspolisen tydliga tecken på kommunistisk styrning av verksamheten. Detta gav också utslag i de kvartalsrapporter som upprättades över verksamheten. KMA redovisades här inledningsvis som en sorts underorganisation till SFK men kom sedan att få en egen avdelning under rubriken kommunistiska täckorganisationer. Genom överskottsinforma- tion från telefonavlyssning kom ytterligare belägg för det kom- munistiska intresset för framför allt KMA:s olika marscher. Till ex- empel hade säkerhetspolisen genom telefonavlyssningen av Kungs- gatan 84 kännedom om att SKP inför pingstmarscherna 1963 beslu- tat ordna med bussresor både till Göteborg och till Stockholm. 
 331  
 Den polisiära hotbilden framträder väldigt klart i orienteringen Pacifistiska, antimilitaristiska och närstående organisationer som färdigställdes av säkerhetspolisen i februari 1965. 
 Till hans [Washington] närmaste me- darbetare som sekreterare valdes den kände kommunisten Sanders, som samtidigt skötte sekreterarposten i den kommunistiska  
 Svenska fredskommittén 
 . Aktiva kommunister är även verksamma på andra poster inom sty- 
  
 330 
  
 I en intervju i Stockholmstidningen 20/2 1966 framhöll Nichols, medlem av Brown, att Kampanjen har tappat de ungdomliga skarorna, stadgat sig. Klipp i akt 250:09/10, löpnr 10. SÄPO. 
  
 331 
  
 E Hilding 10/5 1963. Akt 250:09/10, löpnr 5. SÄPO. 
  
 146 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 relsen eller i de särskilda kommittéer som väljs för antikärnvapenmarscher och andra prop- agandaevenemang. Det kommunistiska stödet och infiltrationen är numera av sådan omfatt- ning att KMA synes helt beroende därav för sin existens. 
 332 
  
 Även inom den militära säkerhetstjänsten var bilden klar av KMA som en kommunistisk täckorganisation och härvidlag finns ingen direkt skillnad gentemot säkerhetspolisen. Därtill poängterades ofta från försvarsstabens sida kärnvapenmotståndarnas och freds- rörelsen negativa inflytande på försvarsviljan. Enligt detta synsätt kunde KMA och andra organisationer ses som en del av ett större system av internationell subversion som sist och slutligen gick Sov- jets och kommunismens ärenden. Medvetet eller omedvetet. Den militära hotbilden kan åskådliggöras genom följande citat hämtat från en PM angående de internationella frontorganisationerna och deras verksamhet i Sverige. Kapten Summers på försvarsstabens in- rikesavdelning förklarar: 
 Inom Världsfredsrådets område verkar i Sveri- ge även  
 Kampanjen mot atomvapen 
 , till vilken åtskilliga kända kommunister är anslutna. Det finns vidare ett tiotal andra föreningar, som ar- betar för den s.k. fredstanken. Även AMSA (Aktionsgruppen mot svensk atombomb) tor- de böra räknas hit. I åtskilliga av dessa sist- nämnda föreningar är den kommunistiska in- blandningen ringa eller saknas helt. Den hjälp de lämnar den kommunistiska propagandan redan genom att finnas till och än mer natur- ligtvis genom sin aktivitet, är därför dubbelt värdefull. Inom fredsrörelsen finner man en hel regnbåge av schatteringar, från de rödaste kommunister till idealister helt i det blå. Sym- patisörernas inställning varierar från en ärlig rättfram önskan att förbättra världen över svärmisk virrighet ned till krass politisk beräk- ning. Den bakomliggande orsaken till den ena eller andra inställningen kan också vara rikt 
  
 332  
 Pacifistiska, antimilitaristiska och närstående organisationer. En kort orientering 
 . RPS/Säk februari 1965. Copeland 245:6, löpnr 5, omslag 22. SÄPO. 
  
 147 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 differentierad, den kan vara den smärtsamma ångest inför livet och dess villkor, som förefal- ler att vara ett nutidens signum, den kan vara en uppjagad personlig rädsla för att bli ett atombombsoffer, den kan bottna i tro på kommunismen och den kan, bl.a., vara oför- måga att skilja mellan orsak och verkan. Freds- rörelsen innehåller, förefaller det, en ganska fullständig provkarta på de incitament, som kan orsaka anslutning till en frontorganisation. Ur militär synpunkt är fredsrörelsen värd att uppmärksammas dels därför, att den uppenbar- ligen har möjlighet att inverka på folkopinio- nen i en för försvarsmakten oförmånlig rikt- ning, dels - och icke minst - därför att den kan inverka undergrävande på försvarsviljan. 
 333 
  
 Som exempel på några frontorganisationers aktuella program framhöll kapten Cook arbete i Sverige samt KMA:s Pingstmarsch. Som framgår av citatet fanns också farhågor att svenska folkets uppfattning av försvarsmakten skulle lida skada av fredsorganisationernas verksamhet. Här handlar det naturligtvis till viss del om försvarsbudgeten och den långa borgfreden mellan par- tierna i försvarsfrågan. Den försvarsnegativa opinionsbildningen riskerade att driva in kilar mellan och inom de fyra större partierna vilket kunde leda till nedskärningar i försvarsanslagen. 
 Förutom kommunism och försvarsfientlighet skymtar ytterlig- are en komponent i hotbilden. Som berörts ovan såg övervakarna på kärnvapenmotståndarna som något från normen avvikande. Demonstranterna beskrevs sålunda i flera fall som ovårdade, skägg- iga och smutsiga bohemer. 
 Registreringsprinciper 
 På vilka grunder blev då aktiva kärnvapenmotståndare registrerade? Undertecknarna av det ursprungliga  
 AMSA-uppropet 
  var redan i många fall registrerade och de övriga synes inte ha registrerats med endast detta som grund. Däremot registrerades den kvinna som an- ställdes som sekreterare. 
 334  
 Synen på registrering framkommer mycket väl i en handling rörande Framstegsunionen. I samband 
  
 333 
  
 PM angående de internationella frontorganisationerna och deras verksamhet i Sverige 
  
 . Kn Rudbeck Fst/In 30/1962. F I vol 22. MUST. 
  
 334 
  
 E Hilding 18/3 1959. Akt 250:09/10, löpnr 1. SÄPO. 
  
 148 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 med demonstrationerna mot Frankrikes kärnvapenprov i Sahara fö- redrogs ärendet för polisintendent Hasselrot som då gav sin syn på registrering. 
 Föredraget för int Hasselrot 12.2.60 med för- frågan om Hasselrot för sin del ansåg att något hinder kunde resas emot att personer, anknut- na till Framstegsunionen registreras i II A:s re- gister: Hasselrot förklarade, att han fortfaran- de hade den uppfattningen, att allt vad som kunde tänkas vara av intresse för Sp:s särskilda polisverksamhet skulle registreras och att med anledning därav även uppgifter om personer o sakförhållanden rörande Framstegsunionen borde registreras i II A:s register. 
 335 
  
 Enligt Hasselrot kunde alltså personer inom Framstegsunionen re- gistreras om det bedömdes vara av intresse för säkerhetspolisen. Tre veckor efter bildandet, dvs. i november 1959, registrerades ock- så partiledaren Nelson. En månad senare registrerades även merparten av övriga ledamöter i Framstegsunionens partisty- relse. 
 336  
 I januari 1960 publicerade Framstegsunionens tidning namnen på styrelsemedlemmar i Studentföreningen och Ungdoms- föreningen. Av dessa var två redan registrerade, fyra kunde inte identifieras medan de återstående sex nu registrerades. 
 En av dem som inte kunde identifieras var sekreteraren i stu- dentföreningen, Escobar, som dock registrerades 1961 sannol- ikt i egenskap av medlem i KMA:s arbetsutskott. Den 22 november 1961 upprättades en PM över medlemmarna i KMA:s arbetsut- skott. Av dessa var elva redan registrerade. Två personer kunde inte identifieras medan fyra nyregistrerades med detta som grund. San- nolikt registrerades även den artonde medlemmen av arbetsutskot- tet, fil. stud. Escobar vid detta tillfälle. Om Schmidt fanns även uppgifter om att han var verksam inom Clarté samt hade ibland nämnts i ungkommunistiska sammanhang. Den sista upp- lysningen innebar troligen att Mendoza namn vid något eller några 
  
 335 
  
 Anteckning av Shelton på  
 PM ang Framstegsunionen och vad som därom framkommit enligt promemorian av den 9.2.1960 
 . Hall 10/2 1960. Akt 100:42. SÄPO. 
  
 336 
  
 PM ang nybildat politiskt parti, Framstegsunionen 
  
 . Hall 2/12 1959. Akt 100:41. SÄPO. 
  
 149 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 tillfällen kommit fram vid telefonavlyssningen av  
 Demo-kratisk 
  Ungdom. 
 337 
  
 Reilly gjorde också E som på ett flygblad stod som an- svarig för Sollentunakampanjen mot atomvapen. 
 338  
 Registerblank- ett upprättades också på K om vilken säkerhetspolisen hade föl- jande uppgifter: 
 Vid spaning framkom att K tillsammans med andra personer välkomnade en sydafrikansk gäst i samband med SKV:s möte i Ungdomens Hus, MalmöFörekommer i en förteckning över medlemmar i Kampanjen mot Pierce vapen. 
 339 
  
 Angående registreringsprinciperna kan fastslås, att den som inne- hade en framträdande roll, antingen centralt eller lokalt, i anti- kärnvapenrörelsen kunde registreras med detta som grund. Där- emot räckte inte deltagande i någon av KMA:s marscher som grund för registrering. 
 Sammanfattning 
 Debatten om svenska atomvapen började ta fart i Sverige 1954 efter utredningen  
 ÖB-54. 
  Det första stora debattåret var dock 1957 då bl.a.  
 ÖB-57 
  innehöll en mycket kraftig plädering för att det svens- ka försvaret skulle utrustas mot atomvapen. I juni 1958 bildades AMSA som första organisation med atomvapenmotstånd som hu- vudfråga. AMSA var ingen organisation av vanligt slag; man hade egentligen varken medlemmar eller stadgar. För att inte spela sina motståndare i händerna undvek AMSA att involvera kommunister i verksamheten. 
 AMSA övervakades under sin korta livstid av både säkerhets- polisen och försvarsstaben. Hotbilden rörande AMSA handlade i hög grad om kommunism och kommunistisk styrning av verksam- heten. Om inte denna styrning kunde beläggas så ansågs att AMSA ändå gick kommunismens ärenden genom att bidra till försvagning- en av den svenska försvarsviljan. Ur militär synvinkel utgjorde AMSA dessutom ett mycket störande moment för den propaganda som bedrevs från försvarets sida för anskaffning av svenska atom- 
  
 337 
  
 PM 22/11 1961. Thompson. Akt 250:09/10, löpnr 2. SÄPO. 
  
 338 
  
 Flygblad och registerblankett i Akt 250:09/10, löpnr 7. SÄPO. 
  
 339 
  
 Blankett i Akt 250:09/10, löpnr 7. SÄPO. 
  
 150 
  
 SOU 2002:90 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 vapen. Några konkreta belägg för kommunistisk styrning av AMSA lyckades dock varken säkerhetspolisen eller försvarsstaben finna. Det finns heller ingenting i arkivmaterialet som tyder på att så skulle ha varit fallet. Däremot är det uppenbart att man från SKP:s sida intresserade sig för AMSA och i samtal med sovjetiska tjänstemän gav en bild av att AMSA samarbetade med eller rent av styrdes av SKP. Under 1960 avtog AMSA:s verksamhet och för 1961 finns endast ett par livstecken sparade i SÄPO:s akter. 
 Den 26 oktober 1959 offentliggjordes bildandet av ett nytt svenskt parti,  
 Framstegsunionen 
 , med Nelson som ord- förande. Partiprogrammet innehöll visserligen 17 punkter men hu- vudfrågan var ändå ett nej till svenska atomvapen. Även Framstegs- unionen var föremål för viss övervakning från säkerhetspolisens sida. Bl.a. utfördes viss bevakning av vallokalerna i södra Stockholm i samband med andrakammarvalet 1960. Framstegsunionen blev inget framgångsrikt parti och försvann tämligen fort från det svenska partiväsendet. 
 En tredje organisation av relevans var Kampanjen mot atom- vapen (KMA) som bildades den 11 maj 1961. Bakgrunden var den livaktiga antikärnvapenrörelse som börjat växa fram i Europa med t.ex. brittiska CND och påskmarscherna till Aldermaston som fö- rebild. Även i denna organisation var Nelson ordförande och drivande kraft. Till skillnad från AMSA var KMA en traditio- nell organisation med stadgar och arbetsutskott. Ytterligare en skillnad var att KMA redan från starten valde att samarbeta med kommunister. Exempelvis var sekreteraren i Svenska Fredskommit- tén, Sanders, även sekreterare i KMA. 
 KMA:s verksamhet handlade till väsentlig del om de årligen återkommande antikärnvapenmarscherna som regelmässigt var övervakade av säkerhetspolisen. Vidare fick säkerhetspolisen ge- nom Williams en mycket god insyn i verksamheten. Andra källor var i vanlig ordning öppet material samt överskott från telefon- avlyssningen av SKP och Demokratisk Ungdom. Även försvars- staben ägnade KMA stort intresse och inhämtade information ge- nom Militärpsykologiska institutet och Grupp B. Från 1965 kom KMA:s verksamhet i allt högre grad att handla om Vietnamkriget. Samtidigt med detta kom KMA att orientera sig närmare Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen. En hel del antikärnvapenaktiv- ister valde dock att hellre engagera sig i  
 FNL-rörelsen. 
  
 151 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
  
 SOU 2002:90 
  
 KMA som hotbild handlade i hög grad om det kommunistiska inslag som onekligen fanns i organisationens ledning. Både säker- hetspolisen och försvarsstaben betraktade KMA som en kom- munistisk täckorganisation. Från försvarsstabens sida såg man över huvud taget med viss oro på freds- och antikärnvapenrörelsen som ansågs kunna leda till en mera försvarsnegativ opinion i Sverige. I flera övervakningsrapporter beskrivs antikärnvapendemonstrant- erna dessutom som ovårdade och långhåriga. 
 Det var inte grund för registrering att ha undertecknat AMSA- uppropet 1958. Däremot registrerades gruppens sekreterare. Regi- strerades gjorde också ledamöter av Framstegsunionens parti- styrelse liksom ledamöterna i ungdoms- och studentföreningarnas styrelser. Ledamöterna av KMA:s arbetsutskott registrerades med detta som grund. 
 152