SOU 2006:83 
  
 Radio och TV  
  
 i allmänhetens tjänst 
  
 Överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande 
  
 Betänkande av Utredningen om överlåtelse  
  
 av rättigheter till offentligt framförande 
  
 Stockholm 2006 
  
 SOU och Ds kan köpas från Guzman kundtjänst. För remissutsändningar  
  
 av SOU och Ds svarar Guzman Offentliga Publikationer på uppdrag av  
  
 Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Beställningsadress:  
  
 Fritzes kundtjänst 
  
 106 47 Stockholm 
  
 Orderfax: 08-690 91 91 
  
 Ordertel: 08-690 91 90 
  
 E-post: order.fritzes@nj.se 
  
 Internet: www.fritzes.se 
  
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
  
 Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på  
  
 http://www.regeringen.se/remiss 
  
 Tryckt av Kaufman AB 
  
 Stockholm 2006 
  
 ISBN 91-38-22634-0 
  
 ISSN 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för  
  
 Utbildnings- och kulturdepartementet  
  
 Genom regeringsbeslut den 21 juni 2006 bemyndigade regeringen  
  
 chefen för Utbildnings- och kulturdepartementet att tillkalla en särskild  
  
 utredare med uppdrag att bl.a. analysera och klargöra vilka  
  
 möjligheter främst Sveriges Television AB, men även Sveriges Radio  
  
 AB och Sveriges Utbildningsradio AB, bör ha att vidaresälja rättigheter  
  
 till offentligt framförande samt lägga fram de förslag till författningsändringar  
  
 som analysen kan ge anledning till.  
  
 Med stöd av bemyndigandet förordnades förste vice ordföranden  
  
 och avtalssekreteraren Hooper Olauson som särskild utredare fr.o.m.  
  
 den 26 juni 2006.  
  
 Som sekreterare i utredningen förordnades den 1 juli 2006 hovrättsassessorn  
  
 Roberts.  
  
 Som experter i utredningen förordnades den 4 juli 2006 departementssekreteraren  
  
 Nguyen, kanslirådet Rogers och  
  
 rättssakkunnige Cooper. Ämnesrådet Molina förordnades  
  
 från och med den 22 augusti som expert i utredningen.  
  
 Utredaren överlämnar härmed betänkandet Radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst – Överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande  
  
 (SOU 2006:83).  
  
 Utredaren har härmed slutfört sitt uppdrag.  
  
 Stockholm i oktober 2006  
  
 Hooper Olauson  
  
 Green 
  
 5  
  
 Innehåll  
  
 Sammanfattning ................................................................. 7  
  
 Författningsförslag ............................................................ 13  
  
 Förslag till lag om ändring i lag om ändring i lagen (1989:41)  
  
 om TV-avgift ........................................................................... 13  
  
 1 Inledning .................................................................. 15  
  
 1.1 Bakgrund ................................................................................. 15  
  
 1.2 Utredningsuppdraget och dess bedrivande ........................... 16  
  
 2 Radio och TV i allmänhetens tjänst ............................. 19  
  
 2.1 Allmänna principer och riktlinjer för verksamheten ............ 19  
  
 2.2 Kärnverksamhet, kompletterande verksamhet och  
  
 sidoverksamhet ........................................................................ 20  
  
 3 Gällande rätt ............................................................. 23  
  
 3.1 Lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga  
  
 verk ....................................................................................... 23  
  
 3.2 Radio- och TV-lagen ............................................................... 30  
  
 3.3 Lagen om TV-avgift ................................................................ 32  
  
 3.4 Radio och TV i allmänhetens tjänst inom EU ...................... 33 
  
 Innehåll SOU 2006:83  
  
 6  
  
 4 Utgångspunkter beträffande programföretagens  
  
 förfogande över överlåtelse av rättigheter till offentligt  
  
 framförande ..............................................................35  
  
 5 Synpunkter från SVT, SR och UR ................................41  
  
 5.1 Sveriges Television AB ............................................................41  
  
 5.2 Sveriges Radio AB ...................................................................43  
  
 5.3 Sveriges Utbildningsradio AB ................................................44  
  
 6 Överväganden och förslag ...........................................47  
  
 7 Konsekvenser ............................................................53  
  
 Bilaga  
  
 Kommittédirektiv 2006:73 ................................................................55 
  
 7  
  
 Sammanfattning  
  
 Uppdraget  
  
 Utredaren har fått i uppdrag att analysera och klargöra vilka möjligheter  
  
 Sveriges Television AB (SVT), men även Sveriges Radio  
  
 AB (SR) och Sveriges Utbildningsradio AB (UR) (programföretagen),  
  
 bör ha att vidaresälja rättigheter till offentligt framförande  
  
 med hänsyn till den grundläggande principen att sändningarna skall  
  
 vara tillgängliga för allmänheten utan villkor om särskild betalning  
  
 utöver erlagd TV-avgift. I sammanhanget skall utredaren vidare belysa  
  
 gränsdragningen mellan programföretagens kärnverksamhet  
  
 och kompletterande verksamhet å ena sidan och sidoverksamhet å  
  
 andra sidan samt de rättigheter för programföretagen som följer av  
  
 bestämmelserna i upphovsrättslagen (1960:729). Utredaren skall  
  
 vidare värdera och väga de komplikationer i rättighetshänseende  
  
 som kan bli följden om Mason inte kan begära ersättning för offentligt  
  
 framförande av TV-sändningar mot den principiella utgångspunkten  
  
 för finansieringen av programföretagen.  
  
 Bakgrund  
  
 Programföretagen SVT, SR och UR har ett uppdrag att bedriva radio  
  
 och TV i allmänhetens tjänst. Som ersättning för att utföra detta  
  
 uppdrag erhåller programföretagen TV-avgiftsmedel. De verksamhetsområden  
  
 som skall finansieras med TV-avgiftsmedel benämns  
  
 kärnverksamhet och kompletterande verksamhet. Programföretagen  
  
 har därutöver möjlighet, att i begränsad utsträckning, bedriva viss  
  
 sidoverksamhet. Sidoverksamheten skall täcka sina egna kostnader  
  
 och bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt i förhållande till andra  
  
 företag som tillhandahåller motsvarande tjänster.  
  
 Utifrån bestämmelserna i radio- och TV-lagen (1996:844) har  
  
 programföretagen fått sändningstillstånd för sin verksamhet. Häri 
  
 Sammanfattning SOU 2006:83  
  
 8  
  
 anges de villkor som gäller för uppdraget och som har godtagits av  
  
 programföretagen. Genom de s.k. anslagsvillkoren får programföretagen  
  
 tilldelat sig medel från staten mot att de, utöver villkoren i  
  
 sändningstillstånden, följer de ytterligare villkor som preciseras häri.  
  
 Finansieringen genom TV-avgiftsmedel ger programföretagen den  
  
 förmånen att de är garanterade en medelstilldelning med visst belopp  
  
 under viss tid.  
  
 Den för utredningen aktuella problematiken har sin grund i de  
  
 rättigheter som programföretagen kan ha enligt lagen (1960:729)  
  
 om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL). Det kan  
  
 konstateras att en del av programföretagens program innehåller upphovsrättsligt  
  
 skyddat material enligt 1 § URL. Programmen kan vara  
  
 inköpta eller egenproducerade. Enligt 2 § URL har programföretagen,  
  
 som upphovsmän eller rättighetshavare, ensamrätt till ett antal  
  
 upphovsrättsliga förfoganden. Ett av dessa förfoganden är offentligt  
  
 framförande. Offentligt framförande innebär att ett verk görs tillgängligt  
  
 för allmänheten på samma plats där allmänheten kan ta del av  
  
 verket. Detta kan ske genom ett levande framförande eller föregås av  
  
 en överföring (sändning) och ske med ett tekniskt hjälpmedel. Som  
  
 exempel kan anges att Mason sänder ut ett program, vilket är ett upphovsrättsligt  
  
 förfogande, som tas emot av enskilda personer genom  
  
 en TV-mottagare. Om exempelvis en restaurang, som tar emot sändningen,  
  
 väljer att göra sändningen tillgänglig för allmänheten är det  
  
 fråga om ett nytt upphovsrättsligt förfogande, ett offentligt framförande.  
  
 Det offentliga framförandet kan ske samtidigt med eller  
  
 efter själva utsändningen. Ensamrätten innebär att programföretagen  
  
 har möjlighet att ge tillstånd till annan, exempelvis en restaurang, att  
  
 offentligt framföra programföretagets sändningar. Härigenom kan  
  
 programföretagen förhandla om eventuell ersättning. I 2 kap. URL  
  
 finns uppräknat de inskränkningar som förfoganderätten enligt 2 §  
  
 samma lag är underkastad. Vidare finns i 3 kap. URL bestämmelser  
  
 om upphovsrättens övergång. Dessa innebär bl.a. att kontraherande  
  
 parter har full avtalsfrihet när det gäller deras upphovsrätt, med  
  
 undantag för den ideella rätten. Programföretagen har dessutom en  
  
 till upphovsrätten närstående rättighet, den s.k. signalrätten, enligt  
  
 48 § URL, vilken avser all radio- och TV-utsändning. Denna innebär  
  
 bl.a. en ensamrätt att förfoga över en sändning genom att tillåta  
  
 återutsändning eller återgivning för allmänheten på platser där allmänheten  
  
 har tillträde mot inträdesavgift. Här kan nämnas att  
  
 upphovsrätten har en stark internationell prägel och att det både  
  
 när det gäller upphovsrätten och de närstående rättigheterna, i vilka 
  
 SOU 2006:83 Sammanfattning  
  
 9  
  
 signalrätten ingår, finns ett system av internationella konventioner,  
  
 som Sverige anslutit sig till och som således är införlivade i svensk  
  
 rätt. Det internationella regelverket innehåller bl.a. bestämmelser  
  
 som begränsar möjligheterna att införa inskränkningar i nationell  
  
 upphovsrätt.  
  
 Frågan hur man skall se på programföretagens, såsom utövare av  
  
 radio och TV i allmänhetens tjänst, möjlighet att ta betalt av annan  
  
 som vill utföra ett upphovsrättsligt förfogande, ett offentligt framförande,  
  
 har inte tidigare beaktats från lagstiftarens sida i samband  
  
 med radio- och TV-lagstiftningen. En uppgift för denna utredning  
  
 är därför att ta ställning till hur finansieringen bör ske av den verksamhet  
  
 som avser rättigheter till offentligt framförande, d.v.s. om  
  
 programföretagen skall finansiera sådana kostnader med TV-avgiftsmedel  
  
 och därmed inte ta betalt vid överlåtelse till annan eller om  
  
 verksamheten skall bära sina egna kostnader.  
  
 Överväganden och förslag  
  
 Utredaren föreslår att när innehållet i programföretagens sändningar  
  
 görs tillgängligt för allmänheten genom offentligt framförande som  
  
 sker samtidigt med utsändningen skall programföretagen inte begära  
  
 ersättning av anordnaren om allmänheten har tillträde till framförandet  
  
 utan att betala inträdesavgift. Eventuella tillkommande kostnader  
  
 på grund av sådana framföranden får bekostas med TV-avgifter.  
  
 Utredaren anser att i de fall då det offentliga framförandet sker  
  
 samtidigt med utsändningen så är det fråga om sådan verksamhet  
  
 som direkt anknyter till radio och TV i allmänhetens tjänst. Detta  
  
 är emellertid inte fallet när det är fråga om offentliga framföranden  
  
 som görs efter själva utsändningen. Vid bedömningen av vilka offentliga  
  
 framföranden som skall finansieras med TV-avgifter kan även  
  
 beaktas om den som utför det offentliga framförandet har ett kommersiellt  
  
 intresse eller inte. Jag föreslår emellertid, för att skapa en  
  
 klar och tydlig gräns, att programföretagen enbart skall kunna ta  
  
 betalt av arrangören när denne tar ut en inträdesavgift. Programföretagen  
  
 skall även eftersträva att de rättigheter som programföretagen  
  
 förvärvar också omfattar rätten till offentligt framförande utan krav  
  
 på betalning. Även om möjligheten att ta betalt av vissa anordnare  
  
 tas bort så består programföretagens rätt att kontrollera när och var  
  
 programföretagens sändningar offentligt framförs. 
  
 Sammanfattning SOU 2006:83  
  
 10  
  
 Mitt förslag innebär att jag valt att precisera när verksamhet avseende  
  
 överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande skall  
  
 finansieras med TV-avgiftsmedel. Detta har jag gjort i stället för att  
  
 inordna hela verksamheten i något av begreppen kärnverksamhet,  
  
 kompletterande verksamhet eller sidoverksamhet, eftersom den  
  
 aktuella verksamheten inte naturligen går att inordna under något  
  
 av dessa begrepp.  
  
 Genom dagens system – med sändningstillstånd inkluderande  
  
 villkor som godkänts av programföretagen samt anslagsvillkor som  
  
 ytterligare specificerar villkoren för medelstilldelning – har staten  
  
 och programföretagen ett avtalsliknande förhållande där programföretagen  
  
 tilldelas medel mot att de utför ett uppdrag i allmänhetens  
  
 tjänst. Mitt förslag innebär att programföretagens uppdrag att bedriva  
  
 radio och TV i allmänhetens tjänst ytterligare preciseras. Programföretagen  
  
 får härigenom, inom ramen för det förhållande som  
  
 råder med staten, avstå från att i ett visst hänseende använda sin upphovsrätt  
  
 för att ta betalt av annan. Utifrån den avtalsfrihet som råder  
  
 på det upphovsrättsliga området anser jag att den princip som framgår  
  
 av förslaget bör anges i anslagsvillkoren och därmed ingå som en del  
  
 i beskrivningen av förhållandet mellan staten och programföretagen.  
  
 Bl.a. av systematiska skäl bör även principen att programföretagens  
  
 sändningar riktade till Sverige skall vara tillgängliga för allmänheten  
  
 utan villkor om särskild betalning utöver erlagd TV-avgift placeras i  
  
 anslagsvillkoren. Genom att principerna för programföretagens uppdrag  
  
 ingår i anslagsvillkoren, som gäller för ett år i taget, skapas en  
  
 viss flexibilitet. Detta är viktigt på grund av den marknadsmässiga  
  
 och tekniska utveckling som råder på medieområdet. Jag anser att,  
  
 om det i framtiden visar sig att den föreslagna gränssättningen lägger  
  
 onödiga hinder för programföretagen i deras verksamhet så bör denna  
  
 på ett enkelt sätt ånyo kunna övervägas. Detta är ytterligare en anledning  
  
 till att principerna bör upptas i anslagsvillkoren. Jag föreslår  
  
 därför att 1 § andra stycket lagen (1989:41) om TV-avgift i dess  
  
 lydelse enligt lagen (2006:798) om ändring i nämnda lag bör upphöra  
  
 att gälla. 
  
 SOU 2006:83 Sammanfattning  
  
 11  
  
 Konsekvenser  
  
 Jag kan inte se att det blir några större konsekvenser vare sig för SVT,  
  
 SR och UR eller för exempelvis hotell- och restaurangbranschen.  
  
 Detta beror på att den lösning som jag föreslagit i praktiken inte innebär  
  
 några förändringar mot hur programföretagen hittills har agerat. 
  
 13  
  
 Författningsförslag  
  
 Förslag till  
  
 lag om ändring i lag om ändring i lagen (1989:41)  
  
 om TV-avgift  
  
 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1989:41) om TV-avgift i stället  
  
 för dess lydelse enligt lagen (2006:798) om ändring i nämnda lag  
  
 skall ha följande lydelse.  
  
 Lydelse enligt SFS 2006:798 Föreslagen lydelse  
  
 1 §  
  
 Radio- och TV-verksamhet i allmänhetens tjänst och verksamhet  
  
 som är direkt anknuten till den skall finansieras med en TV-avgift  
  
 enligt denna lag under förutsättning dels att sändningstillstånd  
  
 enligt 2 kap. 2 § första stycket radio- och TV-lagen (1996:844) har  
  
 meddelats den som bedriver sändningsverksamheten, dels att tillståndet  
  
 innehåller ett förbud mot att sända reklam.  
  
 Sändningar av radio och TV  
  
 som avses i första stycket och som  
  
 är riktade till Sverige skall vara  
  
 tillgängliga för allmänheten utan  
  
 villkor om annan betalning än  
  
 TV-avgiften. 
  
 15  
  
 1 Inledning  
  
 1.1 Bakgrund  
  
 I december 2004 överlämnade kommittén om radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst – riktlinjer  
  
 för en ny tillståndsperiod (SOU 2005:1) till regeringen. Regeringen  
  
 har i propositionen Viktigare än någonsin! Radio och TV i  
  
 allmänhetens tjänst 2007–2012 (prop. 2005/06:112) lagt fram förslag  
  
 till villkor och riktlinjer som skall gälla under kommande tillståndsperiod  
  
 för den radio- och TV-verksamhet i allmänhetens tjänst som  
  
 bedrivs av Sveriges Radio AB (SR), Sveriges Television AB (SVT)  
  
 och Sveriges Utbildningsradio AB (UR) (programföretagen) som  
  
 skall gälla från den 1 januari 2007. Riksdagen har beslutat i enlighet  
  
 med regeringens förslag (bet. 2005/06:KrU28, rskr. 2005/06:323).  
  
 Enligt regeringsbeslut, senast fattat den 10 februari 2005, fick  
  
 SVT tillstånd att sända television, SR tillstånd att sända ljudradio  
  
 och UR tillstånd att sända ljudradio och television. Sändningstillstånden  
  
 är förenade med vissa villkor vilka godtagits av programföretagen.  
  
 Villkoren för programföretagens verksamhet preciseras  
  
 vidare i de s.k. anslagsvillkoren. Av dessa framgår bl.a. att programföretagens  
  
 kärnverksamhet och kompletterande verksamhet skall  
  
 finansieras med TV-avgiftsmedel. Enligt punkten 8 i nu gällande  
  
 anslagsvillkor för Mason ska företagets sändningar riktade till Sverige  
  
 vara tillgängliga för allmänheten utan villkor om särskild betalning  
  
 utöver erlagd TV-avgift. Motsvarande bestämmelser finns i SR:s och  
  
 UR:s anslagsvillkor. Regeringen har i prop. 2005/06:112 föreslagit  
  
 att denna grundläggande princip i fortsättningen skall fastslås i lag  
  
 och att en ny 1 § i nuvarande lagen (1989:41) om TV-avgift ska ha  
  
 ett innehåll av bl.a. denna innebörd.  
  
 I samband med att kulturutskottet behandlade regeringens förslag  
  
 i propositionen behandlade utskottet även en skrivelse från SVT som  
  
 var ställd till utskottet. I denna pekade Mason på oklarheter av tolkningen  
  
 av punkten 8 i de nu gällande anslagsvillkoren samt efterlyste 
  
 Inledning SOU 2006:83  
  
 16  
  
 klargörande om vilka riktlinjer som skall anses gälla för den del av  
  
 SVT:s verksamhet som består i att sälja rättigheter till offentligt  
  
 framförande. Frågan aktualiserades efter en diskussion om Mason får  
  
 ta betalt av exempelvis restauranger vid överlåtelse av rätten till offentligt  
  
 framförande av sändningarna, i detta fall, från fotbolls-VM. Utskottet  
  
 fann det motiverat att regeringen närmare skulle analysera  
  
 SVT:s verksamhet med överlåtelse av rättigheter till offentliga framföranden  
  
 och hur denna verksamhet förhåller sig till den grundläggande  
  
 principen att SVT:s sändningar skall vara tillgängliga för allmänheten  
  
 utan krav på särskild betalning utöver erlagd TV-avgift.  
  
 Utskottet framhöll vidare vikten av att regelverket inte lägger onödiga  
  
 hinder i vägen för Mason när det gäller företagets ställningstagande i  
  
 upphovsrättsliga frågor. Utskottet ansåg också att frågan om gränsdragningen  
  
 mellan kärnverksamhet och kompletterande verksamhet  
  
 å ena sidan och sidoverksamhet å andra sidan bör belysas.  
  
 Riksdagen har som sin mening gett till känna för regeringen vad  
  
 kulturutskottet anfört om en skyndsam översyn av vilka villkor som  
  
 skall gälla för Mason m.fl. (bet. 2005/06:KrU28, rskr. 2005/06:323).  
  
 1.2 Utredningsuppdraget och dess bedrivande  
  
 Utredarens direktiv fastställdes genom beslut vid regeringssammanträde  
  
 den 21 juni 2006 (dir. 2006:73). Enligt direktiven skall utredaren  
  
 bl.a. analysera och klargöra vilka möjligheter främst SVT bör  
  
 ha att vidaresälja rättigheter till offentligt framförande med hänsyn  
  
 till den grundläggande principen att sändningarna skall vara tillgängliga  
  
 för allmänheten utan villkor om särskild betalning utöver  
  
 erlagd TV-avgift. SR och UR skall omfattas av analysen i den mån  
  
 det är befogat. Vidare skall de komplikationer i rättighetshänseende  
  
 som kan bli följden om Mason exempelvis inte kan begära ersättning  
  
 för offentligt framförande av TV-sändningar i restauranger, kaféer  
  
 o.dyl., värderas och vägas mot den principiella utgångspunkten för  
  
 finansieringen av programföretagen. Gränsdragningen mellan främst  
  
 SVT:s, men även SR:s och UR:s, kärnverksamhet och kompletterande  
  
 verksamhet å ena sidan och sidoverksamhet å andra sidan skall  
  
 belysas i sammanhanget, liksom de rättigheter för programföretagen  
  
 som följer av bestämmelserna i upphovsrättslagen (1960:729). Enligt  
  
 direktiven skall utredaren, om gällande bestämmelser behöver förtydligas  
  
 eller ändras, lägga fram de förslag till författningsändringar 
  
 SOU 2006:83 Inledning  
  
 17  
  
 som analysen kan ge anledning till. Regeringens direktiv återges i  
  
 dess helhet i bifogad bilaga.  
  
 Utredaren och sekreteraren har besökt SVT vid tre tillfällen samt  
  
 SR och UR vid två tillfällen. Syftet med dessa besök har bl.a. varit  
  
 att få insikt i och kunskap om hur programföretagens verksamhet  
  
 fungerar samt hur företagen skulle påverkas av att i vissa fall inte  
  
 kunna ta betalt vid överlåtelse till annan av rättigheter till offentligt  
  
 framförande. Utredaren har besökt Sveriges Hotell  Restaurang  
  
 företagare (SHR). SHR har till utredaren gett in synpunkter på programföretagens  
  
 möjlighet att ta betalt vid överlåtelse av rättigheter  
  
 till offentligt framförande.  
  
 Utredaren, sekreteraren och experterna har sammanträtt vid tre  
  
 tillfällen. Utredaren har inhämtat ett rättsutlåtande avseende vissa  
  
 upphovsrättsliga frågor från professor Ray. 
  
 19  
  
 2 Radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst  
  
 2.1 Allmänna principer och riktlinjer för verksamheten1  
  
 Programföretagen SR, SVT och UR har en särställning genom uppdraget  
  
 att sända radio och TV till hela landet och göra programmen  
  
 tillgängliga för hela Sveriges befolkning, samtidigt som företagen  
  
 finansieras genom den s.k. TV-avgiften. Programföretagens uppgift  
  
 är alltså inte att skapa vinst åt sin ägare, Förvaltningsstiftelsen för  
  
 Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio  
  
 AB, utan att uppfylla ett uppdrag i allmänhetens tjänst innebärande  
  
 bl.a. att tillgodose publikens skiftande behov. En grundsten i  
  
 uppdraget är att programverksamheten skall bedrivas självständigt i  
  
 förhållande till såväl staten som olika ekonomiska, politiska och  
  
 andra intressen och maktsfärer. Ingen utomstående skall kunna påverka  
  
 innehållet i enskilda program. En förutsättning för detta är att  
  
 de riktlinjer som beslutas för programverksamheten är tydliga utan  
  
 att inskränka programföretagens integritet.  
  
 Riksdag och regering har ett ansvar för att ange vissa grundläggande  
  
 riktlinjer för verksamheten samt att tillse att verksamheten har  
  
 en effektiv och ändamålsenlig organisation så att uppdraget kan  
  
 utföras på bästa sätt och att det sker med en god hushållning med  
  
 TV-avgiftsmedlen. Radio- och TV-lagen, sändningstillstånd och anslagsvillkor  
  
 ger riksdag och regering möjlighet att ange vilka villkor  
  
 och riktlinjer som skall gälla för verksamheten. Regeringens möjligheter  
  
 att precisera verksamheten genom anslagsvillkoren är mer omfattande  
  
 än genom sändningstillstånden, för vilka det i radio- och  
  
 TV-lagen regleras vilka villkor som får ställas.  
  
 Programföretagen har en förmån att få bedriva radio- och TVverksamhet  
  
 finansierad genom tv-avgiftsmedel. Finansieringen ger  
  
 nämligen programföretagen en garanterad medelstilldelning med  
  
 visst belopp under viss tid. Genom att i princip vara garanterade en  
  
 1 För en närmare redogörelse se SOU 2005:1. 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst SOU 2006:83  
  
 20  
  
 viss på förhand känd tillförsel av medel har företagen en fördel  
  
 framför kommersiell radio och TV genom att inte vara beroende av  
  
 att maximera antalet tittare och lyssnare för att generera intäkter.  
  
 För att programföretagen skall få sig tilldelat dessa medel krävs  
  
 dock exempelvis att de inte använder reklam samt att de tillser att  
  
 några tekniska eller geografiska hinder inte står i vägen för att hela  
  
 programutbudet skall komma alla till del. Genom anslagsvillkoren  
  
 får de tilldelat sig medel från staten mot att de, utöver villkoren i  
  
 sändningstillstånden, följer de villkor som vidare preciseras häri.  
  
 De riktlinjer som hittills har gällt för programföretagen innebär  
  
 bl.a. att programverksamheten skall präglas av oberoende och stark  
  
 integritet, bedrivas självständigt samt att programföretagen skall erbjuda  
  
 ett varierat utbud av hög kvalitet som speglar hela landet. Vidare  
  
 skall programutbudet vara tillgängligt för hela publiken så att  
  
 också de som inte kan eller vill betala för betalkanalernas programinnehåll  
  
 på framtidens digitala plattformer kan få tillgång till ett  
  
 varierat utbud av hög kvalitet, utan andra kostnader vid sidan av  
  
 TV-avgiften.  
  
 Den sistnämnda grundläggande principen har hittills årligen angetts  
  
 i programföretagens anslagsvillkor. Enligt riksdagens beslut skall  
  
 denna princip efter den 1 januari 2007 anges i lag (prop. 2005/06:112,  
  
 bet. 2005/06:KrU28, rskr. 2005/06:323).  
  
 2.2 Kärnverksamhet, kompletterande verksamhet och  
  
 sidoverksamhet2  
  
 I SVT:s anslagsvillkor anges beträffande ekonomiska förutsättningar  
  
 följande under punkten 2.  
  
 Medlen skall användas för företagets kärnverksamhet, dvs. TV-verksamhet  
  
 i allmänhetens tjänst. Medlen skall också användas till verksamhet  
  
 som syftar till att komplettera och stärka kärnverksamheten, exempelvis  
  
 verksamhet på Internet.  
  
 och under punkten 3 följande.  
  
 Sidoverksamheter till SVT:s sändningsverksamhet skall bära sina kostnader  
  
 och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt i förhållande  
  
 till andra företag som tillhandahåller motsvarande tjänster. Sidoverksamheter  
  
 skall redovisas som egna resultatområden. Det skall finnas en  
  
 2 Kapitlet grundar sig på material i kapitel 16 i SOU 2000:55, kapitel 13 i prop. 2000/01:94,  
  
 kapitel 7 i SOU 2005:1 och kapitel 7.2 i prop. 2005/06:112. 
  
 SOU 2006:83 Radio och TV i allmänhetens tjänst  
  
 21  
  
 resultaträkning och, om god redovisningssed så kräver, en balansräkning  
  
 för dessa verksamheter. Redovisningen skall ingå som en del av årsredovisningen  
  
 som granskats av bolagets revisorer.  
  
 Villkoren är utformade med samma innebörd för SR och UR.  
  
 Det är svårt att dra några absoluta gränser mellan vad som skall  
  
 anses som programföretagens kärnverksamhet och kompletterande  
  
 verksamhet å ena sidan och sidoverksamhet å andra sidan eller, uttryckt  
  
 på annat sätt, vilken verksamhet som skall finansieras med TVavgiftsmedel  
  
 respektive på annat sätt. Av tidigare förarbeten framgår  
  
 beträffande denna gränsdragning bl.a. följande.  
  
 Programföretagens kärnverksamhet är att producera och sända  
  
 radio- och TV-program till hela den svenska publiken på lika villkor.  
  
 Det är till denna verksamhet som de medel programföretagen får  
  
 via TV-avgiften skall användas. I detta inkluderas i huvudsak produktion  
  
 och inköp av radio- och TV-program, administrationskostnader  
  
 m.m., samt kostnader för distribution.  
  
 Den kompletterande verksamheten skall också finansieras med  
  
 TV-avgiftsmedel. Avsikten är att ge programföretagen möjlighet att  
  
 stärka kärnverksamheten genom verksamhet som direkt kompletterar  
  
 denna. I takt med att informationstekniken utvecklas förbättras  
  
 möjligheterna att göra radio- och TV-programmen tillgängliga på  
  
 flera skilda sätt och att ge programmen ett mervärde för publiken.  
  
 Till kompletterande verksamhet bör företagens fördjupande verksamhet  
  
 i andra medier än radio- och TV-sändningar räknas, t.ex.  
  
 webbtjänster på Internet.  
  
 Programföretagen kan även i begränsad utsträckning bedriva sidoverksamhet 
  
 . Generellt kan sägas att de verksamheter som inte utgör  
  
 en del av kärnverksamheten eller den kompletterande verksamheten  
  
 och därmed inte skall finansieras med TV-avgiftsmedel bör betraktas  
  
 som sidoverksamheter. Sådana verksamheter skall således täcka  
  
 sina egna kostnader och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt  
  
 sätt i förhållande till andra företag som tillhandahåller motsvarande  
  
 tjänster. Programföretagen bör inte bedriva sidoverksamhet som är  
  
 av sådan omfattning eller av sådan karaktär att den kan skada kärnverksamheten  
  
 eller som kan uppfattas strida mot de principer som  
  
 verksamheten för radio och TV i allmänhetens tjänst skall vägledas  
  
 av. Det har påpekats att det är viktigt att programföretagen slår  
  
 vakt om det publicistiska oberoendet och att de är medvetna om  
  
 risken att även ett relativt begränsat inslag av kommersiell finansiering  
  
 kan medföra att programföretagens självständighet och därmed 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst SOU 2006:83  
  
 22  
  
 allmänhetens förtroende för verksamheten tar skada. Det är också  
  
 angeläget att sidoverksamheterna inte får en sådan omfattning att  
  
 behovet av intäkter till sidoverksamheter medför att kärnverksamheten  
  
 kommer i andra hand. Sidoverksamheten skall bära sina egna  
  
 kostnader och särredovisas som ett eget resultatområde. Som exempel  
  
 på sidoverksamhet har angetts försäljning av program, programidéer  
  
 och rättigheter, uthyrning av lokaler och teknisk utrustning  
  
 samt programverksamhet utanför landets gränser. Vid bedömning  
  
 av om programföretagen skall engagera sig i en viss verksamhet  
  
 skall, om valet står mellan större resurser och bibehållet oberoende,  
  
 programföretagen välja oberoendets väg. När resurserna inte räcker  
  
 till allt måste företagsledningarna göra hårdare och tydligare prioriteringar.  
  
 Exempel på SVT:s sidoverksamhet är uthyrning av teknisk personal,  
  
 lokaler och utrustning samt försäljning av visningsrätter. Vidare  
  
 sker en viss försäljning av produkter med anknytning till företagets  
  
 verksamhet, exempelvis böcker, kläder och spel. Beträffande  
  
 UR består sidoverksamheten bl.a. av försäljning av olika tekniska  
  
 tjänster, exempelvis uthyrning av TV-studior och teknisk personal.  
  
 För SR består sidoverksamheten exempelvis av uthyrning av lokal  
  
 och teknik, försäljning av enstaka programkopior, försäljning av  
  
 ljudböcker samt av produkter med anknytning till SR:s verksamhet,  
  
 exempelvis t-shirts och leksaker. 
  
 23  
  
 3 Gällande rätt  
  
 3.1 Lagen om upphovsrätt till litterära och  
  
 konstnärliga verk  
  
 Bakgrund  
  
 Upphovsrätten, som är grundlagsskyddad i Sverige, avser rättsreglerna  
  
 om författares, kompositörers, konstnärers och andra skapande  
  
 upphovsmäns rättigheter att bestämma över användningen av deras  
  
 litterära och konstnärliga verk. Till detta rättsområde hör också  
  
 skyddet för vissa s.k. till upphovsrätten närstående rättigheter, vilket  
  
 bl.a. omfattar radio- och televisionsföretags utsändningar. De rättspolitiska  
  
 skälen för ett lagstadgat skydd för upphovsmän till litterära  
  
 och konstnärliga verk och för innehavare av närstående rättigheter  
  
 är främst följande. De exklusiva rättigheter som systemet skapar  
  
 stimulerar det andliga skapandet i samhället och därigenom den  
  
 kulturella, sociala och ekonomiska utvecklingen. Rättighetshavarna  
  
 uppmuntras att publicera sina alster genom möjligheten att kontrollera  
  
 och ta betalt för olika vidareanvändningar. Det har generellt  
  
 uttalats att upphovsmannen borde förbehållas rätt att ekonomiskt  
  
 tillgodogöra sig alla sådana utnyttjanden av verket som har praktisk  
  
 betydelse. Ett annat skäl är att skydd bör ges åt upphovsmännens  
  
 personligt färgade ideella intressen av att deras skapelser eller prestationer  
  
 inte förvanskas eller på annat sätt utnyttjas på ett oacceptabelt  
  
 sätt. De rent ekonomiska aspekterna har numera en allt större  
  
 betydelse. Det upphovsrättsliga systemet har en kostnadsspridande  
  
 effekt genom att rättighetshavarna inte behöver ta ut hela sin ersättning  
  
 från den förste användaren utan kan göra detta från alla  
  
 användare. Vidare bildar upphovsrätten och de närstående rättigheterna  
  
 ett skydd för de stundtals mycket betydande investeringar  
  
 som numera oftast måste göras i produktionen av upphovsrättsligt  
  
 skyddade alster (se Reynolds, Upphovsrättslagstiftningen, En 
  
 Gällande rätt SOU 2006:83  
  
 24  
  
 kommentar, 1996, s. 19 ff, och Reynolds, Copyright, Svensk  
  
 och internationell upphovsrätt, sjunde uppl., s. 38 ff.).  
  
 Upphovsrätt  
  
 Av 1 § upphovsrättslagen (1960:729) (URL) framgår att den som  
  
 skapat ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt till verket.  
  
 I paragrafen anges vidare en exemplifierande uppräkning av vad som  
  
 kan anses som verk.  
  
 2 § URL reglerar den ekonomiska delen av upphovsrätten. Denna  
  
 består dels av rätten till framställning av exemplar, dels av rätten att  
  
 göra verket tillgängligt för allmänheten. Att göra verket tillgängligt  
  
 för allmänheten kan enligt bestämmelsen ske genom överföring  
  
 (punkten 1), offentligt framförande (punkten 2), offentlig visning  
  
 (punkten 3) och spridning (punkten 4). Med överföring till allmänheten  
  
 och offentligt framförande jämställs överföringar och framföranden  
  
 som i förvärvsverksamhet anordnas till eller inför en större  
  
 sluten krets.  
  
 Genom genomförandet den 1 juli 2005 av direktivet 2001/29/EG  
  
 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående  
  
 rättigheter i informationssamhället, det s.k. Infosocdirektivet (se  
  
 prop. 2004/05:110) infördes överföring till allmänheten som en ny  
  
 underkategori till begreppet tillgängliggörande för allmänheten. Med  
  
 detta begrepp avses alla fall då ett verk görs tillgängligt för allmänheten  
  
 från en annan plats än den där allmänheten kan ta del av verket.  
  
 I denna kategori hamnar alltså alla distansöverföringar av verk,  
  
 vilket exempelvis innefattar utsändning av verk genom en radio- eller  
  
 TV-utsändning eller när ett verk görs tillgängligt på Internet genom  
  
 att laddas upp på en webbsida.  
  
 Begreppet offentligt framförande, punkten 2, har efter den 1 juli  
  
 2005 ändrats såtillvida att det endast omfattar sådana fall då verket,  
  
 med eller utan tekniska hjälpmedel, görs tillgängligt för allmänheten  
  
 på samma plats som den där allmänheten kan ta del av verket. Detta  
  
 innefattar alla slags levande framföranden till en närvarande publik,  
  
 men även situationer när en CD-skiva med musik spelas upp i en  
  
 affär, när musik framförs via en radio i en restaurang eller när musik  
  
 eller film framförs via en TV-apparat i en restaurang. Ett framförande  
  
 är att betrakta som offentligt om var och en kan få tillträde  
  
 till den plats där framförandet sker. Det upphovsrättsliga offentlig 
  
 SOU 2006:83 Gällande rätt  
  
 25  
  
 hetsbegreppet sträcker sig så långt att alla framföranden som inte  
  
 endast sker inför en helt sluten krets är att anse som offentliga.  
  
 Av prop. 2004/05:110 s. 71 framgår att överföringsrätten inte skall  
  
 träffa förfoganden som består i att ett verk görs tillgängligt för allmänheten  
  
 som kan ta del av verket på den plats där det aktuella  
  
 förfogandet sker. Utanför förfogandet överföring skall alltså falla  
  
 t.ex. uppförandet av en pjäs eller uppspelning av musik, levande eller  
  
 inspelad, i en offentlig lokal. Detsamma skall gälla för situationer då  
  
 det som görs tillgängligt för en närvarande allmänhet är något som  
  
 föregåtts av en överföring t.ex. när verk tillgängliggörs för allmänheten  
  
 via en radio, TV-apparat eller dator uppkopplad mot Internet  
  
 i exempelvis en restaurang eller annan offentlig lokal. I dessa situationer  
  
 sker en överföring i ett led, men restaurangägaren som tillgängliggör  
  
 t.ex. musik i restaurangen via radion, TV-apparaten eller  
  
 datorn gör inte en överföring till allmänheten, utan ett offentligt  
  
 framförande. På motsvarande sätt kan det ske två förfoganden samtidigt  
  
 t.ex. när ett musikverk spelas upp för en närvarande publik i en  
  
 TV-studio samtidigt som televisionsutsändning sker. I förhållande  
  
 till den närvarande publiken blir det då ett offentligt framförande  
  
 medan televisionsutsändningen blir en överföring till allmänheten.  
  
 Punkten 3 avser sådana fall när ett utseende hos ett verk görs tillgängligt  
  
 för allmänheten utan användning av ett tekniskt hjälpmedel  
  
 på samma plats som den där allmänheten kan ta del av verket, t.ex.  
  
 då en tavla eller en skulptur ställs ut på en utställning som är öppen  
  
 för allmänheten.  
  
 Punkten 4 avser att exemplar av ett verk utbjuds till försäljning,  
  
 uthyrning eller utlåning eller annars tillhandahålls allmänheten i form  
  
 av en fysisk vara.  
  
 3 § URL reglerar den s.k. ideella rätten. Denna innebär att upphovsmannen  
  
 har en rätt att i den omfattning och på det sätt som  
  
 god sed kräver bli angiven när exemplar av hans verk framställs eller  
  
 verket görs tillgängligt för allmänheten. Vidare har upphovsmannen  
  
 en rätt att motsätta sig att verket ändras så att hans litterära eller  
  
 konstnärliga anseende eller egenart kränks eller att verket görs tillgängligt  
  
 för allmänheten i en sådan form eller i ett sådant sammanhang  
  
 som är kränkande för honom.  
  
 Av 27 § URL framgår att upphovsrätt må, med den begränsning  
  
 som följer av vad i 3 § sägs, helt eller delvis överlåtas. Utgångspunkten  
  
 är således att kontraherande parter har full avtalsfrihet förutom  
  
 när det gäller den ideella rätten. 
  
 Gällande rätt SOU 2006:83  
  
 26  
  
 Inskränkningar i förfoganderätten  
  
 Såsom beskrivits ovan innebär upphovsrätten bl.a. att en upphovsman  
  
 har en omfattande rätt att bestämma över det ekonomiska utnyttjandet  
  
 av sitt verk. Eftersom grunden i systemet är ensamrättigheter  
  
 som utgör förmögenhetstillgångar för varje enskild rättighetshavare  
  
 skall restriktivitet råda vid införande och tolkning av inskränkningar  
  
 i ensamrättigheterna. Ensamrätten måste dock balanseras på ett  
  
 rimligt sätt mot viktiga allmänna intressen. Det är för att tillgodose  
  
 sådana intressen som ett antal inskränkningar i upphovsrätten har  
  
 gjorts.  
  
 I 2 kap. URL finns uppräknat de begränsningar som förfoganderätten  
  
 enligt 2 § samma lag är underkastad. Högsta domstolen (se  
  
 exempelvis NJA 1986 s. 702 och 1993 s. 263) har avvisat möjligheten  
  
 att intolka nya eller vidgade begränsningar annat än i helt atypiska  
  
 situationer och anfört att det bör överlämnas till lagstiftaren att ta  
  
 ställning till i vilka hänseenden som upphovsmannens förfoganderätt  
  
 skall begränsas.  
  
 Här kan nämnas 21 § URL som innebär att offentliggjorda verk,  
  
 med undantag för filmverk och sceniska verk, i vissa fall får framföras  
  
 offentligt utan tillstånd av upphovsmannen och utan att ersättning  
  
 utgår för utnyttjandet. Enligt första punkten i bestämmelsen  
  
 får framförande ske fritt där framförandet inte är det huvudsakliga,  
  
 tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte. Beträffande  
  
 den första förutsättningen, att framförandet inte får vara  
  
 det huvudsakliga, framhölls i motiven till bestämmelsen att med detta  
  
 avsågs fall där framförandet endast utgjorde ett beledsagande inslag  
  
 vid t.ex. kyrkliga ceremonier och militärparader. Med uttrycket avgiftsfritt  
  
 åsyftas situationer när allmänheten har fritt tillträde, dvs.  
  
 någon inträdesavgift behöver inte betalas. Den omständigheten att  
  
 allmänheten frivilligt ger bidrag för något ändamål behöver inte i sig  
  
 innebära att tillträdet anses avgiftsbelagt. Som exempel på framföranden  
  
 i förvärvssyfte har i motiven nämnts bl.a. musikutföranden i  
  
 restauranger och affärslokaler (se NJA II 1961 s. 162 ff. och prop.  
  
 2004/05:110 s. 200 f). Andra punkten i bestämmelsen avser framföranden  
  
 vid undervisning eller gudstjänst. Av bestämmelsen framgår  
  
 vidare att riksdagen samt statliga och kommunala myndigheter, i  
  
 fall under punkten 1, även får framföra offentliggjorda filmverk och  
  
 sceniska verk under vissa förutsättningar. Bestämmelsen i 21 § URL  
  
 har genomgått vissa ändringar som trädde i kraft den 1 juli 2005 (se  
  
 prop. 2004/05:110 s. 200 ff.). En anledning till detta var att tillse att 
  
 SOU 2006:83 Gällande rätt  
  
 27  
  
 upphovsrätten inte hindrar framförande av verk genom att datorer  
  
 med Internetuppkoppling tillhandahålls till allmänheten av vissa  
  
 aktörer, exempelvis statliga och kommunala bibliotek.  
  
 Signalrätt  
  
 48 § URL reglerar en av de till upphovsrätten närstående rättigheterna,  
  
 den s.k. signalrätten. Denna innebär att radio- och TV-företag  
  
 ges ett skydd för samtliga sina utsändningar oavsett om där förekommer  
  
 något litterärt eller konstnärligt verk i upphovsrättslagens  
  
 mening. Signalrätten omfattar alltså endast de programbärande signaler  
  
 som sänds ut och inte innehållet i dessa. Sedan den 1 juli 2005  
  
 ingår även rätt att kontrollera distansöverföringar med interaktivitet.  
  
 Signalrätten innebär, med de inskränkningar som föreskrivs i paragrafens  
  
 tredje stycke, ensamrätt att förfoga över en ljudradio- eller  
  
 televisionsutsändning genom att  
  
 1. ta upp utsändningen på en anordning genom vilken den kan  
  
 återges,  
  
 2. framställa exemplar av en upptagning av utsändningen,  
  
 3. sprida exemplar av en upptagning av utsändningen till allmänheten,  
  
 4. tillåta återutsändning eller en återgivning för allmänheten på  
  
 platser där allmänheten har tillträde mot inträdesavgift, eller  
  
 5. tillåta att en upptagning av utsändningen på trådbunden eller  
  
 trådlös väg överförs till allmänheten på ett sådant sätt att enskilda  
  
 kan få tillgång till upptagningen från en plats och vid en  
  
 tidpunkt som de själva väljer.  
  
 Den exklusiva rätten att tillåta återgivning för allmänheten är tillkommen  
  
 för att underlätta för sändarföretag att få sändningsrättigheter,  
  
 typiskt sett för större sportevenemang, till sådant som annars  
  
 skulle kunna göras tillgängligt exempelvis i form av biografvisning  
  
 eller på storbildsskärm för en betalande publik utan vidare överenskommelse  
  
 med sändarföretaget. Rätten är dock här, till skillnad mot  
  
 vad som gäller inom upphovsrätten, begränsad till återgivningar på  
  
 platser där allmänheten har tillträde mot erläggande av inträdesavgift.  
  
 I sammanhang där inträde för återgivningen inte krävs av allmänheten,  
  
 såsom normalt inte sker på restauranger, pubar och hotell, ger 48 §  
  
 URL inget skydd mot annans återgivning av utsändningar. 
  
 Gällande rätt SOU 2006:83  
  
 28  
  
 Avtalslicens och tvångslicens  
  
 Systemet med avtalslicenser är främst tänkt att tillgodose fall av massutnyttjanden  
  
 där det inte är rimligt att skaffa individuella tillstånd.  
  
 Avtalslicensen förutsätter att ett avtal ingås mellan den som önskar  
  
 utnyttja ett verk och en organisation som företräder ett flertal svenska  
  
 upphovsmän på området. Ett sådant kollektivt avtal kan, förutsatt  
  
 lagstöd, få effekt även för upphovsmän som inte är medlemmar av  
  
 organisationen. För att undvika att en alltför besvärande tvångsverkan  
  
 inträder i förhållande till sådana upphovsrättshavare finns det som  
  
 regel inbyggda garantier till förmån för dessa. Den generella regeln  
  
 om avtalslicens finns i 42 a § URL. Sådan avtalslicens erbjuds för  
  
 primär radio- och TV-utsändning, se 42 e § URL. Vidare har i Sverige  
  
 frågan om en samtidig och oförändrad vidaresändning till abonnenterna  
  
 i ett kabelnät lösts genom en avtalslicensordning, se 42 f § URL.  
  
 I samband med implementeringen av det s.k. Infosocdirektivet flyttades  
  
 bestämmelserna om avtalslicenser från 2 kapitlet till ett nytt  
  
 kapitel 3 a i URL. Detta skedde bl.a. för att markera att enligt svensk  
  
 uppfattning utgör avtalslicenser inte en inskränkning av upphovsrätten  
  
 utan ett sätt att förvalta denna.  
  
 Vissa inskränkningar i 2 kap. URL ger upphovsmannen en rätt till  
  
 ersättning, oavsett att han inte kan motsätta sig utnyttjandet i fråga.  
  
 Ett sådant laggivet medgivande brukar omtalas som tvångslicens, se  
  
 exempelvis 47 § URL.  
  
 Det internationella skyddet  
  
 Upphovsrätten har en stark internationell prägel. Både när det gäller  
  
 upphovsrätten och de närstående rättigheterna så finns ett system  
  
 av internationella konventioner. Eftersom litterära och konstnärliga  
  
 verk används oberoende av nationella gränser uppstod det redan  
  
 tidigt ett behov av internationella överenskommelser på området.  
  
 1886 skapades den s.k. Bernkonventionen för skydd av litterära och  
  
 konstnärliga verk (BK)1, vilken reviderades senast 1971. De fördragsslutande  
  
 staterna, för närvarande cirka 150 stater, däribland  
  
 Sverige, åtar sig härigenom bl.a. att ge ett skydd för verk från andra  
  
 fördragsslutande stater på samma sätt som man skyddar verk åt sina  
  
 egna upphovsmän i enlighet med principen om nationell behandling.  
  
 De svenska reglerna härom finns i den internationella upphovs1  
  
 BK:s text återges bl.a. i prop 1973:15 s. 178ff. 
  
 SOU 2006:83 Gällande rätt  
  
 29  
  
 rättsförordningen (1994:193). Principen om nationell behandling  
  
 omfattar även framtida rättigheter. BK vilar på vissa ytterligare grundläggande  
  
 principer. Skyddet för de utländska rättighetshavarna får  
  
 aldrig understiga de rättigheter som är särskilt föreskrivna i konventionen.  
  
 Detta utgör den s.k. principen om minimirättigheter. Till  
  
 dessa minimirättigheter hör att upphovsmän till litterära och konstnärliga  
  
 verk skall ha uteslutande rätt att kontrollera radio- och televisionsutsändningar  
  
 i vissa specifika hänseenden. Detta framgår av  
  
 artikel 11 bis 1) BK som har följande lydelse.  
  
 Upphovsmän till litterära och konstnärliga verk äger uteslutande rätt:  
  
 1) att låta utsända sina verk i radio eller att offentligt framföra verken  
  
 genom varje annan anordning för trådlös utsändning av tecken, ljud  
  
 eller bilder; 2) att låta med eller utan tråd offentligt återge radioutsändning  
  
 av verket, när återgivandet anordnas av annat företag än det ursprungliga;  
  
 3) att låta genom högtalare eller annan liknande anordning  
  
 för överföring av tecken, ljud eller bilder offentligt återge radioutsändning  
  
 av verket.  
  
 Artikel 11 bis 2) BK ger en möjlighet för ett medlemsland att begränsa  
  
 ensamrätten genom en tvångslicens i vissa hänseenden. Denna  
  
 del av artikeln har följande lydelse.  
  
 Det är förbehållet unionsländernas lagstiftning att fastställa villkoren för  
  
 tillämpningen av de under 1. avsedda rättigheterna. Verkan av sådana  
  
 villkor skall dock vara strängt begränsad till det land som uppställt dem.  
  
 Dessa villkor får icke i något fall göra intrång i upphovsmannens ideella  
  
 rätt och ej heller i hans rätt att erhålla skälig ersättning, vilken i avsaknad  
  
 av överenskommelse bestämmes av behörig myndighet.  
  
 Skyddet för ett verk skall uppstå automatiskt och utan några formaliteter  
  
 och skyddet är oberoende av om skydd finns i verkets  
  
 ursprungsland eller inte.  
  
 BK utgör även grunden för det upphovsrättsliga skyddssystemet  
  
 inom World Trade Organization (WTO). Inom ramen för WTO  
  
 har antagits en omfattande överenskommelse om handelsrelaterade  
  
 aspekter av immateriella rättigheter, det s.k. TRIPS-avtalet, Trade  
  
 Related Aspects of Intellectual Property Rights2. Avtalet ger på en  
  
 rad punkter ett ännu starkare rättsskydd än BK. Avtalet innehåller  
  
 bestämmelser om tvistlösning mellan länderna och ett särskilt organ,  
  
 TRIPS-rådet, övervakar efterlevnaden av förpliktelserna enligt avtalet.  
  
 2 TRIPS-avtalets text finns bl.a. i prop. 1994/95:35 bil. 7 s. 103ff. 
  
 Gällande rätt SOU 2006:83  
  
 30  
  
 BK har även förtydligats och utvecklats genom de s.k. WIPOfördragen,  
  
 World Intellectual Property Organization (FN:s fackorgan  
  
 för immaterialrätt), nämligen WIPO-fördraget om upphovsrätt  
  
 (WCT) och WIPO-fördraget om framförande och fonogram  
  
 (WPPT). Dessa fördrag har i sin tur lagt grunden för de materiella  
  
 reglerna i det s.k. Infosocdirektivet3, som primärt sökt lösa problem  
  
 vad gäller tillämpningen av upphovsrättssystemet i den digitala miljön.  
  
 Sverige är bundet av Bernkonventionen och TRIPS-avtalet samt  
  
 uppfyller normerna i WCT och WPPT. Sverige har genomfört  
  
 Infosocdirektivet, liksom andra EG-direktiv inom det upphovsrättsliga  
  
 området.  
  
 Även när det gäller de närstående rättigheterna är Sverige bundet  
  
 av en rad internationella konventioner och överenskommelser.  
  
 Den internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer,  
  
 framställare av fonogram samt radioföretag, den s.k. Romkonventionen4 
  
 , ger ett skydd som har inarbetats i URL. Svensk rätt  
  
 har dock ett i flera hänseenden mer långtgående skydd som följer  
  
 bl.a. av medlemskapet i WTO.  
  
 Det internationella regelverket tillhandahåller ett s.k. trestegstest  
  
 som begränsar medlemsstaternas möjligheter att införa inskränkningar  
  
 i nationell upphovsrätt, se t.ex. BK, Infosocdirektivet och  
  
 TRIPS-avtalet. De undantag och inskränkningar som en medlemsstat  
  
 kan föreskriva får endast tillämpas i vissa särskilda fall som inte  
  
 strider mot det normala utnyttjandet av verket och inte oskäligt inkräktar  
  
 på rättighetshavarens legitima intressen.  
  
 Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse i svensk rätt som  
  
 motsvarar trestegsregeln. Bestämmelsen skall i stället beaktas vid  
  
 utformningen av de olika inskränkningarna i upphovsrätten och till  
  
 upphovsrätten närstående rättigheterna.  
  
 3.2 Radio- och TV-lagen  
  
 Radio- och TV-lagen (1996:844) är den grundläggande lagen för  
  
 radio- och TV-verksamhet. Lagen omfattar sändningar av ljudradio och  
  
 TV-program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas  
  
 emot med tekniska hjälpmedel. Lagen gäller såväl för marksändningar  
  
 som för trådsändningar och satellitsändningar. Bestämmelserna i  
  
 3 Infosocdirektivet samt WIPO-fördragen finns intagna i prop. 2004/05:110 bil. 1–3.  
  
 4 Romkonventionens text finns bl.a. i prop. 1962:151 s. 19ff. 
  
 SOU 2006:83 Gällande rätt  
  
 31  
  
 lagen reglerar bl.a. tillstånd och registrering, regler om innehållet i  
  
 sändningarna i allmänhet, reklam och annan annonsering samt tillsyn,  
  
 straff och avgifter. Av 2 kap. 2 § första stycket radio- och TVlagen  
  
 framgår att tillstånd att sända TV-program och ljudradioprogram  
  
 till hela landet eller utlandet meddelas av regeringen. Enligt  
  
 3 kap. 1 § radio- och TV-lagen får sändningstillstånd som meddelas  
  
 av regeringen förenas med villkor som innebär att sändningsrätten  
  
 skall utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt  
  
 yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion  
  
 och televisionen. Sändningstillståndet får därutöver innehålla olika  
  
 villkor som programföretagen måste följa. Den typ av villkor som  
  
 får ställas återges i en villkorslista upptagen i 3 kap. 2 § radio- och  
  
 TV-lagen samt anges i 3 och 4 §§ samma lag. Villkoren kan exempelvis  
  
 avse skyldighet att sända till hela landet eller en viss del av  
  
 landet, tillgänglighet för funktionshindrade, programinnehåll och att  
  
 regionalt sända och producera program. Villkor kan även avse förbud  
  
 mot sändning av reklam, annonser och sponsrade program samt om  
  
 förändring av ägarförhållandena i ett programföretag. Av 3 kap. 8 §  
  
 radio- och TV-lagen framgår att beslut om sändningstillstånd endast  
  
 får innehålla villkor som den sökande godtagit.  
  
 Beträffande radio och TV i allmänhetens tjänst kan nämnas att  
  
 dessa företag före 1997 träffade avtal med staten om villkoren för  
  
 verksamheten. Flera av dessa villkor finns numera i stället i sändningstillstånden  
  
 samt i anslagsvillkoren.  
  
 När det gäller finansieringen av programföretagens verksamhet  
  
 finns i sändningstillstånden villkor om att företagen inte får sända  
  
 reklam samt att företagen skall utforma sändningarna på sådant sätt  
  
 att de inte endast kan tas emot av en begränsad del av allmänheten i  
  
 sändningsområdet, d.v.s. att sändningarna inte får vara krypterade.  
  
 Villkoren grundar sig på 3 kap. 2 § 1 p. och 3 kap. 3 § radio- och TVlagen.  
  
 Bakgrunden till dessa av programföretagen godkända villkor är  
  
 att programföretagen som verkar i allmänhetens tjänst enbart skall  
  
 finansieras genom TV-avgiftsmedel. Finansieringen med TV-avgifter  
  
 ger programföretagen en garanterad medelstilldelning med visst belopp  
  
 under viss tid. Dessa medel ställs till programföretagens förfogande  
  
 genom beslut av regeringen i de s.k. anslagsvillkoren där  
  
 villkoren för verksamheten ytterligare preciseras. 
  
 Gällande rätt SOU 2006:83  
  
 32  
  
 3.3 Lagen om TV-avgift  
  
 Enligt 1 § lagen (1989:41) om TV-avgift skall den som innehar en  
  
 TV-mottagare betala TV-avgift. Den 1 januari 2007 kommer lagen  
  
 genomgå vissa ändringar, bl.a. införs en ny bestämmelse i 1 § med  
  
 följande lydelse.  
  
 Radio- och TV-verksamhet i allmänhetens tjänst och verksamhet som är  
  
 direkt anknuten till den skall finansieras med en TV-avgift enligt denna  
  
 lag under förutsättning dels att sändningstillstånd enligt 2 kap. 2 § första  
  
 stycket radio- och TV-lagen (1996:844) har meddelats den som bedriver  
  
 sändningsverksamheten, dels att tillståndet innehåller ett förbud mot att  
  
 sända reklam.  
  
 Sändningar av radio och TV som avses i första stycket och som är  
  
 riktade till Sverige skall vara tillgängliga för allmänheten utan villkor om  
  
 annan betalning än TV-avgiften.  
  
 Av författningskommentaren till bestämmelsen framgår att uttrycket  
  
 radio och TV i allmänhetens tjänst inte definieras i lagtexten, men  
  
 att innebörden av uttrycket i stället definieras i riksdagens och  
  
 regeringens beslut och kommer till uttryck i sändningstillstånd och  
  
 anslagsvillkor. De programföretag som i praktiken tillhandahåller  
  
 radio och TV i allmänhetens tjänst är SR, SVT och UR. Vidare  
  
 framgår att den verksamhet som TV-avgiften skall finansiera är det  
  
 uppdrag som programföretagen har i enlighet med företagens sändningstillstånd  
  
 som meddelas av regeringen samt verksamhet som  
  
 direkt anknyter till detta uppdrag. Den s.k. sidoverksamheten (försäljning  
  
 av programrättigheter, tekniska tjänster, publikationer m.m.)  
  
 i programföretagen skall inte finansieras genom TV-avgiften utan bära  
  
 sina egna kostnader. Denna verksamhet anses inte som en sådan  
  
 verksamhet som direkt anknyter till radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst. Beträffande andra stycket framgår att någon ytterligare betalning  
  
 än TV-avgiften inte får tas ut av programföretagen när sändningarna  
  
 är riktade till Sverige (prop. 2005/06:112 s. 101). 
  
 SOU 2006:83 Gällande rätt  
  
 33  
  
 3.4 Radio och TV i allmänhetens tjänst inom EU5  
  
 Det finns i princip ingen gemensam mediepolitik på EU-nivå. På  
  
 två områden är dock gemenskapens regler tillämpliga i medlemsländerna.  
  
 Det s.k. TV-direktivet6 lägger fast vissa grundläggande minimiregler  
  
 för europeiska TV-sändningar när det gäller produktion av  
  
 europeiskt ursprung, reklam, sponsring och skydd av minderåriga.  
  
 Även EG:s regler om statsstöd och konkurrens har betydelse för  
  
 medieområdet. Det har sedan början av 1990-talet förekommit en  
  
 debatt där kommersiella TV-företag i flera länder lämnat klagomål  
  
 till kommissionen beträffande finansiering och dominerande ställning  
  
 av företag inom radio och TV i allmänhetens tjänst. Huvudproblematiken  
  
 gäller de länder där företagen finansieras med både offentliga  
  
 medel och reklam.  
  
 I ett tilläggsprotokoll till Amsterdamfördraget enades 1997 EU:s  
  
 dåvarande medlemsländer i huvudsak på så sätt att varje medlemsstat  
  
 har rätt att definiera, organisera och finansiera radio och TV i  
  
 allmänhetens tjänst. Finansieringen får dock inte påverka handelsvillkoren  
  
 och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som  
  
 kan strida mot det gemensamma intresset, varvid kraven på att  
  
 utföra uppdraget att verka i allmänhetens tjänst skall beaktas.  
  
 Det finns även en särskild resolution, som antogs av medlemsstaternas  
  
 kulturministrar den 17 november 1998 vari grundteserna i  
  
 tilläggsprotokollet till Amsterdamfördraget bekräftas. Det anges  
  
 vidare häri att företagen har ett uppdrag att förse hela befolkningen  
  
 med ett brett utbud av program och att det därmed är legitimt att  
  
 söka en bred publik och att det är viktigt att företagen tillåts att dra  
  
 nytta av den tekniska utvecklingen och av nya audiovisuella tjänster.  
  
 När det gäller EG:s regler om statsstöd och konkurrens är det  
  
 viktigt att notera att det är kommissionen och slutligen EG-domstolen  
  
 som avgör hur regelverket skall tillämpas.  
  
 Kommissionen presenterade 2001 ett tolkningsmeddelande med  
  
 råd till medlemsstaterna om hur fördragets statsstödsregler bör  
  
 tillämpas för radio och TV i allmänhetens tjänst. Kommissionens  
  
 syn i detta hänseende är sammanfattningsvis följande. Varje medlemsland  
  
 bestämmer definitionen och omfattningen av uppdraget i  
  
 allmänhetens tjänst, liksom finansiering av verksamheten. Detta för5  
  
 För en mer ingående beskrivning av regleringen inom EU och den praxis som finns på  
  
 området se SOU 2000:55 kap. 10.5 och SOU 2005:01 kap. 4.4.  
  
 6 Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser  
  
 som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet  
  
 för television, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG. 
  
 Gällande rätt SOU 2006:83  
  
 34  
  
 utsatt att det finns ett klart definierat uppdrag i allmänhetens tjänst  
  
 som anförtros en eller flera organisationer, att kriterierna för finansiering  
  
 har fastställts i förväg på ett öppet och objektivt sätt samt  
  
 att finansieringen inte överstiger kostnaderna, dvs. att ingen överkompensation  
  
 sker. Dessutom skall det finnas en oberoende instans  
  
 som kontrollerar att företagen uppfyllt sitt uppdrag. Kommissionen  
  
 har inga synpunkter på om radio- och TV- programföretagen finansieras  
  
 med kommersiella intäkter eller i övrigt bedriver kommersiell  
  
 verksamhet. Det viktiga är att verksamhet som finansieras med  
  
 kommersiella intäkter bedrivs på kommersiella villkor och att offentligt  
  
 stöd inte används för att subventionera dessa verksamheter. Det  
  
 är vidare av vikt att företagen särredovisar kommersiell verksamhet  
  
 från den verksamhet som finansieras med offentliga medel. Beträffande  
  
 intäktssidan bör företagen lämna en detaljerad redovisning  
  
 över källorna och alla intäkter som härrör från utförandet av verksamheter  
  
 som inte ingår i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst.  
  
 På kostnadssidan bör kostnader som är specifika för den verksamhet  
  
 som inte ingår i uppdraget tydligt anges. Kostnader som helt hänför  
  
 sig till verksamheter i allmänhetens tjänst, men som även kommer  
  
 kommersiella verksamheter till godo, behöver inte fördelas mellan de  
  
 två verksamheterna och kan alltså helt tilldelas den verksamhet som  
  
 ingår i uppdraget. Detta skulle kunna vara fallet t.ex. för produktionskostnaderna  
  
 för ett program som visas som en del av uppdraget  
  
 att verka i allmänhetens tjänst men också säljs till andra programföretag.  
  
 Kommissionen har avgjort ett antal klagomål som rör finansieringen  
  
 av radio och TV i allmänhetens tjänst. I samtliga fall har det handlat  
  
 om företag som både finansieras med TV-avgifter och reklam. 
  
 35  
  
 4 Utgångspunkter beträffande  
  
 programföretagens förfogande  
  
 över överlåtelse av rättigheter till  
  
 offentligt framförande  
  
 Programföretagens möjlighet att välja att till annan ge tillstånd till  
  
 offentligt framförande samt förhandla om ersättning härför har, såsom  
  
 ovan beskrivits, sin grund i upphovsrättslagen. Programföretagen  
  
 kan åberopa denna rätt för program som anses som verk enligt  
  
 upphovsrättslagen och som de innehar den aktuella rättigheten till.  
  
 Denna kan de fått antingen genom avtalsförvärv eller genom egna  
  
 upphovsrättigheter, d.v.s. skapelser av upphovsmän inom företagen.  
  
 Vidare kan de åberopa denna rätt beträffande all sändning, när inträdesavgift  
  
 tas ut, genom signalrätten enligt 48 § URL.  
  
 När det gäller frågan vilket sändningsinnehåll som kan bedömas  
  
 som verk enligt upphovsrättslagen är det för utredarens del tillräckligt  
  
 att konstatera att innehållet i många sändningar från programföretagen  
  
 åtnjuter upphovsrättsligt skydd. Ray har i sitt  
  
 rättsutlåtande sammanfattande uttalat att radio- och televisionssändningar  
  
 normalt återger material som utgörs av upphovsrättsligt  
  
 skyddade verk, antingen som separata litterära eller konstnärliga verk  
  
 som exemplifieras i 1 § URL eller såsom självständiga eller beroende  
  
 bearbetningar av andras verk enligt 4 § URL eller som sammanställningar  
  
 av verk enligt 5 § URL eller som av två eller flera upphovsmän  
  
 gemensamt skapade verk enligt 6 § URL. Det måste alltså för  
  
 varje sändning för sig bedömas om innehållet kan sägas vara resultatet  
  
 av en individuell andligt skapande verksamhet som nått sådan  
  
 verkshöjd att det åtnjuter skydd enligt upphovsrättslagen. Sådana  
  
 bedömningar får slutligen göras av domstol. Här kan nämnas att  
  
 Stockholms tingsrätt, i mål T 13089-06, den 14 juni 2006 i ett  
  
 interimistiskt beslut fann att övervägande skäl talar för att TVsändningar  
  
 av VM-matcher i fotboll innehåller alster som såväl i bild som  
  
 ljudsammanställandet som i studioinramningen m.m. är resultat  
  
 av sådana skapande insatser att de utgör verk i upphovsrättslagens  
  
 mening och att de av TV-bolagen sammanställts i form av TV-sänd 
  
 Utgångspunkter beträffande programföretagens förfogande SOU 2006:83  
  
 36  
  
 ningar, vilka därmed också är verk. Tingsrätten kommer inte att ha  
  
 avgjort målet slutligt när utredningen avslutas.  
  
 Vid sidan av upphovsrättsligt skyddade litterära och konstnärliga  
  
 verk och det förhållandet att radio- och TV-företag har ett rättsskydd  
  
 för sina utsändningar som sådana, d.v.s. signalrätten, så förekommer  
  
 i utsändningar även annat material som åtnjuter skydd enligt  
  
 upphovsrättslagen, nämligen i form av en rad närstående rättigheter  
  
 som omtalas i 5 kap. URL.  
  
 Ett offentligt framförande innebär att ett verk görs tillgängligt för  
  
 allmänheten på samma plats där allmänheten kan ta del av verket.  
  
 Detta kan ske genom ett levande framförande eller föregås av en  
  
 överföring som sker med ett tekniskt hjälpmedel. Beträffande programföretagens  
  
 sändningar innebär det att så snart dessa är tillgängliga  
  
 på en plats där allmänheten har tillträde, exempelvis från en  
  
 gata, i en vänthall, i en affär, i en hotellvestibul, på ett museum eller  
  
 i en restaurang rör det sig om ett offentligt framförande. Detta sker  
  
 typiskt sett genom att någon annan än programföretaget ställer fram  
  
 exempelvis en TV-mottagare och därmed gör det möjligt för personer  
  
 i allmänheten att få tillgång till sändningen. Det offentliga  
  
 framförandet behöver inte ske samtidigt med själva sändningen, utan  
  
 kan göras vid ett tillfälle efter själva utsändningen. Här kan också  
  
 påpekas att den omständigheten att ett verk enligt upphovsrättslagen  
  
 en gång sänts ut med upphovsmannens medgivande inte undanröjer  
  
 kravet på att varje efterföljande upphovsrättsligt förfogande, exempelvis  
  
 offentligt framförande, skall klareras med upphovsrättshavaren.  
  
 Det som i praktiken gjorde att den aktuella frågeställningen  
  
 aktualiserades var att Mason hade för avsikt att sälja en rätt till offentligt  
  
 framförande av fotbolls-VM till vissa restauranger. I detta fall är  
  
 det fråga om att allmänheten som sitter på en restaurang via restaurangens  
  
 tv-skärm i samtidig och oförändrad form tar del av SVT:s  
  
 sändning. Man kan i detta fall säga att det offentliga framförandet  
  
 är intimt förknippat med själva sändningen. Frågan hur man skall  
  
 se på programföretagens möjlighet att ta betalt av annan som vill utföra  
  
 ett sådant upphovsrättsligt förfogande, ett offentligt framförande,  
  
 har inte tidigare beaktats från lagstiftarens sida i samband med  
  
 radio- och TV-lagstiftningen. Detta beror sannolikt på att lagstiftaren  
  
 inte tidigare sett något behov av en bedömning av sådan verksamhet.  
  
 SVT har i och för sig sedan tidigare i vissa fall tagit betalt av arrangörer  
  
 som tagit inträde av allmänheten. SVT har i dessa fall använt  
  
 sin signalrätt. Det är dock först nu som det enligt framförallt SVT  
  
 har uppkommit en praktisk möjlighet att från exempelvis restauranger 
  
 SOU 2006:83 Utgångspunkter beträffande programföretagens förfogande  
  
 37  
  
 och pubar ta betalt för överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande.  
  
 Enligt Mason finns det också ett intresse från vissa näringsidkare  
  
 att använda framförallt utsända sport- och underhållningsprogram  
  
 för offentligt framförande i ett mer kommersiellt syfte. Det  
  
 har vidare enligt Mason uttryckts intresse för valprogram (valvaka) samt  
  
 för SVT:s framtida HDTV-sändningar av dramaproduktion. Även  
  
 SR och UR har förklarat sig se en ökad efterfrågan av offentliga  
  
 framföranden.  
  
 En utgångspunkt för bedömningen av de åtaganden som programföretagen  
  
 gjort för att erhålla TV-avgiftsmedel och som beskrivs  
  
 i sändningstillstånd och anslagsvillkor är att dessa syftar till  
  
 att fastställa vad som skall gälla för radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst. Exempelvis har vid formuleringen av de aktuella punkterna i  
  
 anslagsvillkoren avsikten varit att alla lyssnare och tittare genom  
  
 TV-avgiften skall bidra till finansieringen av en radio och TV som  
  
 skall vara tillgänglig för och betjäna alla. Villkoren har till synes inte  
  
 formulerats eller utformats utifrån ett upphovsrättsligt perspektiv  
  
 eller med tanke på vilka upphovsrättsliga förfoganden som skall omfattas.  
  
 Vid en närmare granskning av exempelvis punkten i SVT:s  
  
 anslagsvillkor om att företagets sändningar riktade till Sverige skall  
  
 vara tillgängliga för allmänheten utan villkor om särskild betalning  
  
 utöver erlagd TV-avgift framgår att ordalydelsen i denna inte nödvändigtvis  
  
 behöver överensstämma med de begrepp som finns i upphovsrättslagen.  
  
 Upphovsrättsligt är förfogandet överföring (sändning)  
  
 ett sätt att göra ett verk tillgängligt för allmänheten och ett  
  
 offentligt framförande ett annat sätt. I de för utredningen aktuella  
  
 fallen är det programföretagen som gör själva överföringen men  
  
 någon annan part som, efter att för egen del tagit emot sändningen,  
  
 utför det offentliga framförandet. Med tanke på att anslagsvillkoren  
  
 inte formulerats utifrån ett upphovsrättsligt perspektiv är det inte  
  
 klart att tillgängliga för allmänheten i anslagsvillkoren har samma  
  
 betydelse som tillgängligt för allmänheten i 2 § URL.  
  
 I denna utredning skall ställning tas till hur finansieringen bör ske  
  
 av den verksamhet som avser rättigheter till offentligt framförande,  
  
 d.v.s. om programföretagen skall finansiera sådana rättigheter med  
  
 TV-avgiftsmedel och därmed inte ta betalt vid överlåtelse till annan  
  
 eller om verksamheten skall bära sina egna kostnader. Även om det  
  
 rent upphovsrättsligt är fråga om två skilda förfoganden, överföring  
  
 och offentligt framförande, så innebär inte detta med automatik att  
  
 samma gränsdragning bör ske när det gäller vad som skall finansieras  
  
 med TV-avgiftsmedel.  
  
 Utredaren har vid sitt ställningstagande att 
  
 Utgångspunkter beträffande programföretagens förfogande SOU 2006:83  
  
 38  
  
 beakta synen på hur radio och TV i allmänhetens tjänst bör utformas  
  
 i framtiden, eventuella upphovsrättsliga konsekvenser samt vilka  
  
 eventuella problem alternativa lösningar kan innebära för programföretagen  
  
 i praktiken.  
  
 Professor Ray har på uppdrag av utredaren svarat på vissa  
  
 upphovsrättsliga frågor. Frågorna har gått ut på bl.a. om det utifrån  
  
 ett upphovsrättsligt internationellt perspektiv är möjligt att från  
  
 statens sida i vissa fall ta bort möjligheten för programföretagen att  
  
 ta betalt av annan vid överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande.  
  
 Ray har i sitt rättsutlåtande avseende denna del uttalat  
  
 bl.a. följande under rubriken regleringsalternativ.  
  
 Inom ramen för fråga 2 ligger också en tredje möjlighet, nämligen för  
  
 staten att försöka inskränka SVT:s, SR:s och UR:s anspråk på att  
  
 erhålla ersättning för offentligt framförande genom att knyta anslagsvillkoren  
  
 för dessa bolag till en sådan förutsättning. Den principiella utgångspunkten  
  
 måste i och för sig vara att rundradiobolagen kan träffa  
  
 avtal om att de skall utnyttja sina ensamrättigheter på så sätt att vissa  
  
 tillståndshavare, såsom restauranger, pubar och andra lokaler där offentligt  
  
 framförande av utsändningar kan ske, inte skall erlägga särskild ersättning  
  
 för detta utnyttjande till bolaget i fråga. Om detta kan uppfattas  
  
 som ett frivilligt avtalsvillkor, något som avtalsparterna formulerat i  
  
 konsensus, så strider det inte mot upphovsrättens konstruktion Frågan  
  
 är dock om detta bör ses som en reell inskränkning i upphovsrättslig  
  
 ensamrätt som kommer i konflikt med bl.a. Bernkonventionens bestämmelser.  
  
 Ray har under rubriken Internationell rätt och upphovsrätten,  
  
 efter att ha konstaterat att en inskränkning i lag skulle strida mot  
  
 Sveriges internationella åtaganden, uttalat bl.a. följande.  
  
 Skulle det innebära någon skillnad ur detta internationella perspektiv såvida  
  
 ett klart förbud framträder i anslagsvillkoren eller i TV-avgiftslagen  
  
 för bolag som sänder radio och TV i allmänhetens tjänst att uppbära  
  
 ersättningar på basen av sin ensamrätt till offentligt framförande? Härvidlag  
  
 kan det knappast vara avgörande huruvida ett sådant förbud framträder  
  
 direkt i URL eller i annan lagstiftning. Enligt min mening måste  
  
 samma konflikter med internationellrättsliga förpliktelser inträffa som  
  
 en följd av riksdagsbeslut som styr villkoren för den aktuella tillståndsperioden  
  
 för SVT, SR och UR och där det regleras vilken verksamhet  
  
 som bolagen får ta betalt för.  
  
 Skulle effekten av sådana lagstiftande  
  
 eller eljest av staten sanktionerade åtgärder bli att SVT, SR och UR inte  
  
 skulle kunna disponera över sin upphovsrättsliga ensamrätt till sändningsinnehåll,  
  
 såvitt gäller möjligheten att avtalsvis försöka utverka 
  
 SOU 2006:83 Utgångspunkter beträffande programföretagens förfogande  
  
 39  
  
 ersättning av dem som åstadkommer offentliga framföranden av sändningsinnehållet,  
  
 så kan det i vart fall inte uteslutas att detta står i strid  
  
 med BK och TRIPS. Med nuvarande utformning av anslagsvillkoren  
  
 torde de inte ha denna effekt, såsom noterades ovan under B.2.2. Men  
  
 om de gjordes tvingande för public service-bolagen i angivet hänseende  
  
 så uppstod konflikten med Sveriges Internationella förpliktelser. De  
  
 anslag som Mason, SR och UR uppbär kan knappast omtalas som en skälig  
  
 ersättning i linje med vad som sägs i artikel 11 bis 2) BK, så mycket  
  
 mindre som de inte kan sägas komma berörda upphovsmän till del på det  
  
 sätt som nyss nämnda artikel förutsätter.  
  
 Beträffande den s.k. trestegsregeln har Ray skrivit bl.a. följande.  
  
 Det är högst antagligt att en introduktion i svensk rätt av en inskränkning  
  
 som dels löser upp ensamrätten som sådan i vissa hänseenden och  
  
 som i vart fall omöjliggör att den läggs till grund för ersättning står i  
  
 strid med punkterna 2 och 3 av trestegsregeln i TRIPS-avtalet.  
  
 I nästa kapitel beskrivs de synpunkter programföretagen haft på  
  
 frågeställningarna. I kapitlet därefter kommer utredarens överväganden  
  
 och förslag till reglering. 
  
 41  
  
 5 Synpunkter från SVT, SR och UR 
  
 5.1 Sveriges Television AB  
  
 Bakgrund  
  
 SVT har under de senaste åren sålt rätten till offentligt framförande  
  
 av SVT:s sändningar från olika sportevenemang och den svenska  
  
 delen av Melodifestivalen. Det har i flertalet fall varit fråga om  
  
 offentliga framföranden där den som vidtagit det offentliga framförandet  
  
 tagit ut entréavgift från besökarna. I samband med fotbollsVM  
  
 2006 förvärvade SVT den exklusiva rätten att sända direkt och i  
  
 efterhand till hushåll i Sverige den produktion som producerats i  
  
 Tyskland samt rätten att komplettera med egna kommentatorer och  
  
 studioinslag m.m. SVT förvärvade även den icke-exklusiva rätten  
  
 att till annan upplåta rätten att återge SVT:s sändningar för allmänheten  
  
 på platser där allmänheten har fritt tillträde eller tillträde mot  
  
 inträdesavgift, dvs. rätten för annan att offentligt framföra SVT:s  
  
 sändningar. Detta förvärv ingick som en del av det totala förvärvet  
  
 av rättigheter. SVT hade alltså möjligheten att erbjuda sportbarer,  
  
 restauranger och liknande samt evenemangsarrangörer och andra där  
  
 inträde i en del fall tas, att från SVT förvärva rätten att offentligt  
  
 framföra SVT:s sändningar.  
  
 När det gäller andra programgenrer än sport framhåller Mason att  
  
 det oftast inte ens har förvärvat några rättigheter till att tillåta annan  
  
 att offentligt framföra SVT:s sändning av förvärvat program, t.ex.  
  
 film. SVT kan även vara skyldigt enligt avtal att aktivt tillse att inte  
  
 intrång sker i motpartens rättigheter, vilket i sin tur kan innebära  
  
 att Mason måste säga nej till offentligt framförande även såvitt avser  
  
 eventuell upphovsrätt som Mason kan inneha. I andra fall kan det vara  
  
 uppenbart att exempelvis en restaurang inte kan lösa samtliga de  
  
 ytterligare rättigheter som behövs utöver de rättigheter SVT kan förfoga  
  
 över i ett program, varför det är nödvändigt att säga nej till 
  
 Synpunkter från SVT, SR och UR SOU 2006:83  
  
 42  
  
 offentligt framförande. Exempel på det sistnämnda är den internationella  
  
 finalen i Eurovision Song Contest.  
  
 Verksamheten  
  
 Enligt Mason är det av vikt att skilja på SVT:s primära utsändning i allmänhetens  
  
 tjänst och att annan part upphovsrättsligt vidareutnyttjar  
  
 SVT:s programinnehåll. Mason pekar på att ett offentligt framförande  
  
 enligt upphovsrättslagen är fråga om ett nytt upphovsrättsligt förfogande  
  
 och inte kan ses såsom en del av SVT:s sändning. SVT:s  
  
 utgångspunkt är att upplåtelse av rättigheten till annan att offentligt  
  
 framföra SVT:s sändningar till gäster/publik oavsett inträde eller inte  
  
 utgör en sidoverksamhet skild från SVT:s sändningsverksamhet, på  
  
 samma sätt som upplåtelser av t.ex. videorättigheter till program som  
  
 SVT sänt. Vidare kan en upplåtelse av rätten till offentligt framförande  
  
 inte utgöra en del av kärnverksamheten eftersom det inte är fråga  
  
 om utsändning och inte krävs sändningstillstånd enligt radio- och  
  
 TV-lagen. En sådan upplåtelse utgör inte heller en kompletterande  
  
 verksamhet, då det inte är fråga om en SVT-verksamhet som kompletterar  
  
 sändningsverksamheten. Enligt villkoren för SVT:s sidoverksamhet  
  
 skall den bära sina kostnader utan att TV-avgiftsmedel  
  
 riskeras. Det är sidoverksamheten som helhet som skall bära sina  
  
 egna kostnader. Det innebär att Mason inte är tvunget att ta ut en ersättning  
  
 vid upplåtelse av rättigheter inom sidoverksamheten, t.ex.  
  
 rätten till offentligt framförande. Ett annat krav på sidoverksamheten  
  
 är att den skall vara konkurrensneutral i förhållande till andra företag  
  
 som tillhandahåller motsvarande tjänster. Det betyder att Mason inte  
  
 kan skänka bort sina rättigheter på en marknad där faktisk konkurrens  
  
 föreligger. Exempelvis kan konkurrensrättsliga problem uppstå  
  
 på marknaden mellan olika sportevenemang som erbjuds av olika  
  
 TV-bolag såsom Canal+ och Eurosport å ena sidan och som kan  
  
 komma att erbjudas av Mason å andra sidan. Det är av stor vikt för  
  
 SVT att det tydliggörs att upplåtelse av rätten till offentligt framförande  
  
 av SVT:s programinnehåll utgör sidoverksamhet. Det är  
  
 därefter SVT:s uppgift att tillse att denna verksamhet, som all annan  
  
 sidoverksamhet, följer de krav som ställs på bedrivandet av sidoverksamheten. 
  
 SOU 2006:83 Synpunkter från SVT, SR och UR  
  
 43  
  
 Konsekvenser av en eventuell reglering  
  
 Enligt Mason skulle ett förbud att ta betalt av en juridisk person som  
  
 önskar vidareutnyttja SVT:s programinnehåll kunna leda bl.a. till  
  
 att Mason i framtiden inte har möjlighet att förvärva sändningsrättigheterna  
  
 till större sportevenemang. Det skulle uppstå svårigheter  
  
 för Mason att förvärva visningsrättigheter om/när rättsinnehavaren  
  
 förväntar sig att överlåtelse av rätten till offentligt framförande av  
  
 programinnehåll skall ske mot betalning och i avtal tillförsäkrar sig  
  
 del av sådana intäkter. Det skulle vidare inte vara möjligt att genom  
  
 intäkter återvinna del av kostnader för rättighetsförvärv när i dessa  
  
 ingår rätt till offentligt framförande. Enligt SVT:s uppfattning skulle  
  
 SVT få minskade möjligheter att förvärva visningsrättigheter inom  
  
 vissa genrer, i dag främst internationell sport. Problemets omfattning  
  
 är beroende av hur rättighetshavarnas förväntningar om ekonomiskt  
  
 utfall av offentligt framförande ser ut. Ett annat problem enligt Mason  
  
 är att Mason kan komma att fungera som marknadsförare av evenemang  
  
 där överlåtelser av rätten till offentligt framförande av programinnehållet  
  
 exploateras av annan än Mason trots att Mason sänder från  
  
 evenemanget. Vidare kan förbud mot krav på ersättning uppfattas  
  
 som fri dispositionsrätt till offentligt framförande av programinnehållet  
  
 i SVT:s sändningar vilket leder till att Mason har svårare att ingripa  
  
 mot sådana upphovsrättsliga förfoganden. Ekonomiska och andra  
  
 krav kan riktas mot Mason till följd av att det offentliga framförandet  
  
 av programinnehållet kan utgöra intrång i andra parters upphovsrätt  
  
 och/eller närstående rättigheter. Även detta kan påverka SVT:s ställning  
  
 på marknaden för förvärv av visningsrättigheter.  
  
 5.2 Sveriges Radio AB  
  
 SR har hittills inte, med något enstaka undantag, tagit betalt för  
  
 offentligt framförande av sina program. Offentliga framföranden  
  
 har inte heller varit vanligt förekommande. Det har dock skett att  
  
 radioprogram, efter tillstånd från SR, ingått i utställningar på museer  
  
 eller vid dokumentär- eller radioteaterfestivaler. Vid de senare har SR  
  
 stått som medarrangör. Detta har enbart gällt när SR haft samtliga  
  
 rättigheter eller när den som fått rätten till offentligt framförande  
  
 löst övriga rättigheter. Vidare har SR avstått från att ta betalt för de  
  
 offentliga framföranden av radiosändningar som sker på hotell, i  
  
 restauranger och affärer. 
  
 Synpunkter från SVT, SR och UR SOU 2006:83  
  
 44  
  
 För det fall rätten att ta betalt vid överlåtelse till offentligt framförande  
  
 skulle inskränkas skulle det kunna bli svåra gränsdragningsproblem.  
  
 Vid ett totalförbud anser SR att man kan fråga sig varför  
  
 andra skall få möjlighet att profitera på något svenska folket redan  
  
 betalt för genom TV-licensen. Om även rätten att kontrollera var  
  
 och hur programmet framförs offentligt begränsas är risken att SR  
  
 kan hamna i sammanhang där bolagets oberoende kan sättas i fråga.  
  
 Anledningen till att SR inte tar betalt för sina primära sändningar  
  
 är att de redan är betalda genom avgiftsmedel. SR har uppgivit att  
  
 bolaget dock inte fått betalt för de eventuella upphovsrättsliga vidareutnyttjanden  
  
 som kan komma att ske av sändningarna. SR ser helst  
  
 att någon restriktion av programföretagens möjligheter att ta betalt  
  
 för offentligt framförande inte införs. Om utredaren ändå anser att  
  
 det är nödvändigt att införa en sådan restriktion anser SR att företaget  
  
 alltid bör ha rätt att ta betalt för de offentliga framföranden  
  
 som sker i kommersiellt syfte. Programföretaget bör även ha rätt att  
  
 ta betalt för eventuella omkostnader som företaget kan ha vid annans  
  
 offentliga framförande av deras sändningar.  
  
 5.3 Sveriges Utbildningsradio AB  
  
 UR brukar regelmässigt inte förvärva rätten att överlåta rätten till  
  
 offentligt framförande. Beträffande egenproducerade program har  
  
 UR denna rätt i de fall UR förfogar över samtliga rättigheter. I praktiken  
  
 är dessa program mycket få till antalet. Det finns dock inget  
  
 som hindrar UR från att vid egenproducerade program överlåta de  
  
 rättigheter UR förfogar över under förutsättning att förvärvaren klarerar  
  
 de rättigheter UR inte förfogar över.  
  
 UR har i några enstaka fall överlåtit rätten till offentligt framförande  
  
 av ett UR-program till museer och liknande. Det har då inte  
  
 gällt rätten till offentligt framförande av själva utsändningen utan  
  
 av en fysisk upptagning av programmet. Eftersom förvärvarna ingått  
  
 i kretsen av UR:s användare har UR ansett överlåtelsen falla inom  
  
 ramen för UR:s kompletterande verksamhet och har därför avstått  
  
 från att ta betalt. Överlåtelsen har dock skett under förutsättning  
  
 att förvärvaren själv löser de rättigheter UR inte förfogar över samt  
  
 att förvärvaren inte tar extra betalt med anledning av visningen.  
  
 Även om UR fram tills i dag har valt att inte ta betalt vid överlåtelse  
  
 av offentligt framförande så är det inte uteslutet att så kan  
  
 komma att ske i framtiden.  
  
 UR anser att det måste vara möjligt för 
  
 SOU 2006:83 Synpunkter från SVT, SR och UR  
  
 45  
  
 UR att välja att ta betalt av förvärvare som i ett kommersiellt syfte  
  
 vill visa ett UR-program, i synnerhet mot bakgrund av regelverket  
  
 kring sidoverksamheter. Ett förbud för UR att ta betalt för offentligt  
  
 framförande skulle också kunna leda till svåra gränsdragningsproblem  
  
 rörande vilka kostnader som UR skulle kunna begära ersättning  
  
 för. UR ser även en risk i att en skyldighet för UR att inte  
  
 ta betalt vid offentligt framförande kan få en sådan utformning att  
  
 den närmast kan uppfattas som en leveransplikt. Detta skulle vara  
  
 mycket olyckligt eftersom det är mycket viktigt att UR självt kan  
  
 avgöra var och i vilka sammanhang program skall visas. En annan  
  
 ordning skulle innebära att UR riskerar att hamna i sammanhang  
  
 där bolagets oberoende kan ifrågasättas. 
  
 47  
  
 6 Överväganden och förslag  
  
 Förslag: När innehållet i programföretagens sändningar görs tillgängligt  
  
 för allmänheten genom offentligt framförande som sker  
  
 samtidigt med utsändningen skall programföretagen inte begära  
  
 ersättning av anordnaren om allmänheten har tillträde till framförandet  
  
 utan att betala inträdesavgift. Eventuella tillkommande  
  
 kostnader på grund av sådana framföranden får bekostas med TVavgifter.  
  
 Detta skall framgå av de anslagsvillkor som gäller för  
  
 programföretagen.  
  
 1 § andra stycket lagen (1989:41) om TV-avgift i dess lydelse  
  
 enligt lagen (2006:798) om ändring i nämnda lag skall upphöra att  
  
 gälla. Innehållet i detta stycke skall i stället framgå av anslagsvillkoren.  
  
 Inledningsvis kan konstateras att gränsdragningen mellan kärnverksamhet  
  
 och kompletterande verksamhet å ena sidan och sidoverksamhet  
  
 å andra sidan, inte är utformad eller definierad på ett sådant  
  
 sätt att det helt naturligt går att hänföra verksamhet innebärande  
  
 överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande till en viss verksamhetskategori.  
  
 I vissa fall kan sådan verksamhet sägas vara intimt  
  
 förknippad med radio och TV i allmänhetens tjänst eller i vart fall  
  
 understödja denna. I andra fall kan det dock vara mer tveksamt om  
  
 sådan verksamhet direkt anknyter till radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst. Istället för att inordna verksamheten överlåtelse av rättigheter  
  
 till offentligt framförande till en viss verksamhetskategori föreslår  
  
 jag att det istället får bedömas vilka delar av verksamheten som bör  
  
 finansieras med TV-avgiftsmedel och vilka delar som bör ligga utanför.  
  
 En bedömning av var denna gräns skall gå är inte helt okomplicerad  
  
 och flera olika intressen måste vägas mot varandra.  
  
 Programföretagen har genom att godkänna de villkor som finns i  
  
 sändningstillstånden åtagit sig uppdraget att få bedriva radio och  
  
 TV i allmänhetens tjänst. För detta åtagande, som innebär bl.a. att 
  
 Överväganden och förslag SOU 2006:83  
  
 48  
  
 de inte får ta betalt av lyssnare och tittare, erhåller programföretagen  
  
 TV-avgiftsmedel. Programföretagens sändningar skall alltså  
  
 utöver TV-avgiften, vara fritt tillgängliga. En TV-avgiftsbetalare skall  
  
 kunna tillgodogöra sig en sändning från programföretagen utan att  
  
 betala någon ytterligare ersättning. Det är viktigt att lyssnare och  
  
 tittare kan se att det finns ett samband mellan det de betalar och  
  
 det de får tillgång till. Utifrån detta är det rimligt att en lyssnare  
  
 eller tittare istället för att höra eller se sändningen i sitt hem skall  
  
 kunna välja att ta del av denna på en plats där allmänheten har tillträde,  
  
 exempelvis i en vänthall, i en hotellvestibul eller på en restaurang.  
  
 I sådana fall bör därför ett offentligt framförande som sker  
  
 samtidigt med utsändningen som utgångspunkt betraktas som en  
  
 verksamhet som direkt anknyter till radio och TV i allmänhetens  
  
 tjänst och som därmed skall finansieras med TV-avgiftsmedel. Programföretagen  
  
 bör därför, som utgångspunkt, inte kunna ta betalt  
  
 av en sådan anordnare. Det förhåller sig annorlunda när det gäller  
  
 offentliga framföranden som görs efter själva utsändningen eftersom  
  
 sådan verksamhet inte på samma sätt direkt anknyter till radio  
  
 och TV i allmänhetens tjänst. För sådana fall bör därför programföretagen  
  
 inte begränsas i sin möjlighet att kunna ta ut ersättning  
  
 av en anordnare.  
  
 Beträffande sådana offentliga framföranden som sker samtidigt  
  
 med utsändningen kan dock diskuteras om frågan skall behandlas  
  
 olika beroende på om den som utför det offentliga framförandet har  
  
 ett kommersiellt intresse eller inte. Inledningsvis kan konstateras att  
  
 redan vissa fall av offentliga framföranden i enlighet med 21 § URL  
  
 får ske utan tillstånd och utan ersättning till upphovsmannen. Fråga  
  
 är således hur man skall se på de fall som sträcker sig utanför regleringen  
  
 i denna bestämmelse. Det kommersiella intresset vid ett offentligt  
  
 framförande kan vara mer eller mindre tydligt. Några exempel  
  
 får illustrera olika situationer. Om ett hotell ställer upp TV-mottagare  
  
 i vestibulen som en service för gästerna ökar det hotellets  
  
 attraktionskraft men man kan kanske inte säga att kopplingen till  
  
 vad som är den huvudsakliga verksamheten är särskilt tydlig. Om en  
  
 TV-handlare visar TV-program i de apparater som ställs ut i butiken  
  
 kan kopplingen till verksamheten uppfattas som starkare än i fråga  
  
 om hotellet eftersom det inte torde vara möjligt att sälja TV-mottagare  
  
 om inte köparna har möjlighet att jämföra kvaliteten hos olika  
  
 apparater.  
  
 För restauranger torde en TV-mottagare i allmänhet fylla  
  
 samma funktion som i exemplet med hotellvestibulen ovan. I samband  
  
 med exempelvis stora sportevenemang kan dock TV-sändningen få 
  
 SOU 2006:83 Överväganden och förslag  
  
 49  
  
 större betydelse genom att många gäster inte skulle besöka restaurangen  
  
 om de inte hade möjlighet att följa evenemanget. Slutligen  
  
 finns det exempel på att arrangörer anordnar visningar i biografliknande  
  
 former där åskådare betalar inträde och där visningen är den  
  
 huvudsakliga eller enda anledningen att besöka evenemanget.  
  
 Ur ett tillgänglighetsperspektiv spelar det inte någon roll om en  
  
 medlem av allmänheten får del t.ex. av en nyhetssändning i TV  
  
 medan han väntar på en buss eller när han sitter på en restaurang. Det  
  
 ekonomiska intresset hos den som anordnar det offentliga framförandet  
  
 kan i dessa fall inte vara avgörande. Ett annat sätt att se på  
  
 saken är att det är de som kommersiellt vinner på att använda programföretagens  
  
 sändningar för offentligt framförande som slutligen  
  
 bör stå för kostnaderna för framförandet. För att undvika tolknings och  
  
 gränsdragningsproblem anser utredaren dock att det är värdefullt  
  
 med en klar och tydlig gräns för när programföretagen skall  
  
 kunna ta betalt av den som anordnar det offentliga framförandet.  
  
 Jag föreslår därför att denna bestäms till när arrangören tar inträdesavgift.  
  
 Denna gränssättning överensstämmer med utformningen av  
  
 signalrätten. Vidare är det i praktiken i dessa fall som Mason tidigare  
  
 tagit betalt av arrangörer.  
  
 Både programföretagens sändningar och vissa fall när innehållet  
  
 i sändningarna görs tillgängligt för allmänheten genom offentligt  
  
 framförande som sker samtidigt med utsändningen bör alltså finansieras  
  
 med TV-avgiftsmedel. Det finns dock en grundläggande skillnad  
  
 mellan sändningar och offentliga framföranden eftersom det är  
  
 programföretagen som utför själva sändningen – överföringen, vars  
  
 innehåll de får förväntas inneha erforderliga rättigheter till – men  
  
 någon annan än programföretagen som svarar för det offentliga framförandet 
  
 . Det offentliga framförandet, som utförs av någon annan  
  
 än programföretagen, utgör ett nytt upphovsrättsligt förfogande som  
  
 måste klareras med aktuella rättighetshavare så att dessa medger att  
  
 innehållet i sändningen framförs offentligt. Eftersom det normalt  
  
 finns andra rättighetshavare än programföretagen kan programföretagen  
  
 inte ha kontroll över om sådana medgivanden lämnas. När  
  
 det gäller offentliga framföranden till allmänheten i Sverige bör programföretagen  
  
 eftersträva att sändningarna blir tillgängliga utan krav  
  
 på betalning utöver TV-avgiften.  
  
 Såsom ovan angetts skall detta ske  
  
 genom att programföretagen inte för egen del begär betalning av  
  
 den som anordnar framförandet, men även genom att programföretagen  
  
 eftersträvar att de rättigheter som programföretagen förvärvar  
  
 också omfattar offentligt framförande utan krav på betalning för 
  
 Överväganden och förslag SOU 2006:83  
  
 50  
  
 den som vidtar den aktuella åtgärden. I praktiken kan det naturligtvis  
  
 hända att så inte blir fallet och att anordnaren måste rättighetsklarera  
  
 med andra rättighetshavare.  
  
 Jag vill här klargöra att även om möjligheten att erhålla ersättning  
  
 tas bort i vissa fall så innebär mitt förslag inte någon inskränkning  
  
 av rätten för programföretagen att kontrollera när och var programföretagens  
  
 sändningar framförs offentligt. Programföretagen har således  
  
 alltjämt rätt, naturligtvis förutsatt att de innehar de upphovsrättsliga  
  
 rättigheterna härför, att bestämma vilka anordnare som skall  
  
 få tillstånd till att göra ett offentligt framförande. Att programföretagen  
  
 inte kan ta betalt av anordnaren innebär emellertid att  
  
 programföretagen inte kan neka anordnare tillstånd enbart på den  
  
 grunden att de inte kan ta betalt av denne.  
  
 Av de mellanhavanden som finns mellan staten och programföretagen  
  
 framgår att företagens sändningar riktade till Sverige skall vara  
  
 tillgängliga för allmänheten utan villkor om särskild betalning utöver  
  
 erlagd TV-avgift. Enligt riksdagsbeslut skall denna princip efter den  
  
 1 januari 2007 tas in i lag. Genom dagens system – med sändningstillstånd  
  
 inkluderande villkor som godkänts av programföretagen  
  
 samt anslagsvillkor som ytterligare preciserar villkoren för medelstilldelning  
  
 – har staten och programföretagen ett avtalsliknande  
  
 förhållande där programföretagen tilldelas medel mot att de utför  
  
 ett uppdrag i allmänhetens tjänst. Programföretagen har sålunda  
  
 mot erhållande av ersättning gått med på att göra sina sändningar  
  
 tillgängliga för allmänheten. Detta har konkretiserats genom att  
  
 programföretagen gått med på att inte kryptera sina sändningar.  
  
 Genom mitt förslag preciseras programföretagens uppdrag att bedriva  
  
 radio och TV i allmänhetens tjänst ytterligare genom att även  
  
 viss verksamhet där innehållet i programföretagens sändningar görs  
  
 tillgängligt för allmänheten genom offentligt framförande hänförs  
  
 till finansiering genom TV-avgiftsmedel för det fall några kostnader  
  
 uppstår för programföretagen. Programföretagen får härigenom inom  
  
 ramen för det förhållande som råder med staten avstå från att i ett  
  
 visst hänseende använda sin upphovsrätt för att ta betalt av annan.  
  
 Utifrån den avtalsfrihet som råder på det upphovsrättsliga området  
  
 anser jag att de beskrivna principerna bör preciseras i anslagsvillkoren  
  
 och därmed ingå som en del i beskrivningen av förhållandet  
  
 mellan staten och programföretagen.  
  
 Programföretagen har pekat på en del problem som eventuellt kan  
  
 uppstå om de inte har möjlighet att begära betalning vid överlåtelse  
  
 av rättigheter till offentligt framförande. Hur problemen kan gestalta 
  
 SOU 2006:83 Överväganden och förslag  
  
 51  
  
 sig i praktiken beror mycket på vilka lösningar programföretagen  
  
 lyckas uppnå avtalsvägen. Detta beror naturligtvis på en mängd faktorer  
  
 som kan vara svåra att överblicka. Det har även framkommit  
  
 att utvecklingen går snabbt både när det gäller nya affärsidéer där  
  
 arrangörer vill använda framförallt SVT:s program i ett mer kommersiellt  
  
 syfte och när det gäller den tekniska utvecklingen med bl.a.  
  
 HDTV. Det är därför svårt att nu bedöma hur förslaget kommer  
  
 att påverka programföretagen i framtiden. Det är därför viktigt att  
  
 noga följa utvecklingen. Om det i framtiden visar sig att den föreslagna  
  
 gränssättningen lägger onödiga hinder för programföretagen  
  
 i deras verksamhet så bör den nu angivna gränsen ånyo övervägas.  
  
 Det krävs därför en viss flexibilitet i systemet. Även av denna anledning  
  
 bör principen att någon ytterligare betalning än TV-avgiften  
  
 inte får tas ut av programföretagen när sändningarna är riktade till  
  
 Sverige samt principen att programföretagen inte skall begära ersättning  
  
 av anordnaren när innehållet i programföretagens sändningar  
  
 görs tillgängligt för allmänheten genom offentligt framförande som  
  
 sker samtidigt med utsändningen om allmänheten har tillträde till  
  
 framförandet utan att betala inträdesavgift, föras in i anslagsvillkoren.  
  
 1 § andra stycket lagen (1989:41) om TV-avgift i dess lydelse enligt  
  
 lagen (2006:798) om ändring i nämnda lag, vilken anger den förstnämnda  
  
 principen, bör därför upphöra att gälla. 
  
 53  
  
 7 Konsekvenser  
  
 Av direktiven framgår att utredaren ur ett brett perspektiv skall analysera  
  
 och redovisa ekonomiska och andra konsekvenser av eventuella  
  
 förslag, för såväl de tre programföretagen som andra aktörer.  
  
 Utredaren har vidare att beakta om förslaget innebär att någon  
  
 eller några av de konsekvenser som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen  
  
 (1998:1474) uppstår och bör redovisas.  
  
 Det förslag som utredaren lägger fram innebär för SVT, SR och  
  
 UR inte några större förändringar i jämförelse med förhållandena i  
  
 dagsläget. Detta beror på att programföretagen inte tidigare tagit  
  
 betalt vid överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande där  
  
 anordnaren inte har tagit inträdesavgift från allmänheten. Däremot  
  
 påverkas programföretagen på så sätt att de inte kommer att kunna  
  
 utöka sin verksamhet till att ta betalt av anordnare av offentliga  
  
 framföranden som inte tar inträdesavgift.  
  
 Programföretagen har pekat på att det för framförallt SVT kan  
  
 uppstå svårigheter att exempelvis förvärva visningsrätter till större  
  
 evenemang eller i vart fall att kostnaderna för förvärv av program  
  
 kan öka relativt sett. Detta är dock en förhandlingsfråga som programföretagen  
  
 får lösa avtalsvägen. Eventuella ökade kostnader skall  
  
 finansieras av TV-avgiftsmedel.  
  
 Inte heller för hotell- och restaurangbranschen innebär förslaget  
  
 någon större förändring mot vad som gäller i dag. En konsekvens  
  
 skulle kunna bli att programföretagen inte, i samma mån, vid programinköp  
  
 kommer att förvärva rättigheter till överlåtelse av rättigheter  
  
 till offentligt framförande till annan. Hotell, restauranger och  
  
 andra anordnare kommer därvid att få söka tillstånd och förhandla  
  
 om eventuell betalning med andra rättighetshavare.  
  
 I övrigt bedömer jag att det inte finns några konsekvenser att  
  
 redovisa. 
  
 Statens offentliga utredningar 2006 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1. Skola  Samhälle. U. 
  
 2. Omprövning av medborgarskap. Ju. 
  
 3. Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning  
  
 i hela landet. N. 
  
 4. Svenska partnerskap – en översikt. 
  
 Rapport 1 till Organisationsutredningen  
  
 för regional tillväxt. N. 
  
 5. Organisering av regional utvecklingspolitik  
  
 – balansera utveckling och 
  
 förvaltning. 
  
 Rapport 2 till Organisationsutredningen  
  
 för regional tillväxt. N. 
  
 6. Skyddsgrundsdirektivet och svensk 
  
 rätt. En anpassning av svensk 
  
 lagstiftning till EG-direktiv 2004/83/ 
  
 EG angående flyktingar och andra 
  
 skyddsbehövande.UD. 
  
 7. Studieavgifter i högskolan. U. 
  
 8. Mångfald och räckvidd. U. 
  
 9. Kontroll av varor vid inre gräns. Fi. 
  
 10. Ett förnyat programkontor. U. 
  
 11. Spel i en föränderlig värld. Fi. 
  
 12. Rattfylleri och sjöfylleri. Ju. 
  
 13. Djurskydd vid hästavel. Jo. 
  
 14. Samernas sedvanemarker. Jo. 
  
 15. Detaljhandel med nikotinläkemedel. S. 
  
 16. Ny reglering om brandfarliga och  
  
 explosiva varor. Fö. 
  
 17. Ny häkteslag. Ju. 
  
 18. Kustbevakningens personuppgiftsbehandling.  
  
 Integritet – Effektivitet. Fö. 
  
 19. Att återta mitt språk. Åtgärder för att 
  
 stärka det samiska språket. Ju. 
  
 20. Tonnageskatt. Fi. 
  
 21. Mediernas Vi och Dom. Mediernas 
  
 betydelse för den strukturella 
  
 diskrimineringen. Ju. 
  
 22. En sammanhållen diskrimineringslagstiftning.  
  
 Del 1+2, särtryck av 
  
 sammanfattningen, lättläst sammanfattning  
  
 och daisy. Ju 
  
 23. Nya skatteregler för idrotten. Fi. 
  
 24. Avgift för matservice inom äldre- och 
  
 handikappomsorgen. S.  
  
 25. Arbetslivsresurs. Ett statligt ägt  
  
 bolag efter sammanslagning av Samhall 
  
 Resurs AB (publ) och Arbetslivstjänster. 
  
 N. 
  
 26. Sverige som värdland för internationella  
  
 organisationer. UD. 
  
 27. Stöd till hälsobefrämjande tandvård. S. 
  
 28. Nya upphandlingsregler 2. Fi. 
  
 29. Teckenspråk och teckenspråkiga. 
  
 Kunskaps- och forskningsöversikt. S. 
  
 30. Är rättvisan rättvis? Tio perspektiv på 
  
 diskriminering av etniska och religiösa 
  
 minoriteter inom rättssystemet. Ju. 
  
 31. Anställ unga! U. 
  
 32. God sed vid lönebildning – Utvärdering  
  
 av Medlingsinstitutet. N. 
  
 33. Andra vägar att finansiera nya vägar. N. 
  
 34. Den professionella orkestermusiken 
  
 i Sverige. U. 
  
 35. Värdepapper och kontrolluppgifter. Fi. 
  
 36. För studenterna ...  
  
 – om studentkårer, nationer och 
  
 särskilda studentföreningar. U. 
  
 37. Om välfärdens gränser och det villkorade  
  
 medborgarskapet. Ju. 
  
 38. Vuxnas lärande. En ny myndighet. U. 
  
 39. Ett utvidgat miljöansvar. M. 
  
 40. Utbildningens dilemma. Demokratiska 
  
 ideal och andrafierande praxis. Ju. 
  
 41. Internationella sanktioner. UD. 
  
 42. Plats på scen. U. 
  
 43. Översyn av atomansvaret. M. 
  
 44. Bättre arbetsmiljöregler I. Samverkan, 
  
 utbildning, avtal m.m. N. 
  
 45. Tänka framåt, men göra nu. Så stärker 
  
 vi barnkulturen. + Bilaga/rapport: 
  
 Det ser lite olika ut ... En kartläggning  
  
 av den offentligt finansierade 
  
 kulturen för barn. U. 
  
 46. Jakten på makten. Ju. 
  
 47. Ökade möjligheter till trafiknykterhetskontroller  
  
 vid gränserna. Ju. 
  
 48. Bidragsbrott. Fi. 
  
 49. Asylsökande barn med uppgivenhetssymtom  
  
 – trauma, kultur, asylprocess. 
  
 UD. 
  
 50. En ny lag om värdepappersmarknaden. 
  
 + Författningsbilaga. Fi. 
  
 51. Tillgänglighet, mobil TV samt vissa 
  
 andra radio- och TV-rättsliga frågor. 
  
 + Daisy. U. 
  
 52. Diskrimineringens retorik. En studie av 
  
 svenska valrörelser 1988–2002. Ju. 
  
 53. Partierna nominerar. 
  
 Exkluderingens mekanismer – etnicitet 
  
 och representation. Ju. 
  
 54. Teckenspråk och teckenspråkiga. 
  
 Översyn av teckenspråkets ställning. S. 
  
 55. Ny associationsrätt för försäkringsföretag.  
  
 + Författningsförslag. Fi. 
  
 56. Ansvarsfull servering – fri från 
  
 diskriminering. S. 
  
 57. En bättre tillsyn av missbrukarvården. S. 
  
 58. Sanktionsavgift i stället för straff 
  
 – områdena livsmedel, foder och djurskydd.  
  
 Jo. 
  
 59. Arbetslivets (o)synliga murar. Ju. 
  
 60. På tröskeln till lönearbete. Diskriminering,  
  
 exkludering och underordning 
  
 av personer med utländsk bakgrund. Ju. 
  
 61. Asylförfarandet – genomförandet av 
  
 asylprocedurdirektivet i svensk rätt. UD 
  
 62. Testa och öva i norra Sverige. Center i 
  
 Arvidsjaur. N. 
  
 63. Forensiska institutet. Ny myndighet för 
  
 kriminalteknik, rättsmedicin och rättspsykiatri.  
  
 Ju. 
  
 64. Internationella kasinon i Sverige. En utvärdering.  
  
 Fi. 
  
 65. Att ta ansvar för sina insatser. 
  
 Socialtjänstens stöd till våldsutsatta 
  
 kvinnor. S. 
  
 66. Hästtävlingar – på lika villkor. Jo. 
  
 67. Fritid till sjöss och i hamn. Förslag till 
  
 finansiering av service till sjöfolk. N. 
  
 68. Klenoder i tiden. En utredning om 
  
 samlingar kring scen och musik. U. 
  
 69. Uppföljning av kostnadsutjämningen 
  
 för kommunernas LSS-verksamhet. Fi. 
  
 70. Oinskränkt produktskydd för patent på 
  
 genteknikområdet. Ju. 
  
 71. Stöd till hälsobefrämjande tandvård 
  
 del 2. S. 
  
 72. Öppna möjligheter med alkolås. N. 
  
 73. Den segregerande integrationen. 
  
 Om social sammanhållning och dess 
  
 hinder. Ju. 
  
 74. En ny lag om värdepappersmarknaden. 
  
 Supplement. Fi. 
  
 75. Jämställdhet i förskolan – om betydelsen 
  
 av jämställdhet och genus i förskolans 
  
 pedagogiska arbete. U. 
  
 76. Otillbörliga affärsmetoder. Jo. 
  
 77. Ungdomar, stress och psykisk ohälsa. 
  
 Analyser och förslag till åtgärder. U. 
  
 78. Hälsa, vård och strukturell dis kriminering.  
  
 Ju. 
  
 79. Integrationens svarta bok. Agenda för  
  
 jämlikhet och social sammanhållning. Ju. 
  
 80. Patent och innovationer för tillväxt och 
  
 välfärtd. N. 
  
 81. Mervärdesskog. 
  
 Del 1. Förslag och ställningstaganden. 
  
 Del 2. Utredningens underlag A. 
  
 Del 3. Utredningens underlag B, bilagor. 
  
 N. 
  
 82. Patientdatalag. S. 
  
 83. Radio och TV i allmänhetens tjänst.  
  
 Överlåtelse av rättigheter till offentligt 
  
 framförande. (U). 
  
 Statens offentliga utredningar 2006 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Omprövning av medborgarskap. [2] 
  
 Rattfylleri och sjöfylleri. [12] 
  
 Ny häkteslag. [17] 
  
 Att återta mitt språk. Åtgärder för att 
  
 stärka det samiska språket. [19] 
  
 Mediernas Vi och Dom. Mediernas  
  
 betydelse för den strukturella diskrimineringen.  
  
 [21] 
  
 En sammanhållen diskrimineringslagstiftning.  
  
 Del 1+2, särtryck av sammanfattningen,  
  
 lättläst sammanfattning och daisy. [22] 
  
 Är rättvisan rättvis? 
  
 Tio perspektiv på diskriminering av 
  
 etniska och religiösa minoriteter inom 
  
 rättssystemet. [30] 
  
 Om välfärdens gränser och det villkorade 
  
 medborgarskapet. [37] 
  
 Utbildningens dilemma 
  
 Demokratiska ideal och andrafierande  
  
 praxis. [40] 
  
 Jakten på makten. [46] 
  
 Ökade möjligheter till trafiknykterhetskontroller  
  
 vid gränserna. [47] 
  
 Diskrimineringens retorik. En studie av 
  
 svenska valrörelser 1988–2002. [52] 
  
 Partierna nominerar. 
  
 Exkluderingens mekanismer – etnicitet 
  
 och representation. [53] 
  
 Arbetslivets (o)synliga murar. [59] 
  
 På tröskeln till lönearbete. Diskriminering, 
  
 exkludering och underordning av  
  
 personer med utländsk bakgrund. [60] 
  
 Forensiska institutet. Ny myndighet för 
  
 kriminalteknik, rättsmedicin och rättspsykiatri.  
  
 [63] 
  
 Oinskränkt produktskydd för patent på 
  
 genteknikområdet. [70]. 
  
 Den segregerande integrationen. 
  
 Om social sammanhållning och dess 
  
 hinder. [73] 
  
 Hälsa, vård och strukturell diskriminering.  
  
 [78] 
  
 Integrationens svarta bok. Agenda för  
  
 jämlikhet och social sammanhållning. [79] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. 
  
 En anpassning av svensk lagstiftning till 
  
 EG-direktiv 2004/83/EG angående  
  
 flyktingar och andra skyddsbehövande. [6] 
  
 Sverige som värdland för internationella 
  
 organisationer. [26] 
  
 Internationella sanktioner. [41] 
  
 Asylsökande barn med uppgivenhetssymtom 
  
 – trauma, kultur, asylprocess. [49] 
  
 Asylförfarandet – genomförandet av asylprocedurdirektivet  
  
 i svensk rätt. [61] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Ny reglering om brandfarliga och explosiva 
  
 varor. [16] 
  
 Kustbevakningens personuppgiftsbehandling.  
  
 Integritet – Effektivitet. [18] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Detaljhandel med nikotinläkemedel. [15] 
  
 Avgift för matservice inom äldre- och 
  
 handikappomsorgen. [24] 
  
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård. [27] 
  
 Teckenspråk och teckenspråkiga. 
  
 Kunskaps- och forskningsöversikt. [29] 
  
 Teckenspråk och teckenspråkiga. 
  
 Översyn av teckenspråkets ställning. [54] 
  
 Ansvarsfull servering – fri från diskriminering.  
  
 [56] 
  
 En bättre tillsyn av missbrukarvården. [57] 
  
 Att ta ansvar för sina insatser. Socialtjänstens  
  
 stöd till våldsutsatta kvinnor. [65] 
  
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård 
  
 del 2. [71] 
  
 Patientdatalag. [82] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Kontroll av varor vid inre gräns. [9] 
  
 Spel i en föränderlig värld. [11] 
  
 Tonnageskatt. [20] 
  
 Nya skatteregler för idrotten. [23] 
  
 Nya upphandlingsregler 2. [28] 
  
 Värdepapper och kontrolluppgifter. [35] 
  
 Bidragsbrott. [48] 
  
 En ny lag om värdepappersmarknaden. 
  
 +Författningsbilaga. [50] 
  
 Ny associationsrätt för försäkringsföretag.  
  
 + Författningsförslag. [55] 
  
 Internationella kasinon i Sveige. En utvärdering.  
  
 [64] 
  
 Uppföljning av kostnadsutjämningen för 
  
 kommunernas LSS-verksamhet. [69] 
  
 En ny lag om värdepappersmarknaden. 
  
 Supplement. [74] 
  
 Utbildnings- och kulturdepartementet 
  
 Skola  Samhälle. [1] 
  
 Studieavgifter i högskolan. [7] 
  
 Mångfald och räckvidd. [8] 
  
 Ett förnyat programkontor. [10] 
  
 Anställ unga! [31] 
  
 Den professionella orkestermusiken 
  
 i Sverige. [34] 
  
 För studenterna...  
  
 – om studentkårer, nationer och 
  
 särskilda studentföreningar. [36] 
  
 Vuxnas lärande. En ny myndighet. [38] 
  
 Plats på scen. [42] 
  
 Tänka framåt, men göra nu. Så stärker vi 
  
 barnkulturen. + Bilaga/rapport:  
  
 Det ser lite olika ut... En kartläggning 
  
 av den offentligt finansierade kulturen 
  
 för barn. [45] 
  
 Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra 
  
 radio- och TV-rättsliga frågor.  
  
 + Daisy. [51] 
  
 Klenoder i tiden. En utredning om samlingar 
  
 kring scen och musik. [68] 
  
 Jämställdhet i förskolan – om betydelsen 
  
 av jämställdhet och genus i förskolans 
  
 pedagogiska arbete. [75] 
  
 Ungdomar, stress och psykisk ohälsa. 
  
 Analyser och förslag till åtgärder. [77] 
  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst.  
  
 Överlåtelse av rättigheter till offentligt 
  
 framförande. [83] 
  
 Jordbruksdepartementet 
  
 Djurskydd vid hästavel. [13] 
  
 Samernas sedvanemarker. [14] 
  
 Sanktionsavgift i stället för straff  
  
 – områdena livsmedel, foder och 
  
 djurskydd. [58] 
  
 Hästtävlingar – på lika villkor. [66] 
  
 Otillbörliga affärsmetoder. [76] 
  
 Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet 
  
 Ett utvidgat miljöansvar. [39] 
  
 Översyn av atomansvaret. [43] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning 
  
 i hela landet. [3] 
  
 Svenska partnerskap – en översikt. 
  
 Rapport 1 till Organisationsutredningen  
  
 för regional tillväxt. [4] 
  
 Organisering av regional utvecklingspolitik  
  
 – balansera utveckling och förvaltning. 
  
 Rapport 2 till Organisationsutredningen  
  
 för regional tillväxt. [5] 
  
 Arbetslivsresurs.  
  
 Ett statligt ägt bolag efter sammanslagning  
  
 av Samhall Resurs AB (publ) och 
  
 Arbetslivstjänster. [25] 
  
 God sed vid lönebildning – Utvärdering av 
  
 Medlingsinstitutet. [32] 
  
 Andra vägar att finansiera nya vägar. [33] 
  
 Bättre arbetsmiljöregler I. Samverkan,  
  
 utbildning, avtal m.m. [44] 
  
 Testa och öva i norra Sverige. Center i 
  
 Arvidsjaur. [62] 
  
 Fritid till sjöss och i hamn. Förslag till 
  
 finansiering av service till sjöfolk. [67] 
  
 Öppna möjligheter med alkolås. [72] 
  
 Patent och innovationer för tillväxt och 
  
 välfärd. [80] 
  
 Mervärdesskog. 
  
 Del 1. Förslag och ställningstaganden. 
  
 Del 2. Utredningens underlag A. 
  
 Del 3. Utredningens underlag B, bilagor.  
  
 [81]