SOU 2008:86 
  
 Delbetänkande av Miljöprocessutredningen 
  
 Stockholm 2008 
  
 Prövning av vindkraft 
  
 SOU och Ds kan köpas från Morrison kundtjänst. För remissutsändningar  
  
 av SOU och Ds svarar Morrison Offentliga Publikationer på uppdrag av  
  
 Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Beställningsadress:  
  
 Fritzes kundtjänst 
  
 106 47 Stockholm 
  
 Orderfax: 08-690 91 91 
  
 Ordertel: 08-690 91 90 
  
 E-post: order.fritzes@nj.se 
  
 Internet: www.fritzes.se 
  
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. 
  
 Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på  
  
 http://www.regeringen.se/remiss 
  
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice 
  
 Tryckt av Palmer AB 
  
 Stockholm 2008 
  
 ISBN 978-91-38-23065-7 
  
 ISSN 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för  
  
 Miljödepartementet  
  
 Regeringen beslutade vid sitt sammanträde den 20 juni 2007 att  
  
 tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda och föreslå de  
  
 organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad  
  
 instansordning för vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och  
  
 plan- och bygglagen (1987:10, PBL). Utredaren ska vidare utreda  
  
 och föreslå organisations- och författningsändringar för en  
  
 samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna  
  
 (dir. 2007:94). Genom beslut vid regeringssammanträde den  
  
 20 december 2007 fick utredaren i tilläggsdirektiv i uppdrag att  
  
 utreda behovet av författningsändringar i fråga om förnybar energi,  
  
 vattenverksamheter, riksintressen enligt 3 kap. miljöbalken,  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar och samordning och samråd i  
  
 prövningsförfarandet (dir. 2007:184). I tilläggsdirektiven ändrades  
  
 tidpunkterna för redovisning av vissa frågor i det tidigare  
  
 uppdraget. Utredarens tredje delbetänkande ska enligt tilläggsdirektiven  
  
 avse prövning av vindkraft.  
  
 Utredningen har antagit namnet Miljöprocessutredningen.  
  
 Den 20 juni 2007 förordnades lagmannen Nguyen att  
  
 vara särskild utredare.  
  
 Som sakkunniga förordnades fr.o.m. den 20 september 2007  
  
 professorn Friedman och chefsrådmannen Vasquez.  
  
 Som experter förordnades fr.o.m. den 20 september 2007  
  
 kanslirådet King, miljörättsjuristen Sanchez,  
  
 departementssekreteraren Berger, advokatfiskalen  
  
 Flores, fastighetsrådet Erickson,  
  
 chefsrådmannen Taylor, kanslirådet Martinez,  
  
 juristen Griffin, rättssakkunniga Lowe,  
  
 ämnesrådet Raymond, bolagsjuristen Murphy,  
  
 departementssekreteraren Forbes, rådmannen Martinez  
  
 Taylor, departementssekreteraren Shaw, rättssakkunniga 
  
 Patterson, departementssekreteraren Sullivan,  
  
 miljörättsjuristen Brooks, miljörådet Ray,  
  
 lagmannen Reed, förbundsjuristen Kirby,  
  
 hovrättsrådet Ellis, 1:e länsjuristen Ramos, divisionschefen Wright, kanslirådet Velasquez, enhetschefen Roberts, rättssakkunniga Smith  
  
 Juarez och departementssekreteraren Garcia.  
  
 Advokaten Levy förordnades som expert fr.o.m.  
  
 den 9 oktober 2007 och docenten Johnson förordnades som  
  
 expert fr.o.m. den 15 oktober 2007.  
  
 Raymond entledigades fr.o.m. den 12 november 2007  
  
 och i stället förordnades departementssekreteraren Martin  
  
 som expert fr.o.m. den 13 november 2007. Sullivan  
  
 entledigades fr.o.m. den 31 december 2007 och i stället förordnades  
  
 departementssekreteraren Powell som expert fr.o.m. den  
  
 1 januari 2008.  
  
 Som experter förordnades fr.o.m. den 1 januari 2008  
  
 chefsjuristen Leon, enhetschefen Lynn och  
  
 generalsekreteraren Wells.  
  
 Som experter förordnades fr.o.m. den 15 januari 2008 advokaten  
  
 Perez, miljöjuristen Vincent och juristen Norman, fr.o.m. den 21 januari 2008 departementssekreteraren Smith och fr.o.m. den 25 januari 2008 rådmannen Perkins.  
  
 Flores entledigades fr.o.m. den 29 februari  
  
 2008 och i stället förordnades advokatfiskalen Powell som  
  
 expert fr.o.m. den 1 mars 2008.  
  
 Som sekreterare i utredningen har förordnats hovrättsassessorn  
  
 Schmidt Heijman (fr.o.m. den 13 augusti 2007),  
  
 kammarrättsassessorn Baker (fr.o.m. den 20 augusti 2007  
  
 t.o.m. den 31 mars 2008), hovrättsassessorn Lopez  
  
 (fr.o.m. den 18 februari 2008), chefsjuristen Kaufman (fr.o.m.  
  
 den 1 mars 2008) och länsassessorn Parker (fr.o.m.  
  
 den 1 mars 2008). Det är i huvudsak Kaufman och Harper  
  
 Caldwell som har medverkat i arbetet med detta betänkande.  
  
 Utredningen har tidigare överlämnat delbetänkandena En ny  
  
 instansordning för mål enligt Plan- och bygglagen (SOU 2007:111)  
  
 samt Miljödomstolarna – domkretsar – lokalisering –  
  
 handläggningsregler (SOU 2008:31).  
  
 Utredningen överlämnar härmed sitt tredje delbetänkande  
  
 Prövning av vindkraft. 
  
 Utredningen fortsätter nu sitt arbete i enlighet med direktiven.  
  
 Stockholm i oktober 2008  
  
 Nguyen  
  
 / Kaufman  
  
 Parker 
  
 Innehåll  
  
 Sammanfattning ................................................................ 13  
  
 Författningsförslag ............................................................. 19  
  
 1 Inledning................................................................... 39  
  
 1.1 Utredningsuppdraget............................................................... 39  
  
 1.2 Utredningens arbete ................................................................ 39  
  
 1.3 Utredningens tidigare betänkanden........................................ 40  
  
 2 Energipolitik m.m....................................................... 41  
  
 2.1 Energipolitik............................................................................. 41  
  
 2.2 Begrepp, jämförelser och förklaringar .................................... 46  
  
 2.3 Intressanta områden för vindkraft m.m. ................................ 51  
  
 2.4 Miljömålen................................................................................ 54  
  
 3 Gällande rätt.............................................................. 59  
  
 3.1 Allmänt ..................................................................................... 59  
  
 3.2 PBL ........................................................................................... 59  
  
 3.2.1 Grundläggande markanvändningsregler...................... 60  
  
 3.2.2 Avvägning mellan enskilda och allmänna  
  
 intressen ........................................................................ 61  
  
 3.2.3 Allmänna intressen som ska beaktas vid  
  
 planläggning och lokalisering av bebyggelse............... 61  
  
 3.2.4 Krav på byggnader m.m................................................ 62  
  
 3.2.5 Översiktsplan................................................................ 63  
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2008:86  
  
 3.2.6 Detaljplan och områdesbestämmelser .........................66  
  
 3.2.7 Bygglov ..........................................................................74  
  
 3.2.8 Tillsyn och kontroll ......................................................76  
  
 3.2.9 Påföljder och ingripanden vid överträdelser................77  
  
 3.3 Miljöbalken ...............................................................................78  
  
 3.3.1 Övergripande bestämmelser.........................................79  
  
 3.3.2 Hushållningsreglerna i 3 och 4 kap. miljöbalken ........80  
  
 3.3.3 Miljökonsekvensbeskrivningar.....................................86  
  
 3.3.4 Skydd av områden .........................................................89  
  
 3.3.5 Miljöfarlig verksamhet..................................................96  
  
 3.3.6 Ekonomisk säkerhet för återställning........................102  
  
 3.3.7 Processen för anmälan enligt miljöbalken.................103  
  
 3.3.8 Avgifter för tillsyn av miljöfarlig verksamhet  
  
 m.m. .............................................................................109  
  
 3.3.9 Vattenverksamhet .......................................................109  
  
 3.3.10 Samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken .......................112  
  
 3.3.11 Regeringens tillåtlighetsprövning ..............................112  
  
 3.3.12 Samordningsregler om tillståndsansökningar,  
  
 dispensansökningar och anmälningar enligt 7, 9  
  
 och 11 kap. miljöbalken ..............................................115  
  
 3.3.13 Rättskraftsregler för tillstånd enligt miljöbalken......116  
  
 3.3.14 Tillsynsregler ...............................................................117  
  
 3.3.15 Sanktionsregler i miljöbalken .....................................122  
  
 3.3.16 Förbudstalan................................................................123  
  
 3.4 Lag om Sveriges ekonomiska zon .........................................123  
  
 3.5 Lag om kontinentalsockeln ...................................................125  
  
 3.6 Ellagen.....................................................................................127  
  
 3.7 Ledningsrättslagen m.m.........................................................131  
  
 3.8 Kulturminneslagen .................................................................132  
  
 3.9 Rennäringslagen m.m.............................................................134  
  
 3.10 Hindersmarkering med hänsyn till luftfarten m.m. .............137  
  
 3.11 Utmärkning med hänsyn till sjöfarten m.m. ........................140  
  
 3.12 Försvarsmakten och ärenden om vindkraft..........................141  
  
 3.12.1 Remisser om vindkraftverk enligt  
  
 Försvarsmaktens eget system.....................................142  
  
 8 
  
 SOU 2008:86 Innehåll  
  
 3.12.2 Hinderdatabas och anmälningsskyldighet ................ 144  
  
 3.12.3 Försvarsmaktens deltagande i ärenden enligt  
  
 miljöbalken.................................................................. 144  
  
 3.12.4 Försvarsmaktens deltagande i ärenden enligt PBL... 145  
  
 3.12.5 Ersättningsanläggningar ............................................. 146  
  
 3.12.6 Försvarsmaktens yttrande över  
  
 Energimyndighetens förslag till nytt  
  
 planeringsmål för vindkraften.................................... 147  
  
 3.13 Vissa andra myndigheter, kommuner och enskilda ............. 148  
  
 3.13.1 Statliga myndigheter................................................... 148  
  
 3.13.2 Kommunerna .............................................................. 152  
  
 3.13.3 Enskilda och organisationer....................................... 153  
  
 4 Dubbelprövning........................................................ 155  
  
 4.1 PBL-kommittén ..................................................................... 155  
  
 4.2 Lillgrund ................................................................................. 162  
  
 4.3 Rättsfall................................................................................... 164  
  
 5 Utländska förhållanden............................................. 175  
  
 5.1 Danmark................................................................................. 176  
  
 5.1.1 Allmänt om Danmark ................................................ 177  
  
 5.1.2 Planlagen ..................................................................... 178  
  
 5.1.3 Specialregler för vindkraftverk över 150 m............... 182  
  
 5.1.4 Zonsystemet................................................................ 182  
  
 5.1.5 Miljökonsekvensbeskrivningar (Vurdering af  
  
 Virkning på Miljøet-VVM) ........................................ 182  
  
 5.1.6 Landzonstillstånd ....................................................... 183  
  
 5.1.7 Sommarhusområden................................................... 183  
  
 5.1.8 Kustområden och strandskydd.................................. 183  
  
 5.1.9 Överklagande av vindkraft på land ............................ 184  
  
 5.1.10 Vindkraft till havs ....................................................... 184  
  
 5.1.11 Typgodkännande ........................................................ 186  
  
 5.1.12 Bygglovsplikt .............................................................. 186  
  
 5.1.13 Den danska miljöskyddslagen  
  
 (Ross) samt särskild förordning  
  
 om buller ..................................................................... 187  
  
 5.1.14 Framtiden för vindkraft i Danmark m.m. ................. 187  
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2008:86  
  
 5.2 Tyskland..................................................................................189  
  
 5.2.1 Allmänt om Tyskland .................................................189  
  
 5.2.2 Vindkraftverk på land .................................................191  
  
 5.2.3 Vindkraftverk till havs ................................................196  
  
 5.2.4 Erneuerbare-Energien-Gesetz (EEG) .......................197  
  
 5.3 Spanien ....................................................................................198  
  
 5.3.1 Planering, tillstånd och  
  
 miljökonsekvensbeskrivning ......................................198  
  
 5.3.2 Specialregler för förnybar energi i ellagen och  
  
 garanterat elpris...........................................................201  
  
 5.3.3 Nätkoncession för linje ..............................................201  
  
 5.3.4 Vindkraft till havs .......................................................202  
  
 5.4 Jämförelse mellan tillståndsgränser och krav på  
  
 miljökonsekvensbeskrivning i olika länder...........................202  
  
 6 Överväganden och förslag ..........................................205  
  
 6.1 Inledning – inhämtade synpunkter .......................................205  
  
 6.2 Allmänna överväganden .........................................................208  
  
 6.3 Tillämpningen av PBL i vindkraftsärenden...........................220  
  
 6.3.1 Översiktsplaner...........................................................220  
  
 6.3.2 Detaljplaner .................................................................224  
  
 6.3.3 Bygglov ........................................................................234  
  
 6.4 Tillämpningen av miljöbalken i vindkraftsärenden ..............244  
  
 6.4.1 Tillståndsprövningen ..................................................244  
  
 6.4.2 Anmälningsplikten och  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar...................................251  
  
 6.4.3 Anmälningsplikt för vindkraftverk i  
  
 vattenområden.............................................................256  
  
 6.4.4 Riksintresset obruten kust i 4 kap. 3 §  
  
 miljöbalken i förhållande till vindkraften ..................258  
  
 6.4.5 Regeringens tillåtlighetsprövning ..............................261  
  
 6.4.6 Reglerna om områdesskydd .......................................264  
  
 6.4.7 Generella föreskrifter..................................................265  
  
 6.5 Ett samordnat förfarande.......................................................266  
  
 6.5.1 Samordning mellan PBL och miljöbalken .................267  
  
 6.5.2 Samordning av ellagen med miljöbalken....................271  
  
 10 
  
 SOU 2008:86 Innehåll  
  
 6.5.3 Övrig lagstiftning ....................................................... 274  
  
 6.5.4 Samordning av myndigheternas agerande ................. 277  
  
 7 Konsekvenser........................................................... 281  
  
 7.1 Konsekvenser i allmänhet...................................................... 281  
  
 7.1.1 Konsekvenser för miljömålen .................................... 281  
  
 7.1.2 Konsekvenser för de areella näringarna..................... 282  
  
 7.1.3 Konsekvenser för det allmänna.................................. 282  
  
 7.1.4 Konsekvenser för prövningsmyndigheterna............. 282  
  
 7.1.5 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen..... 282  
  
 7.1.6 Konsekvenser för allmänheten................................... 283  
  
 7.1.7 Alternativa lösningar .................................................. 283  
  
 7.1.8 Konsekvenser med hänsyn till Sveriges  
  
 anslutning till EU ....................................................... 284  
  
 7.1.9 Ikraftträdandetidpunkt och informationsinsatser.... 284  
  
 7.2 Konsekvenser för företag ...................................................... 285  
  
 7.2.1 Berörda företag ........................................................... 285  
  
 7.2.2 Tidsåtgång och administrativa kostnader för  
  
 företagen...................................................................... 286  
  
 7.2.3 Förändringar i företagens verksamhet....................... 291  
  
 7.2.4 Konkurrensförhållanden ............................................ 291  
  
 7.2.5 Särskild hänsyn till små företag ................................. 291  
  
 7.3 Övriga konsekvenser ............................................................. 292  
  
 8 Författningskommentar ............................................. 293  
  
 8.1 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen  
  
 (1987:10) ................................................................................ 293  
  
 8.2 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken (1998:808)........ 295  
  
 8.3 Förslaget till lag om ändring i ellagen (1997:857)................ 299  
  
 8.4 Förslaget till ändring i förordningen (1988:899) om  
  
 miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ................................ 299  
  
 8.5 Förslaget till ändring i förordningen (1998:805) om  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar.............................................. 301  
  
 11 
  
 Innehåll SOU 2008:86  
  
 Bilagor  
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv..............................................................303  
  
 Bilaga 2 Tilläggsdirektiv..................................................................315  
  
 Bilaga 3 Vindförhållanden i Sverige på 103 meters höjd...............337  
  
 Bilaga 4 Riksintressen för vindbruk maj 2008 ...............................339  
  
 Bilaga 5 Bygglov- och detaljplaneprocessen enligt PBL ...............341  
  
 Bilaga 6 Tidsåtgång för plan- och bygglovsprocessen enligt PBL ...343  
  
 Bilaga 7 Tillståndsprocessen samt tidsåtgång enligt miljöbalken.....345  
  
 Bilaga 8 Anmälningsprocessen samt tidsåtgång enligt miljöbalken.................................................................................349  
  
 Bilaga 9 Närvarolista vid vindkrafthearing 1 april 2008................351  
  
 12 
  
 Sammanfattning  
  
 Miljöprocessutredningen har genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag  
  
 att se över de rättsregler som gäller för utbyggnad av vindkraft.  
  
 Bakgrunden är krav på en snabbare och enklare process från  
  
 projektering till uppförande av ett vindkraftverk i förening med en  
  
 planerad kraftigt utökad vindkraftsanvändning.  
  
 Flera olika regler gäller för utbyggnad av vindkraftverk. För  
  
 anläggningar som är av sådan storlek att de har betydelse från  
  
 nationell synpunkt i arbetet för en ökad användning av  
  
 förnyelsebara energikällor innehåller processen i huvudsak följande  
  
 moment.  
  
 I det första skedet pekar Statens energimyndighet i samråd med  
  
 länsstyrelserna och andra berörda myndigheter ut de områden som  
  
 enligt 3 kap. miljöbalken bedöms vara av riksintresse för vindkraftsutbyggnaden,  
  
 främst med hänsyn till vindförhållandena.  
  
 I nästa skede tar den kommunala planeringen vid. I översiktsplanerna  
  
 anges de områden som i varje kommun bedöms vara  
  
 lämpliga för vindkraftverk. Därvid ska Energimyndighetens  
  
 bedömningar om områden av riksintresse beaktas.  
  
 Därefter prövas de enskilda projekten.  
  
 På några få platser kan en vindkraftsutbyggnad aktualiseras i  
  
 Sveriges ekonomiska zon. Det är fråga om anläggningar av  
  
 betydande omfattning. Såvitt gäller den ekonomiska zonen är  
  
 lagstiftningen i huvudsak samlad i en författning. Regeringen är  
  
 tillståndsmyndighet. De allmänna intressena tas till vara genom ett  
  
 föreskrivet remissförfarande. PBL är inte tillämplig i den  
  
 ekonomiska zonen. Det finns inte heller några enskilda sakägarintressen  
  
 i den ekonomiska zonen. För utredningens del finns inte  
  
 anledning att överväga förslag till lagändringar såvitt gäller  
  
 vindkraftsanläggningar i den ekonomiska zonen.  
  
 13 
  
 Sammanfattning SOU 2008:86  
  
 Vindkraftsetableringen i övrigt sker dels där fastighetsindelningen  
  
 gäller, på land eller i enskilt vatten, dels på allmänt  
  
 vatten. Såväl miljöbalken som PBL är tillämpliga i dessa fall.  
  
 Enligt PBL ska ett vindkraftverk ofta först prövas genom  
  
 detaljplan och därefter i ett bygglovsförfarande. En detaljplan och  
  
 ett bygglov kan överklagas i flera instanser. Redan enligt PBL kan  
  
 alltså ett vindkraftverk prövas i flera omgångar.  
  
 Vidare ska prövning ske enligt miljöbalken, antingen som ett  
  
 tillsynsärende efter en anmälan eller, när det är fråga om  
  
 vindkraftverk i vattenområden eller vindkraftverk på land med en  
  
 sammanlagd uteffekt över 25 MW, genom tillståndsprövning hos  
  
 miljödomstol eller länsstyrelsen. Även besluten enligt miljöbalken  
  
 kan bli föremål för prövning i flera instanser.  
  
 Lokaliseringen av de vindkraftverk som är av betydelse från  
  
 nationell synpunkt är i princip redan avgjord genom prövningen av  
  
 riksintresse och kommunens översiktliga planering. Det är inte  
  
 realistiskt att försöka uppföra en större vindkraftsanläggning utan  
  
 att ta hänsyn till kommunens planering eller policy. Den  
  
 efterföljande prövningen avser i huvudsak vindkraftverkens  
  
 omgivningspåverkan. I stort sett samma frågor prövas enligt PBL  
  
 och enligt miljöbalken. Detaljplaneprövningen enligt PBL och  
  
 tillståndsprövningen enligt miljöbalken är de mest omfattande  
  
 prövningarna. I dessa ärenden får såväl allmänna som enskilda  
  
 intressen komma till tals. Om det kan antas att en anläggning kan  
  
 medföra betydande miljöpåverkan ska en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 upprättas i enlighet med EG-rättsliga regler.  
  
 Tillståndsprövningen enligt miljöbalken är den mest heltäckande.  
  
 Dels omfattar ett tillstånd villkor angående driften av ett  
  
 vindkraftverk, dels medför ett bifall till ansökan ett rättskraftigt  
  
 tillstånd. Utredningen anser därför att det alltid ska vara möjligt för  
  
 en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd enligt miljöbalken.  
  
 För de största vindkraftverken på land samt för vindkraftverk i  
  
 vattenområden bör det även i fortsättningen vara obligatoriskt att  
  
 ansöka om tillstånd enligt miljöbalken. Liksom tidigare ska en  
  
 verksamhetsutövare kunna göra en frivillig ansökan om tillstånd.  
  
 Vid tillståndsprövning enligt miljöbalken kan enligt hushållningsreglerna  
  
 i balkens tredje och fjärde kapitel avvägningar  
  
 göras mellan vissa olika intressen. Sådana avvägningar kan dock inte  
  
 omfatta situationer då det finns olika åsikter om vilka slag av  
  
 byggnader eller anläggningar som bör uppföras inom ett visst  
  
 område. Inom områden i anslutning till tätbebyggelse där olika  
  
 14 
  
 SOU 2008:86 Sammanfattning  
  
 exploatörer konkurrerar i fråga om markanvändningen kan därför  
  
 detaljplan behövas när frågan inte kan lösas genom tillståndsprövning  
  
 enligt miljöbalken. Utan att det stämmer med  
  
 kommunernas intentioner är det inte realistiskt att tänka sig en  
  
 vindkraftsutbyggnad i sådana områden. I områden som nu avses  
  
 bör alltså den som avser att uppföra en tillståndspliktig  
  
 vindkraftsanläggning avvakta kommunens detaljplan. Inom andra  
  
 områden, där prövningen främst gäller omgivningspåverkan  
  
 föreslår utredningen att detaljplan inte ska krävas.  
  
 Bygglov meddelas efter en förhållandevis enkel prövning.  
  
 Miljökonsekvensbeskrivning kan inte krävas. Ofta har bygglovet i  
  
 fråga om vindkraftsanläggningar en funktion som komplettering  
  
 till en detaljplan, eftersom bygglovet men inte detaljplanen pekar ut  
  
 vem som ska genomföra och vara ansvarig för ett projekt. Ett  
  
 bygglov kan också överklagas. För närvarande kan prövningen ske i  
  
 fem instanser. Med hänsyn till de aspekter som utredningen enligt  
  
 direktiven ska beakta, bedömer utredningen att bygglovsprövningen  
  
 är överflödig om det finns ett tillstånd enligt miljöbalken.  
  
 Utredningen föreslår därför att bygglov inte ska krävas om det  
  
 finns tillstånd enligt miljöbalken.  
  
 När det gäller större vindkraftsanläggningar på allmänt vatten  
  
 och i glest bebyggda områden, dvs. sådana områden som är av  
  
 störst betydelse för att uppfylla planeringsmålen för vindkraftsutbyggnaden 
  
 , ska det enligt utredningens förslag endast behövas  
  
 tillstånd enligt miljöbalken. Det är en prövning som tar hänsyn till  
  
 både enskilda och allmänna intressen. För verksamhetsutövaren är  
  
 det en fördel att den gjorda investeringen skyddas med ett  
  
 rättskraftigt tillstånd, som bara kan omprövas enligt i lag fastställda  
  
 regler.  
  
 Redan gällande lagstiftning medger att en anmälan enligt  
  
 miljöbalken samordnas med detaljplaneläggningen enligt PBL. I de  
  
 situationer då det kommer att krävas såväl detaljplan som tillstånd  
  
 enligt miljöbalken är det vidare möjligt att upprätta en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning som kan användas i båda ärendena.  
  
 Ofta kommer det att vara tillräckligt med anmälan och ansökan  
  
 om bygglov för att få uppföra ett vindkraftverk. Utredningen  
  
 föreslår särskilda regler om vilka uppgifter som ska ligga till grund  
  
 för prövningen i sådana fall. Vidare föreslås regler om skyldighet  
  
 för de kommunala myndigheterna att samordna handläggningen av  
  
 en anmälan av en vindkraftsverksamhet och en ansökan om  
  
 bygglov avseende samma verksamhet.  
  
 15 
  
 Sammanfattning SOU 2008:86  
  
 De EG-rättsligt relaterade reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 påverkar vindkraftsprocessen i flera avseenden.  
  
 Utredningen föreslår i förenklingssyfte att nuvarande generella  
  
 krav på fullständiga miljökonsekvensbeskrivningar för tillståndspliktiga  
  
 vindkraftsanläggningar tas bort. I stället ska i varje enskilt  
  
 fall göras en bedömning av om anläggningen kan antas medföra en  
  
 betydande miljöpåverkan. Detta innebär bl.a. att frågan om  
  
 alternativ lokalisering inte kommer upp lika ofta som tidigare.  
  
 I fråga om tillståndspliktiga vindkraftverk kommer liksom  
  
 tidigare frågan om anläggningens miljöpåverkan att prövas av  
  
 länsstyrelsen.  
  
 Om en anläggning ska anmälas till kommunen är det, liksom  
  
 hittills, kommunen som ska ta ställning till anläggningens miljöpåverkan.  
  
 För att uppfylla EG-rättsliga krav föreslår utredningen  
  
 att det ska vara obligatoriskt för den kommunala tillsynsmyndigheten  
  
 att föreskriva att en verksamhetsutövare ska söka  
  
 tillstånd om en verksamhet kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. Länsstyrelsen ska då inte ompröva kommunens  
  
 bedömning.  
  
 Den nuvarande gränsen för tillståndsplikt går vid anläggningar  
  
 med 25 MW uteffekt. Denna regel infördes den 1 december 2006.  
  
 Regeln har dock inte kommit att tillämpas i avsedd utsträckning.  
  
 Det är när det gäller anläggningar som ligger nära gränsen för  
  
 tillståndsplikt fråga om investeringar av sådan storlek att de flesta  
  
 verksamhetsutövare ser det som en trygghet att verksamheten är  
  
 tillståndsgiven och ansöker därför frivilligt om tillstånd.  
  
 Utredningen föreslår att gränsen för tillståndplikt omformuleras  
  
 med utgångspunkt i vindkraftverkens totalhöjd och antal. En sådan  
  
 ändring gör tillståndskravet tydligare i förhållande till en  
  
 anläggnings omgivningspåverkan. Utredningens förslag är att  
  
 tillståndsplikten ska inträda om en anläggning omfattar  
  
 vindkraftverk med en höjd inklusive rotorblad över 150 m eller en  
  
 gruppstation för vindkraft med sju eller flera vindkraftsaggregat  
  
 med en höjd inklusive rotorblad över 50 m. Avsikten är att  
  
 tillståndsplikten ska träffa anläggningar med en förväntad uteffekt i  
  
 intervallet 10–25 MW.  
  
 Anmälningsplikten föreslås inträda när det är fråga om en  
  
 gruppstation för vindkraftverk eller ett enstaka vindkraftverk med  
  
 en höjd inklusive rotorblad överstigande 50 m. Denna gräns avses  
  
 överensstämma med nuvarande gräns för anmälningsskyldighet,  
  
 dvs. verk med 125 kW uteffekt. Det är utredningens bedömning att  
  
 16 
  
 SOU 2008:86 Sammanfattning  
  
 de vindkraftsanläggningar som byggs i områden med stor  
  
 konkurrens om markanvändningen generellt sett inte är större än  
  
 att de omfattas av reglerna om anmälningsplikt.  
  
 Nivån för tillståndsprövning föreslås också gälla som gräns för  
  
 kommunfullmäktiges möjlighet att begära regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 av enligt 17 kap. 4 a § samt för regeringens prövning från  
  
 nationell synpunkt enligt 17 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 När det gäller Öland föreslås att förbudet mot gruppstationer  
  
 med tre eller flera vindkraftverk med en sammanlagd uteffekt på  
  
 minst 10 MW blir upphävt. Grunden för detta är att det bedöms  
  
 som lämpligt att koncentrera vindkraftsutbyggnaden på Öland till  
  
 ett mindre antal särskilt lämpliga platser. När det gäller övriga  
  
 kustområden enligt 4 kap. 3 § miljöbalken föreslår utredningen  
  
 ingen ändring av förbudet mot att uppföra gruppstationer med  
  
 vindkraftverk på minst 10 MW.  
  
 I samband med en vindkraftsutbyggnad behövs en anslutningskoncession  
  
 för att koppla ihop ett vindkraftverk med elnätet.  
  
 Utredningen föreslår att sådana moment som redan har prövats  
  
 enligt miljöbalken inte ska upprepas vid prövningen enligt ellagen.  
  
 Någon ny miljökonsekvensbeskrivning ska inte heller behöva göras  
  
 i ärendet om anslutningskoncession.  
  
 Utredningen har inte funnit anledning att föreslå ändringar i  
  
 några av de andra lagar som kan bli tillämpliga i samband med  
  
 vindkraftsutbyggnad.  
  
 Förslagen bedöms medföra förenklingar i form av ett mindre  
  
 antal processer, kortare handläggningstid samt minskade kostnader  
  
 för företag och myndigheter. I praktiken påverkas inte kommunernas  
  
 inflytande över markanvändningen. Enligt utredningens  
  
 bedömning förenklas processen främst på så sätt att vindkraftsetableringar  
  
 i områden som är av riksintresse för vindkraftsproduktion  
  
 kommer att prövas endast enligt miljöbalken.  
  
 17 
  
 Författningsförslag  
  
 1 Förslag till  
  
 lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)  
  
 Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 § och 8 kap. 2 § plan- och  
  
 bygglagen (1987:10) ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 5 kap.  
  
 1 §  
  
 Prövning av markens lämplighet  
  
 för bebyggelse och  
  
 reglering av bebyggelsemiljöns  
  
 utformning skall ske genom  
  
 detaljplan för  
  
 Prövning av markens  
  
 lämplighet för bebyggelse och  
  
 reglering av bebyggelsemiljöns  
  
 utformning ska ske genom  
  
 detaljplan för  
  
 1. ny sammanhållen bebyggelse,  
  
 2. ny enstaka byggnad vars  
  
 användning får betydande  
  
 inverkan på omgivningen eller  
  
 som skall förläggas inom ett  
  
 område där det råder stor  
  
 efterfrågan på mark för  
  
 bebyggelse, om tillkomsten av  
  
 byggnaden inte kan prövas i  
  
 samband med prövning av  
  
 ansökan om bygglov eller  
  
 förhandsbesked,  
  
 3. bebyggelse som skall  
  
 förändras eller bevaras, om  
  
 regleringen behöver ske i ett  
  
 sammanhang.  
  
 2. ny enstaka byggnad vars  
  
 användning får betydande  
  
 inverkan på omgivningen eller  
  
 som ska förläggas inom ett  
  
 område där det råder stor  
  
 efterfrågan på mark för  
  
 bebyggelse, om tillkomsten av  
  
 byggnaden inte kan prövas i  
  
 samband med prövning av  
  
 ansökan om bygglov eller  
  
 förhandsbesked,  
  
 3. bebyggelse som ska  
  
 förändras eller bevaras, om  
  
 regleringen behöver ske i ett  
  
 sammanhang.  
  
 19 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 HFörsta stycketH skall tillämpas  
  
 också i fråga om andra  
  
 anläggningar än byggnader, om  
  
 anläggningarna kräver bygglov  
  
 enligt H8 kap. 2 §H.  
  
 HFörsta stycketH ska tillämpas  
  
 också i fråga om andra  
  
 anläggningar än byggnader, om  
  
 anläggningarna kräver bygglov  
  
 enligt H8 kap. 2 §H. I fråga om  
  
 anläggningar som avses i 8 kap.  
  
 2 § första stycket 6 ska första  
  
 stycket tillämpas bara om  
  
 anläggningen ska uppföras inom  
  
 ett område där det råder stor  
  
 efterfrågan på mark för bebyggelse  
  
 och tillkomsten av anläggningen  
  
 inte kan prövas i samband med  
  
 prövning av ansökan om bygglov  
  
 eller förhandsbesked.  
  
 Detaljplan behöver inte upprättas i den mån tillräcklig reglering  
  
 har skett genom områdesbestämmelser.  
  
 8 kap.  
  
 2 §  
  
 I fråga om andra anläggningar än byggnader krävs bygglov för  
  
 att  
  
 1. anordna nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar  
  
 med liftar, kabinbanor, campingplatser, skjutbanor, småbåtshamnar,  
  
 friluftsbad, motorbanor och golfbanor,  
  
 2. anordna upplag eller materialgårdar,  
  
 3. anordna tunnlar eller bergrum som inte är avsedda för  
  
 tunnelbana eller gruvdrift,  
  
 4. inrätta fasta cisterner eller andra fasta anläggningar för  
  
 kemiska produkter, som är hälso- och miljöfarliga, och för varor  
  
 som kan medföra brand eller andra olyckshändelser,  
  
 5. uppföra radio- eller telemaster eller torn,  
  
 6. uppföra vindkraftverk, om  
  
 vindturbinens diameter är större  
  
 än två meter eller om kraftverket  
  
 placeras på ett avstånd  
  
 från gränsen som är mindre än  
  
 kraftverkets höjd över marken  
  
 eller om kraftverket skall fast  
  
 monteras på en byggnad,  
  
 6. uppföra sådana vindkraftverk,  
  
 med tillhörande anläggningar,  
  
 till vilka tillstånd inte har  
  
 lämnats enligt 9 eller 11 kap.  
  
 miljöbalken, om vindkraftverkets  
  
 höjd över marken överstiger  
  
 20 meter, vindturbinens diameter  
  
 är större än tre meter eller  
  
 om kraftverket placeras på ett  
  
 20 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 avstånd från gränsen som är  
  
 mindre än kraftverkets höjd  
  
 över marken eller om kraftverket  
  
 ska fast monteras på en  
  
 byggnad,  
  
 7. uppföra murar eller plank,  
  
 8. anordna parkeringsplatser utomhus,  
  
 9. anordna begravningsplatser,  
  
 10. väsentligt ändra anläggningar som avses i 1–9.  
  
 Bygglov för att inrätta eller uppföra en anläggning enligt första  
  
 stycket 4 eller 5 eller för att ändra anläggningen krävs inte, om det  
  
 är fråga om en mindre anläggning avsedd endast för en viss  
  
 fastighets behov. Bygglov för åtgärder enligt första stycket 8  
  
 behövs inte, om det på fastigheten finns endast ett eller två  
  
 enbostadshus eller ett tvåbostadshus och parkeringsplatsen är  
  
 avsedd uteslutande för fastighetens behov eller om parkeringsplatsen  
  
 anläggs med stöd av väglagen (1971:948) eller på mark som  
  
 i detaljplan har avsatts till gata eller väg.  
  
 Enligt 5 § och 6 § tredje stycket 2 får kommunen besluta om  
  
 undantag från kravet på bygglov eller om längre gående krav. I 10 §  
  
 finns särskilda bestämmelser för vissa anläggningar avsedda för  
  
 totalförsvaret.  
  
 U  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 21 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 2 Förslag till  
  
 lag om ändring i miljöbalken (1998:808)  
  
 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 3 §, 6 kap. 4, 5 och 7 §§, 9 kap.  
  
 6 §, 17 kap. 4 a och 6 §§ samt 26 kap. 20 § miljöbalken (1998:808)  
  
 ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 4 kap.  
  
 3 §  
  
 Inom kustområdena och  
  
 skärgårdarna i Bohuslän från  
  
 gränsen mot Norge till  
  
 Brofjorden, i Småland och  
  
 Östergötland från Simpevarp till  
  
 Arkösund och i Ångermanland  
  
 från Storfjärden vid Ångermanälvens  
  
 mynning till Skagsudde  
  
 samt på Öland får anläggningar  
  
 som avses i 17 kap. 1 § 1 och  
  
 4 a § 1–11 inte komma till stånd.  
  
 Inom kustområdena och  
  
 skärgårdarna i Bohuslän från  
  
 gränsen mot Norge till  
  
 Brofjorden, i Småland och  
  
 Östergötland från Simpevarp till  
  
 Arkösund och i Ångermanland  
  
 från Storfjärden vid Ångermanälvens  
  
 mynning till Skagsudde  
  
 får anläggningar som avses i  
  
 17 kap. 1 § 1 samt 4 a § 1–6 och  
  
 8–11 inte komma till stånd.  
  
 Inom dessa områden får inte  
  
 heller gruppstationer för vindkraft  
  
 med tre eller flera vindkraftverk  
  
 med en sammanlagd uteffekt  
  
 överstigande tio megawatt  
  
 uppföras.  
  
 På Öland får anläggningar  
  
 som avses i 17 kap. 1 § 1 och  
  
 4 a § 1–6 och 8–11 inte komma  
  
 till stånd.  
  
 6 kap.  
  
 4 §  
  
 Den som avser att bedriva en  
  
 verksamhet eller vidta en åtgärd  
  
 som kräver tillstånd eller beslut  
  
 om tillåtlighet enligt denna balk  
  
 eller enligt föreskrifter som har  
  
 meddelats med stöd av balken  
  
 Den som avser att bedriva en  
  
 verksamhet eller vidta en åtgärd  
  
 som kräver tillstånd eller beslut  
  
 om tillåtlighet enligt denna balk  
  
 eller enligt föreskrifter som har  
  
 meddelats med stöd av balken  
  
 22 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 skall samråda med länsstyrelsen,  
  
 tillsynsmyndigheten och de  
  
 enskilda som kan antas bli  
  
 särskilt berörda. Om en  
  
 verksamhet eller åtgärd till följd  
  
 av föreskrifter som meddelats  
  
 med stöd av 4 a § eller till följd  
  
 av länsstyrelsens beslut enligt  
  
 5 § andra stycket skall antas  
  
 medföra en betydande miljöpåverkan,  
  
 skall samråd ske även  
  
 med övriga statliga  
  
 myndigheter, de kommuner,  
  
 den allmänhet och de  
  
 organisationer som kan antas bli  
  
 berörda.  
  
 Samrådet skall genomföras i  
  
 god tid och i behövlig  
  
 omfattning innan en ansökan  
  
 om tillstånd görs och den  
  
 miljökonsekvensbeskrivning  
  
 som krävs enligt 1 § upprättas.  
  
 Samrådet skall avse  
  
 verksamhetens eller åtgärdens  
  
 lokalisering, omfattning,  
  
 utformning och miljöpåverkan  
  
 samt miljökonsekvensbeskrivningens  
  
 innehåll och  
  
 utformning.  
  
 Före samrådet skall den som  
  
 avser att bedriva verksamheten  
  
 eller vidta åtgärden lämna  
  
 uppgifter om den planerade  
  
 verksamhetens eller åtgärdens  
  
 lokalisering, omfattning och  
  
 utformning samt dess  
  
 förutsedda miljöpåverkan. Uppgifterna  
  
 skall lämnas till  
  
 ska samråda med länsstyrelsen,  
  
 tillsynsmyndigheten och de  
  
 enskilda som kan antas bli  
  
 särskilt berörda. Om en  
  
 verksamhet eller åtgärd till följd  
  
 av föreskrifter som meddelats  
  
 med stöd av 4 a § eller till följd  
  
 av länsstyrelsens beslut enligt  
  
 5 § andra stycket ska antas  
  
 medföra en betydande miljöpåverkan,  
  
 eller om en tillsynsmyndighet  
  
 enligt 9 kap. 6 § tredje  
  
 stycket förelagt en verksamhetsutövare  
  
 att söka tillstånd, ska  
  
 samråd ske även med övriga  
  
 statliga myndigheter, de  
  
 kommuner, den allmänhet och  
  
 de organisationer som kan antas  
  
 bli berörda.  
  
 Samrådet ska genomföras i  
  
 god tid och i behövlig  
  
 omfattning innan en ansökan  
  
 om tillstånd görs och den  
  
 miljökonsekvensbeskrivning  
  
 som krävs enligt 1 § upprättas.  
  
 Samrådet ska avse  
  
 verksamhetens eller åtgärdens  
  
 lokalisering, omfattning,  
  
 utformning och miljöpåverkan  
  
 samt miljökonsekvensbeskrivningens  
  
 innehåll och  
  
 utformning.  
  
 Före samrådet ska den som  
  
 avser att bedriva verksamheten  
  
 eller vidta åtgärden lämna  
  
 uppgifter om den planerade  
  
 verksamhetens eller åtgärdens  
  
 lokalisering, omfattning och  
  
 utformning samt dess  
  
 förutsedda miljöpåverkan. Uppgifterna  
  
 ska lämnas till  
  
 23 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 länsstyrelsen, tillsynsmyndigheten  
  
 och de enskilda som  
  
 särskilt berörs.  
  
 länsstyrelsen, tillsynsmyndigheten  
  
 och de enskilda som  
  
 särskilt berörs  
  
 Vad som sägs i första–tredje styckena gäller också ärenden för  
  
 vilka en miljökonsekvensbeskrivning krävs enligt 1 § andra stycket.  
  
 5 §  
  
 Länsstyrelsen skall under  
  
 samrådet enligt 4 § verka för att  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 får den inriktning och  
  
 omfattning som behövs för  
  
 tillståndsprövningen  
  
 Om länsstyrelsen finner att  
  
 en verksamhet eller åtgärd inte  
  
 omfattas av föreskrifter som  
  
 meddelats med stöd av 4 a §,  
  
 skall länsstyrelsen under  
  
 samrådet pröva om verksamheten  
  
 eller åtgärden ändå skall  
  
 antas medföra en betydande  
  
 miljöpåverkan. Länsstyrelsen  
  
 skall besluta i frågan sedan den  
  
 som avser att bedriva verksamheten  
  
 eller vidta åtgärden  
  
 gett tillsynsmyndigheten och de  
  
 enskilda som kan antas bli  
  
 särskilt berörda möjlighet att  
  
 yttra sig. Beslutet får inte  
  
 överklagas särskilt.  
  
 Länsstyrelsen ska under  
  
 samrådet enligt 4 § verka för att  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 får den inriktning och  
  
 omfattning som behövs för  
  
 tillståndsprövningen  
  
 Om länsstyrelsen finner att  
  
 en verksamhet eller åtgärd inte  
  
 omfattas av föreskrifter som  
  
 meddelats med stöd av 4 a §, ska  
  
 länsstyrelsen under samrådet  
  
 pröva om verksamheten eller  
  
 åtgärden ändå ska antas medföra  
  
 en betydande miljöpåverkan, om  
  
 inte en tillsynsmyndighet redan  
  
 har beslutat att en sådan  
  
 miljöpåverkan kan antas .  
  
 Länsstyrelsen ska besluta i  
  
 frågan sedan den som avser att  
  
 bedriva verksamheten eller vidta  
  
 åtgärden gett tillsynsmyndigheten  
  
 och de enskilda som kan  
  
 antas bli särskilt berörda  
  
 möjlighet att yttra sig. Beslutet  
  
 får inte överklagas särskilt  
  
 7 §  
  
 Miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 skall, i den utsträckning  
  
 det behövs med hänsyn till  
  
 verksamhetens eller åtgärdens  
  
 art och omfattning, innehålla de  
  
 uppgifter som behövs för att  
  
 uppfylla syftet enligt 3 §.  
  
 Miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 ska, i den utsträckning  
  
 det behövs med hänsyn till  
  
 verksamhetens eller åtgärdens  
  
 art och omfattning, innehålla de  
  
 uppgifter som behövs för att  
  
 uppfylla syftet enligt 3 §.  
  
 24 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 Om verksamheten eller  
  
 åtgärden till följd av föreskrifter  
  
 som meddelats med stöd av  
  
 4 a § eller till följd av  
  
 länsstyrelsens beslut enligt 5 §  
  
 andra stycket skall antas  
  
 medföra en betydande miljöpåverkan,  
  
 skall miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 alltid innehålla  
  
 Om verksamheten eller  
  
 åtgärden till följd av föreskrifter  
  
 som meddelats med stöd av  
  
 4 a § eller till följd av  
  
 länsstyrelsens beslut enligt 5 §  
  
 andra stycket ska antas medföra  
  
 en betydande miljöpåverkan  
  
 eller om en tillsynsmyndighet  
  
 enligt 9 kap. 6 § tredje stycket  
  
 förelagt en verksamhetsutövare  
  
 att söka tillstånd, ska  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 alltid innehålla  
  
 1. en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter  
  
 om lokalisering, utformning och omfattning,  
  
 2. en beskrivning av de  
  
 åtgärder som planeras för att  
  
 skadliga verkningar skall  
  
 undvikas, minskas eller  
  
 avhjälpas, t.ex. hur det skall  
  
 undvikas att verksamheten eller  
  
 åtgärden medverkar till att en  
  
 miljökvalitetsnorm enligt 5 kap.  
  
 överträds,  
  
 2. en beskrivning av de  
  
 åtgärder som planeras för att  
  
 skadliga verkningar ska  
  
 undvikas, minskas eller  
  
 avhjälpas, t.ex. hur det ska  
  
 undvikas att verksamheten eller  
  
 åtgärden medverkar till att en  
  
 miljökvalitetsnorm enligt 5 kap.  
  
 överträds,  
  
 3. de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den  
  
 huvudsakliga inverkan på människors hälsa, miljön och  
  
 hushållningen med mark och vatten samt andra resurser som  
  
 verksamheten eller åtgärden kan antas medföra,  
  
 4. en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga,  
  
 samt alternativa utformningar tillsammans med dels en motivering  
  
 varför ett visst alternativ har valts, dels en beskrivning av  
  
 konsekvenserna av att verksamheten eller åtgärden inte kommer till  
  
 stånd, och  
  
 5. en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges i  
  
 1–4.  
  
 När en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 skall redovisa  
  
 alternativa utformningar enligt  
  
 andra stycket 4 får länsstyrelsen,  
  
 inom ramen för samrådsförfarandet,  
  
 ställa krav på att  
  
 När en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 ska redovisa  
  
 alternativa utformningar enligt  
  
 andra stycket 4 får länsstyrelsen,  
  
 inom ramen för samrådsförfarandet,  
  
 ställa krav på att  
  
 25 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 även andra jämförbara sätt att nå  
  
 samma syfte skall redovisas.  
  
 För verksamheter eller  
  
 åtgärder som kan antas påverka  
  
 miljön i ett naturområde som  
  
 har förtecknats enligt 7 kap.  
  
 27 § första stycket 1 eller 2 skall  
  
 en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 alltid innehålla de uppgifter som  
  
 behövs för prövningen enligt  
  
 7 kap. 28 b och 29 §§. Om  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 har upprättats enbart för en  
  
 prövning enligt 7 kap. 28 b och  
  
 29 §§, behöver beskrivningen  
  
 endast innehålla de uppgifter  
  
 som behövs för den prövningen. 
  
 även andra jämförbara sätt att nå  
  
 samma syfte ska redovisas.  
  
 För verksamheter eller  
  
 åtgärder som kan antas påverka  
  
 miljön i ett naturområde som  
  
 har förtecknats enligt 7 kap.  
  
 27 § första stycket 1 eller 2 ska  
  
 en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 alltid innehålla de uppgifter som  
  
 behövs för prövningen enligt  
  
 7 kap. 28 b och 29 §§. Om  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 har upprättats enbart för en  
  
 prövning enligt 7 kap. 28 b och  
  
 29 §§, behöver beskrivningen  
  
 endast innehålla de uppgifter  
  
 som behövs för den prövningen. 
  
 9 kap.  
  
 6 §  
  
 Regeringen får föreskriva att  
  
 det skall vara förbjudet att utan  
  
 tillstånd eller innan anmälan har  
  
 gjorts  
  
 Regeringen får föreskriva att  
  
 det ska vara förbjudet att utan  
  
 tillstånd eller innan anmälan har  
  
 gjorts  
  
 1. anlägga eller driva vissa slag av fabriker, andra inrättningar  
  
 eller annan miljöfarlig verksamhet,  
  
 2. släppa ut avloppsvatten i mark, vattenområde eller grundvatten,  
  
 3. släppa ut eller lägga upp fast avfall eller andra fasta ämnen, om  
  
 detta kan leda till att mark, vattenområde eller grundvatten kan  
  
 förorenas, eller  
  
 4. bedriva sådan miljöfarlig verksamhet som avses i 1–3, om den  
  
 ändras med avseende på tillverkningsprocess, reningsförfarande  
  
 eller på något annat sätt.  
  
 Även om tillståndsplikt enligt första stycket inte har föreskrivits  
  
 får tillsynsmyndigheten i enskilda fall förelägga en  
  
 verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd, om verksamheten  
  
 medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande  
  
 olägenheter för människors hälsa eller miljön.  
  
 Om en verksamhet, för vilken  
  
 anmälningsskyldighet gäller enligt  
  
 26 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 föreskrifter som har meddelats  
  
 med stöd av första stycket, kan  
  
 antas medföra en betydande  
  
 miljöpåverkan, ska tillsynsmyndigheten  
  
 förelägga verksamhetsutövaren  
  
 att ansöka om  
  
 tillstånd när det krävs till följd av  
  
 Sveriges medlemskap i  
  
 Europeiska unionen  
  
 Den som bedriver eller avser att bedriva miljöfarlig verksamhet  
  
 får ansöka om tillstånd till verksamheten enligt denna balk även om  
  
 det inte krävs tillstånd.  
  
 En anmälningspliktig verksamhet får påbörjas tidigast sex  
  
 veckor efter det att anmälan har gjorts, om inte tillsynsmyndigheten  
  
 bestämmer något annat.  
  
 17 kap.  
  
 4 a §  
  
 På kommunfullmäktiges  
  
 begäran skall regeringen förbehålla  
  
 sig tillåtlighetsprövningen  
  
 av en ny verksamhet  
  
 av något av följande slag, om ett  
  
 sådant förbehåll är möjligt enligt  
  
 3 § och det inte finns särskilda  
  
 skäl för att avstå från  
  
 prövningen:  
  
 På kommunfullmäktiges  
  
 begäran ska regeringen förbehålla  
  
 sig tillåtlighetsprövningen  
  
 av en ny verksamhet  
  
 av något av följande slag, om ett  
  
 sådant förbehåll är möjligt enligt  
  
 3 § och det inte finns särskilda  
  
 skäl för att avstå från  
  
 prövningen:  
  
 1. järn-, stål- och andra metallverk samt ferrolegeringsverk,  
  
 2. massafabriker och pappersbruk,  
  
 3. fabriker för raffinering av råolja eller för tung petrokemisk  
  
 produktion,  
  
 4. fabriker för framställning av baskemikalier eller gödselmedel,  
  
 5. cementfabriker,  
  
 6. förbränningsanläggningar som har en tillförd effekt om minst  
  
 200 megawatt,  
  
 7. gruppstationer för vindkraft  
  
 med tre eller flera vindkraftsaggregat  
  
 med en sammanlagd  
  
 uteffekt av minst tio megawatt,  
  
 7. vindkraftverk som omfattas  
  
 av tillståndsplikt enligt föreskrifter  
  
 som har meddelats med  
  
 stöd av 9 kap. 6 §,  
  
 8. anläggningar för lagring av minst 50 miljoner normalkubikmeter  
  
 naturgas,  
  
 27 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 9. anläggningar för behandling av farligt avfall där huvuddelen av  
  
 det avfall som avses bli behandlat kommer från andra inrättningar  
  
 och där mer än 10 000 ton farligt avfall årligen förbränns eller på  
  
 annat sätt återvinns eller bortskaffas,  
  
 10. anläggningar för att utvinna ämnen eller material inom de  
  
 områden som anges i 4 kap. 5 §,  
  
 11. byggande av plattformar som är avsedda att användas vid  
  
 utvinning av olja eller gas inom havsområden samt annan än helt  
  
 tillfällig ankring eller förtöjning av sådana plattformar för  
  
 reparation, ombyggnad eller av någon annan anledning,  
  
 12. vattenkraftverk som är avsedda för en installerad  
  
 generatoreffekt av minst 20 megawatt,  
  
 13. vattenregleringar varigenom  
  
 ett vattenmagasin av  
  
 minst 100 miljoner kubikmeter  
  
 under året eller tio miljoner  
  
 kubikmeter under veckan skall  
  
 utnyttjas,  
  
 13. vattenregleringar varigenom  
  
 ett vattenmagasin av  
  
 minst 100 miljoner kubikmeter  
  
 under året eller tio miljoner  
  
 kubikmeter under veckan ska  
  
 utnyttjas,  
  
 14. vattenöverledningar eller andra vattenbortledningar från  
  
 vattendrag eller sjöar med en normal oreglerad lågvattenföring av  
  
 minst tio kubikmeter i sekunden i bortledningspunkten eller  
  
 utloppet, om därigenom en sådan mängd vatten tas i anspråk att  
  
 vattenföringen understiger fyra femtedelar av den normala  
  
 oreglerade lågvattenföringen,  
  
 15. grundvattentäkter för tillgodogörande av en större  
  
 vattenmängd än 10 000 kubikmeter om dygnet, om inte minst nio  
  
 tiondelar av det uttagna vattnet återförs till grundvattenmagasinet,  
  
 16. andra vattenregleringar, vattenöverledningar och vattenbortledningar  
  
 än som har angetts förut, om verksamheten avser  
  
 någon av sjöarna Vänern, Vättern, Mälaren, Hjälmaren, Storsjön i  
  
 Jämtland eller Siljan och företaget kan antas få betydande  
  
 omfattning eller bli av ingripande slag, och  
  
 17. flygplatser med en banlängd av minst 2 100 meter.  
  
 6 §  
  
 Regeringen får tillåta en verksamhet som avses i 1 § 1, endast  
  
 om kommunfullmäktige har tillstyrkt detta.  
  
 Samma förutsättning för regeringens tillåtlighet gäller också i  
  
 fråga om verksamheter som avses i 3 § första stycket 1 eller 4 §, om  
  
 de avser annat än vattenverksamhet eller trafikanläggningar.  
  
 28 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 Om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att  
  
 verksamheterna kommer till stånd får regeringen, trots vad som  
  
 sägs i första och andra styckena, tillåta  
  
 1. verksamheter som sägs i 1 § 1, om det är fråga om  
  
 mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller kärnavfall,  
  
 2. förbränningsanläggningar som har en tillförd effekt om minst  
  
 200 megawatt,  
  
 3. gruppstationer för vindkraft  
  
 med tre eller flera vindkraftsaggregat  
  
 med en sammanlagd  
  
 uteffekt av minst tio megawatt,  
  
 3. vindkraftverk som omfattas  
  
 av tillståndsplikt enligt föreskrifter  
  
 som har meddelats med  
  
 stöd av 9 kap. 6 §,  
  
 4. anläggningar för lagring av minst 50 miljoner normalkubikmeter  
  
 naturgas,  
  
 5. anläggningar för behandling av farligt avfall där huvuddelen av  
  
 det avfall som avses bli behandlat kommer från andra inrättningar  
  
 och där mer än 10 000 ton farligt avfall årligen förbränns eller på  
  
 annat sätt återvinns eller bortskaffas.  
  
 Tredje stycket gäller dock inte om en annan plats bedöms vara  
  
 lämpligare för verksamheten eller om en lämplig plats har anvisats  
  
 för verksamheten inom en annan kommun som kan antas godta en  
  
 placering där.  
  
 26 kap.  
  
 20 §  
  
 Om en miljöfarlig verksamhet  
  
 omfattas av tillståndsplikt  
  
 enligt vad som föreskrivs med  
  
 stöd av 9 kap. 6 § första stycket  
  
 skall den som utövar verksamheten  
  
 varje år lämna en  
  
 miljörapport till den tillsynsmyndighet  
  
 som utövar tillsynen  
  
 över verksamheten. Detta gäller  
  
 också den som förelagts att  
  
 ansöka om tillstånd enligt 9 kap.  
  
 6 § andra stycket. I miljörapporten  
  
 skall redovisas de  
  
 åtgärder som har vidtagits för  
  
 att uppfylla villkoren i ett  
  
 tillståndsbeslut och resultaten  
  
 av dessa åtgärder.  
  
 Om en miljöfarlig verksamhet  
  
 omfattas av tillståndsplikt  
  
 enligt vad som föreskrivs med  
  
 stöd av 9 kap. 6 § första stycket  
  
 ska den som utövar verksamheten  
  
 varje år lämna en  
  
 miljörapport till den tillsynsmyndighet  
  
 som utövar tillsynen  
  
 över verksamheten. Detta gäller  
  
 också den som förelagts att  
  
 ansöka om tillstånd enligt 9 kap.  
  
 6 §. I miljörapporten ska  
  
 redovisas de åtgärder som har  
  
 vidtagits för att uppfylla  
  
 villkoren i ett tillståndsbeslut  
  
 och resultaten av dessa åtgärder.  
  
 29 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 Regeringen eller den  
  
 myndighet som regeringen  
  
 bestämmer får föreskriva att en  
  
 miljörapport skall innehålla en  
  
 redovisning av verksamhetens  
  
 miljöpåverkan även i annat  
  
 avseende än vad som omfattas  
  
 av villkoren i ett tillståndsbeslut.  
  
 Även redovisning av andra  
  
 uppgifter som är relaterade till  
  
 balkens tillämpningsområde och  
  
 mål får föreskrivas.  
  
 Regeringen eller den  
  
 myndighet som regeringen  
  
 bestämmer får föreskriva att en  
  
 miljörapport ska innehålla en  
  
 redovisning av verksamhetens  
  
 miljöpåverkan även i annat  
  
 avseende än vad som omfattas  
  
 av villkoren i ett tillståndsbeslut.  
  
 Även redovisning av andra  
  
 uppgifter som är relaterade till  
  
 balkens tillämpningsområde och  
  
 mål får föreskrivas.  
  
 Även om en verksamhet inte är tillståndspliktig, får en föreskrift  
  
 om skyldighet att lämna en miljörapport meddelas.  
  
 U  
  
 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 30 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 3 Förslag till  
  
 lag om ändring i ellagen (1997:857)  
  
 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 a § ellagen (1997:857) ska ha  
  
 följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 2 kap.  
  
 8 §  
  
 Vid prövning av frågor om  
  
 meddelande av nätkoncession  
  
 för linje skall bestämmelserna i  
  
 2–4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap.  
  
 5 § HHmiljöbalken tillämpas.  
  
 En miljökonsekvensbeskrivning  
  
 skall ingå i en ansökan om  
  
 nätkoncession för linje. När det  
  
 gäller förfarandet, kraven på  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 samt planer och planeringsunderlag  
  
 gäller 6 kap. HHmiljöbalken.  
  
 Vid prövning av frågor om  
  
 meddelande av nätkoncession  
  
 för linje ska prövningen inte  
  
 omfatta frågor som prövats i ett  
  
 tillstånd enligt miljöbalken.  
  
 Om tillstånd enligt miljöbalken  
  
 inte finns ska bestämmelserna i  
  
 2–4 kap., 5 kap. 3 § och  
  
 16 kap. 5 § HHmiljöbalken  
  
 tillämpas.  
  
 En miljökonsekvensbeskrivning  
  
 ska ingå i en ansökan om  
  
 nätkoncession för linje om  
  
 verksamheten eller åtgärden inte  
  
 omfattas av tillstånd enligt  
  
 miljöbalken. När det gäller  
  
 förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 samt  
  
 planer och planeringsunderlag  
  
 gäller 6 kap. HHmiljöbalken.  
  
 U  
  
 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 31 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 4 Förslag till  
  
 förordning om ändring i förordningen (1998:899)  
  
 om miljöfarlig verksamhet  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1998:899)om  
  
 miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd  
  
 dels att 7 och 26 a §§ i förordningen ska ha följande lydelse,  
  
 dels att det i förordningen ska föras in en ny paragraf, 25 a §, av  
  
 följande lydelse,  
  
 dels att bilagan till förordningen ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 7 §  
  
 En ansökan om tillstånd till  
  
 miljöfarlig verksamhet enligt  
  
 9 kap. 6 § andra eller tredje  
  
 stycket skall prövas av  
  
 länsstyrelsen. Om verksamheten  
  
 omfattas av bestämmelsen i  
  
 17 kap. 1 § HHmiljöbalken skall  
  
 ansökan i stället prövas av miljödomstolen.  
  
 En ansökan om tillstånd till  
  
 miljöfarlig verksamhet enligt  
  
 9 kap. 6 § andra–fjärde styckena  
  
 ska prövas av länsstyrelsen. Om  
  
 verksamheten omfattas av  
  
 bestämmelsen i 17 kap. 1 §  
  
 HHmiljöbalken ska ansökan i stället  
  
 prövas av miljödomstolen.  
  
 25 a §  
  
 En anmälan av verksamhet  
  
 för vindkraftverk ska, utöver vad  
  
 som anges i 25 §, innehålla  
  
 1. ett kartunderlag som visar  
  
 verksamhetens lokalisering,  
  
 2. teknisk specifikation som  
  
 avseende varje vindkraftverk  
  
 innehåller totalhöjd, navhöjd,  
  
 rotordiameter samt övriga  
  
 tekniska uppgifter av betydelse,  
  
 3. en redogörelse för  
  
 vindförhållandena på platsen och  
  
 förväntat energiutbyte från  
  
 verksamheten,  
  
 4. en redogörelse för de  
  
 kommunala planer som finns för  
  
 32 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 det berörda området,  
  
 5. en redogörelse för hur  
  
 verksamheten påverkar områden  
  
 som är reglerade enligt 3, 4 och  
  
 7 kap. miljöbalken,  
  
 6. en redogörelse för befintliga  
  
 vindkraftverk inom en radie på  
  
 3 km eller det större område  
  
 tillsynsmyndigheten anger,  
  
 7. en redogörelse för nya och  
  
 befintliga vägar och kraftledningar  
  
 som behövs för  
  
 uppförande och drift av  
  
 anläggningen och verksamheten,  
  
 8. en visualisering, ett fotomontage  
  
 eller motsvarande som  
  
 visar hur anläggningen syns i  
  
 landskapet,  
  
 9. en beräkning av bullret från  
  
 anläggningen vid berörda  
  
 fastigheter, och  
  
 10. en beräkning av skuggning  
  
 och reflexer från anläggningen vid  
  
 berörda fastigheter.  
  
 Tillsynsmyndigheten kan  
  
 medge undantag från kraven i  
  
 första stycket om en uppgift är  
  
 obehövlig för handläggningen av  
  
 anmälan.  
  
 I lämplig omfattning ska en  
  
 anmälan som avser vindkraftverk  
  
 av den kommunala tillsynsmyndigheten  
  
 handläggas gemensamt  
  
 med en ansökan om bygglov  
  
 enligt plan och  
  
 bygglagen  
  
 (1987:10) avseende samma vindkraftverk.  
  
 33 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 26 a §  
  
 I fråga om anmälningspliktiga  
  
 verksamheter som i  
  
 bilagan till denna förordning har  
  
 angetts med EU-koden  
  
 85/337-1 eller 85/337-2 ska den  
  
 myndighet som handlägger  
  
 anmälningsärendet särskilt  
  
 beakta de kriterier som anges i  
  
 bilaga 2 till förordningen  
  
 (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 och i varje  
  
 enskilt fall pröva om  
  
 verksamheten behöver  
  
 tillståndsprövas.  
  
 I fråga om anmälningspliktiga  
  
 verksamheter som i  
  
 bilagan till denna förordning har  
  
 angetts med EU-koden  
  
 85/337-1 eller 85/337-2 ska den  
  
 myndighet som handlägger  
  
 anmälningsärendet med stöd av  
  
 de kriterier som anges i bilaga 2  
  
 till förordningen (1998:905) om  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar i  
  
 varje enskilt fall pröva om  
  
 verksamheten kan antas medföra  
  
 en betydande miljöpåverkan.  
  
 Bilaga  
  
 A e 85/337-2 40.80 Enstaka  
  
 vindkraftverk eller gruppstation  
  
 för vindkraft med tre eller flera  
  
 vindkraftsaggregat uppförda i  
  
 vattenområde, om den  
  
 sammanlagda uteffekten är minst  
  
 1 megawatt.  
  
 B e 85/337-2 40.90 Enstaka  
  
 vindkraftverk eller gruppstation  
  
 för vindkraft med tre eller flera  
  
 vindkraftsaggregat, om den  
  
 sammanlagda uteffekten är minst  
  
 25 megawatt. Tillståndsplikt  
  
 enligt denna beskrivning gäller  
  
 inte om verksamheten är  
  
 tillståndspliktig enligt 40.80.  
  
 C e 85/337-2 40.100 Enstaka  
  
 vindkraftverk eller gruppstation  
  
 för vindkraft med tre eller flera  
  
 vindkraftsaggregat, om den  
  
 sammanlagda uteffekten är minst  
  
 125 kilowatt. Anmälningsplikt  
  
 enligt denna beskrivning gäller  
  
 inte om verksamheten är  
  
 B e 85/337-2 40.90 Ett  
  
 vindkraftverk som inklusive  
  
 rotorblad är högre än 150 meter  
  
 eller en gruppstation med minst  
  
 sju vindkraftverk som vart och ett  
  
 inklusive rotorblad är högre än  
  
 50 meter.  
  
 C e 85/337-2 40.100 Ett  
  
 vindkraftverk som inklusive  
  
 rotorblad är högre än 50 meter  
  
 eller en gruppstation med två  
  
 eller flera vindkraftverk.  
  
 Anmälningsplikt enligt denna  
  
 beskrivning gäller inte om  
  
 verksamheten är tillståndspliktig  
  
 34 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 tillståndspliktig enligt 40.80 eller  
  
 40.90.  
  
 enligt 40.90.  
  
 U  
  
 1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 2. Om en verksamhet omfattas av ett anmälningsärende som  
  
 enligt äldre bestämmelser har inletts före den 1 juli 2009, gäller de  
  
 äldre bestämmelserna.  
  
 35 
  
 Författningsförslag SOU 2008:86  
  
 5 Förslag till  
  
 förordning om ändring i förordningen (1998:905)  
  
 om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 Härigenom föreskrivs att 3 § förordningen (1998:905) om  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 3 §  
  
 En verksamhet eller åtgärd  
  
 ska alltid antas medföra en  
  
 betydande miljöpåverkan, om  
  
 verksamheten eller åtgärden  
  
 1. enligt bilagan till förordningen  
  
 (1998:899) om miljöfarlig  
  
 verksamhet och hälsoskydd  
  
 omfattas av verksamhetsbeskrivningen  
  
 i 1.10, 1.11, 5.10,  
  
 11.10, 11.20, 13.10, 13.20, 13.30,  
  
 13.40, 13.50, 13.60, 17.10, 17.20,  
  
 18.10, 18.20, 20.50, 21.10, 21.20,  
  
 21.30, 21.40, 23.10, 23.30, 23.40,  
  
 23.50, 24.10, 24.20, 24.40, 24.50,  
  
 24.60, 24.80, 26.10, 26.20, 26.70,  
  
 26.80, 26.130, 26.140, 27.10,  
  
 27.20, 27.30, 27.31, 27.32, 27.40,  
  
 27.50, 27.70, 27.80, 27.90, 27.91,  
  
 27.100, 27.101, 27.110, 27.120,  
  
 27.130, 31.10, 31.40, 31.50,  
  
 34.30, 34.60, 34.70, 35.10, 39.10,  
  
 39.40, 39.60, 39.80, 40.10, 40.30,  
  
 40.40, 40.50, 40.80, 40.90, 45.10,  
  
 63.10, 63.30, 63.40, 90.10,  
  
 90.119, 90.150, 90.160, 90.180,  
  
 90.190, 90.200, 90.210, 90.220,  
  
 90.290, 90.320, 90.330, 90.340,  
  
 90.350, 90.360, 90.380, 90.400,  
  
 90.410, 90.440, 90.450, 90.455,  
  
 90.460, 90.470 eller 92.10,  
  
 En verksamhet eller åtgärd  
  
 ska alltid antas medföra en  
  
 betydande miljöpåverkan, om  
  
 verksamheten eller åtgärden  
  
 1. enligt bilagan till förordningen  
  
 (1998:899) om miljöfarlig  
  
 verksamhet och hälsoskydd  
  
 omfattas av verksamhetsbeskrivningen  
  
 i 1.10, 1.11, 5.10,  
  
 11.10, 11.20, 13.10, 13.20, 13.30,  
  
 13.40, 13.50, 13.60, 17.10, 17.20,  
  
 18.10, 18.20, 20.50, 21.10, 21.20,  
  
 21.30, 21.40, 23.10, 23.30, 23.40,  
  
 23.50, 24.10, 24.20, 24.40, 24.50,  
  
 24.60, 24.80, 26.10, 26.20, 26.70,  
  
 26.80, 26.130, 26.140, 27.10,  
  
 27.20, 27.30, 27.31, 27.32, 27.40,  
  
 27.50, 27.70, 27.80, 27.90, 27.91,  
  
 27.100, 27.101, 27.110, 27.120,  
  
 27.130, 31.10, 31.40, 31.50,  
  
 34.30, 34.60, 34.70, 35.10, 39.10,  
  
 39.40, 39.60, 39.80, 40.10, 40.30,  
  
 40.40, 40.50, 45.10, 63.10, 63.30,  
  
 63.40, 90.10, 90.119, 90.150,  
  
 90.160, 90.180, 90.190, 90.200,  
  
 90.210, 90.220, 90.290, 90.320,  
  
 90.330, 90.340, 90.350, 90.360,  
  
 90.380, 90.400, 90.410, 90.440,  
  
 90.450,  
  
 90.455, 90.460, 90.470  
  
 eller 92.10,  
  
 36 
  
 SOU 2008:86 Författningsförslag  
  
 2. enligt bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och  
  
 hälsoskydd omfattas av verksamhetsbeskrivningen i 10.10, 10.11  
  
 eller 10.20 och  
  
 a) är en torvtäkt som omfattar mer än 150 hektar eller har en  
  
 produktion som överstiger 25 000 kubikmeter per kalenderår, eller  
  
 b) är en täkt för annat än husbehov av berg, naturgrus eller  
  
 andra jordarter, torv och matjord undantagna, som omfattar mer än  
  
 25 hektar eller har en produktion som överstiger 25 000 ton per  
  
 kalenderår,  
  
 3. är en vattenverksamhet med  
  
 a) minikraftverk eller annat vattenkraftverk,  
  
 b) vattenöverledning av mer än fem procent av normal  
  
 lågvattenmängd i något av berörda områden, eller  
  
 c) muddring i ett miljöriskområde eller muddring för en farled,  
  
 eller  
  
 4. omfattas av någon av bestämmelserna om regeringens  
  
 tillåtlighetsprövning i 17 kap. 1 § 2–4H H eller 4 a § 13–17 HHmiljöbalken.  
  
 I fråga om andra verksamheter och åtgärder än de som avses i  
  
 första stycket samt i fråga om ändring av sådana verksamheter och  
  
 åtgärder ska länsstyrelsen med stöd av de kriterier som anges i  
  
 bilaga 2 till denna förordning besluta om verksamheten eller  
  
 åtgärderna kan antas medföra en betydande miljöpåverkan.  
  
 U  
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 37 
  
 1 Inledning  
  
 1.1 Utredningsuppdraget  
  
 Miljöprocessutredningen har genom regeringens tilläggsdirektiv  
  
 (dir. 2007:184) fått i uppdrag att utreda behovet av författningsändringar  
  
 i fråga om bl.a. förnybar energi och vid behov föreslå  
  
 nödvändiga författningsändringar i miljöbalken (1998:808), plan och  
  
 bygglagen (1987:10, PBL) och andra berörda författningar.  
  
 Såväl ursprungsdirektiven (dir. 2007:94) som ovan nämnda  
  
 tilläggsdirektiv fogas till detta delbetänkande som bilaga 1 och 2.  
  
 1.2 Utredningens arbete  
  
 Miljöprocessutredningen har under arbetet med detta delbetänkande  
  
 haft tre sammanträden med sakkunnig och experter.  
  
 Utredningen har vidare arrangerat en hearing med deltagande av  
  
 berörda myndigheter, organisationer och företag. Därutöver har  
  
 utredningen varit i kontakt med personal vid ett flertal kommuner  
  
 och länsstyrelser, de regionala vindkraftsamordnarna, representanter  
  
 från Luftfartstyrelsen, Lantmäteriet, Föreningen Svenskt  
  
 Landskapsskydd, Sametinget, Sveriges Samers Riksförbund (SSR),  
  
 Försvarsmakten och Svensk Energi. Vidare har utredningen träffat  
  
 representanter från Vattenfall AB. Utredningen har även besökt  
  
 By- og Landskapsstyrelsen under det danska Miljøministeriet  
  
 och den danska Energistyrelsen under Klima- og Energiministeriet  
  
 i Köpenhamn samt det tyska Bundesministerium für  
  
 Umwelt, Naturschutz und Rodriguez och den tyska  
  
 Oberverwaltungsgericht i Berlin för att få erfarenheter från  
  
 Danmark och Tyskland. Den särskilde utredaren har dessutom  
  
 deltagit vid den nationella vindkraftskonferensen i Kalmar.  
  
 Miljöprocessutredningen har mottagit skrivelser från Statkraft  
  
 SCA Vind AB (Vindkraft norr), Vattenfall AB, Terry   
  
 39 
  
 Inledning SOU 2008:86  
  
 Lundholm Advokatbyrå, Sveriges Kommuner och Landsting  
  
 (SKL), Boverket samt Lantbrukarnas Riksförbund (LRF).  
  
 Skrivelser kom också in till utredningen i samband med hearingen.  
  
 Utredningen har samrått med Byggprocessutredningen  
  
 (M 2007:06), Näringslivets Regelnämnd och Verket för näringslivsutveckling  
  
 (Nutek). Uppgifter har vidare inhämtats från  
  
 Laholms, Falkenbergs, Piteå och Nordmalings kommuner samt  
  
 från myndigheter m.fl. i Danmark, Tyskland, Spanien och England.  
  
 1.3 Utredningens tidigare betänkanden  
  
 I betänkandet En ny instansordning i mål enligt Plan- och bygglagen  
  
 (SOU 2007:111) föreslog utredningen att överklaganden av beslut  
  
 enligt den lagen i fortsättningen ska prövas av miljödomstolarna i  
  
 stället för som hittills av länsrätterna när det gäller byggärenden  
  
 och av regeringen i fråga om planärenden. Detta innebär bl.a. att  
  
 alla överklaganden enligt PBL och miljöbalken som gäller vindkraftverk  
  
 i fortsättningen ska handläggas av miljödomstolarna.  
  
 Miljödomstolarnas avgöranden ska enligt utredningens förslag  
  
 överklagas till Miljööverdomstolen.  
  
 I betänkandet Miljödomstolarna – domkretsar – lokalisering –  
  
 handläggningsregler (SOU 2008:31) föreslog utredningen att miljödomstolarnas  
  
 domkretsar ska samordnas med vattendistrikten  
  
 enligt 5 kap. miljöbalken. Enligt betänkandet ska miljödomstolarna  
  
 vara oförändrade i fråga om antal och kansliorter. Utredningen  
  
 kommer att behandla frågan om handläggningsreglerna för miljödomstolarna  
  
 i ett kommande betänkande.  
  
 Betänkandena har remissbehandlats.  
  
 40 
  
 2 Energipolitik m.m.  
  
 2.1 Energipolitik  
  
 I början av 1900-talet och årtiondena därefter tog elektrifieringen  
  
 fart i Sverige. År 1918 kom en ny vattenlag som i huvudsak var en  
  
 exploateringslag för vattenkraftsutbyggnaden. Vattenkraften har  
  
 sedan dess varit och är alltjämt en betydande del av svensk  
  
 elförsörjning. Diskussionen om den svenska energipolitiken tog ny  
  
 fart i samband med oljekrisen på 1970-talet efter vilken målet för  
  
 energipolitiken blev att minska energiförbrukningen och  
  
 oljeberoendet. Under 1970- och 1980-talen startades de svenska  
  
 kärnkraftsreaktorerna och har sedan dess utgjort ett komplement  
  
 till vattenkraften för den svenska elförsörjningen. Från 1997 har  
  
 energipolitiken varit inriktad på användning av inhemska förnybara  
  
 energikällor samt effektivisering av energianvändningen. Dagens  
  
 energipolitik syftar till att underlätta omställningen till ett  
  
 ekologiskt uthålligt samhälle genom effektivisering av elanvändningen,  
  
 konvertering till förnybara energislag samt miljömässigt  
  
 acceptabel elproduktionsteknik. Användningen av fossila bränslen  
  
 ska hållas på en låg nivå. Nationalälvarna och de övriga älvsträckor  
  
 som riksdagen har undantagit från utbyggnad skyddas även  
  
 fortsättningsvis. Det är en viktig förutsättning för den svenska  
  
 industrin att det finns en säker tillgång till el till ett rimligt pris.  
  
 Inriktningen av politiken beskrivs utförligare i propositionerna En  
  
 uthållig energiförsörjning (prop. 1996/97:84) och Samverkan för en  
  
 trygg, effektiv och miljövänlig energianvändning (prop. 2001/02:143).  
  
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG av den  
  
 27 september 2001 om främjanden av el producerad från förnybara  
  
 energikällor på den inre marknaden för el ska bidra till  
  
 försörjningstrygghet, ökad sysselsättning och förbättrad miljö.  
  
 Direktivet syftar till att främja en ökning av de förnybara  
  
 energikällornas bidrag till elproduktionen på den inre marknaden  
  
 41 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 och att skapa en grund för ett framtida rättsligt ramverk på  
  
 gemenskapsnivå för detta. Den ökade användningen av el från  
  
 förnyelsebara energikällor är viktig för att uppfylla Kyotoprotokollet.  
  
 Direktivet pekar på att sektorn för energi från  
  
 förnybara energikällor har en särpräglad struktur som bör beaktas  
  
 vid översynen av reglerna om tillståndsgivning för att uppföra  
  
 anläggningar som producerar el från förnybara energikällor. Direktivet  
  
 ålägger medlemsstaterna att utvärdera lagar och författningar  
  
 för att minska lagstiftningshinder och andra hinder för en ökning  
  
 av produktion från förnybara energikällor samt för att få fram  
  
 effektivare och snabbare administrativa förfaranden på lämplig nivå.  
  
 Utbyggnaden av vindkraften är en del i arbetet att uppnå det av  
  
 riksdagen fastställda miljömålet Begränsad klimatpåverkan. Sverige  
  
 har, tillsammans med övriga EU-länder, ratificerat Kyoto-protokollet.  
  
 Enligt Kyoto-protokollet ska Sverige reducera utsläppen av  
  
 växthusgaser med 8 % från 1990 års nivå fram till år 2012  
  
 EG-kommissionen har i januari 2008 lagt ett förslag till ett nytt  
  
 direktiv om främjande av användning för förnybar energi. Även det  
  
 nya direktivet slår fast att användandet av förnybar energi är viktigt  
  
 för att minska utsläppen av växthusgaser och uppfylla Kyotoprotokollet.  
  
 Förnybar energi spelar också en viktig roll för att  
  
 trygga energiförsörjningen, stimulera den tekniska utvecklingen  
  
 och ge möjligheter till sysselsättning och regional utveckling,  
  
 särskilt i landsbygdsområden. Bristen på tydliga regler och samordning  
  
 mellan olika organ för godkännande har visat sig hindra  
  
 utvecklingen. Särskild hänsyn bör därför tas till den speciella  
  
 strukturen hos sektorn för förnybar energi när nationella, regionala  
  
 och lokala myndigheter ser över sina administrativa rutiner för att  
  
 ge tillstånd till uppförande och drift av anläggningar som  
  
 producerar t.ex. el. Administrativa godkännandeförfaranden bör  
  
 följa tydliga riktlinjer för anläggningar som utnyttjar förnybara  
  
 energikällor. Medlemsstaterna ska se till att de nationella reglerna  
  
 för godkännande som gäller för anläggningar som producerar t.ex.  
  
 el från förnybara källor är proportionerliga och nödvändiga.  
  
 Medlemsstaterna ska bl.a. fastställa klara riktlinjer för samordning  
  
 mellan administrativa organ, i fråga om tidsgränser samt mottagande  
  
 och hantering av planerings- och tillståndsansökningar.  
  
 Förenklade godkännanderutiner ska fastställas för mindre projekt  
  
 och det ska utses medlare vid dispyter mellan sökande och  
  
 myndigheter.  
  
 42 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 Genom lagen (2003:113) om elcertifikat främjas produktionen  
  
 av förnyelsebar energi. Lagen är delvis en följd av ovan nämnda  
  
 EG-direktiv 2001/77/EG. Systemet innebär att varje producent av  
  
 förnyelsebar energi erhåller ett elcertifikat av staten för varje  
  
 producerad megawattimme el. De energislag som omfattas är vindkraft,  
  
 solenergi, geotermisk energi, vågenergi, torv, biobränslen,  
  
 småskalig vattenkraft (under 1500 kW) samt produktionsökningar  
  
 till följd av effektiviseringar av befintliga vattenkraftsanläggningar.  
  
 Varje elleverantör och vissa elanvändare är sedan skyldiga att köpa  
  
 ett visst antal elcertifikat i förhållande till sin totala produktion  
  
 respektive användning. Detta krav kallas kvotplikt. Kvotplikten,  
  
 som anges direkt i lagens 4 kap. 3 §, var vid lagens införande ca 7 %  
  
 för att successivt stiga till ca 17 % år 2010 och sjunka till ca 4 % år  
  
 2030. Affärerna görs upp av aktörerna själva. Den som inte har  
  
 tillräckligt med certifikat vid den årliga avstämningen tvingas betala  
  
 en kvotpliktsavgift. Den som har fler certifikat än vad som krävs  
  
 kan sälja dessa eller spara innehavet för framtiden.  
  
 År 2005 togs ett steg framåt för att främja vindkraften som en  
  
 förnybar energikälla när regeringen i propositionen Miljövänlig el  
  
 med vindkraft – åtgärder för ett livskraftigt vindbruk (prop.  
  
 2005/06:143) slog fast att man skulle förbättra förutsättningarna  
  
 för en långsiktigt hållbar elproduktion från vind benämnd vindbruk.  
  
 I propositionen anförde regeringen bl.a.  
  
 Utnyttjande av vind för elproduktion bör jämställas med andra  
  
 näringar som fiske, rennäring samt jord- och skogsbruk vilka också  
  
 bygger på nyttjande av förnybara naturresurser. Ordet vindbruk bör  
  
 användas som en sammanfattning av en lokalt förankrad, förnybar och  
  
 långsiktigt hållbar näring som baseras på produktion av el från vind.  
  
 En ökad användning av vindkraft bör bidra till ett minskat beroende av  
  
 icke förnybara energikällor. En utbyggnad av vindkraften bör  
  
 medverka till utveckling regionalt och inte minst lokalt på  
  
 landsbygden. Att nya arbetstillfällen tillkommer på landsbygden är en  
  
 positiv effekt. Underleverantörer till vindkraftsindustrin finns i olika  
  
 delar av den svenska ekonomin och är en viktig produktionsgren.  
  
 Regeringen presenterar med denna proposition inriktningen på det  
  
 arbete som kommer att ske under kommande femårsperiod. Att ta  
  
 tillvara vindbrukets möjligheter till regional och lokal utveckling spelar  
  
 här en central roll. I kommuner och övriga myndigheter med  
  
 samhällsplanerande uppgifter bör arbetet med att främja vindkraften  
  
 ges högre prioritet än i dag. Regeringens översyn av myndigheternas  
  
 arbete med vindkraft bör fortsätta. Länsstyrelserna bör ge högre  
  
 prioritet åt frågor rörande vindkraft än vad som sker i dag. De har en  
  
 43 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 central roll för vindkraft när det gäller samordning med och mellan  
  
 kommunernas planering, framtagande av planeringsunderlag, avvägningar  
  
 vid intressekonflikter och genom arbetet i miljöprövningsdelegationerna 
  
 . Som regeringens regionala företrädare bör  
  
 länsstyrelserna aktivt bidra till att förbättra förutsättningarna för en  
  
 expansion av vindkraft. En aktuell översiktsplan som också behandlar  
  
 vindkraft tjänar många syften. Den offentliga process som krävs för att  
  
 ta fram en översiktsplan innebär att medborgarna är informerade,  
  
 vilket ökar förståelsen och acceptansen för planens innehåll och dess  
  
 konsekvenser. Företag får information om var kommunen ser  
  
 möjligheter för etableringar, något som förbättrar möjligheterna för en  
  
 tidig dialog med konkurrerande intressen. Nätägare kan förutse var  
  
 utbyggnad kan komma att ske. En aktuell översiktsplan kan underlätta  
  
 och påskynda efterföljande planering och beviljande av bygglov. Att  
  
 korta ner den tid som åtgår för planering och beredning av  
  
 ansökningar kan vara av avgörande betydelse för etableringen av  
  
 mindre vindkraftsanläggningar. En omfattande utbyggnad av vindkraft  
  
 ställer krav på anpassning av elnäten och regelverket kring anslutning  
  
 till dessa. Elnäten påverkar också planeringsförutsättningarna.  
  
 Regeringen avser att inom kort tillsätta en utredning med uppgift att  
  
 närmare belysa dessa frågeställningar. I Sverige finns många  
  
 kommuner som täcker större landområden samtidigt som  
  
 befolkningsunderlaget är förhållandevis litet. För dessa kommuner,  
  
 ofta med begränsade resurser för planering, kan det vara svårt att  
  
 upprätthålla en aktuell översiktlig planering baserad på relevanta och  
  
 aktuella underlag. Förutsättningarna för de kommuner som vill ha en  
  
 aktuell kommunal översiktsplan kan vara mycket olika. Ett nytt  
  
 nationellt vindkarteringsunderlag, Kartläggning av vindpotentialen i  
  
 Sverige (P 20484-1), som bygger på en nyutvecklad beräkningsmetod  
  
 från Uppsala universitet presenterades i början av 2006 av  
  
 Energimyndigheten. Preliminära resultat från karteringen, som också  
  
 verifierats av mätningar, visar att förutsättningarna för vindkraft lokalt  
  
 kan skilja sig avsevärt jämfört med tidigare uppskattningar. Framför  
  
 allt visar karteringen att vindförutsättningarna i inlandet, mellan  
  
 kusten och fjällen, är bättre än vad som tidigare har antagits.  
  
 Regeringen bedömer att det stöd som tre kommuner fick för att  
  
 vitalisera den fysiska planeringen förbättrade möjligheterna för  
  
 vindkraftsetableringar i de aktuella kommunerna. Det har också visat  
  
 sig att i de kommuner som pekat ut områden för vindkraft i sin  
  
 översiktsplanering kan den kommunala prövningen av en föreslagen  
  
 utbyggnad bli enklare och ta mindre tid.  
  
 Regeringens uppfattning är  
  
 därför att det är välmotiverat att införa ett tillfälligt stöd för att öka  
  
 möjligheterna för intresserade kommuner att bedriva en aktiv  
  
 översiktlig fysisk planering som kan möta behovet av och klarlägga  
  
 förutsättningarna för en utbyggnad av vindkraft. Sådan planering bör  
  
 ske i samråd med de intilliggandekommuner som kan komma att  
  
 beröras av en utbyggnad av vindkraft. För att underlätta en  
  
 mellankommunal samordning i planeringen bör det nya stödet också  
  
 44 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 kunna beviljas bl.a. kommunalförbund och andra kommunala  
  
 samverkansformer. Ett stöd till en översiktlig planering i syfte att  
  
 klarlägga förutsättningarna för en utbyggnad av vindkraft bör således  
  
 kunna lämnas till kommuner som har för avsikt att aktualisera,  
  
 revidera eller på annat sätt komplettera den kommunövergripande  
  
 översiktsplanen för att vindkraftsintressena skall kunna beaktas. Stöd  
  
 bör också kunna ges till kommuner som på annat sätt avser att  
  
 förbättra kunskapsunderlaget kring vindbruk och därmed tydligare  
  
 klarlägga förutsättningarna för vindkraftsetableringar. Det i plan- och  
  
 bygglagen reglerade förfarandet vid utarbetande av en översiktsplan  
  
 skapar förutsättningar för delaktighet hos berörda och intresserade  
  
 parter och ökar förankringen hos olika intressenter som  
  
 kommuninvånare, näringsföreträdare, länsstyrelse och andra berörda  
  
 kommuner för de avvägningar och ställningstaganden som kommer till  
  
 stånd under planeringsprocessen. Avsikten med stödet är att det skall  
  
 tillföra resurser till såväl den fysiska planeringen som framtagandet av  
  
 planeringsunderlag. Därigenom erbjuds ett stöd till kommuner som  
  
 kan komma att bidra till en ökad utbyggnad av vindkraft men där  
  
 brister i kunskap och erfarenhet eller avsaknad av resurser försvårar ett  
  
 sådant arbete. Länsstyrelsernas roll som regional samordnare medför  
  
 att också länsstyrelserna bör kunna ansöka om att ta del av stödet.  
  
 Boverket, i samråd med Energimyndigheten och Sveriges Kommuner  
  
 och Landsting, bör få i uppdrag att ta fram förslag till hur stödet kan  
  
 utformas mer i detalj. Miljöbalken, plan- och bygglagen och  
  
 förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar innehåller  
  
 bestämmelser som innebär att en miljöbedömning sannolikt kommer  
  
 att krävas för flertalet översiktsplaner.  
  
 Riksdagen har satt upp målet att det år 2015 ska vara möjligt att  
  
 producera 10 TWh el från vindkraft. För att nå det målet krävs  
  
 ca 2 000 vindkraftverk med en effekt på ca 2 MW vardera. I  
  
 propositionen Förnybar el med gröna certifikat (prop. 2005/06:154)  
  
 föreslog regeringen att ambitionsnivån för elproduktion från  
  
 förnyelsebar energi skulle sättas till 17 TWh t.o.m. år 2016.  
  
 Energimyndigheten har under 2008 i en rapportTPF 
  
 1 
  
 FPT presenterat ett  
  
 förslag till ett nytt planeringsmål för vindkraft år 2020. Förslaget  
  
 innebär att det ska vara möjligt att producera 30 TWh el från  
  
 vindkraft varav 20 TWh från landbaserad vindkraft och 10 TWh  
  
 från havsbaserad vindkraft. För att nå målet 30 TWh krävs att det,  
  
 beroende på vindkraftverkens storlek och i vilka vindlägen de  
  
 placeras, byggs 3 000–6 000 vindkraftverk vilket ska jämföras med  
  
 dagens ca 800 vindkraftverk.  
  
 Den yta som behövs för detta  
  
 motsvarar ca 1 500–3 000 km2 beroende på vilka vindlägen som  
  
 väljs. Generellt kan sägas att om man lokaliserar vindkraften till  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT Nytt planeringsmål för vindkraften år 2020, Energimyndighetens rapport (ER) 2007:45.  
  
 45 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 havs krävs något mindre yta eftersom det blåser mer där. För att nå  
  
 målet 30 TWh år 2020 krävs en utbyggnadstakt med ca 150–400  
  
 vindkraftverk per år. Det kan då röra sig om vindkraftverk med en  
  
 effekt på 2–5 MW eller mer som kommer att vara 100–180 m höga  
  
 beroende på var de placeras. Det kan även röra sig om mindre verk  
  
 med lägre effekt men då krävs det naturligtvis fler vindkraftverk.  
  
 Energimyndighetens rapport har remissbehandlats. I rapporten  
  
 finns vissa förslag som omfattas av utredningens uppdrag.  
  
 Små vindkraftverk  
  
 Parallellt med den storskaliga vindkraftsutbyggnaden finns det även  
  
 en marknad för mindre vindkraftverk för lokala behov eller lokal  
  
 elproduktion. Det kan röra sig om öar utan anslutning till elnätet  
  
 eller om ett tillskott till den egna energiförbrukningen. Det kan  
  
 även finnas människor som går ihop i en samfällighetsförening och  
  
 bygger ett eget vindkraftverk dels av ekonomiska skäl, dels av det  
  
 skälet att det tilltalar många människor att bidra i arbetet med att  
  
 minska beroendet av fossila bränslen och i övrigt bidra till  
  
 samhällets miljöarbete. Energimyndigheten har gett ut en särskild  
  
 handledning för privatpersoner om mindre vindkraftverk.TPF 
  
 2 
  
 FPT Fakta  
  
 om höjder, effekt, energiproduktion m.m. finns i tabellen i avsnitt 2.2.  
  
 2.2 Begrepp, jämförelser och förklaringar  
  
 Begrepp  
  
 Energiprincipen Den regel som säger att energi varken kan  
  
 nyskapas eller förstöras. Den kan bara omvandlas  
  
 från en form till en annan.  
  
 Effekt Förmåga att avge eller förbruka energi under  
  
 en viss tid. Effekt mäts i watt (W).  
  
 Effekt anges i watt (W)  
  
 1 kW (kilowatt) = 1 000 W  
  
 1 MW (megawatt) = 1 000 kW  
  
 1 GW (gigawatt) = 1 000 000 kW  
  
 Energi Rörelse eller förmåga till rörelse.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT Privatperson– Vindkraft – Bygga och ansluta mindre vindkraftverk för eget bruk,  
  
 Uwww.energimyndigheten.se.U  
  
 46 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 Energi = effekt x tid dvs. ett mängdbegrepp  
  
 Energi är effekt gånger tid  
  
 1 Wh = 1 W under en timme, är en wattimme,  
  
 1 kWh = 1 kW under en timme är en  
  
 kilowattimme osv.  
  
 1 MWh (megawattimme) = 1 000 kWh  
  
 1 GWh (gigawattimme) = 1 000 000 kWh  
  
 1 TWh (terawattimme) = 1 000 000 000 kWh  
  
 1 kWh räcker för att driva en normal bilkupévärmare  
  
 ungefär en timme eller en 60W lampa i nästan  
  
 17 timmar (60x17=1020)  
  
 1 MWh räcker för att värma en villa ett par veckor.  
  
 1 GWh räcker för Lunds elbehov under åtta timmar,  
  
 produceras i Harsprångets vattenkraftstation  
  
 på en timme eller i kärnkraftverket i Forsmark  
  
 på 20 minuter  
  
 1 TWh räcker för att driva ett pappersbruk med två  
  
 stora tidningspappersmaskiner i ett år; Räcker  
  
 för att driva alla Sveriges tåg, tunnelbanor och  
  
 spårvagnar i fem månader. Produceras av  
  
 Ringhals kärnkraftverk på tolv dagar.  
  
 Joule Den internationella energienheten är Joule (J).  
  
 1 kWh = 3,6 MJ (miljoner Joule).  
  
 Elcertifikat Elcertifikatsystemet är ett marknadsbaserat  
  
 stöd för utbyggnad av förnybar elproduktion  
  
 (sol, vind, vatten och biobränsle) i Sverige.  
  
 Målet fr.o.m. den 1 januari 2007 är att öka  
  
 produktionen av el från förnybara energikällor  
  
 med 17 TWh från 2002 års nivå fram till år  
  
 2016. Alla producenter av förnybar el får ett  
  
 elcertifikat för varje megawattimme el som de  
  
 producerar. Certifikaten kan sedan säljas  
  
 eftersom alla elanvändare, med några undantag,  
  
 är skyldiga att köpa certifikat, den s.k.  
  
 kvotplikten. Genom att kvotplikten ökar varje  
  
 år skapas en ökande efterfrågan på elcertifikat,  
  
 något som stimulerar utbyggnaden av  
  
 elproduktion med förnybara energikällor  
  
 47 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 Förnybar  
  
 energikälla  
  
 Energi som förnyas, dvs. cirkulerar och  
  
 omvandlas i vårt ekologiska system,  
  
 exempelvis vattenkraft, solenergi, vindenergi,  
  
 biobränsle, vågenergi m.m.  
  
 Turbin Maskin med propeller eller skovelliknande hjul  
  
 som drivs av en gas eller vätska och producerar  
  
 mekanisk energi.  
  
 Vindkraftverk Kraftverk som omvandlar vindenergi till  
  
 elektrisk energi. Ett vindkraftverk omvandlar  
  
 vindens rörelser till elektrisk energi.  
  
 Vindkraften producerar el när det blåser  
  
 mellan 4–25 m/s men är som mest effektiv vid  
  
 vindstyrkor på 12 m/s.  
  
 Navhöjd Höjden från marken eller vattenytan upp till  
  
 turbinens nav på vindkraftverket.  
  
 Totalhöjd Höjden från marken eller vattenytan upp till  
  
 vingspetsens högsta möjliga läge.  
  
 Data om vindkraftverk  
  
 Vindkraftverk kan ha olika effekt och olika storlekar och höjder. I  
  
 slutet på 1980-talet sattes det upp verk på ca 150–225 kW medan  
  
 under 1990-talet och i början på 2000-talet ökade storleken till  
  
 600–750 kW och upp till 1 MW. Dessa vindkraftverk har en totalhöjd  
  
 på 50–100 m. Dagens vindkraftverk varierar också i storlek.  
  
 Genomsnittet ligger i dag på ca 2 MW men det finns vindkraftverk  
  
 på upp till 5 MW och framöver kommer det troligen att finnas även  
  
 större. Totalhöjden på de verk som planeras i dag kan vara uppåt  
  
 150 m eller mer. I nedanstående tabell jämförs data mellan  
  
 vindkraftverk av olika storlek och från olika tillverkare samt  
  
 uppgifter från Boverket.  
  
 48 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 Tabell 2.1 Jämförelser av vindkraftverk  
  
 Effekt NavhöjdTPF 
  
 3 
  
 FPT Totalhöjd Turbindiameter ElproduktionTPF 
  
 4 
  
 FPT KällaTPF 
  
 5 
  
 FPT  
  
 2,2 kW 12–18 m 14–22 m 3,5 m ca 3–5 MWh/år Hannevind  
  
 5,5 kW 12–18 m 15–21 m 6 m ca 10 MWh/år Hannevind  
  
 11 kW 21–27 m 26–32 m 10 ca 20 MWh/år Hannevind  
  
 20 kW 15 m 20 m 10 m ca 40 MWh/år Boverket  
  
 45 kW 27–33 m 36–42 m 18 m ca 100 MWh/år Hannevind  
  
 330 kW 44–50 61–67 33 Enercon  
  
 400 kW 35 m 53 m 35 m ca 0,9 GWh/år Boverket  
  
 850 kW 40–74 m 66–100 m 52 m Vestas  
  
 900 kW 55 m 77 m 44 m Enercon  
  
 1,5 MW 60 m 93 m 66 m ca 3,9 GWh/år Boverket  
  
 2 MW 80–105 m 125–150 90 m Vestas  
  
 2,3 MW 68 m 115 m 94 m ca 7 GWh/år Vattenfall  
  
 3 MW 80–105 m 125–150 m 90 m Vestas  
  
 3,6 MW 80 m 125 m 90 m Siemens  
  
 5 MW 100 m 160 m 120 m ca 17,5 GWh/år Boverket  
  
 5 MW (flytande) 80 m 140 m 120 m ca 22,5 GWh/år Hydro  
  
 8 MW 125 m 200 m 140–155 m ca 27 GWh/år Universalwind  
  
 I England finns planer på uppförande av ett enstaka verk till havs  
  
 med en effekt på 7,5 MW. Den svenska regeringen har den 22 maj  
  
 2008 meddelat tillstånd för uppförande av 108 vindkraftverk med  
  
 en totalhöjd på 200 m till havs i svensk ekonomisk zon på Stora  
  
 Middelgrund i Kattegatt. Dessa verk beräknas enligt ansökan få en  
  
 sammanlagd installerad effekt på 864 MW vilket innebär att  
  
 effekten på varje verk måste ligga kring 8 MW.  
  
 Både tillverkare av vindkraftverk och vindkraftsexploatörer  
  
 uppger att de vindkraftsanläggningar som planeras för de kommande  
  
 åren ofta handlar om grupper av vindkraftverk med totalhöjder  
  
 på 125–150 m samt att det i skogsbygd kan komma att behövas  
  
 ännu högre totalhöjder för att klara av de turbulenta vindförhållandena  
  
 där.  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Navhöjderna varierar beroende på lokala förutsättningar. Generellt gäller att etablering i  
  
 skogsområden på grund av turbulens kräver högre navhöjd, vilket ger högre totalhöjd, än vad  
  
 motsvarande verk till havs eller på slättmark skulle kräva.  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT Elproduktionen är angiven enligt tillverkarens uppskattning men varierar naturligtvis  
  
 beroende på i vilket vindläge vindkraftverket står.  
  
 TP 
  
 5 
  
 PT Boverkets vindkraftshandbok 2008 samt angivna företags hemsidor, Uwww.hannevind.comU,  
  
 Uwww.vattenfall.seU, www.vestU as.com,U Uwww.siemens.com, U Uwww.enercon.de, U Uwww.hydro.comU.  
  
 Uppgifter om 8 MW-verken är hämtade från regeringens tillstånd den 22 maj 2008 om Stora  
  
 Middelgrund, dessa verk finns veterligen ännu inte på marknaden.  
  
 49 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 När det gäller vindkraftverkens ytbehov sägs följande i  
  
 Boverkets Vindkraftshandbok (s.20).  
  
 Vindkraftverkets grundläggning är ett litet ingrepp jämfört med de  
  
 tillhörande vägarna och ledningarna. Ett gravitationsfundament för ett  
  
 90 m högt torn kan vara ungefär 20 m i diameter. Till detta kommer en  
  
 transformatorstation, som antingen placeras bredvid tornet eller på  
  
 vissa modeller byggs in i vindkraftverket. Via transformatorstationen  
  
 kopplas vindkraftverket till kraftledningsnätet. Aggregattomten måste  
  
 också rymma väg och parkeringsutrymme. För att vindenergin ska  
  
 utnyttjas optimalt krävs dock en betydligt större yta kring varje  
  
 vindkraftverk än den bebyggda ytan. När vindkraftverk utvinner  
  
 energi så bromsas vinden upp. Vindkraftverken måste därför stå på ett  
  
 visst avstånd från varandra för att vinden ska hinna återhämta sig  
  
 (den s.k. skuggningseffekten). Ytbehovet för en vindkraftspark kan  
  
 beräknas till 0,1–0,2 kmP 
  
 2 
  
 P/MW beroende på hur terrängen ser ut. I ett  
  
 område med stora höjdvariationer kan verken stå tätare. En 200 MW  
  
 vindkraftspark har ett ytbehov på 20–40 kmP 
  
 2 
  
 P. På land behövs det 4–6  
  
 rotordiameters avstånd mellan verken, beroende på hur vindkraftverken  
  
 placeras i förhållande till vindriktningen. Till havs används  
  
 oftast längre avstånd mellan turbinerna eftersom den låga turbulensen  
  
 till havs gör att det behövs en längre sträcka för att fylla på med  
  
 kringliggande luft. Vilket avstånd mellan turbinerna som krävs är en  
  
 avvägning där platsbehov, kabel- och väglängder vägs mot total  
  
 energifångning och laster på turbinerna.  
  
 Jämförelse av olika slags energiproduktion  
  
 El kan framställas på många olika sätt. År 2006 fördelade sig den  
  
 svenska elproduktionen och importen enligt följandeTPF 
  
 6 
  
 FPT  
  
 Vattenkraft 61 TWh  
  
 Kärnkraft 65 TWh  
  
 Kraftvärme industri 5 TWh  
  
 Kraftvärme fjärrvärme 7 TWh  
  
 Kondensproduktion 0,7 TWh  
  
 Gasturbin och annan produktion 0,01 TWh  
  
 Vindkraft 1 TWh  
  
 Import 17 TWh  
  
 Totalt 158 TWh  
  
 I nedanstående tabell framgår årsproduktionen vid olika  
  
 produktionsanläggningar för el.  
  
 TP 
  
 6 
  
 PT SCB –Tillförsel och användning av el 1994–2006.  
  
 50 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 Tabell 2.2 Exempel på effekt och årsproduktion av el vid befintliga  
  
 anläggningarTPF 
  
 7 
  
 FPT  
  
 Anläggning Produktion  
  
 Ringhals kärnkraftverk, 4 reaktorer, totalt 3 660 MW ca 25 TWh/år  
  
 Forsmarks kärnkraftverk, 3 reaktorer, totalt 3 157 MW ca 22 TWh/år  
  
 Oskarshamns kärnkraftverk, 3 reaktorer, totalt 2 215 MW ca 17 TWh/år  
  
 Vattenkraft från Lule älvs 15 kraftverk, totalt 4 381 MW ca 13 TWh/år  
  
 Stornorrfors vattenkraftverk i Ume älv, 591 MW ca 2,3 TWh/år  
  
 Lagans 18 vattenkraftverk, totalt 130 MW ca 0,5 TWh/år  
  
 Lillgrund, 48 vindkraftverk á 2,3 MW med totalhöjd 115 m, till havs, totalt 110 MW ca 0,33 TWh/år  
  
 Utgrunden Kalmar län, 7 vindkraftverk till havs, totalhöjd 150 m ca 0,038 TWh/år  
  
 På Gotland ca 160 vindkraftverk (varierande storlek) ca 0,15 TWh/år  
  
 Tabell 2.3 Effekt och årsproduktion vid vissa planerade anläggningarTPF 
  
 8 
  
 FPT  
  
 Anläggning Produktion  
  
 Havsnäs 48 vindkraftverk på land á ca 2 MW, totalt 100 MW ca 0,25 TWh/år  
  
 Vattenfall/Sveaskog 550 vindkraftverk på skogsmark i 5 län, 1 500 MW ca 4 TWh/år  
  
 SCA/Statkraft, 7 vindkraftsparker på land i 2 län ca 2,8 TWh/år  
  
 Waller flak 128 vindkraftverk till havs ca 2 TWh/år  
  
 Luongastunturi 50–70 vindkraftverk á 3 MW på land ca 180 MW ca 0,48 TWh/år  
  
 Sveriges största skogsägare, Sveaskog, har gjort en inventering och  
  
 på sina marker lokaliserat 2 000 platser, utanför skyddade områden  
  
 som t.ex. naturreservat, där det blåser en medelvind över 6,5 m/s.  
  
 2.3 Intressanta områden för vindkraft m.m.  
  
 Vindberäkning  
  
 Uppsala universitet har på uppdrag av Energimyndigheten utfört  
  
 en vindkartering av Sverige där man kartlagt medelvindhastigheten  
  
 på 49, 72 respektive 103 m höjd över nollplansförskjutningen.TPF 
  
 9 
  
 FPT 
  
 Resultatet har redovisats dels i tre rikstäckande kartor, en för varje  
  
 TP 
  
 7 
  
 PT Produktionsuppgifterna är hämtade från respektive huvudmans hemsidor utom uppgifterna  
  
 avseende vindkraften i Gotlands kommun vilka hämtats från kommunens hemsida.  
  
 TP 
  
 8 
  
 PT De planerade anläggningarna har framskridit olika långt. Långt ifrån alla har fått tillstånd.  
  
 Produktionsuppgifterna är uppskattningar från respektive huvudmans hemsidor.  
  
 TP 
  
 9 
  
 PT Nollplansförskjutningen innebär att man även tar hänsyn till vegetation och bebyggelse  
  
 m.m. på marken och att förskjutningen i normalfallet är ca ¾ av höjden på föremålen. T.ex.  
  
 för en skog med 20 m höga träd kommer medelvinden att avse en höjd som är 15 m högre  
  
 över markytan än vad som anges för nollplansförskjutningen.  
  
 51 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 höjd, dels i mer noggranna delområdeskartor. Den rikstäckande  
  
 kartan för 103 m höjd finns i bilaga 3. De mer detaljerade kartorna  
  
 finns att tillgå på Uppsala universitets hemsidaTPF 
  
 10 
  
 FPT och på Energimyndighetens  
  
 hemsidaTPF 
  
 11 
  
 FPT.  
  
 Det är inte bara medelvinden som påverkar hur mycket energi  
  
 man kan få från ett vindkraftverk. Ytförhållandena har också  
  
 betydelse. Ett slätt underlag som åker eller hav ger ett bättre utbyte  
  
 av vinden än t.ex. skogsmark eftersom skogen ger upphov till  
  
 turbulens vilket påverkar belastningen på verket.  
  
 Riksintresse för vindbrukTPF 
  
 12 
  
 FPT 
  
 Att ett område är angivet som riksintresse för vindbruk, innebär att  
  
 Energimyndigheten bedömer området som särskilt lämpligt för  
  
 elproduktion från vindkraft. Bedömningen görs med hänsyn till  
  
 bl.a. medelvinden i området. Det vilar på berörda kommuner att ta  
  
 hand om utpekade områden i sin översiktsplanering. Länsstyrelserna  
  
 ska se till att de berörda kommunerna tillgodoser riksintresset.  
  
 Att ett område är riksintresse för vindbruk är vägledande vid  
  
 prövning av mark- och vattenanvändning. Det är alltså först i  
  
 prövningen i det enskilda fallet som riksintresset får en rättslig  
  
 betydelse. Då bedöms riksintresse för vindbruk mot andra  
  
 befintliga riksintressen, exempelvis naturvård, kulturminnesvård,  
  
 rennäring, försvarsmaktens intressen, luftfart. Efter en översyn av  
  
 2004 års riksintressen anger Energimyndigheten nu fler och större  
  
 områden av riksintresse för vindbruk. Översynen motiverades  
  
 främst av myndighetens nya vindkartering som gjordes under åren  
  
 2006–2007. (Vindkarteringen är en beräkning av vindhastigheten  
  
 och en kartläggning av vindförhållandena på specifika platser.)  
  
 Resultatet av vindkarteringen visar på betydande möjligheter till  
  
 vindkraftsetablering i förhållande till vad som var känt år 2004.  
  
 Främst gäller det delar av södra Sveriges och Norrlands inland. De  
  
 nya områdena täcker en större yta på 5 817 kmP 
  
 2 
  
 P på land och  
  
 1 908 kmP 
  
 2 
  
 P i vatten (kust och sjöar), 2,2 procent av Sveriges yta mot  
  
 tidigare 0,35 procent. Nu anges dock även riksintressen för  
  
 vindbruk till havs i svensk ekonomisk zon, 1 948 kmP 
  
 2 
  
 P. Den totala  
  
 ytan är 9 673 kmP 
  
 2 
  
 P. De områden som anges som riksintresse för  
  
 TP 
  
 10 
  
 PT Uwww.uu.seU.  
  
 TP 
  
 11 
  
 PT Uwww.energimyndigheten.seU.  
  
 TP 
  
 12 
  
 PT Framställningen i denna del bygger, oredigerat, på Energimyndighetens rapport  
  
 ER 2008:17,se Uwww.energimyndigheten.seU.  
  
 52 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 vindbruk är befintliga riksintresseområden (med enstaka undantag)  
  
 och nya områden som kommit fram genom översynen. Samtidigt  
  
 har ytan för de minsta utpekade områdena dubblerats och är nu  
  
 3 kmP 
  
 2 
  
 P. Resultatet för vilka områden som är riksintressen för vindbruk  
  
 är en sammanvägning av Energimyndighetens och länsstyrelsernas  
  
 bedömningar. Processen har skett i samråd med  
  
 Boverket och andra berörda centrala myndigheter. Energimyndigheten  
  
 angav tidigare 49 områden i 13 län. År 2008 har det utökats  
  
 till 423 områden i 20 län (alla län utom Västmanland), se bilaga 4.  
  
 Som en jämförelse utgör riksintresse för naturvård ca 140 000– 
  
 150 000 kmP 
  
 2 
  
 P och områden av riksintresse för friluftsliv 14 000 kmP 
  
 2 
  
 P.  
  
 Energimyndigheten bedömer att 2008 års riksintressen möjliggör  
  
 en elproduktion på ca 20 TWh och att det är ett viktigt planeringsverktyg  
  
 för att uppnå EU:s mål för förnybar energi. Områdena ska  
  
 ha en beräknad medelvind om lägst 6,5 m per sekund på 71 m höjd  
  
 (över nollplansförskjutningen) samt vara större än 3 kmP 
  
 2 
  
 P. Undantagna  
  
 områden är nationalparker, nationalstadsparker, obrutna  
  
 fjällområden, bebyggelseområdet enligt lantmäteriets Terrängkartan  
  
 med ett skyddsavstånd av 400 m (sluten, hög och låg  
  
 fritidsbebyggelse) samt vattenområden med ett bottendjup större  
  
 än 30 m.  
  
 Kommunernas översiktsplanering  
  
 Kommunerna kan i sina översiktsplaner ange vilka områden den  
  
 enskilda kommunen anser vara lämpliga för vindkraft i form av  
  
 särskilda fördjupningar av en översiktsplan eller tillägg, som särskilt  
  
 kan behandla vindkraft. Det är inte givet att de av kommunen  
  
 utpekade områdena stämmer med de av Energimyndigheten utpekade  
  
 riksintresseområdena. Uppgifter om lämpliga områden  
  
 finns inte i översiktsplanerna hos alla kommuner utan är i viss mån  
  
 beroende av om terräng- och bebyggelseförhållandena m.m. inom  
  
 den enskilda kommunen är lämpliga för vindkraft men även  
  
 kommunens inställning till vindkraft.  
  
 53 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 2.4 Miljömålen  
  
 Miljökvalitetsmålen beskriver de egenskaper som vår natur- och  
  
 kulturmiljö måste ha för att samhällsutvecklingen ska vara miljömässigt  
  
 hållbar. Riksdagen har antagit följande sexton nationella  
  
 miljökvalitetsmål.  
  
 1. Begränsad klimatpåverkan  
  
 2. Frisk luft  
  
 3. Bara naturlig försurning  
  
 4. Giftfri miljö  
  
 5. Skyddande ozonskikt  
  
 6. Säker strålmiljö  
  
 7. Ingen övergödning  
  
 8. Levande sjöar och vattendrag  
  
 9. Grundvatten av god kvalitet  
  
 10. Hav i balans samt levande kust och skärgård  
  
 11. Myllrande våtmarker  
  
 12. Levande skogar  
  
 13. Ett rikt odlingslandskap  
  
 14. Storslagen fjällmiljö  
  
 15. God bebyggd miljö  
  
 16. Ett rikt växt- och djurliv  
  
 De miljökvalitetsmål som bedöms vara relevanta i samband med  
  
 utbyggnaden av vindkraften kommer att beskrivas i korthet och i  
  
 vissa fall med angivande av uppsatta delmål.TPF 
  
 13 
  
 FPT  
  
 1. Begränsad klimatpåverkan  
  
 Halten av växthusgaser i atmosfären ska i enlighet med FN:s  
  
 ramkonvention för klimatförändringar stabiliseras på en nivå som  
  
 innebär att människans påverkan på klimatsystemet inte blir farlig.  
  
 Målet ska uppnås på ett sådant sätt och i en sådan takt att den  
  
 biologiska mångfalden bevaras, livsmedelsproduktionen säkerställs  
  
 och andra mål för hållbar utveckling inte äventyras. Sverige har  
  
 tillsammans med andra länder ett ansvar för att det globala målet  
  
 kan uppnås. Sverige har antagit följande delmål.  
  
 TP 
  
 13 
  
 PT Miljömålsrådets webbsida Uwww.miljomal.nuU.  
  
 54 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 1. De svenska utsläppen av växthusgaser ska, som ett medelvärde  
  
 för perioden 2008–2012 vara minst 4 % lägre än utsläppen år  
  
 1990. Utsläppen ska räknas som koldioxidekvivalenter och  
  
 omfatta de sex växthusgaserna enligt Kyoto-protokollet och  
  
 IPCC:s definitioner. Delmålet ska uppnås utan kompensation  
  
 för upptag i kolsänkor.  
  
 2. Frisk luft  
  
 Luften ska vara så ren att människors hälsa samt djur, växter och  
  
 kulturvärden inte skadas.  
  
 3. Bara naturlig försurning  
  
 De försurande effekterna av nedfall och markanvändning ska  
  
 underskrida gränsen för vad mark och vatten tål. Nedfallet av  
  
 försurande ämnen ska heller inte öka korrosionshastigheten i  
  
 tekniska material eller kulturföremål och byggnader.  
  
 8. Levande sjöar och vattendrag  
  
 Sjöar och vattendrag ska vara ekologiskt hållbara, och deras  
  
 variationsrika livsmiljöer ska bevaras. Naturlig produktionsförmåga,  
  
 biologisk mångfald, kulturmiljövärden samt landskapets  
  
 ekologiska och vattenhushållande funktion ska bevaras samtidigt  
  
 som förutsättningar för friluftsliv värnas.  
  
 10. Hav i balans samt levande kust och skärgård  
  
 Västerhavet och Östersjön ska ha en långsiktigt hållbar produktionsförmåga  
  
 och den biologiska mångfalden ska bevaras. Kust och  
  
 skärgård ska ha en hög grad av biologisk mångfald, upplevelsevärden  
  
 samt natur- och kulturvärden. Näringar, rekreation och  
  
 annat nyttjande av hav, kust och skärgård ska bedrivas så att en  
  
 hållbar utveckling främjas. Särskilt värdefulla områden ska skyddas  
  
 mot ingrepp och andra störningar.  
  
 55 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 12. Levande skogar  
  
 Skogens och skogsmarkens värde för biologisk produktion ska  
  
 skyddas samtidigt som den biologiska mångfalden bevaras samt  
  
 kulturmiljövärden och sociala värden värnas.  
  
 13. Ett rikt odlingslandskap  
  
 Odlingslandskapets och jordbruksmarkens värde för biologisk  
  
 produktion och livsmedelsproduktion ska skyddas samtidigt som  
  
 den biologiska mångfalden och kulturmiljövärdena bevaras och  
  
 stärks.  
  
 14. Storslagen fjällmiljö  
  
 Fjällen ska ha en hög grad av ursprunglighet vad gäller biologisk  
  
 mångfald, upplevelsevärden samt natur- och kulturvärden. Verksamheter  
  
 i fjällen ska bedrivas med hänsyn till dessa värden och så  
  
 att en hållbar utveckling främjas. Särskilt värdefulla områden ska  
  
 skyddas mot ingrepp och andra störningar. Sverige har antagit  
  
 följande delmål.  
  
 1. Skador på mark och vegetation orsakade av mänsklig verksamhet  
  
 ska vara försumbara senast år 2010.  
  
 2. Buller i fjällen från motordrivna fordon i terräng och luftfartyg  
  
 ska minska och uppfylla följande specifikation, nämligen att:  
  
 – minst 60 % av terrängskotrar i trafik senast år 2015 ska  
  
 uppfylla högt ställda bullerkrav (lägre än 73 dBA),  
  
 – buller från luftfartyg senast år 2010 ska vara försumbart både  
  
 inom regleringsområde klass A enligt terrängkörningsförordningen  
  
 (1978:594) och inom minst 90 % av nationalparksarealen.  
  
 3. Senast år 2010 ska merparten av områden med representativa  
  
 höga natur- och kulturvärden i fjällområdet ha ett långsiktigt  
  
 skydd som vid behov omfattar skötsel och restaurering.  
  
 4. Senast år 2005 ska åtgärdsprogram finnas och ha inletts för de  
  
 hotade arter som har behov av riktade åtgärder.  
  
 56 
  
 SOU 2008:86 Energipolitik m.m.  
  
 15. God bebyggd miljö  
  
 Städer, tätorter och annan bebyggd miljö ska utgöra en god och  
  
 hälsosam livsmiljö samt medverka till en lokalt och globalt god  
  
 miljö. Natur- och kulturvärden ska tas tillvara och utvecklas.  
  
 Byggnader och anläggningar ska lokaliseras och utformas på ett  
  
 miljöanpassat sätt och så att en långsiktigt god hushållning med  
  
 mark, vatten och andra resurser främjas. Sverige har antagit sju  
  
 delmål varav nr 1,2 och 6 redovisas här.  
  
 1. Senast år 2010 ska fysisk planering och samhällsbyggande  
  
 grundas på program och strategier för:  
  
 – hur ett varierat utbud av bostäder, arbetsplatser, service och  
  
 kultur kan åstadkommas så att transportbehovet minskar och  
  
 förutsättningarna för miljöanpassade och resurssnåla transporter  
  
 förbättras,  
  
 – hur kulturhistoriska och estetiska värden ska tas till vara och  
  
 utvecklas,  
  
 – hur grön- och vattenområden i tätorter och tätortsnära  
  
 områden ska bevaras, vårdas och utvecklas för såväl natur- och  
  
 kulturmiljö- som friluftsändamål, samt hur andelen hårdgjord  
  
 yta i dessa miljöer fortsatt begränsas,  
  
 – hur energianvändningen ska effektiviseras för att på sikt  
  
 minskas, hur förnybara energiresurser ska tas till vara och hur  
  
 utbyggnad av produktionsanläggningar för fjärrvärme, solenergi,  
  
 biobränsle och vindkraft ska främjas.  
  
 2. Bebyggelsens kulturhistoriska värden ska senast år 2010 vara  
  
 identifierade och ha en långsiktigt hållbar förvaltning.  
  
 6. Den totala energianvändningen per uppvärmd areaenhet i  
  
 bostäder och lokaler minskar. Minskningen bör vara 20 % till år  
  
 2020 och 50 % till år 2050 i förhållande till användningen år  
  
 1995. Till år 2020 ska beroendet av fossila bränslen för  
  
 energianvändningen i bebyggelsesektorn vara brutet, samtidigt  
  
 som andelen förnybar energi ökar kontinuerligt.  
  
 16. Ett rikt växt- och djurliv  
  
 Den biologiska mångfalden ska bevaras och nyttjas på ett hållbart  
  
 sätt, för nuvarande och framtida generationer. Arternas livsmiljöer  
  
 och ekosystemen samt deras funktioner och processer ska värnas.  
  
 Arter ska kunna fortleva i långsiktigt livskraftiga bestånd med  
  
 57 
  
 Energipolitik m.m. SOU 2008:86  
  
 tillräcklig genetisk variation. Människor ska ha tillgång till en god  
  
 natur- och kulturmiljö med rik biologisk mångfald, som grund för  
  
 hälsa, livskvalitet och välfärd. Sverige har antagit följande delmål.  
  
 1. Senast år 2010 ska förlusten av biologisk mångfald inom Sverige  
  
 vara hejdad.  
  
 2. År 2015 ska bevarandestatusen för hotade arter i landet ha  
  
 förbättrats så att andelen bedömda arter som klassificeras som  
  
 hotade har minskat med minst 30 % jämfört med år 2000, och  
  
 utan att andelen försvunna arter har ökat.  
  
 3. Senast år 2007 ska det finnas metoder för att följa upp att  
  
 biologisk mångfald och biologiska resurser såväl på land som i  
  
 vatten nyttjas på ett hållbart sätt. Senast år 2010 ska biologisk  
  
 mångfald och biologiska resurser såväl på land som i vatten  
  
 nyttjas på ett hållbart sätt så att biologisk mångfald upprätthålls  
  
 på landskapsnivå.  
  
 58 
  
 3 Gällande rätt  
  
 3.1 Allmänt  
  
 Utredningen ska redovisa processen från planering till uppförande  
  
 av vindkraftsanläggningar. I detta avsnitt redovisas de rättsliga  
  
 förutsättningarna enligt dagens regelverk för etablering av  
  
 vindkraftverk. Det är föreskrifter i miljöbalken, PBL, kulturminneslagen  
  
 (1988:950), ellagen (1997:857), lagen om ekonomisk  
  
 zon (1992:1140) och kontinentalsockellagen (1966:314), särskilda  
  
 regler om hindersmarkering i luftrummet och till havs, ledningsrätt  
  
 m.m. samt vissa EG-direktiv.  
  
 Vidare anges vilka myndigheter m.fl. som uppträder i  
  
 prövningsprocessen.  
  
 3.2 PBL  
  
 PBL innehåller bestämmelser om planläggning av mark och vatten  
  
 samt om bygglov och är av stor betydelse för lokaliseringen av  
  
 vindkraftverk. Lagen gäller inte för etablering av vindkraftverk  
  
 utanför territorialgränsen. Den fysiska planeringen innebär – i  
  
 grova drag – att staten ger vissa ramar och riktmärken genom  
  
 hushållningsbestämmelserna i miljöbalken som kommunen enligt  
  
 PBL preciserar i översiktsplanen och som därefter kan konkretiseras  
  
 och genomföras i detaljplaner och områdesbestämmelser,  
  
 vilka är rättsligt bindande vid bl.a. bygglovsprövning. Det är en  
  
 kommunal angelägenhet att planlägga användningen av mark och  
  
 vatten. Länsstyrelsen och regeringen har enligt 12 kap. PBL vissa  
  
 kontrollmöjligheter. Här nedan redovisas de relevanta krav som  
  
 gäller i PBL för planering och uppförande av vindkraftsanläggningar 
  
 . I bilaga 5 ges en schematisk bild av den plan- och  
  
 bygglovsprocess som kommer att beskrivas i fortsättningen. Handläggningstiden  
  
 för plan- och bygglovsprocessen av en vindkrafts59 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 park beskrivs i bilaga 6. Angivna tider bygger dels på uppgifter från  
  
 Falkenbergs kommun där handläggningstiden i normalfall  
  
 beräknas till ca ett år, dels på verkliga exempel från Laholms och  
  
 Piteå kommuner där handläggningstiderna för planprocessen har  
  
 varit nio månader respektive ett och ett halvt år. I dessa exempel  
  
 har inte något program antagits och detaljplanen har inte  
  
 överklagats. I så fall hade handläggningstiden sannolikt blivit  
  
 betydligt längre, inte sällan upp till tre år eller uppskattningsvis  
  
 ytterligare ett år per instans. Bygglovsprövningen tar i allmänhet  
  
 kortare tid. Angivna tider bygger också på rättsfall från allmän  
  
 förvaltningsdomstol respektive regeringen. Tidsåtgången beror  
  
 naturligtvis på omständigheterna i varje enskilt fall och kan även  
  
 variera från kommun till kommun.  
  
 3.2.1 Grundläggande markanvändningsregler  
  
 PBL innehåller som nyss nämnts bestämmelser om planläggning av  
  
 mark och vatten och om byggande. Syftet med bestämmelserna i  
  
 PBL om planering och bebyggelse är att med beaktande av den  
  
 enskilda människans frihet främja samhällsutveckling med jämlika  
  
 och goda sociala levnadsförhållanden och en god och långsiktigt  
  
 hållbar livsmiljö för människorna i dagens samhälle och för  
  
 kommande generationer.  
  
 Av 1 kap. 2 § PBL framgår att det är en kommunal angelägenhet  
  
 att planlägga användningen av mark och vatten. Detta ger kommunen  
  
 möjlighet att kräva detaljplan (5 kap. 1 § PBL) i samband  
  
 med planering av bebyggelsen eller områdesbestämmelser (5 kap.  
  
 16 § PBL) för t.ex. vindkraftsanläggningar för att säkerställa att  
  
 syftet med en översiktsplan uppnås eller att ett riksintresse enligt  
  
 3 eller 4 kap. miljöbalken tillgodoses. Regeringen får enligt 12 kap.  
  
 6 § PBL förelägga kommunen att inom viss tid anta, ändra eller  
  
 upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser, om det behövs  
  
 för att tillgodose sådana intressen som avses i 1 kap. 1 och 2 §§,  
  
 dvs. då ett riksintresse enligt 3 och 4 kap. miljöbalken inte  
  
 tillgodoses eller då regleringen av sådana frågor om användningen  
  
 av mark- och vattenområden som angår flera kommuner inte har  
  
 samordnats på ett lämpligt sätt.TPF 
  
 1 
  
 FPT  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT Hittills har – såvitt är känt – inte något planföreläggande enligt 12 kap. 6 § PBL beslutats av  
  
 regeringen.  
  
 60 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 3.2.2 Avvägning mellan enskilda och allmänna intressen  
  
 Vid prövning av frågor ska enligt 1 kap. 5 § PBL både allmänna och  
  
 enskilda intressen beaktas, om inte annat är särskilt föreskrivet.  
  
 Paragrafen preciserar inte hur avvägningen mellan dessa intressen  
  
 ska göras utan föreskriver enbart ett krav på hänsyn till de olika  
  
 intressena. Vilka allmänna intressen som ska beaktas anges framför  
  
 allt i 2 och 3 kap. PBL.TPF 
  
 2 
  
 FPT  
  
 3.2.3 Allmänna intressen som ska beaktas vid planläggning  
  
 och lokalisering av bebyggelse  
  
 I 2 kap. PBL finns bestämmelser om de lokaliseringsbedömningar  
  
 som ska göras enligt PBL. Av dessa bestämmelser är framförallt  
  
 1–3 §§ tillämpliga på vindkraftsetablering.  
  
 Enligt 2 kap. 1 § första stycket första meningen PBL ska mark och  
  
 vattenområden användas för det eller de ändamål för vilka  
  
 områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet och läge  
  
 samt föreliggande behov. Företräde ska ges sådan användning som  
  
 medför en från allmän synpunkt god hushållning. Detta tillägg  
  
 fördes in vid tillkomsten av miljöbalken för att den grundläggande  
  
 hushållningsbestämmelsen skulle få samma lydelse i de båda lagarna  
  
 (prop. 1997/98:90 s. 306). Vid planläggning och i ärenden om  
  
 bygglov och förhandsbesked ska bestämmelserna i 3 och 4 kap.  
  
 miljöbalken tillämpas. Miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. 3 §  
  
 miljöbalken ska iakttas vid planering och planläggning. Kommunerna  
  
 ska därför vid beslut enligt PBL ta hänsyn till kraven på en god  
  
 hushållning med naturresurserna och på miljökvalitet. Det andra  
  
 syftet har sin grund i de bestämmelser i 12 kap. PBL som ger staten  
  
 möjligheter att bevaka riksintressen och miljökvalitetsnormer vid  
  
 beslut enligt PBL. Alla de riksintressen som kommunerna ska  
  
 tillgodose vid beslut enligt PBL finns angivna i 3 och 4 kap.  
  
 miljöbalken. Miljökvalitetsnormerna grundar sig på bestämmelser i  
  
 5 kap. miljöbalken.  
  
 Frågor om lokalisering av och bygglov för vindkraftverk har  
  
 kommit under bedömning från olika utgångspunkter. I en del fall  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT Vid en avvägning mellan intresset av att kunna uppföra ett vindkraftverk inom StafsingeArvidstorp,  
  
 Falkenbergs kommun, och klagandenas intresse av att inte drabbas av bullerstörningar  
  
 (bostadshus ca 125 m och ca 175 m från det planerade vindkraftverket) fann  
  
 regeringen (beslut den 28 september 1995, M 94/1293/9) att detaljplanen skulle medföra  
  
 sådana olägenheter för klagandena att den inte borde godtas.  
  
 61 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 har förhållandena varit sådana att bestämmelserna i 2 kap. 1 § haft  
  
 avgörande betydelse, eventuellt i förening med andra bestämmelser.TPF 
  
 3 
  
 FPT Ibland har vindkraftsintresset haft företräde i konkurrens med  
  
 andra intressen.TPF 
  
 4 
  
 FPT I flera fall där frågor om bygglov eller förhandsbesked  
  
 om vindkraftverk i områden av riksintresse för annat  
  
 ändamål än elproduktion kommit under regeringens prövning till  
  
 följd av överklaganden har regeringen ställt sig negativ till  
  
 vindkraftverk med hänvisning till att lokaliseringen saknade stöd i  
  
 översiktlig planering.TPF 
  
 5 
  
 FPT I ett fall om bygglov för vindkraftverk har  
  
 byggnadsnämnden ställt krav på detaljplan.TPF 
  
 6 
  
 FPT  
  
 Enligt 2 kap. 2 § PBL ska planläggning, med beaktande av natur och  
  
 kulturvärden, främja en ändamålsenlig struktur och en estetiskt  
  
 tilltalande utformning av bebyggelse, grönområden, kommunikationsleder  
  
 och andra anläggningar. Även en från social synpunkt  
  
 god livsmiljö, goda miljöförhållanden i övrigt samt en långsiktigt  
  
 god hushållning med mark och vatten samt med energi och råvaror  
  
 ska främjas. En god ekonomisk tillväxt och en effektiv konkurrens  
  
 ska också främjas. Hänsyn ska tas till förhållandena i angränsande  
  
 kommuner. Vid beslut om detaljplaner och områdesbestämmelser  
  
 ska en avvägning göras mot eventuella motstående enskilda  
  
 intressen. I en översiktsplan ska däremot endast beskrivas vilka  
  
 allmänna intressen som finns i olika områden och ibland också hur  
  
 starka dessa intressen är.  
  
 Bestämmelserna i 2 kap. 3 § PBL innehåller en precisering av  
  
 lämplighetskravet. I lagtexten används ordet lokaliseras för att  
  
 ange att det här är fråga om vilka delar av kommunen som ska  
  
 bebyggas.  
  
 3.2.4 Krav på byggnader m.m.  
  
 De krav på byggnader som finns i bl.a. 3 kap. 1–3 och 10 §§ PBL  
  
 gäller även i fråga om anläggningar som anges i 8 kap. 2 § PBL,  
  
 däribland vindkraftverk enligt punkt 6.  
  
 Byggnader ska enligt anpassningskravet i 3 kap. 1 § PBL placeras  
  
 och utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Se t.ex. regeringens beslut den 11 september 1997(In 97/1684/PL och In 97/ 1685/PL), den  
  
 23 oktober 1997 (In 96/1232/PL) och den 27 november 2003 (M 2002/3620/F/P).  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT Se t.ex. regeringens beslut den 13 mars 2003 (M 2001/5127/Hs/P).  
  
 TP 
  
 5 
  
 PT Se regeringens beslut den 18 mars 1999 (M 1999/319/Na) och den 29 november 2001  
  
 (M 2000/250/Hs/P).  
  
 TP 
  
 6 
  
 PT Se t.ex. regeringens beslut den 27 november 2003 (M 2003/999/F/P).  
  
 62 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 landskapsbilden och till natur- och kulturvärdena på platsen.  
  
 Byggnader ska ha den yttre form och färg som är estetiskt  
  
 tilltalande, lämplig för byggnaderna som sådana och som ger en  
  
 god helhetsverkan.  
  
 Enligt omgivningskravet i 3 kap. 2 § PBL ska byggnader placeras  
  
 och utformas så att de eller deras avsedda användning inte inverkar  
  
 menligt på trafiksäkerheten eller på annat sätt medför fara eller  
  
 betydande olägenheter för omgivningen. De olägenheter som  
  
 åsyftas kan bestå av luftföroreningar, buller, skakningar, ljus eller  
  
 andra liknande störningar som inte är helt tillfälliga.  
  
 3.2.5 Översiktsplan  
  
 Varje kommun ska enligt 1 kap. 3 § PBL ha en aktuell översiktsplan  
  
 som omfattar hela kommunen. Närmare bestämmelser om översiktsplan  
  
 finns i 4 kap. PBL. En översiktsplan ska redovisa bl.a.  
  
 grunddragen i fråga om den avsedda användningen av mark- och  
  
 vattenområden och hur kommunen ska tillgodose redovisade  
  
 riksintressen enligt 3 och 4 kap. miljöbalken.  
  
 Översiktsplanen är avsedd att behandla de långsiktiga, strategiska  
  
 frågorna för markanvändning och byggande och ska närmast  
  
 vara av programmässig och vägledande art. Planen ska ge en samlad  
  
 information om grunddragen i fråga om den avsedda användningen  
  
 av mark- och vattenområden samt om kommunens syn på hur den  
  
 byggda miljön ska utvecklas och bevaras. Översiktsplanen ska  
  
 vidare vara det medel som används för att redovisa hur kommunen  
  
 avser att vid efterföljande planläggning och prövning av frågor om  
  
 lov tillgodose riksintressena och iaktta gällande miljökvalitetsnormer.  
  
 Översiktsplanen utgör ett underlag för beslut om användningen  
  
 av mark- och vattenområden och kan t.ex. redovisa de områden  
  
 som är lämpliga för vindkraftsutbyggnad och beskriva vindförutsättningar  
  
 i respektive område, ange riktlinjer för storlek och  
  
 utformning av vindkraftverken samt eventuella motstående  
  
 intressen. Översiktsplanen kan dessutom vara ett instrument för  
  
 mellankommunal samordning av vindkraftsutbyggnad. En sådan  
  
 plan har inte någon bindande verkan mot myndigheter eller  
  
 enskilda. En översiktsplan kan i stället ses som en överenskommelse  
  
 mellan stat och kommun, varvid länsstyrelsens gransknings63 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 yttrande har betydelse för kommunens planering.TPF 
  
 7 
  
 FPT Länsstyrelsen  
  
 har genom 4 kap. 5 § PBL fått en aktiv roll att under samrådet  
  
 särskilt ta till vara och samordna statens intressen, tillhandahålla  
  
 beslutsunderlag och ge kommunen råd vid tillämpningen av de  
  
 allmänna intressena i 2 kap. PBL, verka för att riksintressena i 3 och  
  
 4 kap. miljöbalken tillgodoses och att miljökvalitetsnormerna i  
  
 5 kap. miljöbalken följs. Länsstyrelsen ska också verka för en  
  
 mellankommunal samordning.  
  
 Översiktsplanens övergripande karaktär medför normalt att  
  
 planen är aktuell över en längre period. Nya anspråk och intressen  
  
 kan successivt aktualisera översyn av en översiktsplan för att den  
  
 ska behålla sin funktion som vägledande beslutsunderlag. Exempel  
  
 är lokalisering av vindkraft (prop. 2006/07:122 s. 38–39, 68). En  
  
 översiktsplan kan ändras genom en ändring för viss del av  
  
 kommunen eller genom ett tillägg för att tillgodose ett särskilt  
  
 intresse för exempelvis vindkraft.  
  
 Översiktsplanens roll som beslutsunderlag anknyter till  
  
 beslutssituationer som gäller användningen av mark- och  
  
 vattenområden. På grund av planens funktion som ett icke  
  
 bindande underlag finns inga föreskrifter i PBL om vilken  
  
 betydelse översiktsplanen ska tillmätas vid olika slag av beslut.  
  
 Eftersom en översiktsplan ska upprättas med tillämpning av 2 kap.  
  
 PBL utgör den dock ett viktigt underlag för prövningen av ett  
  
 bygglovsärende.  
  
 Översiktsplanens roll som underlag för beslut enligt PBL  
  
 belyses i viss mån genom myndigheternas beslutsskäl i ärenden om  
  
 detaljplan eller bygglov. Detaljplanens eller byggprojektets  
  
 förhållande till kommunens översiktsplan tilläggs i sådana sammanhang  
  
 betydelse, när det gäller att värdera de allmänna intressena i  
  
 ärendet, i den mån översiktsplanen har ett sådant innehåll med  
  
 avseende på det aktuella området att den kan ge vägledning.  
  
 Regeringen har i några fall ställt sig negativ till sökta bygglov för  
  
 vindkraftverk med hänvisning till att det i de aktuella fallen  
  
 saknades starka och väl underbyggda skäl för lokaliseringen, t.ex.  
  
 stöd i en översiktlig planering.  
  
 Översiktsplanen är avsedd att spela en väsentlig roll också i  
  
 markanvändningsfrågor i andra sammanhang än i ärenden enligt  
  
 PBL. Eftersom översiktsplanen saknar bindande rättsverkan är dess  
  
 roll därvid densamma som i PBL-ärendena, dvs. den har betydelse  
  
 TP 
  
 7 
  
 PT Se vidare Boverkets rapport Tydligare statligt ansvar i plan- och bygglagen, juni 2007.  
  
 64 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 som beslutsunderlag. Många kommuner har dock ännu inte hunnit  
  
 planera för vindkraft i sin översiktsplan, eller just påbörjat det  
  
 arbetet. Vissa av dessa har i stället antagit en s.k. vindkraftspolicy.  
  
 Liksom översiktsplanen är en sådan policy inte juridiskt bindande  
  
 vid en rättslig prövning av ett enskilt ärende enligt PBL eller  
  
 miljöbalken. En vindkraftspolicy kan emellertid i praktiken reglera  
  
 de flesta förhållanden som är väsentliga för en vindkraftsanläggning.  
  
 Det kan gälla de geometriska förhållandena mellan  
  
 verken i en vindkraftspark samt anpassning till befintliga verk och  
  
 avstånd mellan grupper av vindkraftverk liksom grupperingen av  
  
 verk i en park. En vindkraftspolicy kan också gälla avstånd till  
  
 bostäder, bullervärden, vindkraftverkens färg och text m.m. på  
  
 verken. Liksom en översiktsplan kan en vindkraftspolicy ingå i  
  
 beslutsunderlaget vid en prövning av en vindkraftsanläggning.  
  
 Enligt 5 § förordningen (1998:896) om hushållning med mark och  
  
 vattenområden (hushållningsförordningen) ska en bedömning  
  
 även göras av om en verksamhet går att förena med en från allmän  
  
 synpunkt lämplig användning av mark- och vattenresurserna samt  
  
 den för området gällande översiktsplanen. Planen blir därigenom  
  
 ett beslutsunderlag som kan ha stor inverkan på lokaliseringsbedömningen  
  
 vid bl.a. tillståndsprövningen enligt miljöbalken.TPF 
  
 8 
  
 FPT  
  
 Samrådsförfarandet vid upprättandet av en översiktsplan  
  
 regleras i 4 kap. 2 a–5 §§ PBL. Av dessa bestämmelser följer att det  
  
 är kommunen – till skillnad från tillståndsprövningen enligt  
  
 miljöbalken där det är verksamhetsutövaren – som ansvarar för att  
  
 samrådet blir tillräckligt genomfört. Samråd ska ske enligt  
  
 bestämmelserna i 6 kap. 11–18 och 22 §§ miljöbalken, om planen  
  
 kan antas medföra en sådan miljöpåverkan som avses i 6 kap. 11 §  
  
 miljöbalken. Syftet med samrådet – både enligt PBL och miljöbalken  
  
 – är att förbättra beslutsunderlaget och att ge möjlighet till  
  
 insyn och påverkan. Enligt 6 kap. 12 § miljöbalken ska en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning upprättas.  
  
 TP 
  
 8 
  
 PT Se Miljööverdomstolens dom den 1 november 2005 (mål nr. M 2966-04). Enligt Miljööverdomstolen  
  
 har en aktuell och väl underbyggd översiktsplan stor betydelse när det gäller  
  
 att bedöma vad som är en lämplig lokalisering av tillståndspliktig verksamhet. Under målets  
  
 handläggning i Miljööverdomstolen hade kommunen antagit en ny översiktsplan i vilken  
  
 redovisades ett område som lämpligt för vindkraft. I planen angavs också att stor  
  
 restriktivitet skulle gälla för vindkraftsutbyggnad i övrigt. Miljööverdomstolen fann att  
  
 eftersom det aktuella området var det enda som kommunen pekat ut som en lämplig plats  
  
 för vindkraft var bolagets utredning tillräcklig för att kunna bedöma lokaliseringen.  
  
 Sammantaget fann Miljööverdomstolen att det allmänna intresset att bygga ut vindkraft för  
  
 att främja en hållbar utveckling talade för att bifalla bolagets ansökan vid prövning enligt  
  
 3 kap. 6 § miljöbalken. Eftersom de motstående intressena inte var av sådan styrka att de  
  
 utgjorde hinder för en etablering bifölls bolagets ansökan om tillstånd.  
  
 65 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Det är kommunfullmäktige som fattar beslut om översiktsplanen.  
  
 Detta beslut kan bara överklagas genom laglighetsprövning.  
  
 De kommuner som vill planera för vindkraft genom att göra  
  
 tillägg i översiktsplanen kan söka ett särskilt stöd för detta hos  
  
 Boverket.  
  
 3.2.6 Detaljplan och områdesbestämmelser  
  
 Detaljplan  
  
 Regleringen av markens användning och av bebyggelsen inom  
  
 kommunen sker enligt 1 kap. 3 § PBL genom detaljplaner. Bestämmelser  
  
 om när detaljplaner ska upprättas och om vad sådana  
  
 planer ska innehålla finns i 5 kap. PBL.  
  
 Prövning av markens lämplighet för bebyggelse och reglering av  
  
 bebyggelsemiljöns utformning ska ske genom detaljplan för  
  
 1. ny sammanhållen bebyggelse,  
  
 2. ny enstaka byggnad vars användning får betydande inverkan på  
  
 omgivningen eller som ska förläggas inom ett område där det  
  
 råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse, om tillkomsten av  
  
 byggnaden inte kan prövas i samband med prövning av ansökan  
  
 om bygglov eller förhandsbesked, och  
  
 3. bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen  
  
 behöver ske i ett sammanhang.  
  
 Detaljplan kan upprättas i fråga om sådana vindkraftsanläggningar  
  
 som kräver bygglov enligt 8 kap. 2 § 1 st. 6 PBL.  
  
 Hur omfattande regleringen i en detaljplan bör vara för en  
  
 grupp av vindkraftverk beror bl.a. på vad man vill uppnå med  
  
 planen, förhållandena inom planområdet och i dess omgivning  
  
 m.m. Planen får inte innehålla flera och mer detaljerade bestämmelser  
  
 än vad som behövs i varje enskilt fall.  
  
 Kommunen får enligt 8 kap. 5 § 1 st. PBL i en detaljplan besluta  
  
 att bygglov inte krävs för att på det sätt och under den tid som  
  
 närmare anges i planen utföra åtgärder som avses i 1–3 §§.  
  
 Bestämmelsen innebär att kommunen genom beslut i detaljplan  
  
 helt kan befria åtgärder inom planområdet från bygglovsplikt. Den  
  
 kan användas när en detaljplan är så detaljerad att det egentligen  
  
 inte återstår några frågor att pröva i ett bygglovsärende, t.ex. när  
  
 planen utarbetats för ett speciellt projekt. I detaljplanen kan då  
  
 66 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 beslutas att lov inte ska krävas för att utföra de åtgärder som  
  
 behövs för att genomföra planen. I beslut om bygglovsbefrielse kan  
  
 de lovbefriade åtgärderna preciseras genom beskrivningar och  
  
 hänvisningar till bifogade ritningar. Om fastighetsägaren vill avvika  
  
 från sådana preciseringar, blir byggnadsföretaget lovpliktigt.  
  
 Enligt 8 kap. 5 § 3 st. PBL får inte beslut om bygglovsbefrielse  
  
 fattas om bygglov krävs för att tillvarata grannars intressen eller  
  
 allmänna intressen. Att enskilda som berörs av detaljplanen kan  
  
 överklaga alltför omfattande lovfrihet som kan påverka deras  
  
 förhållanden följer av allmänna rättsgrundsatser. Länsstyrelsen kan  
  
 vidare vid prövning enligt 12 kap. PBL upphäva ett antagandebeslut  
  
 om t.ex. ett riksintresse inte har tillgodosetts genom att lovplikten  
  
 lagts på en för låg nivå. Om sådana situationer kan antas uppstå  
  
 torde reglerna innebära att beslut om lovbefrielse inte får fattas.  
  
 (a. prop. s. 114 f.)  
  
 I en detaljplan kan enligt 5 kap. 7 § PBL bestämmelser meddelas  
  
 om skyddsanordningar som behövs med hänsyn till kraven på  
  
 hälsoskydd, säkerhet och goda yttre miljöförhållanden. I vissa fall  
  
 kan bestämmelser meddelas om att t.ex. vindkraftverk ska ha ett  
  
 visst byggnadstekniskt utförande, så att störningar från omgivningen  
  
 motverkas. Vid planläggningen kan nödvändigt skydd från  
  
 störningar åstadkommas genom att skydds- och säkerhetsområden  
  
 avsätts runt anläggningarna. För sådana områden kan bestämmelser  
  
 meddelas om tillåtlighet och teknisk utformning av t.ex. vindkraftverk.  
  
 En detaljplan får inte medverka till att en miljökvalitetsnorm  
  
 överträds.  
  
 Områdesbestämmelser  
  
 Närmare bestämmelser om områdesbestämmelser finns också i  
  
 5 kap. PBL.  
  
 I sådana områden där rättsverkan är nödvändig för att säkerställa  
  
 syftet med en översiktsplan kan områdesbestämmelser antas.  
  
 Detta kan t.ex. komma i fråga när det gäller att fastställa en lämplig  
  
 användning av områden av riksintresse. Med områdesbestämmelser  
  
 – som berörda sakägare kan överklaga genom förvaltningsbesvär –  
  
 kan kommunen uppnå en bindande verkan gentemot bl.a. fastighetsägarna  
  
 i frågor som rör t.ex. markens användning för olika  
  
 ändamål samt bebyggelsens lokalisering och utformning.  
  
 67 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 En avgörande skillnad mellan detaljplan och områdesbestämmelser  
  
 är att områdesbestämmelser är avsedda för reglering av vissa  
  
 avgränsade frågor, medan detaljplanen ger en mer eller mindre  
  
 fullständig reglering av hela bebyggelsemiljön inom planområdet.  
  
 Områdesbestämmelser reglerar enstaka, sporadiska förändringar.  
  
 Detaljplanen är ett mera aktivt instrument för kommunen att  
  
 främja att vissa förändringar kommer till stånd. Om kommunen  
  
 finner att områdesbestämmelser är otillräckliga och antar en  
  
 detaljplan för det berörda området, upphör områdesbestämmelserna  
  
 att gälla när detaljplanebeslutet vinner laga kraft.  
  
 Enligt 5 kap. 16 § 4 PBL får med områdesbestämmelser regleras  
  
 placering, utformning och utförande av byggnader och andra  
  
 anläggningar.  
  
 Kommunen får även i områdesbestämmelser besluta att bygglov  
  
 inte krävs för att på det sätt som närmare anges i bestämmelserna  
  
 utföra eller ändra anläggningar, bl.a. vindkraftverk.  
  
 Förfarandet  
  
 Program  
  
 En detaljplan ska grundas på ett program som anger utgångspunkter  
  
 och mål för planen, om det inte är onödigt. Avsikten är att  
  
 det i ett tidigt skede av planarbetet ska komma till stånd en dialog  
  
 mellan kommunen och dem som kan beröras av den tilltänkta  
  
 planen. Effekten av detta förväntas bli att kommunens beslutsunderlag  
  
 breddas med de berördas erfarenheter och synpunkter  
  
 samt att sakägare m.fl. får möjligheter till insyn och påverkan innan  
  
 planen fått ett alltför konkret innehåll och kommunens ställningstaganden  
  
 blivit låsta.  
  
 Programmet kan ange principiella riktlinjer för utformningen  
  
 eller bevarandet av miljön inom planområdet och den standard i  
  
 stort som miljön avses få. En översiktsplan kan ersätta programmet  
  
 om översiktsplanen innehåller sådana riktlinjer för detaljplanearbetet  
  
 att innebörd och konsekvenser kan utläsas tillräckligt  
  
 tydligt. I dessa fall bör det krävas att översiktsplanen är aktuell  
  
 samt att detaljplanen har stöd i översiktsplanen och är förenlig med  
  
 länsstyrelsens granskningsyttrande över denna (prop. 1994/95:230  
  
 s. 74).  
  
 68 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Krav på miljökonsekvensbeskrivning enligt PBL  
  
 Av 5 kap. 18 § 2 st. PBL framgår att när en detaljplan upprättas för  
  
 t.ex. vindkraftverk ska bestämmelserna i 6 kap. 11–18 och 22 §  
  
 miljöbalken tillämpas, om planen kan antas medföra en sådan  
  
 betydande miljöpåverkan som avses i 6 kap. 11 § miljöbalken.  
  
 Bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar genomgick  
  
 betydande ändringar som trädde i kraft den 21 juli 2004 respektive  
  
 den 1 maj 2005. Ändringarna år 2004 (prop. 2003/04:116) tillkom i  
  
 syfte att genomföra Europaparlamentets och rådets direktiv  
  
 2001/42/EG om bedömning av vissa planers och programs  
  
 miljöpåverkan (SEA-direktivet) samt protokollet om strategiska  
  
 miljöbedömningar till FN/ECE:s konvention om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 i ett gränsöverskridande sammanhang (Esbokonventionen).  
  
 Ändringarna år 2005 (prop. 2004/05:59) var  
  
 föranledda av att den Europeiska kommissionen påpekat att Sverige  
  
 inte fullt ut uppfyllt sina skyldigheter enligt rådets direktiv  
  
 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa  
  
 offentliga och privata projekt (MKB-direktivet).  
  
 MKB-direktivet handlar om miljöbedömning av vissa projekt – i  
  
 6 kap. miljöbalken benämnda verksamheter och åtgärder – som kan  
  
 antas medföra en betydande miljöpåverkan, bl.a. på grund av sin  
  
 art, storlek eller lokalisering. SEA-direktivet ställer krav på en  
  
 miljöbedömning av sådana planer och program som anger  
  
 förutsättningarna för kommande tillstånd för de i MKB-direktivet  
  
 uppräknade verksamheterna och åtgärderna.  
  
 Enligt artiklarna 1 och 2 i SEA-direktivet gäller att en plan eller  
  
 ett program faller inom direktivets räckvidd endast om  
  
 - planen eller programmet utarbetas eller antas av en myndighet  
  
 eller kommun,  
  
 - det i lag eller annan författning finns ett krav på att upprätta  
  
 eller anta planen eller programmet och  
  
 - planen eller programmet kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan.  
  
 I direktivets artikel 3.2 anges vilka planer och program som ska  
  
 omfattas av kravet på miljöbedömning därför att de som huvudregel  
  
 ska anses medföra betydande miljöpåverkan. Det gäller planer  
  
 och program som utarbetas för bl.a. energi.  
  
 En miljöbedömning ska enligt 6 kap. 11 § 1 st. miljöbalken göras  
  
 när en myndighet eller kommun upprättar eller ändrar en plan eller  
  
 69 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 ett program, som krävs i lag eller annan författning, om genomförandet  
  
 av planen, programmet eller ändringen kan antas medföra  
  
 en betydande miljöpåverkan. Syftet med miljöbedömningen är att  
  
 integrera miljöaspekter i planen eller programmet så att en hållbar  
  
 utveckling främjas. I förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 (MKBF)TPF 
  
 9 
  
 FPT har regeringen angett vilka planer  
  
 som alltid kan antas medföra betydande miljöpåverkan samt om  
  
 undantag från kravet på miljöbedömning.  
  
 Enligt 4 § MKBF ska genomförandet av en plan antas medföra  
  
 en betydande miljöpåverkan bl.a. om planen anger förutsättningar  
  
 för kommande tillstånd för sådana verksamheter som anges i bilaga  
  
 1 eller 3 till förordningen. Samtliga tillståndspliktiga vindkraftsanläggningar  
  
 anges i bilaga 1. Vidare är vindkraftsanläggningar  
  
 generellt sett upptagna i bilaga 3.  
  
 Vid tillämpningen av 6 kap. 11 § miljöbalken ska enligt 4 §  
  
 MKBF genomförandet av en plan, ett program eller en ändring i en  
  
 plan eller ett program antas medföra en betydande miljöpåverkan  
  
 om genomförandet av planen, programmet eller ändringen kan  
  
 antas innefatta en verksamhet eller åtgärd som kräver tillstånd  
  
 enligt 7 kap. 28 a § miljöbalken, eller planen, programmet eller  
  
 ändringen anger förutsättningarna för kommande tillstånd för  
  
 sådana verksamheter eller åtgärder som anges i bilaga 1 eller 3 till  
  
 förordningen och är en översiktsplan eller en annan plan eller ett  
  
 annat program som utarbetas för bl.a. energi, fysisk planering eller  
  
 markanvändning.  
  
 I fråga om detaljplaner eller andra planer och program som avses  
  
 i 4 § 1 st. MKBF och som enbart avser användningen av små  
  
 områden på lokal nivå ska genomförandet antas medföra en  
  
 betydande miljöpåverkan endast om myndigheten eller kommunen  
  
 med beaktande av de kriterier som anges i bilaga 4 till förordningen  
  
 finner att så är fallet. Detsamma gäller när myndigheten eller  
  
 kommunen endast gör mindre ändringar i sådana planer och  
  
 program som avses i första stycket.  
  
 Av planerna enligt PBL är det enbart översiktsplaner och  
  
 detaljplaner som berörs av kravet på miljöbedömningar, eftersom  
  
 dessa planer är de enda som krävs enligt lag (förordningsmotiven  
  
 Fm. 2005:2 s. 17). Detaljplaner har dock generellt hänförts till  
  
 direktivets undantagsbestämmelse (artikel 3.3) om planer i vilka  
  
 användningen av små områden på lokal nivå fastställs. Detta beror  
  
 TP 
  
 9 
  
 PT Regeringen har som bakgrund till förordningen utfärdat Förordningsmotiv (Fm. 2005:2)  
  
 med kommentarer till de enskilda föreskrifterna.  
  
 70 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 på att detaljplaner får omfatta endast en begränsad del av en  
  
 kommun. Därför måste i varje enskilt fall göras en bedömning  
  
 huruvida en detaljplan kan antas ha betydande miljöpåverkan  
  
 (a. förordningsmotiv s.18).  
  
 Om kommunens bedömning leder fram till att genomförandet  
  
 av en detaljplan för t.ex. vindkraftverk kan antas medföra en  
  
 betydande miljöpåverkan ska kommunen således göra en miljöbedömning  
  
 av planen, vilket innefattar bl.a. upprättande av en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning.  
  
 Vid upprättandet av områdesbestämmelser krävs inte någon  
  
 miljökonsekvensbeskrivning. Enligt 5 kap. 16 § PBL kan dock  
  
 områdesbestämmelser antas för att säkerställa att syftet med  
  
 översiktsplanen uppnås. Om en miljökonsekvensbeskrivning har  
  
 upprättats före beslutet om översiktsplanen kommer alltså en sådan  
  
 beskrivning att ingå i underlaget för områdesbestämmelserna.TPF 
  
 10 
  
 FPT  
  
 En detaljplan kan falla in under SEA-direktivets tillämpningsområde  
  
 också av det skälet att den kan antas påverka ett Natura  
  
 2000-område enligt 7 kap. 27 § 1 st. 1 eller 2 miljöbalken. Tillstånd  
  
 krävs för att bedriva verksamheter eller vidta åtgärder som på ett  
  
 betydande sätt kan påverka miljön i ett sådant område.  
  
 EG-domstolen har i två domar gjort vissa uttalanden angående de  
  
 bedömningar som ska göras när fråga uppkommer om behovet av  
  
 miljökonsekvensbeskrivning för planer som kan antas påverka ett  
  
 Natura 2000-område.TPF 
  
 11 
  
 FPT  
  
 En kommun som har upprättat en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 enligt 6 kap. 12 § miljöbalken ska ge berörda kommuner och  
  
 myndigheter samt allmänheten skälig tid att yttra sig.  
  
 Om ett förslag till plan kräver samråd enligt både 6 kap. 14 §  
  
 miljöbalken och annan författning, t.ex. PBL, ska kommunen enligt  
  
 8 § 2 st. MKBF sträva efter att genomföra samråden i ett sammanhang.  
  
 Här är det naturligt att kommunen samordnar det nu aktuella  
  
 TP 
  
 10 
  
 PT Boverkets vindkraftshandbok 2008 s. 81.  
  
 TP 
  
 11 
  
 PT EG-domstolen har slagit fast att kravet på att det ska göras en miljöbedömning gäller  
  
 under förutsättning att det är sannolikt eller att det finns en risk för att planen eller projektet  
  
 kommer att ha en betydande inverkan på det berörda området. Med hänsyn särskilt till  
  
 försiktighetsprincipen anses en sådan risk föreligga när det på grundval av objektiva kriterier  
  
 inte kan uteslutas att planen eller projektet kommer att ha en betydande påverkan på det  
  
 berörda området (EG-domstolens dom i mål nr C-98/03, kommissionen mot Tyskland,  
  
 REG 2006 s.  
  
 I-53, punkt 40, och i mål nr C-6/04, kommissionen mot Förenade kungariket,  
  
 REG 2005 s. I-9017, punkt 54). Detta uttalande har haft ett avgörande inflytande på  
  
 utgången i rättsprövningsmålet RÅ 2006 ref. 88, där Regeringsrätten upphävde regeringens  
  
 beslut i ett ärende om antagande av detaljplan på grund av att en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 skulle ha upprättats i fråga om planens inverkan på ett angränsande Natura  
  
 2000-område.  
  
 71 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 samrådet med det mer utförligt reglerade samrådet i 4 respektive  
  
 5 kap. PBL (prop. 2003/04:116 s. 48). Med allmänheten ska i detta  
  
 sammanhang förstås den allmänhet som berörs eller kan antas bli  
  
 berörd eller som har ett intresse av beslutsfattandet, inbegripet  
  
 miljöorganisationer och andra berörda organisationer. Enligt 6 kap.  
  
 16 § miljöbalken ska miljökonsekvensbeskrivningen samt synpunkter  
  
 från samråd beaktas innan planen antas. Det är inte något  
  
 ovillkorligt tvång att välja det miljömässigt bättre alternativet  
  
 (a. prop. s. 67 f.).  
  
 När en plan har antagits ska kommunen i en särskild sammanställning  
  
 redovisa hur miljöaspekterna integrerats i planen, hur  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen och synpunkter från samråd  
  
 beaktats, skälen till att planen antagits i stället för andra alternativ  
  
 samt de åtgärder som planeras för uppföljning och övervakning.  
  
 Enligt 6 kap. 22 § miljöbalken ska myndigheter och kommuner  
  
 eftersträva samordning av arbetet med bedömningar och beskrivningar.  
  
 Som tidigare har påpekats finns det ett nära samband mellan  
  
 SEA-direktivet och MKB-direktivet. Ibland innebär de båda  
  
 direktiven att miljöbedömningar måste göras som delvis överlappar  
  
 varandra eller avser samma miljöpåverkan. Det är enligt regeringen  
  
 viktigt att de som tillämpar bestämmelserna kan se sambandet  
  
 mellan de bedömningar som ska göras och samordna arbetet så att  
  
 det material och den information som samlas in i den ena bedömningen  
  
 kan användas även i den andra bedömningen (a. prop.  
  
 s. 46).  
  
 Programsamråd och plansamråd  
  
 När program utarbetas och när förslag till detaljplan upprättas, ska  
  
 kommunen enligt 5 kap. 20 § PBL samråda med länsstyrelsen,  
  
 lantmäterimyndigheten och kommuner som berörs av programmet  
  
 eller förslaget. Vidare ska sakägare och de bostadsrättshavare,  
  
 hyresgäster och boende som berörs av programmet eller förslaget  
  
 samt de myndigheter, sammanslutningar och enskilda i övrigt som  
  
 har väsentligt intresse av programmet eller förslaget beredas tillfälle  
  
 till samråd.  
  
 72 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Beslutsunderlag och samrådsredogörelse  
  
 Syftet med samrådet är att förbättra beslutsunderlaget och att ge  
  
 möjlighet till insyn och påverkan. Under samråden bör kommunen  
  
 redovisa planeringsunderlag av betydelse samt de viktigaste  
  
 följderna av förslaget. När det finns program eller miljökonsekvensbeskrivning  
  
 ska även dessa redovisas. Vid samråd om ett  
  
 förslag till detaljplan ska motiven till förslaget redovisas. De  
  
 synpunkter som har framförts vid samråden samt kommentarer  
  
 och förslag med anledning av synpunkterna ska redovisas i en  
  
 gemensam samrådsredogörelse.  
  
 Under samrådet ska länsstyrelsen ta till vara och samordna  
  
 statens intressen, ge råd om tillämpningen av 2 och 3 kap. PBL,  
  
 verka för att riksintressen enligt 3 och 4 kap. miljöbalken,  
  
 tillgodoses och miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. miljöbalken följs  
  
 samt verka för att sådana frågor om användningen av mark- och  
  
 vattenområden som angår två eller flera kommuner samordnas på  
  
 ett lämpligt sätt.  
  
 Under utställningstiden – kungörelse och underrättelse  
  
 Innan detaljplanen antas ska kommunen enligt 5 kap. 23 § PBL  
  
 ställa ut planförslaget under minst tre veckor. Den som vill lämna  
  
 synpunkter på förslaget ska göra detta skriftligen under  
  
 utställningstiden.  
  
 Efter utställningstiden  
  
 Efter utställningstiden ska kommunen sammanställa de synpunkter  
  
 som senast under utställningstiden har framförts skriftligen och  
  
 redovisa sina förslag med anledning av dem i ett utlåtande som ska  
  
 fogas till handlingarna i ärendet. Utlåtandet eller ett meddelande  
  
 om var utlåtandet hålls tillgängligt ska sändas för kännedom till  
  
 dem som inte fått sina synpunkter tillgodosedda. Ny utställning  
  
 ska ske, om förslaget ändras väsentligt efter utställningen.  
  
 73 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 3.2.7 Bygglov  
  
 Bygglovsplikten för vindkraftverk trädde i kraft den 1 januari 1982  
  
 efter förslag i prop. 1980/81:99. I propositionen behandlas främst  
  
 frågan om de små vindkraftverken. Bygglovsplikten infördes av  
  
 säkerhetsskäl, på grund av risk för omgivningspåverkan (a. prop.  
  
 s. 7 f.). Föredragande departementschefen erinrade om ett konstaterande  
  
 i rapporten (SOU 1979:54) Mark och vatten att en mer  
  
 omfattande utbyggnad av vindkraften kunde leda till konflikter  
  
 med andra markanvändningsintressen och att detta krävde  
  
 ytterligare behandling i den fysiska riksplaneringen. Departementschefen  
  
 förklarade att han inte tog upp sådana frågor av mer  
  
 övergripande karaktär i det ifrågavarande sammanhanget. Lagändringen  
  
 infördes i 52 och 54 §§ dåvarande byggnadsstadgan  
  
 (1959:612) utan föregående remissbehandling eller lagrådsgranskning.  
  
 Vindkraftverk är ingen byggnad utan i PBL:s mening är det en  
  
 anläggning. Uttömmande bestämmelser om bygglov i fråga om  
  
 andra anläggningar än byggnader finns i 8 kap. 2 § 1 st. PBL. Det  
  
 krävs bygglov för att uppföra vindkraftverk, om vindturbinens  
  
 diameter är större än två meter eller om kraftverket placeras på ett  
  
 avstånd från gränsen som är mindre än kraftverkets höjd över  
  
 marken eller om kraftverket ska fast monteras på en byggnad.  
  
 Detta innebär att vissa mindre anordningar är undantagna från  
  
 lovplikten (prop. 1980/81:99 s. 9). Alla förutsättningar måste vara  
  
 uppfyllda för att undantaget ska gälla. Diametern på vindturbinen  
  
 ska beräknas på den största cirkel som turbinen beskriver kring sin  
  
 axel. Med anordningens höjd över marken avses den största höjd  
  
 anordningen uppnår, inklusive mast eller torn. Föredragande statsrådet  
  
 förklarade sig vara medveten om (a. prop. s. 9) att förslaget  
  
 innebar att det på stora fastigheter kunde bli möjligt att utan  
  
 bygglov uppföra vindkraftverk med mycket höga master eller torn,  
  
 om bara diametern på turbinen inte blev större än 2 m. På en och  
  
 samma fastighet kunde det även komma att uppföras flera små  
  
 vindkraftverk utan bygglov. Statsrådet bedömde dock att risken var  
  
 liten för att bestämmelserna skulle utnyttjas på dessa sätt.  
  
 Vid tillkomsten av PBL innehöll lagrådsremissen inget förslag  
  
 till saklig ändring av bestämmelserna om bygglov för vindkraft.  
  
 Lagrådet ansåg vid jämförelse mellan punkt 6 och punkterna 5 och  
  
 7 i 8 kap. 2 § PBL knappast motiverat att medge undantag från  
  
 bygglovsplikten för vindkraftverk av viss storlek eller visst bygg74 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 nadssätt. Enligt punkterna 5 och 7, framhöll Lagrådet, skulle  
  
 nämligen bygglovsplikten vara oinskränkt för master och – enligt  
  
 Lagrådets förslag – också för torn, som inte var avsedda för endast  
  
 en fastighets behov, samt för master och plank. Frågan om  
  
 vindkraftverk borde undantas från bygglov skulle också komma i  
  
 ett nytt läge enligt PBL. Av 8 kap. 5 § PBL följer nämligen att  
  
 kommunen i områdesbestämmelser under vissa förutsättningar kan  
  
 föreskriva frihet från bygglov för alla slags anläggningar och  
  
 anordningar som avses i 8 kap. 2 § PBL. Lagrådet förordade därför  
  
 att bygglovsplikten skulle omfatta alla slag av vindkraftverk.  
  
 Föredragande statsrådet förklarade (prop. 1985/86:1 s. 659 f.) med  
  
 tanke på att bestämmelserna då rätt nyligen införts och såvitt  
  
 statsrådet hade bekant fungerat väl, att han inte var beredd att göra  
  
 den sakliga ändring som låg i lagrådets förslag.  
  
 Det krävs också bygglov för att väsentligt ändra en anläggning.  
  
 Enligt 8 kap. 5 § får kommunen under vissa förutsättningar i  
  
 detaljplan eller områdesbestämmelser besluta om undantag från  
  
 bygglovsplikten.  
  
 När en bygglovsansökan om t.ex. uppförande av vindkraftverk  
  
 kommer in till byggnadsnämnden ska ansökan prövas antingen  
  
 enligt 8 kap. 11 § eller 12 § PBL, beroende på om platsen dit  
  
 vindkraftverken ska lokaliseras omfattas av detaljplan eller inte.  
  
 Enligt 8 kap. 11 § 1 st. PBL ska i princip ansökningar om  
  
 bygglov för åtgärder inom områden med detaljplan bifallas om  
  
 åtgärden är förenlig med detaljplanen och uppfyller kraven i 3 kap.  
  
 1, 2 och 10–18 §§ PBL. Mindre avvikelser får dock tillåtas.  
  
 Enligt 8 kap. 12 § 1 st. PBL ska ansökningar om bygglov för  
  
 åtgärder inom områden som inte omfattas av detaljplan bifallas om  
  
 åtgärden uppfyller kraven i 2 kap., inte ska föregås av detaljplaneläggning  
  
 på grund av bestämmelserna i 5 kap. 1 §, inte strider  
  
 mot områdesbestämmelser samt uppfyller kraven i 3 kap. 1, 2 och  
  
 10–18 §§. Mindre avvikelser från områdesbestämmelser får dock  
  
 tillåtas.  
  
 Byggnadsnämnden prövar ansökningar om bygglov.  
  
 När en ansökan om bygglov görs, ska de ritningar, beskrivningar  
  
 och uppgifter i övrigt lämnas in som behövs för prövningen.  
  
 Ansökningarna ska vara skriftliga. Beträffande enkla åtgärder får  
  
 ansökan dock göras muntligen. Enligt den ovan nämnda  
  
 propositionen (s. 10 f.) torde ofta en muntlig ansökan om bygglov  
  
 vara tillräcklig när det gäller vindkraftverk.  
  
 75 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Vid ansökan om bygglov för vindkraftverk kan en översiktsplan  
  
 vara tillräcklig. Enligt Boverkets vindkraftshandbok, den 23 maj  
  
 2008, s. 53, är de handlingar som krävs för ett bygglov i stort sett  
  
 desamma som krävs för anmälan om miljöfarlig verksamhet. Även  
  
 om en åtgärd inte kräver lov ska byggnadsnämnden, om det begärs,  
  
 pröva frågan om lov till åtgärden, s.k. frivilligt bygglov.  
  
 Byggnadsnämnden ska, innan lov lämnas, genom underrättelse  
  
 bereda kända sakägare och kända bostadsrättshavare, hyresgäster  
  
 och boende som berörs samt vissa organisationer och föreningar  
  
 tillfälle att yttra sig över ansökningen, om åtgärden innebär en  
  
 avvikelse från detaljplan eller områdesbestämmelser eller ska  
  
 utföras i ett område som inte omfattas av detaljplan och åtgärden  
  
 inte är en kompletteringsåtgärd och inte heller är reglerad i  
  
 områdesbestämmelser. I vissa fall får underrättelse ske genom  
  
 kungörelse.  
  
 Byggnadsnämndens beslut om bygglov kan överklagas genom  
  
 förvaltningsbesvär.  
  
 Enligt 8 kap. 34 § 1 st. PBL ska byggnadsnämnden på ansökan  
  
 ge förhandsbesked huruvida en åtgärd, t.ex. uppförande av vindkraftverk,  
  
 som kräver bygglov kan tillåtas på den avsedda platsen.  
  
 3.2.8 Tillsyn och kontroll  
  
 Bygglovsprövningen omfattar inte vindkraftverkets utformning  
  
 och kvalitet i tekniskt avseende utan ansvaret för att de tekniska  
  
 egenskapskraven uppfylls vilar helt på byggherren oavsett om  
  
 bygglov har meddelats eller inte. Bestämmelserna i 9 kap. PBL om  
  
 tillsyn och kontroll i byggprocessen syftar bl.a. till att säkerställa  
  
 att byggherren kan ta ansvar för att arbetena utförs på rätt sätt och  
  
 att det som byggs kan antas komma att uppfylla samhällets krav.  
  
 Byggherren har därför en skyldighet att till byggnadsnämnden  
  
 komma in med en bygganmälan och att utse en eller flera  
  
 kvalitetsansvariga. Detta gäller även anläggningar som inte är bygglovspliktiga.  
  
 När en bygganmälan har kommit in ska byggnadsnämnden låta  
  
 staka ut vindkraftverkets eller vindkraftsparkens läge och märka ut  
  
 dess höjdläge. Byggnadsnämnden ska också skyndsamt kalla till  
  
 byggsamråd. Vid byggsamrådet ska en genomgång göras av  
  
 arbetenas planering, de åtgärder för besiktning, tillsyn och övrig  
  
 kontroll som är nödvändiga för att vindkraftsanläggningen ska  
  
 76 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 kunna antas komma att uppfylla de krav som avses i 3 kap. PBL  
  
 inklusive 2 § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på  
  
 byggnadsverk m.m. samt den samordning som behövs. Resultatet  
  
 av byggherrens och kommunens genomgång vid byggsamrådet ska  
  
 dokumenteras i en kontrollplan. När byggherren har uppfyllt sina  
  
 åtaganden enligt kontrollplanen och byggnadsnämnden inte funnit  
  
 skäl att ingripa enligt 10 kap. PBL ska nämnden utfärda ett  
  
 slutbevis.  
  
 3.2.9 Påföljder och ingripanden vid överträdelser  
  
 Om en byggherre missköter sig eller om t.ex. vindkraftsanläggningen  
  
 påvisas ha allvarliga brister kan byggnadsnämnden  
  
 ingripa som tillsynsmyndighet enligt bestämmelserna i 10 kap.  
  
 PBL.  
  
 Förbud m.m.  
  
 Byggnadsnämnden får förbjuda att ett visst byggnads-, rivnings eller  
  
 markarbete fortsätts, om det är uppenbart att arbetet strider  
  
 mot bestämmelserna i PBL eller mot någon föreskrift eller något  
  
 beslut som har meddelats med stöd av lagen. Byggnadsnämnden får  
  
 även förbjuda att ett byggnadsarbete fortsätts innan de uppkomna  
  
 bristerna avhjälpts, om nämnden finner att byggherren brister mot  
  
 någon väsentlig del av kontrollplanen. Nämnden ska vidare  
  
 förbjuda att arbetet fortsätts om det är uppenbart att ett arbete  
  
 utförs på ett sådant sätt att det äventyrar en anläggnings hållfasthet  
  
 eller medför fara för människors liv eller hälsa.  
  
 Byggnadsnämnden får meddela föreläggande om att vidta  
  
 rättelse inom viss tid när någon utan lov har vidtagit en åtgärd som  
  
 kräver bl.a. bygglov. Innan ett föreläggande meddelas i ett sådant  
  
 fall ska byggnadsnämnden pröva om lov kan lämnas till åtgärden.  
  
 Ett föreläggande av aktuellt slag går vanligen ut på att det som  
  
 utförts ska undanröjas eller ändras. Ett föreläggande får förenas  
  
 med vite.  
  
 Om en anläggning har brister som kan äventyra säkerheten för  
  
 dem som uppehåller sig i närheten av den, kan byggnadsnämnden  
  
 förbjuda anläggningen. Ett sådant förbud får förenas med vite.  
  
 77 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Byggnadsnämndens möjligheter att ingripa är underkastade  
  
 regler om tioårspreskription.  
  
 Avgifter  
  
 Om någon utan lov utför en åtgärd som kräver bygglov ska  
  
 byggnadsavgift tas ut med ett belopp som motsvarar fyra gånger  
  
 den avgift som enligt taxa skulle ha betalats om lov till åtgärden  
  
 hade meddelats. Om rättelse sker, ska byggnadsavgift inte tas ut.  
  
 Rättelse måste emellertid ske innan frågan om påföljd eller  
  
 ingripande tas upp till överläggning vid byggnadsnämndens  
  
 sammanträde. Den omständigheten att lov beviljas i efterhand  
  
 inverkar inte på frågan om uttag av byggnadsavgift.  
  
 Vid andra överträdelser än ovan nämnda, ska byggnadsnämnden  
  
 ta ut en särskild avgift om en överträdelse sker genom att arbetet  
  
 utförs utan att det finns någon kvalitetsansvarig, någon underlåter  
  
 att göra bygganmälan eller arbete utförs i strid mot något beslut  
  
 som byggnadsnämnden har meddelat enligt PBL.  
  
 Frågor om byggnadsavgift och särskild avgift prövas av  
  
 byggnadsnämnden och dessa avgifter tillfaller kommunen.  
  
 När överträdelsen är av särskilt allvarlig beskaffenhet ska  
  
 förutom byggnadsavgift även tilläggsavgift tas ut. Frågor om  
  
 tilläggsavgift prövas av allmän förvaltningsdomstol på talan av  
  
 byggnadsnämnden.  
  
 3.3 Miljöbalken  
  
 Det finns flera regler i miljöbalken som gäller vindkraftverk. Sådana  
  
 anläggningar omfattas av definitionen för miljöfarlig verksamhet i  
  
 9 kap. 1 § miljöbalken och är anmälnings- eller tillståndspliktiga  
  
 enligt förordningen (1988:899) om miljöfarlig verksamhet och  
  
 hälsoskydd (FMH). Vindkraftparker på över 10 MW kan bli  
  
 föremål för regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. miljöbalken  
  
 om kommunfullmäktige begär det. Vindkraftverk som  
  
 anläggs i vattenområden är tillståndspliktig vattenverksamhet enligt  
  
 11 kap. miljöbalken. Beroende på lokalisering kan vindkraftverken  
  
 omfattas av reglerna om områdesskydd i 7 kap. miljöbalken.  
  
 78 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 3.3.1 Övergripande bestämmelser  
  
 En grundtanke i miljöbalken är att kommande generationer ska  
  
 tillförsäkras en hälsosam och god miljö. Energihushållning är ett  
  
 syfte med balken. I första hand ska förnybara energikällor  
  
 användas.  
  
 Miljöbalken gäller parallellt med annan lagstiftning. Andra lagar  
  
 kan ha delvis andra syften än miljöbalken. Om lagkonflikter  
  
 uppstår får de lösas av rättstillämpningen t.ex. genom tillämpningen  
  
 av den allmänna rättsgrundsatsen att en specialregel går före  
  
 en mer allmänt hållen regel (lex specialis).TPF 
  
 12 
  
 FPT  
  
 Alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska utföra  
  
 de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått  
  
 som behövs för att hindra eller motverka skada eller  
  
 olägenhet för människors hälsa eller miljön. Den som bedriver  
  
 yrkesmässig verksamhet ska använda bästa möjliga teknik.  
  
 För en verksamhet eller åtgärd som tar i anspråk mark- och  
  
 vattenområden ska den plats väljas som är lämplig med hänsyn till  
  
 att ändamålet ska kunna uppnås med minsta intrång och olägenhet  
  
 för människors hälsa och miljön. Bestämmelsen får störst betydelse  
  
 när en plats ska väljas för en ännu inte påbörjad verksamhet vilket  
  
 oftast är fallet för vindkraftsetableringar.  
  
 I situationer som rör ändrad markanvändning ska dessutom  
  
 tillämpas hushållningsreglerna i 3–4 kap. miljöbalken. Det gäller  
  
 tillståndsprövning enligt 9 eller 11 kap., tillåtlighetsprövning enligt  
  
 17 kap., prövning enligt 9 kap. 6 § av anmälningspliktiga miljöfarliga  
  
 verksamheter, prövning enligt 11 kap. 9 a § av anmälningspliktiga  
  
 vattenverksamheter samt anmälningar om samråd enligt  
  
 12 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 Tillstånd eller dispens enligt miljöbalken får inte ges i strid med  
  
 detaljplan eller områdesbestämmelser. Någon motsvarande koppling  
  
 till en kommunal översiktsplan finns inte. Däremot finns det  
  
 exempel från rättspraxis som visar att en tillståndsansökan för en  
  
 plats som pekats ut som lämplig för vindkraft i en kommunal  
  
 översiktsplan ofta bedöms som lämplig i miljöbalksprövningen.TPF 
  
 13 
  
 FPT  
  
 Lokaliseringen i fråga om avstånd till bostäder är bedömd av  
  
 Miljööverdomstolen i ett flertal fall. Sammanfattningsvis kan sägas  
  
 TP 
  
 12 
  
 PT Prop.1997/98:45 del 1 s. 190 ff.  
  
 TP 
  
 13 
  
 PT Se t.ex. Miljööverdomstolen den 1 november 2005, mål nr M 2966-04, den 31 oktober  
  
 2001, mål nr M 8328-99, och den 29 december 2003, mål nr M 623-02.  
  
 79 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 att avstånd från ett vindkraftverk till en bostad under 400 m är  
  
 ovanliga.  
  
 De allmänna kraven gäller i den utsträckning det inte kan anses  
  
 orimligt att uppfylla dem. Vid bedömningen ska man ta hänsyn till  
  
 miljönyttan jämfört med kostnaderna. Kostnaden för en verksamhetsutövare  
  
 för att uppfylla hänsynsreglerna ska alltså vara  
  
 motiverad från miljösynpunkt.  
  
 3.3.2 Hushållningsreglerna i 3 och 4 kap. miljöbalken  
  
 Bestämmelserna i 3 och 4 kap. miljöbalken innebär att områden  
  
 som har ett särskilt nationellt intresse för ett visst värde eller en  
  
 viss användning inte ska tas i anspråk för andra ändamål utan att  
  
 frågan om en långsiktigt lämplig mark- och vattenanvändning har  
  
 klarlagts.  
  
 Allmänt om bestämmelserna i 3 kap. miljöbalken  
  
 De grundläggande bestämmelserna för hushållning med mark- och  
  
 vattenområden finns i 3 kap. miljöbalken. Bestämmelsernas syfte är  
  
 att främja väl genomtänkta avvägningar mellan olika önskemål att  
  
 utnyttja marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. I  
  
 bestämmelserna redovisas vilka intressen som har särskild betydelse  
  
 för samhällsutvecklingen och som därför ska ges ett försteg  
  
 framför andra intressen när markanvändningsfrågor ska avgöras.  
  
 Bestämmelserna tillämpas vid prövning av mål och ärenden enligt  
  
 balken och andra lagar samt vid planläggning och prövning av lov  
  
 enligt PBL.  
  
 Mark- och vattenområden ska användas för det eller de ändamål  
  
 för vilka områdena är bäst lämpade med hänsyn till beskaffenhet  
  
 och läge samt föreliggande behov. Företräde ska ges sådan  
  
 användning som medför en från allmän synpunkt god hushållning.  
  
 Stora mark- och vattenområden som inte alls eller endast  
  
 obetydligt är påverkade av exploateringsföretag eller andra ingrepp  
  
 i miljön ska så långt som möjligt skyddas mot åtgärder som kan  
  
 påtagligt påverka områdenas karaktär  
  
 80 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Områden av riksintresse  
  
 Identifiering och avgränsning av de områden som kan vara av  
  
 riksintresse sker i en process där centrala myndigheter, länsstyrelser  
  
 och kommuner medverkar. Bestämmelser om ansvarsfördelningen  
  
 med närmare riktlinjer för samarbetet mellan de olika  
  
 myndigheterna finns som tidigare nämnts i hushållningsförordningen.  
  
 Skyddet enligt reglerna om riksintressen kan avse rennäringen  
  
 och yrkesfisket, naturvården, kulturmiljövården och friluftslivet,  
  
 värdefulla ämnen eller material, anläggningar för industriell  
  
 produktion, energiproduktion, energidistribution, kommunikationer,  
  
 vattenförsörjning eller avfallshantering samt totalförsvarets  
  
 anläggningar.  
  
 Anläggningar för industriell produktion, energiproduktion, energidistribution,  
  
 kommunikationer, vattenförsörjning eller avfallshantering  
  
 (8 §)  
  
 Mark- och vattenområden som är särskilt lämpliga för anläggningar  
  
 för industriell produktion, energiproduktion, energidistribution,  
  
 kommunikationer, vattenförsörjning eller avfallshantering ska så  
  
 långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra  
  
 tillkomsten eller utnyttjandet av sådana anläggningar. Områden  
  
 som är av riksintresse för sådana anläggningar ska skyddas mot  
  
 åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet  
  
 av anläggningarna.  
  
 Områden som på grund av sin beskaffenhet eller sitt läge är  
  
 särskilt lämpliga för anläggningar som behövs för vissa viktiga och  
  
 nödvändiga funktioner i samhället ska alltså skyddas. Det är här  
  
 bl.a. fråga om att slå vakt om sådana lägesbundna naturresurser som  
  
 är mindre vanligt förekommande och som därför gör vissa mark och  
  
 vattenområden särskilt lämpade för sådana anläggningar. Det  
  
 kan gälla grunda havsområden som är lämpliga för anläggande av  
  
 havsbaserad vindkraft och områden på land som på grund av  
  
 tillräckliga avstånd till boende är lämpliga för elproduktion genom  
  
 vindkraft. Staten har en möjlighet att se till att reservation av mark  
  
 görs för ett visst ändamål. Detta innebär dock inget slutligt  
  
 ställningstagande från statens sida. Av detta följer inte heller  
  
 81 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 automatiskt att kommunen tvingas godta ett visst företag på den  
  
 aktuella platsen.  
  
 Energimyndigheten har som angetts i avsnitt 2.3 pekat ut  
  
 områden av riksintresse för vindkraften.  
  
 Totalförsvarets anläggningar (9 §)  
  
 Mark- och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret ska  
  
 så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt motverka  
  
 totalförsvarets intressen. Områden som är av riksintresse på grund  
  
 av att de behövs för totalförsvarets anläggningar ska skyddas mot  
  
 åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet  
  
 av anläggningarna.  
  
 Konflikter mellan olika riksintressen  
  
 Det kan hända att två eller flera olika riksintressen står emot  
  
 varandra inom ett och samma område. I ett sådant fall ska den  
  
 användning ges företräde som på lämpligaste sätt främjar en  
  
 hushållning med mark- och vattenområden i ett långsiktigt  
  
 perspektiv. En sådan bedömning ska i enlighet med miljöbalkens  
  
 mål innefatta ekologiska, sociala, kulturella och samhällsekonomiska  
  
 hänsynstaganden. Totalförsvarets intresse ska ges  
  
 företräde om ett område eller en del av det behövs för en  
  
 anläggning för totalförsvaret. Här avses områden som måste få  
  
 disponeras av totalförsvaret om den fastlagda försvarsgraden för  
  
 landet ska kunna upprätthållas. Vid bedömningen av vilket  
  
 riksintresse som har företräde, har Sveriges internationella  
  
 åtaganden också betydelse. I 4 kap. miljöbalken finns särskilda  
  
 hushållningsbestämmelser för vissa områden i landet, vilka i sin  
  
 helhet är av riksintresse med hänsyn till sina natur- och  
  
 kulturvärden. Bestämmelserna innebär för dessa områden att  
  
 avvägningar om den inriktning av mark- och vattenanvändningen  
  
 som på lämpligaste sätt främjar en långsiktig hushållning med  
  
 marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt görs redan i de olika  
  
 paragraferna i 4 kap. Beslut som fattas i konfliktsituationer mellan  
  
 olika riksintressen med stöd av 3 kap. får alltså inte strida mot  
  
 bestämmelserna i 4 kap.  
  
 82 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Bestämmelserna om riksintressen i 4 kap. miljöbalken  
  
 Bestämmelserna om riksintresseområden i 4 kap. innehåller särskilda  
  
 föreskrifter för hushållning med mark och vatten i vissa  
  
 områden i landet. Områdena anges direkt i lagtexten. Dessa oftast  
  
 vidsträckta områden är i sin helhet av riksintresse med hänsyn till  
  
 sina natur- och kulturvärden. Exploateringsföretag och andra  
  
 ingrepp i miljön som påtagligt påverkar områdenas natur- och  
  
 kulturvärden får komma till stånd endast under vissa i kapitlet  
  
 närmare angivna förutsättningar eller om det finns särskilda skäl.  
  
 Reglerna gäller områden av riksintresse enligt följande:  
  
 4 kap. 2 § miljöbalken turism och rörligt friluftsliv  
  
 4 kap. 3 § miljöbalken obruten kust; områden där anläggningar  
  
 som anges i 17 kap. 1 § 1 samt  
  
 4 a § 1–11 får inte komma tillstånd  
  
 (gruppstation för vindkraft på över  
  
 10 MW ingår bland dessa anläggningar) 
  
 4 kap. 4 § miljöbalken begränsningar av ytterligare fritidsbebyggelse  
  
 samt begränsningar avseende  
  
 industrietableringar (ej vindkraft)  
  
 4 kap. 5 § miljöbalken begränsningar för bebyggelse och  
  
 anläggningar i angivna fjällområden  
  
 4 kap. 6 § miljöbalken begräsningar för vattenkraftutbyggnaden  
  
 i angivna vattendrag  
  
 4 kap. 7 § miljöbalken Nationalstadspark  
  
 4 kap. 8 § miljöbalken en begränsning med koppling till  
  
 Natura 2000-områden som innebär att  
  
 verksamheter som kan påverka sådana  
  
 områden bara får komma tillstånd om  
  
 tillstånd lämnats.  
  
 I hushållningsförordningen finns närmare regler om Boverkets,  
  
 länsstyrelsernas och vissa andra centrala myndigheters ansvar.  
  
 Boverket har uppsikten över hushållningen med de mark- och  
  
 vattenområden som omfattas av bestämmelserna i 4 kap. miljöbalken.  
  
 Länsstyrelserna och de centrala förvaltningsmyndigheterna  
  
 ska vid uppsikten inom sina respektive verksamhetsområden göra  
  
 83 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 regeringen uppmärksam på om urvalet av områden av riksintresse  
  
 enligt 4 kap. miljöbalken behöver regleras närmare.  
  
 Särskilt om riksintresset obruten kust i 4 kap. 3 § miljöbalken  
  
 och vindkraft  
  
 Riksintresset obruten kust skyddar särskilt utpekade kuststräckor i  
  
 norra Bohuslän från Norge till Brofjorden, på ostkusten från  
  
 Simpevarp till Arkösund, på ostkusten i Ångermanland från  
  
 Storfjärden vid Ångermanälvens mynning till Skagsudde samt på  
  
 Öland från etableringar av gruppstationer för vindkraft med en  
  
 uteffekt överstigande 10 MW. Det område det gäller utåt i havet är  
  
 en zon på 1–3 sjömil utanför den s.k. baslinjen enligt 4 § lagen  
  
 (1966:374) om Sveriges sjöterritorium.TPF 
  
 14 
  
 FPT Regeln innebär ett  
  
 uttryckligt förbud mot gruppstationer för vindkraft med en  
  
 uteffekt överstigande 10 MW.  
  
 Det ovan nämnda förbudet i 4 kap. 3 § miljöbalken avser gruppstationer  
  
 för vindkraft med tre eller flera aggregat med en  
  
 sammanlagd effekt på mer än 10 MW. Regeln förhindrar inte att  
  
 det byggs enstaka vindkraftverk eller gruppstationer med en effekt  
  
 under 10 MW. Vid en genomgång av vilken utbyggnad som skett  
  
 finner man att det skiljer sig markant åt mellan de olika områdena.  
  
 Bohuslän från gränsen mot Norge till Brofjorden  
  
 Tjugo vindkraftverk med en installerad effekt från 225 kW till  
  
 1 MW finns byggda i Tanums kommun inom riksintresseområdet.  
  
 Vindkraftverken är uppförda efter anmälan enligt miljöbalken och  
  
 bygglov. Utbyggnaden av vindkraft inom aktuellt område i  
  
 Bohuslän är således begränsad.  
  
 Öland  
  
 På Öland finns i dag ca 60 verk som byggts från början av  
  
 1990-talet och fram till i dag. Ingen grupp har mer än 10 MW  
  
 uteffekt. År 1997 byggdes en grupp på 16 verk vid Kastlösa där  
  
 verken är på 600 kW vardera vilket ger en sammanlagd uteffekt  
  
 TP 
  
 14 
  
 PT Prop. 1985/86:3 s. 113.  
  
 84 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 strax under 10 MW. Den senaste stora vindkraftsparken som  
  
 byggts heter St. Istad och har 5 verk på 2 MW vardera. Gränsen för  
  
 10 MW har varit helt styrande på Öland. Det finns även planer på  
  
 nya grupper om 4–5 verk som sammantaget inte blir mer än  
  
 10 MW och även planer på enskilda verk. Länsstyrelsen har  
  
 tillsammans med Ölands två kommuner pekat ut 19 områden som  
  
 ska studeras vidare. Länsstyrelsen och kommunerna är ense om att  
  
 vindkraften ska placeras i grupper på Öland och att det därtill ska  
  
 finnas fria områden. Öland har bra vindförhållanden. Länsarkitekten  
  
 i Kalmar län anger att gränsen på 10 MW för vindkraft  
  
 på Öland hindrat ett optimalt utnyttjande av vindenergin på Öland.  
  
 Utan dagens gräns skulle länsstyrelsen och kommunerna kunna  
  
 styra vindkraften till större grupper som skulle ge större  
  
 energiutbyte samtidigt som påverkan på landskapet blev mindre.  
  
 Gruppen vid Kastlösa med 16 verk skulle t.ex. mycket väl kunna  
  
 ersättas med färre men större verk med högre effekt som kan ge  
  
 större energiproduktion än de befintliga 16 verken.  
  
 Ostkusten i Småland och Östergötland från Simpevarp till Arkösund  
  
 Inom det i 4 kap. 3 § miljöbalken på ostkusten utpekade området  
  
 från Simpevarp till Arkösund har det inte byggts något vindkraftverk  
  
 inom den del som ligger i Kalmar län, dvs. från Simpevarp och  
  
 upp till länsgränsen. Från gränsen mellan Kalmar län och  
  
 Östergötlands län upp till Arkösund har det endast byggts mindre  
  
 verk för lokal produktion. Utbyggnaden av vindkraft i området är  
  
 således mycket blygsam.  
  
 Ångermanland från Storfjärden vid Ångermanälvens mynning till  
  
 Skagsudde  
  
 Inom det område som anges i 4 kap. 3 § miljöbalken finns i dag fyra  
  
 vindkraftverk, Norrvåge (två verk med sammanlagd effekt på  
  
 1,7 MW), Skagsudde (ett verk med effekten 600 kW) och  
  
 Hornöberget (ett verk på 600 kW). Utbyggnaden av vindkraft  
  
 inom det aktuella området i Ångermanland har således hittills varit  
  
 tämligen begränsad.  
  
 85 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Övrigt  
  
 När en myndighet som ska tillämpa 3–4 kap. miljöbalken ska  
  
 besluta i ett ärende ska det i beslutet anges om anläggningen,  
  
 verksamheten eller åtgärden går att förena med en från allmän  
  
 synpunkt lämplig användning av området samt gällande regionplan  
  
 eller kommunal översiktsplan.  
  
 Även om ett område i sin helhet utpekats som riksintresse enligt  
  
 4 kap. 2 § miljöbalken är inte varje form av vindkraftsetablering  
  
 utesluten i området. I fråga om riksintressen enligt 3 kap. 6 §  
  
 miljöbalken ska bedömas om områdena redan är exploaterade och  
  
 om de värden som utgör grunden för utpekandet av området som  
  
 riksintresse kommer att påtagligt skadas av en vindkraftsetablering.TPF 
  
 15 
  
 FPT  
  
 För områden som inte är utpekade som riksintressen enligt  
  
 3 kap. 6 § miljöbalken och som dessutom är utpekade som lämpliga  
  
 för vindkraft i den kommunala översiktsplanen väger även bedömningen  
  
 enligt miljöbalkens portalparagraf 1 kap. 1 § tungt. Det  
  
 allmänna intresset av förnybar energiproduktion och dess betydelse  
  
 för ett uthålligt samhälle väger ibland tyngre än eventuell påverkan  
  
 på landskapsbilden.TPF 
  
 16 
  
 FPT  
  
 3.3.3 Miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 Syftet med miljökonsekvensbeskrivningar enligt 6 kap. miljöbalken  
  
 är att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekter som  
  
 en planerad verksamhet eller åtgärd kan medföra dels på  
  
 människor, djur, växter, mark, vatten, luft, klimat, landskap och  
  
 kulturmiljö, dels på hushållningen med mark, vatten och den  
  
 fysiska miljön i övrigt, dels på annan hushållning med material,  
  
 råvaror och energi. Vidare är syftet att möjliggöra en samlad  
  
 bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön.  
  
 En miljökonsekvensbeskrivning ska, enligt 6 kap. 1 § miljöbalken,  
  
 ingå i en tillståndsansökan enligt 9, 11 och 12 kap. miljöbalken.  
  
 Samma sak gäller för tillståndansökningar enligt 7 kap.  
  
 28 a § miljöbalken (Natura 2000-ansökningar).  
  
 TP 
  
 15 
  
 PT Miljööverdomstolen den 12 december 2007, mål nr M 2602-07, avseende vindkraftsanläggning  
  
 under 10 MW samt Miljööverdomstolen den 28 maj 2007, mål nr M 4571-06,  
  
 avseende anmälningsärende under 1 MW.  
  
 TP 
  
 16 
  
 PT Miljööverdomstolen den 1 november 2005, mål nr M 2966-04, avseende tre vindkraftverk.  
  
 86 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Den som avser att bedriva en tillståndspliktig verksamhet ska  
  
 tillställa länsstyrelsen, tillsynsmyndigheten och de enskilda som  
  
 kan vara särskilt berörda ett samrådsunderlag. När samrådet avser  
  
 en sådan verksamhet som, enligt 3 § MKBF, alltid ska anses  
  
 medföra betydande miljöpåverkan ska verksamhetsutövaren  
  
 dessutom samråda med allmänheten, kommuner, andra statliga  
  
 myndigheter och organisationer. Under samrådet ska länsstyrelsen  
  
 verka för att miljökonsekvensbeskrivningen får den inriktning och  
  
 omfattning som behövs för tillståndsprövningen.  
  
 Gången i samrådsskedet är redovisad i de schematiska  
  
 översikterna av tillståndsprocessen för miljöfarlig verksamhet som  
  
 finns i bilaga 7.  
  
 Omfattningen av samrådsprocessen och miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 bestäms av om en verksamhet ska anses ha betydande  
  
 miljöpåverkan eller inte. Regeringen har i 3 § MKBF angett vilka  
  
 verksamheter som alltid ska anses ha betydande miljöpåverkan. För  
  
 vindkraft sammanfaller gränsen för att en verksamhet alltid ska  
  
 anses medföra betydande miljöpåverkan enligt MKBF med gränsen  
  
 för tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet enligt FMH dvs. i vatten  
  
 1 MW och på land 25 MW.  
  
 Verksamheter som inte alltid ska anses ha betydande miljöpåverkan  
  
 ska bedömas från fall till fall i frågan om sådan påverkan  
  
 ska anses föreligga. Den bedömningen görs, enligt 3 § 2 st. MKBF  
  
 utifrån kriterierna som anges i bilaga 2 till förordningen.  
  
 En miljökonsekvensbeskrivnings omfattning  
  
 En miljökonsekvensbeskrivning ska ha den omfattning som behövs  
  
 för att uppfylla syftet. Om verksamheten har betydande miljöpåverkan  
  
 ska beskrivningen dessutom alltid innehålla  
  
 1. en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter  
  
 om lokalisering, utformning och omfattning,  
  
 2. en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga  
  
 verkningar ska undvikas, minskas eller avhjälpas, t.ex. hur det  
  
 ska undvikas att verksamheten eller åtgärden medverkar till att  
  
 en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. miljöbalken överträds,  
  
 3. de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den  
  
 huvudsakliga inverkan på människors hälsa, miljön och  
  
 hushållningen med mark och vatten samt andra resurser som  
  
 verksamheten eller åtgärden kan antas medföra,  
  
 87 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 4. en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga, samt  
  
 alternativa utformningar tillsammans med dels en motivering  
  
 varför ett visst alternativ har valts, dels en beskrivning av  
  
 konsekvenserna av att verksamheten eller åtgärden inte kommer  
  
 till stånd, och  
  
 5. en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges i 1–4.  
  
 När en miljökonsekvensbeskrivning ska redovisa alternativa  
  
 utformningar får länsstyrelsen, inom ramen för samrådsförfarandet,  
  
 ställa krav på att även andra jämförbara sätt att nå samma syfte  
  
 ska redovisas.  
  
 Miljökonsekvensbeskrivningar för verksamheter som anses ha  
  
 betydande miljöpåverkan har således mer formella krav på  
  
 utformningen än beskrivningar för projekt som inte medför  
  
 betydande miljöpåverkan. I det senare fallet har lagstiftaren mer  
  
 inriktat sig på syftet än på formen. Detta är i enlighet med  
  
 MKB-direktivet.  
  
 Kravet på alternativa platser får en särskild betydelse när det  
  
 gäller lokaliseringen av vindkraftverk då dessa för att leverera  
  
 elström kan uppföras på många platser och ändå kopplas in och  
  
 leverera el till det gemensamma elnätet. Det betyder att det alltid är  
  
 möjligt att utreda alternativa platser.  
  
 Miljööverdomstolen har i ett mål ansett att i ett öppet  
  
 jordbrukslandskap med en riksväg och en starkt trafikerad europaväg  
  
 och höga föremål, bl.a. vindkraftverk, i närheten får inverkan av  
  
 vindkraftverk på landskapsbilden anses måttlig och meddelade i  
  
 aktuellt mål, i motsats till länsstyrelsen och miljödomstolen,  
  
 tillstånd till tre vindkraftverk på platsen utan att alternativa platser  
  
 hade redovisats. Miljööverdomstolen fann att eftersom  
  
 lokaliseringsregeln i 4 § miljöskyddslagen (1969:387) var uppfylld  
  
 krävdes det ingen alternativ lokalisering.TPF 
  
 17 
  
 FPT  
  
 Frågan om miljökonsekvensbeskrivningens kvalitet ska bedömas  
  
 i varje enskilt fall. Det är vanligt att motståndarna till ett  
  
 projekt anser en miljökonsekvensbeskrivning vara bristfällig. I ett  
  
 fall ansåg klagandena att miljökonsekvensbeskrivningen saknade  
  
 rörliga animeringar och att det därmed var svårt att få en  
  
 uppfattning om påverkan på landskapsbilden. Vidare saknades i  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen uppgifter om kraftledningen till  
  
 vindkraftsparken. Sökanden invände att kraftledningen skulle  
  
 TP 
  
 17 
  
 PT Miljööverdomstolen den 7 maj 2004, mål nr M 9178-02.  
  
 88 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 beskrivas i den miljökonsekvensbeskrivning som skulle tas fram till  
  
 ansökan om linjekoncession enligt ellagen (1997:857). Miljöverdomstolen  
  
 instämde i miljödomstolens bedömning att den upprättade  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen var tillräcklig för den sökta  
  
 anläggningen.TPF 
  
 18 
  
 FPT  
  
 Jämförelse med EG-direktiv  
  
 MKBF baseras på det bakomliggande MKB-direktivet, se avsnitt  
  
 3.2.6. I MKB-direktivet anges i bilaga 1 respektive 2 vilka projekt  
  
 som obligatoriskt ska miljöbedömas och när det ska bedömas från  
  
 fall till fall om det behövs en miljöbedömning enligt direktivet.  
  
 Vindkraftverk omfattas, enligt direktivet, inte av obligatoriskt krav  
  
 på miljökonsekvensbedömning utan behovet av en beskrivning ska  
  
 bedömas från fall till fall. Vindkraft är uppräknad i bilaga 2 till  
  
 direktivet där det anges att bedömning ska ske enligt artikel 4.2 i  
  
 direktivet. Om en verksamhet efter en bedömning i det enskilda  
  
 fallet antas medföra betydande miljöpåverkan ska verksamheten,  
  
 enligt MKB-direktivet, tillståndsprövas.  
  
 MKBF som innebär att vissa vindkraftverk, dvs. de som ska  
  
 tillståndsprövas, alltid ska anses ha betydande miljöpåverkan skiljer  
  
 sig således från MKB-direktivet. Motsvarande tolkning gjorde  
  
 Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet i den promemoria av  
  
 den 24 april 2006 som föregick ändringen av gränsen för tillståndspliktig  
  
 vindkraft på land från 1 MW till 25 MW.TPF 
  
 19 
  
 FPT  
  
 3.3.4 Skydd av områden  
  
 I 7 kap. miljöbalken finns regler om områdesskydd. Redan vid  
  
 planeringen av vindkraftverk bör man utreda om den tilltänkta  
  
 platsen omfattas av dessa regler. De regler om områdesskydd som  
  
 främst kan ha betydelse för vindkraftsetableringar gäller nationalparker  
  
 (7 kap. 2 § miljöbalken), naturreservat (7 kap. 4 § miljöbalken),  
  
 kulturreservat (7 kap. 9 § miljöbalken), biotopskyddsområden  
  
 (7 kap. 11 § miljöbalken), strandskydd (7 kap. 13–14 och  
  
 TP 
  
 18 
  
 PT Miljööverdomstolen den 25 oktober 2007, mål nr M 300-07, överklagat till HD (Gabrielsberget).  
  
 TP 
  
 19 
  
 PT Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet, promemoria den 24 april 2006 Prövningen av  
  
 vindkraftverk enligt miljöbalken och förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och  
  
 hälsoskydd s.4.  
  
 89 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 16 §§ miljöbalken) och natura 2000-områden (7 kap. 28 § miljöbalken).  
  
 Nationalparker, natur- och kulturreservat  
  
 Nationalparker, natur- och kulturreservat är oftast lätt identifierbara  
  
 och upplysning om dessa områden kan erhållas från  
  
 Naturvårdsverket, länsstyrelserna och kommunerna.  
  
 Nationalparkerna är belägna på mark som ägs av staten. Syftet  
  
 med nationalparkerna är att bevara ett större sammanhängande  
  
 område av viss landskapstyp i dess naturliga tillstånd. Naturligtvis  
  
 hindrar inget att flera olika landskapstyper förekommer i en stor  
  
 nationalpark. Vid tolkning av bestämmelsen kan ledning hämtas  
  
 från förarbetena till 1952 års naturskyddslag. I Naturskyddsutredningens  
  
 betänkande Förslag till ny naturskyddslag m.m.  
  
 (SOU 1951:5) anges att nationalparker har som syfte att åt samtid  
  
 och eftervärld såsom hela nationens tillhörighet skydda sammanhängande  
  
 större områden, vilka utgör karakteristiska prov på ursprungliga  
  
 eller av kulturinflytelser relativt oberörda landskapstyper  
  
 med tillhörande ytbildning, djurvärld och växtvärld. Parkerna  
  
 ska enligt uttalandet bilda centralhärdar för vetenskaplig forskning  
  
 men samtidigt i princip stå öppna för envar (a. bet. s. 85). I  
  
 motiven till naturvårdslagen betonades att parkerna normalt ska  
  
 vara tillgängliga för turister, t.ex. genom bilvägar till parkernas  
  
 närhet, vandringsleder och raststugor (prop. 1964:148, s. 40).  
  
 Turismen ska dock inte få medföra att områdenas ursprungliga  
  
 karaktär går förlorad. Syfte och geografiska gränser för nationalparkerna  
  
 anges i Nationalparksförordningen (1987:938).  
  
 Etablering av vindkraftverk kan enligt utredningens bedömning  
  
 inte kombineras med nationalparker. Energimyndigheten har inte  
  
 heller pekat ut områden av riksintresse för vindkraften i någon  
  
 nationalpark, jämför avsnitt 2.3.  
  
 Natur- och kulturreservat ligger antingen på mark som ägs av  
  
 staten eller på privat ägd mark där staten i många fall har betalat  
  
 intrångsersättning för de inskränkningar reservatet medför för  
  
 markägare och nyttjanderättshavare.  
  
 Naturreservat kan för det första inrättas i syfte att bevara  
  
 biologisk mångfald. Stadgandet knyter an till vad som ska gälla  
  
 enligt 1 kap. 1 § 2 st. miljöbalken för att balkens mål ska kunna  
  
 uppnås. Sådana reservat ska för det andra kunna inrättas i syfte att  
  
 90 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 vårda och bevara värdefulla naturmiljöer. Exempelvis kan behovet  
  
 av skydd för landskapsbilden och av geologiskt intressanta  
  
 formationer tillgodoses med hänvisning till att de utgör värdefulla  
  
 naturmiljöer. Det finns inte något hinder mot att som naturreservat  
  
 skydda ett område som utöver värdefull naturmiljö också kan  
  
 karaktäriseras som ett kulturpräglat landskap. Tvärtom kan det i  
  
 många fall vara så att naturmiljöns skyddsvärde höjs just genom  
  
 anknytningen till det kulturpräglade landskapet. Syftet med  
  
 naturreservat kan för det tredje vara att tillgodose behov av områden  
  
 för friluftslivet.  
  
 Skyddsbehovet för kulturmiljön regleras särskilt i 7 kap. 9 §  
  
 miljöbalken genom skyddsformen kulturreservat som används för  
  
 att skydda kulturlandskap som präglas av äldre tiders hävd och  
  
 brukningsformer eller som innehåller värdefulla kulturlandskapselement.  
  
 När det gäller natur- och kulturreservat får frågan om vindkraftverk  
  
 kan byggas i ett område avgöras från fall till fall utifrån  
  
 vad som är syftet med det aktuella skyddet, vilka föreskrifter som  
  
 gäller i området och i vilken mån en vindkraftsetablering kan  
  
 samordnas med skyddssyftet.  
  
 Biotopskyddsområden  
  
 Biotopskydd infördes år 1991TPF 
  
 20 
  
 FPT för att skydda värdefulla småbiotoper  
  
 som ansågs hotade. Ett biotopskydd kan antingen avse ett  
  
 utpekat område eller vara generellt och avse alla områden av en viss  
  
 typ inom hela landet eller viss del av landet. Skyddet omfattar  
  
 livsmiljöer för hotade djur- eller växtarter. Skyddsformen används  
  
 då ett generellt skydd är önskvärt och då det är möjligt att klart  
  
 avgränsa skyddsobjektet. Det krävs därför att biotoperna uppfyller  
  
 vissa krav på ekologisk stabilitet. De områden som omfattas av  
  
 biotopskyddet kan vara av varierande storlek. Det ska dock vara  
  
 fråga om mindre områden. Områdena är så små att det inte är  
  
 lämpligt att inrätta naturreservat. Skyddet är en del av den svenska  
  
 strategin för bevarande av biologisk mångfald.TPF 
  
 21 
  
 FPT Inom ett biotopskyddsområde  
  
 får det inte bedrivas verksamheter eller vidtas  
  
 åtgärder som kan skada naturmiljön. Regeringen har enligt 5 §  
  
 förordningen (1998:1252) om områdesskydd och bilagan till  
  
 TP 
  
 20 
  
 PT Prop. 1990/91:90.  
  
 TP 
  
 21 
  
 PT Prop. 1993/94:30.  
  
 91 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 förordningen beslutat om generella biotopskydd för alléer, källor  
  
 med omgivande våtmark i jordbruksmark, odlingsrösen i jordbruksmark,  
  
 pilevallar, småvatten och våtmarker i jordbruksmark,  
  
 stenmurar i jordbruksmark och åkerholmar.  
  
 Biotopskyddet är inte uttryckligt samordnat med prövningen av  
  
 miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet vilket innebär att om  
  
 man vill etablera en verksamhet som är tillstånds- eller anmälningspliktig  
  
 enligt 9 eller 11 kap. miljöbalken, i ett område som omfattas  
  
 av biotopskydd så kan man utöver tillståndsprocessen även behöva  
  
 ansöka om dispens från biotopskyddet. Tillståndsprocesserna  
  
 avgörs av antingen miljödomstol eller av länsstyrelsens miljöprövningsdelegation  
  
 medan dispens från biotopskyddet avgörs av  
  
 länsstyrelsen. Mål som avgörs av miljödomstolen kan dock läggas  
  
 samman enligt regeln i 21 kap. 3 § miljöbalken. Det varierar från  
  
 fall till fall hur nära ett biotopskyddsområde en vindkraftsetablering  
  
 kan ske. Denna fråga får avgöras med hänsyn tagen till  
  
 arten av och syftet med biotopskyddet.  
  
 Strandskyddsområden  
  
 I Sverige råder, enligt 7 kap. 13 och14 §§ miljöbalken generellt  
  
 strandskydd inom 100 m från strandlinjen kring, hav, insjöar och  
  
 vattendrag. Strandskyddet kan utökas till 300 m, vilket har skett på  
  
 många ställen. Strandskyddets syfte var ursprungligen enbart att  
  
 trygga förutsättningarna för allmänhetens friluftsliv men år 1994  
  
 tillkom syftet att bevara goda livsvillkor på land och i vatten för  
  
 djur- och växtlivet.TPF 
  
 22 
  
 FPT Skälet till denna utvidgning var i korthet att  
  
 strävan att bevara en fullödig biologisk mångfald hade blivit en  
  
 alltmer central aspekt i naturvårdsarbetet och att stränder som  
  
 biotoper är sällsynt rika på arter och är av särskild betydelse för den  
  
 biologiska mångfalden.  
  
 Inom strandskyddsområde får enligt 7 kap. 16 § miljöbalken  
  
 inte  
  
 1. nya byggnader uppföras,  
  
 2. byggnader ändras så att de kan tillgodose ett väsentligen annat  
  
 ändamål än de tidigare har använts till,  
  
 3. grävningsarbeten eller andra förberedelsearbeten utföras för  
  
 bebyggelse som avses i 1 och 2,  
  
 TP 
  
 22 
  
 PT Prop. 1993/94:229.  
  
 92 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 4. andra anläggningar eller anordningar utföras som hindrar eller  
  
 avhåller allmänheten från att beträda ett område där den annars  
  
 skulle ha fått färdas fritt eller som väsentligt försämrar  
  
 livsvillkoren för djur- eller växtarter, eller  
  
 5. andra åtgärder vidtas som väsentligen försämrar livsvillkoren för  
  
 djur- och växtarter.  
  
 Ett vindkraftverk kan omfattas av punkterna 4 och 5 i 7 kap. 16 §  
  
 miljöbalken.  
  
 Länsstyrelsen har enligt 7 kap. 18 § miljöbalken möjlighet att  
  
 lämna dispens från strandskyddsreglerna om det finns särskilda  
  
 skäl.  
  
 För strandskyddet finns i 7 kap. 17 § 1 st. 2 miljöbalken en  
  
 särskild samordningsregel för tillståndsprövningar och strandskydd  
  
 som går ut på att förbuden i 7 kap. 16 § miljöbalken inte gäller  
  
 verksamheter som har tillstånd enligt miljöbalken eller har tillåtits  
  
 av regeringen enligt 17 kap. 1, 3 eller 4 §§ miljöbalken. Detta  
  
 medför att strandskyddet ska beaktas i tillståndsprövningen i stället  
  
 för genom en särskild dispensprövning.  
  
 Natura 2000-områden  
  
 Skapandet av Natura 2000 är en av EU:s viktigaste åtgärder för att  
  
 bevara biologisk mångfald. Det är unionens bidrag till att  
  
 förverkliga intentionerna i bland annat konventionen om biologisk  
  
 mångfald och Bernkonventionen om skydd av europeiska vilda djur  
  
 och växter och deras livsmiljöer. EG-direktiven innehåller  
  
 bestämmelser som medlemsstaterna är skyldiga att införliva i det  
  
 egna regelverket och tillämpa inom landet. Enligt rådets direktiv  
  
 79/409/EEG (fågeldirektivet) och rådets direktiv 92/43/EEG  
  
 (habitatdirektivet) ska medlemsländerna bland annat utse särskilda  
  
 skyddsområden för fåglar och särskilda bevarandeområden för i  
  
 direktivet uppräknade arter och naturtyper. Dessa områden utgör  
  
 nätverket Natura 2000. Vilka områden som valts ut, och varför,  
  
 framgår av webbplatsen Sveriges Natura 2000-områden.TPF 
  
 23 
  
 FPT  
  
 Enligt 7 kap. 28 a § miljöbalken krävs det tillstånd för att  
  
 bedriva verksamheter eller vidta åtgärder som på ett betydande sätt  
  
 kan påverka miljön i ett Natura 2000-område.  
  
 TP 
  
 23 
  
 PT Källa - Uwww.naturvardsverket.seU.  
  
 93 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Tillstånd kan i enlighet med 7 kap. 28 b § miljöbalken endast ges  
  
 om den planerade verksamheten inte skadar de livsmiljöer som  
  
 avses att skyddas och inte medför att de skyddade arterna utsätts  
  
 för en störning som på ett betydande sätt kan försvåra bevarandet  
  
 av de utpekade arterna i området.  
  
 Enligt 7 kap. 29 § miljöbalken kan tillstånd lämnas trots  
  
 bestämmelsen i 7 kap. 28 b § om det saknas alternativa lösningar,  
  
 verksamheten måste genomföras av tvingande orsaker som har ett  
  
 väsentligt allmänintresse eller kompensationsåtgärder vidtas så att  
  
 syftet med områdesskyddet ändå kan tillgodoses. Tillstånd enligt  
  
 7 kap. 29 § miljöbalken får bara lämnas efter regeringens tillåtelse.  
  
 Vid bedömningar av om tillstånd ska ges ska bedömningar göras  
  
 mot de utpekade naturtyperna och arterna. Prövningsmyndigheten  
  
 får tillåta verksamheten eller åtgärden först efter att ha förvissat sig  
  
 om att den är förenlig med direktivet. Det betyder att myndigheten  
  
 ska förvissa sig om att verksamheten eller åtgärden, ensam eller  
  
 tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller  
  
 åtgärder, inte kan skada livsmiljön i området för den art eller de  
  
 arter som avses att skyddas. Om området utsetts för bevarande av  
  
 en viss livsmiljö och bedömningen visar att livsmiljön skulle  
  
 komma att försämras rent fysiskt, kan alltså tillstånd inte lämnas.  
  
 Bedömningen av vad som är en försämring måste naturligtvis ske  
  
 med utgångspunkt i önskemålet att upprätthålla en gynnsam  
  
 bevarandestatus för den art eller de arter som är typiska för  
  
 livsmiljön. En försämring kan därför förutses om den yta som  
  
 omfattas av livsmiljön minskar eller om verksamheten eller  
  
 åtgärden skadar en viss fysisk struktur eller funktion som  
  
 livsmiljön har och som är nödvändig för att upprätthålla en  
  
 gynnsam bevarandestatus för de berörda arterna. Myndigheten ska  
  
 förvissa sig om att verksamheten eller åtgärden, ensam eller  
  
 tillsammans med andra pågående eller planerade verksamheter eller  
  
 åtgärder, inte innebär en sådan störning att den på ett betydande  
  
 sätt försvårar möjligheten att i området bevara den art eller de arter  
  
 i området som avses att skyddas. Den störning som kan komma att  
  
 inträffa måste vara betydande för att denna bestämmelse ska utgöra  
  
 ett hinder för tillstånd.  
  
 Tillståndsplikten enligt 7 kap. 28 a § miljöbalken är inte  
  
 begränsad till att avse bara verksamheter eller åtgärder inom själva  
  
 Natura 2000-området utan gäller verksamhet som på ett betydande  
  
 sätt kan påverka området.  
  
 94 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Natura 2000-tillstånd söks hos länsstyrelsen. För att så långt  
  
 som möjligt undvika dubbla tillståndsförfaranden ska om  
  
 verksamheten omfattas av någon annan tillståndsplikt enligt 9 eller  
  
 11–15 kap. miljöbalken Natura 2000-prövningen samordnas med  
  
 prövningen hos den myndighet som prövar den andra tillståndsfrågan.  
  
 Länsstyrelsen i det län där det berörda naturområdet finns  
  
 ska i sådana fall beredas tillfälle att yttra sig.  
  
 Artskydd  
  
 I 8 kap. miljöbalken och i artskyddsförordningen (2007:845) finns  
  
 regler om fridlysta djur- och växtarter. Reglerna syftar till att  
  
 skydda i bilagor till förordningen uppräknade djurarter i alla deras  
  
 livsformer samt fortplantnings- och viloplatser för arterna. För  
  
 växtarter finns motsvarande genom förbud att plocka, gräva upp,  
  
 förstöra m.m. de i bilagorna uppräknade växterna. De svenska  
  
 reglerna följer EG-förordningarna: rådets förordning (EG)  
  
 nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur  
  
 och växter genom kontroll av handeln med dem och kommissionens  
  
 förordning (EG) nr 865/2006 av den 4 maj 2006 om  
  
 närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets förordning (EG)  
  
 nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom  
  
 kontroll av handeln med dem.  
  
 Länsstyrelsen kan i det enskilda fallet ge dispens från artskyddsförordningen.  
  
 Dispens får ges när det inte finns någon annan  
  
 lämplig lösning, om dispensen inte försvårar upprätthållandet av en  
  
 gynnsam bevarandestatus hos artens bestånd i dess naturliga  
  
 utbredningsområde. Vidare krävs att dispensen behövs för att  
  
 skydda vilda djur eller växter eller bevara livsmiljöer för sådana djur  
  
 eller växter, för att undvika allvarlig skada, särskilt på gröda,  
  
 boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom, av hänsyn till  
  
 allmän hälsa och säkerhet eller av andra tvingande skäl som har ett  
  
 allt överskuggande allmänintresse, för forsknings- eller utbildningsändamål,  
  
 för återinplantering eller återinförsel av arten eller  
  
 för den uppfödning av en djurart eller den artificiella förökning av  
  
 en växtart som krävs för detta, eller för att under strängt  
  
 kontrollerade förhållanden selektivt och i liten omfattning tillåta  
  
 insamling och förvaring av vissa exemplar i en liten mängd.  
  
 Länsstyrelsen kan även ge dispens från förbud att skada arter  
  
 som räknas upp i bilaga 2 till artskyddsförordningen. I det enskilda  
  
 95 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 fallet får länsstyrelsen ge dispens från dessa förbud som avser länet  
  
 eller del av länet, om det inte finns någon annan lämplig lösning  
  
 och dispensen inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam  
  
 bevarandestatus hos artens bestånd i dess naturliga utbredningsområde.  
  
 Vid en vindkraftsetablering bör miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 innehålla uppgifter av betydelse för artskyddsfrågor så att dessa kan  
  
 bedömas tillsammans med övriga frågor i ärendet. Miljödomstolen  
  
 kan vid en tillståndsprövning ta till sig dispensärendet enligt  
  
 samordningsregeln i 21 kap. 3 § miljöbalken. Vid prövning hos  
  
 länsstyrelsernas miljöprövningsdelegation finns inte motsvarande  
  
 samordningsmöjlighet. Om en planerad vindkraftsetablering berör  
  
 något artskydd ska länsstyrelsen, eller miljödomstolen om dispensprövningen  
  
 samordnats med tillståndsärendet, avgöra om dispens  
  
 från artskyddsreglerna ska ges eller inte.  
  
 Sammanfattning om vindkraft, områdesskydd och artskydd  
  
 Förekomsten av områdesskydd och artskydd är frågor som den  
  
 som söker tillstånd eller gör anmälan enligt miljöbalken måste ta  
  
 med i sin planering. Om ett skyddat område eller skyddad art  
  
 berörs måste det redovisas i ansöknings- eller anmälningshandlingarna  
  
 där frågan kommer att avgöras i samband med  
  
 lokaliseringsprövningen enligt 2 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 Frågor om tillståndsprövning och områdesskydd eller artskydd  
  
 är bara samordnade med tvingande verkan när det gäller strandskydd  
  
 (7 kap. 17 § miljöbalken) och Natura 2000-områden (7 kap.  
  
 29 b § miljöbalken). För övriga områdesskydd och artskydd kan  
  
 det utöver tillstånd enligt 9 eller 11 kap. miljöbalken dessutom  
  
 behövas dispens från områdes- eller artskyddet. Vid prövning i  
  
 miljödomstol kan prövningarna dock läggas samman enligt 21 kap.  
  
 3 § miljöbalken.  
  
 3.3.5 Miljöfarlig verksamhet  
  
 Begreppet miljöfarlig verksamhet fanns redan i miljöskyddslagen  
  
 och är en juridisk definition som används för att styra tillstånds och  
  
 anmälningsplikt samt regler om tillsyn. I samband med  
  
 införandet av miljöbalken fördes ett resonemang om att ta bort  
  
 96 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 begreppet miljöfarlig verksamhet ur miljöbalken eftersom även  
  
 dessa verksamheter direkt omfattades av de allmänna hänsynsreglerna  
  
 och det därmed saknades skäl att behålla regleringen.  
  
 Begreppet ansågs dock vara så inarbetat att det borde vara kvar.TPF 
  
 24 
  
 FPT  
  
 I 9 kap. 1 § miljöbalken definieras vad som är miljöfarlig verksamhet.  
  
 Definitionen berörs dessutom i förarbetena.TPF 
  
 25 
  
 FPT Begreppet  
  
 omfattar  
  
 1. utsläpp av avloppsvatten, fasta ämnen eller gas från mark,  
  
 byggnader eller anläggningar i mark, vattenområden eller grundvatten,  
  
 2. användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt  
  
 som kan medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön  
  
 genom annat utsläpp än som avses i 1 eller genom förorening av  
  
 mark, luft, vattenområden eller grundvatten, eller  
  
 3. användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt  
  
 som kan medföra olägenhet för omgivningen genom buller,  
  
 skakningar, ljus, joniserande eller icke-joniserande strålning eller  
  
 annat liknande.  
  
 Tillstånds- och anmälningsplikt för miljöfarlig verksamhet  
  
 Viss miljöfarlig verksamhet får komma till stånd först efter tillstånd  
  
 eller anmälan. Reglerna har funnits sedan miljöskyddslagen kom  
  
 till. Detta följer numera av 9 kap. 6 § miljöbalken där det finns ett  
  
 bemyndigande för regeringen att avgöra vilka verksamheter som  
  
 ska vara tillstånds- respektive anmälningspliktiga.  
  
 Enligt miljöskyddsförordningen (1981:574) var vindkraftverk  
  
 inte tillståndspliktiga. Vindkraftsaggregat för en uttagen effekt  
  
 överstigande 25 KW var dock anmälningspliktiga. Genom miljöskyddsförordningen  
  
 (1989:364) utökades förprövningen av vindkraftverk.  
  
 Enligt den förordningen gällde att gruppstation med  
  
 vindkraftverk eller vindkraftverk med enstaka aggregat eller  
  
 grupper av aggregat skulle prövas av Koncessionsnämnden för  
  
 miljöskydd för en sammanlagd uttagen effekt av mer än 10 MW  
  
 och av länsstyrelsen om den uttagna effekten var mer än 1 MW  
  
 men högst 10 MW. Om den uttagna effekten var mer än 125 kW  
  
 men högst 1 MW skulle anmälan göras till kommunen.  
  
 TP 
  
 24 
  
 PT Prop. 1997/98:45 del 1 s. 326 f.  
  
 TP 
  
 25 
  
 PT Prop. 1997/98 del 2 s. 106 ff.  
  
 97 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Numera finns reglerna i bilagan till förordningen (1998:899) om  
  
 miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH). För vindkraft  
  
 gäller f.n. följande tillstånds- respektive anmälningsplikt (sifferbeteckningen  
  
 anger punkt i bilagan till nämnda förordning).TPF 
  
 26 
  
 FPT  
  
 A 40.80 Enstaka vindkraftverk eller gruppstation för vindkraft med  
  
 tre eller flera vindkraftsaggregat uppförda i vattenområde, om den  
  
 sammanlagda uteffekten är minst 1 MW  
  
 B 40.90 Enstaka vindkraftverk eller gruppstation för vindkraft med  
  
 tre eller flera vindkraftsaggregat, om den sammanlagda uteffekten  
  
 är minst 25 MW. Tillståndsplikt enligt denna beskrivning gäller inte  
  
 om verksamheten är tillståndspliktig enligt 40.80  
  
 C 40.100 Enstaka vindkraftverk eller gruppstation för vindkraft  
  
 med tre eller flera vindkraftsaggregat, om den sammanlagda  
  
 uteffekten är minst 125 kW. Anmälningsplikt enligt denna  
  
 beskrivning gäller inte om verksamheten är tillståndspliktig enligt  
  
 40.80 eller 40.90  
  
 Den nuvarande regleringen trädde i kraft den 1 december 2006 och  
  
 föregicks av en remissbehandling av en departementspromemoria,  
  
 se not 19. Gränsen för tillståndsplikt för vindkraftverk på land  
  
 höjdes från 1 MW uteffekt till 25 MW. Remissopinionen var  
  
 splittrad och åtskilliga synpunkter framfördes som är relevanta  
  
 också för vår utredning. Umeå tingsrätt, miljödomstolen, framförde  
  
 att det finns anledning att överväga om ett anmälningsförfarande  
  
 alltid är det som gagnar verksamhetsutövaren bäst. Ska  
  
 man ta på sig en större investering kanske man är betjänt av den  
  
 visshet och det större mått av rättsskydd som ett tillstånd för med  
  
 sig. Det kan tilläggas att denna åsikt framförts till vår utredning i  
  
 flera sammanhang även när de ändrade reglerna om tillståndsgräns  
  
 trätt i kraft. Det har också framförts att många projektörer med  
  
 hänsyn till rättskraften föredrar att söka tillstånd framför att göra  
  
 anmälan. Boverket framförde under remissbehandlingen att verktyget  
  
 för att lösa lokaliseringsfrågor av ifrågavarande slag är den  
  
 fysiska planeringen. Regionala planeringsunderlag mot bakgrund av  
  
 det nationella planeringsmålet kommer enligt verket att utgöra en  
  
 god grund för kommunernas översiktsplanering. Översiktsplanen  
  
 TP 
  
 26 
  
 PT A= tillstånd söks hos miljödomstol; B= tillstånd söks hos länsstyrelsen; C= anmälan  
  
 görs till kommunen.  
  
 98 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 är enligt Boverkets mening det instrument som bäst konkretiserar  
  
 samhällets syn på vindkraftens slutliga lokalisering. Genom  
  
 proceduren för översiktsplaneringen möjliggörs också en god  
  
 förankring hos medborgarna och en avvägning mot motstående  
  
 allmänna intressen. Länsstyrelsen i Dalarnas län framförde att  
  
 antalet verk har en tydligare koppling framför allt när det gäller  
  
 omfattningen på markingrepp och landskapsbild. Gränsen för  
  
 tillståndplikt skulle i så fall kunna sättas vid fler än fem  
  
 vindkraftsaggregat. Malmö kommun såg det som rimligt att  
  
 enstaka aggregat med en totalhöjd mellan 40 och 100 m skulle  
  
 kunna medföra anmälningsplikt hos kommunens miljönämnd.  
  
 Aggregat med en totalhöjd över 100 m skulle då bli tillståndspliktiga  
  
 med länsstyrelsen som prövningsmyndighet. Mörbylånga  
  
 kommun framförde att aspekter som avstånd, exponering, storlek  
  
 och estetisk utformning är bättre mått än uteffekt. Länsstyrelsen i  
  
 Gotlands län ansåg att gränsen för prövningsplikt bör avse höjd  
  
 och antal i stället för uteffekt och föreslog bl.a. grupper om fler än  
  
 tre verk med en navhöjd på 80 m. För detaljplanelagda områden  
  
 borde dock miljöprövningen endast avse verk över 20–25 MW.  
  
 Länsstyrelsen i Kalmar län ansåg att man bör analysera om antal  
  
 och totalhöjd är lämpliga mått och föreslår att tillståndsplikt på  
  
 land inträder vid enstaka verk över 125 m eller en gruppstation med  
  
 fyra eller fler verk över 50 m. Till havs ska alla verk tillståndsprövas.  
  
 Länsstyrelsen i Västra Götalands län ansåg att tillståndsplikten bör  
  
 utgå från antalet verk och gälla från tre verk. Även Regionförbundet  
  
 i Kalmar län föreslog antal och totalhöjd. Miljöförbundet  
  
 Jordens vänner pekade på att storlek och geografisk  
  
 utbredning är viktiga parametrar samt att alla tjänar på större men  
  
 färre verk på givna platser. Svensk Vindkraftförening pekade på att  
  
 en höjning av totalhöjden med 4 % i rätt vindläge kan ge 20 % mer  
  
 energi. Naturvårdsverket föreslog att gränsen för tillståndsplikt bör  
  
 kopplas till antalet vindkraftverk oavsett effektnivå. Länsstyrelsen i  
  
 Östergötlands län påpekade att de allt större verken medför en  
  
 ökad påverkan på landskapsbilden och på de miljöer som anses  
  
 skyddsvärda ur natur- och kulturhänseende. Länsstyrelsen påpekade  
  
 också den olika tillämpningen i kommunerna. Sundsvalls  
  
 kommun anförde att man inte behöver bygga vindkraft där det  
  
 finns risk för skadeverkningar på värdefulla fiskgrund, områden  
  
 med havsörn och liknande.  
  
 Vindkraftverk behöver inte heller  
  
 placeras i obrutna strandområden där det finns stora rekreationsområden  
  
 att ta hänsyn till. Naturvårdsverket framförde att det bör  
  
 99 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 undvikas att koppla gränsen mellan anmälnings- och tillståndsplikt  
  
 till antalet vindkraftverk oavsett effektnivå. Länsstyrelsen i Skåne  
  
 län framhöll att det alltid bör finnas möjlighet att kräva miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 när det är påkallat med hänsyn till  
  
 människors hälsa eller miljön. Samtliga remissinstanser som yttrade  
  
 sig i den frågan framhöll att miljökonsekvensbeskrivning bör  
  
 upprättas även i anmälningsärenden.  
  
 Vänersborgs tingsrätt, miljödomstolen, pekade på att totalkostnaden  
  
 för vindkraftverk torde ligga kring 10 miljoner kr per MW  
  
 installerad effekt. Det innebär att om prövningsgränsen ligger på  
  
 10–25 MW kan projekt som avser investeringar på 100–250  
  
 miljoner kr hanteras i ett anmälningsärende. Lämpligheten av detta  
  
 kan ifrågasättas. Växjö tingsrätt, miljödomstolen, framhöll att  
  
 gränsen för tillståndsplikt inte ska läggas för högt. Boverket  
  
 menade att gränsen kan läggas på 25 MW om grupper av  
  
 vindkraftverk läggs till listan över verksamheter i 5 kap. 18 § 3 st.  
  
 PBL, annars bör gränsen vara högst 10 MW. Riksantikvarieämbetet  
  
 förespråkade en gräns på 10 MW. Lantbrukarnas riksförbund  
  
 stödde förslaget om höjd gräns för anmälningsplikt och menade att  
  
 gränsen som lägst borde sättas vid 25 MW.  
  
 Även om remissopinionen var splittrad kan man utläsa att  
  
 åtminstone hälften av remissinstanserna förordade en tillståndsgräns  
  
 kring 10 MW, ca en tredjedel ansåg att gränsen bör ligga  
  
 kring 5 MW medan en knapp tredjedel ansåg att gränsen bör ligga  
  
 på 25 MW. Spridda röster fanns även för andra gränser satta i MW.  
  
 Som redovisats ovan var det många remissinstanser som framhöll  
  
 att gränsen inte bör sättas i MW utan med ett annat mått, t.ex.  
  
 antal, höjd, areal som tas i anspråk eller liknande. Den dominerande  
  
 åsikten var att tillståndsgränsen skulle bestämmas med hänsyn  
  
 tagen till anläggningarnas antal och höjd.  
  
 När det gäller vindkraftverk i vattenområden framförde  
  
 Miljööverdomstolen att det bör införas en regel som innebär att  
  
 vindkraftsanläggningar som är prövningspliktiga enligt 11 kap.  
  
 miljöbalken inte också är prövningspliktiga enligt 9 kap. miljöbalken.  
  
 Majoriteten av remissinstanserna förespråkade att vindkraftverk  
  
 i vattenområden skulle vara fortsatt tillståndspliktiga och  
  
 att prövningen borde ske i miljödomstol. Avvikande uppfattningar  
  
 kom från t.ex. Svensk Energi och Svensk Vindkraftförening som  
  
 menade att det bör vara samma gräns för tillståndsplikt oavsett om  
  
 etableringen sker på land eller i vatten.  
  
 100 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Jämförelse med IPPC-direktivet  
  
 Rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade  
  
 åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar  
  
 (IPPC-direktivet) anger vilka typer av anläggningar där det är  
  
 obligatoriskt för medlemsstaten att genomföra en sammanhållen  
  
 tillståndsprocess. Direktivet omfattar inte vindkraftverk och det  
  
 finns därmed inget krav enligt IPPC-direktivet på att sådana  
  
 anläggningar ska omfattas av tillståndsplikt.  
  
 Tillståndsprocessen enligt 9 kap. miljöbalken  
  
 En tillståndsansökan enligt 9 kap. miljöbalken ska föregås av ett  
  
 samrådsskede och framtagande av en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 enligt reglerna i 6 kap. miljöbalken. När samrådet enligt 6 kap. är  
  
 klart kan ansökan och miljökonsekvensbeskrivningen tas fram och  
  
 lämnas in. Processen för en tillståndsansökan för en A eller  
  
 B-anläggning avseende vindkraft kan beskrivas enligt följande.  
  
 Ansökan ska föregås av en miljökonsekvensbeskrivning, se  
  
 avsnitt 3.3.3.  
  
 Verksamhetsutövaren upprättar därefter en ansökan med  
  
 teknisk beskrivning och vad som i övrigt ska ingå enligt 22 kap. 1 §  
  
 miljöbalken och ger in ansökan samt miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 till tillståndsmyndigheten. Tillståndsmyndigheten kommer  
  
 därefter att sända ut ansökan på en kompletteringsrunda där de  
  
 kommande remissmyndigheterna ges tillfälle att yttra sig över om  
  
 ansökan behöver kompletteras. Kompletteringsrundan är inte  
  
 obligatorisk enligt lagstiftningen men förekommer trots det i de  
  
 flesta tillståndsprövningar. Tillståndsmyndigheten kan därefter  
  
 förelägga sökanden att komplettera ansökan vid äventyr av att den  
  
 annars kan avvisas. När ansökan är komplett kungörs den enligt  
  
 22 kap. 3 § miljöbalken och skickas på remiss. Om synpunkter  
  
 kommit in på ansökan bereds sökanden tillfälle att yttra sig över  
  
 inkomna yttranden. När ansökan behandlas av miljödomstol hålls  
  
 en huvudförhandling och därefter meddelas dom normalt inom två  
  
 månader. Om ansökan behandlas av länsstyrelsens miljöprövningsdelegation  
  
 kan det hållas ett prövningssammanträde enligt 19 kap.  
  
 4 § 3 miljöbalken men vanligen avgörs ärendet utan sådant  
  
 sammanträde. När ärendet avgjorts finns det möjlighet att  
  
 överklaga avgörandet. Länsstyrelsens beslut överklagas till  
  
 101 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 miljödomstol och därefter till Miljööverdomstolen som sista  
  
 instans medan ett avgörande med miljödomstolen som första  
  
 instans överklagas till Miljööverdomstolen och därefter till Högsta  
  
 Domstolen. Prövningstillstånd krävs för att ett mål ska tas upp av  
  
 Miljööverdomstolen och Högsta Domstolen. Tillståndsprocessen  
  
 beskrivs på ett schematiskt sätt i bilaga 7.  
  
 Verksamheten får påbörjas när tillståndsmyndighetens dom eller  
  
 beslut vunnit laga kraft om inte tillståndsmyndigheten meddelat  
  
 s.k. verkställighetsförordnande enligt 22 kap. 28 § miljöbalken. När  
  
 domen eller beslutet vunnit laga kraft gäller avgörandet enligt  
  
 24 kap. 1 § miljöbalken med rättskraft mot alla och envar avseende  
  
 de frågor som prövats. En tillsynsmyndighet är enligt 26 kap. 9 §  
  
 miljöbalken förhindrad att förelägga om ytterligare förpliktelser  
  
 som begränsar tillståndsbeslutet.  
  
 3.3.6 Ekonomisk säkerhet för återställning  
  
 Ett tillstånd kan enligt 16 kap. 3 § miljöbalken för sin giltighet  
  
 göras beroende av att tillståndsinnehavaren ställer ekonomisk  
  
 säkerhet för kostnader för återställningsåtgärder som verksamheten  
  
 kan föranleda. Säkerheten ska godtas om den visar sig betryggande  
  
 för sitt ändamål. I praktiken är bankgaranti eller borgensåtagande  
  
 vanligast. Om det är ändamålsenligt får säkerheten ställas successivt  
  
 efter en plan som vid varje tillfälle tillgodoser det aktuella behovet  
  
 av säkerhet. Säkerheten prövas av tillståndsmyndigheten. Om det  
  
 visar sig att ställd säkerhet är otillräcklig kan tillståndsmyndigheten  
  
 enligt 24 kap. 5 § 12 genom omprövning besluta om ytterligare  
  
 säkerhet. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund  
  
 behöver inte ställa säkerhet.  
  
 Reglerna om ekonomisk säkerhet gäller tillstånd, godkännande  
  
 och dispenser enligt miljöbalken eller enligt föreskrifter meddelade  
  
 med stöd av balken. Vindkraftverk som anläggs efter en anmälan  
  
 enligt miljöbalken kan således inte omfattas av krav på ekonomisk  
  
 säkerhet enligt 16 kap. 3 § miljöbalken.  
  
 PBL innehåller inte föreskrifter om ställande av säkerhet för  
  
 återställningsåtgärder.  
  
 Av miljödomstolarnas och Miljööverdomstolens praxis framgår  
  
 att det är relativt vanligt att domstolen ställer krav på ekonomisk  
  
 102 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 säkerhet vid tillståndsgivning för vindkraftverk.TPF 
  
 27 
  
 FPT Vid regeringens  
  
 tillståndsprövning enligt lag om Sveriges ekonomiska zon för  
  
 anläggandet av 108 vindkraftverk på Stora Middelgrund i Kattegatt  
  
 ställdes krav på ekonomisk säkerhet om sammanlagt 102 miljoner  
  
 kr uppdelat på två tillfällen om 51 miljoner kr vardera.TPF 
  
 28 
  
 FPT  
  
 Handläggningstider  
  
 Handläggningstiderna för tillståndsprocesserna beskrivs i bilaga 7.  
  
 Handläggningstiden från samråd till beslut i första instans kan  
  
 uppgå till 10–18 månader. Vid överklagande bör man räkna med  
  
 6–12 månader per instans. Angivna tider bygger på erfarenhetsuppskattningar  
  
 och avser ett normalfall som följer gängse regler  
  
 utan att stöta på några ovanliga svårigheter. Tiderna har stämts av  
  
 med företrädare för miljödomstol, länsstyrelse och privata aktörer.  
  
 Den samlade uppfattningen är att tiderna endast kan anses spegla  
  
 ett förhållandevis enkelt ärende där det inte föreligger starka  
  
 motstående intressen. I de fall sådana intressen finns är det troligt  
  
 att tiderna i varje instans kommer att bli längre. Samtidigt finns det  
  
 svar som säger att enkla ärenden hos snabba länsstyrelser kan gå  
  
 ännu fortare än i bilaga 7 angivna tider. Exempel på en mer  
  
 långdragen tillståndsprocess anges i avsnitt 4.2, exemplet Jackson.  
  
 3.3.7 Processen för anmälan enligt miljöbalken  
  
 För vindkraftverk eller vindkraftsparker på land under 25 MW  
  
 krävs, enligt miljöbalken och FMH, endast anmälan till kommunen.  
  
 Anmälan ska enligt 25 § FMH innehålla de uppgifter,  
  
 ritningar och tekniska beskrivningar som behövs för att tillsynsmyndigheten  
  
 ska kunna bedöma verksamhetens art, omfattning  
  
 och miljöeffekter. Enligt 25 § FMH ska en anmälan i de fall det  
  
 behövs i det enskilda fallet innehålla en miljökonsekvensbeskrivning.  
  
 Det har hittills varit ovanligt att miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 har krävts vid anmälningsärenden avseende vindkraft. Det finns  
  
 dock ingen klar bild av om det förekommit och i så fall i vilken  
  
 omfattning.  
  
 TP 
  
 27 
  
 PT Jämför t.ex. Miljödomstolen i Umeå den 8 december 2006, mål nr M 208-06 (Gabrielsberget,  
  
 där krav på säkerhet om 1,3 miljoner kr per vindkraftverk ställdes.  
  
 TP 
  
 28 
  
 PT Regeringens beslut den 22 maj 2008 M 2006/2007/F/M.  
  
 103 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 När en anmälan kommit in ska kommunen enligt 26 § FMH ge  
  
 statliga och kommunala myndigheter samt organisationer och  
  
 enskilda tillfälle att yttra sig på lämpligt sätt och i skälig omfattning.  
  
 I fråga om anmälningspliktiga verksamheter, som i bilagan till  
  
 FMH angetts med EU-koden 85/337-1 eller 85/337-2, ska enligt  
  
 26 a § FMH den myndighet som handlägger anmälningsärendet  
  
 särskilt beakta de kriterier som anges i bilaga 2 till MKBF och i  
  
 varje enskilt fall pröva om verksamheten behöver tillståndsprövas.  
  
 Anmälaren ska beredas tillfälle att bemöta inkomna synpunkter.  
  
 Kommunen ska därefter förelägga verksamhetsutövaren om  
  
 försiktighetsmått, förbjuda verksamheten eller förelägga verksamhetsutövaren  
  
 enligt 9 kap. 6 § miljöbalken att söka tillstånd till  
  
 verksamheten.TPF 
  
 29 
  
 FPT Om något av dessa alternativ inte väljs ska kommunen  
  
 meddela anmälaren att ärendet inte föranleder någon åtgärd  
  
 från myndighetens sida. Kommunens föreläggande eller förbud kan  
  
 överklagas till länsstyrelsen, därefter till miljödomstolen och  
  
 slutligen till Miljööverdomstolen.  
  
 Naturvårdsverkets talerätt enligt 22 kap. 6 § 1 st. miljöbalken  
  
 har inte ansetts gälla anmälningsärenden. Ett företag hade anmält  
  
 vissa processförändringar till länsstyrelsen som godtog att  
  
 ändringarna prövades inom ramen för ett anmälningsförfarande.  
  
 Beslutet överklagades av Naturvårdsverket. Miljödomstolen fastställde  
  
 beslutet. I Miljööverdomstolen uppkom frågan om Naturvårdsverket  
  
 hade talerätt i anmälningsärenden. Miljööverdomstolen  
  
 bedömde att anmälningsförfarandet inte är en tillståndsprövning i  
  
 miljöbalkens mening utan ett led i tillsynsverksamheten. Eftersom  
  
 talerättsregeln i 22 kap. 6 § endast gäller i ansökningsmål fann  
  
 Miljööverdomstolen att Naturvårdsverket inte hade talerätt och  
  
 avvisade överklagandet (MÖD 2000:54).  
  
 Processen för anmälan beskrivs schematiskt i bilaga 8.  
  
 Verksamheten kan påbörjas när det gått sex veckor från det att  
  
 anmälan gjorts till kommunen om inte kommunen dessförinnan  
  
 beslutat något annat. Verksamhetsutövaren erhåller ingen rättskraft  
  
 enligt 24 kap. 1 § miljöbalken och är inte skyddad mot senare  
  
 ingripanden från tillsynsmyndigheten eller mot förbudstalan enligt  
  
 32 kap. 12 § miljöbalken. Om kommunen vill reglera eller stoppa  
  
 verksamheten kan kommunen förelägga om försiktighetsmått eller  
  
 TP 
  
 29 
  
 PT Prop. 1997/98:45 del 2 s. 113.  
  
 104 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 förbjuda den med stöd av 26 kap. 9 §, förutsatt att det finns stöd  
  
 för det i hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken.  
  
 Reglerna om anmälan och EG-rätten  
  
 För det fall att en anläggning trots att den är anmälningspliktig kan  
  
 antas medföra betydande miljöpåverkan ska anläggningen, i enlighet  
  
 med MKB-direktivet, tillståndsprövas, se avsnitt 3.3.3. Det  
  
 borde då vara kommunens uppgift att förelägga anmälaren att söka  
  
 tillstånd. Tillsynsmyndigheten får, som nyss nämnts, i enskilda fall  
  
 förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd, om  
  
 verksamheten medför risk för betydande föroreningar eller andra  
  
 betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön. Artikel  
  
 2.1 i MKB-direktivet föreskriver att medlemsstaterna ska vidta alla  
  
 nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas  
  
 medföra en betydande miljöpåverkan bl.a. på grund av sin art,  
  
 storlek eller lokalisering blir föremål för krav på tillstånd och en  
  
 bedömning av deras påverkan innan tillstånd ges. Vidare stadgas i  
  
 andra punkten att bedömningen av miljöpåverkan kan integreras i  
  
 det befintliga tillståndsförfarandet för projekt i medlemsstaterna  
  
 eller, om detta inte är möjligt, i andra förfaranden eller i sådana  
  
 förfaranden som tillskapas för att målsättningarna i direktivet ska  
  
 uppfyllas. I artikel 1 definieras tillstånd som den ansvariga  
  
 myndighetens eller de ansvariga myndigheternas beslut som ger  
  
 exploatören rätt att genomföra projektet.  
  
 Om en stat inte har implementerat ett direktiv korrekt kan  
  
 EG-kommissionen inleda ett överträdelseförfarande. Medlemsstaterna  
  
 har det främsta ansvaret för att gemenskapslagstiftningen  
  
 tillämpas korrekt och utan fördröjningar. De ansvarar för den  
  
 direkta tillämpningen av EG-lagstiftningen, för tillämpningen av  
  
 den nationella lagstiftning varigenom gemenskapslagstiftningen  
  
 införlivas och för de många administrativa beslut som fattas enligt  
  
 denna nationella lagstiftning.  
  
 Kommissionen har bl.a. till uppgift att övervaka tillämpningen  
  
 av gemenskapsrätten genom att kontrollera att medlemsstaterna  
  
 följer fördragens bestämmelser och övrig gemenskapslagstiftning.  
  
 Kommissionen kan inleda överträdelseförfaranden och därigenom  
  
 uppmana medlemsstaterna att åtgärda ett obefintligt eller  
  
 bristfälligt införlivande eller en felaktig tillämpning av gemenskapsrätten.  
  
 Ett överträdelseförfarande består av flera steg där  
  
 105 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 kommissionen inleder med att skicka en informell skrivelse, sedan  
  
 en formell underrättelse och slutligen ett motiverat yttrande.  
  
 Kommissionen kan därefter väcka talan vid EG-domstolen mot en  
  
 medlemsstat som överträtt gemenskapsrätten. Om medlemsstaten  
  
 inte följer domstolens dom kan kommissionen vända sig till  
  
 domstolen en andra gång med yrkande om ekonomiska sanktioner  
  
 (standardbelopp eller ett vite) till dess att den berörda medlemsstaten  
  
 följer domstolens första avgörande.  
  
 Processen kan vara mycket långdragen. Det tar i genomsnitt  
  
 19 månader till dess att klagomål som inte leder till en formell  
  
 underrättelse avslutas. Ärenden som avslutas efter att en formell  
  
 underrättelse skickats, men innan ett motiverat yttrande avgetts,  
  
 tar i genomsnitt 38 månader. Den genomsnittliga handläggningstiden  
  
 för ärenden som avslutas efter att ett motiverat yttrande  
  
 avgetts men innan ansökan om stämning gjorts vid EG-domstolen  
  
 är 50 månader. (Faktapromemoria 2007/08:FPM35 Meddelande om  
  
 tillämpningen av gemenskapsrätten – pilotprojekt).  
  
 Enskildas rättigheter  
  
 För att EG-rätten ska bli effektivt genomförd i de nationella  
  
 rättsordningarna tillämpar EG-domstolen principen om direkt  
  
 effekt. Enskilda kan åberopa rättigheter i ett direktiv mot en  
  
 medlemsstat. I en dom den 24 oktober 1996 (Wright, C-72/95)  
  
 underströk EG-domstolen att det var oförenligt med direktivens  
  
 bindande verkan att i princip omöjliggöra att den skyldighet som  
  
 föreskrivs i MKB-direktivet kan åberopas av berörda personer. Den  
  
 ändamålsenliga verkan av en sådan rättsakt skulle förlora i styrka  
  
 om enskilda förhindrades åberopa den inför domstol och om de  
  
 nationella domstolarna förhindrades att beakta den såsom en del av  
  
 gemenskapsrätten då de prövar om den nationella lagstiftaren,  
  
 inom gränserna för de valmöjligheter avseende form och tillvägagångssätt  
  
 för att genomföra direktivet som denne har givits, har  
  
 hållit sig inom gränserna för befogenheterna att företa en  
  
 skönsmässig bedömning såsom den har angivits genom direktivet  
  
 (punkt. 56 i domen). Kraaijevald ansågs alltså ha rätt att åberopa  
  
 MKB-direktivets bestämmelser trots att det är allmänt accepterat i  
  
 litteraturen att direktivet inte skyddade hans rättigheter eller  
  
 intressen, dvs. tillgången till hans hamn (Moore, Directives  
  
 in EC Law, 2005, s. 123).  
  
 106 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 I en dom av den 7 januari 2004 (Jennings, C-201/02) anförde  
  
 EG-domstolen bl.a. följande.  
  
 2. När det föreligger en skyldighet för den berörda medlemsstaten  
  
 att säkerställa att behöriga myndigheter upprättar en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 beträffande utvinningen i ett stenbrott, som inte har något  
  
 direkt samband med verkställandet av någon skyldighet som enligt  
  
 direktiv 85/337 åligger ägarna till detta stenbrott, kan den  
  
 omständigheten att gruvdriften måste upphöra i väntan på resultatet av  
  
 bedömningen som en följd av att nämnda stat uppfyllt sina  
  
 skyldigheter sent, emellertid inte utgöra hinder för enskilda att  
  
 åberopa artikel 2.1 i direktiv 85/337 jämförd med artiklarna 1.2 och 4.2  
  
 i samma direktiv.  
  
 Negativa återverkningar för tredje mans rättigheter motiverar  
  
 nämligen inte i sig att enskilda förvägras rätten att åberopa  
  
 bestämmelserna i ett direktiv gentemot den berörda medlemsstaten,  
  
 även om det är säkert att sådana återverkningar uppstår.  
  
 3. Behöriga myndigheter i en medlemsstat är skyldiga att, inom  
  
 ramen för sin behörighet, vidta alla nödvändiga allmänna eller särskilda  
  
 åtgärder för att avhjälpa underlåtenheten att upprätta en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning avseende ett projekt i enlighet med  
  
 artikel 2.1 i direktiv 85/337.  
  
 De processuella bestämmelser som härvid är tillämpliga omfattas av  
  
 den nationella rättsordningen i varje medlemsstat i enlighet med  
  
 principen om medlemsstaternas processuella autonomi. Dessa  
  
 förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än de som  
  
 reglerar liknande situationer av intern art (likvärdighetsprincipen) eller  
  
 göra det i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter  
  
 som följer av gemenskapsrätten (effektivitetsprincipen).  
  
 Det ankommer på den nationella domstolen att fastställa om det  
  
 enligt nationell rätt är möjligt att återkalla eller inhibera ett tillstånd  
  
 som redan utfärdats för att projektet ska kunna bli föremål för en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning i enlighet med de krav som ställs i  
  
 direktiv 85/337 eller, alternativt, huruvida den enskilde, om han går  
  
 med på detta, har möjlighet att yrka ersättning för den skada som han  
  
 lidit.  
  
 Av det redovisade framgår alltså att negativa återverkningar mot  
  
 t.ex. verksamhetsutövaren inte hindrar en enskild att i det  
  
 nationella förfarandet åberopa bestämmelserna i MKB-direktivet.  
  
 Vidare är det inte tillräckligt att EG-rätten formellt genomförs i  
  
 den nationella rätten om t.ex. administrativ praxis medför att det är  
  
 omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som har sin grund  
  
 i gemenskapsrätten.  
  
 Förutom att ett överträdelseförfarande kan  
  
 inledas mot Sverige i dessa fall kan dessutom enskilda hävda sina  
  
 rättigheter i förhållande till projekt som har genomförts utan att en  
  
 107 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 miljökonsekvensbeskrivning har upprättats enligt kraven i  
  
 MKB-direktivet.  
  
 Enligt svensk rätt kan konsekvensen för en verksamhetsutövare  
  
 bli att ett tillstånd återkallas helt eller delvis enligt 24 kap. 3 § 7  
  
 miljöbalken om det behövs för att uppfylla Sveriges förpliktelser  
  
 till följd av EU-medlemskapet. En anmälan enligt 9 kap. 6 §  
  
 miljöbalken som leder till att kommunen enligt 27 § FMH  
  
 förelägger verksamhetsutövaren försiktighetsmått eller underrättar  
  
 att anmälan inte föranleder några åtgärder bör betraktas som ett  
  
 beslut som ger verksamhetsutövaren rätt att genomföra projektet.  
  
 Bestämmelsen i 24 kap. 3 § tar inte sikte på anmälningspliktiga  
  
 verksamheter. Sådana verksamheter kan dock förbjudas enligt  
  
 26 kap. 9 § under förutsättning att verksamhetsutövaren har åsidosatt  
  
 miljöbalken eller beslut som har meddelats med stöd av balken.  
  
 Under vissa förutsättningar kan en enskild få ersättning för  
  
 skada av staten. Justitiekanslern handlägger anspråk på ersättning  
  
 mot staten som grundas på ett påstående om överträdelse av  
  
 gemenskapsrätten. En kommuns eventuellt felaktiga tillämpning av  
  
 EG-rätten ska normalt tillskrivas medlemsstaten i fråga (se JK:s  
  
 beslut den 16 juni 2004, dnr 2309-01-44).  
  
 EG-domstolen har i ett flertal domar lagt fast att en  
  
 medlemsstat kan bli skadeståndsskyldig gentemot enskilda om  
  
 staten har åsidosatt de förpliktelser som följer av gemenskapsrätten.  
  
 Enligt domstolens praxis gäller som förutsättning för  
  
 skadestånd  
  
 - att den rättsregel som har överträtts är avsedd att skapa  
  
 rättigheter för enskilda,  
  
 - att statens överträdelse är tillräckligt klar samt  
  
 - att det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och  
  
 den skada som har åsamkats den drabbade.  
  
 Bedömningen av huruvida en överträdelse är tillräckligt klar ska  
  
 enligt EG-domstolens uttalanden göras av de nationella organen  
  
 med beaktande av bl.a. hur tydlig och exakt den överträdda regeln  
  
 är, vilket mått av handlingsfrihet som har lämnats medlemsstaten  
  
 vid implementeringen, i vad mån överträdelsen har varit avsiktlig  
  
 eller oavsiktlig samt huruvida en felaktig rättstillämpning varit  
  
 ursäktlig eller inte.  
  
 Sammanfattningsvis kan bristen på ett effektivt genomförande  
  
 av MKB-direktivet medföra att såväl ett överträdelseförfarande av  
  
 108 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 EG-kommissionen inleds mot Sverige som att enskilda i det  
  
 nationella förfarandet kan åberopa rättigheter i direktivet som kan  
  
 få konsekvenser för en verksamhetsutövares rätt att genomföra ett  
  
 projekt som inte har blivit föremål för miljökonsekvensbedömning  
  
 enligt direktivets krav. Även ersättningsskyldighet för staten kan  
  
 föreligga.  
  
 3.3.8 Avgifter för tillsyn av miljöfarlig verksamhet m.m.  
  
 Driften av en miljöfarlig verksamhet är belagd med en årlig statlig  
  
 tillsynsavgift enligt reglerna i förordningen (1998:940) om avgifter  
  
 för prövning och tillsyn enligt miljöbalken. Däremot utgår inte  
  
 ansökningsavgift. Avgifterna har ändrats den 1 augusti 2008 för att  
  
 anpassa dem till de nya verksamhetskoderna i FMH-bilagan,  
  
 genom SFS 2008:692, se nedan.  
  
 För en verksamhet som är tillståndspliktig enligt punkt 40.80 i  
  
 bilagan till FMH ska avgiften betalas med 10 300 kr när länsstyrelsen  
  
 utövar tillsyn och med 3 600 kr när kommunen utövar  
  
 tillsyn, om den sammanlagda uteffekten är mer än 10 MW samt  
  
 med 5 200 kr när länsstyrelsen utövar tillsyn och med 1 800 kr när  
  
 kommunen utövar tillsyn om den sammanlagda uteffekten är mer  
  
 än 1 MW men högst 10 MW.  
  
 För en verksamhet som är tillståndspliktig enligt punkt 40.90 i  
  
 bilagan till FMH ska avgiften betalas med 10 300 kr när länsstyrelsen  
  
 utövar tillsyn och med 3 600 kr när kommunen utövar tillsyn.  
  
 Om tillsynen utövas av kommunen enligt 27 kap. 1 § miljöbalken  
  
 utgår en kommunal tillsynsavgift. De kommunala avgifterna  
  
 kan variera från kommun till kommun men utgår oftast från ett  
  
 underlag som Sveriges kommuner och landsting (SKL) tagit fram.  
  
 De är för det mesta storleksmässigt jämförbara med de statliga  
  
 avgifterna.  
  
 3.3.9 Vattenverksamhet  
  
 Vindkraftverk i vattenområden är vattenverksamhet enligt 11 kap.  
  
 miljöbalken. Ett vattenområde är ett område som täcks av vatten  
  
 vid högsta förutsebara vattenstånd och avser ytvattenområden,  
  
 såsom sjöar, vattendrag, diken och kärr, liksom vissa konstgjorda  
  
 vattensamlingar, bl.a. regleringsmagasin och bevattningsdammar.  
  
 109 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Enligt 11 kap. 9 § miljöbalken krävs som huvudregel tillstånd till  
  
 vattenverksamhet. Sådant tillstånd söks enligt 11 kap. 9 b §  
  
 miljöbalken hos miljödomstolen. Tillståndsplikten för vindkraftverk  
  
 i vattenområden gäller alltså oberoende av FMH-bilagan.  
  
 Även vindkraftverk under 1 MW ska enligt reglerna i 11 kap.  
  
 miljöbalken prövas av miljödomstol.  
  
 Enligt 11 kap. 9 a § miljöbalken är det i vissa fall tillräckligt med  
  
 en anmälan till länsstyrelsen, enligt närmare bestämmelser i 19 §  
  
 förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet. Dessa regler  
  
 gäller inte för vindkraftverk i vattenområden. Dessutom är, som  
  
 tidigare nämnts, vindkraftsanläggningar i vattenområde med en  
  
 uteffekt överstigande 1 MW belagda med tillståndsplikt enligt  
  
 9 kap. miljöbalken.  
  
 Enligt 11 kap. 12 § miljöbalken krävs inte tillstånd om det är  
  
 uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas  
  
 genom vattenverksamhetens påverkan på vattenförhållandena.  
  
 Undantagsregeln, som fanns redan innan möjligheten till anmälan  
  
 enligt 11 kap. 9 a § miljöbalken infördes, torde inte vara tillämplig  
  
 på vindkraftverk.  
  
 Tillståndsprocessen för vattenverksamhet m.m.  
  
 Tillstånd till vattenverksamhet söks hos miljödomstol enligt  
  
 11 kap. 9 b § miljöbalken. Processen är lik den som gäller för  
  
 miljöfarlig verksamhet med beteckningen A så som den beskrivits i  
  
 avsnittet om miljöfarlig verksamhet ovan. Det finns emellertid vissa  
  
 skillnader av betydelse, vilka ska beskrivas här.  
  
 Den som vill ha tillstånd till vattenverksamhet måste ha rådighet  
  
 över det vattenområde saken gäller. Detta följer av 2 kap. 1 § lagen  
  
 (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Det  
  
 är upp till sökanden att skaffa sig rådighet. För allmänt vattenområde  
  
 kan staten ge rådighet genom Kammarkollegiet. För  
  
 enskilda fastigheter kan sökanden få rådighet genom förvärv av  
  
 fastigheten, genom nyttjanderättsavtal med ägaren eller förvärv  
  
 tvångsvis enligt expropriationslagen (1972:719) under förutsättning  
  
 att det finns ett expropriationsändamål.  
  
 Vattenverksamhet får, enligt 11 kap. 6 § miljöbalken, endast  
  
 bedrivas om dess fördelar från allmän och enskild synpunkt  
  
 överväger kostnaderna samt skadorna och olägenheterna av den.  
  
 Den samhällsekonomiska bedömningen ska grunda sig på en  
  
 110 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 ekonomisk analys med en grov ekonomisk uppskattning av  
  
 anläggningskostnaderna och av de direkta skadorna av verksamheten.  
  
 I bedömningen väger man in även indirekta, ekonomiska  
  
 verkningar av verksamheten, den nytta verksamheten kan ha för  
  
 annan än företagaren samt, om det är möjligt, eventuella sekundära  
  
 skador som kan drabba ägaren av skadad egendom.  
  
 Vidare omfattar prövningen i vattenmål skadereglering. En  
  
 ansökan om vattenverksamhet ska innehålla en sakägarförteckning  
  
 samt uppgift om den ersättning som en sökande erbjuder varje  
  
 sakägare.  
  
 Den som söker tillstånd till vattenverksamhet ska betala  
  
 prövningsavgift i förhållande till kostnaderna för det projekt man  
  
 vill genomföra. Grunderna för avgiftens beräkning finns i förordningen  
  
 (1998:940) om avgifter för tillsyn och prövning enligt  
  
 miljöbalken. Avgifterna kan i det enskilda fallet sättas ned eller  
  
 efterskänkas med hänsyn till prövningens omfattning eller omständigheterna  
  
 i övrigt. Frågan om avgiftens skälighet ska prövas av  
  
 miljödomstolen i samband med att handläggningen av tillståndsfrågan  
  
 avslutas.  
  
 Tabell 3.1 Prövningsavgifter för vattenverksamhet  
  
 Anläggningskostnad i kronor Prövningsavgiftens storlek i kronor  
  
 mindre än 100 000 1 500  
  
 100 000–500 000 5 000  
  
 500 000–1 000 000 10 000  
  
 1 000 000–5 000 000 15 000  
  
 5 000 000–10 000 000 30 000  
  
 10 000 000–50 000 000 70 000  
  
 50 000 000–75 000 000 140 000  
  
 75 000 000–100 000 000 240 000  
  
 100 000 000 eller högre 400 000  
  
 Det finns särskilda regler om rättegångskostnader i mål om  
  
 vattenverksamhet. Sökanden är enligt 25 kap. 2 § miljöbalken  
  
 skyldig att stå för både sina egna kostnader och motparternas  
  
 kostnader i miljödomstolen. Organisationer som avses i 16 kap.  
  
 13 § miljöbalken har vare sig rätt eller skyldighet till kostnadsersättning.  
  
 En sakägare som klagar till högre rätt får stå för sina  
  
 egna kostnader, om han förlorar, men kan inte åläggas att betala  
  
 111 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 sökandens kostnader annat än med tillämpning av 18 kap. 6 §  
  
 rättegångsbalken.  
  
 3.3.10 Samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken  
  
 Vindkraftverk som inte är tillstånds- eller anmälningspliktiga enligt  
  
 miljöbalken, dvs. verk med en effekt under 125 kW, kan enligt  
  
 12 kap. 6 § miljöbalken, som motsvarar 20 § naturvårdslagen  
  
 (1964:822), omfattas av anmälningsskyldighet till tillsynsmyndigheten  
  
 för samråd om vindkraftverket kan komma att väsentligt  
  
 ändra naturmiljön. Verksamheten får påbörjas tidigast sex veckor  
  
 efter det att anmälan har gjorts, om inte tillsynsmyndigheten  
  
 medger något annat. Tillsynsmyndigheten får förelägga den  
  
 anmälningsskyldige att vidta de åtgärder som behövs för att  
  
 begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder  
  
 inte är tillräckliga och det är nödvändigt för skyddet av  
  
 naturmiljön, får myndigheten förbjuda verksamheten. Ett beslut av  
  
 tillsynsmyndigheten enligt 12 kap. 6 § miljöbalken ger ingen  
  
 uttalad rätt för verksamhetsutövaren att bedriva verksamheten utan  
  
 reglerar endast vilka skyddsåtgärder som behövs med hänsyn till  
  
 allmänna naturvårdsintressen.  
  
 3.3.11 Regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 Sedan 1972 har regeringen prövat tillåtligheten av stora industrietableringar.  
  
 Reglerna var först införda i 136 a § byggnadslagen  
  
 (1947:385), sedan i 4 kap. lagen (1987:12) om hushållning med  
  
 naturresurser (NRL) och återfinns numera i 17 kap. miljöbalken.  
  
 Vilka anläggningar som har varit underkastade regeringens  
  
 prövning har varierat under åren men prövningen har varit inriktad  
  
 på stora industri- och infrastrukturetableringar som kan antas ha en  
  
 stor påverkan på omgivningen och regionalpolitisk betydelse.  
  
 Syftet med regeringens prövning är att lägga tillåtlighetsavgörandet  
  
 på en instans som kan ha inflytande och ta politiskt ansvar för  
  
 ingripande beslut av denna karaktär.  
  
 Den obligatoriska tillåtlighetsprövningen enligt 17 kap. 1 §  
  
 miljöbalken omfattar kärntekniska anläggningar och stora infrastrukturprojekt.  
  
 Vidare finns det enligt 17 kap. 3 § miljöbalken en  
  
 tillåtlighetsprövning som regeringen kan förbehålla sig i det  
  
 112 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 enskilda fallet. Reglerna tar bl.a. sikte på en verksamhets miljöpåverkan  
  
 jämfört med de syften som anges i 1 kap. 1 § miljöbalken  
  
 samt påverkan på s.k. Natura 2000-områden.  
  
 Enligt 17 kap. 4 a § miljöbalken gäller att regeringen på  
  
 kommunfullmäktiges begäran ska förbehålla sig tillåtlighetsprövningen  
  
 bl.a. av gruppstationer för vindkraft med tre eller flera  
  
 vindkraftsaggregat med en sammanlagd uteffekt av minst 10 MW.  
  
 Särskilt om regeringens tillåtlighetsprövning av vindkraft och  
  
 kommunernas inflytande  
  
 Vindkraftverk har sedan 1972 kunnat bli föremål för regeringens  
  
 tillåtlighetsprövning enligt följande uppställning.  
  
 1972–1990 Ingen regeringsprövning av vindkraft.  
  
 1990–1998 Obligatorisk tillåtlighetsprövning av gruppstationer  
  
 för vindkraft med en effekt över  
  
 10 MW (4 kap. 1 § NRL ).  
  
 1999–2005 Obligatorisk tillåtlighetsprövning av gruppstationer  
  
 för vindkraft med en effekt över  
  
 10 MW (17 kap. 1 § miljöbalken).  
  
 2005– Tillåtlighetsprövning av regeringen av gruppstationer  
  
 för vindkraft med en effekt över  
  
 10 MW om kommunfullmäktige begär det  
  
 (17 kap. 4 a § miljöbalken)  
  
 Möjligheten till förbehåll omfattar inte vindkraftverk under 10 MW  
  
 i vattenområden.  
  
 Skälet till att större vindkraftsetableringar belades med tillåtlighetsprövning  
  
 hos regeringen var att en avveckling av kärnkraften  
  
 kunde ge upphov till flera olika typer av energisatsningar. Av dessa  
  
 ansågs större gruppstationer för vindkraft samt stora förbränningsanläggningar  
  
 och stora lager för naturgas så ingripande att de borde  
  
 omfattas av regeringens tillåtlighetsprövning.TPF 
  
 30 
  
 FPT  
  
 Som framgår av uppställningen ovan var vindkraftsprövningen  
  
 först obligatorisk. Detta förenades med det s.k. kommunala vetot.  
  
 I den nyssnämnda propositionen finns ingen särskild motivering  
  
 till att gränsen sattes till 10 MW och tre eller flera vindkraftsTP 
  
 30 
  
 PT Prop. 1989/90:126 s. 13.  
  
 113 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 aggregat. Dock sades i propositionen (s.12) i fråga om avfallsanläggningar 
  
 , vilka också omfattades av lagförslaget, att avgränsningen  
  
 mot icke tillståndspliktiga anläggningar lämpligen kunde  
  
 knyta an till indelningen av avfallsanläggningar i miljöskyddsförordningen  
  
 (1989:364) och förordningen (1989:387) om avgift  
  
 för myndighets verksamhet enligt miljöskyddslagen. På så sätt  
  
 sades tillståndsprövningen (enligt NRL) bli inskränkt till sådana  
  
 anläggningar som typiskt sett medförde stor omgivningspåverkan  
  
 eller risk för sådan påverkan.  
  
 Det framgår också av uppställningen ovan att reglerna överfördes  
  
 oförändrade i sak till miljöbalken. Anledningen till att  
  
 verken skulle prövas var enligt förarbetena (prop. 1997/98:45 del 2  
  
 s. 216) deras stora påverkan på omgivningen i form av inverkan på  
  
 t.ex. fågelliv och landskapsbild samt i form av buller. Med  
  
 gruppstation menas enligt miljöbalkspropositionen en anläggning  
  
 där aggregaten har gemensam anslutning till kraftledningsnätet.  
  
 Den nuvarande regleringen med möjlighet för regeringen att  
  
 förbehålla sig prövningen på begäran av kommunfullmäktige har  
  
 införts efter förslag i propositionen 2004/05:159 En effektivare  
  
 miljöprövning. Storleken på vindkraftverken berördes inte i det  
  
 sammanhanget.  
  
 Etablering av gruppstationer för vindkraft över 10 MW omfattas  
  
 också av ett inflytande för kommunerna genom regleringen i  
  
 17 kap. 6 § 2 och 3 st. miljöbalken. Denna reglering innebär att  
  
 kommunfullmäktiges tillstyrkan krävs för att regeringen ska tillåta  
  
 en verksamhet med stöd av 17 kap. 3 § 1 st. 1 miljöbalken som  
  
 avser annat än vattenverksamhet eller trafikanläggningar, såvida det  
  
 inte är synnerligen angeläget från nationell synpunkt att verksamheten  
  
 kommer till stånd.  
  
 Gränsen för tillståndsplikt enligt 9 kap. miljöbalken ändrades  
  
 som tidigare nämnts för något år sedan. De remissinstanser (LRF,  
  
 Naturvårdsverket och Svensk Energi) som därvid tänkte på frågan  
  
 om regeringsprövning ansåg att även denna gräns borde justeras.  
  
 Det framfördes att regeringen inte bör pröva verksamheter som är  
  
 anmälningspliktiga.  
  
 I praktiken kan kommunernas begäran om regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 enligt 17 kap. miljöbalken i stället för att utgöra en  
  
 s.k. vetorätt utgöra en önskan om att regeringen ska avgöra  
  
 tillåtligheten och därmed positivt avgöra tillåtlighetsfrågan på ett  
  
 bindande sätt för prövningsmyndigheten enligt miljöbalken.  
  
 114 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 3.3.12 Samordningsregler om tillståndsansökningar,  
  
 dispensansökningar och anmälningar enligt 7, 9 och  
  
 11 kap. miljöbalken  
  
 Enligt 7 kap. 17 § miljöbalken gäller inte strandskyddsreglerna i  
  
 7 kap. 16 § miljöbalken verksamheter som har tillstånd enligt miljöbalken  
  
 eller om regeringen med stöd av 17 kap. 1, 3 eller 4 § tillåtit  
  
 verksamheten. Det innebär att en strandskyddsfråga ska tas upp  
  
 och beaktas vid tillståndsprövningen enligt 9 eller 11 kap. och  
  
 därmed inte behöver genomgå en särskild dispensprövning.  
  
 Enligt 7 kap. 29 b § miljöbalken ska Natura 2000-tillstånd (dvs.  
  
 tillstånd enligt 7 kap. 28 a § miljöbalken) prövas av länsstyrelsen.  
  
 Om verksamheten är tillstånds- eller dispenspliktig enligt 9 eller  
  
 11–15 kap. miljöbalken ska dock Natura 2000-prövningen göras av  
  
 den myndighet som prövar den andra tillstånds- eller dispensfrågan.  
  
 I sådana fall ska samråd ske med berörd länsstyrelse.  
  
 I de fall tillståndsplikt föreligger enligt både 9 och 11 kap. finns  
  
 det enligt 21 kap. 3 § miljöbalken möjlighet att förena ansökningarna  
  
 till en process i miljödomstolen. Regeln innebär att  
  
 sökanden kan välja att söka ett gemensamt tillstånd för hela  
  
 verksamheten hos miljödomstolen. Om sökanden inte gör det har  
  
 domstolen möjlighet att förbehålla sig prövningen av ett ärende  
  
 som annars skulle ha prövats av en förvaltningsmyndighet eller en  
  
 kommun. Motsvarande gäller när en länsstyrelse handlägger ett  
  
 tillståndsärende eller ett anmälningsärende om det andra ärendet  
  
 annars skulle prövats av en kommun.  
  
 För anmälningspliktiga miljöfarliga verksamheter finns det  
  
 enligt 22 § FMH en samordningsregel enligt vilken en anmälan ska  
  
 göras till länsstyrelsen i stället för till kommunen om verksamheten  
  
 eller åtgärden har samband med en fråga som prövas av länsstyrelsen.  
  
 Samordningen mellan tillståndsprövningen hos förvaltningsmyndighet  
  
 eller miljödomstol och regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 enligt 17 kap. miljöbalken sker genom att tillståndsmyndigheten  
  
 med eget yttrande överlämnar ärendet till regeringen, jämför  
  
 19 kap. 2 § och 21 kap. 7 § miljöbalken. Regeringen kommer då att  
  
 avgöra tillåtligheten och om verksamheten befinns tillåtlig återsända  
  
 ärendet till tillståndsmyndigheten för beslut om tillstånd  
  
 med erforderliga villkor.  
  
 115 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 3.3.13 Rättskraftsregler för tillstånd enligt miljöbalken  
  
 Tillstånd till miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet gäller, i  
  
 enlighet med vad som anges i 24 kap. 1 § miljöbalken, mot alla och  
  
 envar. Rättskraften gäller de frågor som har prövats i domen eller  
  
 beslutet. En lagakraftvunnen dom om tillstånd i ett ansökningsmål  
  
 innebär att alla som har kunnat föra talan i målet blir bundna av  
  
 tillståndet.  
  
 Rättskraften skyddar dock inte mot ingripanden enligt andra  
  
 författningar än miljöbalken. Prövningen enligt miljöbalken  
  
 ersätter således inte bygglovsprövningen enligt PBL eller vad som i  
  
 9 kap. PBL föreskrivs om byggnadsarbeten, tillsyn och kontroll.  
  
 Domen eller beslutet hindrar inte heller ingripanden av  
  
 myndigheter enligt t.ex. brand- eller arbetsmiljölagstiftningen. Inte  
  
 heller räddningstjänsten omfattas.  
  
 Ett tillståndsbeslut har rättskraft endast i de frågor som beslutet  
  
 omfattar. Det är därför nödvändigt att alla begränsningar och  
  
 villkor skrivs in i tillståndet och att detta görs tydligt. Det ska dock  
  
 nämnas att genom det allmänna villkoret kopplas ansökningshandlingarna  
  
 till rättskraften som därmed omfattar även frågor som  
  
 är berörda i ansökan. Det allmänna villkoret anger att verksamheten  
  
 ska bedrivas i enlighet med vad sökanden angett i  
  
 ansökningshandlingarna eller annars åtagit sig i ärendet om inte  
  
 annat följer av tillståndsbeslutet. Det är dock inte alltid självklart  
  
 hur rättskraftens räckvidd ska avgränsas.TPF 
  
 31 
  
 FPT  
  
 Tillståndet ger alltså en trygghet. Den tillståndshavare som  
  
 följer villkoren behöver normalt inte frukta att det allmänna ställer  
  
 ytterligare krav med stöd av hänsynsreglerna, i vart fall inte  
  
 beträffande sådana frågor som har prövats vid tillståndsgivningen.  
  
 Huvudregeln om rättskraft är enligt bestämmelser i 24 kap. 1 §  
  
 miljöbalken försedd med vissa undantag. Det gäller föreskrifter  
  
 inom miljöskyddsområden enligt 7 kap. 20 § miljöbalken och  
  
 vattenskyddsområden enligt 7 kap. 22 § miljöbalken. Vidare gäller  
  
 det föreskrifter som regeringen meddelar enligt 9 kap. 5 § miljöbalken  
  
 avseende miljöfarlig verksamhet samt föreskrifter som  
  
 meddelas för att uppfylla internationella åtaganden, vanligen någon  
  
 av EG:s rättsakter. Nämnda föreskrifter enligt 9 kap. 5 § miljöbalken  
  
 ska vanligtvis meddelas av regeringen men kan när det finns  
  
 särskilda skäl överlämnas genom bemyndigande till en myndighet.  
  
 TP 
  
 31 
  
 PT Se vidare Miljöbalken - En kommentar Bjällås m.fl. s. 24:6 ff. samt Mercado  
  
 Miljöprocess del II s. 648 ff.  
  
 116 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 I 26 kap. miljöbalken finns även särskilda regler om begränsningar  
  
 av och möjligheter till att ingripa mot tillståndsprövad  
  
 verksamhet, se avsnitt 3.3.14.  
  
 3.3.14 Tillsynsregler  
  
 I 26 kap. 1 § miljöbalken anges att tillsynen ska säkerställa syftet  
  
 med miljöbalken. Tillsynsmyndigheten ska på eget initiativ eller  
  
 efter anmälan kontrollera efterlevnaden av miljöbalken samt föreskrifter,  
  
 domar och andra beslut som har meddelats med stöd av  
  
 balken. Myndigheten ska vidta de åtgärder som behövs för att  
  
 åstadkomma rättelse. I fråga om miljöfarlig verksamhet eller  
  
 vattenverksamhet som omfattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten  
  
 även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. Om  
  
 tillsynsmyndigheten finner att villkoren är otillräckliga ska  
  
 myndigheten begära att villkoren omprövas enligt reglerna i 24 kap.  
  
 5 § miljöbalken eller själv ta upp frågan om omprövning.  
  
 Omprövning på myndigheternas initiativ är relativt ovanligt.  
  
 Regeringen har dock i regleringsbrev till länsstyrelserna givit dessa  
  
 ett särskilt uppdrag att se till att omprövning sker av äldre tillstånd.  
  
 Tillsynsmyndigheten ska dessutom genom rådgivning, information  
  
 och liknande verksamhet skapa förutsättningar för att balkens  
  
 ändamål ska kunna tillgodoses. Myndigheten är skyldig att anmäla  
  
 överträdelser av bestämmelser i balken eller i föreskrifter som har  
  
 meddelats med stöd av balken till polis- eller åklagarmyndigheten,  
  
 om det finns misstanke om brott.  
  
 Tillsynsmyndigheter  
  
 I 26 kap. miljöbalken och i förordningen (1998:900) om tillsyn  
  
 enligt miljöbalken anges hur tillsynen fördelas mellan olika  
  
 tillsynsmyndigheter samt vilka uppgifter och befogenheter en  
  
 tillsynsmyndighet har. Arbetsfördelningen mellan tillsynsmyndigheterna  
  
 framgår av nedanstående tabell.  
  
 117 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Tabell 3.2 Tillsynsmyndigheter  
  
 Verksamhet enligt förteckning i bilagan till förordningen om tillsyn  
  
 enligt miljöbalken  
  
 Tillsynsmyndighet  
  
 B 1 Miljöfarliga verksamheter som omfattas av tillståndsplikt enligt  
  
 bilagan till FMH (Ö)  
  
 Länsstyrelsen  
  
 B 2 Miljöfarliga verksamheter med beteckningen C i bilagan till FMH Kommunen  
  
 B 4 Övriga miljöfarliga verksamheter som inte särskilt tas upp i bilagan  
  
 till FMH  
  
 Kommunen  
  
 B 7 Vattenverksamheter, utom sådana enligt B 8 (Ö) Länsstyrelsen  
  
 B 9 Vattenverksamheter som får företas utan tillstånd (Ö) Länsstyrelsen  
  
 Watson att delegera till kommunen  
  
 Tillsynen av tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet är ofta  
  
 överlåten från länsstyrelsen till kommunen medan tillsynen av  
  
 vattenverksamhet oftast ligger kvar på länsstyrelsen. Tillsyn över  
  
 verksamhet som inte omfattas av vare sig tillstånds- eller  
  
 anmälningsplikt enligt 9 kap. miljöbalken utövas av kommunen.  
  
 Förelägganden  
  
 En tillsynsmyndighet får enligt 26 kap. 9 § miljöbalken meddela de  
  
 förelägganden och förbud som behövs för att balken ska efterlevas.  
  
 Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får  
  
 inte tillgripas. Förelägganden och förbud får inte begränsa ett  
  
 beslut eller en dom om tillstånd i ansökningsmål som har rättskraft  
  
 enligt 24 kap. 1 § miljöbalken. Ett tillståndsbeslut eller en  
  
 tillståndsdom hindrar dock inte en tillsynsmyndighet från att  
  
 meddela sådana brådskande förelägganden eller förbud som är  
  
 nödvändiga för att undvika att ohälsa eller allvarlig skada på miljön  
  
 uppkommer.  
  
 Verksamhetsutövare som driver verksamhet med stöd av en  
  
 anmälan åtnjuter ingen rättskraft enligt 24 kap. 1 § miljöbalken och  
  
 omfattas därmed inte av begränsningen i 26 kap. 9 § 3 st. miljöbalken  
  
 utan kan vara adressat för förelägganden som grundar sig  
  
 direkt på hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken. Samma situation  
  
 råder för en verksamhet som bedrivs utan vare sig tillstånd eller  
  
 anmälan.  
  
 118 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Föreläggande om uppgifter eller undersökningar  
  
 Om tillsynsmyndigheten behöver ytterligare uppgifter utöver de  
  
 som redan inhämtats genom kontrollprogram, egenkontrollförordningen  
  
 och miljörapport (se nedan) har tillsynsmyndigheten  
  
 möjlighet att dels begära in de handlingar och uppgifter som  
  
 behövs för tillsynen, dels ålägga verksamhetsutövaren att göra de  
  
 undersökningar som behövs för tillsynen. Reglerna är införda i  
  
 26 kap. 21–22 §§ miljöbalken enligt följande.  
  
 Den som bedriver verksamhet som kan befaras medföra  
  
 olägenheter för människors hälsa eller miljön är skyldig att utföra  
  
 sådana undersökningar av verksamheten och dess verkningar som  
  
 behövs för tillsynen. Om det är lämpligare kan tillsynsmyndigheten  
  
 i stället föreskriva att en sådan undersökning ska utföras av någon  
  
 annan och utse den som ska göra undersökningen. Verksamhetsutövaren  
  
 är i så fall skyldig att ersätta kostnaderna för en  
  
 undersökning med det belopp som tillsynsmyndigheten fastställer.  
  
 Detta medför t.ex. att tillsynsmyndigheten kan uppdra åt en  
  
 oberoende sakkunnig expert att utföra bullermätningar på ett  
  
 vindkraftverk och att verksamhetsutövaren är skyldig att stå för  
  
 kostnaden. Paragrafen bör även kunna tillämpas för andra mer  
  
 tekniskt inriktade besiktningarTPF 
  
 32 
  
 FPT som kan behövas för att  
  
 undersöka ett vindkraftverk förutsatt att det rör frågor som kan  
  
 befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller miljön och  
  
 att undersökningen behövs för tillsynen. Rena forskningsuppdrag  
  
 täcks inte av paragrafen.  
  
 Egenkontroll  
  
 Miljöbalkens tillsynssystem bygger i mångt och mycket på att  
  
 verksamhetsutövaren kontrollerar sig själv och rapporterar  
  
 resultatet av kontrollen till tillsynsmyndigheten. Egenkontrollen  
  
 omfattar bl. a. kontrollprogram, egenkontroll genom reglerna i  
  
 förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll  
  
 (egenkontrollförordningen) samt reglerna om miljörapport. Naturvårdsverket  
  
 har gett ut en handbok om egenkontroll.TPF 
  
 33 
  
 FPT  
  
 TP 
  
 32 
  
 PT Prop. 1997/98:45 del 2 s. 283.  
  
 TP 
  
 33 
  
 PT Egenkontroll - en fortlöpande process, Handbok 2001:3, Naturvårdsverket 2001.  
  
 119 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Allmänt om egenkontroll samt egenkontroll genom förelagt  
  
 kontrollprogram  
  
 Verksamhetsutövaren ska genom egna undersökningar eller på  
  
 annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens  
  
 påverkan på miljön. För att kunna påverka verksamhetsutövarens  
  
 kontroll av verksamheten har lagstiftaren bl.a. gett tillsynsmyndigheten  
  
 befogenhet att kräva in förslag till kontrollprogram.  
  
 Tillsynsmyndigheten kan även kräva in förslag till förbättrande  
  
 åtgärder. Det är inte ovanligt att det direkt i villkoren i ett tillstånd  
  
 anges att verksamhetsutövaren senast vid en viss tidpunkt ska ge in  
  
 förslag om kontrollprogram till tillsynsmyndigheten. När tillsynsmyndigheten  
  
 granskat förslaget till kontrollprogram och eventuellt  
  
 föreskrivit ytterligare undersökningar föreläggs verksamhetsutövaren  
  
 att utföra kontroll i enlighet med kontrollprogrammet.  
  
 Det kan i vindkraftstillstånd finnas villkor som anger direkta  
  
 skyldigheter, t.ex. att verksamhetsutövaren ska utföra en bullermätning  
  
 inom ett år från det att vindkraftverket tagits i drift.  
  
 Egenkontroll enligt egenkontrollförordningen  
  
 Egenkontrollförordningen anger skyldigheter för den som bedriver  
  
 verksamhet som är anmälnings- eller tillståndspliktig enligt 9 eller  
  
 11–14 kap. miljöbalken. Reglerna träffar således all vindkraft över  
  
 125 kW oavsett om verksamheten finns på land eller i  
  
 vattenområde. Reglerna inskränker inte tillsynsmyndighetens  
  
 möjligheter att på något annat sätt begära att verksamhetsutövaren  
  
 kontrollerar sin verksamhet. Enligt förordningen ska det för varje  
  
 verksamhet finnas en fastställd och dokumenterad fördelning av  
  
 det organisatoriska ansvaret för de frågor som gäller för  
  
 verksamheten enligt miljöbalken, föreskrifter som meddelats med  
  
 stöd av miljöbalken samt domar och beslut rörande verksamhetens  
  
 bedrivande och kontroll.  
  
 Verksamhetsutövaren ska vidare ha rutiner för att fortlöpande  
  
 kontrollera att utrustning m.m. för drift och kontroll hålls i gott  
  
 skick samt för att förebygga olägenheter för människors hälsa och  
  
 miljön. Även detta ska vara dokumenterat. Av reglerna följer att  
  
 den som driver ett vindkraftverk måste ha fastlagda rutiner för hur  
  
 verket ska hållas i tekniskt gott skick i alla de avseenden som kan  
  
 innebära olägenheter för människors hälsa och miljön. Det  
  
 120 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 innefattar såväl frågor om haverier med tappade delar som att  
  
 bulleralstringen från vingar, lager, växellådor eller annat inte  
  
 överstiger fastställda gräns- eller riktvärden. Verksamhetsutövaren  
  
 ska själv hålla sig informerad om verkningarna av verksamheten och  
  
 ska fortlöpande och systematiskt undersöka och bedöma risker  
  
 från hälso- och miljösynpunkt. Resultatet av undersökningar och  
  
 bedömningar ska dokumenteras. Verksamhetsutövaren är vidare  
  
 skyldig att omgående underrätta tillsynsmyndigheten om det  
  
 inträffar en driftsstörning eller liknande händelse i verksamheten  
  
 med risk för olägenheter för människors hälsa eller miljön.  
  
 Miljörapport  
  
 Om en miljöfarlig verksamhet omfattas av tillståndsplikt enligt  
  
 9 kap. miljöbalken ska verksamhetsutövaren varje år lämna en  
  
 miljörapport till tillsynsmyndigheten. Detta gäller också den som  
  
 förelagts att ansöka om tillstånd enligt 9 kap. 6 § 2 st. miljöbalken.  
  
 I miljörapporten ska de åtgärder redovisas som har vidtagits för att  
  
 uppfylla villkoren i ett tillståndsbeslut och resultaten av dessa  
  
 åtgärder. Ytterligare anvisningar om vad miljörapporten ska  
  
 innehålla ges i Naturvårdsverkets föreskrift (NFS 2006:9) om  
  
 miljörapport.TPF 
  
 34 
  
 FPT I föreskrifterna anges det att en miljörapport ska  
  
 innehålla  
  
  en redovisning av de villkor som gäller för verksamheten samt  
  
 hur vart och ett av dessa villkor har uppfyllts,  
  
  en kommenterad sammanfattning av resultaten av mätningar,  
  
 beräkningar eller andra undersökningar som utförts under året  
  
 för att bedöma verksamhetens påverkan på miljön och  
  
 människors hälsa, och  
  
  en redovisning av de betydande åtgärder som vidtagits under  
  
 året för att säkra drift och kontrollfunktioner samt för att  
  
 förbättra skötsel och underhåll av tekniska installationer.  
  
 Miljörapporten ska vara inlämnad senast den 31 mars och avse  
  
 verksamhetsåret innan. Skyldigheten att lämna miljörapport  
  
 omfattar bara den som bedriver tillståndspliktig verksamhet samt  
  
 den som förelagts att söka tillstånd. Den som bedriver verksamhet  
  
 TP 
  
 34 
  
 PT Naturvårdsverket har utöver nämnda föreskrifter utgivit Vägledning om Naturvårdsverkets  
  
 föreskrifter om miljörapport, version 3, den 12 mars 2008.  
  
 121 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 enligt ett frivilligt tillstånd eller efter anmälan behöver således inte  
  
 lämna miljörapport.  
  
 3.3.15 Sanktionsregler i miljöbalken  
  
 Miljöbalken har sanktionsregler i form av straffbestämmelser för de  
  
 grövre överträdelserna och bestämmelser om miljösanktionsavgifter  
  
 för lindrigare förseelser.  
  
 Straffbestämmelser enligt 29 kap. miljöbalken  
  
 Den som vidtar en tillstånds- eller anmälningspliktig åtgärd genom  
  
 att uppföra ett vindkraftverk utan att ha inhämtat tillstånd eller  
  
 gjort anmälan kan dömas till böter eller fängelse i högst två år för  
  
 otillåten miljöverksamhet. Den som redan har ett tillstånd men  
  
 bryter mot villkoren i tillståndet kan dömas enligt 29 kap. 4 §  
  
 1 st. 2.  
  
 Den som lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan eller anmälan  
  
 kan dömas till böter eller fängelse i högst två år för försvårande av  
  
 miljökontroll enligt 29 kap. 5 § 1 miljöbalken om uppgiften har  
  
 betydelse för en myndighets prövning eller tillsyn. Samma sak  
  
 gäller enligt punkt 2 i nämnda lagrum för den som driver tillstånds eller  
  
 anmälningspliktig verksamhet och underlåter att underrätta  
  
 tillsynsmyndigheten vid en driftstörning som kan skada  
  
 människors hälsa eller miljön.  
  
 Miljösanktionsavgifter enligt 30 kap. miljöbalken  
  
 Den som driver en tillståndspliktig vindkraftsanläggning är, som  
  
 nyss nämnts, skyldig att årligen lämna miljörapport till tillsynsmyndigheten 
  
 . Vidare är en verksamhetsutövare av tillstånds- eller  
  
 anmälningspliktig miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet  
  
 skyldig att följa egenkontrollförordningen  
  
 Miljösanktionsavgifterna för den som bryter mot dessa  
  
 skyldigheter är fastställda i bilagan till förordningen (1998:950) om  
  
 miljösanktionsavgifter enligt nedanstående tabell.  
  
 122 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Tabell 3.3 Miljösanktionsavgifter  
  
 Punkt Förseelse Avgift  
  
 2.2.1 Underlåtelse att lämna miljörapport. 2 000 kr A- anläggning  
  
 1 000 kr B- anläggning  
  
 2.3.1 Underlåtelse att ha fastställd och dokumenterad  
  
 plan för det organisatoriska ansvaret.  
  
 50 000 kr A- anläggning  
  
 25 000 kr B- anläggning  
  
 2.3.2 Underlåtelse att ha dokumenterade rutiner för  
  
 fortlöpande kontroll.  
  
 30 000 kr A- anläggning  
  
 10 000 kr B- anläggning  
  
 3.3.16 Förbudstalan  
  
 Talan kan enligt 32 kap. 12 § miljöbalken väckas om förbud mot  
  
 fortsatt verksamhet eller om skyddsåtgärder eller om att andra  
  
 försiktighetsmått ska vidtas. En sådan talan förutsätter att  
  
 verksamheten bedrivs utan tillstånd. Sådan talan kan, enligt 32 kap.  
  
 13 § miljöbalken, föras som grupptalan eller organisationstalan  
  
 enligt lagen (2002:599) om grupprättegång.  
  
 Det finns, enligt 32 kap. 14 § miljöbalken, talerätt för en ideell  
  
 förening som i enlighet med sina stadgar tillvaratar naturskydds eller  
  
 miljöskyddsintressen och för en sammanslutning av  
  
 yrkesverksamma inom fiske-, jordbruks-, ren- och skogsbruksnäringen.  
  
 Den som endast har gjort en anmälan om uppförande och drift  
  
 av ett vindkraftverk enligt miljöbalken kan alltså bli föremål för  
  
 talan om förbud, skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått.  
  
 Talan prövas av miljödomstol som första instans.  
  
 Om en talan om förbud eller skyddsåtgärder väckts mot en  
  
 miljöfarlig verksamhet som är under prövning eller som kommer  
  
 under prövning innan talan om förbud eller skyddsåtgärd avgjorts  
  
 får miljödomstolen inte avgöra målet innan tillståndsfrågan har  
  
 prövats.  
  
 3.4 Lag om Sveriges ekonomiska zon  
  
 Sveriges sjöterritorium i haven anges i lagen (1966:374) om  
  
 Sveriges sjöterritorium. Territoriet sträcker sig som mest  
  
 12 nautiska mil ut (ca 22,2 km) från kusten. Utanför territorialgränsen  
  
 tar Sveriges ekonomiska zon vid i enlighet med vad  
  
 regeringen beslutat i förordningen (1992:1226) om Sveriges  
  
 123 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 ekonomiska zon. Zonen avgränsas mot annan stats ekonomiska  
  
 zon i enlighet med överenskommelse med den staten eller annars i  
  
 förhållande till mittlinjen mot den andra staten. Till grund för den  
  
 ekonomiska zonen ligger FN:s havsrättskonvention, som tillkom  
  
 år 1982 och folkrättslig sedvanerätt. Många andra länder, däribland  
  
 Norge, Danmark, Tyskland och Ryssland och Island, har inrättat  
  
 en egen ekonomisk zon.  
  
 Inom Sveriges ekonomiska zon krävs, enligt 5 § lagen  
  
 (1992:1140) om Sveriges ekonomiska zon, tillstånd av regeringen  
  
 för uppförande och användning i kommersiellt syfte av anläggningar  
  
 och andra inrättningar. I ett tillståndsbeslut ska anges den  
  
 verksamhet som tillståndet avser. Ett tillstånd får begränsas till viss  
  
 tid och ska förenas med de villkor som behövs för att skydda  
  
 allmänna intressen och enskild rätt, såsom att skydda människors  
  
 hälsa och miljön mot skador och olägenheter, främja en långsiktigt  
  
 god hushållning med mark och vatten och andra resurser samt  
  
 trygga säkerheten.  
  
 Ett tillstånd får för sin giltighet göras beroende av att den som  
  
 avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för  
  
 att ta bort anläggningar och andra inrättningar samt för andra  
  
 åtgärder för återställning. Staten, kommuner, landsting och  
  
 kommunalförbund behöver dock inte ställa säkerhet.  
  
 Vid en tillståndsprövning ska 2–4 kap., 5 kap. 3 § samt 16 kap.  
  
 5 § miljöbalken tillämpas. Ansökan ska innehålla en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 som ska tas fram enligt reglerna i 6 kap.  
  
 miljöbalken.  
  
 Ett tillstånd kan enligt 8 § återkallas om innehavaren åsidosätter  
  
 sina skyldigheter eller om det annars finns särskilda skäl. Om  
  
 återkallelse sker utan att tillståndshavaren åsidosatt sina  
  
 skyldigheter har han rätt till ersättning för förlust till följd av  
  
 åtgärd han vidtagit med anledning av tillståndet.  
  
 I propositionen 2007/08:154 föreslås att de bestämmelser i  
  
 miljöbalken som gäller Natura 2000-områden ska gälla även i den  
  
 ekonomiska zonen.  
  
 124 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 3.5 Lag om kontinentalsockeln  
  
 Med kontinentalsockeln avses enligt 1 § lagen (1966:314) om  
  
 kontinentalsockeln, kontinentalsockellagen, havsbotten inom  
  
 allmänt vattenområde samt havsbotten utanför territorialgränsen  
  
 inom Sveriges ekonomiska zon.  
  
 Kontinentalsockellagen berör från vindkraftssynpunkt främst  
  
 undersökningar av havsbotten och nedläggning av ledningar vid  
  
 vindkraftsetablering i allmänt vatten och i den ekonomiska zonen.  
  
 Rätten att utforska kontinentalsockeln och utvinna dess  
  
 naturtillgångar tillkommer staten. För att borra eller på annat sätt  
  
 undersöka kontinentalsockeln krävs tillstånd av regeringen.  
  
 Tillstånd ska avse bestämt område och viss tid. Tillstånd söks hos  
  
 regeringen men en ansökan bereds, på uppdrag av regeringen, av  
  
 Statens geologiska undersökning (SGU) som efter beredningen  
  
 med eget yttrande och beslutsförslag lämnar över ärendet till  
  
 regeringen. I vissa fall får SGU besluta om tillstånd.  
  
 Vid utforskning av kontinentalsockeln och vid utvinning av  
  
 naturtillgångar ska bestämmelserna i 2 kap. miljöbalken gälla, även  
  
 när verksamheten bedrivs utanför territorialgränsen.  
  
 Vid prövningen av tillstånd enligt kontinentalsockellagen  
  
 tillämpas 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken. En miljökonsekvensbeskrivning  
  
 ska tas fram enligt förfarandet i 6 kap.  
  
 miljöbalken.  
  
 En ansökan om tillstånd att undersöka kontinentalsockeln ska,  
  
 förutom en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. miljöbalken,  
  
 enligt 4 § kontinentalsockelförordningen (1966:315) innehålla  
  
 1. uppgift om sökandens hemvist och postadress samt, när  
  
 sökanden är utländskt företag, om filial som sökanden har eller  
  
 avser att inrätta i Sverige för den tillämnade verksamheten,  
  
 2. uppgift om den tillämnade verksamhetens art och omfattning  
  
 samt om det område och den tid ansökningen avser,  
  
 3. arbetsprogram för verksamheten,  
  
 4. de uppgifter som behövs för att bedöma hur de allmänna  
  
 hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken iakttas,  
  
 5. uppgift om de åtgärder sökanden anser nödvändiga för att  
  
 förebygga vattenförorening och intrång på sjöfart, fiske samt  
  
 andra allmänna och enskilda intressen,  
  
 6. uppgift om sökandens tekniska och ekonomiska förutsättningar  
  
 för verksamheten,  
  
 125 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 7. karta, upprättad enligt Sveriges geologiska undersöknings  
  
 (SGU) anvisningar, jämte beskrivning över det område som  
  
 avses med ansökningen, och  
  
 8. intyg som sökanden vill åberopa för att styrka uppgifter som  
  
 avses i 3–6.  
  
 Ett tillstånd enligt kontinentalsockellagen ska förenas med de  
  
 villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild  
  
 rätt såsom att skydda människors hälsa och miljön mot skador och  
  
 olägenheter, främja en långsiktigt god hushållning med mark och  
  
 vatten och andra resurser samt trygga säkerheten. Villkoren kan  
  
 bl.a. avse åtgärder för att förebygga luft- eller vattenföroreningar,  
  
 skydd av djur- och växtlivet, bevarande av fyndigheter eller borrhål  
  
 samt skydd för sjöfarten eller fisket.  
  
 Ett tillstånd får, i likhet med vad som gäller enligt miljöbalken  
  
 och enligt lagen om Sveriges ekonomiska zon, för sin giltighet  
  
 göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten  
  
 ställer säkerhet för kostnaderna för att ta bort anläggningar och för  
  
 andra åtgärder för återställning. Staten, kommuner, landsting och  
  
 kommunalförbund behöver inte ställa säkerhet. Om ett tillstånd  
  
 upphör att gälla är den som har innehaft tillståndet skyldig att ta  
  
 bort anläggningar och vidta andra åtgärder för återställning, om  
  
 inte detta är obehövligt från allmän eller enskild synpunkt.  
  
 Tillstånd får inte överlåtas utan medgivande av den som  
  
 meddelat tillståndet. Vidare kan tillstånd återkallas av regeringen  
  
 eller den myndighet som meddelat tillståndet, om föreskrift eller  
  
 villkor för tillståndet åsidosätts eller om synnerliga skäl i annat fall  
  
 föreligger. Återkallas tillstånd utan att innehavaren åsidosatt  
  
 föreskrift eller villkor för tillståndet, är denne berättigad att erhålla  
  
 ersättning av staten för förlust till följd av åtgärd som han vidtagit  
  
 med anledning av koncessionen.  
  
 Tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller utvinna naturtillgångar  
  
 meddelas enligt 4 § kontinentalsockelförordningen av  
  
 regeringen eller för det fall det gäller täkt inom allmänt vattenområde  
  
 av SGU enligt 5 § samma förordning. Särskilt ingripande  
  
 verksamheter kan enligt 5 § överlämnas med eget yttrande till  
  
 regeringen.  
  
 För att lägga ut undervattenskablar på kontinentalsockeln utanför  
  
 territorialgränsen krävs tillstånd enligt kontinentalsockellagen,  
  
 dock inte när syftet är att utforska kontinentalsockeln. Tillstånd  
  
 meddelas av regeringen.  
  
 126 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Om tillstånd enligt kontinentalsockellagen gäller för en verksamhet  
  
 som ska bedrivas utanför territorialgränsen, får regeringen  
  
 om det finns särskilda skäl, som villkor för tillståndet ange att  
  
 tillståndsprövning enligt 9 kap. miljöbalken ska ske hos den  
  
 myndighet som regeringen bestämmer. Detta gäller dock endast  
  
 om tillstånd enligt 9 kap. miljöbalken behövs för en motsvarande  
  
 verksamhet innanför territorialgränsen. Miljöbalken ska tillämpas  
  
 på en sådan verksamhet.  
  
 3.6 Ellagen  
  
 För att bygga och använda en elektrisk starkströmsledningTPF 
  
 35 
  
 FPT krävs,  
  
 enligt 2 kap. 1 § ellagen, tillstånd av regeringen (nätkoncession).  
  
 Enligt bemyndigande av regeringen prövar Energimarknadsinspektionen  
  
 de flesta ärenden om nätkoncession. Närmare föreskrifter  
  
 finns i elförordningen (1994:1250). Till nätverksamhet hör också  
  
 schaktning, skogsavverkning eller liknande åtgärder för att bereda  
  
 plats för ledningen. Anläggningar för produktion av el faller  
  
 utanför koncessionskravet. Det är alltså endast anläggningar för  
  
 överföring av el som omfattas av kravet på nätkoncession. En  
  
 meddelad nätkoncession innebär en rätt att bygga en ledning och  
  
 att därefter använda den. Den som har byggt en ledning med stöd  
  
 av en nätkoncession har därefter en rad skyldigheter som framgår  
  
 av 3 och 4 kap. ellagen.  
  
 Nätkoncession får meddelas endast om anläggningen är lämplig  
  
 från allmän synpunkt. En nätkoncession ska avse en ledning med i  
  
 huvudsak bestämd sträckning (nätkoncession för linje) eller ett  
  
 ledningsnät inom ett visst område (nätkoncession för område).  
  
 Nätkoncession för linje används för stamnätet och regionnäten. I  
  
 ett sådant koncessionsbeslut anges ledningens huvudsakliga  
  
 sträckning. Nätkoncession för område används för lokalnäten. I ett  
  
 sådant koncessionsbeslut anges bara ett visst område inom vilket  
  
 koncessionshavaren får anlägga sitt ledningsnät. Däremot anges  
  
 inte ledningarnas sträckning. Den frågan prövas enligt ledningsrättslagen  
  
 (1973:1144). I ett beslut om nätkoncession för område  
  
 ska en viss högsta tillåtna spänning anges. Utgångspunkten bör  
  
 vara den spänning som kan förutses behövas under den planerade  
  
 TP 
  
 35 
  
 PT Miller respektive svagström definieras i förordningen (1957:601) om elektriska  
  
 starkströmanläggningar. En starkströmsledning kan vara farlig för människor, husdjur eller  
  
 egendom. Svagströmsledning används för bl.a. telekommunikation.  
  
 127 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 koncessionstiden. Spänningen bestäms individuellt för varje nätkoncession.  
  
 Den spänningsgräns som anges i nätkoncessionen  
  
 anger den högsta spänning som får finnas i ledningsnätet men den  
  
 markerar också omfattningen av koncessionshavarens ensamrätt till  
  
 ledningsbyggande och anslutningar. Nätkoncession för linje  
  
 angående ledningar med högre spänning kan därför meddelas inom  
  
 området och anslutning av kunder till en sådan ledning kan också  
  
 ske.  
  
 Prövningen syftar främst till att hindra att samhällsekonomiskt  
  
 onödiga anläggningar byggs. Nya ledningar ska inte byggas där  
  
 tillräcklig överföringskapacitet redan finns. Inte heller ska  
  
 ledningar dras på ett sätt som onödigt orsakar stor skada för tredje  
  
 man. Ytterligare ett typiskt fall där en nätkoncession för linje kan  
  
 vara samhällsekonomiskt onödig och därmed olämplig från allmän  
  
 synpunkt är följande. Det kan ibland vara företagsekonomiskt  
  
 lönsamt för en större elanvändare att ansluta direkt till det  
  
 regionala nätet i stället för att på sedvanligt sätt ta elen från det  
  
 lokala nätet. Spänningen på det regionala nätet är visserligen högre  
  
 men för en större elanvändare kan en behövlig nedtransformering  
  
 av spänningen ofta ske utan att kostnaderna för detta utgör något  
  
 problem. Om detta tillåts i större omfattning urholkas den  
  
 ensamrätt till elöverföring inom området, som innehavaren av  
  
 nätkoncessionen för området har. Detta kan leda till att det  
  
 ekonomiska underlaget för överföringsverksamheten försvagas,  
  
 vilket i sista hand drabbar de övriga elanvändarna i området. I ett  
  
 sådant fall kan alltså ansökan om nätkoncession för linje avslås  
  
 eftersom syftet med den nya ledningen bara är att ansluta sig till  
  
 det regionala nätet. En ansökan om nätkoncession för område kan  
  
 också få avslag med motivering att nätet inte är lämpligt från allmän  
  
 synpunkt. Så kan vara fallet om t.ex. det planerade ledningsnätet är  
  
 felaktigt uppbyggt från överföringsteknisk synpunkt eller om  
  
 ansökan avser en spänningsnivå som är olämplig med hänsyn till  
  
 redan befintliga ledningar som omfattas av nätkoncession för linje.  
  
 Ibland kan dock situationen vara sådan att ansökningen i stället bör  
  
 bifallas i enlighet med vad som anges i 2 kap. 7 § ellagen.  
  
 En nätkoncession för linje får enligt 2 kap. 7 § ellagen, endast  
  
 om det finns särskilda skäl, meddelas för en ledning som är avsedd  
  
 för spänning som inte överstiger högsta tillåtna spänning för de  
  
 områden med nätkoncession som berörs av ledningen.  
  
 Bestämmelsen anger en formell begränsning av möjligheten att  
  
 meddela nätkoncession för linje. Innehavaren av en nätkoncession  
  
 128 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 för område ska i princip ha ensamrätt att bygga ledningar och  
  
 bedriva nätverksamhet inom den för området angivna högsta  
  
 spänningen. Endast om särskilda skäl föreligger har därför  
  
 koncessionsmyndigheten möjlighet att inom detta område meddela  
  
 en nätkoncession för linje som avser ledningar med samma eller  
  
 lägre spänning. Situationen är lik den som nämnts under 6 § men  
  
 här gäller det en ledning med samma spänning som eller lägre  
  
 spänning än den som gäller inom området. En situation när  
  
 särskilda skäl kan anses föreligga är när kostnaderna för att ansluta  
  
 en ny stor elanvändare till det lokala nätet är avsevärt större än  
  
 kostnaderna för en anslutning direkt till det regionala nätet. En  
  
 annan situation när särskilda skäl kan anses föreligga är när en  
  
 nätkoncession för en ledning för vilken det i dag finns  
  
 nätkoncession för linje behöver förnyas. Ytterligare en situation  
  
 kan vara att koncessionshavaren går med på att en elanvändare  
  
 inom hans område ansluts direkt till det regionala nätet.  
  
 En nätkoncession för linje får enligt 2 kap. 8 § ellagen inte strida  
  
 mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med  
  
 planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre  
  
 avvikelser göras.  
  
 Vid tillståndsprövningen enligt ellagen ska 2–4 kap., 5 kap. 3 §  
  
 och 16 kap. 5 § miljöbalken tillämpas. I ansökan om nätkoncession  
  
 för linje ska det ingå en miljökonsekvensbeskrivning framtagen  
  
 enligt reglerna i 6 kap. miljöbalken.  
  
 En nätkoncession får enligt 2 kap. 9 § ellagen meddelas endast  
  
 om området utgör en med hänsyn till nätverksamheten lämplig  
  
 enhet. Nätkoncession får inte meddelas för ett område som helt  
  
 eller delvis sammanfaller med ett annat koncessionsområde. En  
  
 faktor som bör vara vägledande för koncessionsmyndighetens  
  
 ställningstagande härvidlag är att en nätkoncession för område bör  
  
 täcka ett geografiskt område med både kunder som medför höga  
  
 nätkostnader och kunder som medför låga nätkostnader. Orsaken  
  
 är att avståndsberoende tariffer i princip inte ska tillämpas inom  
  
 område för nätkoncession. Det har funnits exempel på att  
  
 koncessionsområden har överlappat varandra. För att bibehålla god  
  
 ordning vad gäller ansvarsfördelningen mellan områden som  
  
 gränsar till varandra gäller förbud mot att låta områden sammanfalla  
  
 helt eller delvis.  
  
 Nätkoncession får enligt 2 kap. 10 § ellagen endast beviljas den  
  
 som från allmän synpunkt är lämplig att utöva nätverksamhet.  
  
 En  
  
 koncessionshavare ska dessutom vara lämplig att bedriva nät129 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 verksamhet inom det begärda området. Kravet gäller både nätkoncessionen  
  
 för linje och för område. I bedömningen ska vägas in  
  
 sökandens allmänna kompetens och utformningen av den  
  
 organisation som ska handha nätverksamheten. Om sökanden  
  
 förut har bedrivit nätverksamhet bör också hans tidigare agerande  
  
 som nätinnehavare vägas in. Om ansökan avser nätkoncession för  
  
 område krävs dessutom att sökanden är lämplig att bedriva  
  
 nätverksamhet i just det begärda området. Eftersom områdena har  
  
 olika omfattning och struktur måste sökandens organisation vara  
  
 anpassad för just det enskilda området. Faktorer som därvid ska  
  
 vara vägledande är nätföretagets effektivitet, omfattning och därtill  
  
 hörande möjligheter att hålla sig med kompetent personal,  
  
 beredskapsorganisation m.m. eller, alternativt, förutsättningarna att  
  
 klara dessa funktioner tillsammans med angränsande nätföretag. En  
  
 noggrann bedömning av sökandens lämplighet är särskilt viktig när  
  
 nätkoncession för område beviljas. Koncessionshavaren har ju i  
  
 princip ensamrätt inom området på att bygga ledningar upp till en  
  
 viss spänning. Detta betyder att koncessionshavaren måste vara  
  
 särskilt lyhörd för bl.a. elkundernas behov.  
  
 En nätkoncession ska enligt 2 kap. 11 § ellagen förenas med de  
  
 villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild  
  
 rätt samt med de villkor för anläggningens utförande och nyttjande  
  
 som behövs av säkerhetsskäl eller för att i övrigt skydda  
  
 människors hälsa och miljön mot skador och olägenheter och för  
  
 att främja en långsiktigt god hushållning med mark och vatten och  
  
 andra resurser eller som av annat skäl behövs från allmän synpunkt.  
  
 Nätkoncessioner är tidsbegränsade och meddelas för 40 år om  
  
 de avser linje och för 25 år om de avser nät. Om det finns särskilda  
  
 skäl får kortare tid bestämmas.  
  
 Den som bygger mindre vindkraftsanläggningar kan ansluta till  
  
 befintligt nät via det företag som har nätkoncession för nätet i  
  
 området. Det är i så fall de bolag som redan har koncession som  
  
 bygger de ledningar som behövs för anslutning. Nätbolaget har rätt  
  
 att ta ut avgifter för kostnaderna för anslutningen och för  
  
 överföringen. I större projekt kan vindkraftsbolaget vilja bygga och  
  
 driva sitt eget interna nät som kopplar ihop vindkraftverken och  
  
 även större anslutningar till region- eller stamnätet. I dessa fall  
  
 måste en särskild koncession sökas för det egna interna nätet. Det  
  
 får då inte vara samma bolag som driver elnätet som bedriver själva  
  
 produktionen.  
  
 En egen juridisk person måste skapas för detta.  
  
 130 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Nätanslutningsutredningen har i sitt betänkande Bättre kontakt  
  
 via nätet – om anslutning av förnybar elproduktion (SOU 2008:13)  
  
 föreslagit att det införs ett undantag från kravet på nätkoncession  
  
 för interna nät inom anläggningar för elproduktion.  
  
 3.7 Ledningsrättslagen m.m.  
  
 Genom ledningsrättslagen (1973:1144) kan en verksamhetsutövare  
  
 erhålla rätt att dra t.ex. en starkströmsledning över annans mark.  
  
 Det kan behövas för att ansluta en vindkraftsanläggning till det  
  
 befintliga elnätet. Frågor om ledningsrätt prövas vid förrättning  
  
 hos lantmäterimyndigheten. Ledningsrätten omfattar enligt vad  
  
 som bestäms vid förrättningen befogenhet att inom fastigheten  
  
 vidta de åtgärder som behövs för att dra fram och använda en  
  
 ledning eller annan anordning. Ledningsrättslagen gäller bl.a.  
  
 elektrisk starkströmsledning för vilken koncession fordras. Lagen  
  
 gäller inte om utrymme kan upplåtas med stöd av anläggningslagen  
  
 (1973:1149).  
  
 Kraftledningar fram till vindkraftsparker är sådana starkströmsledningar  
  
 som anges i 2 § 2 ledningsrättslagen. Möjligheten att  
  
 erhålla ledningsrätt är beroende av att starkströmsledningen är  
  
 koncessionspliktig.  
  
 I 6 § ledningsrättslagen finns ett båtnadsvillkor vilket innebär  
  
 att fördelarna med ledningsrätten måste överväga nackdelarna för  
  
 att ledningsrätt ska ges. Båtnadsvillkoret ska dock, enligt 6 a §  
  
 ledningsrättslagen, inte tillämpas om det i en fastighetsplan har  
  
 meddelats bestämmelser om en ledningsrätt och ledningsbeslut  
  
 meddelas under detaljplanens genomförandetid. Vidare följer av  
  
 14 § ledningsrättslagen att en fastighetsägare eller sakägare kan  
  
 medge avsteg från kravet på båtnad såvitt avsteget gäller den  
  
 enskildes intresse.  
  
 Inom område med detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser  
  
 får en ledningsrätt inte upplåtas i strid mot planen  
  
 eller bestämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna  
  
 inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras. Gäller  
  
 naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks  
  
 bebyggande eller användning ska ledningsrätt upplåtas så, att syftet  
  
 med bestämmelserna inte motverkas. Om det finns särskilda skäl,  
  
 får dock länsstyrelsen, eller efter förordnande kommunen, medge  
  
 undantag.  
  
 131 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Enligt 9 och 10 §§ ledningsrättslagen gäller att utanför områden  
  
 som omfattas av detaljplan, ledningsrätt inte får upplåtas om  
  
 upplåtelsen skulle försvåra områdets ändamålsenliga användning,  
  
 föranleda olämplig bebyggelse eller motverka lämplig planläggning  
  
 av området eller om olägenhet av någon betydelse uppkommer för  
  
 allmänt intresse om inte upplåtelsen är till övervägande nytta från  
  
 allmän synpunkt.  
  
 Lantmäterimyndighetens beslut enligt ledningsrättslagen kan  
  
 överklagas till fastighetsdomstolen och handläggs då enligt reglerna  
  
 för fastighetsbildningsmål.  
  
 Ett vindkraftverk kan ofta användas under längre tid än 25 år.  
  
 För producenten är det nödvändigt att förfoga över marken där ett  
  
 vindkraftverk är placerat genom äganderätt eller nyttjanderätt.  
  
 Avtal om upplåtelse av annan nyttjanderätt än tomträtt är, enligt  
  
 7 kap. 5 § 1 st. jordabalken, inte bindande längre än 50 år.  
  
 Upplåtelse av fast egendom inom detaljplan är dock endast giltig i  
  
 25 år. Lagregeln är tvingande och har avtal slutits för längre tid har  
  
 parterna ändå rätt att frånträda avtalet sedan ovan angivna tider gått  
  
 ut, se 7 kap. 5 § 4 st. jordabalken. Begränsningen av tiden för  
  
 nyttjanderätters giltighet gäller inte nyttjanderätt som upplåts av  
  
 staten. Staten kan således med giltig verkan upplåta nyttjanderätt  
  
 utan tidsbegränsning (7 kap. 5 § 3 st. jordabalken) både inom och  
  
 utom detaljplan.  
  
 Jordbalkens begränsningsregel avseende nyttjanderätter inom  
  
 detaljplan kan ha betydelse för markupplåtelser för vindkraft  
  
 eftersom beräknad livslängd för vindkraft kan överstiga 25 år.  
  
 Dessutom kommer troligen ett befintligt vindkraftverk på en plats  
  
 i bra vindläge att ersättas med ett modernare verk när det första  
  
 tjänat ut.  
  
 3.8 Kulturminneslagen  
  
 Fasta fornlämningar är skyddade enligt lagen (1988:950) om  
  
 kulturminnen m.m. Det gäller lämningar efter människors verksamhet  
  
 under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders  
  
 bruk och som är varaktigt övergivna enligt följande.  
  
 1. gravar, gravbyggnader och gravfält samt kyrkogårdar och andra  
  
 begravningsplatser,  
  
 132 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 2. resta stenar samt stenar och bergytor med inskrifter, symboler,  
  
 märken, bilder, andra ristningar eller målningar,  
  
 3. kors och minnesvårdar,  
  
 4. samlingsplatser för rättskipning, kult, handel och andra  
  
 allmänna ändamål,  
  
 5. lämningar av bostäder, boplatser och arbetsplatser samt  
  
 kulturlager som uppkommit vid bruket av sådana bostäder eller  
  
 platser, liksom lämningar efter arbetsliv och näringsfång,  
  
 6. ruiner av borgar, slott, kloster, kyrkobyggnader och försvarsanläggningar  
  
 samt av andra märkliga byggnader och byggnadsverk,  
  
 7. färdvägar och broar, hamnanläggningar, vårdkasar, vägmärken,  
  
 sjömärken och likartade anläggningar för samfärdsel samt gränsmärken  
  
 och labyrinter, och  
  
 8. skeppsvrak, om minst etthundra år kan antas ha gått sedan  
  
 skeppet blev vrak.  
  
 Fasta fornlämningar är också naturbildningar till vilka ålderdomliga  
  
 bruk, sägner eller märkliga historiska minnen är knutna liksom  
  
 lämningar efter äldre folklig kult.  
  
 Till en fast fornlämning hör ett så stort område på marken eller  
  
 på sjöbotten som behövs för att bevara fornlämningen och ge den  
  
 ett tillräckligt utrymme med hänsyn till dess art och betydelse.  
  
 Detta område benämns fornlämningsområde. Frågor om gränserna  
  
 för ett fornlämningsområde prövas av länsstyrelsen.  
  
 Det är förbjudet att utan tillstånd rubba, ta bort, gräva ut, täcka  
  
 över eller på annat sätt skada en fast fornlämning.  
  
 När man ska uppföra en anläggning bör man ta reda på om  
  
 arbetsföretaget berör någon fast fornlämning och i så fall samråda  
  
 med länsstyrelsen. Om en fornlämning påträffas under grävning  
  
 eller annat arbete, ska arbetet omedelbart avbrytas till den del  
  
 fornlämningen berörs. Den som leder arbetet ska omedelbart  
  
 anmäla förhållandet hos länsstyrelsen.  
  
 Det kan ibland krävas en särskild utredning för att ta reda på om  
  
 en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag. Kostnaden  
  
 för en sådan utredning betalas av den som ska exploatera området.  
  
 Beslut om särskild utredning fattas av länsstyrelsen som i beslutet  
  
 ska ange vem som ska utföra utredningen.  
  
 Om man behöver ändra eller ta bort en fast fornlämning krävs  
  
 enligt 2 kap. 12 § kulturminneslagen, tillstånd av länsstyrelsen.  
  
 Tillstånd får lämnas endast om fornlämningen medför hinder eller  
  
 133 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 olägenhet som inte står i proportion till dess betydelse. Ett tillstånd  
  
 kan villkoras med att exploatören ska dokumentera fornlämningen.  
  
 Vidare kan krävas en särskild förundersökning av fornlämningen  
  
 innan tillstånd ges. I 2 kap. 14 § kulturminneslagen anges att  
  
 exploatören inte behöver stå kostnaderna för dokumentation och  
  
 förundersökning om kostnaden hänför sig till en fornlämning som  
  
 inte förut varit känd eller om kostnaden väsentligt överstiger vad  
  
 länsstyrelsen angett i beslut om tillstånd.  
  
 3.9 Rennäringslagen m.m.  
  
 Enligt direktiven ska utredningen belysa effekterna för rennäringen  
  
 av vindkraftens utbyggnad. Sametinget deltar som remissinstans  
  
 och lämnar synpunkter på vindkraftens påverkan på rennäringen.  
  
 Sametinget är förvaltningsmyndighet inom rennäringens område.  
  
 Vidare har Sametinget ansvar för att peka ut områden av riksintressen  
  
 för rennäringen.TPF 
  
 36 
  
 FPT  
  
 Bestämmelser om sametinget finns i sametingslagen  
  
 (1992:1433). Enligt lagen ska Sametinget bl.a. medverka i samhällsplaneringen  
  
 och bevaka att samiska behov beaktas, däribland  
  
 rennäringens intressen vid utnyttjande av mark och vatten.  
  
 Rennäringens rättigheter är reglerade i rennäringslagen  
  
 (1971:437). Renskötselrätten grundas på urminnes hävd och är den  
  
 rätt som personer av samisk härkomst har att använda mark och  
  
 vatten till underhåll för sig och sina renar. Denna rätt räknas till  
  
 kategorin särskild rätt till fastighet. En kommun måste vid  
  
 planering av markanvändningen ta hänsyn till renskötselrätten.  
  
 Detta framgår av 4 kap. 1 och 5 §§ PBL samt 3 kap. 5 § 2 st.  
  
 miljöbalken.  
  
 I 15–25 §§ rennäringslagen finns bestämmelser om renskötselrättens  
  
 utövande. Sameby får enligt 15 § för medlemmarnas  
  
 gemensamma behov använda byns betesområde för renbete.  
  
 Enligt 16 § rennäringslagen får sameby inom byns betesområde  
  
 utföra arbetshage eller annat stängsel för renarna, renslakteri eller  
  
 annan anläggning som behövs för renskötseln. I samma paragraf  
  
 ges sameby eller medlem i byn rätt att på utmark inom byns  
  
 betesområde uppföra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller  
  
 annan mindre byggnad som behövs för renskötseln. Om stängsel  
  
 TP 
  
 36 
  
 PT Framställningen i detta avsnitt bygger på uppgifter från företrädare för Sametinget och  
  
 Svenska samers riksförbund (SSR) samt från jur.dr Long.  
  
 134 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 m.m. är avsett för stadigvarande bruk, ska anläggningen förläggas  
  
 till plats som anvisas av markens ägare. Detsamma gäller i fråga om  
  
 byggnad om den ska uppföras för stadigvarande bruk nedanför  
  
 odlingsgränsen eller utanför renbetesfjällen på mark som varken är  
  
 sådan kronomark som står eller vid utgången av juni 1992 stod  
  
 under statens omedelbara disposition eller mark som vid avvittring  
  
 utlagts till allmänningsskog. Vill sameby eller, om byggnad ska  
  
 uppföras av medlem i byn, denne icke godta anvisad plats,  
  
 bestämmer länsstyrelsen enligt 16 § 4 st. platsen. Dessa regler är av  
  
 civilrättslig natur. Förvaltningsrättsligt är bl.a. PBL och miljöbalken  
  
 tillämpliga. Detta innebär i fråga om samernas rätt att  
  
 uppföra byggnader att de allmänna bestämmelserna i PBL om  
  
 bygglov gäller. Reglerna i 16 § innebär för utformningen av  
  
 tillståndsbeslut också att villkor som föreskrivs i fråga om avstånd  
  
 mellan bostäder och vindkraftverk bör övervägas.  
  
 Enligt 17–21 §§ rennäringslagen följer med renskötselrätten  
  
 också rätt att under omständigheter som anges i paragraferna ta  
  
 virke, bränsle och foder samt avverka skog. Samebyarna har rätt att  
  
 flytta byarnas renar mellan skilda delar av byarnas betesområden.  
  
 Dessutom får en medlem i sameby enligt 25 § jaga och fiska inom  
  
 vissa delar av byns betesområde.  
  
 Inom vissa områden får enligt 32 § rennäringslagen nyttjanderätt  
  
 upplåtas på kronomark endast om det kan ske utan avsevärd  
  
 olägenhet för renskötseln.  
  
 Vindkraftsutbyggnadens inverkan på rennäringen har behandlats  
  
 bl.a. i målet om Gabrielsberget, se avsnitt 4.3. Renskötselrätten får  
  
 enligt föreskrifter i 3 § rennäringslagen bedrivas i Norrbottens,  
  
 Västerbottens, Västernorrlands, Jämtlands och Dalarnas län.TPF 
  
 37 
  
 FPT Det  
  
 är fråga om stora områden och renskötselrätten medför krav på  
  
 samordning och hänsynstagande till rennäringens intressen i  
  
 förhållande till planering av en utbyggnad av vindkraften på land.  
  
 Det finns enligt Sametinget liten erfarenhet och få studier kring  
  
 vilka konsekvenser större vindkraftsparker får för rennäringen bl.a.  
  
 ifråga om markanvändningen. Urvalet av områden som är lämpliga  
  
 för vindkraftsutbyggnad måste enligt Sametinget göras i samverkan  
  
 med representanter för samebyar och samiska organisationer. Detta  
  
 urval bör inte göras av enskilda företag, utan genom de kommunala  
  
 processerna där olika intressen kan vägas mot varandra. Sametinget  
  
 och SSR deltar redan i arbetet med miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 TP 
  
 37 
  
 PT Jämför SOU 2006:14 Samernas sedvanemarker.  
  
 135 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 samt översiktsplaner och detaljplaner. Vad man befarar som  
  
 konsekvenser av en vindkraftsutbyggnad i renbetesmarkerna är att  
  
 renarna undviker de områden där det finns vindkraftverk samt att  
  
 områdena blir mer tillgängliga när det byggs fler vägar.  
  
 För vindkraftsbolagen torde etableringar i södra delen av  
  
 fjällkedjan vara särskilt intressanta eftersom det där finns hyggliga  
  
 infrastrukturförutsättningar och dessutom korta transportetapper  
  
 till elkonsumenterna, vilket ger mindre kostnader i form av  
  
 nätavgifter. Detta innebär att samebyarna i den södra delen av  
  
 fjällkedjan sannolikt kommer att exponeras för fler vindkraftsetableringar  
  
 än i övriga delar av renbetesområdet. För vissa  
  
 samebyar i Jämtland kan detta leda till många vindkraftverk i  
  
 områden där det sedan tidigare finns vattenregleringar. Även  
  
 sådana regleringar kan medföra intrång i renskötselrätten.  
  
 Om vindkraftsutbyggnaden sker med detaljplanering som  
  
 rättsligt instrument kan detta komma att inkräkta på den jakträtt  
  
 som enligt 25 § rennäringslagen tillkommer medlem i sameby.  
  
 Möjligheten till älgjakt utgör en viktig del av samebyarnas  
  
 försörjning. På dagens kunskapsnivå är det dock svårt att i detalj  
  
 ange vilka konsekvenser vindkraftsutbyggnaden kan få för  
  
 rennäringen. Vindkraftverk är enligt uppgifter från Sametinget  
  
 olämpliga på kalvningsplatser. Renarna återvänder gärna år efter år  
  
 till kalvningsplatserna. Samma sak gäller i princip om arbetshagar  
  
 och skiljningshagar. Vindkraftsutbyggnaden kan också få sociala  
  
 konsekvenser för samerna med stora förändringar i samebyarna.  
  
 Även inverkan på kulturmiljön måste beaktas. Det finns heliga  
  
 platser och andra områden av immateriell betydelse.  
  
 Ett sätt att överbrygga konflikter kan vara att samebyarna får ta  
  
 del av vinsten från driften av vindkraftverken. Det finns exempel på  
  
 avtal mellan samebyar och vindkraftsprojektörer. Sådana avtal kan  
  
 reglera ekonomiska förhållanden som gäller affärsmöjligheter,  
  
 sysselsättning och optioner på andelar i vindkraftsbolag. Det rör  
  
 sig då om sedvanliga kommersiella avtal med brukliga sekretessklausuler.  
  
 Avtalen kan också behandla frågor som gäller  
  
 hanteringen av samrådsförfarandet i tillståndsfrågor och anpassningsangelägenheter  
  
 (dvs. hur tillgodoses rennäringens intressen i  
  
 samband med projekteringen). Även tvistefrågor kan regleras.  
  
 Avtal av detta slag har förhandlats fram mellan samebyar och  
  
 förvaltare av statlig skogsmark. Förhandlingar pågår också med  
  
 privata skogsägare. Avtal av den här arten bör kunna användas även  
  
 framgent. De är till ömsesidig nytta och har som bakgrund bl.a. att  
  
 136 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 de intressen som kan avtalsregleras inte i önskvärd omfattning kan  
  
 tillgodoses vid myndigheternas tillståndsprövning. Genom avtalen  
  
 delar projektörerna med sig av resultatet av driften av vindkraftverket.  
  
 Avtalen gäller traditionella renbetesmarker och innebär inte  
  
 att samebyarna gör avkall på sina rättigheter enligt rennäringslagen.  
  
 Det är också viktigt att samerna blir representerade på ett tidigt  
  
 stadium av ett vindkraftsprojekt. För att minska konsekvenserna  
  
 kan man också överväga möjligheterna till villkor om driftsinskränkningar  
  
 under särskilt känsliga tider.  
  
 Inom Sametinget kommer en vindkraftspolicy att utarbetas.  
  
 Enligt givna direktiv ska det finnas ett direktiv färdigt för politisk  
  
 behandling i februari 2009. De nya riksintressena som Energimyndigheten  
  
 har pekat ut som intressanta områden för vindkraftsutbyggnaden  
  
 går till stor del in på renskötselområdena. Även om  
  
 vindkraftsutbyggnaden kan medföra problem är man dock inom  
  
 Sametinget positiva till vindkraftsutbyggnaden eftersom det är ett  
  
 miljövänligt sätt att producera energi. Det är dock viktigt att  
  
 samebyarna erkänns som sakägare. På den punkten varierar det  
  
 mellan olika kommuner vid tillämpningen av PBL.TPF 
  
 38 
  
 FPT En del  
  
 kommuner accepterar endast den som är fastighetsägare och har  
  
 sina rättigheter antecknade i fastighetsregistret som sakägare.  
  
 3.10 Hindersmarkering med hänsyn till luftfarten  
  
 m.m.  
  
 Vindkraftverkens placering måste prövas med hänsyn tagen till  
  
 luftfartens behov. Detta är särskilt påtagligt nära flygplatser men  
  
 berör egentligen hela luftrummet nära marken. Frågor om  
  
 hindersmarkering regleras genom internationella rekommendationer  
  
 från ICAO (International Civil Aviation Organisation).  
  
 Luftfartsstyrelsen är central förvaltningsmyndighet och deltar i  
  
 tillståndsprocesser för vindkraftverk, lämnar synpunkter och bidrar  
  
 med kunskap samt följer upp att verken märks ut i enlighet med  
  
 gällande föreskrifter.  
  
 TP 
  
 38 
  
 PT Jämför Regeringsrättens dom den 25 juni 2008 I mål nr 2300-07, Long I SvJt 2005  
  
 s. 515 ff. och Förvaltningsrättsligt tidskrift (FT) 2003 s. 363 ff. samt Samernas rätt till  
  
 deltagande och samråd, Rapport från Svenska avdelningen av Internationella Juristkommissionen  
  
 2007.  
  
 137 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Höjdbegränsande ytor  
  
 Kring flygplatser finns områden där tillkomsten av ett byggnadsverk  
  
 eller en anläggning som t.ex. ett vindkraftverk kan påverka  
  
 flygsäkerheten. Den som vill uppföra ett vindkraftverk inom  
  
 flygplatsens närområde måste se till att anläggningen inte påverkar  
  
 flygsäkerheten. Berörda områden kan sträcka sig många kilometer  
  
 kring den enskilda flygplatsen. Det finns olika sorters ytor med  
  
 olika ändamål, som den höjdbegränsande ytan, ytan för cirkling,  
  
 racetrackytan och MSA-ytan (Minimum Sector Altitude).  
  
 Den höjdbegränsande ytans konstruktion utgår från flygplatsens  
  
 klassificering och flygplansprestanda och finns definierad  
  
 för i princip alla svenska flygplatser med linjefart. Även vissa  
  
 mindre flygplatser finns redovisade.TPF 
  
 39 
  
 FPT Det är enligt Luftfartsstyrelsen  
  
 lämpligt att kommunerna arbetar in dessa ytor i sina  
  
 översiktsplaner.  
  
 För racetrackytan, ytan för cirkling, och MSA-ytan pågår ett  
  
 arbete inom Luftfartsstyrelsen med att kartlägga vilka områden och  
  
 vilka höjder som behövs från luftfartssynpunkt för att säkerheten  
  
 ska tillgodoses. En första bedömning är att dessa ytor kan göras  
  
 mindre än för närvarande med ett noggrant underlag.  
  
 Hindersmarkering  
  
 Hinder som sticker upp i luftrummet ska anmälas till Försvarsmakten,  
  
 flygplatserna och luftfartsstyrelsen. Alla byggnadsverk  
  
 med en höjd av minst 40 m ska anmälas till Luftfartsstyrelsen i  
  
 enlighet med Bestämmelser för civil luftfart (BCL-F 4.1) utgivna  
  
 med stöd av 71 och 92 §§ luftfartsförordningen (1986:71). Efter  
  
 yttrande från dessa instanser och kommunens meddelade bygglov  
  
 ska byggherren, till Försvarsmakten anmäla när byggnadsarbetet  
  
 påbörjas. Detta ska ske 30 dagar (4 veckor) innan arbetet med att  
  
 resa objektet startar. Hinder inarbetas i luftfartens Hinderdatabas.  
  
 Hindersmarkering regleras i ICAO Annex 14. Markering, som  
  
 bl.a. ska anbringas på vindkraftverk inom angivna områden, ska ske  
  
 enligt nedanstående tabell.  
  
 TP 
  
 39 
  
 PT Uppgifter om detta kan hämtas från Luftfartsstyrelsens hemsida  
  
 ( Uwww.luftfartsstyrelsen.seU).  
  
 138 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Tabell 3.4 Hindersmarkering  
  
 Höjd över underliggande  
  
 markyta  
  
 Markeringsnivåer  
  
 0–40 m 40–75 m 75–100 m 100–150 m 150 m   
  
 1 2 3 4 5 6  
  
 Lägre än 40 m Inget krav - - - -  
  
 40 m intill 75 m Inget krav Enligt luftfartsinspektionens  
  
 bedömande  
  
 - - -  
  
 75 m intill 100 m Inget krav Inget krav Färgmarkering  
  
 eller lågintensiv  
  
 belysning  
  
 - -  
  
 100 m intill 150 m Inget krav Inget krav Lågintensiv  
  
 belysning  
  
 Lågintensiv  
  
 belysning  
  
 -  
  
 150 m och högre Inget krav Inget krav Lågintensiv  
  
 belysning  
  
 Lågintensiv  
  
 belysning  
  
 Hög- och  
  
 lågintensiv  
  
 belysning  
  
 Om två eller flera hinder är belägna mindre än 60 m från varandra  
  
 ska frågan om erforderlig belysning prövas av Luftfartsinspektionen  
  
 såvida inte samtliga hinder förses med belysning  
  
 enligt dessa bestämmelser. Särskilda regler finns om blinkarnas  
  
 varaktighet m.m.  
  
 Luftfartsstyrelsen har utarbetat ett förslag, daterat den 5 maj  
  
 2007 till ändring av reglerna om hindersmarkering.  
  
 Förslaget innehåller särskilda bestämmelser för vindkraftverk  
  
 eftersom nuvarande reglering inte tar hänsyn till dessa. Principen är  
  
 att som ett grundläggande krav ska högsta punkten markeras.  
  
 Högsta punkten på ett vindkraftverk är normalt rotorspetsen. Det  
  
 finns i dagsläget ingen tillfredsställande teknologi som kan  
  
 säkerställa ljus i rotorspetsarna. Förslaget innebär därför att  
  
 markeringen får placeras på vindkraftverkets högsta fasta punkt.  
  
 Särskilda internationella regler för markering av vindkraftverk  
  
 saknas i nuläget. I avvaktan på dessa internationella regler föreslås  
  
 nationella sådana. Förslaget innebär därför att vindkraftverk under  
  
 150 m höjd ska markeras med medelintensiva ljus samt att  
  
 vindkraftverk med en höjd av 150 m eller högre ska markeras med  
  
 högintensiva ljus i likhet med vad som krävs för andra byggnader.  
  
 Flygbesättningar förväntas förstå att vitt högintensivt ljus  
  
 definierar en flyghinderhöjdhöjd över 150 m samt att rött ljus  
  
 139 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 definierar föremål under 150 m. Medelintensivt blinkande rött ljus  
  
 förväntas på samma sätt ge indikation om flyghinder med stor  
  
 utbredning. Luftfartsstyrelsen har utrett möjligheten att koda  
  
 ljusmarkeringarna eftersom vindkraftverken har en stor utbredning  
  
 genom sina rotorer samt då högsta punkten inte tillförlitligt kan  
  
 markeras. Luftfartsstyrelsen har bedömt att kodningen inte är  
  
 adekvat och svår att tekniskt genomföra. Föreskriftsförslaget innebär  
  
 vidare att vindkraftverk under 150 m markeras med rött  
  
 blinkande medelintensivt ljus. Ljuset får dimmas ned till  
  
 200 candela under mörker med hänsyn till miljöpåverkan. Under  
  
 dager behöver de medelintensiva ljusen inte vara tända alls.  
  
 Luftfartsstyrelsen föreslår tillika att högintensiva ljus får dimmas  
  
 till 2000 candela under mörker med hänsyn till miljöpåverkan. Alla  
  
 vindkraftverk föreslås också ha en vit färgmarkering. Dessutom  
  
 föreslås en särskild hantering av vindkraftverksparker där alla  
  
 vindkraftverk som utgör den yttre gränsen ska markeras vilket  
  
 medför att de inre vindkraftverken i parken endast behöver  
  
 markeras med lågintensivt ljus och vit färg.  
  
 Det är f.n. oklart när de nya föreskrifterna kommer att träda i  
  
 kraft.  
  
 3.11 Utmärkning med hänsyn till sjöfarten m.m.  
  
 Vindkraftverk till havs måste placeras så att de inte medför störningar  
  
 i farleder och andra områden med fartygstrafik och markeras  
  
 så att sjöfarten kan upptäcka verken. Det finns även regler om  
  
 sjömätning, vilka kan aktualiseras då vindkraftsetableringar till havs  
  
 kräver noggranna uppgifter om djup.  
  
 Sjöfartsverket deltar som remissinstans vid tillståndsprövningen  
  
 av vindkraftverk för att bevaka dessa frågor.  
  
 Utmärkning  
  
 Utmärkningen av vindkraftverk är reglerad i en internationell  
  
 överenskommelse.TPF 
  
 40 
  
 FPT Reglerna är olika för enstaka verk jämfört med  
  
 vindkraftsparker. Det finns utrymme för anpassningar i det  
  
 enskilda fallet.  
  
 TP 
  
 40 
  
 PT IALA Recommendation O-117 On The Marking of Offshore Windfarms, upplaga 2,  
  
 december 2004.  
  
 140 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Enstaka vindkraftverk ska vara gulmålade upp till 15 m över  
  
 vattenytan samt försedda med ett vitt ljus som blinkar morsekoden  
  
 för bokstaven U.  
  
 I hörnen ska vindkraftsparker markeras med blinkande gult ljus  
  
 som ska synas fem nautiska mil. Ljusen ska vara synkroniserade så  
  
 att det uppstår en särskild karaktär för vindkraftsparken. Vidare ska  
  
 vindkraftverken i en park markeras med minst 2 nautiska mils  
  
 avstånd. Dessutom bör verken vara belysta och försedda med  
  
 radiofyr.  
  
 SjömätningTPF 
  
 41 
  
 FPT  
  
 För att kunna projektera en vindkraftspark i ett vattenområde kan  
  
 det krävas djupdata som är mer exakta än vad som anges i ett  
  
 vanligt sjökort. Sådana data kan fås antingen genom projektörens  
  
 egna mätningar eller genom Sjöfartsverkets djupdatabas.  
  
 Sjömätning får inte utföras inom Sveriges sjöterritorium, med  
  
 undantag av insjöar, vattendrag och kanaler, utan tillstånd från  
  
 regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Försvarsmakten,  
  
 Sjöfartsverket och SGU får utföra sjömätning. Frågor om  
  
 tillstånd till sjömätning i övrigt prövas av Försvarsmakten. Sjöfartsverket  
  
 ska enligt 2 § förordningen (1993:1745) om skydd för  
  
 landskapsinformation lämna Försvarsmakten de upplysningar som  
  
 behövs för att bedöma om ett tillstånd till sjömätning kan antas  
  
 medföra skada för Sveriges totalförsvar. När en sjömätning är  
  
 utförd ska Försvarsmakten granska resultatet och godkänna det.  
  
 För en egen databas krävs tillstånd av lantmäterimyndigheten.  
  
 Vidare krävs tillstånd av Sjöfartsverket för spridning av informationen.  
  
 3.12 Försvarsmakten och ärenden om vindkraft  
  
 Instansordningen för ärenden och mål som berör Försvarsmakten,  
  
 Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller Försvarets  
  
 radioanstalt omfattas inte av utredningens uppdrag. När det gäller  
  
 utredningens uppdrag om vindkraft ska försvarsintresset skyddas.  
  
 Uppförande av vindkraftverk eller mätmaster för att kartlägga  
  
 vindförhållanden inför en vindkraftsetablering kan påverka  
  
 TP 
  
 41 
  
 PT Sjöfartsverkets Rapportserie A 2006-1 Sjökartläggning i samtid och framtid.  
  
 141 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Försvarsmaktens verksamheter på flera sätt. De vanligaste typerna  
  
 av påverkan är störningar på radiolänkar, radarskugga bakom  
  
 vindkraftsparker, förvrängda radarekon som ger felaktig  
  
 information, flyghinder vid övningsfält, skjutfält och flygflottiljer,  
  
 kollisionsrisker för marknära flyg samt påverkan på Försvarsmaktens  
  
 övningsverksamhet. Försvarsmakten svarar på remisser  
  
 från vindkraftsföretag i tidigt skede för att delge verksamhetsutövare  
  
 sina synpunkter på planerade verksamheter. Dessutom  
  
 deltar Försvarsmakten i viss mån i ärenden enligt PBL och  
  
 miljöbalken. Försvarsmakten uppger att myndighetens medverkan  
  
 underlättas om alla förfrågningar ges in till Högkvarteret. Försvarsmaktens  
  
 deltagande beskrivs nedan.  
  
 3.12.1 Remisser om vindkraftverk enligt Försvarsmaktens eget  
  
 system  
  
 Försvarsmakten svarar årligen på ett stort antal remisser om  
  
 föremål som sticker upp i luftrummet. Under 2007 svarade  
  
 Försvarsmakten på 5 000 remisser om höga föremål, varav  
  
 uppskattningsvis ca 1 600 handlade om vindkraftverk. Antalet  
  
 remisser bedöms bli fler under 2008. Remisshanteringen är inte  
  
 direkt lagstyrd utan utgör ett sätt för en verksamhetsutövare att i  
  
 ett tidigt skede få information från Försvarsmakten om hur  
  
 myndigheten ser på de planer som finns att uppföra ett vindkraftverk.  
  
 Från Försvarsmaktens sida kan remisshanteringen ses  
  
 som ett sätt att informera om vilka placeringar som innebär sådana  
  
 störningar för myndigheten tillhöriga verksamheter att vindkraftverken  
  
 inte alls kan accepteras eller måste förläggas till en annan  
  
 plats eller förändras. Remisshanteringen är uppdelad så att remisser  
  
 om vindkraftverk under 25 MW hanteras av Försvarsmaktens  
  
 Telenät- och Markteleförband (FMTM) medan remisser om  
  
 vindkraftverk med en uteffekt överstigande 25 MW hanteras av  
  
 Högkvarteret.  
  
 I ungefär 85 % av remissärendena har Försvarsmakten ingen  
  
 erinran medan man i 15 % av remissvaren har synpunkter på de  
  
 planerade verksamheterna. Svaren kan vara olika detaljerade men är  
  
 alltid skrivna utifrån befarad påverkan på totalförsvarets intressen  
  
 med hänsyn tagen till sekretesslagen (1980:100). Sekretess som  
  
 gäller för uppgift som angår Försvarsmaktens verksamheter kan  
  
 ändras med tiden. Därför gäller yttrandena under två år.  
  
 142 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Remissen används även som en förhandsanmälan till Försvarsmaktens  
  
 och LFV:s hinderdatabas, se avsnitt 3.12.2.  
  
 Remisser om vindkraftverk med sammanlagd effekt under 25 MW  
  
 En verksamhetsutövare som avser att uppföra ett vindkraftverk  
  
 lämnar uppgifter om detta på en särskild blankett som  
  
 Försvarsmakten tillhandahåller på sin hemsida.TPF 
  
 42 
  
 FPT I enlighet med  
  
 anvisningar på blanketten lämnas uppgifter om projektets namn,  
  
 antal verk, sammanlagd effekt, fastighetsbeteckningar samt  
  
 positionsangivelse med X- och Y-koordinater i SWEREF 99 eller  
  
 RT 90. För att kunna bedöma den planerade verksamhetens  
  
 påverkan är Försvarsmakten beroende av förhållandevis noggranna  
  
 positionsangivelser. Vidare anges i anmälan tornhöjd, rotordiameter  
  
 och totalhöjd samt material i torn och vingar. Till  
  
 remissen ska fogas ett kartunderlag samt kopia på registrerad  
  
 ansökan om bygglov eller förhandsbesked enligt PBL. Remissen  
  
 sänds till FMTM som har tre handläggare som sköter dessa  
  
 ärenden. FMTM:s handläggare remitterar internt anmälan med de  
  
 enheter inom Försvarsmakten, LFV-flyginfo, Försvarets materielverk  
  
 och Försvarets Radioanstalt som kan vara berörda. Utifrån  
  
 resultatet av internremissen sammanställer FMTM ett svar till  
  
 verksamhetsutövaren. I normalfallet tar handläggningen ca två  
  
 månader men vid mer komplicerade remisser om stora områden  
  
 kan handläggningen ta längre tid.  
  
 Remisser om vindkraftverk med sammanlagd effekt över 25 MW eller  
  
 havsbaserade parker  
  
 Remisser om vindkraftsanläggningar med en sammanlagd effekt  
  
 över 25 MW eller parker baserade till havs hanteras på ungefär  
  
 samma sätt som de under 25 MW. För dessa anläggningar finns  
  
 dock en särskild blankett och remissen handläggs av Högkvarteret  
  
 som sammanställer Försvarsmaktens samlade synpunkter och  
  
 svarar verksamhetsutövaren. Handläggningstiden är ca två  
  
 månader.  
  
 TP 
  
 42 
  
 PT Uwww.mil.seU.  
  
 143 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 3.12.2 Hinderdatabas och anmälningsskyldighet  
  
 Försvarsmakten har i samarbete med LFV en hinderdatabas som  
  
 ska omfatta alla hinder i luftrummet på över 20 m höjd. Vindkraftverk  
  
 och andra höga föremål som omfattas av nyssnämnda remisser  
  
 förs preliminärt in i hinderdatabasen. Sedan ska vindkraftverket  
  
 anmälas till LFV Flyginfo och Försvarets materielverk på en  
  
 särskild blankett 30 dagar innan verket ska uppföras. Anmälan ska  
  
 innehålla exakta uppgifter om verkens lokalisering, höjd,  
  
 fastighetsbeteckning samt vilken sorts hindersmarkering verken är  
  
 försedda med. När anmälan kommer in registrerar LFV Flyginfo  
  
 vindkraftverket i hinderdatabasen.  
  
 3.12.3 Försvarsmaktens deltagande i ärenden enligt  
  
 miljöbalken  
  
 Försvarsmakten är inte särskilt nämnd som obligatorisk deltagare i  
  
 samrådet enligt 6 kap. 4 § miljöbalken eller som obligatorisk  
  
 remissinstans i tillståndsärenden enligt 22 kap. 4 § miljöbalken.  
  
 Försvarsmaktens deltagande i samrådet täcks i stället av  
  
 skrivningen om att övriga statliga myndigheter som kan antas bli  
  
 berörda ska vara samrådsparter vid verksamheter som kan antas  
  
 medföra betydande miljöpåverkan. För miljödomstolarnas tillståndsärenden  
  
 anges i 22 kap. 4 § 2 st. miljöbalken att kungörelsen i  
  
 ett ansökningsmål ska sändas till myndigheter vars verksamhet kan  
  
 beröras av ansökan. Vid länsstyrelsens prövning av tillståndsärenden  
  
 om miljöfarlig verksamhet anges i 19 kap. 4 § 2 miljöbalken  
  
 att länsstyrelsen ska samråda med bl.a. statliga myndigheter  
  
 som har väsentliga intressen att bevaka i saken. Motsvarande  
  
 skrivning för kommunernas anmälningsärenden finns i 26 § FMH  
  
 som anger att bl.a. statliga myndigheter som kan ha ett särskilt  
  
 intresse i saken på lämpligt sätt och i skälig omfattning ska ges  
  
 tillfälle att yttra sig över anmälan.  
  
 Om Försvarsmakten blir inbjuden att delta i samråd enligt  
  
 6 kap. 4 § miljöbalken svarar man skriftligt men deltar normalt inte  
  
 vid samrådsmöten. Om verksamheten tidigare varit föremål för  
  
 frivillig remiss används det svar som då lämnades. I själva tillståndsärendet  
  
 är det inte vanligt att Försvarsmakten får ansökan på remiss  
  
 från tillståndsmyndigheten men om det händer så svarar Försvarsmakten  
  
 utifrån de uppgifter som lämnats vid den frivilliga remissen.  
  
 144 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 Mål i miljödomstolen, när det är fråga om statlig myndighets  
  
 beslut som rör frågor om Försvarsmakten, Fortifikationsverket,  
  
 Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt, ska enligt  
  
 21 kap. 7 § 2 st. miljöbalken prövas av regeringen. Miljödomstolen  
  
 ska i dessa fall inte till någon del pröva målet utan i stället, med eget  
  
 yttrande, överlämna målet till regeringen för prövning. Yttrandet  
  
 ska omfatta alla de omständigheter som är av betydelse för frågan  
  
 om tillstånd ska lämnas.TPF 
  
 43 
  
 FPT  
  
 När det gäller undantag från huvudregeln i 9 kap. 8 §  
  
 miljöbalken att miljödomstol prövar ansökan om tillstånd till  
  
 miljöfarlig verksamhet stadgas i andra stycket samma paragraf att  
  
 tillstånd som rör frågor som rör Försvarsmakten, Fortifikationsverket,  
  
 Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt alltid  
  
 ska prövas av länsstyrelsen. Bestämmelsen innebär en begränsning  
  
 av regeringens möjligheter att, om prövningen inte ska ske i  
  
 miljödomstol, lägga prövning av miljöfarlig verksamhet som rör  
  
 Försvarsmakten på annan instans än länsstyrelsen.  
  
 Ett villkor angående Försvarsmakten kan, när Försvarsmakten  
  
 inte har gjort någon erinran mot en vindkraftsetablering få följande  
  
 utformning: Senast 30 dagar innan respektive vindkraftverk  
  
 uppförs ska Högkvarteret och tillsynsmyndigheten underrättas om  
  
 verkets exakta läge och höjd.  
  
 3.12.4 Försvarsmaktens deltagande i ärenden enligt PBL  
  
 Detaljplan  
  
 Vid framtagande av en översiktsplan, fördjupad översiktsplan eller  
  
 detaljplan ska kommunen samråda med bl.a. länsstyrelsen som ska  
  
 samordna statliga intressen, se avsnitt 3.2.6. Vid denna samordning  
  
 bör länsstyrelsen samråda med Försvarsmakten för att inhämta  
  
 t.ex. synpunkter på detaljplaner för vindkraftverk. Samrådet ska då  
  
 ske med Högkvarteret som samordnar Försvarsmaktens samlade  
  
 synpunkter. Det händer att vissa kommuner sänder remisser om  
  
 detaljplaner direkt till Försvarsmakten centralt eller till enskilda  
  
 förband. Försvarsmakten uppger emellertid att det underlättar  
  
 myndighetens arbete om remisserna går via länsstyrelserna till  
  
 Högkvarteret. Försvarsmakten svarar på remissen om detaljplanen  
  
 med utgångspunkt i vad som sagts vid den frivilliga remissen.  
  
 TP 
  
 43 
  
 PT Prop. 1997/98:45 del 2 s. 235.  
  
 145 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Vidare har Försvarsmakten och länsstyrelserna möte en gång om  
  
 året för att stämma av samordningsformerna.  
  
 Bygglov  
  
 Innan bygglov ges utanför detaljplan eller i strid med detaljplan ska  
  
 enligt 8 kap. 22 § PBL grannar höras, se avsnitt 3.2.7. Reglerna  
  
 innefattar inget krav på samråd med Försvarsmakten eller  
  
 länsstyrelsen. Trots det förekommer det då och då att försvarsmakten  
  
 får enskilda bygglov på remiss. Försvarsmakten svarar då  
  
 med de uppgifter som kan finnas från den frivilliga remissen.  
  
 Överprövning  
  
 Vid överprövning av ärenden enligt PBL finns i 13 kap. 4 § särskilda  
  
 bestämmelser som anger att om målet rör en fråga av särskild  
  
 betydelse för Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets  
  
 materielverk eller Försvarets radioanstalt ska domstolen överlämna  
  
 målet till regeringen för prövning. Med frågor av särskild betydelse  
  
 för Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets materielverk  
  
 eller Försvarets radioanstalt avses allmänna lämplighetsfrågor som  
  
 rör lokalisering antingen av anläggningar för Försvarsmaktens  
  
 ändamål eller av byggnader eller verksamheter som kan påverka  
  
 utnyttjandet av Försvarsmaktens anläggningar.TPF 
  
 44 
  
 FPT  
  
 3.12.5 Ersättningsanläggningar  
  
 Försvarsmakten uppger att det normalt inte är möjligt att låta en  
  
 verksamhetsutövare, som skulle störa en radiolänk eller en  
  
 radarstation, bekosta en ny radiolänk eller radarstation för att  
  
 ersätta den som störs ut av en vindkraftspark. En sådan flytt  
  
 medför vanligen så stor påverkan på Försvarsmaktens verksamhet  
  
 att det inte är acceptabelt att ändra på system som redan uppfyller  
  
 Försvarsmaktens behov. Det pågår dock en utredning inom  
  
 Försvarsmakten för att se över frågan.  
  
 TP 
  
 44 
  
 PT Prop. 2002/03:27 s. 22.  
  
 146 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 3.12.6 Försvarsmaktens yttrande över Energimyndighetens  
  
 förslag till nytt planeringsmål för vindkraften  
  
 I remissyttrandet har Försvarsmakten utöver vad som ovan angetts  
  
 anfört följande:  
  
 Försvarsmakten har inget intresse av att försvåra en utbyggnad av  
  
 vindkraften. Lokaliseringen av verken bör dock ske så att påverkan på  
  
 riksintresset för totalförsvarets militära del undviks.  
  
 Vindkraftverk bör inte lokaliseras:  
  
 1. I närheten av skjut- och övningsfält inklusive riskområden över  
  
 vatten. Hur stort område som måste hållas fritt runt skjutfälten  
  
 från höga objekt beror på den verksamhet som bedrivs. Vid de fält  
  
 där det bedrivs målflygverksamhet och samövningar med  
  
 flygförband måste det hinderfria området vara större än kring andra  
  
 skjutfält.  
  
 2. Inom skjutområden till havs.  
  
 3. I in- och utflygningsriktningen vid flygflottiljer/flygplatser.  
  
 4. I anslutning till Försvarsmaktens spanings-, kommunikations- och  
  
 underrättelsesystem eller inom ett primärt spaningsområde för ett  
  
 sensorsystem. Om dessa system störs eller påverkas på annat sätt,  
  
 försvåras möjligheten att övervaka våra gränser och dessutom  
  
 försvåras möjligheten att sända över sjölägesinformation till civila  
  
 myndigheter och andra samarbetspartners.  
  
 Vad gäller de tre första punkterna kan de redovisas öppet på karta. Det  
  
 kan inte de objekt och stråk som nämns i punkt 4. Därför får för  
  
 närvarande Försvarsmakten in alla vindkraftsärenden på remiss.  
  
 Försvarsmakten har en egen remisshantering utan koppling till  
  
 miljötillstånds- och plan- och bygglovprocesserna. Vindkraftsintressenter  
  
 kan i tidigt skede skicka in en remiss på en för ändamålet  
  
 framtagen blankett (webbportal under hösten 2008). Ärendena  
  
 remitteras vidare till berörda förband, till FMV för teknisk analys, till  
  
 LFV Flyginfo SE för hinderprövning militär luftfart samt till  
  
 Försvarets Radioanstalt, FRA, för analys om det finns konflikter med  
  
 signalspaning. Försvarsmakten lämnar ett samlat yttrande som också  
  
 går till länsstyrelse och kommun som orientering. Försvarsmakten/FMV  
  
 har flera kraftfulla stödverktyg som används vid  
  
 analyserna, bl a WRAP Obsman.  
  
 Det är en mycket liten andel av vindkraftärenden som remitterats  
  
 till Försvarsmakten som har resulterat i konkreta projekt. Fram t.o.m.  
  
 2005 hade ca 5500 vindkraftsremisser inkommit och 823 verk  
  
 uppförts. Mot bakgrund av detta är det troligt att planeringsmålet  
  
 kommer att ligga betydligt högre än faktiskt genomförda  
  
 vindkraftsprojekt fram till 2020.  
  
 Ju fler projekt som förverkligas och ju större projekten blir desto  
  
 större är risken för konflikter med totalförsvarets intressen. På land är  
  
 147 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 det framför allt Försvarets telenät (FTN-nätet) som kan störas och till  
  
 havs radarsystem. Till havs är det lättare att hitta tekniska lösningar på  
  
 eventuella konflikter än på land.  
  
 FTN-nätet är en grundkomponent i Försvarsmaktens ledningssystem  
  
 men har också en rad andra nyttjare, LFV-flygplatser,  
  
 länsstyrelserna, civil räddningsledning, kärnkraftverken och större  
  
 sjukhus. Om andra system skulle slås ut i en fredstida katastrof, kan  
  
 FTN-nätet säkerställa kommunikationen för viktiga samhällsfunktioner.  
  
 Systemet är alltså av stor vikt för samhället som helhet.  
  
 Försvarsmaktens uppfattning är att det ökade planeringsmålet för  
  
 vindkraftsutbyggnad och totalförsvarets intressen kan samordnas så  
  
 att konflikter i stor utsträckning kan undvikas. Om samverkan och  
  
 samråd sker med Förvarsmakten för alla planerade vindkraftsprojekt  
  
 och kommunernas planering för vindkraftsändamål går det ofta att  
  
 hitta lösningar.  
  
 3.13 Vissa andra myndigheter, kommuner och  
  
 enskilda  
  
 Det finns ett flertal aktörer som deltar i processen med utbyggnaden  
  
 av vindkraften utöver de tidigare nämnda. Utredningen ska  
  
 enligt direktiven utreda möjligheterna att inom och mellan myndigheter  
  
 samordna och effektivisera handläggningen av ärenden och  
  
 mål enligt olika författningar som påverkar förutsättningarna för  
  
 utbyggnad av vindkraft. Ett urval av de myndigheter m.fl. som  
  
 agerar i samband med vindkraftsutbyggnaden och vars uppgifter  
  
 inte till fullo framgår av framställningen i övrigt, presenteras därför  
  
 i korthet i detta avsnitt.  
  
 3.13.1 Statliga myndigheter  
  
 Kammarkollegiet får, liksom länsstyrelsen och Naturvårdsverket,  
  
 föra talan för att ta till vara miljöintressen och andra allmänna  
  
 intressen och har talerätt enligt 22 kap. 6 § miljöbalken, inklusive  
  
 rätten att överklaga, samt företräder statens intresse på allmänt  
  
 vatten. Kollegiet är remissinstans i mål om vindkraft och för  
  
 vanligtvis talan i mål av större omfattning eller i kontroversiella  
  
 ärenden. Uppgifterna framgår av förordningen (2007:824) med  
  
 instruktion för Kammarkollegiet. Enligt instruktionen har  
  
 Kammarkollegiet till uppgift att tillhandahålla service inom det  
  
 statliga området, främst avseende ekonomi, juridik, kapital148 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 förvaltning, riskhantering och administration. Kollegiet har vidare  
  
 enligt vad som föreskrivs i instruktionen eller annan författning  
  
 uppgifter bl.a. i fråga om miljörätt. Myndigheten ska även företräda  
  
 allmänt vattenområde, i den utsträckning någon annan myndighet  
  
 inte har till uppgift att göra det. Vidare ska Kammarkollegiet föra  
  
 talan för det allmänna för att ta till vara miljöintressen och andra  
  
 allmänna intressen i enlighet med vad som anges i miljöbalken.  
  
 Kammarkollegiet ger för statens räkning rådighet på allmänt vatten  
  
 åt den som söker om det. Som exempel på att Kammarkollegiet  
  
 tillämpat talerätten kan nämnas en ansökan om tillstånd att uppföra  
  
 och driva en gruppstation för vindkraft med högst 30 vindkraftverk  
  
 i Kattegatt utanför Falkenberg. Vindkraftverken skulle uppföras på  
  
 allmänt vattenområde. Vänersborgs tingsrätt beviljade ansökan  
  
 genom dom den 7 december 2007. Domen överklagades av  
  
 158 privatpersoner och av Kammarkollegiet. Miljööverdomstolen  
  
 avvisade i beslut den 9 maj 2008 samtliga överklaganden utom det  
  
 som gjorts av Kammarkollegiet. På grund av avståndet mellan  
  
 bebodda fastigheter, 8–9 km, och vindkraftverken ansåg Miljööverdomstolen  
  
 att klagandena inte var berörda av den sökta  
  
 verksamheten på sådant sätt att de har rätt att överklaga miljödomstolens  
  
 dom. Sålunda är numera endast Kammarkollegiet  
  
 klagande i målet i Miljööverdomstolen.  
  
 Kustbevakningen har enligt förordningen (2007:853) om  
  
 instruktion för Kustbevakningen till uppgift att bedriva sjöövervakning  
  
 och att utföra räddningstjänst till sjöss. Kustbevakningen  
  
 ska också ha förmåga att förebygga, motstå och hantera  
  
 krissituationer inom sitt ansvarsområde. Verksamheten bedrivs  
  
 inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt på land i  
  
 anslutning till dessa vatten. Vad gäller sjöar, kanaler och vattendrag  
  
 omfattar verksamheten enbart Vänern och Mälaren samt i fråga om  
  
 miljöräddningstjänst därutöver också Vättern. Kustbevakningen  
  
 ska bedriva tillsyns- och kontrollverksamhet i fråga om bl.a. jakt  
  
 och annat ianspråktagande av naturresurser samt skydd av miljö och  
  
 naturvårdsintressen. Myndigheten utövar också tillsyn över  
  
 svensk kontinentalsockel och ekonomisk zon. Kustbevakningen  
  
 har intresse av att i anslutning till byggande av vindkraftsparker, få  
  
 information om arbetets påbörjande, fortskridande och avslutande  
  
 samt viss tilläggsinformation i samband med arbetet.  
  
 Boverket är central myndighet avseende samhällsplanering och  
  
 fysisk planering. Boverket har den 30 maj 2008 gett ut en  
  
 vindkraftshandbok i samarbete med Energimyndigheten och  
  
 149 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Naturvårdsverket, riktad till kommuner och verksamhetsutövare.  
  
 Den tidigare upplagan från 2003 har vid flera tillfällen åberopats i  
  
 miljödomstolarnas domskäl. Boverket ska enligt förordningen  
  
 (2007:1065) med instruktion för Boverket särskilt främja utbyggnaden  
  
 av vindkraft i enlighet med de planeringsmål riksdagen har  
  
 beslutat. Boverket har allmän uppsikt över hushållningen med  
  
 mark- och vattenområden samt särskild uppsikt över områden  
  
 enligt 4 kap. miljöbalken.  
  
 Naturvårdsverket är central förvaltningsmyndighet inom natur och  
  
 miljöområdet. Verket ska bevaka allmänna miljövårdsintressen  
  
 i mål och ärenden som handläggs hos myndigheter och domstolar  
  
 och i det arbetet följa hur miljöbalken tillämpas. Verkets arbete ska  
  
 syfta till att främja en hållbar utveckling med utgångspunkt i den  
  
 ekologiska dimensionen. De miljökvalitetsmål som riksdagen har  
  
 fastställt och strategierna för att nå målen ska vara vägledande i  
  
 arbetet. Uppgifterna framgår av förordningen (2007:1052) med  
  
 instruktion för Naturvårdsverket. Naturvårdsverket ska särskilt  
  
 bevaka allmänna miljövårdsintressen i mål och ärenden som  
  
 handläggs hos myndigheter och domstolar och i det arbetet följa  
  
 hur miljöbalken tillämpas. Bland övriga uppgifter märks att verket  
  
 har ett övergripande och samordnande ansvar i frågor om  
  
 omgivningsbuller. Naturvårdsverket har liksom Kammarkollegiet  
  
 talerätt enligt 22 kap. 6 § miljöbalken. Utredningen om Naturvårdsverket  
  
 (SOU 2008:62) har föreslagit att verkets roll i  
  
 processen enligt miljöbalken förstärks väsentligt samt att verket får  
  
 rätt att överklaga beslut enligt PBL.  
  
 Statens energimyndighet är expertmyndighet för vindkraft samt  
  
 stödjer och har till uppgift att verka för en kraftig utbyggnad av  
  
 vindkraften i Sverige. Energimyndigheten lämnar enligt 2 §  
  
 hushållningsförordningen uppgifter till länsstyrelserna om riksintresseområden  
  
 för vindkraften. Myndigheten ska enligt instruktionen  
  
 verka för en ökad användning av förnybara energikällor,  
  
 särskilt vindkraft. Uppgifterna framgår av förordningen  
  
 (2007:1153) med instruktion för Statens energimyndighet. Enligt  
  
 instruktionen har Energimyndigheten ett samlat ansvar, sektorsansvar,  
  
 för miljöfrågor med anknytning till myndighetens  
  
 verksamhetsområde. Myndigheten ska inom ramen för detta ansvar  
  
 vara samordnande, stödjande och pådrivande i förhållande till  
  
 övriga berörda parter. Vidare har energimyndigheten på  
  
 regeringens uppdrag bildat ett nätverk för vindbruk. Syftet med  
  
 nätverket är att sprida kunskap om naturresursen vind, säkerställa  
  
 150 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 tillgången till information för att underlätta utbyggnaden av  
  
 vindkraft samt understödja regionala initiativ av nationell  
  
 betydelse. Energimyndigheten ska enligt regleringsbrevet för  
  
 budgetåret 2008 i samråd med Boverket, Energimarknadsinspektionen  
  
 och Naturvårdsverket och efter samråd med Riksantikvarieämbetet,  
  
 Luftfartsstyrelsen, Försvarsmakten, Svenska  
  
 Kraftnät samt länsstyrelserna utforma en handbok riktad till  
  
 företag och personer som vill investera i vindkraft. Handboken ska  
  
 inriktas mot alla tillståndsfrågor som kan bli aktuella för  
  
 vindkraftsutbyggnad. I handboken ska hänsyn tas till förändringar i  
  
 lagar och andra bestämmelser som kan komma att ändras fram till  
  
 juni 2009. Handboken ska utformas som en webbaserad tjänst som  
  
 aktualiseras löpande. Uppdraget ska rapporteras till regeringen  
  
 senast den 1 november2009.  
  
 Regeringen har utsett fyra särskilda vindkraftsamordnare. De  
  
 ansvarar för respektive regionerna Sydost, Sydväst, Mitt och Nord.  
  
 Vindkraftsamordnarna ska underlätta samspelet mellan vindkraftprojektörer,  
  
 myndigheter och andra aktörer på central, regional och  
  
 lokal nivå. Utgångspunkten är att skapa förutsättningar för en  
  
 storskalig expansion av vindkraften så att uppställda energipolitiska  
  
 målsättningar kan uppnås. En samordnare kan agera som pådrivare  
  
 i pågående processer och lyfta fram vindkraften i olika sammanhang.  
  
 En vindkraftsamordnares uppgift är framförallt att lotsa fram  
  
 stora anläggningar. Formerna för samordnarnas arbete kan variera  
  
 mellan regioner och mellan olika samordnare. Samordnaren  
  
 rapporterar löpande till Näringsdepartementet om hur projekten  
  
 fortlöper och vilka problem som behöver hanteras.  
  
 Sveriges geologiska undersökning (SGU) är förvaltningsmyndighet  
  
 för frågor om landets geologiska beskaffenhet och  
  
 mineralhantering samt handlägger ärenden enligt kontinentalsockellagen.  
  
 Lantmäterimyndigheten prövar frågor om markåtkomst genom  
  
 förrättning enligt ledningsrättslagen för elledningar till en  
  
 vindkraftsanläggning.  
  
 Fiskeriverket deltar i tillståndsprocesser för vindkraftverk och  
  
 lämnar synpunkter samt bidrar med kunskap inom sitt sakområde.  
  
 Verket har enligt 22 kap. 6 § miljöbalken en viktig roll vid  
  
 tillståndsprövningen och ska yttra sig till miljödomstolen när  
  
 ansökningshandlingar översänts enligt 22 kap. 4 § miljöbalken. I  
  
 sina yttranden gör Fiskeriverket en bedömning av påverkan på det  
  
 allmänna fiskeintresset samt lämnar, vid behov, förslag till  
  
 151 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 skadeförebyggande åtgärder i syfte att minimera denna påverkan.  
  
 Fiskeriverket medverkar ofta även i det samrådsförfarande som  
  
 föregår prövningen i miljödomstolen. Fiskeriverket har dessutom  
  
 möjlighet att begära sakkunnigförordnande enligt 22 kap. 12 §  
  
 miljöbalken om verket bedömer att yttrande inte kan avges utan  
  
 undersökning på plats. Med stöd av sådana förordnanden bedriver  
  
 Fiskeriverket ett flertal större prövotidsutredningar.  
  
 Riksantikvarieämbetet ansvarar för frågor om kulturmiljön och  
  
 kulturarvet. Myndigheten ska särskilt verka för att kulturvärdena i  
  
 bebyggelsen och i landskapet tas till vara samt bevaka kulturmiljöintresset  
  
 vid samhällsplanering och byggande. Ämbetet  
  
 ansvarar för fornminnesregistret.TPF 
  
 45 
  
 FPT  
  
 3.13.2 Kommunerna  
  
 Kommunen har flera roller och har en omfattande rätt att  
  
 organisera sig. Till följd av principen om kommunal självstyrelse  
  
 har kommunen genom PBL ett avgörande inflytande över  
  
 markanvändningsbeslut. Kommunen är vidare en viktig remissinstans  
  
 i tillståndsprövningar av vindkraft både hos länsstyrelsen  
  
 och hos miljödomstolen. Kommunen kan då yttra sig genom olika  
  
 organ vilka inte behöver ha samma uppfattning. En kommun kan  
  
 lämna yttrande både från kommunstyrelsen och miljö- och hälsoskyddsnämnden  
  
 men även från t.ex. den kommunala räddningstjänsten.  
  
 Enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) är  
  
 kommunen den enskildes motpart i miljödomstolen i sådana mål  
  
 där kommunen beslutat i första instans.  
  
 Kommunfullmäktige antar reglemente för kommunen och  
  
 fördelar arbetsuppgifterna mellan de olika nämnderna och  
  
 styrelserna. Fullmäktige antar översiktsplan och detaljplaner.  
  
 Vidare kan kommunfullmäktige påkalla regeringsprövning av större  
  
 vindkraftsprojekt enligt 17 kap. miljöbalken. Kommunfullmäktige  
  
 fastställer dessutom taxor för prövning och tillsyn både enligt PBL  
  
 och miljöbalken.  
  
 Kommunstyrelsen förbereder ärenden till kommunfullmäktige  
  
 och kan även vara ansvarig för översiktsplaneringen där det ska  
  
 framgå vilka områden som kan vara lämpliga för vindkraftsetableringar.  
  
 Kommunen har talerätt, inklusive rätt att överklaga,  
  
 enligt 22 kap. 6 § miljöbalken för att tillvarata miljöintressen och  
  
 TP 
  
 45 
  
 PT Boverket, Vindkraftshandboken 2008, s. 42 f.  
  
 152 
  
 SOU 2008:86 Gällande rätt  
  
 andra allmänna intressen inom kommunen och företräds då  
  
 vanligen av kommunstyrelsen.  
  
 Kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd tar emot anmälningar  
  
 enligt miljöbalken för vindkraftverk på land under  
  
 25 MW och är dessutom tillsynsmyndighet enligt miljöbalken för  
  
 dessa. Nämnden kan vidare vara tillsynsmyndighet för tillståndspliktiga  
  
 vindkraftverk om länsstyrelsen har delegerat den tillsynen  
  
 till kommunen. Nämnden kan meddela tillsynsbeslut mot  
  
 störningar från vindkraftverk.  
  
 Kommunens byggnadsnämnd är ansvarig för bygglovshanteringen  
  
 bl.a. för vindkraftverk. Vidare avgör byggnadsnämnden  
  
 enligt PBL om det ska krävas detaljplan eller inte för ett  
  
 vindkraftsprojekt. Om kommunen har bestämt att det ska krävas  
  
 detaljplan är det byggnadsnämnden som har ansvaret för  
  
 planprocessen.  
  
 3.13.3 Enskilda och organisationer  
  
 Verksamhetsutövaren är naturligtvis en central gestalt och den som  
  
 driver projekten framåt samt har alla skyldigheter att införskaffa  
  
 behövliga tillstånd. Verksamhetsutövaren kan antingen ha egen  
  
 kompetens inom de områden som krävs eller anlita extern kompetens  
  
 i form av jurister, tekniker, miljökonsulter m.fl. Oavsett hur  
  
 verksamhetsutövaren införskaffar kunskap är det helt nödvändigt  
  
 att det finns tillräcklig kompetens för att genomföra ett projekt  
  
 som är så komplext som anläggande av vindkraftverk när det är  
  
 fråga om verk av kommersiell betydelse. Verksamhetsutövarna har  
  
 också en viktig uppgift när det gäller att skapa en gynnsam  
  
 inställning till vindkraften bland allmänheten. Totalt sett spelar  
  
 givetvis verksamhetsutövaren den största rollen när det gäller att  
  
 uppnå de uppsatta målen för utbyggnaden av vindkraften i Sverige.  
  
 I utredningen används ofta uttrycket verksamhetsutövaren som ett  
  
 gemensamt begrepp för de företag som tillverkar, bygger och driver  
  
 vindkraftverk. Utredningen har inte funnit anledning att göra  
  
 någon bedömning beroende på verksamhetsutövarnas olika roller.  
  
 Flera organisationer inom näringslivet verkar på vindkraftsområdet.  
  
 I utredningen deltar experter från Lantbrukarnas Riksförbund  
  
 (LRF), Svensk Vindkraft, Svensk Energi och Svenskt Näringsliv.  
  
 Vid det sammanträde som utredningen anordnade den 1 april 2008  
  
 deltog flera företrädare för vindkraftsbranschen.  
  
 153 
  
 Gällande rätt SOU 2008:86  
  
 Markägare kan upplåta mark åt en vindkraftsexploatör för att  
  
 ställa upp vindkraftverk eller för att släppa fram en ledning eller en  
  
 väg. Sådana upplåtelser i tillräcklig omfattning är en nödvändig  
  
 förutsättning för den planerade vindkraftsutbyggnaden.  
  
 Kringboende kan ha synpunkter på att det uppförs vindkraftverk  
  
 i deras närhet. Om de anses särskilt berörda ska de ingå i  
  
 samrådskretsen. Beroende på hur långt ifrån verken man bor kan  
  
 man ha rätt att överklaga tillståndsbeslut som går en emot. Kretsen  
  
 av taleberättigade skiljer mellan å ena sidan PBL och å andra sidan  
  
 miljöbalken. I jämförda rättsfall, se avsnitt 4.3, har talerätten  
  
 generellt sett ägnats större uppmärksamhet vid prövningen enligt  
  
 PBL än vid prövningen enligt miljöbalken. Slutsatsen är att kretsen  
  
 taleberättigade är större enligt miljöbalken än enligt PBL.  
  
 Kringboendes positiva hållning till vindkraften kan nedbringa  
  
 antalet överklaganden och därigenom väsentligt underlätta för  
  
 vindkraftsutbyggnaden.  
  
 Ideella organisationer deltar i vindkraftsärenden genom att yttra  
  
 sig i tillståndsärenden samt genom annat opinionsbildande arbete.  
  
 Organisationer som kan antas bli berörda ska ingå i samrådet inför  
  
 en tillståndsansökan om verksamheten kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. Organisationer med över 2 000 medlemmar som  
  
 verkat i Sverige i minst tre år och har naturskydds- och  
  
 miljöskyddsintresse inskrivet i sina stadgar har rätt att överklaga  
  
 tillståndsbeslut enligt miljöbalken samt vissa detaljplaner enligt  
  
 PBL.  
  
 154 
  
 4 Dubbelprövning  
  
 Enligt direktiven ska utredningen undersöka och redovisa i vilken  
  
 omfattning vindkraftsprocessen innefattar dubbelprövning.  
  
 Givetvis förekommer dubbelprövning i den meningen att uppförandet  
  
 av samma anläggning prövas enligt åtminstone två lagar.  
  
 Betydelsen av begreppet är likväl inte självklar. Undersökningen  
  
 gäller i första hand miljöbalken och PBL. Det rör sig om lagar med  
  
 olika syften, tillämpande myndigheter med olika förutsättningar  
  
 och kompetens samt partsförhållanden som varierar från lag till lag.  
  
 Därför är det inte fråga om dubbelprövning i den meningen att  
  
 flera olika myndigheter prövar samma fråga med exakt samma  
  
 förutsättningar. Detta blir ännu tydligare om man beaktar att PBL  
  
 främst gäller anläggningarnas uppförande medan miljöbalken tar  
  
 sikte på driften av dessa. I detta avsnitt redovisar utredningen den  
  
 jämförelse mellan miljöbalken och PBL som finns i PBLkommitténs  
  
 slutbetänkande Får jag lov? Om planering och byggande  
  
 (SOU 2005:77). Därefter har utredningen i betänkandet tagit in  
  
 den redogörelse för prövningen enligt olika lagar som  
  
 Vattenfall AB redovisat i en skrivelse till regeringen och som  
  
 överlämnats till utredningen. Sist i denna del av betänkandet  
  
 redovisar utredningen några egna iakttagelser som gjorts vid  
  
 genomläsning av ett antal rättsfall gällande vindkraftsutbyggnad. I  
  
 avsnittet med överväganden och förslag återkommer utredningen  
  
 med sina slutsatser av denna undersökning.  
  
 4.1 PBL-kommittén  
  
 PBL-kommittén har i sitt – ovan nämnda – betänkande  
  
 (SOU 2005:77 s. 759–767) gjort en jämförande undersökning av  
  
 tillämpningen av PBL och miljöbalken i fråga om ett mindre  
  
 vindkraftverk enligt följande:  
  
 155 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 Vid tillståndsprövningen av olika miljöpåverkande verksamheter och  
  
 anläggningar möts de, i det föregående berörda, olika utgångspunkterna  
  
 för PBL respektive miljöbalken. Det är naturligtvis av  
  
 intresse att försöka ta reda på i vad mån det verkligen förekommer  
  
 skillnader i praktiken mellan prövningarna enligt de båda lagarna. Det  
  
 kan ju vara så att avvägningarna i enskilda fall utfaller på ett likartat  
  
 sätt oavsett skillnaderna i lagarnas utgångspunkter. Det kan i så fall  
  
 kanske vara det dubbla prövningsförfarandet i sig som är  
  
 huvudproblemet. Några undersökningar som på ett mera samlat sätt  
  
 belyser hithörande frågor synes inte finnas. Det kan ändå vara av  
  
 intresse att något försöka belysa vilka likheter och skillnader som finns  
  
 mellan prövningarna enligt de båda lagsystemen och i vad mån  
  
 skillnaderna har betydelse. Beskrivningen inriktas främst på  
  
 vindkraftsetableringar, bl.a. eftersom kommitténs arbete redan berört  
  
 dessa anläggningar och vissa problem där är särskilt tydliga.  
  
 Anläggningar för vindkraft har nu byggts, och dessförinnan prövats i  
  
 många år. Det bör därför finnas relativt mycket erfarenheter av vilka  
  
 aspekter som är viktiga att beakta och vilka problem som uppkommer  
  
 vid prövningen. Detta gäller i första hand prövningen av enstaka  
  
 mindre anläggningar på land. När det gäller större s.k. vindkraftsparker  
  
 eller gruppstationer för vindkraft, särskilt till havs, är erfarenheterna  
  
 kanske mindre och andra aspekter kan tillkomma. I de fallen är  
  
 samtidigt kanske inte samordningsproblemen mellan PBL och  
  
 miljöbalken lika påtagliga. I olika utredningar och andra publikationer,  
  
 bl.a. från Boverket, finns redovisningar av olika förhållanden av  
  
 betydelse för en prövning av vindkraftens utbyggnad och delvis även  
  
 vissa resonemang om kriterier som kan tillämpas vid prövningen.  
  
 Diskussionen i det följande är ett försök att, utan anspråk på  
  
 fullständighet, kort belysa några frågor som ofta kommer upp vid  
  
 prövningen av i första hand mindre anläggningar. Prövningen av  
  
 vindkraftsanläggningar behöver beakta både allmänna och enskilda  
  
 intressen. En betydande utbyggnad av vindkraften är från  
  
 energipolitiska utgångspunkter ett angeläget allmänt intresse. Detta  
  
 gäller i första hand stora anläggningar och då i många fall till havs. I  
  
 vad mån tillkomsten av mindre enstaka anläggningar på land har ett  
  
 allmänt energipolitiskt intresse får bedömas i varje enskilt fall.  
  
 Energimyndighetens redovisning av områden av riksintresse för  
  
 vindkraftsutbyggnad kan vara ett viktigt underlag vid en sådan  
  
 prövning. Annat material av betydelse kan vara t.ex.  
  
 kommunens  
  
 översiktliga planering, i den mån den har behandlat frågor av detta slag  
  
 och då kanske har angivit ett område som särskilt lämpat för  
  
 utbyggnad av vindkraft. Vindkraftsanläggningar har en betydande  
  
 inverkan på landskapsbilden. I vad mån detta uppfattas som negativt är  
  
 till betydande del en värderingsfråga. Inom många områden har dock  
  
 en helt orörd landskapsbild ansetts ha ett så högt skyddsvärde att  
  
 området på grund av sitt natur- eller kulturvärde givits ett lagstadgat  
  
 skydd av något slag. Det kan handla om förordnanden om  
  
 områdesskydd enligt 7 kap. miljöbalken. Det kan också handla om att  
  
 156 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 området utpekas som av riksintresse för naturvården eller  
  
 kulturmiljövården. En utbyggnad av vindkraft kan också anses som  
  
 olämplig inom ett område med hänsyn till andra konkurrerande  
  
 markanvändningsintressen. Också vid sådana bedömningar kan  
  
 kommunens översiktliga planering vara ett viktigt underlag.  
  
 Kommunen kan i denna t.ex. ha angivit att området inte är lämpligt för  
  
 vindkraft på grund av sina bevarandevärden, på grund av närheten till  
  
 befintlig bebyggelse eller för att området bör reserveras exempelvis för  
  
 framtida tätortsutbyggnad. Enskilda intressen behöver också beaktas  
  
 vid prövningen. En markägare kan ha ett starkt eget intresse av att  
  
 kunna utnyttja sin mark för energiproduktion. Angränsande  
  
 markägare och andra närboende kan å andra sidan ha ett starkt intresse  
  
 av att undvika de olägenheter i form av buller, ljusstörningar och  
  
 påverkan på landskapsbilden som en vindkraftsanläggning kan  
  
 innebära. Prövningen av vindkraftsanläggningar sker med stöd av både  
  
 PBL och miljöbalken. Enligt 8 kap. 2 § PBL krävs bygglov för  
  
 vindkraftverk utom i vissa angivna fall, i huvudsak mindre  
  
 anläggningar. Av 5 kap. 1 § PBL följer att detaljplan krävs vid  
  
 betydande miljöpåverkan. Enligt miljöbalken och förordningen om  
  
 miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd krävs, beroende på  
  
 anläggningens storlek, antingen tillstånd hos miljödomstol, tillstånd  
  
 hos länsstyrelse eller anmälan till kommunal nämnd. För större  
  
 anläggningar krävs också en s.k. tillåtlighetsprövning hos regeringen  
  
 enligt 17 kap. miljöbalken. Denna obligatoriska regeringsprövning  
  
 slopades för bl.a. vindkraftsetableringar och ersattes med en prövning  
  
 efter förbehåll genom ändringar som trädde i kraft den 1 augusti 2005.  
  
 Enligt förarbetsuttalandena (prop. 2004/05:129, bet. 2004/05:MJU15,  
  
 rskr. 2004/05:312) till ändringarna kommer kommunerna att ha ett  
  
 starkt inflytande över vilka verksamheter som ska prövas av regeringen  
  
 (prop. 2004/05:129 s. 82 f.). Prövningen enligt de olika lagarna sker till  
  
 stor del hos olika organ. Enligt PBL sker prövningen hos kommunens  
  
 byggnadsnämnd och överklagande sker till länsstyrelsen. Därefter  
  
 överklagas detaljplaner till regeringen och bygglov till allmän  
  
 förvaltningsdomstol. Enligt miljöbalken sker prövningen hos  
  
 kommunens miljöansvariga nämnd, länsstyrelsen eller miljödomstol. I  
  
 vissa fall sker också som nämnts en tillåtlighetsprövning hos  
  
 regeringen. Överklaganden enligt balken sker till länsstyrelse,  
  
 miljödomstol, Miljööverdomstolen och i vissa fall Högsta domstolen.  
  
 Det är således olika organ som gör prövningen och olika  
  
 domstolsorganisationer som slutligt prövar överklaganden enligt de  
  
 båda lagarna, vilket innebär betydande risker för en splittrad praxis.  
  
 Det nuvarande regelsystemet innebär således att vindkraftsanläggningar  
  
 i stor utsträckning förprövas både enligt PBL och  
  
 miljöbalken.  
  
 De frågor om olika intressen som kan aktualiseras i  
  
 sammanhanget och som nyss berörts ska beaktas i båda dessa  
  
 prövningar. Vid båda prövningarna ska avvägningar ske mellan de olika  
  
 berörda allmänna och enskilda intressena. Vad det kan finnas  
  
 anledning att fundera över är i vilken utsträckning det är en skillnad i  
  
 157 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 sak i de bedömningar som görs vid den prövning som sker enligt PBL  
  
 och den som sker enligt miljöbalken. Även om några närmare  
  
 undersökningar inte finns kan man göra bedömningen att praxis  
  
 förefaller ganska splittrad men att det inte går en tydlig skiljelinje  
  
 mellan prövningarna enligt PBL och miljöbalken utan att det kan skilja  
  
 lika mycket mellan de bedömningar som görs inom respektive  
  
 prövningssystem. Prövningen har vissa likheter, men tyngdpunkten  
  
 varierar. För den allmänna lokaliseringsbedömning som ska göras vid  
  
 en tillståndsprövning finns regler både i PBL och i miljöbalken.  
  
 Reglerna har delvis olika utformning men i båda fallen ska 3 och 4 kap.  
  
 miljöbalken tillämpas. I dessa kapitel finns både verksamhetsanknutna  
  
 och geografiska riktlinjer för lokaliseringsbedömningar. Dessa innebär  
  
 bl.a. att i den mån riksintressen berörs ska dessa beaktas på det sätt  
  
 som anges i balken och avvägningar vid behov ske. Bedömningen av  
  
 frågor om hur olika riksintressen eller andra intressen ska värderas vid  
  
 en prövning borde inte skilja sig, oavsett om prövningen sker enligt  
  
 PBL eller enligt balken. När det gäller de allmänna intressen som har  
  
 betydelse för lokaliseringen som sådan av vindkraftsanläggningar  
  
 handlar det som nämnts bl.a. om hänsyn till landskapsbild och om  
  
 konkurrens med andra markanvändningsintressen. När det inte längre  
  
 gäller riksintressen kommer sådana frågor till övervägande del att  
  
 handla om lokala och kanske regionala bedömningar. Enligt PBL är  
  
 lämplighetsbedömningar av sådant slag i princip en kommunal uppgift.  
  
 I den mån det finns riktlinjer i översiktlig planering har dessa riktlinjer  
  
 normalt betydelse för prövningen enligt PBL även om de inte är  
  
 formellt bindande. I andra fall sker lämplighetsbedömningarna direkt  
  
 vid lokaliseringsbedömningen i plan- eller lovärendet. Kommunens  
  
 avgörande inflytande över markanvändningen är inte lika uttalat i  
  
 miljöbalken som i PBL. I den mån kommunen är tydlig i en  
  
 översiktsplan torde dock denna normalt tillmätas stor betydelse även  
  
 vid en miljöbalksprövning. Om översiktsplanen inte ger någon  
  
 vägledning eller om det inte finns någon detaljplan som styr  
  
 prövningen ska kommunen ändå höras vid miljöbalksprövningen. Om  
  
 denna är en tillståndsprövning hos ett statligt organ blir kommunens  
  
 yttrande då en del, och en viktig del, av underlaget vid prövningen. Att  
  
 kommunens ställning och därmed möjlighet till inflytande ändå  
  
 formellt är svagare än om kommunen själv, som enligt PBL eller vid  
  
 behandlingen av en anmälan enligt balken, beslutar i ärendet är ett  
  
 rimligt konstaterande.  
  
 Vilken skillnad det verkligen innebär i sak är  
  
 svårare att bedöma och beror ju i båda fallen slutligt på en eventuell  
  
 överinstans. Några slutsatser av mer generell karaktär kan inte dras  
  
 annat än att kommunens avgörande inflytande när det gäller allmänna  
  
 lämplighetsbedömningar i markanvändningsfrågor är mera osäkert vid  
  
 prövningen enligt miljöbalken än enligt PBL. Vid sidan om mera  
  
 övergripande lämplighetsbedömningar när det gäller  
  
 markanvändningen är bedömningen av olägenheterna för omgivningen  
  
 en huvudfråga vid prövningen av många vindkraftsetableringar. Delvis  
  
 kan de båda aspekterna sägas vara två sidor av samma sak, särskilt när  
  
 158 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 det gäller bedömningar av påverkan på landskapsbilden, men det är  
  
 inte ovanligt med situationer där en etablering kan godtas med hänsyn  
  
 till planeringen av markanvändningen i stort men där närheten till  
  
 befintlig bebyggelse ändå är ett problem. Prövningen i  
  
 vindkraftsärenden, både enligt PBL och enligt miljöbalken, handlar i  
  
 sak också ofta om vilka olägenheter i form av buller- och  
  
 ljusstörningar som närliggande bebyggelse, främst bostäder, kan  
  
 drabbas av och om dessa olägenheter kan godtas. Vid prövningen  
  
 enligt PBL handlar det i första hand om innebörden av kravet i 3 kap.  
  
 2 § på att en anläggning ska placeras och utformas så att den eller dess  
  
 avsedda användning inte kan medföra fara eller betydande olägenheter  
  
 för omgivningen. Vid prövningen enligt miljöbalken handlar det till  
  
 stor del om tillämpning av de olika hänsynsregler som finns i bl.a. 2  
  
 kap. För båda lagarna gäller att formuleringarna i lagtexten är mycket  
  
 allmänt hållna och att nivåerna läggs fast vid tillämpningen. Samma  
  
 riktlinjer eller rekommendationer när det gäller bullernivåer och  
  
 acceptabla ljusstörningar tillämpas i princip. En fråga är om lagarnas  
  
 olika principiella utgångspunkter ändå kan tänkas leda till olika  
  
 resultat. Allmänt sett kan sägas att lovprövning enligt PBL i princip  
  
 omfattar alla byggnader och anläggningar oavsett om de är  
  
 miljöstörande eller inte och behandlar den aktuella åtgärdens  
  
 lämplighet från många olika utgångspunkter, medan prövningen enligt  
  
 9 kap. miljöbalken, som det här närmast handlar om, är inriktad just på  
  
 sådana typer av anläggningar som normalt kan medföra olägenheter  
  
 för människors hälsa eller miljön. Prövningen enligt balken är därför i  
  
 högre grad än prövningen enligt PBL inriktad just på frågor som rör  
  
 olägenheter för omgivningen. Om detta också innebär att  
  
 miljöbalksprövningen av vindkraftsetableringar i praktiken är mera  
  
 noggrann när det gäller miljöaspekter och kanske strängare i sak än  
  
 PBL prövningen. Men det är återigen något som det är svårt att  
  
 generellt uttala sig om. Några skillnader mellan PBL och miljöbalken  
  
 som kan vara av betydelse när det gäller bedömningen av  
  
 miljökonsekvenser kan dock framhållas. Miljöbalksprövningen görs av  
  
 organ som generellt sett har större erfarenhet av bedömningar just när  
  
 det gäller miljöskyddsfrågor än de organ som prövar PBL-ärenden.  
  
 Miljöbalksprövningen innebär regelmässigt att ett godkännande av en  
  
 lokalisering kombineras med föreskrifter om olika skyddsåtgärder,  
  
 begränsningar och andra försiktighetsmått. Tidsbegränsning av  
  
 tillstånd kan också ske.  
  
 Tillstånd enligt PBL innehåller i mycket  
  
 mindre grad villkor för att begränsa miljöstörningar. Möjligheterna till  
  
 tidsbegränsning av lov är snävare. Vid miljöbalksprövningen kan, som  
  
 komplement till den individuella regleringen av en anläggning eller  
  
 verksamhet, generella föreskrifter om försiktighetsmått m.m. användas  
  
 för vissa typer av verksamheter. Enligt PBL används inte i  
  
 motsvarande mån generella föreskrifter när det gäller en anläggnings  
  
 eller verksamhets miljökonsekvenser. Miljöbalkens regler innebär att  
  
 tillsyn inriktad just på en anläggnings eller verksamhets miljökonsekvenser  
  
 fortlöpande ska ske. PBL:s tillsynsregler har i dessa  
  
 159 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 hänseenden en mycket mera begränsad inriktning. Tillsyn enligt  
  
 balken ska ske oavsett om tillstånd finns eller inte och ett lov enligt  
  
 PBL hindrar inte ett ingripande enligt balken. Det finns vissa samband  
  
 mellan prövningarna enligt de båda lagarna. Det kan konstateras att  
  
 det formellt endast är i mycket begränsad omfattning som den ena  
  
 lagen binder prövningen enligt den andra lagen. Detta är en  
  
 konsekvens av det tidigare berörda förhållandet att lagarna i princip  
  
 gäller parallellt. Endast i sådana fall då det uttryckligen anges i lag  
  
 anses således den ena lagen formellt bindande för den andra. I  
  
 huvudsak gäller följande. Vissa bestämmelser i miljöbalken ska, som  
  
 tidigare nämnts, tillämpas direkt också vid prövning enligt PBL. Det  
  
 handlar enligt hänvisningar i 2 och 12 kap. PBL främst om  
  
 bestämmelserna i 3 och 4 kap. i balken, som bl.a. behandlar riksintressen,  
  
 men också om bestämmelserna om miljökvalitetsnormer. En  
  
 prövning i ett enskilt ärende av innebörden t.ex. av förekomsten av ett  
  
 riksintresse som gjorts enligt den ena lagen binder däremot inte  
  
 formellt en motsvarande prövning enlig den andra lagen. Enligt bl.a. 16  
  
 kap. 4 § miljöbalken är detaljplaner och områdesbestämmelser till stor  
  
 del bindande för prövningen enligt balken. Tillstånd eller dispens får  
  
 således inte meddelas enligt balken om det skulle strida mot en sådan  
  
 planbestämmelse enligt PBL. Däremot finns det inte något formellt  
  
 hinder mot att vid prövningen enligt balken förbjuda en verksamhet  
  
 som tillåtits enligt PBL. Förordnanden om områdesskydd enligt 7 kap.  
  
 miljöbalken binder inte direkt prövningen enligt PBL men kan  
  
 innebära att ett tillstånd enligt PBL inte kan utnyttjas. I vilken  
  
 utsträckning en bedömning i sak som gjorts vid en prövning enligt den  
  
 ena lagen reellt är styrande för en efterföljande prövning enligt den  
  
 andra lagen även om den inte är formellt bindande är också svårt att  
  
 bedöma. Med hänsyn till de olika lagarnas huvudsakliga  
  
 utgångspunkter kan det anses rimligt att anta att en genom ett PBLbeslut  
  
 uttryckt kommunal lämplighetsbedömning när det gäller  
  
 markanvändningen i stort inom en kommun borde påverka prövningen  
  
 enligt balken. På motsvarande sätt borde miljömyndigheternas  
  
 bedömning i en mera renodlad miljöfråga kanske påverka prövningen  
  
 enligt PBL. I vad mån det verkligen är så är osäkert. Ett praktiskt  
  
 problem i sammanhanget är att en myndighet som prövar enligt den  
  
 ena lagen inte behöver ta reda på och ofta nog inte heller vet om det  
  
 redan skett en prövning enligt den andra lagen.  
  
 Om prövningarna  
  
 enligt båda lagarna överklagas kan beslut också komma växelvis enligt  
  
 de båda lagarna och det är då svårt att säga vilken prövning som kanske  
  
 kunde eller borde ha betydelse för den andra prövningen.  
  
 Resonemanget i det föregående har främst rört förhållandet mellan  
  
 prövningen enligt PBL och den prövning som sker enligt 9 kap.  
  
 miljöbalken. Det kan finnas skäl att ytterligare något beröra också  
  
 förhållandet till prövningen enligt 7 kap. miljöbalken. Kravet på  
  
 prövning enligt 9 kap. miljöbalken gäller generellt för olika slag av  
  
 miljöpåverkande verksamheter oavsett lokalisering. När det talas om  
  
 behovet av samordning med PBL är det också i allmänhet denna  
  
 160 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 prövning som avses. Inom sådana områden där det föreligger ett  
  
 områdesskydd enligt 7 kap. balken kan det emellertid också krävas en  
  
 särskild prövning enligt detta kapitel. Inom reservat eller  
  
 strandskyddsområde kan således krävas dispens och inom område som  
  
 berörs av EG-rättsliga regler om Natura 2000 kan enligt 7 kap. 28 a §  
  
 kan det krävas ett särskilt tillstånd. Delvis men inte i alla avseenden när  
  
 de olika prövningarna enligt miljöbalken samordnade. I vissa fall kan  
  
 det således krävas flera olika prövningar enligt balken och därtill en  
  
 prövning enligt PBL. Sammanfattningsvis kan sägas att prövningarna  
  
 enligt PBL och miljöbalken av anläggningar som kan ha miljöpåverkan  
  
 till stor del handlar om likartade frågor men att tyngdpunkterna skiljer  
  
 något. I båda fallen görs en prövning av lokaliseringens lämplighet  
  
 varvid miljöbalksprövningen i allmänhet utgår främst från  
  
 verksamheten och handlar om i vad mån den valda platsen kan godtas  
  
 för den tänkta verksamheten medan PBL-prövningen i större  
  
 utsträckning kan utgå från det aktuella området och frågan vilken  
  
 markanvändning som området är mest lämpat för. I båda fallen görs  
  
 också en prövning av konsekvenserna för omgivningen varvid  
  
 prövningen enligt PBL i princip har bredare utgångspunkter medan  
  
 miljöbalksprövningen mera är inriktad just på miljöeffekterna.  
  
 Skillnaderna kan ha betydelse men ska inte överdrivas. När det gäller  
  
 många typer av anläggningar kan de något olika utgångspunkterna  
  
 innebära att prövningarna verkligen kompletterar varandra, varvid  
  
 särskilt miljöbalksprövningens karaktär av fortlöpande tillsyn och  
  
 möjlighet till omprövning av villkor är av betydelse. När det gäller t.ex.  
  
 anläggningar för vindkraft är det däremot tydligt att prövningen enligt  
  
 de båda lagarna till mycket stor del handlar om precis samma frågor  
  
 om lokaliseringens lämplighet med hänsyn till landskapsbild och  
  
 omgivande verksamheter samt huruvida avståndet till bebyggelse är  
  
 tillräckligt för att undvika betydande olägenheter för omgivningen.  
  
 Betydelsen av och lämpliga former för samordning kan därför variera  
  
 för olika verksamheter.  
  
 I sina överväganden anförde PBL-kommittén följande s. 797 f.:  
  
 I de tidigare avsnitten har olika typfall för samordning mellan  
  
 miljöbalksprövningen och PBL-prövningen diskuterats. Däremot har  
  
 inte närmare berörts hur vissa särskilda verksamheter ska prövas. När  
  
 det gäller vindkraftsanläggningar har kommittén redan tidigare i olika  
  
 sammanhang behandlat de olika prövningsformerna och kunnat  
  
 konstatera att dagens dubbelprövning inte är motiverad.  
  
 Det kan  
  
 därför finnas anledning att just när det gäller vindkraftsanläggningarna  
  
 något ytterligare diskutera i vilka former prövningen lämpligen bör  
  
 ske. Utgångspunkten bör vara att lokaliseringsprövningen när det  
  
 gäller landbaserade anläggningar så långt möjligt bör ske enligt PBL.  
  
 Tillstånd enligt miljöbalken bör endast krävas för de allra största  
  
 anläggningarna. Gränsen skulle kunna sättas vid den nivå som t.o.m.  
  
 den 31 juli 2005 gällde för regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17  
  
 161 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 kap. miljöbalken, dvs. s.k. gruppstationer med tre eller flera  
  
 vindkraftsaggregat med en sammanlagd uteffekt av minst tio  
  
 megawatt. I övrigt bör lokaliseringen i princip prövas enligt PBL, för  
  
 enstaka anläggningar normalt genom en bygglovsprövning. I det  
  
 sammanhanget bör krav på skyddsåtgärder m.m. kunna föreskrivas vid  
  
 den prövning som ska ske parallellt med anledning av en anmälan  
  
 enligt 9 kap. 6 §. Behandlingen i miljöbalksärendet skulle då i  
  
 normalfallet kunna innebära en hänvisning till generella föreskrifter  
  
 om högsta tillåtna bullernivåer och om maximala tider för  
  
 ljus/skuggningsstörningar vid närliggande bebyggelse samt de  
  
 eventuella ytterligare föreskrifter om försiktighetsmått m.m. som  
  
 krävs i det enskilda fallet. Vid lokaliseringsprövningen i bygglovsärendet  
  
 skulle man med stöd av relativt schablonartade beräkningar  
  
 kunna bedöma det avstånd som, för aktuell typ av anläggning i aktuell  
  
 terrängtyp, behövs mellan anläggningen och bebyggelsen för att de  
  
 generella föreskrifterna ska kunna upprätthållas. Genom tillsyn enligt  
  
 miljöbalken får man sedan kontrollera att angivna värden inte  
  
 överskrids och vid behov föreskriva skyddsåtgärder eller begränsningar  
  
 av verksamheten. I områden där många men mindre anläggningar  
  
 etableras bör prövningen i ökad utsträckning ske genom detaljplan för  
  
 att de sammantagna konsekvenserna ska kunna beaktas. Kommittén  
  
 föreslår därför en skärpning av detaljplanekravet så att hänsyn ska  
  
 kunna tas också till andra anläggningar än dem en aktuell bygglovsprövning  
  
 avser. Utgångspunkten bör vara att detaljplan ska krävas inte  
  
 bara vid en större etablering med flera anläggningar utan också när det  
  
 gäller enstaka anläggningar inom ett område där det finns eller planeras  
  
 också andra anläggningar och där den sammantagna effekten av de  
  
 olika etableringarna innebär risk för betydande miljöpåverkan.  
  
 4.2 Lillgrund  
  
 Vattenfall AB har uppfört en vindkraftspark med 48 vindkraftverk  
  
 med en effekt på 2,3 MW per verk i Öresund, ca 7 km sydost om  
  
 Öresundsbron. Totalhöjden är 115 m. Parken, som beräknas  
  
 producera 0,33 TWh/år, är i drift. Vattenfall har i en skrivelse till  
  
 regeringen pekat på tidsåtgången i tillståndsprocessen för att  
  
 uppföra vindkraftsparken. Skrivelsen har överlämnats till  
  
 utredningen. Tidsåtgången för projektet Lillgrund framgår av  
  
 nedanstående tabell.  
  
 162 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 Tabell 4.1 Tidsåtgång för projektet Lillgrund  
  
 År Miljöbalken m.m. PBL  
  
 Ellagen och ledningsrättslagen  
  
 1997 Beslut om rådighet på  
  
 allmänt vatten från  
  
 Kammarkollegiet.  
  
 1998 Ansökan görs enligt 4  
  
 kap. NRL hos regeringen.  
  
 1999  
  
 2000  
  
 2001 Tillstånd erhålls enligt  
  
 NRL.  
  
 Tillstånd söks enligt  
  
 miljöbalken.  
  
 Koncession söks enligt  
  
 ellagen. Ansökan görs om  
  
 ledningsrätt.  
  
 2002 Tillstånd erhålls enligt  
  
 miljöbalken (överklagas).  
  
 2003 Miljööverdomstolen avgör  
  
 den överklagade frågan  
  
 om tillstånd enligt  
  
 miljöbalken (överklagas).  
  
 Detaljplanen antas av  
  
 kommunen  
  
 (överklagas).  
  
 Länsstyrelsen avgör  
  
 detaljplaneärendet  
  
 (överklagas).  
  
 Beslut erhålls om  
  
 linjekoncession enligt  
  
 ellagen.  
  
 2004 Högsta Domstolen  
  
 lämnar ej  
  
 prövningstillstånd  
  
 avseende  
  
 överklagandena av  
  
 tillståndsansökan enligt  
  
 miljöbalken vilket  
  
 innebär laga kraft.  
  
 Regeringen avgör  
  
 detaljplaneärendet.  
  
 Beslut erhålls från  
  
 lantmäterimyndigheten  
  
 om ledningsrätt enligt  
  
 ledningsrättslagen  
  
 (överklagas).  
  
 2005 Ursprungligt bygglov  
  
 ges.  
  
 Nytt bygglov ges för  
  
 högre verk  
  
 (överklagas).  
  
 Fastighetsdomstolen  
  
 avgör frågan om  
  
 ledningsrätt  
  
 (Överklagas).  
  
 2006 Länsstyrelsen avgör  
  
 bygglovsärendet  
  
 (överklagas).  
  
 Länsrätten avgör  
  
 bygglovsärendet  
  
 (överklagas).  
  
 Hovrätten avskriver  
  
 målet.  
  
 2006–2007 byggs vindkraftverken och levererar nu 2008 el med full kapacitet.  
  
 2007 Kammarrätten avgör  
  
 bygglovsärendet  
  
 (överklagas).  
  
 2008 Bygglovsärendet ligger  
  
 hos Regeringsrätten i  
  
 väntan på avgörande.  
  
 163 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 4.3 Rättsfall  
  
 Det finns en ganska omfattande rättspraxis i vindkraftsärenden,  
  
 bl.a. från Miljööverdomstolen och från Regeringsrätten i rättsprövningsärenden.  
  
 Prejudicerande avgöranden, dvs. avgöranden i  
  
 högsta instans efter prejudikatsdispens, saknas dock i stor utsträckning.  
  
 I den här delen vill utredningen inledningsvis erinra om att  
  
 det redan tidigare i detta betänkande gjorts flera hänvisningar till  
  
 rättsfallTPF 
  
 1 
  
 FPT. I Boverkets nyligen utgivna Vindkraftshandbok finns  
  
 också en praxissammanställning som till största delen omfattar  
  
 avgöranden av Miljööverdomstolen. Inom Miljööverdomstolen har  
  
 det gjorts en uppställning över domstolens avgöranden av frågor  
  
 om talerätt.  
  
 Utredningen har valt tre rättsfall som utgångspunkter för  
  
 rättsfallsanalysen, MörbylångaTPF 
  
 2 
  
 FPT, Utgrunden IITPF 
  
 3 
  
 FPT och  
  
 GabrielsbergetTPF 
  
 4 
  
 F. PT I dessa fall har såväl avgörandena enligt PBL som  
  
 de enligt miljöbalken lästs. Avsikten är inte att lämna en  
  
 redogörelse för gällande rätt på området. Tanken är att få  
  
 åskådningsmaterial för en jämförelse mellan PBL och miljöbalken.  
  
 Området i Mörbylångafallet var beläget utanför detaljplanelagt  
  
 område. Områdesbestämmelser saknades. I kommunens översiktsplan  
  
 var området inte utpekat som lämpligt för uppförande av  
  
 vindkraftverk. Det gällde bygglov för ett vindkraftverk med  
  
 effekten 750 kW och höjden 50 m. På platsen fanns redan tre  
  
 vindkraftverk på 205 kW vardera. Länsstyrelsen anförde följande i  
  
 sitt beslut. Det är i första hand en uppgift för kommunens  
  
 byggnadsnämnd att ta hand om den lokala bebyggelsemiljön. Detta  
  
 sker bl.a. genom att byggnadsnämnden vid bygglovsprövning har  
  
 att ta ställning till om den sökta åtgärden uppfyller kraven i 3 kap.  
  
 PBL på anpassning till landskapsbilden. Vid ett överklagande har  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT I avsnitt 3.2.3 har utredningen hänvisat till några regeringsbeslut enligt PBL. I avsnitt 3.2.5  
  
 har hänvisats till ett rättsfall som visar på översiktsplanernas betydelse för prövningen av  
  
 vindkraftsärenden. Se också hänvisningarna i avsnitt 3.3.1. I avsnitt 3.3.2 hänvisas till flera  
  
 rättsfall som gäller bedömningar enligt reglerna i 3 kap. miljöbalken om riksintressen. En  
  
 hänvisning till ett avgörande av Miljööverdomstolen i en fråga om alternativ lokalisering  
  
 finns i avsnitt 3.3.3. I samma avsnitt hänvisas vad gäller en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 också till rättsfallet angående Gabrielsberget som strax ska beröras från olika aspekter. I  
  
 avsnitt 3.3.6 finns exempel på avgöranden med villkor om ekonomisk säkerhet och i avsnitt  
  
 3.3.7 finns en hänvisning till ett rättsfall gällande ett anmälningspliktigt ärende.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT RÅ 2004 not 207, Miljööverdomstolen den 19 februari 2004, mål nr M 5957-03.  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Kammarrätten i Jönköping den 28 februari 2005, mål nr 2473-04, Miljööverdomstolen den  
  
 3 februari 2006, mål nr M 1265-05.  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT Regeringens beslut den 12 april 2007 med dnr M 2005/1851/f/P samt M 2006/3003/F/P.  
  
 Miljööverdomstolen den 25 oktober 2007, mål nr 300-07.  
  
 164 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 länsstyrelsen därför i princip endast att pröva beslutets inverkan på  
  
 den enskildes rätt och förhållanden. I Mörbylångafallet prövades  
  
 frågor om buller och skugga i både PBL-ärendet och miljöbalksmålet.  
  
 Det framgår inte att dessa frågor bedömdes annorlunda. I  
  
 miljöbalksmålet hade upprättats en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 medan PBL-ärendet avsåg bygglov, där en sådan beskrivning inte  
  
 förekommer. En skillnad mellan lagarna kom fram. På platsen  
  
 fanns alltså redan tre vindkraftverk. Såvitt man kan förstå bidrog  
  
 den omständigheten samt Cementa AB:s fabriksanläggning till att  
  
 det nya vindkraftverket vid PBL-prövningen inte ansågs påverka  
  
 natur- och kulturvärdena på platsen i sådan grad att hinder mot  
  
 bygglov förelåg. Bygglov beviljades. Vid miljöbalksprövningen  
  
 spelade de befintliga vindkraftverken en annan roll.  
  
 Miljöprövningsdelegationen vid länsstyrelsen (MPD) hade  
  
 meddelat tillstånd till drift av fyra vindkraftverk varav ett var nytt  
  
 och tre var befintliga. Miljödomstolen upphävde MPD:s tillstånd  
  
 till de tre befintliga vindkraftverken, vilka ägdes av annat bolag.  
  
 Miljödomstolen fann att förutsättningar inte förelegat att pröva  
  
 tillståndsfrågan avseende fler verk än som bolaget förfogade över.  
  
 Enligt Miljööverdomstolen skulle ett bifall till bolagets ansökan om  
  
 tillstånd kunna få rättsverkningar för ägaren av de tre befintliga  
  
 verken. Därtill kom att några av de villkor som hade meddelats för  
  
 tillståndet även tog sikte på de befintliga verken. Denne ägare hade  
  
 trots detta inte getts möjlighet att yttra sig. Detta ansåg  
  
 Miljööverdomstolen strida mot grundläggande processrättsliga  
  
 principer. Felet ansågs vara av sådan art att underinstansernas  
  
 avgöranden skulle undanröjas, oavsett om någon part yrkat det  
  
 eller inte. Även frågan om talerätt prövades i båda ärendena.  
  
 Eftersom namnen på klagandena inte framgår av referatet av  
  
 miljöbalksfallet är det svårt att säga om bedömningarna skilde sig åt  
  
 i denna fråga.  
  
 I rättsfallen angående Utgrunden II var det vid prövningen  
  
 enligt miljöbalken fråga om uppförande och drift av 24 vindkraftverk  
  
 med en effekt på vardera 3 MW och totalhöjden 150 m. I  
  
 bygglovsärendet avsåg ansökan bygglov i 20 fall och bygglov för  
  
 tillfällig åtgärd i fyra fall. Kommunen beviljade ansökningen. Det  
  
 fanns ingen detaljplan men berörda kommuner hade utarbetat en  
  
 vindkraftspolicy. Länsrätten, som helt avslog överklagandena,  
  
 hänvisade i skälen för sitt beslut till kommunens översiktsplan, och  
  
 i fråga om bullerinverkan, till Boverkets år 2003 utgivna  
  
 vindkraftshandbok. Ansökan om tillfälligt bygglov avslogs av  
  
 165 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 kammarrätten. I bygglovsfrågan anförde kammarrätten att  
  
 vindkraftverken skulle placeras på förhållandevis stort avstånd från  
  
 såväl fastlandet som Öland samt i nära anslutning till befintliga  
  
 verk. Landskapsbilden över Kalmarsund skulle i och för sig komma  
  
 att förändras, men inte på ett sådant påtagligt sätt att bygglovet  
  
 med hänsyn till landskapsbilden eller natur- och kulturvärden  
  
 skulle upphävas. Utredningen i målet gav enligt kammarrätten inte  
  
 heller stöd för att vindkraften skulle komma att orsaka betydande  
  
 olägenheter i form av främst buller för de boende på Öland. Vad  
  
 klagandena anfört eller vad som i övrigt framkommit i målet  
  
 utgjorde enligt kammarrätten inte skäl för annan bedömning. Detta  
  
 ledde till att bygglov beviljades. I Miljöbalksmålet, som gällde  
  
 miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet, hade regeringen  
  
 gjort en tillåtlighetsprövning. När ansökan gjordes hos  
  
 miljödomstolen skulle regeringen obligatoriskt tillåtlighetspröva  
  
 vindkraftsparker med en sammanlagd uteffekt överstigande  
  
 10 MW. Miljödomstolen hade i en första omgång enligt 21 kap. 7 §  
  
 miljöbalken med eget yttrande överlämnat ärendet till regeringen  
  
 för tillåtlighetsprövning. Enligt 21 kap. 7 § 2 st. och 23 kap. 7 §  
  
 miljöbalken ska en domstol fortfarande överlämna ett mål till  
  
 regeringen om domstolen finner att målet rör även ett annat  
  
 allmänt intresse av synnerlig vikt än sådant som avses i 1 kap. 1 §  
  
 miljöbalken. Miljööverdomstolen har endast vid ett tillfälle  
  
 tillämpat bestämmelsen. Det gällde ett mål, Utgrunden I som avsåg  
  
 sju vindkraftverk à 1,5 MW, i Kalmarsund. Intresset av att  
  
 producera energi ställdes mot det hot som etableringen kunde  
  
 innebära gentemot det stora antal flyttfåglar som passerar  
  
 Kalmarsund. Regeringen bedömde att även denna, första  
  
 vindkraftspark, var tillåtlig. I tillståndsärendet Utgrunden II gav  
  
 miljödomstolen tillstånd till att uppföra och driva 24 vindkraftverk  
  
 med villkor som gällde  
  
  effekt, rotordiameter och totalhöjd  
  
  nedläggande och bibehållande av kablar  
  
  tidsbegränsning av verksamheten  
  
  positionsangivelse för vindkraftverk och mätmaster  
  
  sjösäkerhetsåtgärder  
  
  kabeldjup  
  
  buller, med riktvärdesangivelse  
  
  säkerhet för återställningskostnader  
  
 166 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
  program för undersökningar av vindkraftsanläggningens  
  
 påverkan på säl, fisk- och bottenfauna, flyttfåglar samt  
  
 fladdermöss  
  
  fondavsättning av vindkraftverkens produktionsvärde  
  
 Gabrielsberget gällde detaljplan och tillståndsansökan för  
  
 40 vindkraftverk med en effekt på sammanlagt 120 MW samt en  
  
 höjd av högst 150 m, en rotordiameter på ca 100 m och en effekt av  
  
 2 MW per verk. Total installerad effekt blir 80 MW och den  
  
 beräknade energiproduktionen ca 250 GWh per år. Planområdet  
  
 omfattar ca 760 hektar.  
  
 Hittills har beträffande Gabrielsberget en detaljplan fastställts  
  
 för vindkraftverken och tillstånd beviljats enligt miljöbalken.  
  
 Detaljplanebeslutet består även efter Regeringsrättens avgörande  
  
 den 26 juni 2008 i mål om rättsprövning. I miljömålet vägrade  
  
 Högsta domstolen prövningstillstånd den 23 juni 2008. Bygglov  
  
 beviljades den 10 juli 2008 och överklagades den 31 juli 2008.  
  
 Miljödomstolen har meddelat en omfattande dom på drygt  
  
 70 sidor. Sakfrågorna har blivit föremål för en detaljerad genomgång.  
  
 Många villkor av samma art som i Utgrundsmålet kommer  
  
 igen. Miljödomstolen gjorde bl.a. det konstaterandet att eftersom  
  
 det inte fanns någon lagakraftvunnen plan för området, stred den  
  
 ansökta verksamheten inte mot någon sådan plan.  
  
 Miljööverdomstolen hade inget att invända mot de villkor  
  
 miljödomstolen bestämt och fastställde domen. PBL-processen var  
  
 vid prövningen i länsstyrelsen, som är överinstans vid överklagande  
  
 av detaljplaner, i huvudsak inriktad på processuella frågor rörande  
  
 talerätten. Länsstyrelsens beslut är på elva sidor, varav en halv sida  
  
 avser sakfrågan, dvs. eventuella olägenheter för omgivningen.  
  
 Denna fråga belystes alltså inte i nämnvärd omfattning i  
  
 länsstyrelsens beslut. Detsamma kan sägas om det efterföljande  
  
 regeringsbeslutet. Därvid är att märka att enligt 13 kap. 8 § PBL ska  
  
 den myndighet, som har att pröva ett överklagande av ett beslut att  
  
 anta, ändra eller upphäva en detaljplan, områdesbestämmelser eller  
  
 en fastighetsplan, antingen fastställa eller upphäva beslutet i dess  
  
 helhet. Detta begränsar naturligtvis i hög grad möjligheterna för en  
  
 överinstans att i ett mål om en överklagad detaljplan ta ställning till  
  
 enskildheter i det överklagade avgörandet. Miljööverdomstolen,  
  
 däremot, hade att ta ställning till ett antal yrkanden om  
  
 villkorsändringar. I rättsprövningsärendet yttrade regeringen sig till  
  
 Regeringsrätten. Kommunen lät den konsultfirma som tagit fram  
  
 167 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 detaljplanehandlingar och miljökonsekvensbeskrivning även  
  
 hantera samtliga processer rörande detaljplanen. Samma  
  
 miljökonsekvensbeskrivning användes i båda ärendena och även  
  
 samrådsförfarandet var gemensamt. Regeringen framhöll i  
  
 yttrandet att en miljökonsekvensbeskrivning som tagits fram enligt  
  
 miljöbalkens krav kan användas i detaljplaneförfarandet. Vidare är  
  
 det fullt möjligt att anordna gemensamma möten, såsom samråd  
  
 enligt 5 kap. PBL samt samråd enligt 6 kap. miljöbalken.  
  
 Regeringen fann det dock viktigt att framhålla att mötet sker enligt  
  
 olika författningar och att det är två olika ansvariga huvudmän.  
  
 Regeringen konstaterade att det saknas bestämmelser om formerna  
  
 för samråd enligt PBL. Mot bakgrund av att det i gällande  
  
 lagstiftning saknas bestämmelser om formerna för samråd ansåg  
  
 regeringen att planförfarandet skett i enlighet med tillämpliga  
  
 bestämmelser och praxis. Avslutningsvis noterade regeringen att  
  
 miljöprocessutredningens uppdrag omfattar eventuella  
  
 författningsändringar i PBL och miljöbalken beträffande  
  
 samordning och samråd i prövningsförfarandet. I sitt beslut i  
  
 rättsprövningsfrågan kom Regeringsrätten till samma slut som  
  
 regeringen. Utredningen återkommer i avsnittet med överväganden  
  
 och förslag till Regeringsrättens beslut.  
  
 Om Gabrielsberget är ett exempel på hur komplicerat ett ärende  
  
 kan bli när ett område läggs under detaljplan är fallet med  
  
 vindkraftsparken i Oxhult i Laholms kommun ett exempel på  
  
 motsatsen. Ansökan om att en plan skulle upprättas gjordes den  
  
 31 maj 2007. Planområdet omfattade ca 209 hektar. Efter  
  
 föreskrivet planförfarande antogs detaljplanen i kommunfullmäktige  
  
 den 31 januari 2008 och vann laga kraft den 29 februari  
  
 2008. Vindkraftsparken omfattar 12 vindkraftverk med en maximal  
  
 effekt på 3 MW per verk och en totalhöjd på maximalt 150 m. Den  
  
 totala tidsåtgången för planärendet var alltså ca nio månader.  
  
 Laholms kommun upprättade inget program vid antagandet av  
  
 detaljplanen. Planärendet initierades av att exploatören begärde att  
  
 den aktuella vindkraftsparken skulle planläggas, varefter  
  
 kommunstyrelsen överlät åt exploatören att med egen konsult  
  
 utarbeta ett planförslag. Det var även exploatörens konsult som  
  
 arbetade fram miljökonsekvensbeskrivningen, som var densamma  
  
 både enligt PBL och miljöbalken. Samrådsmöte hölls med sakägare  
  
 och allmänheten vid ett och samma tillfälle, vilket samordnades  
  
 med tillståndet enligt miljöbalken. I såväl kallelse och annons som  
  
 vid mötet framhölls att det var fråga om samråd både i planärendet  
  
 168 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 och i tillståndsärendet. De som ville ge synpunkter kunde göra det  
  
 samlat vare sig det gällde synpunkter i planärendet eller i tillståndsärendet.  
  
 Kommunen tog emot yttrandena och gjorde en  
  
 samrådsredogörelse. Under genomförandetiden på fem år krävs  
  
 inte bygglov för vindkraftverk, teknikbyggnader och ställverk som  
  
 överensstämmer med planbestämmelserna. Marklov krävs inte för  
  
 schaktning och fyllning i samband med etablering av  
  
 vindkraftsparken. Efter samråd gjordes ansökan om tillstånd enligt  
  
 miljöbalken den 30 oktober 2007. Två enskilda fastighetsägare hade  
  
 invändningar. Länsstyrelsen meddelade tillstånd, innehållande  
  
 verkställighetsförordnande, den 2 april 2008. Ett överklagande  
  
 avvisades som för sent inkommet.  
  
 I de – ovan nämnda – tre genomgångna rättsfallen kan man inte  
  
 tala om någon dubbelprövning i den bemärkelsen att ärendena varit  
  
 identiska. Dock kvarstår det att samma anläggningar prövats både  
  
 enligt PBL och enligt miljöbalken. I fallen Mörbylånga och  
  
 Utgrunden blev utgången delvis olika i målet enligt PBL och enligt  
  
 miljöbalken. Detta berodde dock inte på olika bedömning i fråga  
  
 om olägenheter för omgivningen m.m. I fallet med Mörbylånga  
  
 berodde skillnaden mellan miljöprövningen och PBL-prövningen  
  
 på ett formellt fel i målet enligt miljöbalken i och med att beslut  
  
 fattades som påverkade rättigheter för personer som inte getts  
  
 möjlighet att yttra sig. I fallet Utgrunden berodde skillnaden på  
  
 särskilda bestämmelser i PBL om tillfälligt bygglov. PBLöverprövningen  
  
 är framför allt när det gäller överklagade  
  
 detaljplaner huvudsakligen av formell natur. Förfarandet präglas av  
  
 kommunens dominerande ställning. Sakprövningen sker i  
  
 miljöärendet. Detta är dock inte särskilt omfattande utan gäller  
  
 företrädesvis parametrarna buller och skuggeffekter. Lokaliseringsfrågan  
  
 avgörs enligt båda lagarna i huvudsak mot bakgrund av dessa  
  
 parametrar.  
  
 Som exempel på en mer omfattande prövning enligt PBL kan  
  
 nämnas Kammarrättens i Sundsvall dom den 18 december 2007  
  
 (mål nr 2263-06). Det var ett överklagat bygglov. I länsrätten  
  
 prövades ingående frågorna om lämplig användning av aktuellt  
  
 område, påverkan på landskapsbilden samt olägenheter på  
  
 omgivningen, dvs. frågor som också prövas i mål om tillstånd till  
  
 miljöfarlig verksamhet. Huvudfrågan i målet var dock om bygglov  
  
 kan meddelas för uppförande av sju vindkraftverk i ett område som  
  
 inte omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser utan  
  
 föregående detaljplaneläggning. Kammarrätten fann att  
  
 169 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 hänvisningen i 5 kap. 1 § 2 st. PBL till 8 kap. 2 § 6 samma lag  
  
 medför att kravet på om bygglovet måste föregås av en detaljplan  
  
 ska prövas mot bestämmelserna i 5 kap. 1 § 1 st. PBL. Frågan i  
  
 målet gällde uppförande av sju vindkraftverk på ett berg med ett  
  
 avstånd mellan varje verk på 400 m. Uppförandet och driften skulle  
  
 inte komma att ställa krav på andra gemensamhetsanläggningar än  
  
 vägar. Således var det inte fråga om anläggningar för vatten och  
  
 avlopp, parkeringsplatser m.m. På grund av sin storlek skulle  
  
 verken bli synliga på långt håll. Det var fråga om en skogsbygd med  
  
 få fastboende. Vid en sammantagen bedömning av  
  
 omständigheterna i målet fann Kammarrätten att den sökta  
  
 åtgärden inte kunde hänföras till begreppet ny sammanhållen  
  
 bebyggelse. Den sökta åtgärden ställde enligt Kammarrätten därför  
  
 inte krav på att prövningen av markens lämplighet för bebyggelse  
  
 och reglering av bebyggelsemiljöns utformning skulle ske genom  
  
 detaljplan. Exemplet visar att domstolarna intar en försiktig  
  
 hållning till detaljplanekravet. Även i tämligen uppenbara fall kan  
  
 man räkna med att frågan prövas med stor omsorg. Detta innebär  
  
 naturligtvis en betydande osäkerhet för projektörerna.  
  
 Ytterligare ett fall kan nämnas där utebliven detaljplan inte  
  
 ansetts utgöra ett hinder för bygglov. I ett beslut den 17 juni 2004  
  
 upphävde regeringen ett beslut av länsstyrelsen varigenom  
  
 länsstyrelsen undanröjt ett beviljat bygglov i ett område utanför  
  
 detaljplan. Länsstyrelsen hade som skäl för sitt beslut angett att det  
  
 berörda området borde detaljplaneras. Regeringen fann emellertid  
  
 att det inte fanns något hinder enligt 3 kap. 1 § PBL att bevilja  
  
 bygglov. Miljödomstolen hade med stöd av 26 kap. 9 § miljöbalken  
  
 förbjudit sökandena att uppföra vindkraftverken utan tillstånd.  
  
 Detta förhållande utgjorde enligt Regeringsrättens uttalande i det  
  
 efterföljande rättsprövningsärendet inte skäl att upphäva  
  
 regeringens beslut.TPF 
  
 5 
  
 FPT Fallet visar dels på vikten av en samordnad  
  
 handläggning på det kommunala planet av en anmälan och en  
  
 bygglovsansökan, dels på ett behov av tydligare regler i 5 kap. 1 §  
  
 när det gäller detaljplanekravet.  
  
 I Kammarrättens dom den 18 december 2007 redogörs också för  
  
 talerätten för sakägare enligt PBL. Regeringsrätten har i rättsfallet  
  
 RÅ 1998 not. 78 uttalat att vad gäller beslut om bygglov anses  
  
 enligt fast praxis sådana beslut angå, förutom sökanden, ägare till  
  
 de fastigheter som gränsar direkt till den fastighet bygglovet gäller  
  
 TP 
  
 5 
  
 PT Regeringsrätten den 13 mars 2006, mål nr 5398-04.  
  
 170 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 och därutöver ägare till fastigheter i nära grannskap som är särskilt  
  
 berörda med hänsyn till arten och omfattningen av det byggande  
  
 som avses med bygglovet, naturförhållandena på platsen, m.m. För  
  
 att överklaga krävs således enligt PBL att, för en fastighet som inte  
  
 direkt gränsar till den fastighet bygglovet avser, gäller att  
  
 fastigheten ska vara belägen i nära grannskap samt vara särskilt  
  
 berörd för att fastighetsägaren ska ha rätt att överklaga ett beslut  
  
 om bygglov. Andra enskilda än fastighetsägare eller innehavare av  
  
 särskild rätt till fastighet har inte rätt att överklaga som sakägare.  
  
 Denna skrivning kan jämföras med Miljööverdomstolens  
  
 motivering i MÖD 2005:33, där miljödomstolen hade avvisat några  
  
 överklaganden. Miljööverdomstolen anförde följande. De klagande  
  
 bor på ett avstånd av ca 1,6 km från den tänkta vindkraftsanläggningen 
  
 . Den är avsedd att placeras högt i landskapet vilket  
  
 medför att den syns på långt håll. De klagande har uttryckt oro för  
  
 buller och solblink/skuggning. De har också anfört att  
  
 vindkraftsanläggningen kommer att utgöra ett dominerande inslag i  
  
 miljön. Mot bakgrund av vad de klagande har anfört i målet fann  
  
 Miljööverdomstolen att de olägenheter de klagande gjorde gällande  
  
 inte var endast teoretiska eller helt obetydliga. Miljööverdomstolen,  
  
 som hänvisade till NJA 2004 s. 590 I och II, biföll  
  
 överklagandet.  
  
 Som tidigare nämnts blev frågan om talerätten föremål för  
  
 omfattande bedömning i målet om detaljplan för Gabrielsberget.  
  
 En första förutsättning för rätten att överklaga en detaljplan är att  
  
 man har framfört synpunkter senast under utställningstiden, se  
  
 avsnitt 3.2.6, och att dessa inte blivit tillgodosedda. I länsstyrelsens  
  
 beslut om Gabrielsberget finns en redogörelse för praxis om  
  
 talerätt i överklagade detaljplaneärenden. För rätt att överklaga  
  
 krävs att ens enskilda rätt är berörd av den föreslagna  
  
 markanvändningen. Den markanvändning som hanteras i  
  
 planförslaget ska påverka den enskildes fastighetsinnehav. Att  
  
 inneha en obebyggd fastighet i närheten av planområdet utgör  
  
 exempelvis inte grund för att få sin sak prövad eftersom någon  
  
 enskild rättighet inte kan anses berörd av angränsande planers  
  
 påverkan på fastighetsinnehav utan bebyggelse. Beträffande  
  
 vindkraftsparker kan enligt länsstyrelsen enskild rätt inte anses  
  
 påverkad enbart av synintrycket av verken på långt håll.  
  
 Länsstyrelsen bedömde att boende inom 1 km från gränsen besatt  
  
 enskild rätt som kunde påverkas på ett sätt som berättigade till  
  
 prövning av intrångseffekterna för den enskilde i förhållande till  
  
 171 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 allmänintresset att uppföra vindkraftverk. I fråga om buller valde  
  
 länsstyrelsen att vid prövningen ta hänsyn till bostadsetableringar  
  
 strax utanför 40 dBA-kurvan. Regeringen godtog i huvudsak  
  
 länsstyrelsens bedömning i fråga om talerätten. Länsstyrelsen  
  
 prövade också, utan någon särskild kommentar, ett överklagande  
  
 från en sameby.  
  
 Eftersom en sameby inte i denna egenskap är fastighetsägare får  
  
 frågan om samernas talerätt bedömas särskilt när det gäller  
  
 tillämpningen av PBL. Detta är inte fallet i ärenden enligt  
  
 miljöbalken eftersom de tidigare angivna kriterierna för talerätt inte  
  
 är upphängda på den klagandes egenskap att vara fastighetsägare.  
  
 Frågan om samernas talerätt enligt PBL behandlas av Long i  
  
 Förvaltningsrättslig Tidskrift 2003 s. 364. När det gäller  
  
 detaljplaner anses att samebyar och enskilda renskötselföretag som  
  
 har ett väsentligt intresse av ett planförslag ska beredas tillfälle till  
  
 samråd och därmed bli berättigad att överklaga oberoende av om  
  
 man är kommuninnevånare eller ej. När det gäller bygglov är  
  
 samernas talerätt mer osäker. Tillämpningen varierar mellan  
  
 kommunerna. En del kommuner räknar inte samerna som sakägare  
  
 eftersom renskötselrätten inte är inskriven i fastighetsboken.  
  
 I mål och ärenden enligt PBL har naturligtvis kommunen en  
  
 stark ställning eftersom kommunen enligt PBL har en principiell  
  
 bestämmanderätt i fråga om markanvändningen. Den enskilde kan  
  
 dock få rätt mot kommunen i ett ärende om bygglov även om  
  
 kommunen har avslagit en ansökan om bygglov. När det gäller  
  
 vindkraftverk finns det dock i kommentaren av Duffy m.fl. till  
  
 PBL inte någon anteckning om att bygglov beviljats mot  
  
 kommunens önskan. När det gäller detaljplaner kan kommunen  
  
 sätta stopp för en vindkraftsetablering antingen genom att vägra  
  
 upprätta detaljplan (ett sådant beslut kan bara överklagas enligt  
  
 reglerna om laglighetsprövning) eller genom att ställa krav på  
  
 detaljplan när ansökan om bygglov görs.  
  
 Även vid tillämpningen av miljöbalken har emellertid  
  
 kommunen en stark ställning. Kommunen kan alltid överklaga ett  
  
 tillståndsbeslut. Genom beslut i anmälningsärenden kan  
  
 kommunen förbjuda en verksamhet. Vidare har kommunernas  
  
 planer och vindkraftspolicys tillerkänts stor betydelse i rättspraxis.  
  
 Som exempel kan nämnas MÖD 2005:66, där såväl länsstyrelsen  
  
 som miljödomstolen hade avslagit en ansökan. Miljööverdomstolen  
  
 anförde: En aktuell och väl underbyggd översiktsplan har stor  
  
 betydelse för vad som kan anses vara en lämplig plats för en  
  
 172 
  
 SOU 2008:86 Dubbelprövning  
  
 verksamhet som kräver tillstånd. Med hänsyn till att det aktuella  
  
 området är det enda området som kommunen har pekat ut som en  
  
 lämplig plats för vindkraft finner Miljööverdomstolen att den  
  
 utredning bolaget presenterat får anses vara tillräcklig för en  
  
 bedömning av lokaliseringen. Hinder enligt instansordningsprincipen  
  
 mot att Miljööverdomstolen nu även fastställer villkoren  
  
 föreligger inte eftersom det rör sig om villkor som är väl  
  
 förankrade i praxis. Det gällde tre vindkraftverk som skulle bli  
  
 105 m höga och med en effekt på 1,8 MW för varje vindkraftverk.  
  
 Samma utgång kan noteras i Miljööverdomstolens dom den  
  
 20 september 2005 i mål nr 9959-04. Det finns ytterligare fall som  
  
 går i samma riktning. Sammanfattningsvis kan konstateras att en  
  
 vindkraftsutbyggnad som står i överensstämmelse med en  
  
 översiktsplan godtas vid prövningen enligt miljöbalken.  
  
 Översiktsplanens betydelse som beslutsunderlag torde därför inte  
  
 vara mindre vid prövning enligt miljöbalken än vad som är fallet i  
  
 mål och ärenden enligt PBL. Om en översiktsplan är föremål för  
  
 omarbetning har det i några fall ansetts utgöra skäl för att ogilla en  
  
 ansökan om tillstånd enligt miljöbalken eller att förbjuda  
  
 uppförandet av ett vindkraftsverk (MÖD 2003:137 och MÖD  
  
 2003:138).  
  
 Endast i några enstaka fall har Miljööverdomstolen gått emot  
  
 kommunens beslut. Miljööverdomstolens ställningstagande har då  
  
 inneburit att en vindkraftsutbyggnad inte kommit till stånd. I ett  
  
 fall avslogs en ansökan trots att kommunen tillstyrkt. Det var fråga  
  
 om tio vindkraftverk med en beräknad effekt om 2–3 MW för varje  
  
 vindkraftverk och med en totalhöjd på 125 m för varje torn.  
  
 Verksamheten skulle enligt ansökan bedrivas i ett Natura 2000  
  
 område. Naturvårdsverket, länsstyrelsen och Kammarkollegiet  
  
 hade avstyrkt ansökan.TPF 
  
 6 
  
 FPT  
  
 När det gäller omständigheter som åberopats som skäl för att  
  
 bevilja ansökningar om att uppföra vindkraftverk kan nämnas  
  
 statsmakternas målsättning för vindkraftsutbyggnaden. Som en  
  
 rättskälla har även nämnts Boverkets Vindkraftshandbok, 2003 års  
  
 upplaga. Det har gällt säkerhetsavstånd till väg och skuggeffekter.TPF 
  
 7 
  
 FPT  
  
 Genom en dom den 3 juni 2008 fastställde Miljööverdomstolen  
  
 en dom som meddelades av Nacka tingsrätt den 12 april 2007.  
  
 Genom miljödomstolens dom lämnades sökanden tillstånd att  
  
 TP 
  
 6 
  
 PT Miljööverdomstolen den 9 november 2007, mål. nr 8428-06.  
  
 TP 
  
 7 
  
 PT Kammarrätten i Jönköping den 18 december 2007, mål nr 2162-06, respektive MÖD  
  
 2003:86.  
  
 173 
  
 Dubbelprövning SOU 2008:86  
  
 uppföra och driva en vindkraftsanläggning bestående av sex  
  
 vindkraftverk med en högsta höjd om 130 m och en sammanlagd  
  
 effekt om 18 MW. Verket låg alltså med god marginal inom den  
  
 gräns enligt vilken det numera är tillräckligt att göra anmälan till  
  
 kommunen för att enligt miljöbalken få anlägga och driva ett  
  
 vindkraftverk. Anledningen till att det blev en tillståndsprövning  
  
 var att ansökningen gjordes före den 1 december 2006. Tillståndet  
  
 förenades med sedvanliga villkor. Dessutom ålades sökanden att  
  
 ställa säkerhet om 50 000 kr per vindkraftverk för nedmonteringskostnader  
  
 och återställande av markytor m.m. I domen fick  
  
 sökanden också tillstånd att nedmontera 20 befintliga mindre  
  
 vindkraftverk.  
  
 174 
  
 5 Utländska förhållanden  
  
 Enligt direktiven bör utredningen beakta erfarenheter från andra  
  
 länder t.ex. Tyskland och Danmark.  
  
 Olika länder har kommit olika långt avseende vindkraftsutbyggnaden 
  
 . Hur utbyggnaden av vindkraft ser ut i hela Europa  
  
 och i vissa länder utanför Europa framgår av nedanstående tabell.  
  
 Tabell 5.1 Jämförelse av vindkraftsutbyggnaden i olika länder  
  
 Land Vindkraft som installerad  
  
 effekt 2007  
  
 Vindkraft som ungefärlig procent  
  
 av elanvändningen 2007  
  
 Tyskland 22 247 MW 7 %  
  
 USA 16 818 MW  
  
 Spanien 15 145 MW 12 %  
  
 Indien 8 000 MW  
  
 Kina 6 050 MW  
  
 Danmark 3 125 MW 21 %  
  
 Italien 2 726 MW 2 %  
  
 Frankrike 2 454 MW 1 %  
  
 Storbritannien 2 389 MW 2 %  
  
 Portugal 2 150 MW 9 %  
  
 Kanada 1 846 MW  
  
 Nederländerna 1 746 MW 3 %  
  
 Japan 1 538 MW  
  
 Österrike 982 MW 3 %  
  
 Irland 805 MW 8 %  
  
 Grekland 871 MW 4 %  
  
 Sverige 788 MW 1 %  
  
 Norge 333 MW  
  
 Belgien 287 MW 1 %  
  
 Polen 276 MW 0,5 %  
  
 Turkiet 146 MW  
  
 Tjeckien 116 MW  
  
 Finland 110 MW 0,3 %  
  
 Ukraina 89 MW  
  
 Bulgarien 70 MW 0,5 %  
  
 Ungern 65 MW  
  
 Estland 58 MW 2 %  
  
 Litauen 50 MW 1 %  
  
 175 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 Land Vindkraft som installerad  
  
 effekt 2007  
  
 Vindkraft som ungefärlig procent  
  
 av elanvändningen 2007  
  
 Luxemburg 35 MW 1 %  
  
 Lettland 27 MW 1 %  
  
 Kroatien 17 MW  
  
 Schweiz 12 MW  
  
 Rumänien 8 MW 0,03 %  
  
 Slovakien 5 MW 0,04 %  
  
 Färöarna 4 MW  
  
 Totalt i Europa 57 136 MW  
  
 Totalt i världen 93 864 MW  
  
 Källa: European Wind Energy Association www.ewea.org samt Global Wind Energy Council, GWEC  
  
 Global Wind 2007 Report www.gwec.net.  
  
 De länder i Europa som har byggt ut vindkraften mest är, vilket  
  
 syns i ovanstående tabell, Tyskland, Spanien och Danmark.  
  
 Regelverket för utbyggnaden av vindkraft i dessa länder kommer  
  
 att beskrivas närmare nedan.  
  
 5.1 DanmarkTPF 
  
 1 
  
 FPT  
  
 Danmark har sedan länge haft en kraftig utbyggnad av vindkraft  
  
 och hade år 2007 över 3 000 MW installerad effekt vilket motsvarar  
  
 mer än 20 % av landets elförbrukning. Danmark är därmed det land  
  
 i Europa som har störst andel av sin elförsörjning ordnad genom  
  
 vindkraft. Danmark har ca 25 års erfarenhet av vindkraftsutbyggnad  
  
 och det finns i dag över 5 000 vindkraftverk i Danmark.  
  
 Som en röd tråd genom förfarandet går rätten för dem som berörs  
  
 att komma till tals.  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT Den danska regionindelningen och kommunindelningen har år 2007 delvis ändrats.  
  
 Följande framställningar som delvis behandlar Danmark finns utgivna före eller under 2007:  
  
 Medvind i uppförsbacke – En studie av den svenska vindkraftspolitiken – Rapport till  
  
 Expertgruppen för miljöstudier 2006:1, Brown och Sullivan s. 101, s. 122– 
  
 125,  
  
 Legal Preconditions for Wind Power Implementation in Sweden and Denmark,  
  
 Brown, Luleå Tekniska Universitet, 2006, s. 99–133,  
  
 Svensk och dansk tillståndsprövning av vindkraft – En jämförelse av två nationella regelsystem,  
  
 Examensarbete vid Lunds Universitet, 2007, av Hernandez med Morris  
  
 som handledare s. 33–49.  
  
 176 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 5.1.1 Allmänt om Danmark  
  
 Organisationen för regeringsdepartementen och förvaltningsmyndigheterna  
  
 är annorlunda i Danmark jämfört med Sverige. I  
  
 Danmark lyder de centrala verken under regeringsdepartementen  
  
 och intar inte samma självständiga ställning som i Sverige. Ansvarig  
  
 minister kan ingripa direkt i en myndighets arbete. För vindkraft är  
  
 det på nationell nivå i huvudsak två departement och två centrala  
  
 verk som är ansvariga. Vindkraft på land hanteras av Miljöministeriet  
  
 och därunder av By- og landskapsstyrelsen medan  
  
 vindkraft till havs tillhör Klima- og energiministeriet och  
  
 Energistyrelsen.  
  
 På regional och kommunal nivå genomgick Danmark år 2007 en  
  
 reform där 14 AmtTPF 
  
 2 
  
 FPT blev 5 regioner och 270 kommuner blev 98.  
  
 Det danska regelverket för vindkraft på land är baserat på en  
  
 planering som styr vilka områden som ska tas i anspråk för  
  
 vindkraftsutbyggnad. Plansystemet är hierarkiskt vilket innebär att  
  
 lägre myndigheter, kommunerna inräknade, är skyldiga att planera i  
  
 enlighet med och sträva efter vad regeringen och centrala  
  
 myndigheter angivit. Med planerna som underlag kan sedan en  
  
 exploatörs ansökan om tillstånd att sätta upp vindkraftverk  
  
 behandlas. Ibland kan man även bygga direkt med stöd av en  
  
 lokalplan. Systemet bygger i huvudsak på följande föreskrifter.  
  
  Planlagen- Bekendtgörelse nr 813 af 21/06/2007 av lov om  
  
 planlægning.  
  
  Vindkraftscirkuläret – Cirkulære nr. 100 af 10 juni, 1999 om  
  
 planlægning for og landzonetilladelse til opstilling av  
  
 vindmøller.  
  
  Regler om miljökonsekvensbeskrivningar – Bekendtgørelse om  
  
 vurdering af visse offentlige og private anlægs virkning på  
  
 miljøet (VVM) i medfør af lov om planlægning, nr 1335 af  
  
 06/12/2006 (VVM-bekendtgörelsen).  
  
  Bullerförordning – Bekendtgørelse nr 1518 af 14/12/2006 om  
  
 støj fra vindmøller.  
  
  Typgodkännande – Bekendtgørelse nr 1018 af 20/08/2007 om  
  
 teknisk godkendelsesordning for konstruktion, fremstilling og  
  
 opstilling af vindmøller.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT Amt motsvarades snarast av län på svenska.  
  
 177 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
  Bygglagen och byggreglementet- Bekendtgørelse nr 452 af  
  
 24/06/1998 af byggelov och bekendtgørelse nr 45 af 30/01/2008  
  
 om offentliggørelse af bygningsreglement 2008.  
  
 För etablering av vindkraftverk i havsområdena sker en  
  
 övergripande planering på statlig nivå vilken sköts av  
  
 Energistyrelsen. För att uppföra vindkraftverk i havet krävs särskilt  
  
 regeringstillstånd vilket är delegerat till Energistyrelsen.  
  
 Prövningen av vindkraft till havs sker enligt ellagen Bekendtgørelse  
  
 nr 1115 af 08/11/2006 af lov om elforsyning.  
  
 5.1.2 Planlagen  
  
 Den danska planlagen har som övergripande syfte att förena  
  
 samhällets olika intressen avseende markanvändning samt att  
  
 medverka till att skydda natur och miljö så att samhällsutvecklingen  
  
 kan ske på ett uthålligt sätt med respekt för  
  
 människors livsvillkor och bevarandet av djur- och växtliv.  
  
 Planeringen sker på nationell, regional och lokal nivå. De  
  
 underliggande nivåerna, dvs. kommunerna, är skyldiga att följa  
  
 föreskrifter av centrala myndigheter vilka i sin tur är underställda  
  
 regeringens beslut. Systemet kallas rammestyring. Sedan  
  
 kommunreformen 2007 har mer ansvar lagts på kommunerna.  
  
 Ansvaret är fortfarande förenat med en möjlighet för staten att  
  
 driva igenom sina intressen om kommunerna inte skulle uppfylla  
  
 de nationella ambitionerna för t.ex. vindkraft. På nationell nivå  
  
 utfärdar miljöministeriet planeringscirkulär med syfte att  
  
 genomföra centralt fattade beslut. Det ovan nämnda  
  
 vindkraftscirkuläret är ett sådant cirkulär och är utfärdat av  
  
 miljöministeriet med stöd av 3 § planlagen. Utifrån vad som anges i  
  
 cirkuläret ska kommunerna upprätta planer och miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 för vindkraft samt peka ut lämpliga områden för  
  
 vindkraft. Innan kommunreformen 2007 utfördes dessa uppgifter  
  
 av de 14 Amtsråden, som beslöt om regionplaner. Det finns  
  
 fortfarande regionplaner som kommer att vara giltiga tills de ersätts  
  
 av kommunplaner. Regionerna ger numera bara ut regionala  
  
 utvecklingsplaner som på ett mer övergripande sätt anger den  
  
 önskvärda utvecklingen för regionen (regional udviklingsplan  
  
 enligt 10 a § planlagen).  
  
 178 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 Systemet för vindkraftsplanering har numera två nivåer som kan  
  
 beskrivas enligt följande.  
  
  Nationell nivå Vindkraftscirkuläret utgivet av miljöministeriet,  
  
 samt de ytterligare landsplandirektiv som behövs för  
  
 att föra ut de statliga planerna för vindkraftsutbyggnaden. Det  
  
 statliga intressena finns samlade i Oversigt over statslige interesser  
  
 i kommunplanlaegningen – 2009 utgiven av miljöministeriet.  
  
  Lokal nivå Kommunplaner och lokalplaner. Dessa  
  
 planer följer vindkraftscirkuläret, regionplanerna och planlagen  
  
 samt återspeglar även de statliga målen för vindkraftsutbyggnaden 
  
 .  
  
 Som nämnts ovan kan det finnas kvar äldre regionplaner som  
  
 kommer att vara giltiga tills de ersätts av kommunplaner.  
  
 Nationell nivå  
  
 Vindkraftscirkuläret (Cirkulære nr 100 af 10 juni, 1999 om  
  
 planlægning for og landzonetilladelse til opstilling av vindmøller)  
  
 styr regionernas planering. Cirkuläret anger att utnyttjandet av  
  
 vindenergin ska ske på ett optimalt sätt samtidigt som hänsyn tas  
  
 till grannar, naturen, landskapet, jordbruksintressen och kulturhistoriska  
  
 värden. Vindkraftverk ska företrädesvis placeras i  
  
 grupper i geometriska mönster och med anpassning till områdets  
  
 karaktär. Vidare ska nya grupper av vindkraft anpassas till befintliga  
  
 grupper så att grupperna uppfattas som klart avskilda från varandra.  
  
 Vindkraftverk får inte ställas upp närmre bostadsbebyggelse än fyra  
  
 gånger vindkraftverkets totalhöjd dvs. nivån från marken till den  
  
 högsta nivå vingspetsen når. Om planerna tillåter vindkraft inom  
  
 500 m från bostäder ska regionplanen (numera kommunplanen)  
  
 särskilt belysa vilka störningar som kan drabba grannarna. Innan  
  
 miljöministeriet fattar beslut, som t.ex. vindkraftscirkuläret, ska ett  
  
 förslag offentliggöras och tillställas berört regionråd och berörda  
  
 kommuner för yttrande. Det ska sättas ut en tidsfrist på minst åtta  
  
 veckor för synpunkter på det upprättade förslaget.  
  
 Till cirkuläret finns även utgivet en särskild vägledning  
  
 (Vejledning nr 39 af 07/03/2001 om planlægning for og  
  
 landzonetilladelse til opstilling af vindmøller) som närmare anger  
  
 riktlinjer. Vägledningen anger riktlinjer för uppställningsmönster,  
  
 179 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 avstånd mellan verken, avstånd till grannar, skuggning, m.m.  
  
 Vägledningen innehåller därutöver särskilda riktlinjer som ska  
  
 tillämpas vid regionplanering, kommunplanering, lokalplanering  
  
 och vid tillståndsgivning.  
  
 De statliga intressena såsom de beskrivs av miljöministerietTPF 
  
 3 
  
 FPT 
  
 anger att ny vindkraft ska etableras såväl på land som till havs så att  
  
 el från vindkraft kan utgöra en väsentlig del av dansk elförsörjning.  
  
 Utbyggnaden ska ske på marknadsmässiga villkor. Det ska finnas  
  
 arealer i kommunerna för uppställning av vindkraft. Särskilt  
  
 skyddsvärda områden från natur-, landskaps- och kulturhistorisk  
  
 synpunkt ska skyddas. Vidare ska utgångspunkten vara att det inte  
  
 planläggs för vindkraft i kustområdet.  
  
 Staten uttrycker vidare krav på kommunerna att i sin planering  
  
 ta hänsyn till utbyte av gamla mindre verk till förmån för moderna  
  
 större men färre verk. Samordning med befintliga  
  
 vindkraftsområden ska beaktas. Uppförande av vindkraftverk  
  
 högre än 80 m och projekt med mer än tre vindkraftverk ska  
  
 föregås av en miljökonsekvensbeskrivning. Vindkraftverk med en  
  
 totalhöjd över 100 m ska anmälas till luftfartsstyrelsen. Vidare  
  
 anges zoner i närheten av flygplatser där vindkraft inte ska  
  
 uppföras.  
  
 Kommunplaner  
  
 Varje kommun ska, enligt 11 § planlagen, ha en kommunplan som  
  
 omfattar en tidsperiod på tolv år. Planen, som ska uppdateras varje  
  
 mandatperiod (fyra år), ska ange huvudinriktningen för  
  
 kommunens utveckling och riktlinjer för markanvändningen i  
  
 kommunen. Även denna plan ska ställas ut med en frist på åtta  
  
 veckor för synpunkter samt remiss till statliga, regionala och  
  
 kommunala myndigheter (24–25 §§ planlagen). En kommunplan  
  
 får enligt 11 § 4 st. 1–2 inte strida vare sig mot centralt utfärdade  
  
 planeringsunderlag, utfärdade enligt 3 § planlagen som t.ex.  
  
 vindkraftcirkuläret eller mot den önskade framtida utvecklingen  
  
 som anges i en regionplan. Kommunen är enligt 12 § planlagen  
  
 skyldig att verka för kommunplanens genomförande.  
  
 Om ett område ska pekas ut för vindkraft görs detta vanligen  
  
 genom ett kommunplantillägg.  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Oversigt over statslige interesser i kommunplanlaegningen – 2009, Miljøministeriet.  
  
 180 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 Kommunerna har genom sin kommunplanering ansvar för att  
  
 planera för vindkraft. Om kommunerna inte gör detta eller planerar  
  
 i otillräcklig omfattning kan regeringen via miljöministeriet enligt  
  
 2–3 §§ planlagen besluta att ett område som behövs för vindkraft  
  
 ska pekas ut som vindkraftsområde. Kommunen kan i sådana fall  
  
 inte stoppa det.  
  
 Lokalplaner  
  
 Inom ramen för kommunplanerna har kommunerna möjlighet att  
  
 ta fram lokalplaner som är rättsligt bindande för markägare m.fl.  
  
 Det gäller samma tidsfrister och remissregler som för regionplaner  
  
 och kommunplaner dvs. åtta veckor för yttrande och remiss till  
  
 statliga, regionala och kommunala myndigheter. Vidare ska  
  
 markägare och nyttjanderättshavare inom berört område  
  
 underrättas skriftligen. Detsamma gäller organisationer som anmält  
  
 till kommunen att de vill bli underrättade om lokalplanförslag. En  
  
 lokalplan får enligt 13 § planlagen inte strida mot kommunplanen.  
  
 En lokalplan kan, enligt 15 § planlagen, innehålla en mängd  
  
 bestämmelser såsom  
  
  ändring av ett områdes zontillhörighet (se avsnitt om zoner  
  
 nedan)  
  
  områdets användning och gränser  
  
  trafikfrågor  
  
  bebyggelsens placering, utformning och användning  
  
  frågor om gemensamhetsanläggningar och markägarfrågor  
  
  bullerisolering  
  
  lågenergibebyggelse m.m.  
  
 En lokalplan för vindkraft kan bara tas fram inom ett område som  
  
 är utpekat för vindkraft i en regionplan eller en kommunplan.  
  
 Lokalplanen ska då ange vindkraftverkens antal och exakta  
  
 placering, lägsta och högsta totalhöjd samt verkens utseende.  
  
 Lokalplanen ska vidare ange hur vindkraftverken påverkar  
  
 grannbebyggelse, natur, landskap, kulturhistoriska värden och  
  
 jordbruksintressen. Planen måste även ange huruvida det föreslagna  
  
 antalet vindkraftverk är optimalt i förhållande till vindläget på den  
  
 föreslagna platsen.  
  
 Om en lokalplan uttryckligen anger var och hur det får byggas  
  
 vindkraft behövs, enligt 36 § 5 planlagen, inget efterföljande  
  
 181 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 landzonstillstånd utan man kan bygga direkt med stöd av  
  
 lokalplanen.  
  
 5.1.3 Specialregler för vindkraftverk över 150 m  
  
 För vindkraftverk som är högre än 150 m gäller enligt 11 § VVMbekendtgörelsen  
  
 särskilda regler. I dessa fall tar staten genom något  
  
 av miljöministeriets sju regionala miljöcentra över kommunplanläggningen  
  
 och sköter även miljökonsekvensbeskrivningen (VVM).  
  
 Lokalplanen sköts dock av kommunen.  
  
 5.1.4 Zonsystemet  
  
 Enligt 34 § planlagen är Danmark indelat i olika zoner, stadszoner  
  
 (byzoner), sommarhusområden (sommerhusområder) och landzoner  
  
 (landzoner). Stadszoner är områden som i planer redan är  
  
 avsedda för stadsmässig bebyggelse eller områden som i en  
  
 lokalplan har överförts till stadszon. Sommarhusområden är  
  
 områden som i planer är avsedda för sommarhusbebyggelse eller  
  
 som i en lokalplan har överförts till sommarhusområde. Resten är  
  
 landzoner, dvs. områden som inte är stadszon eller sommarhuszon.  
  
 I en landzon får vindkraftverk som medför betydande  
  
 miljöpåverkan endast ställas upp efter särskilt landzonstillstånd  
  
 från kommunen (landzontilladelse enligt 35 § planlagen). Ett  
  
 sådant tillstånd får endast ges om området pekats ut för vindkraft i  
  
 en regionplan eller en kommunplan eller om en lokalplan  
  
 upprättats för området. Vid behandlingen av ansökningar om  
  
 landzonstillstånd ska myndigheterna enligt 6 § vindkraftscirkuläret  
  
 ta största möjliga hänsyn till grannbebyggelse, intressen som rör  
  
 användningen av det öppna landskapet avseende natur, landskap,  
  
 kulturhistoriska värden och jordbruk.  
  
 5.1.5 Miljökonsekvensbeskrivningar (Vurdering af Virkning på  
  
 Miljøet-VVM)  
  
 Kraven på miljökonsekvensbeskrivningar styrs i Danmark liksom i  
  
 Sverige av begreppet betydande miljöpåverkan i enlighet med EGdirektivet,  
  
 i Danmark infört dels genom krav på miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 avseende anläggningar med betydande miljöpåverkan  
  
 182 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 i planlagens 11 g §, dels genom närmare regler i Bekendtgørelse  
  
 om vurdering af visse offentlige og private anlægs virkning på  
  
 miljøet (VVM) i medfør af lov om planlægning, nr 1335 af  
  
 06/12/2006 (VVM-bekendtgörelsen). VVM-bekendtgörelsen har  
  
 en bilaga 1 som anger projekt om alltid har betydande miljöpåverkan.  
  
 Vindkraftverk med en totalhöjd över 80 m eller grupper  
  
 av vindkraft med fler än tre vindkraftverk är upptagna i bilaga 1  
  
 (punkt 37). Vindkraftverk i övrigt ingår i bilaga 2 (punkt 3 i) som  
  
 anger att frågan om betydande miljöpåverkan ska bedömas från fall  
  
 till fall med vägledning från de kriterier som anges i bilaga 3.  
  
 5.1.6 Landzonstillstånd  
  
 För att uppföra ett vindkraftverk i ett landzonområde krävs enligt  
  
 huvudregeln ett landzonstillstånd enligt 35 § planlagen  
  
 (landzontilladelse). Om anläggningen är uttryckligt utpekad i en  
  
 lokalplan krävs inget landzonstillstånd (36 § 5 planlagen). Normalfallet  
  
 för nyuppförda vindkraftverk torde vara att dessa regleras  
  
 detaljerat i lokalplan och därmed inte behöver landzonstillstånd.  
  
 I 6 § vindkraftscirkuläret anges att vid prövningen av  
  
 ansökningar om landzonstillstånd ska största möjliga hänsyn tas till  
  
 grannbebyggelse och andra intressen såsom natur, landskap,  
  
 kulturhistoriska värden och lantbruk. Tillstånd får bara meddelas  
  
 om anläggningen stämmer med regionplan eller kommunplan som  
  
 direkt pekar ut området för vindkraft eller om det upprättats en  
  
 lokalplan.  
  
 5.1.7 Sommarhusområden  
  
 Egendomar inom sommarhusområden får inte användas till annat  
  
 än bostäder om inte annat är angivet i en lokalplan. I dessa områden  
  
 får vindkraftverk inte uppföras.  
  
 5.1.8 Kustområden och strandskydd  
  
 Den danska planlagen innehåller särskilda regler i 5 a och 5 b §§ om  
  
 planläggning i kustområdena. Utgångspunkten är att kustområdena  
  
 ska hållas fria från byggnader och anläggningar som inte måste ligga  
  
 i kustområdena. Området som avses är det helt kustnära området  
  
 183 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 runt hela Danmark som preciseras i en kartbilaga till planlagen (ca  
  
 2 km från havet). I kustområdet får bebyggelse och anläggningar  
  
 inklusive vindkraft endast komma till stånd om det inte påverkar  
  
 syftet med skyddet av kustområdet.  
  
 Inom ett område av 300 m från havet råder strandskydd där  
  
 vindkraftverk endast undantagsvis får uppföras.  
  
 5.1.9 Överklagande av vindkraft på land  
  
 Tillstånd till vindkraftverk på land kan enligt 58 § planlagen  
  
 överklagas till Naturklagenaevnet. För att få överklaga tas det ut en  
  
 avgift på 500 kr. Överklagandet ska ges in inom fyra veckor från  
  
 avgörandet. Om avgörandet är kungjort räknas tiden från  
  
 kungörelsen (60 § planlagen).  
  
 Ett överklagande hindrar att tillståndet tas i anspråk om inte  
  
 Naturklagenaevnet beslutar annat.  
  
 Naturklagenaevnets avgörande kan inte överklagas i  
  
 förvaltningsrättslig ordning utan den som är missnöjd med  
  
 avgörandet är hänvisad till att driva frågan genom att väcka talan i  
  
 domstol inom sex månader från Naturklagenaevnets avgörande  
  
 (62 § planlagen).  
  
 5.1.10 Vindkraft till havs  
  
 Av bekendtgørelse nr 1115 af 08/11/2006 af lov om elforsyning  
  
 framgår av 13 § att utvinningen av energi på danskt territorialvatten  
  
 och i den danska ekonomiska zonen tillkommer staten och att de  
  
 som vill undersöka möjligheterna för elproduktion eller producera  
  
 el inom dessa områden behöver ett särskilt tillstånd av regeringen  
  
 (jämför 16 § lov om elforsyning). Även till havs krävs en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning om anläggningen kan antas medföra  
  
 betydande miljöpåverkan (jämför 17 § lov om elforsyning).  
  
 Tillstånd kan, i enlighet med ett förtydligande i ett ändringsförslag  
  
 till elforsyningsloven, meddelas antingen efter ett ansökningsförfarande  
  
 eller efter ett anbudsförfarande där olika intressenter  
  
 ställs mot varandra. Koncession tilldelas den som har erforderlig  
  
 teknisk och finansiell kapacitet (16 § lov om elforsyning).  
  
 184 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 Utbudsförfarande  
  
 I ett utbudsförfarande beslutar den danska staten inom vilka  
  
 områden och i vilken omfattning vindkraft ska uppföras till havs.  
  
 Systemet administreras av Energistyrelsen som ger olika  
  
 intressenter möjlighet att ge anbud inom ett specifikt område där  
  
 det i förutsättningarna anges att det ska uppföras en vindkraftspark  
  
 med en viss installerad effekt t.ex. 200 MW. Intressenterna får i  
  
 sina anbud ange vilken lägsta nivå på ersättning per kWh de kräver  
  
 för att bygga anläggningen. Energistyrelsen sänder anbuden på  
  
 remiss till en lång rad remissinstanser i ett förfarande som kallas  
  
 stjernehøring. I denna process behandlas kommunen som en  
  
 remissinstans bland andra. Därefter avgör Energistyrelsen frågan.  
  
 Den som erbjuder lägst pris får tillstånd att bygga anläggningen  
  
 förutsatt att vederbörande bedöms ha finansiell och ekonomisk  
  
 kapacitet i enlighet med 16 § elforsyningsloven. En tillståndshavare  
  
 måste ställa en ekonomisk säkerhet för att garantera  
  
 nedmonteringen av verken. Den som inte får anbudet kan  
  
 överklaga inom tio dagar i enlighet med regler om upphandling.  
  
 Grannar som är missnöjda med att det byggs en vindkraftspark kan  
  
 överklaga till Energiklagenaevnet.  
  
 Tillståndsgivningen är uppdelad i tre faser. Det är  
  
 förundersökning (forundersøgelse), tillståndet att anlägga parken  
  
 (etableringstilladelse) samt ett särskilt tillstånd för anslutning till  
  
 elnätet (elproduktionstilladelse). Det sist nämnda tillståndet ges  
  
 när villkoren i själva anläggningstillståndet (etableringstilladelsen)  
  
 uppfyllts.  
  
 Den som vinner anbudsförfarandet får ensamrätt att uppföra  
  
 anläggningen i det utpekade området. Vinnaren är garanterad det  
  
 angivna elpriset under 14 år. Därefter är det vanligt marknadspris  
  
 som gäller.  
  
 Ansökningsförfarande  
  
 Den verksamhetsutövare som vill uppföra en vindkraftspark i ett  
  
 havsområde kan göra ansökan hos Energistyrelsen enligt  
  
 elforsyningsloven. Energistyrelsen företar därefter en stjernehøring  
  
 där alla remissinstanser får komma till tals. Om tillstånd  
  
 ska ges får verksamhetsutövaren tillstånd till förundersökningar.  
  
 Dessa undersökningar utgör sedan en del av grunden för  
  
 185 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 miljökonsekvensbeskrivning och tillståndsansökan för etableringstilladelsen.  
  
 Tillstånd till förundersökningar ger ensamrätt för ett visst  
  
 angivet område under en viss angiven tid, vanligen ett år (jämför  
  
 förslag till ändring av elforsyningloven). Om två verksamhetsutövare  
  
 söker på samma område har den som sökt först företräde.  
  
 Tillstånd till etablering får bara ges till den som har teknisk och  
  
 ekonomisk kapacitet att genomföra uppförandet och driften av  
  
 anläggningen.  
  
 Överklagande m.m.  
  
 Grannar med ett väsentligt och individuellt intresse i saken som är  
  
 missnöjda med att det byggs vindkraft i det aktuella området kan  
  
 överklaga till energiklagenaevnet. Även landstäckande miljöorganisationer  
  
 har klagorätt (89 a § elforsyningsloven). Överklagande  
  
 ska vara inne senast fyra veckor efter det att beslutet  
  
 kungjorts.  
  
 I Danmark planeras en vindkraftsutbyggnad till havs för 23  
  
 placeringar inom sju områden. Installerad effekt för varje placering  
  
 avses bli 200 MW. På land finns det en mättnad i utbyggnaden.  
  
 5.1.11 Typgodkännande  
  
 För själva utformningen av vindkraftverken finns krav på  
  
 typgodkännande enligt bekendtgørelse nr 1018 af 20/08/2007 om  
  
 teknisk godkendelsesordning for konstruktion, fremstilling og  
  
 opstilling af vindmøller  
  
 5.1.12 Bygglovsplikt  
  
 Vindkraftverk omfattas av den danska bygglagstiftningen  
  
 (bekendtgørelse nr 452 af 24/06/1998 af byggelov och  
  
 bekendtgørelse nr 45 af 30/01/2008 om offentliggørelse af  
  
 bygningsreglement 2008) på så sätt att vindkraftverk är  
  
 anmälningspliktiga till kommunen innan byggnationen påbörjas,  
  
 jämför punkt 1.7 i bilaga 1 till bygningsreglementet. Kommunen  
  
 har därvid två veckor på sig att reagera annars kan byggnationen  
  
 påbörjas.  
  
 186 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 5.1.13 Den danska miljöskyddslagen (Ross)  
  
 samt särskild förordning om buller  
  
 Vindkraftverk kräver inte särskilt tillstånd enligt den danska  
  
 miljøbeskyttelseloven. Däremot finns det en särskild reglering av  
  
 hur mycket vindkraftverk får bullra som är utfärdad med stöd av  
  
 lagen. Det är bekendtgørelse nr 1518 af 14/12/2006 om støj fra  
  
 vindmøller som direkt reglerar vilka bullernivåer vindkraftverk får  
  
 ge upphov till. Regleringen föreskriver även att en anmälan ska  
  
 göras till kommunen innan verket uppförs som ska innehålla en  
  
 redogörelse för hur bullernivåerna ska innehållas. Den särskilda  
  
 bullerförordningen ger även stöd för kommunen att kräva bullermätningar  
  
 av vindkraftsinnehavaren högst en gång om året eller i  
  
 samband med grannars klagomål.  
  
 5.1.14 Framtiden för vindkraft i Danmark m.m.  
  
 1990-talet var en guldålder för den danska vindkraftsutbyggnaden.  
  
 Utbyggnaden, som lett till den stora del av elförsörjningen som  
  
 vindkraften faktiskt utgör (21 %), har avsett många mindre verk,  
  
 varit i viss mån oplanerad och gett goda inkomster till  
  
 fastighetsägare och verksamhetsutövare. Problem har dock funnits,  
  
 bl.a. har projekt stoppats av försvaret och luftfartsmyndigheterna. I  
  
 framtiden kommer vindkraftverken att bli betydligt större. Det  
  
 finns en risk för att motståndet och därmed antalet överklaganden  
  
 kan öka. Det finns en vilja från politiskt håll att äldre, ineffektiva  
  
 och kanske dåligt planerade vindkraftverk ska bytas ut mot färre  
  
 men större och bättre planerade verk. Enligt en skrotningsförordning  
  
 premieras den som vill bygga ett nytt vindkraftverk om  
  
 han river ett gammalt verk som inte längre ska användas.  
  
 Politiska uppgörelser  
  
 I Danmark har den 29 mars 2004 och den 21 februari 2008 slutits  
  
 en bred politisk uppgörelse mellan majoriteten av partierna i  
  
 Folketinget om energipolitiken för perioden 2008–2011 med syfte  
  
 att minska användningen av fossila bränslen och att uppfylla  
  
 EG-kraven. Enligt 2004 års avtal skulle 900 gamla vindkraftverk  
  
 187 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 med en installerad effekt upp till 450 kW skrotas. Uppgörelsen från  
  
 2008 innebär en uppföljning av 2004 års avtal med bl.a. följande  
  
 innehåll.  
  
  Stödet till vindkraft ska utgöra 25 öre per kWh som produceras  
  
 under 22 000 fullasttimmar. Vindkraftverk som uppförs efter  
  
 skrotning av äldre verk erhåller ett extra stöd på 8 öre per kWh  
  
 under 12 000 fullasttimmar.  
  
  Det ska inrättas en garantifond på 10 miljoner danska kr där  
  
 samfällighetsföreningar (møllelaug) som etablerar vindkraft kan  
  
 få en förlustgaranti om deras satsning skulle gå med förlust.  
  
  Det införs ersättningsregler som ger grannar till nya  
  
 vindkraftverk ersättning för eventuell värdeminskning på deras  
  
 fastigheter. Ersättningen betalas av ägaren till vindkraftverket  
  
 när vindkraftverket uppförs. Ersättningen beräknas på allmänna  
  
 ersättningsrättsliga principer och en individuell bedömning av  
  
 värdeminskningen på berörd egendom. Om värdeminskningen  
  
 är under 1 % utgår ingen ersättning. Ersättningsbeloppen ska  
  
 kunna uppskattas i samband med planeringen av  
  
 vindkraftverken och den vidhängande miljökonsekvensbedömningen.  
  
 Uppskattningen ska ske av en värderingsmyndighet  
  
 så att verksamhetsutövaren kan få en överblick över  
  
 vilka kostnader som kan uppstå och därmed få möjlighet att  
  
 föreslå andra placeringar för verken innan planeringsprocessen  
  
 slutförs.  
  
  Två havsvindkraftsparker på 200 MW vardera ska lämnas till  
  
 anbudsförfarande (udbud-procedur) för drifttagande innan  
  
 2012.  
  
  Det ska tas fram en handlingsplan för havsbaserade  
  
 vindkraftverk.  
  
 Skrotningsordningen  
  
 Som nämnts ovan infördes efter 2004 års avtal särskilda  
  
 skrotningsregler som syftade till att få bort äldre mindre  
  
 vindkraftverk och ersätta dessa med modernare, mer effektiva verk.  
  
 Enligt skrotningsordningen får den som sätter upp ett nytt  
  
 vindkraftverk under tiden den 1 januari 2005 t.o.m. den  
  
 31 december 2009 ett pristillägg på 12 öre/kWh under 12 000  
  
 188 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 fullasttimmar om han har ett skrotningsbevis för ett vindkraftverk  
  
 med en effekt upp till 450 kW som är nedtaget under tiden den  
  
 15 december 2004 till den 15 december 2009.TPF 
  
 4 
  
 FPT När 2008 års  
  
 politiska uppgörelse träder i kraft kommer alltså en ersättning på  
  
 ytterligare 8 öre/kWh att utgå för 12 000 fullasttimmar.  
  
 5.2 Tyskland  
  
 Tyskland är det land i Europa som har haft den mest omfattande  
  
 utbyggnaden av vindkraft och hade år 2007 totalt 19 460  
  
 vindkraftverk med en installerad effekt av 22 247 MW. Bara under  
  
 år 2007 uppfördes 863 vindkraftverk i Tyskland med en installerad  
  
 effekt av 1 667 MW. Trots det utgör vindkraft endast 7 % av  
  
 landets elförbrukning.  
  
 5.2.1 Allmänt om Tyskland  
  
 I Tyskland finns 16 delstater (Bundesländer) som alla har en  
  
 självständig ställning gentemot regeringen och därunder lydande  
  
 departement (Bundesministerium). Varje delstat är indelad i  
  
 kommuner (Gemeinde) eller sammanslagna kommuner  
  
 (Landkreis) eller storstäder (kreisfreie Städte). Städerna Hamburg,  
  
 Bremen och Berlin är även självständiga delstater. Det finns dels  
  
 federala lagar som gäller för hela Tyskland, dels lagar som bara  
  
 gäller för en delstat och som skiljer sig åt mellan de olika  
  
 delstaterna. I huvudsak ansvarar det tyska miljödepartementet  
  
 Bundesministerium für Umwelt, Naturschutz und  
  
 Rodriguez för vindkraftsutbyggnaden på en övergripande  
  
 nationell nivå. För tillståndsprocessen för vindkraftverk på land  
  
 och inom kustzonen, dvs. 12 nautiska mil från kusten (territorialgränsen)  
  
 ansvarar varje delstat (Bundesland) och besluten fattas av  
  
 delstatens förvaltningsmyndigheter (Bezirks eller  
  
 Landesverwaltung).  
  
 Det tyska regelverket för tillståndspliktiga vindkraftverk  
  
 (totalhöjd över 50 m) på land är baserat på en koncentrerad  
  
 prövning av den materiella rätten i ett enda tillstånd. Till grund för  
  
 prövningen ligger bl.a. rättsligt bindande planer (Regionalpläne och  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT 11 § bekendtgørelse 1365 av den 15 december 2004 om nettilslutning av vindmøller og  
  
 pristillaeg för vindmølleproduceret elektricitet m.m.  
  
 189 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 Bebauungspläne), om sådana finns. I denna koncentrerade  
  
 prövning görs även en lokaliseringsprövning av vindkraftverken  
  
 och något särskilt bygglov krävs inte. För icke tillståndspliktiga  
  
 vindkraftverk (totalhöjd under 50 m) krävs endast bygglov.  
  
 Systemet för vindkraft bygger i huvudsak på följande författningar.  
  
  Bundes-Immissionsschutzgesetz (BImSchG)  
  
  Verordnung über genehmigungsbedürftige Anlagen (BImSchV)  
  
  Sechste Allgemeine Verwaltungsvorschrift zum BundesImmissionsschutzgesetz  
  
 (Technische Anleitung zum Schutz  
  
 gegen Lärm – TA Lärm)  
  
  Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz (UVPG)  
  
  Raumordnungsgesetz (ROG)  
  
  Baugesetzbuch (BauGB)  
  
  Baunutzungsverorderung (BauNVO)  
  
  Landesbauordnungen (LBauO) i de olika delstaterna  
  
 Vindkraftverk som avses att uppföras utanför territorialgränsen  
  
 inom den ekonomiska zonen prövas av den federala myndigheten  
  
 Bundesamt für Seeschifffahrt und Hydrographie (BSH). Även  
  
 här sker en koncentrerad prövning av vindkraftverken.  
  
 I Tyskland finns ett sedan länge beprövat och väl fungerande  
  
 stödsystem för vindkraft. År 1991 infördes det första tyska  
  
 stödsystemet av fastpriskaraktär, det s.k. Stromeinspeisungsgesetzsystemet  
  
 (StrEG). Detta system innebar att en premie på maximalt  
  
 fem procent lades till marknadspriset. Sedan år 2000 används ett  
  
 annat stödsystem, det s.k. EEG (Erneuerbare-Energien-Gesetz)  
  
 systemet. Detta system, som genomgick en del förändringar år  
  
 2004, är ett fastprissystem där producenterna av vindkraftsel blir  
  
 garanterade ett visst pris för den el som produceras redan när  
  
 tillståndet för vindkraftsparken meddelas. Det är sedan den  
  
 närmast belägna nätägaren som är skyldig att köpa elen till detta  
  
 pris. EEG-systemet medför också att nätoperatörerna är skyldiga  
  
 att ansluta vindkraftverket till nätet. Det pågår för närvarande en  
  
 översyn men några större förändringar förväntas inte ske. EEGsystemet  
  
 har nämligen visat sig vara ett utomordentligt verktyg  
  
 som energipolicy.  
  
 190 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 5.2.2 Vindkraftverk på land  
  
 Tillståndsprövningen  
  
 All miljöfarlig verksamhet regleras i en federal lag, BundesImmissionsschutzgesetz  
  
 (BImSchG). Lagen bygger på IPPCdirektivet.  
  
 Tillståndsplikten regleras i 4 § BImSchG, där det sägs att  
  
 tillstånd krävs om det är särskilt sannolikt att konstruktioner och  
  
 drift av anläggningar på grund av sin art eller driften orsakar  
  
 skadliga effekter på miljön eller på annat sätt utgör en fara eller  
  
 förorsakar betydande olägenheter för allmänheten eller  
  
 grannskapet. Regeringen har bestämt vilka verksamheter som ska  
  
 vara tillståndspliktiga. Dessa framgår av bilagan till förordningen  
  
 om tillståndspliktiga verksamheter, Verordnung über  
  
 genehmigungsbedürftige Anlagen (BImSchV). Enligt 19 §  
  
 BImSchG medges ett förenklat förfarande för att upprätta en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning för sådan tillståndspliktig miljöfarlig  
  
 verksamhet som framgår av Spalte 2 i bilagan till BImSchV. Där  
  
 anges bl.a. vindkraftverk med en totalhöjd över 50 m. I Mack 1 till  
  
 den tyska lagen om miljökonsekvensbeskrivningar, Gesetz über die  
  
 Umweltverträglichkeitsprüfung (UVPG) finns en lista över vilka  
  
 projekt/verksamheter som kräver MKB (Umweltverträglichkeitsprüfung).  
  
 Av punkten 1.6.1 i listan framgår att en grupp om fler än  
  
 20 vindkraftverk som har en totalhöjd över 50 m alltid kräver en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning. Av punkten 1.6.2 i listan följer att en  
  
 grupp om 6 till 19 vindkraftverk som har en totalhöjd över 50 m  
  
 kräver en miljökonsekvensbeskrivning från fall till fall beroende på  
  
 utfallet av den bedömning som ska göras mot bakgrund av de  
  
 kriterier som framgår av Mack 2. Av punkten 1.6.3 i listan följer  
  
 att samma bedömning, om en miljökonsekvensbeskrivning ska  
  
 anses krävas vid en prövning i det enskilda fallet, även måste göras  
  
 för en grupp om 3 till 5 vindkraftverk som har en totalhöjd över  
  
 50 m, trots att det är fråga om en mindre anläggning. Ett till två  
  
 vindkraftverk med en totalhöjd över 50 m kräver tillstånd men  
  
 ingen miljökonsekvensbeskrivning. För ovan nämnda punkter 1.6.2  
  
 och 1.6.3 är det fråga om ett förenklat förfarande.  
  
 Hur en miljökonsekvensbeskrivning ska upprättas och vad den  
  
 ska innehålla framgår av UVPG. Av 14 § UVPG framgår att om  
  
 planer och program är en integrerad del av en etappvis planering  
  
 och en tillståndsprocess kan miljökonsekvensbeskrivning  
  
 samordnas med tillståndsprövningen och vise versa för att undvika  
  
 191 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 dubbla bedömningar av beskrivningen. Miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 kan inte överklagas separat utan bara i samband med  
  
 tillståndbeslutet.  
  
 När en miljökonsekvensbeskrivning krävs som underlag för  
  
 tillståndsprövningen ska tillståndsansökan upprättas i enlighet med  
  
 den procedur som framgår av 10 § BImSchG. Ansökan ska  
  
 upprättas skriftligt men kan ges in i elektronisk form. Den ska  
  
 innehålla alla nödvändiga handlingar för att verksamheten ska  
  
 kunna bedömas enligt 6 § BImSchG, t.ex. förslag om åtgärder som  
  
 kan krävas för att minimera störningar och andra olägenheter för  
  
 miljön och människors hälsa. När ansökningshandlingarna är  
  
 kompletta ska allmänheten få kännedom om projektet genom att  
  
 ansökan kungörs i den officiella tidningen och på Internet eller i  
  
 ortstidning. Under en månad efter kungörelsen ska ansökningshandlingarna  
  
 hållas tillgängliga för allmänheten som därefter har  
  
 två veckor på sig att framföra synpunkter på projektet till  
  
 tillståndsmyndigheten. Ytterligare synpunkter får därefter inte  
  
 framföras såvida det inte är nödvändigt med hänsyn till speciella  
  
 frågeställningar och civilrättsliga frågor som ska avgöras av allmän  
  
 domstol. Kungörelsen ska ha ett visst angivet innehåll.  
  
 Tillståndsmyndigheten ska se till att ärendet blir så utrett som dess  
  
 beskaffenhet kräver. Efter det att tiden har gått ut för allmänhetens  
  
 möjligheter att framföra synpunkter ska tillståndsmyndigheten  
  
 kommunicera de yttranden som kommit in med sökanden och med  
  
 dem som har lämnat synpunkter. Ett beslut om tillstånd ska fattas  
  
 efter sju månader och, i de fall det är fråga om ett förenklat  
  
 förfarande, efter tre månader. Denna tid får förlängas med tre  
  
 månader om det är nödvändigt med hänsyn till beslutets  
  
 komplexitet eller av skäl som beror på sökanden. Orsaken till  
  
 förlängningen måste meddelas sökanden. Tillståndsbeslutet,  
  
 inklusive skälen, ska vara skriftligt och det ska delges sökanden och  
  
 de personer som framfört synpunkter mot projektet. Delgivningen  
  
 kan ersättas av kungörelse.  
  
 Enligt 5 § BImSchG ska tillståndspliktiga verksamheter drivas  
  
 och konstrueras på ett sådant sätt att en hög skyddsnivå för miljön  
  
 som helhet kan säkerställas, att skadliga effekter på miljön eller  
  
 andra faror inte uppkommer, att betydande nackdelar och  
  
 betydande olägenheter för allmänheten och grannskapet undviks,  
  
 att försiktighetsåtgärder vidtas för att förhindra eventuella negativa  
  
 effekter på miljön eller andra faror särskilt genom de åtgärder som  
  
 192 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 är lämpliga i enlighet med bästa tillgängliga teknik. Paragrafen  
  
 reglerar också nedläggning av verksamheten.  
  
 Enligt 6 § BImSchG ska tillstånd beviljas om det kan garanteras  
  
 att de skyldigheter som följer av 5 § och från någon rättsakt som  
  
 utfärdats enligt 7 § kommer att följas och om byggande och driften  
  
 av anläggningen inte strider mot andra bestämmelser och  
  
 människors hälsa.  
  
 Enligt 8 § BImSchG kan ett tillstånd avse en del av en  
  
 verksamhet och det kan även innehålla ett igångsättningsmedgivande.  
  
 På yrkande av sökanden kan tillståndsmyndigheten  
  
 enligt 9 § BImSchG med hänsyn till de särskilda förutsättningarna  
  
 fatta ett preliminärt beslut om tillstånd och om valet av plats för  
  
 anläggningen i fråga under förutsättning att de konsekvenser som  
  
 följer av den föreslagna verksamheten lämpligen kan utvärderas och  
  
 att det finns ett legitimt intresse för ett sådant beslut. Det  
  
 preliminära beslutet blir ogiltigt om sökanden underlåter att ansöka  
  
 om tillstånd inom två år från det att det preliminära beslutet har  
  
 vunnit laga kraft. Beslutet kan dock förlängas med ytterligare två år  
  
 (dvs. fyra år totalt). Det går inte att framföra synpunkter i det  
  
 senare tillståndsförfarandet som hade kunnat framföras i det  
  
 preliminära beslutsförfarandet.  
  
 När tillståndet har vunnit laga kraft kan det endast återkallas  
  
 helt eller delvis under vissa angivna förhållanden vilka framgår av  
  
 21 § BImSchG (Wiederruf). Enligt en generell regel i den tyska  
  
 lagen om förvaltningsförfarandet (48 § Verwaltungsverfahrensgesetz,  
  
 VwVfG) kan ett beslut också återkallas om det var olagligt  
  
 redan när det meddelades (Rücknahme).  
  
 Av 13 § BImSchG framgår att en koncentrerad prövning ska  
  
 göras av den materiella lagstiftningen och att tillståndet ska  
  
 innehålla alla nödvändiga tillstånd och villkor som verksamheten  
  
 kräver. I tillståndsprövningen görs bl.a. en lokaliseringsprövning  
  
 varvid rättsligt bindande planer såsom Regionalpläne och  
  
 Bebauungspläne är styrande för prövningen. I tillståndsprövningen  
  
 görs även en bedömning av vilka villkor som ska fastställas för bl.a.  
  
 buller, skuggor, reflexer och säkerhet. När det gäller buller finns en  
  
 rättsligt bindande föreskrift, den s.k. Sechste Allgemeine  
  
 Verwaltungsvorschrift zum Bundes-Immissionsschutzgesetz  
  
 (Technische Anleitung zum Schutz gegen Perez – TA Lärm) som  
  
 anger bullervärden för industri, i närheten av bebyggelse m.m. De  
  
 enskilda delstaterna kan dessutom utforma egna riktlinjer och  
  
 rekommendationer för tillståndsprövningen.  
  
 193 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 Planeringen  
  
 Det ankommer på varje delstat att planera för vindkraft. Ramarna i  
  
 form av nationella mål och riktlinjer för hur den fysiska  
  
 planeringen ska utformas i Tyskland fastställs i en Raumordning  
  
 som är överordnad delstaternas fysiska planering (Landesplanung).  
  
 Dessa rättsligt bindande riktlinjer, som framgår av ett LandesRaumordnungsprogramm,  
  
 styr den fysiska planeringen på  
  
 regional och lokal nivå. Till skillnad från Danmark kan den tyska  
  
 regeringen inte styra hur de enskilda delstaterna ska planera men  
  
 delstaterna ska enligt Raumordnungsgesetz ta hänsyn till  
  
 förbundsregeringens krav och lagens mål. De regionala planerna  
  
 (Regionalpläne) är i sin tur bindande för kommunernas planering.  
  
 Den kommunala planeringen utgörs av vägledande och översiktligt  
  
 icke bindande planer (Flächennutzungspläne) samt mer detaljerade  
  
 rättsligt bindande byggnadsplaner (Bebauungspläne).  
  
 En regionalplan, som innehåller lämpliga utvecklingsområden  
  
 för vindkraft, får en utestängande effekt, så att andra områden  
  
 inom det aktuella planområdet kommer att uteslutas vid  
  
 planeringen av vindkraftverk. Regionalplanen är rättsligt bindande  
  
 för kommunens planering och de lokala byggnadsplanerna  
  
 (Bebauungspläne) måste anpassas till målen för regional planering.  
  
 Kommunerna har alltså en skyldighet att fastställa de i  
  
 regionalplanen utpekade områdena för vindkraft. En regionalplan  
  
 kan överklagas av en kommun som direkt berörs av regionalplanen,  
  
 om den inte har fått delta i planeringsprocessen. Fastighetsägare  
  
 som sätter sig emot en vindkraftsetablering på grund av befarade  
  
 olägenheter eller företagare som har för avsikt att uppföra  
  
 vindkraftverk på en fastighet som inte ligger inom ett i  
  
 regionalplanen utpekat område för vindkraft är inte  
  
 besvärsberättigade. Överklagande kan komma i fråga först om det  
  
 gäller en angelägenhet som rättsligt angår en fastighetsägare genom  
  
 en bestämmelse i byggnadsplanen eller genom ett villkor i  
  
 tillståndet för vindkraftverket eftersom en regionalplan innehåller  
  
 rättsligt bindande ramar bara för kommunens planläggning av  
  
 marken.  
  
 Byggnadsplanerna (Bebauungspläne) är liksom regionalplanerna  
  
 rättsligt bindande då beslut ska fattas. Domstolen och andra  
  
 beslutande myndigheter måste t.ex. utreda om vindkraftverken ska  
  
 placeras inom eller utom en Bebauungsplan eftersom planen styr  
  
 vad som kan tillåtas inom planområdet. Byggnadsplanen är mer  
  
 194 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 detaljerad och innehåller bestämmelser om t.ex. vindkraftverkets  
  
 högsta tillåtna höjd. Dessa planer kan överklagas inom ett år efter  
  
 de har vunnit laga kraft även av de fastighetsägare som kan antas ha  
  
 olägenheter av vindkraftverken utan att de har för avsikt att själva  
  
 uppföra ett vindkraftverk. Innan kommunen fattar beslut om en  
  
 byggnadsplan ställs den ut för allmänhetens yttrande inom viss tid.  
  
 Om en byggherre under den tiden ansöker om bygglov för att  
  
 uppföra ett vindkraftverk på ett ställe som omfattas av  
  
 planförfarandet gäller särskilda regler. Då bygglovsmyndigheten  
  
 (Bauaufsichtsbehörde) inte är identisk med kommunen, kan  
  
 kommunen utfärda en blockering, s.k. förändringsspärr  
  
 (Veränderungsperre), för att säkerställa att planläggningen fullföljs  
  
 som det är tänkt. Denna spärregel är rättsligt bindande för  
  
 bygglovsmyndigheten.TPF 
  
 5 
  
 FPT  
  
 Om det finns en byggnadsplan (Bebaungsplan) för det område  
  
 där man vill bygga en vindkraftsanläggning, beskriver en  
  
 förordning, Baunutzungsverorderung (BauNVO) i vilket definierat  
  
 område en sådan anläggning kan byggas. Bara i en Sonstiges  
  
 Sondergebiet für die Entwicklung, Walsh und Nutzung von  
  
 Windenergie kan en vindkraftsanläggning byggas. Om det  
  
 däremot inte finns någon juridiskt bindande byggnadsplan  
  
 (Bebauungsplan) kan en vindkraftsanläggning i princip bara byggas  
  
 i ett område som inte är nära en stad eller ett område med  
  
 sammanhållen bebyggelse (zusammenhängende Bebauung). Ett  
  
 sådant område kallas för Aussenbereich. I sådant fall kan den  
  
 översiktliga icke bindande planen, Flächennutzungsplan, hänvisa  
  
 till ett annat lämpligt område för vindkraftsanläggningar.  
  
 Bygglov  
  
 Uppförande av vindkraftverk med en totalhöjd under 50 m kräver  
  
 endast bygglov. Regler om bygglov för uppförande av  
  
 vindkraftverk finns i 35 § Baugesetzbuch (BauGB).  
  
 TP 
  
 5 
  
 PT Vortrag aus Anlass des Besuchs des Woiwodschaftsverwaltungsgerichts Posen vom 17. bis  
  
 19. Januar 2007 Odonnell am Oberverwaltungsgericht Dr. Wells.  
  
 195 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 Överklagande  
  
 Ovan nämnda förvaltningsbeslut, dvs. tillståndsbeslut, planbeslut  
  
 och bygglov, fattas av en förvaltningsmyndighet på regional nivå  
  
 och kan överklagas (s.k. Widerspruchsverfahren) till ytterligare en  
  
 förvaltningsmyndighet på en högre nivå inom delstaten (Bezirks oder  
  
 Landesverwaltung). Därefter kan beslutet överklagas till  
  
 förvaltningsdomstol (Verwaltungsgericht, Oberverwaltungsgericht  
  
 und Bundesverwaltungsgericht). Så länge som processerna befinner  
  
 sig på förvaltningsmyndigheternas nivå är överklagandena inte  
  
 förenade med några rättegångskostnader (förutom egna  
  
 kostnader). När överklagandena avgörs i domstol måste den  
  
 tappande parten betala rättegångskostnader för alla instanserna  
  
 samt för själva domstolskostnaderna. Tysklands högsta domstol är  
  
 en författningsdomstol (Bundesverfassungsgericht) som ligger  
  
 utanför instansordningen. Domstolen prövar om ett beslut strider  
  
 mot den tyska grundlagen.  
  
 5.2.3 Vindkraftverk till havs  
  
 En vindkraftspark till havs måste tillståndsprövas för att säkerställa  
  
 att den inte påverkar säkerheten och effektiviteten av navigationen  
  
 samt att den inte är skadlig för den marina miljön. Som  
  
 beslutsunderlag krävs enligt den tyska lagstiftningen (UVPG) en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning. En viktig del av varje tillstånd är det  
  
 tillfälliga anslaget som BSH beviljar för ett vindkraftsprojekt till  
  
 havs. Tillstånden är begränsade till 25 år och en förlängning av  
  
 tillståndet kan övervägas. För att hindra att ett område reserveras  
  
 för framtiden måste projektet påbörjas inom två och ett halvt år  
  
 efter underrättelsen av tillståndet.  
  
 Innan tillstånd kan ges till en vindkraftspark till havs måste  
  
 placeringen godkännas av den regionala vatten- och sjöfartsmyndigheten 
  
 , Wasser- und Schifffahrtdirektion (WSD) med  
  
 hänsyn till sjöfarts- och navigationssäkerheten. När tillståndsansökan  
  
 kommer in görs en genomgång av kompletteringsbehov.  
  
 Samtidigt underrättas ett antal berörda myndigheter, däribland  
  
 WSD, som ges tillfälle att yttra sig. Efter utvärdering av de första  
  
 yttrandena, bereds ett större antal aktörer (såsom fiskare och  
  
 miljöorganisationer) tillfälle att yttra sig i den andra remissrundan.  
  
 Även allmänheten ges möjlighet att ta del av ansöknings196 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 handlingarna. En viktig aspekt i tillståndsprövningen är  
  
 möjligheten till kabeldragning från vindkraftverk till havs för  
  
 transport av elkraft till centraler på land. Kabeldragningen genom  
  
 territorialvattnet måste godkännas av den delstat som kusten  
  
 gränsar till. Efter den andra remissrundan ges sökanden möjlighet  
  
 att presentera vindkraftsprojektet. Intressen som står i konflikt  
  
 med varandra diskuteras och omfattningen av de utredningar som  
  
 krävs för att studera eventuella effekter på den marina miljön  
  
 bestäms. På grundval av dessa studier upprättar sökanden en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning. En riskanalys som behandlar  
  
 sannolikheten för att fartyg kolliderar med vindkraftsparken och  
  
 dess installationer är också obligatoriskt. Sedan ansökningshandlingarna  
  
 har kommit in kommuniceras de med berörda  
  
 remissmyndigheter för synpunkter. Därefter följer en diskussion,  
  
 under vilken synpunkter och information om den marina miljö  
  
 som ska skyddas, sjösäkerheten, och andra intressen och  
  
 användningsområden behandlas med berörda parter. Samtidigt hålls  
  
 alla handlingar ytterligare en gång tillgängliga för allmänheten och  
  
 yttranden hos BSH. Samtidigt som BSH bedömer vilka krav som  
  
 ska ställas för att godkänna ansökan måste WSD samtycka till att  
  
 ansökan beviljas med hänsyn tagen till sjöfarts- och navigationssäkerheten.  
  
 För det fall att BSH får in flera ansökningar om samma  
  
 plats avgörs den ansökan först som först uppfyller alla krav för  
  
 godkännande. En ansökan anses uppfylla alla krav för godkännande  
  
 när alla handlingar som behövs för beslutet är tillgängliga för  
  
 tillståndsmyndigheten. När WSD har samtyckt till ansökan och  
  
 tillstånd har meddelats, utfärdas ett bevis om godkännande som  
  
 bl.a. innehåller villkor om säkerhet i uppbyggnadsfasen, geoteknisk  
  
 undersökning, hindermarkeringsljus och radar, installation av ett  
  
 automatiskt identifikationssystem (AIS) på turbinen, miljövänliga  
  
 material vid byggandet av vindkraftverken samt ekonomisk  
  
 säkerhet i form av en bankgaranti som tänker kostnaderna vid en  
  
 avveckling.  
  
 5.2.4 Erneuerbare-Energien-Gesetz (EEG)  
  
 EEG-systemet innebär att alla producenter av vindkraftsel får ett  
  
 visst förutbestämt bidrag för varje kWh de producerar.  
  
 Producenterna är garanterade detta bidrag under minst 20 års tid.  
  
 Stödet har två olika nivåer, en högre och en lägre. Ett landbaserat  
  
 197 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 vindkraftverk får det högre bidraget under de fem första åren.  
  
 Bidraget för de resterande 15 åren bestäms sedan utifrån  
  
 vindkraftverkets produktion under de fem första åren. Det fasta  
  
 priset sätts då efter en jämförelse med ett s.k. referensvindkraftverk  
  
 som har vissa förutbestämda vindförhållanden. Bidraget som ges är  
  
 beroende av hur vindkraftverket har presterat i jämförelse med  
  
 referensvindkraftverket. Vindkraftverk som har producerat mindre  
  
 än 150 % av vad referensvindkraftverket skulle ha producerat får  
  
 det högre bidraget under en längre tid medan vindkraftverk som  
  
 ligger över 150 % av referensvindkraftverkets produktion endast  
  
 får det högre bidraget under de fem första åren. Ersättningen till ett  
  
 havsbaserat vindkraftverk bestäms på i princip samma sätt, dock  
  
 garanteras den högre bidragsnivån under tolv år. EEG-systemet är  
  
 så fördelaktigt att producenten ofta kan ge ekonomiskt tillskott till  
  
 den kommun dit vindkraftverken avses att lokaliseras. Inte sällan  
  
 blir detta tillskott den största inkomstkällan för kommunen.  
  
 5.3 Spanien  
  
 Spanien är indelat i 17 regioner, med varierande grad av  
  
 självbestämmande och egna regionala parlament och regeringar.  
  
 Efter Tyskland är Spanien det land i Europa som har byggt ut  
  
 vindkraften mest. Landet har, trots en befolkning på 45 miljoner  
  
 invånare, en förhållandevis glest befolkad landsbygd. Det finns  
  
 områden med goda vindförhållanden som är mer glesbefolkade än  
  
 vad fallet är i Tyskland och Danmark. Den huvudsakliga utbyggnaden  
  
 av vindkraft i Spanien har skett på land. Framställningen  
  
 nedan avser landbaserad vindkraft om inte annat anges  
  
 5.3.1 Planering, tillstånd och miljökonsekvensbeskrivning  
  
 De 17 regionregeringarna handhar fullt ut såväl planering som  
  
 miljöskydd. Därmed gör de det även när det gäller att bygga en ny  
  
 vindkraftsanläggning vilket innebär att regelverket för själva  
  
 planeringen och tillstånden kan se olika ut i olika regioner. Det är  
  
 bara när det gäller kravet på miljökonsekvensbeskrivning som det  
  
 finns övergripande nationell lagstiftning som alla regioner måste  
  
 tillämpa (Legislative Royal Decree 1/2008 on Projects  
  
 Environmental Impact Assessment). Nämnda lagstiftning är  
  
 198 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 tillämplig för vindkraftsparker med en uteffekt överstigande  
  
 50 MW. Kravet på fullständig miljökonsekvensbeskrivning enligt  
  
 nämnda lagstiftning gör sig emellertid gällande först vid vindkraftsanläggningar  
  
 med mer än 50 vindkraftverk eller 10 vindkraftverk  
  
 inom särskilt känsliga områden. Den nationella lagstiftningen år  
  
 2008 ersatte en tidigare lagstiftning från 2001 och båda utgör ett  
  
 genomförande av MKB-direktivet.  
  
 Utvecklingen av vindkraft i Spanien har väckt särskilt intresse  
  
 hos många av regionerna och de har i allmänhet haft en positiv  
  
 inställning till vindkraft. Regleringen och organisationen är dock  
  
 inte identisk i de olika regionerna. Den regionala administrationen  
  
 är under den regionala regeringen organiserad i departement eller  
  
 ministerier. En vanlig ordning är att ett regionalt industri- eller  
  
 energidepartement sköter planeringen och tillståndsgivningen för  
  
 vindkraft och att ett regionalt miljödepartement eller motsvarande  
  
 deltar i arbetet.  
  
 Konkurrerande vindenergiplaner (Wind Energy Plans  
  
 Competence Procedure) innebär att en verksamhetsutövare tar  
  
 fram en vindenergiplan för ett specifikt område. Planen innehåller  
  
 två eller fler vindkraftsparker och presenteras för en regional  
  
 myndighet för godkännande. Det är inget som hindrar att andra  
  
 exploatörer presenterar konkurrerande planer för samma område.  
  
 Efter en remissrunda avgör den regionala myndigheten om någon  
  
 och i så fall vilken av planerna som ska antas. Om en plan antas  
  
 kommer den verksamhetsutövaren att ges rätt att undersöka  
  
 vindresurser i området och ha förtur när det gäller att få behövligt  
  
 tillstånd till uppförande av parkerna.  
  
 Konkurrerande projekt (Projects in Competence) är när  
  
 verksamhetsutövare ansöker om ett enstaka projekt. Flera  
  
 konkurrerande verksamhetsutövare kan söka om ett enstaka  
  
 projekt på samma plats. I denna procedur avgörs det först vilken  
  
 verksamhetsutövare som ska få genomföra projektet. Denne kan  
  
 sedan gå vidare och söka det tillstånd som krävs för uppförande.  
  
 Anbudsprocess för projekt (Power Tendering Process) används  
  
 när regionmyndigheten anger hur mycket vindkraft som ska  
  
 anslutas till nätet för särskilt angivna områden i regionen och  
  
 öppnar dessa för anbudsgivning. Verksamhetsutövarna kan sedan  
  
 lämna anbud till regionmyndigheten om hur de kan uppfylla det av  
  
 myndigheten satta målet. De projekt som antas kan sedan ansöka  
  
 om tillstånd.  
  
 199 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 Anbudsprocess för planer (Plans Tendering Process) påminner  
  
 om anbudsprocess för projekt men innebär att regionmyndigheten  
  
 bjuder in till anbudslämning för planer för vindkraft i angivna  
  
 områden och med angivna mål för installerad effekt.  
  
 Regionmyndigheten avgör sedan vilken eller vilka planer som ska  
  
 antas och dessa verksamhetsutövare kan gå vidare och söka  
  
 tillstånd.  
  
 Geografiska planer (Territorial Plans) framtagna av regionmyndigheten  
  
 kan ange vilka områden som är lämpliga för  
  
 vindkraft. Verksamhetsutövare kan söka direkt om tillstånd för sitt  
  
 projekt i ett sådant område.  
  
 Gemensamt för ovanstående planeringsformer är att  
  
 regionmyndigheten oavsett vilken form som väljs måste beakta  
  
 miljöpåverkan, energinytta, regional energiplanering påverkan på  
  
 tekniska och industriella faktorer samt socioekonomisk påverkan.  
  
 Bedömningen av miljöpåverkan har varierat mellan de olika  
  
 regionerna men är normalt en av de tyngsta aspekterna. En annan  
  
 viktig aspekt har varit vindkraftens bidrag till den industriella,  
  
 sociala och ekonomiska utvecklingen av regionen. Vissa regioner  
  
 har tryckt hårt på att vindkraftsutbyggnaden ska bidra till  
  
 utvecklingen av regionen och att lokala tillverkare och  
  
 entreprenörer utnyttjas i möjligaste mån.  
  
 En tillståndsansökan för en anläggning överstigande 50 MW  
  
 med fler än 50 vindkraftverk ska som nämnts alltid innehålla en  
  
 fullständig miljökonsekvensbeskrivning vilket i enlighet med  
  
 nationellt gällande regler baserade på EG-direktiv gäller i alla  
  
 regioner. Mellan olika regioner kan dock kraven på tillståndsplikt  
  
 variera och vara utformade på olika sätt men ska vanligen alltid  
  
 innehålla en miljökonsekvensbeskrivning även för mindre  
  
 anläggningar. Olika regioner har emellertid utvecklat olika  
  
 förenklade procedurer för mindre anläggningar som inte omfattas  
  
 av de nationella reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar. Bland  
  
 dessa kan nämnas Galizien, Wiggins, Cantabrien, Rioja,  
  
 Kanarieöarna och Navarra som infört förenklade regler för vanligen  
  
 högst tre vindkraftverk eller där anläggningen har en effekt under  
  
 3–5 MW eller om elen är avsedd för egen förbrukning. Reglerna har  
  
 införts med det uttalade syftet att förenkla det administrativa  
  
 regelverket för mindre anläggningar och ställa lägre krav på  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen i dessa fall.  
  
 För att ytterligare beskriva regelverket i Spanien och dess  
  
 regioner skulle det behövas en beskrivning av respektive regions  
  
 200 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 regelverk och organisation vilket inte bedöms rymmas inom detta  
  
 betänkande.  
  
 5.3.2 Specialregler för förnybar energi i ellagen och  
  
 garanterat elpris  
  
 I den spanska ellagen har det sedan 1997 funnits särskilda regler för  
  
 förnybar energi (Special Regime for Renewable Energy Sources).  
  
 Den mest avgörande faktorn för att förklara den kraftiga  
  
 vindkraftsutbyggnaden i Spanien är Feed-in-tariff-systemet som  
  
 innebär ett garanterat pris för el från vindkraft (Royal Decree  
  
 661/2007 on Special Regime). Elleverantören vet alltså vilket elpris  
  
 han kan få under en från början fastställd tidsperiod. Systemet  
  
 medför att verksamhetsutövarna kan räkna hem en garanterad  
  
 avkastning på sina investeringar i vindkraft. Systemet har två olika  
  
 valmöjligheter inbyggda. Elproducenten kan årligen välja på  
  
 antingen ett reglerat pris där han får ett förutbestämt pris under  
  
 hela året eller att sälja elen till marknadspris och därutöver få ett  
  
 pristillägg. Premien varierar beroende på marknadspriset och är  
  
 tänkt att fungera som en garanti för producenten mot alltför låga  
  
 elpriser. Å andra sidan uteblir premien helt när marknadspriset är  
  
 tillräckligt högt. Ytterligare information om det spanska  
  
 stödsystemet jämfört med andra europeiska system finns i  
  
 Nätanslutningsutredningens betänkande SOU 2008:13.  
  
 5.3.3 Nätkoncession för linje  
  
 I Spanien behövs ingen särskild koncession för att bygga interna  
  
 nät mellan vindkraftverken inom en vindkraftspark eller för att  
  
 ansluta en vindkraftspark till anslutningspunkten i ett distributions-  
  
 eller regionnät. Denna anslutning kan i stället göras när man  
  
 fått det ordinarie tillståndet för att uppföra vindkraftsanläggningen 
  
 .TPF 
  
 6 
  
 FPT  
  
 TP 
  
 6 
  
 PT SOU 2008:13 s. 96 f.  
  
 201 
  
 Utländska förhållanden SOU 2008:86  
  
 5.3.4 Vindkraft till havs  
  
 I Spanien handhas ansökningar om havsbaserad vindkraft inte av  
  
 regionerna utan på nationell nivå av ministeriet för industri, turism  
  
 och handel under medverkan från miljöministeriet. Övriga berörda  
  
 ministerier och berörda regionala myndigheter hörs som remissinstanser.  
  
 Den spanska prövningsprocessen till havs liknar mycket  
  
 den danska prövningen för havsbaserade verk (se ovan) eller för  
  
 den delen den svenska processen enligt lag om Sveriges  
  
 ekonomiska zon eller motsvarande prövning i Tyskland. Det är helt  
  
 enkelt ett centralt verk eller departement som handlägger alla  
  
 ärenden för hela landets havsområden och inhämtar synpunkter  
  
 från övriga berörda och sedan fattar beslut.  
  
 I Spanien förväntar man sig inte att uppföra vindkraftverk till  
  
 havs innan nästa årtionde.  
  
 5.4 Jämförelse mellan tillståndsgränser och krav på  
  
 miljökonsekvensbeskrivning i olika länder  
  
 Olika länder tillämpar olika gränser för när det krävs tillstånd för  
  
 att uppföra vindkraftverk och när dessa alltid ska anses medföra  
  
 betydande miljöpåverkan och därmed kräva en fullständig  
  
 miljökonsekvensbeskrivning.  
  
 Danmark tillämpar tillståndsplikt för alla vindkraftverk med  
  
 totalhöjd över 25 m. Verk med en totalhöjd över 80 m anses alltid  
  
 medföra betydande miljöpåverkan. Danmark har särskilda regler  
  
 för vindkraftverk i vattenområden.  
  
 Tyskland har tillståndsplikt enligt miljölagstiftningen för alla  
  
 vindkraftverk med totalhöjd över 50 m och anläggningar med fler  
  
 än 20 verk anses alltid medföra betydande miljöpåverkan. För  
  
 anläggningar med färre än 20 verk finns förenklade tillståndsregler.  
  
 Tyskland har särskilda regler för den ekonomiska zonen.  
  
 Spanien har olika regler i olika regioner men har nationella  
  
 regler om miljökonsekvensbeskrivningar enligt vilka anläggningar  
  
 med fler än 50 vindkraftverk alltid ska anses medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. I särskilt känsliga områden är gränsen 10 verk. I  
  
 regionala regelverk finns förenklingar för mindre anläggningar.  
  
 Spanien har särskilda regler för havsområden.  
  
 England tillämpar tillstånd genom plansystemet vilka ska  
  
 åtföljas av en miljökonsekvensbeskrivning. Anläggningar med fler  
  
 202 
  
 SOU 2008:86 Utländska förhållanden  
  
 än två vindkraftverk eller med en navhöjd över 15 m återfinns i vad  
  
 som motsvarar bilaga 2 till MKB-direktivet och kräver således en  
  
 bedömning från fall till fall om verksamheten ska anses medföra  
  
 betydande miljöpåverkan. I handböcker anges gränsen 10 verk eller  
  
 5 MW eller om anläggningen påverkar ett särskilt känsligt område  
  
 som gräns när det alltid ska anses vara betydande miljöpåverkan.  
  
 England har särskilda regler till havs.  
  
 203 
  
 6 Överväganden och förslag  
  
 6.1 Inledning – inhämtade synpunkter  
  
 Den svenska vindkraftsutbyggnaden är i ett starkt expansivt skede.  
  
 Detta har beskrivits översiktligt i avsnitt 2 av detta betänkande.  
  
 Det finns ett starkt engagemang hos myndigheter, företag,  
  
 organisationer och allmänhet, vilket i sin tur har fått den naturliga  
  
 konsekvensen att det material som funnits att tillgå för  
  
 utredningen, alltifrån offentliga dokument till enskilda synpunkter,  
  
 varit nästan överväldigande. På ett tidigt stadium insåg utredningen  
  
 att det inte skulle vara möjligt att inhämta synpunkter från alla som  
  
 är berörda av frågan. Utredningen anordnade därför ett  
  
 sammanträde, en s.k. hearing, den 1 april 2008. Syftet var att med  
  
 utredningens direktiv som bakgrund inhämta synpunkter på de  
  
 bestämmelser som påverkar förutsättningarna för etablering och  
  
 utbyggnad av vindkraft och på tillämpningen av bestämmelserna.  
  
 Till sammanträdet var ett stort antal företrädare för centrala  
  
 myndigheter, näringslivsorganisationer, ideella föreningar, högskolor,  
  
 vindkraftsamordnare, energiproducenter, vindkraftsbolag,  
  
 advokatbyråer, konsulter, länsstyrelser och kommuner inbjudna.  
  
 Drygt 100 personer deltog, se bilaga 9.  
  
 Som en inledning till utredningens överväganden presenteras här  
  
 en sammanfattning av de synpunkter som framkom vid hearingen.  
  
 De flesta som uttalade sig ansåg att det till följd av bestämmelser  
  
 i miljöbalken och PBL förekommer en dubbelprövning vid  
  
 lokaliseringsprövningen av vindkraftverk. Bestämmelserna i 2 kap.  
  
 6 § miljöbalken och 2 kap. 1 § PBL har stora likheter och enligt  
  
 båda författningarna ska hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap.  
  
 miljöbalken beaktas. Prövningen bör kunna ske i ett sammanhang  
  
 och endast en miljökonsekvensbeskrivning och ett samrådsförfarande  
  
 bör krävas. Det stora antalet överklaganden angavs av  
  
 företrädare för verksamhetsutövarna vara det största problemet.  
  
 205 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Om bara en myndighet prövar vindkraftsetableringen, blir det  
  
 endast ett beslut som går att överklaga. Åsikterna gick dock isär i  
  
 frågan om prövningen ska ske enligt miljöbalken eller enligt PBL  
  
 eller om en särskild vindkraftslag ska införas. I vart fall måste det  
  
 dock finnas någon form av rättsligt bindande tillstånd för ett  
  
 vindkraftverk. En samordning mellan PBL och miljöbalken bör  
  
 komma till stånd i fråga om vindkraften. Även om lagarna har  
  
 delvis olika syften är det onödigt att pröva alla detaljfrågor enligt  
  
 båda lagarna. Frågor av den arten skulle kunna regleras genom en  
  
 särskild regeringsförordning.  
  
 Från flera håll framhölls vikten av att kommunernas översiktsplaner  
  
 är uppdaterade. Genom dessa planer bör både lämpliga och  
  
 olämpliga lokaliseringar för vindkraft pekas ut. Planerna bör dock  
  
 inte innehålla generella krav på detaljplanering för vindkraft.  
  
 Detaljplaner lämpar sig inte för stora glesbebyggda områden.  
  
 Sådana planer är tänkta för tätbebyggelse och kan därför i glesbyggda  
  
 områden medföra oönskade konsekvenser, såsom inskränkt  
  
 jakträtt och bygglovsplikt för ekonomibyggnader. Det behövs ett  
  
 nytt planinstrument som kan reglera större områden än detaljplaner.  
  
 Anläggningar som har betydande miljöpåverkan utlöser i  
  
 dag detaljplanekrav. En översyn bör därför göras av 5 kap. 1 § PBL.  
  
 Detaljplaner ska inte vara en generell prövningsform för vindkraft.  
  
 Bygglovsprövningen är inte enhetlig utan skiljer sig från  
  
 kommun till kommun samt fungerar dåligt på sina håll. En vindkraftsprövning,  
  
 med bygglov som enda form av tillstånd, innebär  
  
 sämre insyn för allmänheten och blir mindre demokratisk.  
  
 Generella höjdbestämmelser om bygglovsfrihet bör undvikas eftersom  
  
 bygglovsfria vindkraftverk intill en maximal höjd troligtvis  
  
 skulle leda till att vinden inte utnyttjas optimalt som naturresurs.  
  
 En översyn bör dock göras av undantagsbestämmelsen i 8 kap. 2 §  
  
 6 PBL om bygglovsbefrielse för små vindkraftverk. Om gränsen  
  
 höjs till tre meter ger det möjlighet till 125 % mer energi från varje  
  
 sådant litet vindkraftverk.  
  
 Anmälningsförfarandet enligt miljöbalken är osäkert. För uppförande  
  
 av vindkraftverk över 10 MW rekommenderas verksamhetsutövare  
  
 ofta att ansöka om tillstånd enligt miljöbalken, eftersom  
  
 ett tillstånd ger en större trygghet under ett vindkraftverks  
  
 livstid. Tillstånd krävs också ofta av banker som förutsättning för  
  
 finansieringen av ett vindkraftsprojekt. Man upplever att det är  
  
 bättre ordning i en miljöprövning än i prövningarna enligt PBL.  
  
 Det kan emellertid ifrågasättas om vindkraft över huvud taget är att  
  
 206 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 anse som miljöfarlig verksamhet. Gränsen för tillstånds- och  
  
 anmälningsplikt bör utgå från vindkraftverkens storlek eller antal i  
  
 stället för uteffekten.  
  
 Kravet på redovisningen av alternativa lokaliseringar i miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 måste förtydligas eller tas bort. Det  
  
 borde räcka med att visa att den plats som utpekats för etablering  
  
 av ett vindkraftverk är lämplig i och för sig. Verksamhetsutövaren  
  
 bör i större utsträckning använda länsstyrelsens vägledande roll för  
  
 att få reda på vad miljökonsekvensbeskrivningen ska innehålla.  
  
 Riksintressena enligt 3 kap. miljöbalken måste beskrivas  
  
 tydligare så att intressekonflikter kan avgöras enklare. Områden  
  
 med bra vindförhållanden bör generellt sett kunna användas för  
  
 vindkraft. Vindkraftverk bör inte ges företräde framför andra  
  
 riksintressen. Energiintressets tyngd jämfört med andra riksintressen  
  
 bör dock förtydligas. Totalförsvarets riksintresse är oklart  
  
 och går inte att bedöma eftersom underlaget är hemligt.  
  
 Bestämmelser om hindersbelysning/hindermarkering på vindkraftverk  
  
 över 150 m är ett hinder för teknikutvecklingen och bör  
  
 undvikas.  
  
 Tillståndsprocessen för elledningar kan pågå under fem år och  
  
 bör förenklas. En massiv utbyggnad av vindkraft kommer att kräva  
  
 utbyggnad av stamledningsnätet. Annars riskerar man att det  
  
 uppförs vindkraftverk som inte kan ledas in på stamnätet.  
  
 Otillräcklig nätkapacitet är tillsammans med riskerna för konflikter  
  
 vid utbyggnaden det allvarligaste hindret för utbyggnaden av  
  
 vindkraften. Den av nätanslutningsutredningen i betänkandet  
  
 Bättre kontakt via nätet – om anslutning av förnybar elproduktion  
  
 (SOU 2008:13) föreslagna elnätsinvesteringsfonden bör inriktas  
  
 mot att ge stöd till markkabel när elnätet måste byggas ut.  
  
 Merparten av 130 kV nätet är nedgrävt i Danmark. Det är något  
  
 som bör eftersträvas även i Sverige. Ledningsdragning med markkablar  
  
 leder med stor sannolikhet till en förenklad tillståndsprocess  
  
 eftersom sådana kablar medför ett mindre antal protester och  
  
 överklaganden.  
  
 Konsekvenserna för sjöfarten måste utredas noga innan man  
  
 anlägger vindkraft till havs. Det måste ställas krav på utredning av  
  
 olycksrisker samt utarbetande av en miljöräddningsplan. Kustbevakningen  
  
 har även intresse av att, i anslutning till byggande av  
  
 vindkraftsparker, få information om arbetets påbörjande, fortskridande  
  
 och avslutande samt viss tilläggsinformation i samband  
  
 med arbetet.  
  
 207 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Om de beslut om rådighet till allmänt vattenområde som  
  
 meddelas av Kammarkollegiet skulle medföra ensamrätt till ett visst  
  
 område finns det risk för spekulativa ansökningar och att ett  
  
 område inte blir utnyttjat. Formell ensamrätt kräver också ett nytt  
  
 system med register, utökad prövning m.m.  
  
 Länsstyrelsernas handläggningstider är för långa. Miljödomstolens  
  
 handläggningsrutiner fungerar bättre. Försvarsmaktens handläggning  
  
 av remisser och samrådsyttranden är oacceptabel. Tillåtlighetsprövningen  
  
 enligt 17 kap. miljöbalken är överflödig och bör tas  
  
 bort.  
  
 6.2 Allmänna överväganden  
  
 Utredningens bedömning: Frågan om tillstånd att anlägga ett  
  
 vindkraftverk bör inte behöva prövas enligt både PBL och  
  
 miljöbalken. De förslag utredningen presenterar bör så långt  
  
 som möjligt inte beröra andra verksamhetsområden än  
  
 vindkraftsutbyggnaden. För att uppnå uppsatta mål för  
  
 vindkraftsutbyggnaden är det enligt utredningens bedömning  
  
 viktigt att verksamhetsutövarna har initiativrätt att uppföra nya  
  
 anläggningar. Det finns inte behov av en särskild prövningsmyndighet  
  
 eller en lagstiftning som exklusivt gäller vindkraftsutbyggnaden 
  
 .  
  
 Utredningen har i bakgrundsbeskrivningen lämnat en kortfattad  
  
 redogörelse för den planerade utbyggnaden av vindkraften i  
  
 Sverige. Uppförandet av vindkraftverk prövas enligt flera lagar, bl.a.  
  
 både PBL och miljöbalken.  
  
 Utbyggnadsbehov av vindkraft  
  
 Ett förslag från Energimyndigheten om ett nytt planeringsmål för  
  
 utbyggnaden fram till år 2020 omfattar 20 TWh från landbaserad  
  
 och 10 TWh från vattenbaserad vindkraft. Förslaget har remissbehandlats  
  
 och remissopinionen ger ett brett stöd för planeringsmålet.  
  
 Årligen behöver enligt förslaget 150–400 vindkraftverk  
  
 byggas. I dag finns ca 800 vindkraftverk i Sverige. Lyckas utbyggnaden  
  
 finns det i landet 3 000–6 000 vindkraftverk år 2020. Antalet  
  
 beror på storleken på verken. I varje kommun behövs 10–20  
  
 208 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 vindkraftverk. Ytan som behövs är mellan 1 500 och 3 600 kmP 
  
 2 
  
 P av  
  
 landets yta på ca 450 000 kmP 
  
 2 
  
 P. Det sammanlagda utbyggnadsbehovet  
  
 för Sverige motsvarar storleken på Öland om man bygger  
  
 3 000 vindkraftverk och storleken på Blekinge om man bygger  
  
 6 000 vindkraftverk. Som tidigare nämnts omfattar vindkraftsparken  
  
 på Gabrielsberget 140 vindkraftverk och 7,6 kmP 
  
 2 
  
 P.  
  
 Problem med nuvarande prövningsförfarande  
  
 Antalet överklagade ärenden har, som framgår av avsnitt 6.1,  
  
 angetts vara det största problemet i prövningsförfarandet. Hur  
  
 många enskilda prövningar och processer utbyggnaden av vindkraften  
  
 kommer att medföra är naturligtvis svårt att bedöma.  
  
 Under alla omständigheter måste man dock räkna med att ett  
  
 betydande antal ärenden kommer att föras vidare från första  
  
 instans. För närvarande överklagas uppskattningsvis ca 20 % av  
  
 ärendena enligt PBL och miljöbalken. Oavsett vad som blir  
  
 resultatet av utredningens förslag i ett kommande betänkande om  
  
 en ny instansordning för A-verksamheter och vattenverksamheter  
  
 kan man räkna med överklaganden som medför prövning i minst  
  
 tre instanser när det gäller ärenden enligt miljöbalken och fyra  
  
 instanser när det gäller ärenden enligt PBL.  
  
 Utredningen har tidigare närmare redogjort för relevanta regler i  
  
 miljöbalken och PBL. I korthet har reglerna följande innebörd.  
  
 Enligt miljöbalken ska en verksamhetsutövare ansöka om  
  
 tillstånd enligt 9 kap. miljöbalken när det är fråga om en anläggning  
  
 på land om vindkraftverkets förväntade uteffekt överstiger 25 MW.  
  
 Detsamma gäller om effekten överstiger 1 MW om det är fråga om  
  
 en anläggning i ett vattenområde. Om uteffekten i fråga om ett  
  
 landbaserat vindkraftverk är mellan 125 kW och 25 MW ska i stället  
  
 anmälan göras hos kommunen. Dessutom krävs tillstånd enligt  
  
 reglerna i 11 kap. miljöbalken om vattenverksamhet om det är fråga  
  
 om en anläggning i vattenområde. Föreskrifterna innehåller också  
  
 regler om antalet vindkraftverk, se avsnitt 3.3.5. Reglerna om  
  
 antalet verk är dock av mindre betydelse, eftersom tillstånds respektive  
  
 anmälningsskyldigheten slår till redan när det rör sig om  
  
 ett enda verk, förutsatt att uteffekten är den som föreskrivs i  
  
 FMH-bilagan.  
  
 Av bilaga 5–8 framgår hur ett beslut om ett vindkraftverk kan  
  
 överklagas. Det tar ofta flera år för att få ett lagakraftvunnet beslut.  
  
 209 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Tidsåtgången kan emellertid bli större än så. Fallet Lillgrund är ett  
  
 exempel på detta.  
  
 Det är inte bara tillståndsprocesserna som kan vara tidskrävande.  
  
 En verksamhetsutövare som driver vindkraftverk efter  
  
 inlämnad anmälan kan bli föremål för tillsynsingripanden. Tillsynsmyndighetens  
  
 beslut kan överklagas av sökanden och av den som  
  
 berörs av verksamheten. Försiktighetsmått som åläggs en verksamhetsutövare  
  
 i ett anmälningsärende enligt miljöbalken kan överklagas  
  
 också av dem som berörs av verksamheten på samma sätt  
  
 som om det vore fråga om ett tillståndsbeslut. Överklagande av  
  
 tillsynsbeslut kan i fråga om en och samma anläggning förekomma  
  
 både enligt PBL och miljöbalken. Utredningen har i avsnitt 3.2.8  
  
 och 3.3.14 närmare redogjort för reglerna om tillsyn. Hur  
  
 tillsynsbeslut enligt miljöbalken kan överklagas framgår av bilaga 8.  
  
 Ett beslut i ett tillsynsärende enligt PBL överklagas på samma sätt  
  
 som ett beslut om bygglov, se bilaga 5. Följande exempel kan  
  
 nämnas. Miljööverdomstolen meddelade den 3 juni 2008 beslut i ett  
  
 mål (Miljööverdomstolens mål nr M 244-07) som gällde en  
  
 anmälan om vindkraftverk. Anmälan godtogs av kommunen, som  
  
 den 20 juni 2005, meddelade ett beslut med sedvanliga  
  
 försiktighetsmått. Anmälan var i överensstämmelse med översiktsplanen.  
  
 Tillsynsbeslutet överklagades dock av en närboende men  
  
 länsstyrelsen ändrade inte det kommunala beslutet. Miljödomstolen  
  
 förbjöd däremot vindkraftverket. Miljööverdomstolen  
  
 ändrade miljödomstolens beslut. Bara denna process, som framstår  
  
 som ganska enkel, tog alltså tre år.  
  
 En verksamhetsutövare måste också söka bygglov hos  
  
 kommunen. Detta gäller i princip alla vindkraftverk. Kommunen  
  
 kan under vissa förutsättningar besluta att en detaljplan ska  
  
 upprättas innan bygglovsansökningen prövas. Kommunen kan  
  
 också på eget initiativ besluta att en detaljplan ska upprättas. Såväl  
  
 ett bygglovsbeslut som ett beslut om detaljplan kan överklagas.  
  
 Bygglovsbeslutet kan överklagas även om en detaljplan har  
  
 upprättats, dock inte när det gäller frågor som har prövats genom  
  
 detaljplanen.  
  
 210 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 Skillnader och likheter mellan PBL och miljöbalken  
  
 PBL och miljöbalken tjänar naturligtvis olika syften men många  
  
 likartade sakfrågor prövas enligt båda lagarna. Planbeslut anger  
  
 främst arten av markanvändningen. En lagakraftvunnen detaljplan  
  
 enligt PBL ger fastighetsägaren en rätt att bygga i enlighet med  
  
 planen. I allmänhet krävs sedan ett bygglov som mera i detalj  
  
 reglerar hur byggrätten får utnyttjas. Ett tillståndsbeslut enligt  
  
 miljöbalken gäller för en viss konkret verksamhet medan en  
  
 detaljplan ofta ger utrymme för olika verksamheter. Både i  
  
 miljöbalken och PBL finns bestämmelser om miljöhänsyn som ska  
  
 beaktas vid lokalisering av anläggningar och verksamheter såsom  
  
 vindkraftverk. Bestämmelserna är delvis av likartad karaktär, men  
  
 kan också komplettera varandra. I 2 kap. PBL anges sådana  
  
 allmänna intressen som ska beaktas vid planläggning och  
  
 lokalisering av bebyggelse. Dessa bestämmelser kan jämföras med  
  
 lokaliseringsregeln i 2 kap. 6 § miljöbalken som anger vilka krav  
  
 som ska ställas vid val av plats för en bestämd verksamhet. Enligt  
  
 båda lagstiftningarna ska hushållningsbestämmelserna i 3 och  
  
 4 kap. miljöbalken beaktas vid lokaliseringsbedömningen. I 3 kap.  
  
 1 § PBL ställs krav på bl.a. byggnaders estetiska utformning och  
  
 anpassning till landskapsbilden. Någon direkt motsvarighet finns  
  
 inte i miljöbalken men krav på utformning kan ställas med stöd av  
  
 2 kap. 3 § miljöbalken och en bedömning om anpassning till  
  
 landskapsbilden har i rättspraxis gjorts med hänvisning till 3 och  
  
 4 kap. miljöbalken. I 3 kap. 2 § PBL ställs även krav på åtgärder för  
  
 att motverka olägenheter för omgivningen och motsvarande krav  
  
 kan ställas enligt 2 kap. 3 § miljöbalken. När tillåtligheten av  
  
 vindkraftsprojektet ska bedömas enligt miljöbalken görs en  
  
 bedömning av hela projektet inklusive tillfartsvägar samt  
  
 transporter till och från anläggningen. När en detaljplan ska  
  
 upprättas för ett vindkraftsprojekt görs också en bedömning av  
  
 hela projektet inom ett visst mark- eller vattenområde. Skillnaden  
  
 är att enligt miljöbalken kan även s.k. följdverksamheter regleras  
  
 medan det i detaljplanen endast kan regleras det inom ett visst  
  
 område avsedda ändamålet t.ex. vindkraft. En ytterligare skillnad är  
  
 att tillståndet enligt miljöbalken riktar sig till en verksamhetsutövare  
  
 som ges tillstånd att bedriva ett visst vindkraftsprojekt.  
  
 Prövningarna är snarlika och inte sällan upprättas en detaljplan för  
  
 ett visst vindkraftsprojekt på begäran av en exploatör.  
  
 211 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Parallella processer  
  
 Således kan ett vindkraftverk bli föremål för två parallella  
  
 processer. Det kan i båda fallen bli fråga om överklaganden och  
  
 sammantaget synnerligen tidskrävande rättegångar. Enligt  
  
 direktiven är det en huvudfråga för utredningen att undersöka  
  
 förutsättningarna för en prövningsordning som innebär att det inte  
  
 behövs mer än en process för att få tillstånd eller motsvarande inför  
  
 uppförandet av en vindkraftsanläggning.  
  
 Samtidigt bör dock framhållas att en vindkraftsetablering i fråga  
  
 om markåtkomsten kan bygga på avtal som överensstämmer med  
  
 markägarens intressen. Många gånger föreligger inte störningar för  
  
 grannar eller andra berörda. Om det då inte finns några viktiga  
  
 allmänna intressen att ta hänsyn till kommer ett beslut om lov eller  
  
 om tillstånd inte att överklagas. Detta torde hittills vara det  
  
 vanligaste. För att uppfylla planeringsmålet krävs dock ett  
  
 betydande antal stora vindkraftsparker, klart större än vad som  
  
 omfattas av den nuvarande tillståndsgränsen 25 MW. Det är också  
  
 realistiskt att räkna med att motstående intressen kommer att  
  
 finnas. I många fall kan därför överklaganden och rättegångar bli en  
  
 försenande eller åtminstone fördyrande faktor när det gäller att  
  
 uppnå planeringsmålet för vindkraftsutbyggnaden.  
  
 En prövning enligt PBL ska behandla vindkraftsanläggningen  
  
 från ett kommunalt markanvändningsperspektiv. Av rättspraxis, se  
  
 avsnitt 4.3, och av PBL-kommitténs analys, se avsnitt 4.1, framgår  
  
 att den prövning av invändningar mot uppförandet av ett vindkraftverk,  
  
 som sker i ärenden enligt PBL, ofta gäller de störningar  
  
 som en anläggning på den valda platsen kan medföra för  
  
 omgivningen och att i det väsentliga samma frågor prövas enligt  
  
 miljöbalken.  
  
 Vindkraften är inte det enda exemplet på att en verksamhet  
  
 måste prövas enligt både PBL och enligt miljöbalken. På grund av  
  
 förbudet i 2 kap. 6 § miljöbalken mot att meddela tillstånd enligt  
  
 miljöbalken som strider mot en detaljplan har regleringen enligt  
  
 PBL ett försteg som kommer till uttryck i fråga om planeringen av  
  
 bebyggelse. Ett vindkraftverk är dock inte en byggnad i PBL:s  
  
 mening och har i allmänhet inte heller något samband med  
  
 kommunernas bebyggelseplanering i egentlig bemärkelse. Därigenom  
  
 skiljer sig vindkraften från många andra verksamheter som  
  
 blir föremål för parallell prövning enligt de båda lagarna. Detsamma  
  
 gäller vattenkraftverk. Sådana kraftverk, som är av avgörande  
  
 212 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 nationell betydelse för energiförsörjningen omfattas inte av  
  
 reglerna i PBL om rättsverkande planer och bygglov. Det krav på  
  
 bygglov som finns för vattenkraftverk tillhöriga byggnader och  
  
 anläggningar torde, åtminstone för de vattenkraftverk som har en  
  
 väsentlig energipolitisk betydelse, mest vara av symbolisk  
  
 betydelse.  
  
 Liksom vindkraften och vattenkraften är strandskyddet av  
  
 synnerlig betydelse för hela Sverige. Reglerna i miljöbalken om  
  
 strandskydd är ett exempel på att det allmänna intresset av tillgång  
  
 till mark för det rörliga friluftslivet fått ett principiellt försteg  
  
 framför kommunala och privata utbyggnadsintressen och att den  
  
 kommunala bestämmanderätten över markanvändningen måste ta  
  
 hänsyn till viktiga nationella intressen.  
  
 Även för vindkraftens del finns det starka allmänna intressen att  
  
 ta hänsyn till. Behovet av en utbyggnad av förnyelsebar energi gör  
  
 sig alltmer gällande. Av de dokument som omnämns i utredningens  
  
 direktiv och som utredningen ska beakta, framgår otvetydigt att en  
  
 kraftigt utbyggd vindkraft är ett av de viktigaste instrumenten för  
  
 att i enlighet med EG:s direktiv utveckla användningen av  
  
 förnyelsebara energikällor.  
  
 Koncentrerad prövning  
  
 I flera andra länder, som Tyskland, Spanien och Danmark, har  
  
 under senare år en kraftig vindkraftsutbyggnad skett. I dessa länder  
  
 förekommer inte den prövning enligt två lagar som vi har i Sverige.  
  
 Den tyska tillståndsprövningen av miljöfarlig verksamhet liknar  
  
 den svenska tillståndsprövningen enligt miljöbalken. Skillnaden är  
  
 att det sker en koncentrerad prövning i ett sammanhang och att det  
  
 inte krävs särskilt bygglov eller motsvarande när tillstånd till den  
  
 miljöfarliga verksamheten har meddelats. De planer som finns för  
  
 vindkraft tillämpas vid tillståndsprövningen och är – liksom i  
  
 Sverige – styrande för lokaliseringsbedömningen.  
  
 Utredningen ska enligt direktiven, i arbetet med förslag om att  
  
 förenkla prövningen av vindkraftsärenden, ta hänsyn till miljömålen,  
  
 försvarsintresset, effekter för fisket, rennäringen och andra  
  
 areella näringar samt till att prövningen ska förbli omsorgsfull och  
  
 rättssäker. Utredningens direktiv berör däremot inte ansvarsfördelningen  
  
 mellan stat och kommun i fråga om vindkraftsprövningen.  
  
 Kommunernas principiella bestämmanderätt enligt  
  
 213 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 PBL i fråga om markanvändning omfattar också ianspråktagande av  
  
 mark för vindkraftverk. Därför går det inte att undvika ställningstaganden  
  
 som gäller denna ansvarsfördelning. Till utredningen har  
  
 framförts generellt hållna argument till stöd för att kommunernas  
  
 beslutanderätt enligt PBL bör vara ograverad. För utredningens del  
  
 finns det anledning att i första hand göra bedömningar som  
  
 ansluter till regeringens direktiv. Utredningen ser det dock som  
  
 angeläget att lämna förslag som innebär att det kommunala  
  
 inflytandet i praktiken blir oförändrat.  
  
 Den del av utredningens uppdrag som behandlas i detta delbetänkande  
  
 gäller bara vindkraften. Lägger utredningen fram  
  
 förslag som medför förändringar för andra slag av verksamheter  
  
 eller rättsområden riskeras en diskussion som flyttar fokus från  
  
 vindkraftsutbyggnaden. En given utgångspunkt för utredningens  
  
 överväganden och förslag måste därför vara att, så långt det är  
  
 möjligt, inte beröra andra verksamhetsområden än vindkraften.  
  
 PBL och miljöbalken är de lagar som har störst betydelse för  
  
 vindkraftsprövningen. Det finns dock anledning för utredningen  
  
 att undersöka om det finns andra lagar som tillämpas i samband  
  
 med uppförandet av vindkraftverk och som kan behöva ändras som  
  
 ett led i strävandena att förenkla vindkraftsprocessen.  
  
 Myndigheterna och prövningsprocessen  
  
 Hur omfattande prövningen av ett vindkraftverk blir påverkas inte  
  
 bara av att den ska ske enligt två eller flera lagar utan också av att  
  
 ett flertal myndigheter har uppgifter i beslutsprocessen, som  
  
 beslutande organ och som remissinstanser.  
  
 I många mål om tillstånd till vindkraftverk prövas om den  
  
 avsedda verksamheten skulle påverka betydelsefulla naturvärden  
  
 och värdefulla landskapsbilder. Enligt uppgift från Naturvårdsverket  
  
 till utredningen är det ca 10 % av landets yta som åtnjuter  
  
 områdesskydd enligt 7 kap. miljöbalken. Det gäller främst reglerna  
  
 om nationalparker och naturreservat. Det finns tillräckligt med  
  
 plats för den planerade vindkraftsutbyggnaden utanför dessa  
  
 områden. Detta framgår av olika uppgifter från Energimyndigheten  
  
 som presenterats i avsnitt 2.3. Ett sätt att undvika överklaganden,  
  
 långdragna processer och andra problem kan vara att inte bygga  
  
 vindkraftverk inom naturskyddade områden om en anläggning  
  
 under den beräknade livstiden kan störa de intressen som avses  
  
 214 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 med gällande regler om områdesskydd. I det sammanhanget måste  
  
 dock intresset av att bygga vindkraftverk inom områden där  
  
 vindförhållandena är gynnsamma tillmätas stor betydelse.  
  
 Vindkraftsutbyggnaden är inte bara en fråga om energiförsörjning  
  
 och miljövänlig energi. Med i bilden finns också  
  
 omfattande kommersiella intressen eftersom utbyggnaden gäller  
  
 stora investeringar och betydande värden. Enligt Europaparlamentets  
  
 och rådets direktiv 2001/77/EG av den 27 september  
  
 2001 om främjanden av el producerad från förnybara energikällor  
  
 på den inre marknaden för el ska medlemsstaterna utvärdera lagar  
  
 och författningar för att minska lagstiftningshinder och andra  
  
 hinder för en ökning av produktion från förnybara energikällor. I  
  
 det föreliggande utkastet till nytt direktiv om främjande av  
  
 användningen av förnybar energi sägs i preambeln (6) att det  
  
 viktigaste syftet med bindande mål för vindkraftsutbyggnaden är  
  
 att skapa säkerhet för investerarna.  
  
 När det gäller vindkraften går dock kravet på miljöhänsyn och  
  
 samhällsintresset i övrigt väl att förena med näringslivets intressen.  
  
 I det avseendet liknar dagens förhållanden dem som rådde i början  
  
 av 1900-talet när utbyggnaden av vattenkraften nödvändiggjordes  
  
 av det framväxande industrisamhällets krav på tillgång till  
  
 elektricitet. Den administrativa lösningen blev 1918 års vattenlag.  
  
 När industrins utsläppsproblem blev av sådan omfattning att den  
  
 okodifierade immissionsrätten inte ansågs tillräcklig, inrättades  
  
 genom 1969 års miljöskyddslag ett särskilt koncessionssystem.  
  
 Både vattenlagstiftningen och miljöskyddslagstiftningen gav en  
  
 exploatör möjlighet att få tillstånd med rättskraft mot envar till  
  
 skydd för sina investeringar. Lagarna gav de tillståndsgivande  
  
 myndigheterna möjlighet att i samband med tillståndsgivningen  
  
 ställa upp villkor till skydd för miljön och andra intressen inom  
  
 ramen för ett förfarande, där såväl allmänna som enskilda intressen  
  
 kunde komma till tals. Myndighetsorganisationen har visserligen  
  
 ändrats i och med miljöbalkens ikraftträdande. I övrigt är dock det  
  
 miljörättsliga system som funnits sedan länge fortfarande intakt.  
  
 Vindkraften har sedan länge ingått i detta system. Inom ramen för  
  
 miljölagstiftningen har föreskrifterna justerats i takt med att  
  
 vindkraftens betydelse för energiförsörjningen har ökat. Vindkraftverk  
  
 medför sådana omgivningstörningar som enligt fast praxis ska  
  
 beaktas när en verksamhet etableras och utövas. Prövningen av  
  
 vindkraftverk enligt miljöbalken är förhållandevis okomplicerad  
  
 jämfört med många andra verksamheter som prövas enligt reglerna  
  
 215 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 om miljöfarlig verksamhet och om vattenverksamhet. Utredningen  
  
 har inte stött på något fall där en tilltänkt vindkraftsutbyggnad  
  
 stått i motsatsställning till ett kommunalt planeringsintresse. Det  
  
 nu i korthet beskrivna miljörättsliga systemet är i huvudsak  
  
 välfungerande. Det ger verksamhetsutövarna initiativrätten att få  
  
 nya anläggningar till stånd och det medför också ett rättsligt skydd  
  
 för de omfattande investeringar det är fråga om. Detta är viktiga  
  
 förutsättningar med hänsyn till den omfattande utbyggnadstakt av  
  
 vindkraften det är fråga om.  
  
 Även i de andra länder, vars erfarenheter utredningen har att  
  
 beakta, spelar miljöfrågorna en viktig roll. I MKB-direktivet utpekas  
  
 vindkraftverk som projekt vars miljöpåverkan alltid ska  
  
 bedömas.  
  
 Det är viktigt att utbyggnaden sker välplanerat. Som framgår av  
  
 utredningens bakgrundsbeskrivning är det statsmakternas mening  
  
 att den kommunala översiktsplaneringen har en central betydelse i  
  
 detta sammanhang. Med kommunernas översiktplaner, för vilka  
  
 Energimyndighetens utpekande av områden av riksintresse har stor  
  
 betydelse, finns goda förutsättningar för att åstadkomma en  
  
 planmässig utbyggnad av vindkraften med bibehållen balans mellan  
  
 den statliga energipolitiken och intresset av ett intakt kommunalt  
  
 självstyre, liksom en balans mellan vindkraften å ena sidan och  
  
 övriga riksintressen samt kommunala intressen å andra sidan.  
  
 Vid den hearing som utredningen anordnade den 1 april 2008  
  
 gällde flertalet synpunkter de överklaganden och rättegångar som  
  
 kan initieras med stöd av det gällande regelverket. Det framfördes  
  
 också förslag att prövningen ska göras i ett sammanhang genom en  
  
 prövningsmyndighet, en vindkraftslag och en reglering av viktiga  
  
 parametrar på förordningsnivån.  
  
 Reglerna om mänskliga rättigheter begränsar förutsättningarna  
  
 för att inskränka rätten till överklagande och andra möjligheter att  
  
 komma till tals. Således har var och en rätt till domstolsprövning i  
  
 frågor om civila rättigheter. Det går inte att på detta område  
  
 åstadkomma specialregler med hänsyn till intresset av en kraftigt  
  
 utbyggd vindkraft. I fråga om myndighetsbeslut som avser  
  
 enskildas civila rättigheter bör samma regler för överklagande gälla  
  
 i fråga om vindkraftverk som för andra verksamheter.  
  
 Även allmänna intressen, främst avseende miljöhänsyn, måste  
  
 kunna tas till vara på ett rättssäkert sätt. Ett tydligt ansvar måste  
  
 ligga på de myndigheter som har till uppgift att i prövningsförfarandet  
  
 bevaka de allmänna intressena  
  
 216 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 Det har från flera håll framförts att de relativt långa handläggningstiderna  
  
 för prövning av vindkraftsanläggningar till stora  
  
 delar beror på ofullständiga ansökningar. Det ökade intresset för  
  
 vindkraft, i Sverige och i andra länder, har lett till en efterfrågan på  
  
 torn, turbiner och rotorblad m.m. som är större än utbudet på  
  
 marknaden. Leveranstiderna är i många fall mycket långa. Sådana  
  
 förhållanden kan i lika hög grad som prövningsordningen försena  
  
 vindkraftsutbyggnaden.  
  
 Acceptans – ekonomiska styrmedel  
  
 Allteftersom vindkraftverken blir vanligare i våra omgivningar ökar  
  
 naturligtvis acceptansen hos allmänheten, särskilt på grund av  
  
 behovet av en utveckling av förnyelsebar energi. Även en ökad  
  
 medvetenhet om kommande energiförsörjningsproblem kan bidra  
  
 till en välvilligare attityd till vindkraft. Det finns erfarenheter från  
  
 andra länder som pekar i den riktningen. Exempelvis finns det i  
  
 Spanien en stark consensus, politiskt, inom näringslivet och bland  
  
 allmänheten om vindkraftens betydelse för energiförsörjningen.  
  
 Den spanska vindkraftsanvändningen är den största i södra Europa.  
  
 En glest befolkad landsbygd och skärpta statliga lagar kan ligga  
  
 bakom denna utveckling.TPF 
  
 1 
  
 FPT En motsvarande samstämmighet fanns i  
  
 Danmark under 1990-talet när utbyggnadstakten där var som mest  
  
 intensiv. Där har dock ett motstånd uppkommit i samband med  
  
 uppförandet av större vindkraftverk. Ett land i Europa där  
  
 vindkraften stött på motstånd, liknande det som gett sig till känna  
  
 vid överklaganden i Sverige, är Frankrike.TPF 
  
 2 
  
 FPT Det finns även i Sverige  
  
 anledning att befara att de lokala invändningarna mot framför allt  
  
 större vindkraftsetableringar gör sig gällande när utbyggnadstakten  
  
 ökar. Detta gäller naturligtvis särskilt om sådana platser för  
  
 vindkraft väljs, där många närboende och betydelsefulla allmänna  
  
 intressen finns. Därför måste med stor sannolikhet de formella  
  
 styrmedlen kompletteras med kraftfulla informationsinsatser från  
  
 ansvariga myndigheter för att åstadkomma ett allmänt välkomnande  
  
 förhållningssätt till den utökade vindkraftsetableringen.  
  
 Det är också viktigt med en samsyn mellan statliga och kommunala  
  
 företrädare.  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT Rosales, Vindkraft, examensarbete vid Luleå tekniska universitet, 2004, s. 8.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT Uwww.gwec.net/indexU.  
  
 217 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Behovet av markåtkomst synes i allt väsentligt ha lösts genom  
  
 frivilliga upplåtelser. Utredningens bedömning är att den frågan  
  
 kan lösas på detta sätt under överskådlig tid.  
  
 Som framgår av utredningens bakgrundsbeskrivning har ekonomiska  
  
 styrmedel en betydligt större betydelse för utbyggnaden av  
  
 vindkraften än prövningsreglerna. Enligt ett uttalande av Svensk  
  
 Energi är det elcertifikatsystemet som är drivkraften. Vindkraften  
  
 diskuteras visserligen ofta i den allmänna debatten. Prövningsordningens  
  
 utformning har dock ingen framträdande plats i denna  
  
 diskussion. I stället gäller det bl.a. frågor om vinstdelning mellan  
  
 exploatör, markägare och de kringboende som inte är markägare.  
  
 Även samebyarna bör nämnas i detta sammanhang. Möjligen kan  
  
 regler om bygdeavgifter eller liknande ytterligare underlätta  
  
 vindkraftsutbyggnaden. Det ekonomiska stödet via Boverket för  
  
 att initiera kommunala översiktsplaner som särskilt behandlar  
  
 vindkraft har varit viktigt bl.a. för att markera frågans tyngd och  
  
 kommande territoriella omfattning i hela landet, se vidare nedan  
  
 under avsnitt 6.3.1. Frågor som gäller ekonomiska styrmedel måste  
  
 dock anses ligga utanför utredningens direktiv.  
  
 Ingen vindkraftsmyndighet – ingen vindkraftslag  
  
 Önskemål har framförts, bl.a. vid utredningens hearing den 1 april  
  
 2008, om att endast en myndighet ska ha ansvaret för att pröva  
  
 frågor om vindkraftsutbyggnad. Vidare föreslog Energimyndigheten  
  
 i sin rapport med nytt planeringsmål för vindkraften att  
  
 regeringen skulle låta utreda förutsättningarna för en samlad  
  
 beslutsordning för vindkraft. Detta förslag har dock fått ett blandat  
  
 mottagande av remissinstanserna. Det ingår inte heller i utredningens  
  
 direktiv att lägga fram förslag om att vindkraftsprövningen  
  
 ska handläggas av en enda myndighet. Den nuvarande myndighetsorganisationen  
  
 inrymmer omfattande kunskap och erfarenhet som  
  
 bör tas till vara när vindkraften ska byggas ut. När den ändrade  
  
 instansordning enligt miljöbalken för A-verksamheter och vattenverksamheter,  
  
 som det är utredningens uppdrag att föreslå, har  
  
 genomförts kan det bli en betydande koncentration av och  
  
 specialisering i myndigheternas verksamhet om all prövning enligt  
  
 miljöbalken och överklaganden enligt PBL sker hos ett mindre  
  
 antal myndigheter. Vidare är att märka att överprövningen av  
  
 ärenden enligt PBL och enligt miljöbalken kommer att  
  
 218 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 koncentreras till ett domstolsslag om utredningens förslag om en  
  
 ny instansordning för mål och ärenden enligt PBL genomförs. För  
  
 utredningens del finns det därför inte skäl att överväga förslag om  
  
 att vindkraftsprövningen ska handläggas av en enda myndighet.  
  
 Frågan om en särskild vindkraftslag har tagits upp i olika  
  
 sammanhang men finns inte angiven i utredningens direktiv. För de  
  
 största etableringarna och för vindkraftverk i vattenområden måste  
  
 man ställa sig tämligen tveksam till undantag från miljöprövningen.  
  
 Även i en särskild vindkraftslag måste PBL:s regler komma i  
  
 beaktande. Det är mot denna bakgrund, med den tidsplan utredningen  
  
 har, vanskligt att sätta resurser till ett lagstiftningsprojekt av  
  
 den sorten. Lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter (torvlagen)  
  
 har vid några tillfällen under utredningsarbetet framskymtat som  
  
 en förebild för en vindkraftslag. Det kan anmärkas att den lagen  
  
 ska tillämpas parallellt med PBL och miljöbalken och alltså inte är  
  
 en sådan helt exklusiv lagstiftning som har efterlysts i fråga om  
  
 vindkraften. Om torvlagen skulle användas som förebild för en  
  
 särskild vindkraftslag skulle alltså konsekvensen bli att ytterligare  
  
 en lag skulle kunna komma till tillämpning vid vindkraftsutbyggnaden 
  
 . En särskild lag bör enligt utredningens mening bli  
  
 aktuell bara om andra vägar är oframkomliga. Utredningen ser goda  
  
 möjligheter för att inom ramen för gällande lagstiftning  
  
 åstadkomma en enklare prövningsordning med regler anpassade för  
  
 vindkraftsutbyggnaden. Frågan om en särskild vindkraftslag  
  
 kommer därför inte att övervägas närmare.  
  
 De regler som utredningen föreslår bör tillgodose inte bara de  
  
 förändringskrav i fråga om tillståndsförfarandet som föranletts av  
  
 hittillsvarande erfarenheter utan bör naturligtvis dessutom vara  
  
 anpassade för den kraftigt utökade utbyggnad som är planerad.  
  
 Samtidigt måste påpekas att den industriella utbyggnaden av  
  
 vindkraften bara är i sitt inledningsskede. Ofrånkomligen kommer  
  
 erfarenheterna under den kommande utbyggnaden att ge anledning  
  
 till översyn av regelsystemet.  
  
 219 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 6.3 Tillämpningen av PBL i vindkraftsärenden  
  
 Utredningens bedömning: En översiktsplan eller motsvarande  
  
 underlag från den berörda kommunen bör ligga till grund för ett  
  
 beslut om vindkraftsetablering.  
  
 Utredningens förslag: Vindkraftsanläggningar ska inte  
  
 längre omfattas av reglerna om detaljplaner utom i områden där  
  
 det råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse och när  
  
 tillstånd till anläggningen inte har lämnats enligt miljöbalken.  
  
 Bygglovsplikten för vindkraftverk ska inte gälla för  
  
 vindkraftverk med tillhörande anläggningar när tillstånd till  
  
 verksamheten har meddelats enligt miljöbalken. Storleken på  
  
 rotordiametern höjs från två till tre meter som gräns för inträde  
  
 av bygglovsplikt. Vidare föreslås bygglovsplikt om höjden på ett  
  
 vindkraftverk är 20 m eller mer.  
  
 6.3.1 Översiktsplaner  
  
 Utredningen har i bakgrundsbeskrivningen redogjort för de  
  
 viktigaste bestämmelserna om översiktsplaner i 4 kap. PBL.  
  
 Energimyndigheten har angett ett antal områden i landet som  
  
 enligt myndighetens mening är av riksintresse enligt 3 kap. 8 §  
  
 miljöbalken för vindkraftsetablering. Vid prövning av lokalisering  
  
 av vindkraftverk ska nyssnämnda lagrum tillämpas både i fråga om  
  
 ärenden enligt PBL och enligt miljöbalken. En förutsättning för att  
  
 detta system ska fungera är att utpekandet av riksintressen får  
  
 genomslag i den kommunala översiktsplaneringen. Den myndighet,  
  
 som ska tillämpa 3 och 4 kap. miljöbalken i ett ärende, ska enligt  
  
 5 § hushållningsförordningen i beslutet ange om den prövade  
  
 anläggningen, verksamheten eller åtgärden går att förena med en  
  
 från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och  
  
 vattenresurserna samt med den för området gällande regionplanen  
  
 eller kommunala översiktsplanen. Bestämmelserna gäller vid  
  
 tillståndsprövning enligt miljöbalken, i anmälningsärenden enligt  
  
 balken (2 kap. 6 § miljöbalken) samt vid planläggning och i ärenden  
  
 om bygglov enligt PBL (2 kap. 1 § PBL).  
  
 Som framgår av utredningens bakgrundsbeskrivning, se avsnitt  
  
 2.1, har statsmakterna utgått från att översiktsplanerna ska vara det  
  
 grundläggande beslutsunderlaget vid prövningen av vindkrafts220 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 ärenden. Ett särskilt stöd utges via Boverket till kommunerna för  
  
 att ange lämpliga platser för vindkraftverk i översiktsplanerna.  
  
 I Boverkets nyligen utgivna vindkraftshandbok finns en omfattande  
  
 redogörelse för kommunernas arbete med översiktsplaner  
  
 för vindkraft. Där sägs bl.a. följande (s. 75).  
  
 Översiktsplaneringen är det verktyg som kommunen har för att avväga  
  
 motstående intressen, och en aktuell översiktsplan är en förutsättning  
  
 för att det ska gå att bedöma påverkan av en förändring på andra  
  
 intressen. Genom översiktsplaneringen tar kommunen initiativet till  
  
 utveckling av vindkraften, vilket är i linje med det kommunala  
  
 planeringsansvaret. Hänvisningen i hushållningsförordningen till  
  
 översiktsplanen som underlag för beslut som rör hushållning med  
  
 mark och vatten bidrar till att översiktsplanens riktlinjer har stor tyngd  
  
 vid överprövning av tillståndsärenden. Men viktigt är också att  
  
 översiktsplanen är aktuell och att riktlinjerna är väl genomarbetade.   
  
 I arbetet med att ta fram en översiktsplan krävs som regel ett  
  
 omfattande planeringsunderlag i form av inventeringar, statistik m.m. I  
  
 en översiktsplan som innefattar vindkraftsutbyggnad är en  
  
 landskapsanalys ett viktigt underlag, och en sådan bör genomföras på  
  
 ett tidigt stadium (se vidare under avsnittet Landskap). Vindkartering  
  
 (eventuellt kompletterad med vindmätning), utpekade riksintresseområden  
  
 för vindkraft, kartläggning av områden med motstående  
  
 intressen som riksintressen för annat ändamål samt förutsättningar för  
  
 vägdragning och uppkoppling till elnätet är därutöver viktiga delar av  
  
 planeringsunderlaget. I en översiktsplan bör lägen för större  
  
 vindkraftsanläggningar ha ett väl tilltaget avstånd till bebyggelse. En  
  
 zon kan märkas ut runt utpekade vindkraftsområden, där den mer  
  
 exakta gränsen för avstånd till bebyggelse får avgöras i detaljplan.  
  
 Översiktsplanerna har genomgående ansetts som ett lämpligt  
  
 instrument för planeringen av vindkraftsutbyggnaden vid remissbehandlingen  
  
 av Energimyndighetens rapport med förslag till nytt  
  
 planeringsmål.  
  
 Det av Energimyndigheten föreslagna arbetssättet med  
  
 planeringsmål bör alltså medföra att kommunerna skapar en  
  
 beredskap för vindkraftsutbyggnaden genom att aktivt behandla  
  
 vindkraften i översiktsplaneringen. Där kan kommunerna klara ut  
  
 var vindbruk kan prioriteras i förhållande till andra allmänna  
  
 intressen. Detta gäller givetvis också i fråga om behovet av att  
  
 bygga ut elnätet. Det är utredningens uppfattning att översiktsplanen  
  
 eller tillägg i översiktsplanen är ett bättre underlag för  
  
 utbyggnad av större, arealkrävande vindkraftsanläggningar än en  
  
 detaljplan. En detaljplan kan försvåra annan användning av platsen  
  
 och även anpassning till ny teknik. En anledning till detta är  
  
 221 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 naturligtvis den skillnad i juridisk bemärkelse som finns mellan  
  
 översiktsplanen och detaljplanen. Översiktsplanen ska vara ett  
  
 beslutsunderlag. Den ska kontinuerligt ses över och kan i princip  
  
 när som helst ändras. Detaljplanen är bindande och låser  
  
 bebyggelse och markanvändning inom planområdet. En förutsättning  
  
 för att man i rimlig omfattning ska kunna uppnå planeringsmålet  
  
 om en utbyggnad till år 2020 är givetvis att de planer som ska  
  
 ligga till grund för utbyggnaden finns utvecklade och framtagna i  
  
 god tid före uppfyllelsedatum. Om planeringsmålet ska vara  
  
 uppnått 2020 måste kanske själva planeringen vara färdig omkring  
  
 år 2012. Med ett sådant tidsperspektiv framstår detaljplaner för hela  
  
 vindkraftsutbyggnaden som ett orealistiskt styrmedel.  
  
 I och för sig går översiktsplanerna att överklaga genom  
  
 laglighetsprövning enligt kommunallagen. Det finns en regel om  
  
 att beslut att anta eller ändra en översiktsplan gäller först sedan  
  
 beslutet vunnit laga kraft (4 kap. 12 § PBL), dvs. sedan tre veckor  
  
 gått från det att beslutet om översiktsplan tillkännagetts på  
  
 kommunens anslagstavla (jämför 10 kap. 6 § kommunallagen,  
  
 1991:100). Eftersom en sådan plan inte är bindande för enskilda  
  
 eller myndigheter (1 kap. 3 § PBL), torde bestämmelsen om laga  
  
 kraft i första hand få betydelse för en kommuns eget beslutsfattande  
  
 även om kommunen när som helst kan ändra en  
  
 översiktsplan. Detaljplanen gäller däremot från dagen för laga kraft  
  
 och är förenad med s.k. byggrätt. För prövningen enligt miljöbalken,  
  
 t.ex. vid prövningen av tillstånd till miljöfarlig verksamhet  
  
 torde, såvitt kan utläsas ur rättspraxis, det väsentliga vara att  
  
 kommunens inställning vad gäller platsvalet för en verksamhet är  
  
 klarlagd. I det läget torde även en väl dokumenterad och tillämpad  
  
 vindkraftspolicy kunna vara ett tillräckligt beslutsunderlag.  
  
 Utredningen anser i och för sig att bestämmelsen i 4 kap. 12 § PBL  
  
 om laga kraft är onödig och skulle kunna upphävas. Denna  
  
 bedömning kan göras även om man beaktar reglerna om antagande  
  
 av områdesbestämmelser (5 kap. 16 § PBL) och enkelt planförfarande  
  
 (5 kap. 28 § PBL). Ett upphävande av den aktuella  
  
 bestämmelsen i 4 kap. 12 § PBL skulle emellertid medföra en  
  
 följdändring i 4 kap. 13 § PBL. Detsamma gäller möjligheten enligt  
  
 13 kap. 1 § PBL att överklaga en översiktsplan genom  
  
 laglighetsprövning. Genom sådana lagändringar skulle översiktsplanens  
  
 funktion som beslutsunderlag renodlas och förtydligas. Ett  
  
 sådant lagförslag omfattas dock inte av utredningens uppdrag.  
  
 Utredningens bedömning är att översiktsplanen ändå får tillräcklig  
  
 222 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 genomslagskraft vid tillståndsprövningen. Om en översiktsplan  
  
 skulle vara föremål för laglighetsprövning under tiden som  
  
 tillståndsprövningen pågår i ett vindkraftsärende, bör översiktsplanen  
  
 ändå kunna fungera som beslutsunderlag om det är klarlagt  
  
 att kommunen fortfarande har de intentioner i fråga om det  
  
 berörda området som framgår av planen. Vid hearingen framhölls  
  
 att översiktsplaner inte bör innehålla generella krav på detaljplaner.  
  
 Utredningen instämmer i detta påpekande. I ett fall har en  
  
 översiktsplan som innehållit ett sådant krav blivit upphävd vid  
  
 överklagande. Eftersom översiktsplanen inte är bindande för  
  
 myndigheter och enskilda ligger det i sakens natur att frågan om en  
  
 detaljplans vara eller inte vara kan avgöras först i detaljplaneärendet,  
  
 ofta som en följd av en bygglovsprövning.  
  
 I en översiktsplan ska riksintressen enligt 3 kap. miljöbalken  
  
 redovisas särskilt. En översiktsplans aktualitet ska bedömas varje  
  
 mandatperiod. Oavsett hur långt utpekandet av områden av  
  
 riksintressen framskridit kan kommunen i översiktsplanen ange  
  
 grunddragen i fråga om den avsedda användningen av mark- och  
  
 vattenområden. Rättspraxis visar att översiktsplanerna ofta tillmäts  
  
 avgörande betydelse som beslutsunderlag i ärenden om tillstånd  
  
 enligt miljöbalken att uppföra och driva vindkraftverk. Genom  
  
 beslut om områdesbestämmelser kan en kommun säkerställa syftet  
  
 med en översiktsplan. Om en kommun anser att ett område bör  
  
 användas för bebyggelse eller vissa andra ändamål kan kommunen  
  
 dessutom genom detaljplaneläggning förhindra en av kommunen  
  
 såsom olämplig ansedd vindkraftsetablering.  
  
 Vid översiktsplaneringen ställs i princip alltid krav att  
  
 miljökonsekvensbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 ska upprättas. Vid detaljplanering avgörs behovet av sådana  
  
 bedömningar och beskrivningar från fall till fall. Samma krav kan  
  
 ställas på miljökonsekvensbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 som när en detaljplan upprättas. Tillräckliga planmässiga  
  
 överväganden när det gäller vindkraft, där även miljöaspekter  
  
 beaktas, kan alltså ske inom ramen för översiktsplanerna.  
  
 Bindande planbeslut kan åstadkommas genom områdesbestämmelser  
  
 om det behövs för att säkerställa att syftet med en  
  
 översiktsplan uppnås. I praxis kommer säkerligen även i framtiden  
  
 översiktsplaner att tillmätas avgörande betydelse som beslutsunderlag  
  
 för vindkraftsetableringar. Utöver översiktsplaneringen  
  
 står det givetvis en kommun fritt att detaljplanera för bebyggelse223 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 ändamål. Därigenom har kommunen initiativrätten för annan  
  
 markanvändning än sådan som gäller vindkraft.  
  
 Mot denna bakgrund är det naturligt att se översiktsplanerna  
  
 som det väsentliga styrmedlet vid kommunala beslut angående  
  
 vindkraftsutbyggnad.  
  
 6.3.2 Detaljplaner  
  
 Enligt direktiven ska utredningen utreda behovet av krav på  
  
 detaljplan för vindkraftverk i PBL alternativt möjligheten och  
  
 lämpligheten att differentiera ett sådant krav beroende på vindkraftsanläggningens  
  
 storlek och placering.  
  
 Avsnitt 3.2.6 innehåller en redogörelse för när en detaljplan ska  
  
 upprättas samt för reglerna om förfarandet inför ett beslut om  
  
 detaljplan.  
  
 Boverket anger i sin vindkraftshandbok (s. 79) att detaljplanekravet  
  
 enligt 5 kap. 1 § PBL utlöses om ett av de fyra kriterierna  
  
 som anges i lagrummet, se avsnitt 3.2.6., har uppfyllts. Vidare sägs  
  
 att detaljplanekravet omfattar alla projekt som har en betydande  
  
 miljöpåverkan, dvs. alla tillståndspliktiga anläggningar. När det  
  
 gäller en ny enstaka byggnad /anläggning vars användning får  
  
 betydande inverkan på omgivningen eller som ska uppföras inom  
  
 ett område, där det råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse,  
  
 finns ett undantag från detaljplanekravet om lämpligheten kan  
  
 prövas direkt i samband med prövningen av ansökan om bygglov  
  
 eller förhandsbesked. Detaljplan behöver inte heller upprättas om  
  
 en tillräcklig reglering har skett genom områdesbestämmelser. Av  
  
 bl.a. Energimyndighetens förslag till nytt planeringsmål framgår  
  
 dock att det finns olika uppfattningar om hur bestämmelsen i  
  
 5 kap. 1 § PBL ska tolkas i fråga om krav på detaljplan för  
  
 vindkraftsanläggningar. Det har visserligen hävdats att detaljplan,  
  
 enligt nuvarande regelsystem, är obligatorisk för vindkraftsparker.  
  
 I så fall innebär det att den ändring i FMH-bilagan som medfört att  
  
 många vindkraftsparker som tidigare varit tillståndspliktiga och  
  
 numera i stället är anmälningspliktiga inte kommer att få någon  
  
 betydelse för vindkraftsutbyggnaden.  
  
 Enligt 1 kap. 3 § PBL får en detaljplan endast omfatta en  
  
 begränsad del av kommunen. Vidare sägs i 5 kap. 2 § PBL att  
  
 detaljplanen inte får omfatta ett större område än som är befogat  
  
 med hänsyn till syftet med planen och den tid för att genomföra  
  
 224 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 den som ska bestämmas enligt 5 §, dvs. minst fem och högst 15 år.  
  
 Någon direkt begränsning i fråga om en detaljplans ytmässiga  
  
 omfattning finns alltså inte. Den bakomliggande tanken torde dock  
  
 vara att en plan kan förväntas bli genomförd inom en nära  
  
 förestående tid. Vidare ska planen med hänsyn till kostnaderna för  
  
 trafikleder och ledningar medge en etappvis utbyggnad av  
  
 samhällena.TPF 
  
 3 
  
 FPT Detaljplanen över Gabrielsberget omfattar 7,6 kmP 
  
 2 
  
 P.  
  
 Under ärendets gång gjordes alla möjliga invändningar mot den  
  
 planen. Dock restes ingen invändning mot planens ytmässiga  
  
 omfattning. Det kan nämnas att Sveriges till ytan minsta kommun,  
  
 Sundbyberg, omfattar 9,0 kmP 
  
 2 
  
 P.  
  
 Detaljplanerna och dess tidigare motsvarigheter, stadsplanerna  
  
 och byggnadsplanerna, har legat till grund för planeringen av  
  
 bebyggelsen och är det kommunala styrmedel som tillämpas för att  
  
 utforma bebyggelsen i kommunerna. En permanent markanvändning  
  
 som strider mot en detaljplan får i princip inte komma till  
  
 stånd. Detta gäller såväl enligt PBL som enligt miljöbalken och  
  
 flera andra lagar.  
  
 I två fall som har behandlats tidigare i detta betänkande, Oxhult  
  
 och Skottarevet i Halland, har tidsordningen mellan prövningen  
  
 enligt miljöbalken och prövningen enligt PBL varierat. Utredningen  
  
 har tagit del av de väsentliga handlingarna i dessa ärenden. I  
  
 Oxhultsfallet beslutade kommunen först om detaljplan med  
  
 bygglovsbefrielse. Därefter gav länsstyrelsen tillstånd enligt  
  
 miljöbalken. När det gäller Skottarevet gav först miljödomstolen  
  
 tillstånd enligt miljöbalken. I domen angavs bl.a. vilka geografiska  
  
 koordinater som skulle gälla för vindkraftverkens placering. På  
  
 detaljplanekartan finns ingen reglering som avviker från tillståndet  
  
 enligt miljöbalken. Detaljplaneområdet överensstämmer i allt  
  
 väsentligt med det område som avses med tillståndet enligt  
  
 miljöbalken. Utredningen har vidare inhämtat följande. I  
  
 Mörbylånga kommun, som är en vindkraftstät kommun, ansöker  
  
 verksamhetsutövare regelmässigt om bygglov innan ansökan om  
  
 tillstånd eller anmälan görs enligt miljöbalken. Enligt utredningens  
  
 mening talar nämnda exempel och andra omständigheter starkt för  
  
 att den efterföljande prövningen i praktiken i många fall och i  
  
 många avseenden är bunden på grund av det första beslutet.  
  
 Till utredningen har från flera håll framförts att detaljplaner inte  
  
 är ett lämpligt styrmedel för vindkraftsetablering. Invändningar har  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Didón m.fl., Plan- och bygglagen – En kommentar, (PBL 5:2) samt Graham,  
  
 Den rättsliga kontrollen över mark och vatten, s. 149 Del I, 3:e upplagan, Stockholm 1966.  
  
 225 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 också framkommit under remissbehandlingen av Energimyndighetens  
  
 förslag till planeringsmål. Bland andra har följande synpunkter  
  
 framförts. Detaljplaner är främst avsedda för bebyggelse i  
  
 tätbebyggda områden. Det uppstår svårigheter med detaljplaner när  
  
 det gäller stora områden med glest placerade vindkraftverk. I en  
  
 detaljplan ska sålunda den avsedda markanvändningen anges i dess  
  
 helhet och preciseras med bestämmelser. Det kan därför  
  
 ifrågasättas om det är rimligt att i en detaljplan ha bindande  
  
 bestämmelser för så stora områden som kan behövas för  
  
 vindkraftsanläggningar. Det har också sagts att man aldrig kommer  
  
 att kunna utreda allt genom planer utan det uppkommer alltid  
  
 något nytt vid prövningen i det enskilda fallet, vilket får betydelse  
  
 för den efterföljande bygglovsprövningen. Lagstiftaren har inte  
  
 kunnat förutse utvecklingen när det gäller behovet att planlägga  
  
 stora områden. Det är svårt att se bärande skäl för att detaljplan ska  
  
 krävas om det handlar om uppförande av vindkraftverk som ligger  
  
 långt från befintlig bebyggelse och där det knappast finns  
  
 konflikter om den framtida markanvändningen. I den typen av  
  
 områden finns det sällan något kommunalt intresse att reglera  
  
 vindkraftsutbyggnaden i detaljplan. Utredningen anser att det finns  
  
 fog för dessa åsikter.  
  
 En detaljplan kan vidare ge oönskade konsekvenser. En sådan  
  
 plan kan medföra bygglovsplikt för ekonomibyggnader inom  
  
 jordbruket. Vidare får skottlossning inte förekomma inom  
  
 detaljplanelagt område, varför detaljplaner som styrmedel för  
  
 vindkraftsetablering kan komma att inskränka jakträtt.  
  
 Som utredningen tidigare har nämnt, se avsnitt 4.3, har  
  
 Kammarrätten i Sundsvall i en dom funnit att frågan om bygglov  
  
 för en vindkraftsanläggning kunde prövas utan detaljplan.  
  
 Vindkraftverken ansågs inte utgöra sammanhållen bebyggelse. Den  
  
 beräknade uteffekten angavs till 9,9 MW. Miljöprövningsdelegationen  
  
 hade gett tillstånd till verksamheten.  
  
 Bestämmelserna om detaljplan i 5 kap. 1 § PBL  
  
 I Boverkets vindkraftshandbok finns en hänvisning till prop.  
  
 2004/05:59 s.17. Med stöd av ett uttalande i propositionen sägs att  
  
 om kommunen anser att en anmälningspliktig anläggning kan  
  
 innebära betydande miljöpåverkan och bör tillståndsprövas, utlöses  
  
 detaljplanekravet. Den ifrågavarande hänvisningen avser emellertid  
  
 226 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 sådana projekt som räknas upp i 5 kap. 18 § 3 st. miljöbalken, dvs.  
  
 vissa projekt som före den ifrågavarande lagändringen inte  
  
 omfattades av reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar men som  
  
 fanns med i 5 kap. 18 § PBL när MKB-direktivet införlivades i  
  
 svensk lagstiftning. Vindkraftverk tillhörde inte den sorten av  
  
 projekt. Enligt utredningens mening är det inte helt klart hur det  
  
 ifrågavarande propositionsuttalandet bör appliceras på vindkraftsanläggningar 
  
 . Det torde dock inte råda något tvivel om att  
  
 vindkraftsanläggningar som omfattas av bestämmelserna i 5 kap.  
  
 1 § 1 st. 2 PBL och vars användning medför betydande miljöpåverkan  
  
 utlöser detaljplanekravet i enlighet med vad som anfördes  
  
 när bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar infördes i  
  
 5 kap. 18 PBL i samband med EES-avtalet (se prop. 1992/93:60,  
  
 s. 22). Detta kan även gälla anmälningspliktiga anläggningar. Lika  
  
 klart är det att detta krav inte gäller när det är fråga om ett enstaka  
  
 vindkraftverk med en effekt som understiger kravet för anmälningsplikt.  
  
 Ett sådant verk prövas endast enligt reglerna om  
  
 bygglov i PBL under förutsättning att rotordiametern överstiger  
  
 2 m.  
  
 Det är mer tveksamt vad som gäller i fråga om 5 kap. 1 § 1 st. 1  
  
 och 3 PBL. Dessa bestämmelser tar inte sikte på omgivningspåverkan  
  
 och kan därför inte anses omfattade av begreppet  
  
 betydande miljöpåverkan.  
  
 I sammanhanget bör beaktas vad som sägs i 4 § MKBF och  
  
 regeringens förordningsmotiv, se avsnitt 3.2.6, och som torde  
  
 innebära att en kommun inte utan vidare kan göra bedömningen  
  
 med utgångspunkt i FMH-bilagan och enbart gå efter en  
  
 anläggnings storlek utan måste göra en bedömning från fall till fall.  
  
 En vindkraftsanläggning som sådan kan givetvis inte anses  
  
 utgöra sammanhållen bebyggelse. Det får därför anses uppenbart  
  
 att en grupp av vindkraftverk bara kan ingå i begreppet ny  
  
 sammanhållen bebyggelse om de anläggs i anslutning till byggnader  
  
 inom tätbebyggt område. Det vill säga punkt 1 torde knappast ha  
  
 självständig betydelse för vindkraftverk. Inte heller punkten 3 i  
  
 5 kap. 1 § 1 st. PBL kan ha någon nämnvärd relevans i fråga om  
  
 vindkraftsanläggningar.  
  
 I Boverkets vindkraftshandbok anförs vidare (s. 79):  
  
 Det är påverkan på omgivningen och behovet av att reglera markens  
  
 användning som bör vara utslagsgivande vid bedömningen av om  
  
 detaljplan krävs. Det kan inför etablering av enstaka verk visa sig vara  
  
 lämpligt med detaljplan, medan det i glest bebyggda områden och där  
  
 227 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 en detaljplan till ytan skulle bli mycket omfattande kan visa sig vara  
  
 lämpligare med andra regleringsformer, t.ex. områdesbestämmelser  
  
 eller en fördjupning av översiktsplanen kompletterad med mer  
  
 detaljerade krav i bygglov och miljötillstånd. Detaljplanering är både  
  
 lämpligt och oftast nödvändigt om flera olika fastighetsägare med  
  
 angränsande markområden vill uppföra vindkraftverk, likaså om det  
  
 finns konkurrerande markanspråk i närheten, t.ex. för bebyggelse eller  
  
 andra anläggningar. En tidsaspekt ska också vägas in i bedömningen av  
  
 detaljplanebehovet. En detaljplaneprocess tar dock relativt lång tid,  
  
 och regleringen av markens användning runt vindkraftverket är kanske  
  
 inte nödvändig utan skapar i stället en del oönskade problem, som t.ex.  
  
 tillståndsplikt för jakt. Detaljplanering för uppförande av  
  
 vindkraftverk ger fastighetsägaren en byggrätt, tydliga regler vad gäller  
  
 höjd, färg och form och möjlighet att hålla en skyddszon fri från  
  
 bebyggelse. Kommunen får bättre kontroll över området och kan styra  
  
 utvecklingen genom att i detaljplanen fastlägga om och hur fler  
  
 vindkraftverk kan uppföras inom detaljplaneområdet. Möjlighet finns  
  
 också att upprätta ett avtal för genomförandet mellan kommunen och  
  
 exploatören.  
  
 Utredningen instämmer i att det finns vissa fördelar med  
  
 detaljplanering. Det sker en samlad bedömning av en anläggnings  
  
 lämplighet och konsekvenser. Frågor kan utredas och korresponderas  
  
 gentemot allmänheten och andra myndigheter inför ett  
  
 slutligt ställningstagande på ett sätt som inte självklart inryms i  
  
 bygglovsprocessen. Det är dock svårt att se bärande skäl för att  
  
 detaljplan ska krävas om det handlar om uppförande av  
  
 vindkraftverk som inte ska vara belägna nära befintlig bebyggelse  
  
 och där det inte finns konflikter om den framtida markanvändningen.  
  
 Det är inte lika givet att samma synsätt bör råda t.ex. om  
  
 flera större vindkraftverk ska etableras i område med befintlig  
  
 bebyggelse eller om etableringen är aktuell i ett område där det  
  
 finns motstridiga markanvändningsintressen. En markägare kanske  
  
 vill uppföra en grupp vindkraftverk, medan grannen avser att  
  
 uppföra en grupp bostadshus samtidigt som den ena etableringen  
  
 skulle hindra den andra. Om uppförandet av bostadshusen kräver  
  
 detaljplan, kan det förefalla underligt om etableringen av  
  
 vindkraftverk inte skulle göra det. Detaljplanering är vidare oftast  
  
 lämplig om flera fastighetsägare med angränsande markområden  
  
 vill uppföra vindkraftverk, liksom om det finns konkurrerande  
  
 markanspråk i närheten för bebyggelse eller andra anläggningar.  
  
 Även om behovet av detaljplan är mindre i glest bebyggda  
  
 områden är planprocessen även i sådana områden tidskrävande. Det  
  
 finns därför en risk för att utbyggnaden av vindkraften kommer att  
  
 228 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 försenas och det kan också innebära att tillgången på områden som  
  
 är lämpliga för vindkraft kommer att kraftigt begränsas om  
  
 detaljplanekrav gäller i områden där det inte finns ett praktiskt  
  
 behov av sådana planer. Detaljplaneläggningen medför vidare en  
  
 särskild kostnad. Det kan dessutom finnas en risk för att en  
  
 omfattande användning av detaljplaneinstitutet medför att vindkraftsutbyggnaden  
  
 i Sverige blir beroende av olika kommunala  
  
 värderingar om vad som är lämpligt i just den egna kommunen och  
  
 att vindkraftsutbyggnaden inte sker på de platser som objektivt sett  
  
 är mest gynnsamma ur ett helhetsperspektiv. Sammantaget finns  
  
 det därför inte skäl för att besluta om detaljplan om en  
  
 vindkraftslokalisering redan finns utredd i kommunens översiktsplan  
  
 om det inte finns några motstående intressen i fråga om  
  
 markanvändningen.  
  
 En detaljplan medför vad som kallas byggrätt för åtgärder som  
  
 står i överensstämmelse med planen. Ofta är dock inte alla detaljer  
  
 reglerade i en plan. Planen medför dock inte någon rätt för en viss  
  
 person eller ett visst företag att utföra en åtgärd. Detaljplanen  
  
 ersätter därför inte ett tillståndbeslut.  
  
 Även om en ansökan om bygglov helt följer en detaljplan kan  
  
 ett bygglov överklagas med åberopande av att den sökta åtgärden  
  
 enligt 3 kap. 2 § PBL ska anses medföra fara eller betydande  
  
 olägenheter för omgivningen. Ett beslut om detaljplaneläggning för  
  
 vindkraftverk kan därför medföra en process om planen och  
  
 därefter en bygglovsprocess. Exempel på detta är fallen med  
  
 Lillgrund och Gabrielsberget som har redogjorts för i avsnitten 4.2  
  
 och 4.3. Vidare ska enligt 9 kap. 2 § PBL en bygganmälan göras  
  
 innan en åtgärd får vidtas, vilket innebär möjligheter för  
  
 kommunen att ställa krav i samband med uppförandet av ett  
  
 vindkraftverk även om varken detaljplan eller bygglov föreligger.  
  
 En entreprenör kan initiera en detaljplan. Det är dock  
  
 kommunen som beslutar om en detaljplan ska upprättas. Ett beslut  
  
 från kommunen att inte upprätta en detaljplan kan endast  
  
 överklagas enligt reglerna om laglighetsprövning. Genom att inte  
  
 besluta om detaljplan kan en kommun frånta en exploatör  
  
 möjligheten att genomdriva ett projekt.  
  
 I sammanhanget bör också övervägas om detaljplaner skulle  
  
 kunna utgöra genomförandeinstrument för vindkraften med  
  
 tillämpning av bestämmelserna i 8 kap. 5 § PBL om s.k.  
  
 bygglovsbefrielse. Beslut om bygglovsbefrielse får inte meddelas  
  
 om bygglov krävs för att tillvarata grannars och allmänna intressen.  
  
 229 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Det kan gälla landskapsbilden eller den omgivande miljön. Enligt  
  
 13 kap. 2 § PBL får bygglovsbeslut inte överklagas till den del  
  
 besluten avser frågor som redan är avgjorda genom detaljplan.  
  
 Detta snävar naturligtvis in tillämpningsområdet för att besluta om  
  
 bygglovsbefrielse i en detaljplan när det finns motstående intressen.  
  
 Etablering av vindkraftverk torde vara exempel på fall då en  
  
 bygglovsprocess kan behövas för att ge motstående intressen  
  
 tillfälle att komma till tals i PBL-förfarandet. Denna slutsats kan  
  
 belysas med exempel från utredningens genomgång av rättspraxis.  
  
 Således torde inte beslut om bygglovsbefrielse kunnat tas in i  
  
 detaljplanerna om Skottarevet och Gabrielsberget där det fanns  
  
 motstående allmänna och enskilda intressen. Bakgrundsbeskrivningen  
  
 innehåller också en redogörelse för en detaljplan med  
  
 föreskrifter om bygglovsbefrielse, området Oxhult i Laholms  
  
 kommun, se avsnitt 4.3. I det fallet följdes detaljplanen med beslut  
  
 om bygglovsbefrielse upp med tillstånd enligt miljöbalken.  
  
 Detaljplanen hade alltså inte funktionen av tillstånd att bedriva  
  
 verksamheten. Detsamma gäller ett exempel på detaljplan med  
  
 bygglovsbefrielse i Boverkets vindkrafthandbok (s. 113). I det  
  
 sistnämnda fallet ställdes tillstånd enligt miljöbalken upp som  
  
 villkor för bygglovsbefrielse.  
  
 Den danska modellen med s.k. rammestyrning bygger på en  
  
 betydligt mindre utbyggd kommunal självstyrelse än den som finns  
  
 i Sverige och kan inte tjäna som förebild för svensk lagstiftning när  
  
 det gäller frågan om att genomföra vindkraftsutbyggnaden med  
  
 planer som huvudsakligt styrmedel.  
  
 Mot bakgrund av vad som nu har anförts kan till att börja med  
  
 den slutsatsen dras att detaljplanekravet vad gäller vindkraftverk  
  
 under alla förhållanden bör förtydligas. När ett sådant förtydligande  
  
 övervägs är det för utredningens del av intresse att undersöka  
  
 hur reglerna om prövning enligt miljöbalken och prövning enligt  
  
 PBL förhåller sig till varandra.  
  
 Jämförelser mellan PBL och miljöbalken  
  
 Olika situationer kan uppstå. Ett tillstånd får enligt 2 kap. 6 §  
  
 miljöbalken inte ges i strid med en detaljplan eller områdesbestämmelser.  
  
 Kommunen får enligt 16 kap. 12 § 4 och 22 kap. 6 §  
  
 miljöbalken överklaga ett tillståndsbeslut.  
  
 230 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 En verksamhetsutövare kan naturligtvis välja att söka tillstånd  
  
 enligt miljöbalken innan han vänder sig till kommunen med  
  
 förfrågan om detaljplan/bygglov. För att detta ska vara meningsfullt  
  
 bör han dock ha skäl att utgå från att kommunen är positivt  
  
 inställd till projektet, helst manifesterat genom att det aktuella  
  
 området i en översiktsplan har pekats ut som lämpligt för  
  
 vindkraftslokalisering. Om detta är fallet torde han kunna gå vidare  
  
 med en ansökan om tillstånd. Vid den efterföljande bygglovsprövningen  
  
 är dock risken uppenbar att kommunen, särskilt om  
  
 det rör sig om ett större projekt, ser sig föranlåten att besluta om  
  
 detaljplaneläggning. I så fall får projektören räkna med en särskild  
  
 process i form av överklagande av detaljplanen, trots att  
  
 kommunen kanske inte har något att erinra mot projektet. Skulle  
  
 det röra sig om en kommun som inte delar Boverkets uppfattning  
  
 om tolkningen av 5 kap. 1 § PBL kan projektören dock räkna med  
  
 att få en ansökan om bygglov beviljad utan föregående  
  
 detaljplaneläggning. Bygglovet kan emellertid ändå överklagas, för  
  
 närvarande i fyra instanser. Än mer omfattande kan prövningen bli  
  
 om kommunen gör en detaljplan. I det fallet kan det bli tre  
  
 processer; om tillstånd enligt miljöbalken, om detaljplan och om  
  
 bygglov. Den som anlitas av en vindkraftsprojektör för att handha  
  
 den administrativa delen av utbyggnaden bör alltså med dagens  
  
 lagstiftning inte rekommendera en ansökan enligt miljöbalken före  
  
 prövningen enligt PBL.  
  
 Alternativet är att inleda med prövning enligt PBL. För att  
  
 prövningen då överhuvudtaget ska komma igång, om det är fråga  
  
 om en tillståndspliktig anläggning som kan antas medföra  
  
 betydande miljöpåverkan, krävs att kommunen är intresserad av  
  
 projektet. Skulle kommunen vägra att upprätta en detaljplan är  
  
 saken i praktiken klar. Projektören får vända sina blickar mot en  
  
 mer positivt inställd kommun, oavsett var det bästa vindkraftsläget  
  
 finns och oavsett hur markåtkomstfrågorna kan lösas i de olika  
  
 kommunerna. Om emellertid kommunen accepterar projektet  
  
 måste först detaljplanen vinna laga kraft innan bygglov kan sökas.  
  
 Bygglovet kan överklagas. Detta gäller även om det finns en  
  
 detaljplan. I värsta fall kan det dröja uppåt sex år innan det blir  
  
 aktuellt att söka tillstånd enligt miljöbalken. Därefter kan det bli en  
  
 process enligt miljöbalken. Enligt en undersökning är det ca 20 %  
  
 av ärendena i miljöprövningdelegationerna som överklagas.TPF 
  
 4 
  
 FPT Detta  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT Weber, Medvind i uppförsbacke, Stockhom 2006, s. 98.  
  
 231 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 är ingen särskilt hög överklagandefrekvens. Men man måste anta  
  
 att sannolikheten för överklagande ökar i förhållande till projektens  
  
 antal och omfattning. I en miljöbalksprocess kan nya klagande,  
  
 som inte funnits med i en PBL-rättegång, tillkomma.  
  
 Oavsett på vilken väg en verksamhetsutövare går in i  
  
 prövningsförfarandet får han eller hon alltså räkna med en i tiden  
  
 utdragen process. Det bästa rådet som kan ges för närvarande är  
  
 förmodligen att göra parallella och samtidiga ansökningar och att  
  
 göra detta med utgångspunkt i en översiktsplan där det område  
  
 som ansökningarna avser finns utpekat som lämpligt för vindkraft,  
  
 gärna med stöd i ett utpekande enligt 3 kap. miljöbalken från  
  
 Energimyndigheten. Genom en samtidig prövning enligt PBL och  
  
 miljöbalken torde en avsevärd tidsvinst kunna uppnås. Samtidigt  
  
 finns naturligtvis risken att man drar på sig minst två processer. Till  
  
 bilden hör att det ytterst sällan torde förekomma att det blir  
  
 motsatt utgång i PBL-processen och i miljöbalksprocessen. Såvitt  
  
 utredningen har kunnat finna har detta huvudsakligen inträffat när  
  
 värderingarna av en lokalisering i ett område som är skyddat enligt  
  
 reglerna i 7 kap. miljöbalken varierat. Detta är inte särskilt  
  
 anmärkningsvärt eftersom man här kommer in på aspekter som  
  
 egentligen inte omfattas av tillämpningsområdet för PBL. Det  
  
 framstår också som ganska naturligt om man tänker på det  
  
 mångåriga resonemang som förekommit i anslutning till reglerna  
  
 om strandskyddet, ett område där intressena i de båda lagarna  
  
 särskilt tydligt står emot varandra. Att man annars så ofta kommer  
  
 till samma resultat beror naturligtvis på att samma frågor prövas i  
  
 de olika processerna. Detta har framhållits från många håll och det  
  
 kommer även fram om man studerar rättspraxis på området. Samlar  
  
 man ett antal domar enligt miljöbalken och ett antal domar enligt  
  
 PBL, går det inte att finna någon fråga i PBL-domarna som inte har  
  
 kunnat prövas enligt miljöbalken. Detta hindrar inte att  
  
 överklagande kan och måste få ske enligt båda lagarna.  
  
 Ändrade bestämmelser om detaljplan  
  
 Enligt utredningens allmänna överväganden är det inte motiverat  
  
 att behålla den dubbelprövning som förekommer för närvarande. I  
  
 det sammanhanget är det naturligt att överväga i vilken  
  
 utsträckning reglerna i PBL skulle kunna ändras. Till en början bör  
  
 sägas att det inte är aktuellt att föreslå något nytt planinstitut med  
  
 232 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 ett större statligt inflytande vid sidan av plansystemet i PBL. Vad  
  
 saken gäller är att bedöma i vilken utsträckning det är möjligt att  
  
 med bibehållande av den princip som anges i 1 kap. 2 § PBL om ett  
  
 starkt kommunalt inflytande justera sådana regler i 5 kap. PBL som  
  
 medför en onödig dubbelreglering. Utredningen är som framgår av  
  
 vad som tidigare anförts av den uppfattningen att punkterna 1 och  
  
 3 i 5 kap. 1 § 1 st. PBL i praktiken inte är tillämpliga i  
  
 vindkraftsfrågor. Punkten 2 avser anläggningar med miljöpåverkan  
  
 och anläggningar som uppförs i områden där olika markexploateringsintressen  
  
 ställs mot varandra. De frågor som behöver bedömas  
  
 i ärenden som gäller påverkan på omgivningen får en fullständig  
  
 behandling i miljöbalksprövningen. Redan av detta skäl kan det  
  
 finnas anledning att välja enbart prövning enligt miljöbalken om  
  
 man vill undvika att samma sak prövas två gånger genom s.k.  
  
 dubbelprövning. Till detta kommer att en detaljplan för den  
  
 enskilde verksamhetsutövaren inte kan jämställas med ett  
  
 tillståndsbeslut och att överprövningen av en detaljplan enligt  
  
 13 kap. 8 § PBL är begränsad, se avsnitt 4.3. Slutsatsen blir alltså att  
  
 detaljplanering av vindkraftverk inte behövs när det gäller att  
  
 bedöma omgivningspåverkan.  
  
 Det återstår att bedöma i vilken omfattning sådana områden där  
  
 det finns konkurrerande markanvändningsintressen bör bli föremål  
  
 för såväl detaljplaneläggning som prövning enligt miljöbalken när  
  
 det är fråga om en vindkraftsutbyggnad. Även i detta fall blir enligt  
  
 13 kap. 8 § PBL prövningen av överklagade beslut mindre  
  
 omfattande än enligt miljöbalken. Inte heller prövas frågor enligt  
  
 7 kap. miljöbalken vid detaljplaneläggning i full omfattning. Till  
  
 följd av att PBL:s tillämpningsområde inte omfattar alla relevanta  
  
 miljöaspekter kan en prövning enligt PBL inte bli heltäckande. Om  
  
 det görs en tillståndsprövning enligt miljöbalken har dock  
  
 kommunen även i tätexploaterade områden ett mycket starkt  
  
 inflytande. Dels kan kommunen genom översiktsplanen peka ut  
  
 områden som anses lämpliga för vindkraftsexploatering, dels får  
  
 kommunen överklaga tillståndsbeslut om kommunen anser att en  
  
 vindkraftsetablering är olämplig. Beaktas rättspraxis enligt miljöbalken  
  
 framstår det som praktiskt taget uteslutet att ett tillstånd  
  
 skulle beviljas mot kommunens bestridande i ett område där det  
  
 råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse. Ett tillstånd mot  
  
 kommunens bestridande i ett sådant fall torde stå i strid med syftet  
  
 med bestämmelsen i 2 kap. 6 § miljöbalken att ett tillstånd inte får  
  
 ges i strid med en detaljplan.  
  
 Enligt Energimyndighetens kriterier  
  
 233 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 för områden av riksintresse ska vindkraften inte byggas ut i  
  
 områden som nu avses. Det är dessutom utredningens mening att  
  
 det saknas skäl för att kräva bygglov om tillstånd finns enligt  
  
 miljöbalken. Om bygglov inte erfordras är en detaljplan för  
  
 vindkraftverk givetvis meningslös. En bestämmelse om att  
  
 detaljplan kan upprättas för områden där det finns konkurrerande  
  
 markanvändningsanspråk bör därför vara ett komplement till  
  
 tillståndsprövning enligt miljöbalken. Behov av en sådan detaljplan  
  
 uppkommer då konflikter om markanvändningen behöver lösas.  
  
 Utredningens förslag innebär i praktiken att prövning av  
  
 vindkraftverk kommer att ske endast enligt miljöbalken i områden  
  
 som inte är bebyggelsetäta. Genom bl.a. översiktsplaneringen,  
  
 rätten att överklaga samt rollen som en tung remissinstans har  
  
 kommunen i praktiken fortfarande ett avgörande inflytande på  
  
 besluten. Utredningen återkommer strax till hur bygglovsfrågan  
  
 bör behandlas i sådana områden.  
  
 De redovisade övervägandena bör komma till uttryck genom en  
  
 ändring i 5 kap. 1 § PBL. Enligt utredningens mening finns det inte  
  
 anledning att överväga ändringar i 5 kap. 18 § PBL eftersom denna  
  
 paragraf inte avser i vilka fall en detaljplan ska upprättas utan  
  
 endast reglerar förfarandet när detaljplanekravet enligt 5 kap. 1 § är  
  
 tillämpligt.  
  
 6.3.3 Bygglov  
  
 Enligt direktiven ska utredningen undersöka om något krav eller  
  
 något prövningsmoment skulle kunna tas bort eller samordnas med  
  
 något annat. Utredningen ska också bedöma behovet av att införa  
  
 ett krav på maximal höjd för bygglovsfria vindkraftverk i 8 kap. 2 §  
  
 PBL. Förslagen ska innebära att handläggningen samordnas och  
  
 möjliggör en mer överskådlig och tidsmässigt både kortare och mer  
  
 effektiv handläggning samtidigt som prövningen ska förbli  
  
 omsorgsfull och rättssäker.  
  
 Till skillnad från ett planbeslut ger ett bygglov sökanden  
  
 tillstånd att genomföra en sökt åtgärd. I 8 kap. 2 § PBL finns regler  
  
 om bygglovsplikt för vindkraftverk. När kravet på bygglov för  
  
 vindkraftverk infördes den 1 januari 1982 gällde övervägandena  
  
 huvudsakligen små vindkraftverk i tätbebyggda samhällen. Vindkraftverkens  
  
 betydelse för energiproduktionen i stort förutsågs  
  
 inte då. Den nuvarande utformningen av 8 kap. 2 § PBL säger enligt  
  
 234 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 utredningens mening inget om hur en ny regel om bygglov för  
  
 vindkraftverk skulle utformas. I dagens situation handlar det om  
  
 avsevärt högre vindkraftverk som i de allra flesta fall inte kommer  
  
 att placeras inom ett tätbebyggt område. Utformningen av  
  
 lagrummet tar inte hänsyn till den roll för energiförsörjningen som  
  
 vindkraften numera tilldelats.  
  
 Bygglovsprövningen omfattning  
  
 Bygglovsprövningen omfattar inte vindkraftverkets utformning  
  
 och kvalitet i tekniskt avseende utan ansvaret för att de tekniska  
  
 egenskapskraven uppfylls åvilar byggherren. I bygglovet görs  
  
 naturligtvis en lokaliseringsprövning. Denna lokaliseringsprövning  
  
 görs också vid en prövning om tillstånd enligt miljöbalken. Till  
  
 grund för lokaliseringsprövningen ligger bl.a. detaljplan eller  
  
 områdesbestämmelser som är rättsligt bindande för prövningen  
  
 såväl enligt PBL som enligt miljöbalken, samt översiktsplanen som  
  
 visserligen inte är rättsligt bindande men som utgör ett viktigt  
  
 beslutsunderlag och är vägledande för lokaliseringsprövningen  
  
 enligt båda lagstiftningarna. Vindkraftverk utgör som tidigare  
  
 framhållits per definition en miljöfarlig verksamhet och när det är  
  
 fråga om tillståndspliktiga vindkraftverk enligt miljöbalken är det  
  
 viktigt att koncentrera prövningen till den av lagstiftningarna som  
  
 är bäst lämpad för prövningen. Vid en bygglovsprövning krävs inte  
  
 en miljökonsekvensbeskrivning eller ett samrådsförfarande enligt  
  
 6 kap. miljöbalken vilket försämrar allmänhetens möjligheter att få  
  
 insyn i ett vindkraftsprojekt. De krav på allmänna bestämmelser  
  
 om lokalisering som finns i 2 kap. PBL och kraven på anpassning  
  
 till landskapsbilden och den estetiska utformningen av vindkraftverken  
  
 i 3 kap. 1 § PBL omfattas av de krav som tillståndsmyndigheten  
  
 kan ställa med stöd av 2 kap. 3 och 6 §§ miljöbalken.  
  
 När det gäller kraven på åtgärder för att motverka störningar för  
  
 omgivningen i 3 kap. 2 § PBL täcks dessa helt och hållet av de krav  
  
 på försiktighetsmått som tillståndsmyndigheten kan ställa som  
  
 villkor med stöd av 2 kap. 3 § miljöbalken.  
  
 De krav som i PBL ställs på ansökningshandlingarna i ett  
  
 bygglovsärende är ganska diffusa. I 8 kap. 20 § PBL föreskrivs att  
  
 en bygglovsansökan ska åtföljas av de ritningar, beskrivningar och  
  
 uppgifter i övrigt som behövs för prövningen. Enligt förarbetena,  
  
 jämför avsnitt 3.2.7, torde ofta en muntlig ansökan vara tillräcklig  
  
 235 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 när det gäller vindkraftverk. I dagens läge däremot torde en  
  
 muntlig ansökan kunna godtas endast i sällsynta undantagsfall.  
  
 Energimyndigheten och Boverket har gett ut handböcker riktade  
  
 till bl.a. vindkraftsprojektörer. Enligt Energimyndighetens anvisningar  
  
 kan en hänvisning till gällande översiktsplan vara tillfyllest  
  
 när det gäller bygglov för ett vindkraftverk. En sådan plan har i  
  
 allmänhet ganska noggranna uppgifter om vindkraftverkens storlek  
  
 och placering. Enligt Boverkets vindkraftshandbok av den 23 maj  
  
 2008 är de handlingar som krävs för bygglovet i stort sett desamma  
  
 som för anmälan om miljöfarlig verksamhet, dvs. fastighetsbeteckning,  
  
 verkets läge i x- y-,z- koordinater, ritning där navhöjd, rotordiameter  
  
 m.m. framgår, effekt, ljudutbredningskarta, skuggningskarta  
  
 med tabell och redovisning av platsens vindförhållanden m.m.  
  
 Sökanden bör enligt handboken även beskriva hur man planerat att  
  
 utnyttja markresursen så effektivt som möjligt. En viktig detalj är  
  
 enligt vindkraftshandboken att verkets eller verkens läge måste  
  
 anges med stor noggrannhet för att den militära granskningen ska  
  
 fungera. Ansökan om bygglov torde förutsätta en kontakt med  
  
 byggnadsnämnden i varje enskilt fall när det gäller kravet på  
  
 ansökningshandlingarnas innehåll och beskaffenhet. Det finns flera  
  
 uttalanden om hur en bygglovsansökan kan se ut. Det finns en klar  
  
 risk för att reglerna tillämpas olika i olika kommuner, vilket inte är  
  
 rättssäkert.  
  
 Genomgången i avsnitt 4.3 av rättsfall visar att bygglovsprövningen  
  
 inte omfattar några prövningsmoment i sak utöver vad  
  
 som förekommer vid miljöbalksprövningen. I två av de fall som har  
  
 undersökts, Lillgrund och Gabrielsberget, kvarstår bygglovsprövningen  
  
 efter en mångårig prövning enligt detaljplanekravets  
  
 regler och enligt miljöbalken. Dessutom är i fallet Lillgrund  
  
 vindkraftverken redan byggda. Det ligger i sakens natur att risken  
  
 för att den kommunala nämnden inte ska lämna bygglov efter en så  
  
 ingående prövning måste anses vara synnerligen liten. Detsamma  
  
 torde gälla om något detaljplaneförfarande inte förevarit utan  
  
 prövningen skett enligt miljöbalken och kommunen inte haft något  
  
 att invända mot projektet. Bygglovsprövningen är i sådana fall som  
  
 nu nämnts illusorisk. I allmänhet är prövningen enligt miljöbalken  
  
 mer omfattande. Även kretsen av sakägare är i allmänhet större vid  
  
 prövning enligt miljöbalken än enligt PBL. Samebyarnas rätt att  
  
 komma till tals är i vissa fall tydligare enligt miljöbalken än enligt  
  
 PBL, se avsnitt 3.9.  
  
 236 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 Länsrättens dom i det tidigare nämnda kammarrättsmåletTPF 
  
 5 
  
 FPT 
  
 innehåller en utförlig motivering. Miljöbalksprövningen hade ännu  
  
 inte skett i miljödomstol. Det rörde sig om bygglov utanför  
  
 detaljplanelagt område. I länsrättens dom omnämndes den  
  
 miljökonsekvensbeskrivning som hade upprättats inför den  
  
 prövning som hade skett inför länsstyrelsens miljöprövningsdelegation.  
  
 Länsrätten fann att en prövning av de alternativa  
  
 lokaliseringar som fanns i miljökonsekvensbeskrivningen inte låg  
  
 inom prövningsramen för målet i länsrätten. I ett fall som det som  
  
 var under kammarrättens prövning, bygglov utom detaljplanelagt  
  
 område, medger uppenbarligen reglerna inte att en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 infordras. Med beaktande av EG-rättsliga krav är  
  
 därför ett bygglovsförfarande uppenbart otillräckligt som det enda  
  
 förfarandet för prövning av ett vindkraftsprojekt som medför  
  
 betydande miljöpåverkan.  
  
 De olägenheter för enskilda och för det allmänna som kan  
  
 komma upp till prövning i ett bygglovsärende kommer, som  
  
 rättsfallsgenomgången visar, också upp i en prövning enligt  
  
 miljöbalken. Det är utredningens bedömning att bygglovsreglerna  
  
 såvitt gäller vindkraftverk inte är anpassade till dagens krav. Ett  
  
 bygglovsärende angående vindkraft har ingen betydelse för  
  
 kommunens bebyggelseplanering i övrigt. I fråga om bygglov kan  
  
 det också uppstå fråga om ett beslut har vunnit laga kraft, se 8 kap.  
  
 33 § och 10 kap. 27 § PBL, eftersom byggnadsnämnden har  
  
 begränsad skyldighet att underrätta alla taleberättigade om ett  
  
 beslut och ingripanden kan ske upp till tio år efter det att en  
  
 överträdelse begåtts. För den enskilde exploatören är ett tillstånd  
  
 enligt miljöbalken att föredra eftersom det gäller mot envar och på  
  
 ett tydligt sätt vinner laga kraft.  
  
 I bygglovsprövningen finns inte heller något krav på samråd och  
  
 allmänhetens möjligheter att i ett tidigt skede få insyn i processen  
  
 är därmed begränsade.  
  
 Prövningen av ett bygglovsärende börjar på kommunal nivå  
  
 medan tillståndsprövningen enligt miljöbalken börjar i länsstyrelsen.  
  
 Detta förhållande bör i normalfallet när ett beslut  
  
 överklagas medföra att en miljöbalksprövning tar kortare tid än en  
  
 bygglovsprövning.  
  
 TP 
  
 5 
  
 PT Kammarrätten i Sundsvall, dom den 18 december 2007, mål nr 2263-06.  
  
 237 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Bygglovsbefrielse för vindkraftverk med tillstånd enligt miljöbalken  
  
 Enligt utredningens mening är det lämpligt att avstå från kravet på  
  
 bygglov för vindkraftverk, åtminstone i sådana fall där tillstånd  
  
 föreligger enligt miljöbalken. Lokaliseringsprövningen av tillståndspliktiga  
  
 vindkraftverk bör därför koncentreras till tillståndsprövningen  
  
 enligt miljöbalken och något särskilt bygglov ska inte  
  
 krävas. Bygglovsprövningen enligt PBL skulle med detta resonemang  
  
 kunna justeras genom en ändring i 8 kap. 2 § 6 PBL, så att det  
  
 framgår att bygglovsplikten inte omfattar vindkraftverk med  
  
 tillhörande anläggningar, för vilket tillstånd lämnats enligt 9 eller  
  
 11 kap. miljöbalken. Därmed undviks att vindkraftverken prövas  
  
 både enligt PBL och enligt miljöbalken.  
  
 Enligt 13 kap. 2 § PBL är det inte tillåtet att överklaga ett  
  
 bygglov om det gäller en fråga som redan har reglerats i detaljplan.  
  
 En skärpning av detta förbud skulle kunna innebära att  
  
 skyldigheten att söka bygglov står kvar men med ytterligare  
  
 restriktioner i fråga om rätten att överklaga om tillstånd meddelats  
  
 enligt 9 eller 11 kap. miljöbalken. En sådan lösning framstår dock  
  
 inte som lämplig. Bland annat skulle ett sådant förbud att överklaga  
  
 kunna anses stå i strid med konventionen om tillgång till  
  
 information, allmänhetens deltagande i beslut och rätt till  
  
 överprövning i miljöfrågor, Århuskonventionen.  
  
 Bygglovsplikt för vindkraftverk utan tillstånd enligt miljöbalken  
  
 Bygglovsplikten bör dock fortfarande finnas kvar för vindkraftverk  
  
 som inte är tillståndsgivna. Sådana vindkraftverk ska enligt  
  
 miljöbalken anmälas till den kommunala tillsynsmyndigheten. En  
  
 kombination av anmälningsförfarande och bygglovsplikt framstår  
  
 som lämplig i tämligen okomplicerade fall där olägenheterna för  
  
 enskilda och allmänna intressen är förhållandevis obetydliga. Det  
  
 kan i sådana fall antas att såväl anmälningsförfarandet som  
  
 bygglovsprövningen förflyter relativt snabbt och enkelt. Ett  
  
 samordnat förfarande med bygglov och anmälan innehåller ett  
  
 mindre antal prövningsmoment och bör kunna genomföras på  
  
 betydligt kortare tid än ett tillståndsärende. Likväl kan i ett  
  
 förfarande såväl miljöaspekter som intresset av en kommunal  
  
 styrning av markanvändningen tillgodoses. Det är enligt  
  
 utredningen viktigt att denna möjlighet finns. Det bör dock ligga i  
  
 238 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 verksamhetsutövarens hand att bedöma vilken lösning som är den  
  
 lämpligaste i det enskilda fallet. Utredningen återkommer till hur  
  
 en samordning av ett bygglovsärende och en anmälan om  
  
 vindkraftverk bör ske.  
  
 Konsekvenser av ändrad bygglovsplikt  
  
 Det finns givetvis en risk att ett förslag att ta bort bygglovkravet,  
  
 även om förslaget begränsas till vindkraftverk med miljötillstånd,  
  
 kommer att kritiseras ur kommunal synvinkel. Ett skäl till kritik  
  
 skulle kunna vara att vindkraftverk har sådan storlek och  
  
 utformning att det från PBL:s synpunkt är både naturligt och  
  
 motiverat att de kräver bygglov (jämför t.ex. lovplikten för byggnader,  
  
 torn och master, cisterner och plank). I PBL-kommitténs  
  
 rapport Främjande av el producerad av förnybara energikällor  
  
 (Stockholm 2003, s. 50) framhölls sålunda att de centrala frågorna  
  
 vid prövningen; påverkan på landskapsbilden, påverkan i boendemiljön  
  
 genom vindkraftverkens visuella dominans, störningar i  
  
 form av ljud (buller), skuggor och reflexer, störningar i signalsystemen  
  
 och säkerhetsfrågor ter sig relevanta ur PBL:s synvinkel  
  
 samt att bygglovsprövning inte kan anses utgöra ett onödigt hinder  
  
 för etablering av vindkraft. Vidare anges som en utgångspunkt i  
  
 PBL-kommitténs slutbetänkande (SOU 2005:77 del 2 s. 797) att  
  
 lokaliseringsprövningen när det gäller landbaserade anläggningar så  
  
 långt möjligt bör ske enligt PBL och att tillstånd enligt miljöbalken  
  
 bara bör krävas för de allra största anläggningarna. Kommunerna  
  
 har i PBL fått ansvaret för beslut som gäller användningen av mark och  
  
 vattenområden. Det kan ur kommunalpolitisk synvinkel vara  
  
 svårt att se tillräckliga skäl för att bryta igenom denna grundläggande  
  
 princip när det gäller vindkraftverk. Även om den  
  
 kommunala översiktsplanen uppenbarligen tillmäts stor betydelse  
  
 vid miljöprövningar, ligger beslutanderätten formellt utanför  
  
 kommunens maktbefogenheter om bygglovsplikten avskaffas.  
  
 Intresset från en viss bransch – om än i linje med statsmakternas  
  
 ambitioner – om minskade administrativa bördor anses kanske inte  
  
 tillräckligt för att göra sådana ingrepp i PBL och i kommunens  
  
 inflytande över markanvändningen. Värt att uppmärksamma kan  
  
 också vara att i den mån det finns kvar detaljplanekrav, t.ex. i  
  
 område med stor efterfrågan på mark, så faller detta krav bort med  
  
 automatik om bygglovsplikten tas bort. En annan konsekvens blir  
  
 239 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 att kommunens möjlighet att besluta om anstånd med avgörandet  
  
 om lov i avvaktan på arbete med att anta, ändra eller upphäva en  
  
 detaljplan (enligt 8 kap. 23 § PBL) försvinner. Detta är olyckligt  
  
 bl.a. om det finns skäl för en ändrad hållning jämfört med vad som  
  
 redovisas i gällande översiktsplan eller detaljplan.  
  
 Den kritik som bl.a. från kommunalt håll sålunda kan komma  
  
 att riktas mot utredningens förslag har också framförts under  
  
 utredningsarbetet. Mycket av den kritik som kan förväntas har  
  
 redan fångats upp av tidigare redovisade överväganden. Följande  
  
 kan dock tilläggas.  
  
 Det är utredningens bestämda uppfattning att den nuvarande  
  
 parallella prövningen enligt PBL och miljöbalken inte behövs.  
  
 Utredningens förslag strider inte i något avseende mot utredningens  
  
 direktiv.  
  
 På tal om 2003 års nyssnämnda rapport har utredningen i avsnitt  
  
 3.2.7 utförligt redogjort för förarbetena till reglerna i 8 kap. 2 §  
  
 PBL om bygglov för vindkraftverk. Av dessa förarbeten framgår  
  
 bl.a. att statsmakterna inte har tagit ställning till bygglovsreglerna i  
  
 ett läge där en vindkraftsutbyggnad av den dimension som nu är  
  
 avsedd aktualiseras. De frågor som anges bli prövade kommer  
  
 också upp i tillståndsprövning enligt miljöbalken och där har  
  
 kommunen starka möjligheter att påverka beslut och villkor Hur  
  
 PBL-kommittén anser att de största vindkraftverken, dvs. de verk  
  
 som enligt utredningens förslag ska undantas från bygglovsplikten,  
  
 ska prövas, är inte helt klart. Enligt utredningens mening kan  
  
 PBL-kommittén (s. 797 i slutbetänkandet) förstås så att prövning  
  
 av vindkraftverk med en effekt över 10 MW ska prövas enligt  
  
 miljöbalken och mindre verk enligt bygglovsreglerna i PBL och  
  
 reglerna om anmälan i miljöbalken. Som tidigare anförts anser  
  
 utredningen inte att dess förslag i praktiken försvagar kommunernas  
  
 ställning. Kommunernas översiktsplaner och agerande i  
  
 tillståndsärendena kommer även i framtiden att vara av avgörande  
  
 betydelse.  
  
 Det är inte intresset från en viss bransch som motiverar utredningens  
  
 förslag. Som också angetts i det föregående anser  
  
 utredningen att den nuvarande parallella prövningen är olämplig  
  
 och att förslagen är följdriktiga om man ser till EG-rätten,  
  
 ambitionen med en allmän översyn och förenkling av gällande  
  
 regelverk till nytta både för den skattefinansierade myndighetsutövningen  
  
 och exploatörerna samt statens ambitioner vad gäller  
  
 utbyggnaden av vindkraften. De experter i utredningen som  
  
 240 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 företräder projektörer och verksamhetsutövare har förklarat att de  
  
 ställer sig bakom utredningens förslag. Givetvis är det en styrka att  
  
 det finns ett sådant stöd för förslagen.  
  
 Som framgår av det tidigare anförda är utredningens bedömning  
  
 att renodlingen till miljöbalken av vindkraftsprövningen i praktiken  
  
 kommer att avse områden som är glesbebyggda och där det inte  
  
 finns stor efterfrågan på mark. Det är i huvudsak sådana områden  
  
 som av Energimyndigheten angetts vara av riksintresse för  
  
 vindkraften. I områden där konkurrerande intressen är mer  
  
 framträdande torde i de flesta fall vindkraftsutbyggnaden ta sikte  
  
 på sådana vindkraftverk som är anmälningspliktiga. Om det inte  
  
 finns ett lagakraftvunnet tillstånd enligt miljöbalken i dessa  
  
 områden kan kommunen besluta om detaljplan för vindkraftsutbyggnad  
  
 eller för något annat ändamål. I ett sådant läge omfattas  
  
 ett vindkraftverk också av bygglovsplikt.  
  
 Det har också framförts att ett bygglovsärende inte är särskilt  
  
 tidskrävande och därför inte fördröjer en vindkraftsutbyggnad i  
  
 någon större utsträckning. Att bygglovsprövningen i vissa fall är  
  
 den process som tar minst tid torde främst bero på att det är den  
  
 enklaste prövningen, vilket utredningen har redovisat i det  
  
 föregående. Dessutom infaller bygglovsprövningen av naturliga  
  
 skäl sist i beslutskedjan, då alla väsentliga beslut redan är fattade.  
  
 Likväl kvarstår att ett bygglov kan överklagas. Då blir det en  
  
 process i som mest fem instanser. Även om det finns en detaljplan  
  
 med byggrätt kan en process föras i förhalningssyfte. Visserligen är  
  
 regelsystemet sådant att det går att bygga på egen risk. En  
  
 förutsättning för att någon ska uppföra ett vindkraftverk under  
  
 tiden som en bygglovsprocess pågår torde dock, med hänsyn inte  
  
 minst till investeringens storlek, vara att de beslut som redan  
  
 fattats, t.ex. enligt miljöbalken, bygger på en så omfattande  
  
 prövning att risken för avslag på bygglovsansökan i praktiken är  
  
 obefintlig.  
  
 Sammantaget anser utredningen mot bakgrund av direktiven att  
  
 den kritik som kan förväntas inte bör förhindra den föreslagna  
  
 förändringen av bygglovsplikten. En överflödig dubbelprövning  
  
 avskaffas samtidigt som det lämnas utrymme för en för det  
  
 enskilda fallet anpassad miljöprövning enligt miljöbalkens regler  
  
 om anmälan. Detta i kombination med att kommunen behåller sin  
  
 formella bestämmanderätt inom sådana områden som är mest  
  
 intressanta med hänsyn till PBL:s syfte att reglera bebyggelsemiljön  
  
 och har full yttranderätt i miljöbalksprövningen samt stark  
  
 241 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 påverkansmöjlighet genom att ta fram en översiktsplan om  
  
 vindkraftverk i sin kommun.  
  
 Bygglovsplikten för små vindkraftverk  
  
 Som framgår av tidigare resonemang är nuvarande regler om  
  
 bygglov för vindkraftverk tämligen föråldrade.  
  
 Det har till regeringen framförts önskemål om att undantaget  
  
 för bygglovsfria vindkraftverk i 8 kap. 2 § 6 PBL ses över och  
  
 moderniseras, i synnerhet när det gäller vindturbinens storlek. När  
  
 den nuvarande bestämmelsen tillkom anförde föredragande  
  
 departementschefen att vindkraftverk i princip ska vara bygglovspliktiga  
  
 men att vissa mindre anordningar ska undantas från  
  
 lovplikten. Som förutsättningar för undantaget gäller som tidigare  
  
 nämnts att vindkraftverket ska vara fristående, att vindturbinens  
  
 diameter inte är större än 2 m samt att anordningen placeras på ett  
  
 avstånd från tomtgränsen som minst motsvarar anordningens höjd  
  
 över marken. Diametern på vindturbinen ska beräknas på den  
  
 största cirkel som turbinen beskriver kring sin axel. Med  
  
 anordningens höjd över marken avses den största höjd anordningen  
  
 uppnår, inklusive mast eller torn.  
  
 Denna fråga har ingen direkt betydelse med hänsyn till  
  
 planeringsmålet för vindkraften. Sedan bestämmelsen infördes har  
  
 det dock skett en teknikutveckling av små vindkraftverk.  
  
 Utredningen har tagit upp frågan bl.a. vid den hearing som  
  
 anordnades den 1 april 2008 samt vid möten med expertgruppen. I  
  
 samband med utredningens hearing framfördes att redan en ökning  
  
 av vindturbinens diameter från 2 m till 3 m kan medföra en ökad  
  
 upptagning av vindenergin med 125 %. Mot bakgrund härav och  
  
 med beaktande av departementschefens uttalande bedöms små  
  
 vindkraftverk kunna sättas upp utan bygglov även om  
  
 vindturbinens diameter är något större och ändras till 3 m.  
  
 Enligt utredningens direktiv ska vidare behovet av en maximal  
  
 höjd för bygglovsfria vindkraftverk utredas. Av ekonomiska skäl  
  
 torde risken för att någon bygger exceptionellt höga vindkraftverk  
  
 med en rotordiameter understigande 3 m vara försumbar. Detta  
  
 förhållande kan möjligtvis ses mot bakgrund av att det gäller  
  
 vindkraftverk som kan placeras mitt i bebyggelsen, vilket  
  
 naturligtvis medför att det inte kan bli fråga om särskilt stora  
  
 anläggningar. Som framgår av tidigare avsnitt torde vindkraftverks242 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 projekt av den storleksordning det här är fråga om inte falla in  
  
 under detaljplanekravet.  
  
 Utredningen har emellertid tagit emot önskemål om att reglerna  
  
 om bygglovsfrihet för vindkraftverk ska förses med en  
  
 begränsningsregel så att verk över 20 m höjd aldrig är bygglovsfria  
  
 oavsett avstånd från gränsen. Detta grundar sig på en strävan efter  
  
 samordning med det krav på anmälan till Försvarsmaktens  
  
 hinderdatabas för hinder i luftrummet på över 20 m som Försvarsmakten  
  
 uppger sig tillämpa (se avsnitt 3.12.2). Enligt Lufträttsutredningens  
  
 slutbetänkande finns det visserligen ingen sådan  
  
 skyldighet att anmäla.TPF 
  
 6 
  
 FPT Det kan dock nämnas att det i 6 kap. 20 § i  
  
 ett förslag till ny luftfartslagTPF 
  
 7 
  
 FPT föreslås att det ska vara krav på  
  
 anmälningsplikt (flygsäkerhetsanmälan) till Försvarsmakten av  
  
 hinder över 20 m utanför sammanhållen bebyggelse. Inom  
  
 sammanhållen bebyggelse föreslås gränsen för flygsäkerhetsanmälan  
  
 vara 50 m. Önskemålet om en höjdgräns för bygglovsfria  
  
 vindkraftverk baseras emellertid inte bara på kopplingen till  
  
 flygsäkerheten utan även på den utveckling av vertikala vindkraftverk  
  
 som sker.  
  
 Utredningen har inte kunnat finna att de hittillsvarande reglerna  
  
 om bygglovsfrihet för vindkraftverk, utan annan höjdbegränsning  
  
 än avståndet till gränsen, har medfört några problem sedan reglerna  
  
 infördes år 1982. I och för sig framstår det dock som lämpligt att  
  
 kräva en högsta höjd för bygglovsbefrielse. En sådan regel har  
  
 numera en helt annan aktualitet med hänsyn till den ökade  
  
 användningen av vindkraftverk. Utredningen om vid vilken höjd en  
  
 bygglovsplikt ska inträda är visserligen knapphändig. Det får dock  
  
 anses uppenbart befogat att kräva bygglovsprövning om ett  
  
 vindkraftverk är högre än 20 m.  
  
 TP 
  
 6 
  
 PT Ny Luftfartslag, SOU 1999:42, s. 246.  
  
 TP 
  
 7 
  
 PT Ny Luftfartslag – supplement, Näringsdepartementet, Ds 2007:36 s. 44 och s. 240.  
  
 243 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 6.4 Tillämpningen av miljöbalken i  
  
 vindkraftsärenden  
  
 Utredningens förslag och bedömningar: Gränserna för  
  
 tillståndsprövning och anmälningsplikt ska vara relaterade till  
  
 vindkraftverkens storlek och antal. Reglerna om anmälan görs  
  
 tydligare. En tillsynsmyndighet ska vara skyldig att förelägga en  
  
 verksamhetsutövare att söka tillstånd om en anmälningspliktig  
  
 verksamhet som omfattas av MKB-direktivet medför en  
  
 betydande miljöpåverkan. Kravet på miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 i vindkraftsärenden anpassas till MKB-direktivet. Regler  
  
 om anmälningsplikt för vindkraftverk i vattenområden bör inte  
  
 införas. Öland undantas från riksintresset obruten kust såvitt  
  
 gäller vindkraftsanläggningar. Skyddet i övriga utpekade  
  
 områden i 4 kap. 3 § miljöbalken föreslås bli oförändrat när det  
  
 gäller vindkraftsutbyggnad. Gränsen för de fall i vilka  
  
 kommunen får begära regeringens tillåtlighetsprövning ska  
  
 också följa den gräns som gäller för tillståndsprövningen. Den  
  
 utbyggda vindkraften föranleder inte ändring av reglerna om  
  
 områdesskydd. Generella föreskrifter avseende omgivningspåverkan  
  
 m.m. från vindkraftverk är inte ett lämpligt styrmedel.  
  
 6.4.1 Tillståndsprövningen  
  
 Det ingår i utredningens uppdrag att undersöka möjligheten och  
  
 lämpligheten av att undanta vindkraftverk från bestämmelserna om  
  
 tillstånds- och tillåtlighetsprövning i miljöbalken alternativt begränsa  
  
 denna prövning enligt miljöbalken.  
  
 Tillståndsplikten ska vara kvar  
  
 Redan utredningens ställningstaganden i avsnitt 6.3 om tillämpningen  
  
 av PBL i ärenden om vindkraft förutsätter att prövningen  
  
 enligt miljöbalken inte upphävs. Frågan om tillämpningen av  
  
 miljöbalken i ärenden om vindkraft bör också ses mot bakgrund av  
  
 definitionen av miljöfarlig verksamhet i 9 kap. 1 § miljöbalken. Med  
  
 miljöfarlig verksamhet avses bl.a. användning av anläggningar på ett  
  
 sätt som kan medföra olägenheter för omgivningen genom buller  
  
 och ljus. Enligt praxis tillämpas som villkor vid tillstånds244 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 prövningen av vindkraftverk samma bullernorm som gäller nattetid  
  
 vid industrietableringar. Villkoren omfattar regelmässigt också  
  
 skuggeffekter. Vidare prövas vid bedömningen enligt miljöbalken  
  
 av lokaliseringen av en vindkraftsanläggning dess inverkan på landskapsbilden.  
  
 Utan att ändra definitionen i 9 kap. 1 § miljöbalken av  
  
 vad som är miljöfarlig verksamhet går det därför inte att undanta  
  
 vindkraftsanläggningar från tillämpningen av reglerna i kapitlet.  
  
 Vidare är som framgår av avsnitt 3.3.9 uppförande av vindkraftverk  
  
 i vattenområde att anse som vattenverksamhet för vilken det krävs  
  
 tillstånd enligt 11 kap. miljöbalken. Det går inte heller att undanta  
  
 anläggning av vindkraftverk från vad som är att anse som  
  
 vattenverksamhet utan att ändra motsvarande bestämmelse i  
  
 11 kap. miljöbalken. Förslag till sådana ändringar av lagstiftningen  
  
 skulle inte omfattas av våra direktiv. Både när den nuvarande  
  
 tillståndsgränsen infördes och nyligen när Energimyndighetens  
  
 förslag till nytt planeringsmål för vindkraften remissbehandlades  
  
 gavs ett stort antal myndigheter och organisationer tillfälle att yttra  
  
 sig i frågan om vindkraften borde undantas från tillståndsplikten  
  
 enligt miljöbalken. De flesta som yttrade sig var emot en sådan  
  
 förändring. Redan vad som nu anförts är tillräckliga skäl för att  
  
 behålla tillståndsprövningen enligt miljöbalken som enligt vad  
  
 utredningen har funnit i huvudsak kan anses välfungerande. Därtill  
  
 kommer att ett förfarande enbart enligt PBL skulle vara bristfälligt  
  
 i flera avseenden. I korthet kan följande argument, som har  
  
 utvecklats i andra delar av detta betänkande, nämnas. Ett beslut om  
  
 detaljplan är inte ett tillstånd för den enskilde verksamhetsutövaren.  
  
 Skulle det inte finnas möjlighet att få tillstånd enligt  
  
 miljöbalken måste därför detaljplaneförfarandet under alla  
  
 omständigheter kompletteras med bygglov. Detta öppnar generellt  
  
 sett möjlighet till två processer om förfarandet skulle koncentreras  
  
 till PBL. Överprövningen av en detaljplan är begränsad enligt  
  
 13 kap. 8 § PBL. Som huvudregel kan den överprövande  
  
 myndigheten inte föreskriva om ändring av en detaljplan. Detta  
  
 begränsar överprövningen i sådan omfattning att detaljplanen inte  
  
 är användbar som det enda styrmedlet för vindkraften. Rätten att  
  
 komma till tals vid bygglovsförfarandet är otillräcklig för att  
  
 bygglov ska kunna vara enda styrmedel. Enbart bygglovsprövning  
  
 är dessutom utesluten av EG-rättsliga skäl eftersom bygglovsförfarandet  
  
 inte medger att miljökonsekvensbeskrivning upprättas.  
  
 Det är inte lämpligt att i nu berörda avseenden införa regler i PBL  
  
 som enbart gäller vindkraftsanläggningar.  
  
 245 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Sammantaget kan det enligt utredningens mening inte råda  
  
 någon tvekan om att nuvarande reglering av vindkraften enligt  
  
 miljöbalken i princip bör behållas.  
  
 Nivån för tillståndsplikt  
  
 Gränsen för tillståndsplikt i FMH-bilagan för vindkraftverk  
  
 ändrades senast den 1 december 2006. Som framgår av avsnitt 3.3.5  
  
 var remissopinionen långt ifrån enig.  
  
 De nuvarande reglerna innebär att all tillståndsprövning i första  
  
 instans av vindkraft på land sker i länsstyrelserna. För byggande av  
  
 vindkraftverk i vattenområde krävs miljödomstolens tillstånd.  
  
 Genom den ändrade instansordning som utredningen har till  
  
 uppdrag att föreslå i ett kommande betänkande kommer även  
  
 prövningen av vattenbaserade vindkraftverk att utföras av  
  
 förvaltningsmyndighet. Utredningen anser att det inte finns skäl  
  
 att i detta betänkande överväga ändringar av instansordningen  
  
 enligt miljöbalken för vindkraftsanläggningar.  
  
 I de nuvarande reglerna finns en särskild bestämmelse att  
  
 vindkraftverk i vattenområden med en uteffekt över 1 MW ska  
  
 tillståndsprövas av miljödomstolen. Denna bestämmelse infördes  
  
 samtidigt med den nuvarande tillståndsgränsen. Som så gott som  
  
 alla remissinstanser påpekade ska emellertid ett vindkraftverk i  
  
 vattenområde enligt 11 kap. 9 och 9 b §§ tillståndsprövas av  
  
 miljödomstolen. Den i 11 kap. miljöbalken föreskrivna prövningen  
  
 ska ske oavsett reglerna i FMH-bilagan och ska också göras när det  
  
 gäller vindkraftverk med en uteffekt understigande 1 MW. Det  
  
 behövs därför ingen särskild föreskrift i FMH-bilagan om  
  
 vattenbaserade vindkraftverk.  
  
 Utredningen har tidigare föreslagit att tillståndsplikten enligt  
  
 miljöbalken ska vara styrande för bygglovspliktens omfattning.  
  
 Därmed uppnås en samordning mellan PBL och miljöbalken.  
  
 Före 2006 års förordningsändring var gränsen för när en  
  
 vindkraftsanläggning skulle tillståndsprövas av miljödomstol  
  
 densamma som den gräns som gällde för regeringsprövning enligt  
  
 17 kap. miljöbalken och förbud enligt 4 kap. 3 §. Det angavs i  
  
 samband med 2006 års förordningsändring inget särskilt skäl för  
  
 den skillnad som nu finns mellan å ena sidan 9 kap. och å andra  
  
 sidan 17 och 4 kap. miljöbalken. Som utredningen avser att närmare  
  
 behandla i senare avsnitt av detta betänkande bör samma nivå gälla  
  
 246 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 som gräns för tillståndsplikt som i frågor som avses i 17 kap.  
  
 miljöbalken när det gäller vindkraftverk. Det finns enligt  
  
 utredningens mening inte skäl att i 17 kap. ange tillståndsgränsen  
  
 direkt i lagtexten. I stället bör styrningen ske genom bestämmelser  
  
 i bilagan till FMH. Därmed blir gränsen densamma i dessa fall och  
  
 kan i takt med utvecklingen justeras med hänsyn till de krav på  
  
 regleringen som utbyggnaden av vindkraften ställer utan att  
  
 riksdagsbehandling är nödvändig. Som också kommer att behandlas  
  
 närmare bör särskilda regler gälla för sådana områden som avses i  
  
 4 kap. 3 § miljöbalken.  
  
 Uteffekten har traditionellt använts som måttstock för gränsdragningen  
  
 i fråga om tillståndsplikt och anmälningsplikt. Det  
  
 gäller inte bara vindkraftsanläggningar utan även andra anläggningar  
  
 för energikonvertering. En vindkraftsanläggning utmärker  
  
 sig dock på det sättet att det inte är utsläpp i vanlig mening som  
  
 medför omgivningspåverkan. Från miljösynpunkt har därför  
  
 uteffekten mycket ringa om ens någon betydelse. Det är  
  
 vindkraftsparkens och de enskilda verkens fysiska dimensioner som  
  
 har störst betydelse för miljön. I rättspraxis har uteffekten inte haft  
  
 någon betydelse vid bedömningen av omgivningspåverkan m.m.  
  
 utan har enbart varit riktmärke vid sorteringen av ärendena mellan  
  
 de olika instanserna. Därför bör, som många remissinstanser  
  
 påpekade, inte effekten utan de faktorer som medför miljöpåverkan  
  
 styra gränsen för tillståndsplikten. Sådana faktorer är antalet verk,  
  
 höjd, ljud och rotorhastighet. Regler som anknyter till verkens  
  
 storlek och höjd är dessutom begripliga på ett annat sätt än  
  
 effektrelaterade bestämmelser. Detta bidrar till förståelse hos  
  
 allmänheten och relaterar till de frågeställningar närboende och  
  
 andra berörda ställs inför i samband med en vindkraftsutbyggnad.  
  
 Genom den teknikutveckling som kan förutses kommer vidare  
  
 vindkraftverk av en viss storlek att kunna bidra med mer energi än  
  
 för närvarande. En effektrelaterad gräns kan därför på sikt komma  
  
 att medföra tillämpningsproblem i förhållande till de villkor som  
  
 tagits in i tillståndsbeslutet för en anläggning. Utredningen anser  
  
 således att det finns övervägande skäl som talar för att bestämma en  
  
 gräns för tillståndsplikten som relaterar till parametrar som  
  
 påverkar omgivningen, nämligen höjd och antal. Regler som utgår  
  
 från verkens storlek och höjd ligger också i linje med vad som  
  
 gäller i Tyskland och Danmark. Enligt direktiven ska utredningen  
  
 beakta erfarenheterna i dessa länder.  
  
 247 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Påverkan genom ljud och rotorhastighet m.m. bör liksom  
  
 tidigare regleras genom villkor i det enskilda fallet.  
  
 När en nivå för tillståndsplikt som utgår från vindkraftverkens  
  
 höjd och antal ska bestämmas bör övervägandena utgå från vad  
  
 nuvarande effektgränser medger i fråga om vindkraftverkens höjd  
  
 och antal.  
  
 Enligt utredningens mening saknas det skäl för att sätta nivån  
  
 för tillståndplikt för vindkraftverk på land lägre än vad som  
  
 motsvarar tidigare gräns mellan A- och B-verksamhet, dvs. tre eller  
  
 flera vindkraftsaggregat med en sammanlagd uteffekt om minst tio  
  
 MW.  
  
 Det har framkommit att många verksamhetsutövare väljer att  
  
 frivilligt ansöka om tillstånd i stället för att anmäla en anläggning  
  
 till kommunen även om den förväntade uteffekten understiger  
  
 25 MW. Vanligt förekommande skäl är att ett tillstånd ger rättstrygghet  
  
 och också kan åberopas i samband med finansieringen av  
  
 ett projekt. Ett exempel är projektet Dragaliden i Piteå kommun.  
  
 Det rör sig om tolv vindkraftverk med en total installerad effekt på  
  
 24 MW och en totalhöjd på 179 m. Enligt länsstyrelsens  
  
 bedömning medförde projektet betydande miljöpåverkan. Det  
  
 rörde sig om ett område där det inte fanns några konkurrerande  
  
 exploateringsintressen. Det kan nämnas att Miljöprövningsdelegationens  
  
 beslut i det ärendet innehåller villkor om att säkerhet  
  
 ska ställas. Villkor om ekonomisk säkerhet enligt 16 kap. 3 §  
  
 miljöbalken kan inte ges i ett tillsynsärende.  
  
 För en viss sänkning av nivån för tillståndsplikten talar även den  
  
 genomgång som utredningen redovisat i avsnitt 3.3.5 om  
  
 anmälningsförfarandet för vindkraftverk och dess överensstämmelse  
  
 med MKB-direktivet samt de slutsatser som skulle kunna dras av  
  
 denna genomgång. Utredningen menar att dagens regler om  
  
 anmälningsplikt av vindkraftsanläggningar upp till 25 MW skulle  
  
 kunna utsättas för kritik vid en granskning enligt MKB-direktivet  
  
 och dess krav på en tillståndsprövning av verksamheter som kan  
  
 antas medföra betydande miljöåverkan. Anmälningsförfarandet är  
  
 inte en tillståndsprövning. Vindkraftsanläggningar i storleksordningen  
  
 20 MW som avses bli uppförda på platser som i något  
  
 avseende kan ifrågasättas torde inte sällan medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. Ett sätt att garantera att en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 upprättas i enlighet med MKB-direktivet är att sänka  
  
 gränsen för tillståndsplikt eftersom verksamheten då automatiskt  
  
 kommer att omfattas av reglerna i 6 kap. miljöbalken. Som framgår  
  
 248 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 av vad som anförs i avsnitt 6.4.2 finns det dessutom skäl att  
  
 förtydliga vilka skyldigheter en myndighet bör ha vid granskningen  
  
 av en anmälan.  
  
 Av angivna skäl kan en lägre nivå för tillståndsplikt än den som  
  
 gäller för närvarande övervägas. I Danmark ska ett vindkraftverk  
  
 med en totalhöjd över 80 m eller fler än tre vindkraftverk antas  
  
 medföra betydande miljöpåverkan och kräva en fullständig  
  
 miljökonsekvensbeskrivning. Om totalhöjden överstiger 150 m ska  
  
 prövningen ske enligt särskilda regler. I Tyskland är motsvarande  
  
 gräns, dvs. då det krävs tillståndsprövning med en fullständig  
  
 miljökonsekvensbeskrivning, vindkraftsanläggningar med fler än  
  
 20 vindkraftverk över 50 m totalhöjd. För anläggningar med färre  
  
 verk tillämpas ett förenklat tillståndsförfarande och lägre krav på  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen.  
  
 Ett 80 m högt vindkraftverk kan i dag i stort sett anses  
  
 motsvara ett verk på 1 MW medan ett 125 m högt verk kan  
  
 motsvara ca 2–2,5 MW. Det går dock inte att rakt av översätta  
  
 vindkraftverkets effekt till höjd eftersom vindkraftverk med samma  
  
 effekt kan vara olika höga beroende på i vilken omgivning de  
  
 placeras. Generellt kan sägas att vindkraftverk i skogsmiljö med  
  
 risk för turbulens behöver högre torn än verk med motsvarande  
  
 effekt till havs eller på slättmark. I projektet Dragaliden har som  
  
 nyss nämnts vindkraftverk med en uteffekt på 2 MW en totalhöjd  
  
 på 179 m. Den föreskrivna totalhöjden bör medge anmälan av  
  
 vindkraft i skogsområden i skälig omfattning.  
  
 Utredningen anser att den danska gränsen på 80 m totalhöjd för  
  
 betydande miljöpåverkan ligger för lågt för att direkt tillämpas i  
  
 Sverige som gräns för tillståndsplikt då gränsen i stort sett skulle  
  
 stänga anmälningsvägen utom för de minsta verken. Dessutom är  
  
 det inte lämpligt att i ett system som förutsätter en individuell  
  
 prövning av varje etablering bestämma tillståndsgränsen till en nivå  
  
 som anses överensstämma med vad som utgör den undre gränsen  
  
 för betydande miljöpåverkan. Huruvida en sådan påverkan ska  
  
 anses kunna inträffa, bör i stället bedömas från fall till fall och utan  
  
 att gränsen för tillstånd därvid tillmäts avgörande betydelse.  
  
 Slutsatserna från det danska och tyska systemet samt remissinstansernas  
  
 synpunkter när den nuvarande tillståndsgränsen  
  
 infördes leder till att den svenska gränsen för tillståndsplikt bör  
  
 ligga någonstans mellan den danska gränsen på 80 m totalhöjd och  
  
 den tyska gränsen på 20 vindkraftverk och samtidigt på en nivå som  
  
 249 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 ungefär motsvarar höjd och antal för en anläggning med en effekt  
  
 mellan 10 MW och 25 MW  
  
 En lämplig gräns för totalhöjden skulle kunna vara 150 m vilket  
  
 också är den nivå då det av luftfartsskäl krävs utmärkning med  
  
 högintensivt blinkande vitt ljus. Detta ljus kan i sig medföra en  
  
 störning i omgivningen som gör att verket bör underkastas en  
  
 tillståndsprövning. Vidare bör beaktas att ett vindkraftverk med en  
  
 totalhöjd på 150 m eller mer både med och utan högintensiv  
  
 belysning utgör en stor anläggning som, särskilt i ett öppet  
  
 landskap, kommer att dominera landskapsbilden på många håll.  
  
 Gruppstationer är så tydliga i landskapet att det kan vara motiverat  
  
 att ha tillståndsplikt för en större gruppstation redan vid lägre  
  
 höjder än 150 m.  
  
 Enligt nuvarande regler kan anmälan göras så länge den  
  
 sammanlagda uteffekten inte överstiger 25 MW. Nivån för  
  
 tillståndsplikt synes vad gäller antalet verk inte ha övervägts något  
  
 närmare vid den senaste regeländringen. Ofta är det av ekonomiska  
  
 skäl ointressant att uppföra enstaka vindkraftverk med den storlek  
  
 som är aktuell för tillståndsplikt. Liksom när det gäller höjden  
  
 måste naturligtvis ett förslag om antalet verk bygga på en  
  
 lämplighetsbedömning. Då bör man ta hänsyn till att den yta som  
  
 en anläggning kräver har betydelse för anläggningens omgivningspåverkan.  
  
 Som framgår av avsnitt 2.2 kan man räkna med en yta på  
  
 0,1 kmP 
  
 2 
  
 P–0,2 kmP 
  
 2 
  
 P per MW. Av miljöskäl bör regeln om antal verk  
  
 inte medföra en alltför stor ändring i förhållande till nuvarande  
  
 reglering. Ett vindkraftverk med totalhöjden 150 m kan beräknas  
  
 motsvara en uteffekt på 2–3 MW. Infaller tillståndsplikten vid sju  
  
 eller flera vindkraftverk med 150 m som högsta totalhöjd blir det  
  
 enligt utredningens bedömning en nivå som i de allra flesta fall  
  
 ligger mellan 10 MW och 25 MW.  
  
 För gruppstationer med sju eller flera verk måste det finnas en  
  
 lägre totalhöjd föreskriven vid vilken tillståndsplikten inträder.  
  
 Med beaktande av vad som gäller i Tyskland anser utredningen att  
  
 totalhöjden 50 m är lämplig för att ange den gräns vid vilken en  
  
 vindkraftspark ska kunna anläggas utan tillstånd oavsett hur många  
  
 vindkraftverk som finns i parken.  
  
 Liksom tidigare är det inte fråga om en absolut nivå eftersom  
  
 det fortfarande ska finnas regler om frivillig ansökan om tillstånd  
  
 och om föreläggande att söka tillstånd för verksamhet som ligger  
  
 under tillståndsnivån.  
  
 250 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 Utredningen anser alltså att om antalet verk är sju eller fler med  
  
 en högsta höjd över 50 m för vart och ett inklusive rotorbladen  
  
 eller om totalhöjden på ett enskilt verk överstiger 150 m bör det  
  
 krävas tillståndsprövning enligt miljöbalken. Miljöbalksprövningen  
  
 är då den enda prövning som behövs för ett rättskraftigt tillstånd  
  
 att uppföra vindkraftverk. Denna gräns för tillståndsplikt lämnar  
  
 ett utrymme för att efter anmälan enligt miljöbalken och bygglovsprövning  
  
 uppföra upp till sex vindkraftverk med en totalhöjd  
  
 under 150 m vilket med dagens teknik kan motsvara en effekt på  
  
 10–25 MW beroende på vad som är möjligt i den omgivning verken  
  
 sätts upp.  
  
 Tillståndsplikt för miljöfarlig verksamhet, såsom den är utformad  
  
 enligt 5 § FMH, omfattar både anläggande och drift av en  
  
 vindkraftsanläggning. Vid en ändring av tillståndsgränsen måste  
  
 man beakta att gränsen på land har varit 25 MW sedan den  
  
 1 december 2006. Det kan alltså under denna tid ha uppförts  
  
 vindkraftsparker upp till 25 MW, enbart med stöd av anmälan  
  
 enligt 21 § FMH. Dessa kan komma att träffas av den nya  
  
 tillståndsplikten, i vart fall för driften av verken. En gräns på 150 m  
  
 höjd eller sju verk över 50 m höjd inklusive rotorblad är enligt  
  
 utredningens mening så pass högt satt att det inte kommer att  
  
 finnas alltför många anläggningar, med en effekt under 25 MW  
  
 men med höjd eller antal över de nya gränserna för tillståndsplikt,  
  
 som redan uppförts enbart med stöd av anmälan enligt 21 § FMH.  
  
 Dessa anläggningar kommer ju med dagens utformning av 5 §  
  
 FMH att tvingas att söka tillstånd för driften i efterhand.  
  
 Förordningsändringen bör därför förses med övergångsregler som  
  
 tillåter fortsatt drift av tillståndslösa anmälda anläggningar.  
  
 6.4.2 Anmälningsplikten och miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 Anmälningsplikten  
  
 Av föregående avsnitt framgår att anmälan enligt miljöbalken ska  
  
 kunna göras för upp till sex vindkraftverk med högst 150 m  
  
 totalhöjd, dvs. höjd inklusive rotorblad i högsta läge. Om ett  
  
 enskilt verk är högre än 150 m eller om antalet verk överstiger sex  
  
 ska det krävas tillståndsprövning. Anmälningsplikten bör  
  
 emellertid avgränsas även nedåt så att de allra minsta verken, vilket  
  
 gäller redan i dag, varken omfattas av anmälnings- eller tillstånds251 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 plikt enligt miljöbalken. Gränsen går i dag vid effekten 125 kW. I  
  
 Tyskland går motsvarande gräns vid 50 m totalhöjd. Under höjden  
  
 50 m kan man uppföra vindkraftverk som har något högre effekt än  
  
 125 kW. Ibland kan det å andra sidan krävas en höjd över 50 m även  
  
 för verk under 125 kW. Utredningen finner därför att den  
  
 nuvarande svenska gränsen på 125 kW i många fall motsvarar ett  
  
 vindkraftverk med en totalhöjd på 50 m vilket även styrks av den  
  
 sammanställning över vindkraftverks höjder och effekter som  
  
 redovisats i avsnitt 2.2. En omskrivning av den nedre gränsen för  
  
 anmälningsplikt från 125 kW till 50 m totalhöjd innebär således  
  
 ingen nämnvärd materiell skillnad jämfört med vad som redan  
  
 gäller och utgör samtidigt en anpassning i måttenhet till vad som  
  
 gäller i Tyskland vilket förenklar jämförelsen av i vart fall de två  
  
 ländernas regelsystem. Utredningen föreslår att den nedre gränsen  
  
 för anmälningsplikt ska gå vid 50 m höjd inklusive rotorhöjden för  
  
 ett enstaka vindkraftverk. Gruppstationer med två eller flera  
  
 vindkraftverk bör dessutom alltid vara anmälningspliktiga. Enstaka  
  
 vindkraftverk under 50 m totalhöjd kommer således bara att  
  
 omfattas av förprövning i form av bygglovsplikt enligt PBL.  
  
 Givetvis finns det även i dessa fall möjlighet att söka tillstånd.  
  
 Miljökonsekvensbeskrivningar och anmälningsförfarandet  
  
 Utredningen ska i ett kommande betänkande ta upp frågan om de  
  
 svenska reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar i förhållande  
  
 till EG-direktiven på området. Miljökonsekvensbeskrivningar har  
  
 emellertid en stor betydelse för utformningen av vindkraftsprocessen,  
  
 varför utredningen tar upp vissa frågor om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 redan i detta sammanhang.  
  
 Utredningen har i avsnitt 3.3.7 beskrivit vilka regler som gäller i  
  
 anmälningsärenden. Tillämpningen av dessa regler omfattar vindkraftverk  
  
 upp till 25 MW på land. Utredningens förslag om en ny  
  
 nivå för tillståndsplikt medför inga revolutionerande förändringar i  
  
 fråga om vilka vindkraftverk som kommer att inrymmas i reglerna  
  
 om anmälningsplikt. Det finns inga centralt utfärdade riktlinjer för  
  
 tillsynsmyndigheternas tillämpning av reglerna om anmälan av  
  
 miljöfarlig verksamhet varför bedömningen kan variera från  
  
 kommun till kommun vid landets alla 290 kommuner. Det torde  
  
 inte vara vanligt att kommunerna kräver miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 vid anmälningar av vindkraftverk under 25 MW men  
  
 252 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 det finns ingen klar bild av om det sker ofta, ibland eller inte alls.  
  
 Osäkerheten i fråga om tillämpningen av reglerna har naturligtvis  
  
 att göra med att dessa trädde i kraft relativt nyligen. För den som  
  
 väljer mellan anmälan och frivilligt tillstånd är det väsentligt att  
  
 kunna förutse kommunens agerande. Ser man till remissynpunkterna  
  
 när gränserna ändrades är det inte helt främmande att  
  
 generellt kräva miljökonsekvensbeskrivningar även vid anmälningar.  
  
 Det är ju inte säkert att det behöver vara en stor miljökonsekvensbeskrivning  
  
 enligt 6 kap. 7 § 2 st. miljöbalken utan det  
  
 kan vara en enklare miljökonsekvensbeskrivning i enlighet med  
  
 reglerna i 6 kap. 3 § miljöbalken.  
  
 Det är, enligt utredningens mening, inte ägnat att förenkla  
  
 hanteringen med anmälningar av vindkraftverk att belasta förfarandet  
  
 med en obligatorisk miljökonsekvensbeskrivning med  
  
 tillhörande samråd enligt 6 kap. miljöbalken. Däremot finns det  
  
 skäl att föreskrifterna i FMH förtydligas och utvidgas så att det  
  
 direkt av förordningstexten framgår vilka uppgifter som ska ingå i  
  
 en anmälan. De uppgifter som ska lämnas vid en anmälan bör avse  
  
 tekniska specifikationer, vindförhållanden, aktuella kommunala  
  
 planer och områdesbestämmelser enligt miljöbalken, befintliga  
  
 vindkraftverk, behovet av vägar m.m. samt beräkning av ljud,  
  
 skuggning m.m. Genom att kraven på vad en anmälan ska innehålla  
  
 preciseras, bör det bli lättare för kommunerna att avgöra om en  
  
 verksamhet ska anses medföra betydande miljöpåverkan. En sådan  
  
 precisering befrämjar också förutsättningarna för en likformig och  
  
 rättssäker handläggning i landets kommuner samt för samordning  
  
 av anmälningsärenden och bygglovsärenden. Utredningen  
  
 återkommer till dessa frågor (se avsnitt 6.5.1).  
  
 Om en verksamhet inte automatiskt ska anses medföra  
  
 betydande miljöpåverkan genom uppräkning i 3 § MKBF, ska  
  
 länsstyrelsen, när det är fråga om en ansökan om tillstånd, från fall  
  
 till fall avgöra om projektet ändå kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. Dessa regler gäller även om det har gjorts en frivillig  
  
 ansökan om tillstånd enligt 9 kap. 6 § 3 st. miljöbalken. I fråga om  
  
 anmälningspliktiga verksamheter gäller i stället, som sagts i avsnitt  
  
 3.3.5 enligt 26 a § FMH, att tillsynsmyndigheten ska beakta de  
  
 kriterier som anges i bilaga 2 till MKBF och i varje enskilt fall pröva  
  
 om verksamheten behöver tillståndsprövas. Det framgår av artikel 2  
  
 i MKB-direktivet att tillsynsmyndighetens ställningstagande ska  
  
 mynna ut i en bedömning av om verksamheten kan anses medföra  
  
 betydande miljöpåverkan.  
  
 253 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Frågan om en verksamhet ska antas medföra betydande miljöpåverkan  
  
 eller inte påverkar miljökonsekvensbeskrivningens  
  
 omfattning, samrådets omfattning och om verksamheten ska  
  
 tillståndsprövas. När det gäller samrådets omfattning bedöms inte  
  
 det större samrådet vara särskilt betungande för den verksamhetsutövare  
  
 som planerar sitt projekt med omsorg varför det saknas  
  
 skäl att på den grunden undanta vindkraften från 3 § 1 st. MKBF.  
  
 Miljökonsekvensbeskrivningens omfattning kan emellertid vara  
  
 betungande främst på grund av kravet på alternativredovisningar  
  
 som finns för projekt som kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. Det kan därmed finnas skäl att inte begära en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. 7 § 2 st. miljöbalken för  
  
 fler projekt än som behövs med hänsyn till vad som behövs i det  
  
 enskilda fallet. Utredningen vill här framhålla att kravet på  
  
 alternativredovisning i miljöbalken tillkom som en följd av krav i  
  
 MKB-direktivet. Det är således inte möjligt att upphäva kravet på  
  
 alternativredovisningar för sådana projekt som omfattas av 3 §  
  
 MKBF.TPF 
  
 8 
  
 FPT Utredningen anser därför att MKBF bör ändras så att  
  
 vindkraftsanläggningar liksom i MKB-direktivet inte obligatoriskt  
  
 ska anses medföra betydande miljöpåverkan. Vindkraft ska då  
  
 bedömas enligt kriterierna i bilaga 2 från fall till fall. Den svenska  
  
 regleringen blir därmed i fråga om vindkraftverken överensstämmande  
  
 med MKB-direktivet.  
  
 Då vindkraftsanläggningar anges i bilaga 2 till MKB-direktivet,  
  
 ska den tillsynsmyndighet som tar emot en anmälan i varje enskilt  
  
 fall under alla omständigheter granska anmälan och bedöma om  
  
 anläggningen kan komma att medföra en betydande miljöpåverkan.  
  
 Detta framgår numera också av FMH.TPF 
  
 9 
  
 FPT Det kan ifrågasättas om  
  
 EG-direktivet inte innebär att verksamhetsutövaren ska föreläggas  
  
 att söka tillstånd även om detta inte direkt anges i 26 a § FMH.  
  
 Medlemsstaterna ska nämligen vidta alla nödvändiga åtgärder för  
  
 att säkerställa att projekt som kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan bl.a. på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir  
  
 föremål för krav på tillstånd och en bedömning av deras påverkan  
  
 innan tillstånd ges. Enligt artikel 1 i MKB-direktivet definieras  
  
 visserligen tillstånd som den ansvariga myndighetens eller de  
  
 ansvariga myndigheternas beslut, som ger exploatören rätt att  
  
 genomföra projektet. Detta skulle kunna tolkas som att en tillsynsmyndighets  
  
 ställningstagande att inte förbjuda en verksamhet eller  
  
 TP 
  
 8 
  
 PT Prop. 1997/98:45 s. 290.  
  
 TP 
  
 9 
  
 PT SFS 2008:690.  
  
 254 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 inte förelägga om att ansöka om tillstånd skulle vara likvärdigt med  
  
 ett tillståndsbeslut. Enligt MKB-direktivet ska emellertid ett  
  
 tillstånd föregås av ett visst förfarande. Om verksamheten kan  
  
 antas medföra betydande miljöpåverkan är artiklarna 5–10 i  
  
 MKB-direktivet tillämpliga. Dessa regler har, såvitt gäller tillståndspliktiga  
  
 verksamheter, genomförts i svensk rätt genom föreskrifter  
  
 i 6 kap. miljöbalken. Det är uppenbart att reglerna i FMH om  
  
 förfarandet vid anmälan inte är tillfyllest från EG-rättslig synpunkt  
  
 när det gäller projekt som kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan.  
  
 Eftersom anmälningsförfarandet formellt sett inte mynnar ut i  
  
 ett tillståndsbeslut bör tillsynsmyndigheten i ett sådant fall som nu  
  
 avses därför vara skyldig att förelägga verksamhetsutövaren att  
  
 söka tillstånd. Den svenska lagstiftningen är enligt utredningens  
  
 mening inte entydig på denna punkt. I 27 § FMH föreskrivs att ett  
  
 anmälningsärende kan avslutas med ett föreläggande om försiktighetsmått  
  
 eller förbud enligt miljöbalken om det behövs, eller ett  
  
 föreläggande att ansöka om tillstånd enligt 9 kap. 6 § miljöbalken. I  
  
 vilka fall ett föreläggande att ansöka om tillstånd får meddelas  
  
 anges i 9 kap. 6 § miljöbalken. Även om tillståndsplikt inte har  
  
 föreskrivits får tillsynsmyndigheten i enskilda fall förelägga en  
  
 verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd, om verksamheten  
  
 medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande  
  
 olägenheter för människors hälsa eller för miljön. I sak var  
  
 bestämmelsen en nyhet när miljöbalken infördes. Det är avsett att  
  
 denna möjlighet ska kunna användas när en tillsynsmyndighet  
  
 anser att det inte är tillräckligt att förelägga verksamhetsutövaren  
  
 att i enlighet med hänsynsreglerna vidta vissa åtgärder, utan gör  
  
 bedömningen att hela verksamheten bör prövas och regleras i en  
  
 tillståndsprövning (prop. 1997/98:45, del 2, s. 113).  
  
 Den regel som gäller för tillsynsmyndigheten att förelägga en  
  
 verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd är inte obligatorisk och  
  
 är därför inte tillräcklig när det gäller sådana anmälningspliktiga  
  
 verksamheter som omfattas av MKB-direktivet. En särskild  
  
 bestämmelse bör därför införas för dessa fall. En sådan lagändring  
  
 skulle göra förfarandet tydligare för den enskilde verksamhetsutövaren  
  
 och mer pålitligt i förhållande till EG-rätten.  
  
 Det bör  
  
 därför vara obligatoriskt för tillsynsmyndigheten att föreskriva om  
  
 ansökan om tillstånd om en anmälningspliktig verksamhet som  
  
 omfattas av MKB-direktivet bedöms medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. En möjlighet, när det gäller den lagtekniska  
  
 255 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 utformningen, är att komplettera den nuvarande bestämmelsen i  
  
 9 kap. 6 § 2 st. miljöbalken med ett bemyndigande för regeringen  
  
 att meddela föreskrifter om skyldighet för en tillsynsmyndighet att  
  
 meddela föreläggande om tillståndsansökan och om vad som måste  
  
 beaktas när tillsynsmyndigheten bedömer de risker en verksamhet  
  
 medför. Utredningen anser dock att det är viktigt att ett tillägg till  
  
 den aktuella lagtexten inte får ett mer vidsträckt område än vad  
  
 som krävs med hänsyn till MKB-direktivet. Vägledning om hur  
  
 riskbedömningen ska ske bör utformas i ett mer generellt  
  
 sammanhang t.ex. genom centralt utgivna riktlinjer. Eftersom det  
  
 dessutom blir fråga om ett åläggande för kommunerna bör, med  
  
 hänsyn till 8 kap. 5 och 7 §§ regeringsformen, ändringen göras  
  
 direkt i 9 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 När en tillsynsmyndighet i enlighet med den föreslagna nya  
  
 bestämmelsen har beslutat att ansökan om tillstånd ska göras blir  
  
 bestämmelserna i 6 kap. 1 § 1 st. miljöbalken tillämpliga. Om  
  
 tillsynsmyndigheten har bedömt att en verksamhet har betydande  
  
 miljöpåverkan framstår det som onödigt att länsstyrelsen fattar ett  
  
 beslut enligt 6 kap. 5 § 2 st. miljöbalken. En miljökonsekvensbeskrivning  
  
 enligt 6 kap. 7 § miljöbalken ska ändå göras. Detta bör  
  
 framgå av lagtexten. Tillsynsmyndighetens beslut får därmed  
  
 samma betydelse som en föreskrift enligt 6 kap. 4 a § miljöbalken.  
  
 Detta är enligt utredningens mening i praktiken ägnat att stärka  
  
 kommunernas inflytande i prövningsförfarandet, bl.a. vad avser  
  
 vindkraftsutbyggnaden. Liksom tidigare blir tillsynsmyndighetens  
  
 beslut överklagbart. Detta följer av 27 § FMH och 16 kap. 12 § 1 st.  
  
 miljöbalken.  
  
 6.4.3 Anmälningsplikt för vindkraftverk i vattenområden  
  
 I princip är all vattenverksamhet tillståndspliktig. Som framgår av  
  
 bakgrundsbeskrivningen i avsnitt 3 gäller dock numera enligt 19 §  
  
 förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet m.m. att även vissa  
  
 vattenverksamheter kan bli föremål för anmälan till tillsynsmyndigheten.  
  
 Utredningen ska enligt direktiven överväga regler om  
  
 anmälan även för vattenbaserade vindkraftverk. Utgångspunkten  
  
 för ett sådant förslag skulle kunna vara verksamheter som omfattar  
  
 högst 500 mP 
  
 2 
  
 P i ett vattendrag och högst 3 000 mP 
  
 2 
  
 P i ett annat  
  
 vattenområde. Detta ansluter till vad som redan gäller i fråga om  
  
 anmälan av vattenverksamhet. Det kan dock antas att den  
  
 256 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 bestämmelse, 11 kap. 9 a §, i miljöbalken som gör det möjligt att  
  
 föreskriva om anmälan ska ses mot bakgrund av de allmänna  
  
 bestämmelserna i 11 kap. 6 § miljöbalken angående samhällsekonomiska  
  
 överväganden och 11 kap. 12 § miljöbalken enligt  
  
 vilken bestämmelse vattenverksamhet som är uppenbart oskadlig  
  
 för allmänna och enskilda intressen får bedrivas utan vare sig  
  
 anmälan eller tillstånd. Det vill säga reglerna om verksamheter som  
  
 kan vara anmälningspliktiga innebär mer eller mindre en  
  
 kodifiering av tidigare tillämpning av 11 kap. 12 § miljöbalken och  
  
 verksamheterna anses ändå medföra en samhällsekonomisk fördel.  
  
 Genom de angivna arealbegränsningarna torde möjligheterna att  
  
 uppföra flera vindkraftverk inom ramen för ett anmälningsförfarande  
  
 vara små. Det är utredningens bedömning att en  
  
 möjlighet att göra anmälan om vindkraftverk i vattendrag eller  
  
 vattenområden mot bakgrund av 11 kap. 6 och 12 §§ miljöbalken,  
  
 med de ovan angivna utgångspunkterna i fråga om den areal som  
  
 bör kunna tas i anspråk, skulle få så begränsad omfattning att det  
  
 för närvarande inte är meningsfullt att föreslå något sådant. I det  
  
 fortsatta arbetet har dock utredningen ett omfattande uppdrag att  
  
 utföra i fråga om vattenverksamhet. I det arbetet blir det aktuellt  
  
 för utredningen att på ett mer ingående sätt än vad som nu är  
  
 möjligt göra bedömningar som innefattar hydrologiska aspekter.  
  
 Det finns enligt utredningens mening anledning att återkomma till  
  
 denna fråga, som varken kan anses vara av brådskande natur eller  
  
 har någon väsentlig betydelse i förhållande till uppfyllelsen av målet  
  
 för vindkraftsutbyggnaden, i det sammanhanget.  
  
 Enligt 11 kap. 4 § miljöbalken avses med vattenområde ett  
  
 område som täcks av vatten vid högsta förutsebara vattenstånd.  
  
 Avgörande för bestämmande av vattenståndet är vad som med  
  
 någon sannolikhet kan förutses för framtiden. Vattenfall AB har  
  
 påpekat att bestämmelsen kan leda till att vindkraftsprojekt  
  
 bedöms enligt reglerna i 11 kap. miljöbalken i en omfattning som  
  
 inte är önskvärd. Utredningens bedömning är att frågan är av  
  
 generell natur och lämpligen bör bedömas i samband med andra  
  
 frågor om vattenverksamhet som omfattas av utredningens  
  
 uppdrag.  
  
 257 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 6.4.4 Riksintresset obruten kust i 4 kap. 3 § miljöbalken i  
  
 förhållande till vindkraften  
  
 Enligt direktiven ska utredningen utreda möjligheten och  
  
 lämpligheten att undanta vindkraftsanläggningar från riksintresset  
  
 obruten kust i 4 kap. 3 § miljöbalken. Utredningen har, se avsnitt  
  
 3.3.2, redogjort för vilka områden som omfattas av hushållningsbestämmelserna  
  
 i 4 kap. 3 § miljöbalken. Det är fråga om områden  
  
 utmed kuster där vindförhållandena är bland de bästa i landet.  
  
 Områdena finns i Västra Götalands län, Kalmar län, Östergötlands  
  
 län och Västernorrlands län. I avsnitt 3.3.2 finns också uppgifter  
  
 om vindkraftsutbyggnaden hittills i dessa områden.  
  
 Vid utredningens hearing den 1 april 2008 framfördes inte att  
  
 dessa områden generellt behöver tas i anspråk för vindkraftsutbyggnaden  
  
 när det gäller vindkraftverk på minst 10 MW. Inte  
  
 heller under utredningens arbete i övrigt har det framkommit att  
  
 det skulle finnas ett sådant behov.  
  
 I sitt yttrande över Energimyndighetens förslag till planeringsmål  
  
 för vindkraften ifrågasätter Länsstyrelsen i Östergötlands län  
  
 förslaget i vad det gäller att höja nuvarande gräns (10 MW) för  
  
 vindkraftsetableringar inom områden för obruten kust. Avsikten  
  
 med nuvarande bestämmelser i 4 kap. 3 § miljöbalken om obruten  
  
 kust är enligt Länsstyrelsen att reservera vissa kuststräckor för  
  
 turism och rörligt friluftsliv. Större exploateringar ska styras till  
  
 andra, redan ianspråktagna kuststräckor, s.k. högexploaterad kust.  
  
 Att bygga ut vindkraft i större sammanhängande grupper av  
  
 vindkraftverk inom dessa obrutna kuststräckor innebär enligt  
  
 Länsstyrelsens yttrande normalt betydande intressekonflikter med  
  
 friluftslivet och en sådan åtgärd skulle därmed avvika från syftet  
  
 med bestämmelserna. Motiven för att behålla restriktionerna för  
  
 övriga typer av exploateringar och miljöstörande verksamheter  
  
 inom obruten kust skulle försvagas och frågan är i så fall om inte  
  
 en mer samlad översyn av bestämmelserna i 4 kap. miljöbalken om  
  
 kusterna vore befogad. När det gäller det område enligt 4 kap. 3 §  
  
 miljöbalken, som omfattar norra Kalmar län, har några andra  
  
 synpunkter än de nu redovisade inte framkommit.  
  
 Länsstyrelsen i Västernorrlands län uppger i sitt yttrande över  
  
 Energimyndighetens förslag att Länsstyrelsen har en vindkraftspolicy  
  
 som antogs år 2001. Den kunskap och de vindenergiberäkningar  
  
 man då hade tillgång till visade att det främst var i  
  
 kustbandet som vindenergin var tillräcklig för att vindkraft skulle  
  
 258 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 vara möjlig att bygga ut. Med de nya vindenergikarteringarna samt  
  
 det planeringsunderlag och förslag till riksintresseområden som  
  
 arbetats fram under åren 2006–2007 har det dock visat sig att  
  
 vindresurserna i länets inland är mycket goda. Där har inga eller  
  
 endast ett fåtal konflikter mot andra intressen identifierats.  
  
 Länsstyrelsen avser att under året revidera vindkraftspolicyn.  
  
 Länsstyrelsen kommer enligt yttrandet att vara mycket tydlig på  
  
 den punkten att vindkraftverk ej bör förekomma i Höga Kusten.  
  
 Den säregna landskapsbilden i området är den fundamentala  
  
 funktionen för turismnäringen och även enstaka verk kan vara  
  
 förödande för helhetsintrycket. Med tanke på de goda  
  
 utbyggnadsmöjligheterna i länet i övrigt bör Höga Kusten helt  
  
 undantas från vindkraftsutbyggnader. Att höja prövningsgränsen  
  
 från 10 MW till 25 MW i detta område ger en missvisande bild av  
  
 problematiken och skulle ytterligare försvåra möjligheterna att  
  
 skydda viktiga utpekade natur- och kulturvärden. I dessa områden  
  
 bör i stället alla vindkraftsprojekt föregås av en strängare  
  
 prövning. Vid en bedömning av en lämplig användning av länets  
  
 markområden anser länsstyrelsen därför en vindkraftsutbyggnad i  
  
 Höga Kusten-området inte vara godtagbar från hushållningssynpunkt.  
  
 När det gäller norra Bohuslän har under hand inhämtats från  
  
 Länsstyrelsen i Västra Götalands län att det inte torde finnas något  
  
 lokalt eller regionalt intresse av en ändring i 4 kap. 3 § miljöbalken.  
  
 När det gäller de nu berörda områdena saknas det enligt  
  
 utredningens mening anledning att föreslå ändring av de nuvarande  
  
 bestämmelserna. Eftersom det är fråga om en förbudsregel anser  
  
 utredningen att det inte finns något hinder mot att låta 10 MW  
  
 gränsen gälla för dessa områden även om det för andra fall införs en  
  
 prövningsnivå som är relaterad till vindkraftverkens höjd och antal.  
  
 Situationen är något annorlunda när det gäller Öland.  
  
 Landskapets samlade natur- och kulturvärden är en stor tillgång för  
  
 t.ex. näringslivet, jordbruksnäringen och i synnerhet besöksnäringen.  
  
 Samtidigt finns det enligt vad utredningen erfarit ett stort  
  
 intresse för ett ianspråktagande av förnyelsebara energikällor.  
  
 Synpunkter i denna riktning har framförts från bl.a. Länsstyrelsen i  
  
 Kalmar län, Mörbylånga kommun och företrädare för näringslivet.  
  
 Det är dock väl känt att det också finns ett motstånd mot  
  
 vindkraftsutbyggnad som kan vara skadlig bl.a. med hänsyn till  
  
 naturvårdens intressen. Det är ändå rimligt med en lokalisering av  
  
 259 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 vindkraften som innebär att påverkan på de nyss angivna  
  
 landskapsresurserna minimeras.  
  
 Utbyggnad av vindkraft är således en mycket aktuell planeringsfråga  
  
 i Kalmar län. Cirka 60 vindkraftverk finns uppförda i länet  
  
 varav de flesta på Öland. Här finns också ett stort antal förfrågningar  
  
 och ansökningar om ytterligare verk och gruppstationer.  
  
 Nyligen har Mörbylånga kommun avslagit drygt 100 ansökningar  
  
 om uppförande av nya vindkraftverk. Öland har dock bland de  
  
 bästa vindförhållandena i landet med medelvindar som lägst  
  
 6,88 m/s. Till följd av bestämmelserna i miljöbalken är för  
  
 närvarande ingen gruppstation på Öland större än 10 MW. En  
  
 utbyggnad av vindkraften bör ske efter planeringsmässiga grunder  
  
 då särskilt på Öland många intressekonflikter föreligger i form av  
  
 starka bevarandevärden. Den spridda bebyggelsestrukturen utanför  
  
 tätorterna anses i praktiken vara ett hinder för utbyggnad av större  
  
 anläggningar. I några fall finns dock lämpliga områden på Öland  
  
 som inte berörs av de mest angelägna bevarandevärdena och ligger  
  
 på lämpligt avstånd från bebyggelse varför det från resurshushållningssynpunkt  
  
 är angeläget att kunna utnyttja sådana  
  
 områden optimalt. Den nuvarande 10 MW-gränsen blir då ett  
  
 hinder för etablering av vindkraften på ett från hushållningssynpunkt  
  
 lämpligt sätt på Öland.  
  
 Från Ölands Ornitologiska Förening har framförts att  
  
 föreningen är positiv till vindkraften och andra förnyelsebara  
  
 energikällor. Föreningen anser att redan exploaterad samt  
  
 konventionellt odlad jordbruksmark i första hand bör nyttjas.  
  
 Östra Ölands strandängar bör undantas från exploatering.  
  
 Vindkraftverk bör överhuvudtaget inte byggas på mark inom  
  
 kustområden som till stora delar redan åtnjuter olika typer av  
  
 skydd. På Öland kan kollisionsrisken med vindkraftverk utgöra en  
  
 fara för havsörn och ängshök. Länsstyrelsen i Kalmar län har  
  
 uppgifter om kända boplatser och för ängshöken finns dessutom  
  
 ett särskilt åtgärdsprogram. Vidare bör det upprättas en  
  
 övergripande plan för Öland när det gäller vindkraftsetablering.  
  
 Jämfört med de andra områden som avses med förbudsregeln i  
  
 4 kap. 3 § miljöbalken har det redan skett en betydande vindkraftsutbyggnad  
  
 på Öland. Som den ifrågavarande bestämmelsen är  
  
 utformad för närvarande kommer den att styra etableringar på  
  
 Öland mot anläggningar under den föreskrivna förbudsgränsen  
  
 eller motsvarande nivå. Detta kan medföra ett flertal mindre  
  
 anläggningar utspridda i landskapet i stället för ett mindre antal  
  
 260 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 större anläggningar. Det kan ifrågasättas om detta ger ett bättre  
  
 skydd för den obrutna kusten än att ändra regeln och medge större  
  
 men färre anläggningar.  
  
 Oavsett om förbudet i 4 kap. 3 § miljöbalken finns eller inte  
  
 omfattas vindkraftsanläggningarna antingen av en tillståndsprövning  
  
 eller av kravet på att det görs en anmälan enligt  
  
 miljöbalken. Vid båda handläggningarna ska lokaliseringsregeln i  
  
 2 kap. 6 § miljöbalken tillämpas vilket innebär att man ska välja en  
  
 lämplig plats där ändamålet kan uppnås med minsta intrång och  
  
 olägenhet för människors hälsa eller miljön. Myndigheten har  
  
 därvid möjlighet att väga in de naturförhållanden som råder på  
  
 platsen t.ex. att ansökan gäller en kuststräcka som dittills varit  
  
 obruten och inte tidigare berörts av storskaliga exploateringar.  
  
 Bestämmelsen i 4 kap. 3 § ger dock vissa från natursynpunkt  
  
 värdefulla områden ett särskilt skydd.  
  
 Att behålla regeln kan dock innebära att de aktuella områdena  
  
 på Öland exploateras med ett flertal mindre anläggningar som  
  
 påverkar riksintresset negativt samtidigt som utbytet av vindenergin  
  
 inte blir optimalt. Detta talar starkt för att överväga en  
  
 ändrad reglering på Öland där det finns intresse för och behov av  
  
 en mer kompakt vindkraftsetablering. Utredningen förutsätter att  
  
 länsstyrelsen, som har ansvaret för att bevaka de allmänna  
  
 intressena, samt berörda kommuner har beaktat och under den  
  
 fortsatta utbyggnaden och planeringen av vindkraften noggrant  
  
 beaktar bl.a. de synpunkter som framförts från ornitologiskt håll.  
  
 Under dessa förutsättningar bör en begränsning enligt 4 kap. 3 §  
  
 miljöbalken för vindkraftsutbyggnad på Öland inte gälla.  
  
 6.4.5 Regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 Enligt direktiven ska utredningen undersöka behovet och möjligheten  
  
 att i fråga om regeringens tillåtlighetsprövning av vindkraftsanläggningar  
  
 justera den avgränsning som görs i 17 kap. 4 a §  
  
 7 miljöbalken för att få överensstämmelse med övriga verksamheter  
  
 om vindkraft och i detta sammanhang närmare utreda om det är  
  
 effekten, storleken, antalet eller något annat hos vindkraftverken  
  
 som bör styra prövningsnivån.  
  
 För att undvika dubbelprövning av vindkraftverk anser utredningen,  
  
 som tidigare framgått, att sådana anläggningar i vissa  
  
 situationer inte ska omfattas av reglerna i PBL om detaljplan och  
  
 261 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 bygglov. Den nuvarande bestämmelsen i 17 kap. 4 a § miljöbalken  
  
 om regeringsprövning av vindkraftverk har tillkommit med hänsyn  
  
 till kommunernas inflytande över markanvändningsfrågor. Det  
  
 finns därför inte skäl att i detta sammanhang närmare överväga att  
  
 föreslå ett upphörande av regeringsprövningen.  
  
 Som framgår av avsnitt 6.4.1 anser utredningen att gränserna för  
  
 tillstånds- och anmälningsplikt bör relateras till vindkraftverkens  
  
 totalhöjd och antal. De skäl som anförts till stöd för detta  
  
 ställningstagande i fråga om tillståndsplikten gäller enligt utredningens  
  
 mening också för regeringens tillåtlighetsprövning. Frågan  
  
 är då om det ska vara samma gräns för tillståndsprövningen som för  
  
 regeringsprövningen. För närvarande ligger gränsen för regeringens  
  
 prövning vid 10 MW medan tillståndsgränsen är 25 MW. Som  
  
 framgår av den tidigare redogörelsen uppstod denna skillnad när de  
  
 nya reglerna om tillståndsplikt och anmälningsplikt enligt bilagan  
  
 till FMH trädde i kraft  
  
 Som framgår av avsnitt 3.3.5 sammanföll gränsen för tillåtlighetsprövningen  
  
 fram till den 1 december 2006 med gränsen för  
  
 tillståndsprövningen vid miljödomstol. Vid remissbehandlingen av  
  
 departementspromemorian om höjning av tillståndsgränsen framhöll  
  
 en remissinstans att regeringen inte bör pröva anmälningspliktiga  
  
 verksamheter. Sådan prövning kan för närvarande  
  
 förekomma i intervallet 10–25 MW.  
  
 I propositionen till miljöbalken framhålls att en tillsynsmyndighet  
  
 som förelägger en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd  
  
 samtidigt kan anmäla frågan för regeringen om verksamheten är av  
  
 det slag att regeringen bör pröva dess tillåtlighet (prop. 1997/98:45  
  
 del 2 s. 219). Det var Lagrådet som hade ifrågasatt om förbehåll  
  
 enligt 17 kap. 3 § miljöbalken även kunde avse en verksamhet som  
  
 var tillståndsfri och som således, om förbehåll inte meddelats,  
  
 skulle ha fått bedrivas fritt. När det gäller vindkraftverk kan  
  
 förbehåll för vindkraftverk som inte är tillståndspliktiga lagligen  
  
 endast göras om 17 kap. 3 § 1 st. 1 miljöbalken är tillämpligt. Det  
  
 ska då vara fråga om verksamhet som, i betraktande av de intressen  
  
 som miljöbalken enligt 1 kap. 1 § ska främja, kan anses få  
  
 betydande omfattning eller bli av ingripande slag. Exempelvis kan  
  
 bl.a. verksamheter som medför utsläpp av svavel och andra  
  
 försurande ämnen inom särskilt föroreningskänsliga områden,  
  
 anläggande av rangerbangårdar eller liknande i stadsmiljö samt  
  
 mineralutvinning eller täktverksamhet som orsakar betydande  
  
 påverkan på omgivningen bli aktuella. Andra exempel som nämns  
  
 262 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 är vattenkraft, som i det särskilda fallet kan antas orsaka betydande  
  
 eller ingripande påverkan på miljön samt vägar och järnvägar i  
  
 särskilt känsliga eller värdefulla naturområden som t.ex.  
  
 fjällområden eller skärgårdar (prop. 1997/98:45 del 2 s. 219). Det är  
  
 knappast troligt att man i propositionen diskuterar sådana  
  
 verksamheter som är anmälningspliktiga. De anförda exemplen tar  
  
 sikte på fall där det förekommer särskilda omständigheter i form av  
  
 speciellt känslig natur och liknande. Det bör också anmärkas att  
  
 regeringsprövningen enligt 17 kap. miljöbalken inte är begränsad  
  
 till sådana verksamheter som är tillstånds- eller anmälningspliktiga  
  
 enligt 9 kap. eller 11 kap. I sammanhanget kan också hänvisas till en  
  
 diskussion i miljöbalkspropositionen om handläggningen av  
  
 regeringens ärenden om tillåtlighetsprövning (prop. 1997/98:45  
  
 del 1 s. 441 ff.). Bland annat sägs att själva tillståndsbeslutet, som  
  
 vanligen innehåller en rad detaljvillkor, bör fattas av en domstol  
  
 eller annan prövningsmyndighet. På flera ställen i resonemanget  
  
 talas det om tillståndsmyndigheterna. Däremot finns det inget i  
  
 uttalandena om handläggningen av ärendena som talar för att  
  
 anmälningspliktiga verksamheter avses. Det ligger i sakens natur att  
  
 de ärenden som regeringen prövar är de särskilt kvalificerade fallen.  
  
 Till det nu anförda kommer att anmälningsplikten till  
  
 kommunerna, när den infördes, avsåg vissa slag av miljöfarliga  
  
 verksamheter, som inte bedömdes vara av så allvarligt slag att de  
  
 borde tillståndsprövas, utan där det från miljöskyddssynpunkt  
  
 kunde vara tillräckligt att tillsynsmyndigheten kände till att  
  
 verksamheten skulle komma att sättas i gång (prop. 1980/81:92  
  
 s. 65). Det finns således starka skäl som talar för att  
  
 bestämmelserna i 17 kap. miljöbalken överhuvudtaget inte är  
  
 tillämpliga på anmälningspliktiga verksamheter. Den nuvarande  
  
 regleringen är dock ägnad att medföra en viss osäkerhet i  
  
 rättstillämpningen. Något skäl som motiverar den nuvarande  
  
 skillnaden mellan 17 kap. 4 a § och tillståndsplikten enligt 9 kap.  
  
 har enligt utredningens uppfattning inte framkommit. Gränsen för  
  
 när regeringen ska kunna förbehålla sig prövning bör därför vara  
  
 densamma som gränsen för tillståndsprövning. Detta medför att  
  
 17 kap. 4 a och 6 §§ miljöbalken bör ändras. För att tydligt markera  
  
 anknytningen till tillståndsplikten och för att undvika sådana  
  
 konsekvenser som författningsändringen som trädde i kraft den  
  
 1 december 2006 medförde bör tillståndsgränsen inte anges i  
  
 17 kap. miljöbalken. Där bör i stället hänvisas till vindkraftverk  
  
 som är tillståndspliktiga enligt 9 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 263 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 6.4.6 Reglerna om områdesskydd  
  
 Utredningen har i avsnitt 3.3.4 redogjort för miljöbalkens  
  
 bestämmelser om områdesskydd. Enligt redogörelsen är reglerna  
  
 om nationalparker av den karaktären att vindkraftsetablering måste  
  
 undvikas för att behålla parkernas karaktär, se också redogörelsen  
  
 för områden av riksintresse i avsnitt 2.3. I övrigt får det avgöras  
  
 från fall till fall om en vindkraftsutbyggnad kan ske i eller i  
  
 närheten av ett skyddat område.  
  
 I fråga om biotopskyddsområden vill utredningen tillägga  
  
 följande.  
  
 I 7 kap. 11 § miljöbalken och i 5 § förordningen (1998:1252) om  
  
 områdesskydd samt i bilaga 1 till nämnda förordning finns regler  
  
 om biotopskyddsområden. Detta är, som redovisats i avsnitt 3.3.4,  
  
 biotoper av en viss särskild typ som har ett generellt skydd. Det rör  
  
 sig om olika biotoper i jordbrukslandskapet. Inom dessa biotopskyddsområden  
  
 får verksamhet inte bedrivas eller åtgärder vidtas  
  
 som kan skada naturmiljön. Länsstyrelsen kan dock ge dispens i det  
  
 enskilda fallet om det finns särskilda skäl. Det saknas en  
  
 bestämmelse om att biotopskyddet ska prövas inom ramen för en  
  
 tillståndsansökan enligt miljöbalken och, om tillstånd ges, inte  
  
 kräva någon särskild dispensansökan till länsstyrelsen. Det torde  
  
 inte föreligga några hinder mot att en tillståndsansökan innehåller  
  
 uppgifter om det sökta projektet berör något generellt  
  
 biotopskyddsområde och att tillståndsmyndigheten tar ställning till  
  
 om undantag från biotopskyddet ska ges eller inte. Det finns redan  
  
 i dag en motsvarande regel avseende strandskyddet i 7 kap. 17 §  
  
 1 st. 2 miljöbalken, vilken innebär att man inte behöver söka  
  
 särskild strandskyddsdispens om verksamheten är tillåten av  
  
 regeringen eller om det finns tillstånd enligt miljöbalken. En  
  
 motsvarande regel kan övervägas i fråga om biotopskyddet.  
  
 Utredningen har dock inte erfarit att reglerna om biotopskydd  
  
 medfört några praktiska problem för vindkraftsutbyggnaden och  
  
 anser därför inte att ett förslag av nyssnämnt slag bör presenteras i  
  
 detta sammanhang. Ett sådant förslag skulle inte heller omfattas av  
  
 utredningens direktiv.  
  
 264 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 6.4.7 Generella föreskrifter  
  
 I flera sammanhang, bl.a. vid den hearing som utredningen  
  
 anordnade den 1 april 2008 samt i Energimyndighetens förslag till  
  
 nytt planeringsmål för vindkraften har man fört fram förslag om att  
  
 den individuella prövningen enligt miljöbalken bör ersättas med  
  
 generella föreskrifter om t.ex. buller och skuggreflexer. Även om  
  
 frågan inte har behandlats i direktiven väljer utredningen att beröra  
  
 den.  
  
 Med stöd av 9 kap. 5 § miljöbalken kan regeringen meddela  
  
 föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra  
  
 försiktighetsmått för att skydda människors hälsa och miljön eller  
  
 för att uppfylla Sveriges internationella åtaganden. Det är inte fråga  
  
 om beslut i ett enskilt fall utan om generellt verkande föreskrifter  
  
 för t.ex. en hel bransch. Som en förutsättning för att paragrafen ska  
  
 få tillämpas krävs att generella föreskrifter framstår som mer  
  
 ändamålsenliga än ett förvaltningsbeslut eller en dom i ett enskilt  
  
 fall. Om det finns särskilda skäl får regeringen bemyndiga en  
  
 myndighet att meddela sådana föreskrifter. Generella föreskrifter  
  
 kan enligt förarbetena kunna komma i fråga i de fall verksamheterna  
  
 inom en bransch är av likartat slag och påverkan på  
  
 omgivningen är väl dokumenterad. Huvudregeln är att föreskrifter  
  
 ska meddelas av regeringen. Endast om det finns särskilda skäl får  
  
 regeringen bemyndiga en myndighet att meddela föreskrifter. Det  
  
 kan exempelvis gälla skyddsföreskrifter av teknisk natur.  
  
 Naturvårdsverket har enligt 47 § FMH fått bemyndiganden att  
  
 meddela föreskrifter om försiktighetsmått i elva olika fall.  
  
 Prövningen av tillstånd till vindkraftverk rör förhållandevis få  
  
 parametrar. Att ärendena inte tillhör de mest komplicerade från  
  
 miljösynpunkt framgår av att det endast är de vindkraftverk som  
  
 uppförs i vattenområden som finns på den s.k. A-listan. De  
  
 särskilda frågor som regleras i tillståndsbesluten rör ofta  
  
 bullernivåer, skuggreflexer och avstånd till bebyggelse. Villkoren är  
  
 relativt likformigt utformade från beslut till beslut. Otvivelaktigt  
  
 finns det en fast praxis i dessa avseenden. Därmed finns också en  
  
 önskvärd förutsebarhet. Med hänsyn till denna förutsebarhet  
  
 minskar dock samtidigt behovet av några särskilda föreskrifter.  
  
 Inom ramen för villkorsprövningen uppkommer dessutom gärna  
  
 lokala variationer som kräver individuella hänsynstaganden för  
  
 verksamheterna. I det ena fallet ska vindkraftverket placeras i havet,  
  
 i det andra fallet i ett flackt slättlandskap och i det tredje i kuperad  
  
 265 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 skogsterräng. Vindkraftverkets omgivningspåverkan varierar  
  
 naturligtvis beroende på de skilda naturförhållandena. Även detta  
  
 talar emot särskilda föreskrifter avseende vissa frågor.  
  
 Lokaliseringsfrågan varierar ofta från fall till fall och kräver en  
  
 individuell bedömning. Beroende på bedömningen i lokaliseringsfrågan  
  
 kan villkor i fråga om nyssnämnda parametrar slutligt  
  
 bestämmas. Vidare kan sakägare inte få sina intressen prövade om  
  
 generella föreskrifter reglerar den verksamhet som berör dem  
  
 (prop. 1997/98:45 del 1 s. 342 och del 2 s. 111). Som framgår av vad  
  
 som anförts tidigare är möjligheten att komma till tals i det  
  
 enskilda fallet en av hörnstenarna i prövningsförfarandet.  
  
 Föreskrifter enligt 8 kap. regeringsformen ska dessutom vara av  
  
 bindande karaktär i sig själva, dvs. vara förenade med t.ex.  
  
 straffsanktion, och är därför svåra att hantera vid en individuell  
  
 villkorsprövning. Sammantaget leder detta till att det inte finns skäl  
  
 att utfärda generella föreskrifter enligt miljöbalken i fråga om  
  
 vindkraftverk.  
  
 6.5 Ett samordnat förfarande  
  
 Utredningens förslag och bedömningar: När de förslag som  
  
 tidigare har redovisats i fråga om PBL och miljöbalken  
  
 genomförts, ger den gällande lagstiftningen goda möjligheter för  
  
 ett samordnat förfarande vid tillämpningen av miljöbalken och  
  
 PBL i vindkraftsärenden. I FMH bör dessutom införas en regel  
  
 om samordnad handläggning av anmälnings- och bygglovsärenden.  
  
 Sådana frågor som prövats enligt miljöbalken ska inte  
  
 behöva prövas enligt ellagen. Några ytterligare författningsändringar  
  
 med anledning av den planerade vindkraftsutbyggnaden  
  
 är inte påkallade för närvarande. Riktlinjer för  
  
 samordning mellan myndigheter bör utarbetas i de vindkraftshandböcker  
  
 som kommer att utges av de ansvariga  
  
 myndigheterna.  
  
 Enligt direktiven ska utredningen undersöka möjligheterna att  
  
 inom och mellan myndigheter samordna och effektivisera handläggningen  
  
 av ärenden och mål enligt olika författningar som  
  
 påverkar förutsättningarna för utbyggnad av vindkraft. Mot denna  
  
 bakgrund behandlar utredningen i denna del av betänkandet  
  
 266 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 möjligheterna att samordna förfarandet enligt PBL och  
  
 miljöbalken, samordningsmöjligheter när det gäller processen  
  
 enligt miljöbalken och processen enligt ellagen, samordningsfrågor  
  
 när det gäller andra aktuella lagar samt samordningen när det gäller  
  
 myndigheternas agerande.  
  
 6.5.1 Samordning mellan PBL och miljöbalken  
  
 Utredningen har i avsnitt 3.2.6 och 3.3.3 redogjort för bestämmelserna  
  
 i 6 kap. miljöbalken och 5 kap. PBL om samråd. I samtliga  
  
 lagar som är aktuella i samband med vindkraftsetableringar och  
  
 enligt vilka miljökonsekvensbeskrivning krävs, hänvisas till reglerna  
  
 i 6 kap. miljöbalken om samråd och miljökonsekvensbeskrivningar.  
  
 Enligt 6 kap. 22 § miljöbalken ska myndigheter och kommuner  
  
 sträva efter att samordna arbetet med de bedömningar och  
  
 beskrivningar som görs enligt bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken.  
  
 Avsikten är främst att undvika dubbelarbete. Det verkar dock inte  
  
 vara självklart att verksamhetsutövare och kommuner vid  
  
 tillämpningen av lagarna använder sig av ett och samma samråd och  
  
 en och samma miljökonsekvensbeskrivning för ett projekt. I stället  
  
 synes det vara vanligt att man delar upp samråden utifrån vilken  
  
 lagstiftning man söker tillstånd enligt. I fallet Gabrielsberget där en  
  
 samordnad miljökonsekvensbeskrivning gjorts har ifrågasatts om  
  
 ett sådant förfarande stämmer med gällande lagstiftning.  
  
 Regeringsrättens dom i rättsprövningsmålet meddelades den  
  
 26 juni 2008. Bakgrunden var bl.a. att Nordmalings kommun hade  
  
 samordnat det samråd som krävs enligt 6 kap. miljöbalken med det  
  
 samråd som stadgas i 5 kap. 20–21 §§ PBL. Detta hade medfört att  
  
 förfarandet skett enligt olika regelsystem som inte är samordnade.  
  
 Konkret hade detta bl.a. inneburit att de två förfarandena  
  
 överlappat och påverkat varandra.  
  
 RegeringsrättenTPF 
  
 10 
  
 FPT anförde bl.a. följande: Etableringen av de  
  
 aktuella vindkraftverken har krävt dels en detaljplan och som  
  
 underlag för denna en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap.  
  
 18 § PBL, dels tillstånd enligt miljöbalken och som underlag för  
  
 tillståndet en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. miljöbalken.  
  
 Enligt PBL är det kommunen som är ansvarig för  
  
 upprättandet av en miljökonsekvensbeskrivning medan det enligt  
  
 miljöbalken är verksamhetsutövaren som är ansvarig för  
  
 TP 
  
 10 
  
 PT Regeringsrätten den 26 juni 2008, mål nr 3181-07 och 3183-07.  
  
 267 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 miljökonsekvensbeskrivningen. Den miljökonsekvensbeskrivning  
  
 som tagits fram i tillståndsärendet har även använts som underlag i  
  
 detaljplaneprocessen och samråd enligt 5 kap. PBL och 6 kap.  
  
 miljöbalken har delvis samordnats. Enligt Regeringsrättens mening  
  
 föreligger inget hinder mot att använda samma underlag och ordna  
  
 gemensamma möten i de båda processerna under förutsättning att  
  
 det framgår vilken lagstiftning och vilken process som avses samt  
  
 vem som är ansvarig.  
  
 Det framgår av Regeringsrättens dom att det tillämpade förfarandet  
  
 också hade stöd i tidigare praxis. Om utredningens förslag  
  
 genomförs bör det i praktiken inte bli aktuellt att för ett projekt  
  
 både inleda ett detaljplaneförfarande och ansöka om tillstånd. Dock  
  
 kan sådana situationer i teorin uppkomma om kommunen antar en  
  
 detaljplan för ett område som är intressant från exploateringssynpunkt  
  
 innan ansökan om tillstånd har gjorts. I ett sådant läge  
  
 finns det troligen skäl för exploatören att avvakta med  
  
 tillståndsansökan. Situationen kan också vara sådan att  
  
 vindkraftverket är anmälningspliktigt men är avsett att lokaliseras  
  
 till ett område där det finns skäl att upprätta detaljplan. Det  
  
 framgår av Regeringsrättens dom att gällande lagstiftning i ett  
  
 sådant fall medger att samrådsförfarandet enligt de båda lagarna  
  
 under vissa förutsättningar samordnas. Detta gäller naturligtvis  
  
 även om den nuvarande dubbelprövningen kommer att bestå.  
  
 Utredningen anser därför att det inte finns skäl att lägga fram  
  
 något lagförslag när det gäller samordning av samrådsförfarandet.  
  
 Vad som nu har sagts gäller de ärenden där det är fråga om  
  
 tillämpning av bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken. Som framgår  
  
 av avsnitt 6.3 är det utredningens mening att det även i  
  
 fortsättningen ska förekomma såväl anmälan enligt miljöbalken  
  
 som bygglov enligt PBL för sådana anläggningar som inte omfattas  
  
 av tillstånd enligt 9 eller 11 kap. miljöbalken. Såväl byggloven som  
  
 anmälningarna handläggs av kommunala myndigheter.  
  
 Självklart är det angeläget att handläggningen inom kommunen  
  
 samordnas. Det är utredningens uppfattning att redan gällande  
  
 lagstiftning ger möjlighet till samordning. Detta framgår av 3 kap.  
  
 kommunallagen (1991:900). Någon skyldighet för en kommun att  
  
 samordna sina myndigheters verksamhet finns dock inte. Enligt 6 §  
  
 myndighetsförordningen (2007:515) ska en myndighet verka för  
  
 att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de  
  
 fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet.  
  
 Denna föreskrift gäller inte i kommunernas verksamhet. Däremot  
  
 268 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 är tillämpningsområdet för förvaltningslagen (1986:223) inte begränsat  
  
 till myndigheter under regeringen. Enligt 6 § förvaltningslagen  
  
 ska varje myndighet lämna andra myndigheter hjälp inom  
  
 ramen för den egna verksamheten.  
  
 PBL-kommittén har i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77)  
  
 lämnat förslag om samordning av handläggningen av anmälnings och  
  
 bygglovsärenden. Kommittén har föreslagit ett antal nya  
  
 bestämmelser i PBL, nya 8 kap. 25 a–25 d §§, med en omfattande  
  
 reglering av frågan. De föreslagna bestämmelserna gäller alltså inte  
  
 bara vindkraftsärenden utan samtliga slag av anmälnings- och  
  
 bygglovsärenden. Det är inte bekant varför dessa förslag inte har  
  
 genomförts. För utredningens del är det ett bekymmer att reglerna  
  
 har en generell tillämplighet. Åtminstone i detta betänkande måste  
  
 utredningen vara försiktig med förslag med sådan generell  
  
 innebörd. Dessutom finns det skäl att ifrågasätta om reglerna  
  
 behöver vara så detaljerade som PBL-kommittén har föreslagit. När  
  
 det gäller den här typen av föreskrifter är det lämpligt att om  
  
 möjligt bereda plats för en tillämpning som i betydande  
  
 utsträckning medger en handläggning som är anpassad till  
  
 omständigheterna i det enskilda fallet. Det går inte att förutse allt  
  
 som kan hända. Som kommittén framhåller är det dock förenligt  
  
 med systematiken i PBL att föreskrifterna är tämligen detaljerade  
  
 och hålls i lagform. Det går också att konstatera att plan- och  
  
 byggförordningen (1987:383) inte innehåller några föreskrifter  
  
 med åligganden för kommunerna. I och för sig torde 8 kap. 7 §  
  
 regeringsformen medge att föreskrifter utfärdas i förordningsform  
  
 med stöd av ett bemyndigande i PBL. Det framgår av  
  
 PBL-kommitténs överväganden att en samordnad handläggning i  
  
 betydande utsträckning skulle komma att gälla frågor som regleras i  
  
 miljöbalken. Det är likväl svårt att finna kommitténs motivering till  
  
 att samordningsreglerna bör föras in i PBL. Utredningen anser att  
  
 en mer allmänt hållen reglering är att föredra.  
  
 Som tidigare konstaterats, se avsnitt 3.2.7, 3.3.3, 6.3.3 och 6.4.2  
  
 kan ansökningshandlingarna vara av samma beskaffenhet inför en  
  
 anmälan och ett bygglov. PBL-kommittén (a. betänkande s. 778)  
  
 tycks dela denna uppfattning. Det innebär att de tidigare föreslagna  
  
 bestämmelserna i FMH kan vara till ledning även vid tillämpning av  
  
 den mer allmänt hållna bestämmelsen i 8 kap. 20 § PBL om  
  
 handlingarnas beskaffenhet i ett bygglovsärende.  
  
 Enligt 26 § FMH ska de statliga och kommunala myndigheter  
  
 samt organisationer och enskilda som kan ha ett särskilt intresse i  
  
 269 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 saken på lämpligt sätt och i skälig omfattning ges tillfälle att yttra  
  
 sig över en anmälan. I bygglovsärenden är det enligt 8 kap. 22 PBL  
  
 inte obligatoriskt att kommunicera en ansökan som står i  
  
 överensstämmelse med detaljplan eller områdesbestämmelser. I  
  
 vindkraftsärenden som gäller områden där olika intressen  
  
 konkurrerar om markanvändningen, dvs. sådana områden där  
  
 detaljplanekravet enligt utredningens mening bör finnas kvar, torde  
  
 det inte bli ovanligt att en sådan plan föreligger. I ett sådant fall kan  
  
 naturligtvis kommunikationen enligt 26 § FMH inordnas i  
  
 planförfarandet. Därvid är det givetvis nödvändigt att iaktta det  
  
 förhållningssätt som Regeringsrätten pekat på i ärendet med  
  
 Gabrielsberget. Det ska framgå vilken lagstiftning och vilken  
  
 process som avses och vem som är ansvarig. I ett sådant fall ska det  
  
 efterföljande bygglovsförfarandet vara av enkel beskaffenhet och  
  
 kräver enligt utredningens mening inga särskilda överväganden från  
  
 samordningssynpunkt eftersom alla väsentliga frågor bör vara  
  
 avgjorda genom detaljplaneförfarandet.  
  
 Om det är fråga om en vindkraftsetablering utom detaljplanelagt  
  
 område eller om en ansökan om bygglov som avser en mindre  
  
 avvikelse från plan ska alltså bl.a. sakägare och berörda boende  
  
 enligt 8 kap. 22 § PBL beredas tillfälle att yttra sig. Det kan röra sig  
  
 om samma krets av fysiska och juridiska personer som vid  
  
 tillämpningen av 26 § FMH. Variationer kan också tänkas. Dessa  
  
 frågor får avgöras från fall till fall. Med iakttagande av det  
  
 förhållningssätt som nyss nämnts finns det dock enligt gällande  
  
 lagstiftning inget som hindrar att man samordnar förfarandet med  
  
 att inhämta yttrande.  
  
 Nästa fas i handläggningen är själva beslutsfattandet. Här måste  
  
 naturligtvis de båda lagarna tillämpas var för sig. Enligt PBL ska  
  
 frågan om bygglov prövas. Om en ansökan beviljas följer ett beslut  
  
 som innebär att det inte finns något hinder mot att uppföra det  
  
 tillämnade vindkraftverket. Den prövning som sker i ett  
  
 anmälningsärende är dock i princip mer ingående. I normalfallet  
  
 måste prövningen mynna ut i ett antal försiktighetsmått som  
  
 verksamhetsutövaren ska följa. Bygglovsbeslutet är vanligtvis  
  
 mindre uttömmande. I de flesta fall torde det vara praktiskt att  
  
 bygglovsbeslutet inte fattas innan anmälan har prövats. Det bör för  
  
 det mesta ligga i sökandens intresse att besluten tas i rätt ordning.  
  
 Samråd i denna fråga kan ske mellan projektör och kommun.  
  
 Någon särskild bestämmelse om detta synes inte vara behövlig.  
  
 270 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 Det ovan angivna förfarandet strider inte mot de regler som  
  
 redan finns. Frågan är då om det behövs någon uttrycklig bestämmelse  
  
 som ålägger de kommunala myndigheterna att samordna  
  
 prövningen. Av 11 kap. 1 § 1 st. 3 PBL följer att byggnadsnämnden  
  
 ska samarbeta med myndigheter, organisationer och enskilda vilkas  
  
 arbete och intressen berör nämndens verksamhet. Bestämmelsen  
  
 undantar inte samarbete med andra kommunala myndigheter.  
  
 Utredningen anser att denna bestämmelse, i förening med 6 §  
  
 förvaltningslagen, är tillräcklig för att det ska kunna anses åligga  
  
 byggnadsnämnden att på angivet sätt delta i en samordnad  
  
 handläggning. I fråga om miljöbalken gäller saken tillsynsmyndigheternas  
  
 verksamhet. I praktiken är det även när det gäller  
  
 miljöbalksprövningen fråga om kommunala myndigheter. Tillsynsmyndighetens  
  
 åligganden regleras i 26 kap. miljöbalken. Enligt  
  
 26 kap. 2 § ska tillsynen utövas av bl.a. kommunerna i enlighet med  
  
 vad regeringen bestämmer. I 26 kap. 6 § miljöbalken finns  
  
 dessutom bestämmelser om tillsynsmyndigheternas skyldigheter  
  
 att samarbeta. Sammantagna är dessa bestämmelser enligt  
  
 utredningens mening tillräckliga som bemyndigande för att i de  
  
 föreskrifter om handlingarnas beskaffenhet som föreslås när det  
  
 gäller anmälan av vindkraftverk införa en skyldighet för tillsynsmyndigheten  
  
 att samordna handläggningen med byggnadsnämndens  
  
 handläggning av ett bygglovsärende. Enligt utredningens  
  
 mening är det naturligt att den ansvariga myndighetens  
  
 vindkraftshandbok tar upp de nu berörda frågorna och vid behov  
  
 riktlinjevis preciserar det önskvärda samarbetet.  
  
 6.5.2 Samordning av ellagen med miljöbalken  
  
 I avsnitt 3.6 finns en redogörelse för reglerna i ellagen om nätkoncession.  
  
 Det framgår visserligen inte av utredningens direktiv att  
  
 ändringar i ellagen ska övervägas. Med tanke på den nära  
  
 kopplingen i vindkraftsärenden mellan prövningen enligt ellagen  
  
 och prövningen enligt miljöbalken anser utredningen ändå att det  
  
 finns skäl att ta upp ett förslag som främjar en samordning av  
  
 prövningen av vindkraftsanläggningar.  
  
 Enligt dagens regelverk krävs särskild koncession från Energimarknadsinspektionen  
  
 för att bygga den elektriska starkströmsledning  
  
 som behövs för att föra strömmen från ett vindkraftverk  
  
 271 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 till elnätet. Inom ramen för den prövningen avgörs frågor om den  
  
 elteknik som berör elnäten samt frågor om koncession dvs. vilken  
  
 operatör som ska ha ensamrätt i det aktuella området. Utöver detta  
  
 avgörs även allmänna miljöfrågor. Det gäller den miljöpåverkan  
  
 som olika alternativ för ledningsdragningen kan ha. En prövning  
  
 enligt miljöbalken avser inte rent el-tekniska frågor eller frågan om  
  
 koncession och ensamrätt. Däremot kan frågan om ledningsdragningens  
  
 miljöpåverkan passa väl in i miljöbalksprövningen av  
  
 en vindkraftspark. I begreppet miljöfrågor bör då innefattas allt  
  
 som täcks av prövningar enligt 9 och 11 kap. miljöbalken. Vid en  
  
 granskning av Energimarknadsinspektionens tillstånd finner man  
  
 att den myndigheten tar hänsyn till att miljöfrågorna för själva  
  
 vindkraftsparken redan är prövade i ett miljöbalkstillstånd och tar  
  
 ledning av slutsatserna där. Det kan därmed vara en fördel att en  
  
 och samma myndighet bedömer lokaliseringen av vindkraftsparken  
  
 och lokaliseringen av anslutningsledningarna i ett och samma  
  
 tillståndsärende. Förutsättningarna för meddelande av nätkoncession  
  
 såvitt rör miljöbalksrelaterade frågor kan därför handläggas  
  
 redan under miljöbalksprocessen. Samordning kan uppnås genom  
  
 en ändring i ellagen enligt vilken frågor som redan har prövats i ett  
  
 ärende om tillstånd enligt miljöbalken inte ska prövas i ett ärende  
  
 om nätkoncession enligt ellagen. Bedömningar enligt ellagen i  
  
 frågor som kan påverka omgivningen och kringboende kan då ske  
  
 vid miljöbalksprövningen och behöver bara bli föremål för en  
  
 prövning. Inför denna enda miljöprövning är det viktigt att  
  
 sökanden upprättar sin ansökan, tekniska beskrivning och  
  
 miljökonsekvensbeskrivning enligt miljöbalken på ett sådant sätt  
  
 att dessa handlingar täcker alla de aspekter som kan ha betydelse  
  
 från miljö-, natur- eller hälsosynpunkt. Det är bara på så sätt  
  
 sökanden kan undvika att frågorna behöver prövas även enligt  
  
 ellagen. De renodlat el-tekniska frågorna, som mer angår  
  
 innehavarna av den linje en koncessionsansökan avser och  
  
 innehavaren av närliggande elnät, bör dock hanteras vid tillämpningen  
  
 av ellagen. Den kvarvarande prövningen enligt ellagen blir  
  
 då av den karaktären att det inte bör krävas en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 enligt 6 kap. miljöbalken. Förfarandet enligt  
  
 ellagen kan med en sådan lösning förenklas eftersom antalet  
  
 intressenter förutom elproducenter och nätinnehavare väsentligt  
  
 minskar.  
  
 Ändringen bör vidare medföra att antalet personer som  
  
 ska anses vara berörda av beslutet på ett sådant sätt att de enligt  
  
 22 § förvaltningslagen har rätt att överklaga koncessionsbeslutet  
  
 272 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 minskar. Kvarvarande klagoberättigade personer i ärendet enligt  
  
 ellagen bör i normalfallet kunna begränsas till sökanden och nätinnehavaren  
  
 samt, om de är berörda, eventuellt även angränsande  
  
 koncessionsinnehavare. Om antalet klagoberättigade minskar är det  
  
 troligt att de totala handläggningstiderna minskar. Då lokaliserings-  
  
 och miljöfrågor kommer att avgöras i miljöbalksprövningen i  
  
 stället för enligt ellagen kommer besluten enligt miljöbalken  
  
 naturligtvis att gå att överklaga av de personer som är sakägare  
  
 enligt miljöbalkens regler.  
  
 Förslaget ligger i linje med ett förslag av Nätanslutningsutredningen  
  
 i betänkandet Bättre kontakt via nätet (SOU 2008:13)  
  
 att Energimarknadsinspektionen enbart ska pröva nätägarens och  
  
 ledningens lämplighet i förhållande till det nationella elsystemet vid  
  
 en koncessionsansökan där det finns tillstånd till miljöfarlig  
  
 verksamhet.TPF 
  
 11 
  
 FPT Även Nätanslutningsutredningens förslag innebär att  
  
 lokaliseringsprövningen och de miljömässiga övervägandena samlas  
  
 i miljöbalksprövningen. Nätanslutningsutredningen har vidare  
  
 föreslagit att frågan ska tas upp av Miljöprocessutredningen.  
  
 Nätanslutningsutredningen har föreslagit att interna nät inom en  
  
 anläggning för produktion av förnyelsebar el ska undantas från  
  
 koncessionsplikten. Det förslaget utgör inget hinder för att  
  
 sökanden inkluderar även det interna nätet i sin miljöbalksansökan.  
  
 Ovan nämnda förslag till ändringar som berör 2 kap. 10 a §  
  
 ellagen innebär att anslutningsledningar för överföring av el från  
  
 förnybar energi lättare ska kunna få koncession genom att kraven  
  
 lättar på anläggningar som redan har tillstånd till miljöfarlig  
  
 verksamhet enligt 9 och 17 kap. miljöbalken. Miljöprocessutredningen  
  
 ansluter sig till Nätanslutningsutredningens förslag i  
  
 den delen men anser att hänvisningen till miljöbalken bör anges  
  
 som tillstånd enligt 9 eller 11 kap. miljöbalken. Bestämmelserna i  
  
 17 kap. miljöbalken bör inte nämnas i detta sammanhang eftersom  
  
 dessa regeringsprövningar är relativt ovanliga och inte bör vara  
  
 aktuella i de vanligen förekommande projekten.  
  
 Regeln bör införas som en ändring i 2 kap. 8 a § ellagen där det  
  
 nuvarande första stycket ska ange att vid prövning av  
  
 nätkoncession för linje ska prövningen inte omfatta sådana frågor  
  
 som redan är avgjorda genom tillstånd enligt miljöbalken. Vidare  
  
 bör undantag från kravet i 2 kap. 8 a § 2 st. ellagen på miljökonsekvensbeskrivning  
  
 kunna göras om det finns tillstånd enligt  
  
 TP 
  
 11 
  
 PT SOU 2008:13 se förslag till ny 2 kap. 10 a § ellagen, s. 35, s. 129 f., s. 141 ff. och s. 203 f.  
  
 273 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 miljöbalken eftersom lokaliseringsfrågorna på detta sätt flyttas från  
  
 ellagen till miljöbalksprövningen. Detta medför att det samråd som  
  
 ska föregå en miljökonsekvensbeskrivning kommer att beröra både  
  
 själva vindkraftsanläggningen och ledningsdragningarna för elnätet.  
  
 6.5.3 Övrig lagstiftning  
  
 Utredningen har i avsnitt 3 redogjort för ett antal lagar och  
  
 författningar som har betydelse för vindkraftsutbyggnaden.  
  
 Lagen om Sveriges ekonomiska zon  
  
 För att bygga vindkraftverk i Sveriges ekonomiska zon krävs det  
  
 ett tillstånd av regeringen. Således har regeringen nyligen meddelat  
  
 tillstånd till uppförande av 108 vindkraftverk med tillhörande  
  
 transformatorstationer, omriktaranläggningar samt därmed sammanhängande  
  
 anläggningar och installationer vid Stora Middelgrund i  
  
 den ekonomiska zonen. Som framgår av avsnitt 3.4. har regeringen  
  
 nyligen också överlämnat en proposition till riksdagen med förslag  
  
 om tillämpning av miljöbalken i tillståndsärenden enligt lagen. För  
  
 utredningens del finns det ingen anledning att överväga förslag till  
  
 ändringar i denna lag.  
  
 Kontinentalsockellagen  
  
 När det gäller kontinentalsockellagen berörs vindkraftsverksamhet  
  
 av reglerna om undersökningar av havsbotten och nedläggning av  
  
 ledningar. Regeringen avgör ansökningar om tillstånd till sådan  
  
 verksamhet. Enligt utredningens bedömning kommer vid tillämpningen  
  
 av kontinentalsockellagen inte sådana samordningsfrågor  
  
 upp till prövning som ger anledning att överväga förslag till ändring  
  
 i den lagen.  
  
 Regler om markåtkomst  
  
 Utredningen ska undersöka möjligheten att för tid innan ett  
  
 tillstånd för en vindkraftsanläggning ges besluta om ensamrätt till  
  
 vindkraftsetablering för en viss verksamhetsutövare under en viss  
  
 274 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 begränsad period och avseende ett visst vattenområde eller en viss  
  
 statligt ägd mark.  
  
 I samband med den starkt utökade utbyggnad av vindkraftverk  
  
 som är planerad blir naturligtvis möjligheten till markåtkomst av  
  
 största betydelse. Bedömningen måste vara att det i allt väsentligt  
  
 gäller markåtkomst utanför planerade områden. Den utbyggnad  
  
 som kan bli aktuell inom bebyggelseplanerade områden torde vara  
  
 av mindre betydelse i förhållande till planeringsmålen för  
  
 vindkraftsutbyggnaden. Civilrättsliga avtal om köp och arrende är  
  
 den lösning som i allmänhet står till buds. Hur frågan om  
  
 markåtkomsten ska lösas får därför avgöras från fall till fall. I och  
  
 för sig torde expropriation kunna ske med stöd av 2 kap. 3 §  
  
 expropriationslagen (1972:719) för att tillgodose allmänt behov av  
  
 elektrisk kraft. När det gäller behovet av plats för ledningar för  
  
 anslutningen av ett vindkraftverk till elnätet är ledningsrättslagen  
  
 tillämplig, se avsnitt 3.7, och ger liksom expropriationslagen  
  
 möjlighet till tvångsvisa förfoganden. I utredningsarbetet har dock  
  
 inte framkommit att det finns behov av tillämpning av befintlig  
  
 tvångslagstiftning eller införande av ny sådan lagstiftning för att  
  
 tillgodose behovet av mark för vindkraftsutbyggnaden. Sådan  
  
 lagstiftning och tillämpningen av densamma skulle dessutom med  
  
 stor sannolikhet medföra ytterligare processer snarare än att  
  
 förenkla utbyggnaden av vindkraften. Denna uppfattning har  
  
 bekräftats vid kontakter med företrädare för vindkraftsbranschen.  
  
 Markåtkomsten gäller inte bara platsen där ett vindkraftverk ska  
  
 placeras och det utrymme som krävs för ledningarna. Även  
  
 tillgången till vägar för de mycket utrymmeskrävande transporterna  
  
 av vindkraftverken kan vara ett problem. De nu angivna  
  
 omständigheterna kan sannolikt i enskilda fall vålla väl så  
  
 betydande svårigheter för en vindkraftsetablering som reglerna om  
  
 prövningsordningen. Frågorna är emellertid av sådan dimension att  
  
 det ligger utanför utredningens möjligheter att ta tag i dem.  
  
 Några särskilda problem eller frågeställningar såvitt avser  
  
 statligt ägd mark har inte framkommit.  
  
 För att bygga vindkraftverk i vattenområden krävs noggranna  
  
 överväganden om lönsamheten överhuvudtaget när det gäller  
  
 driften av ett vindkraftverk. För den vattenverksamhet det blir  
  
 fråga om krävs, när det gäller enskilt vatten, rådighet som får sökas  
  
 med civilrättsliga lösningar. Av hävd anses staten råda över vatten  
  
 inom allmänt vattenområde. Det är svårt att tänka sig någon annan  
  
 rättsägare. Ett stort antal lagar ger uttryck för detta synsätt.  
  
 275 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 Kammarkollegiet företräder staten och ger tillstånd som innebär  
  
 rådighet över allmänt vattenområde. Kollegiet prövar om området i  
  
 fråga är allmänt vatten samt gör en summarisk prövning av  
  
 verksamheten. De fall som nu diskuteras är alltid tillståndpliktiga  
  
 enligt 11 kap. miljöbalken. Ett tillstånd från Kammarkollegiet ger  
  
 inte en sökande någon exklusiv rätt till det upplåtna området. Detta  
  
 har, såvitt framkommit under utredningen, i ett fall lett till att två  
  
 verksamhetsutövare gjort anspråk på samma område. Situationen,  
  
 som är förutsedd enligt 16 kap. 11 § miljöbalken, löstes genom  
  
 förlikning under tillståndsärendets handläggning i miljödomstolen.  
  
 Det framstår inte som lämpligt att frågan om vem som ska få  
  
 tillstånd att etablera vindkraft på ett visst område i praktiken  
  
 avgörs före tillståndsprövningen enligt miljöbalken genom ett  
  
 särskilt beslut av Kammarkollegiet. En reglering som tar sikte på  
  
 ett rättskraftigt besked om rådigheten före tillståndsprövningen  
  
 skulle dessutom kunna öppna vägen för ytterligare processer.  
  
 Farhågor har framförts att en närmare reglering skulle kunna  
  
 medföra tillståndsansökningar i spekulationssyfte. Med hänsyn till  
  
 vad som nu anförts kan frågan inte anses vara av beskaffenhet att  
  
 föranleda några ytterligare överväganden av utredningen.  
  
 Kulturminneslagen  
  
 I vår bakgrundsbeskrivning, se avsnitt 3.8, finns en redogörelse för  
  
 den betydelse som kulturminneslagen kan ha för vindkraftsutbyggnaden 
  
 . De intressen som denna lag är till för att skydda är  
  
 givetvis högst beaktansvärda. Med hänsyn till vad som kan utläsas  
  
 av rättspraxis får såvitt gäller dessa intressen avvägningar göras som  
  
 i allt väsentligt är av samma karaktär som de som aktualiseras vid  
  
 områden som omfattas av miljöbalkens regler om områdesskydd.  
  
 Visserligen saknas uttryckliga samordningsregler vad gäller  
  
 förhållandet mellan miljöbalken och kulturminneslagen. Rättsfallet  
  
 MÖD 2005:66 visar dock på att hushållningsreglerna i 3 kap.  
  
 miljöbalken kan vara vägledande och ge upphov till kompromisslösningar.  
  
 Antalet vindkraftverk minskades i det fallet med  
  
 beaktande av kulturminneslagen från sju till tre verk. Rättsfallet  
  
 visar också på vikten av att lämpliga områden för vindkraftsutbyggnaden  
  
 anges i kommunernas översiktsplaner. För utredningen  
  
 saknas det anledning att överväga förslag till ändring i  
  
 kulturminneslagen.  
  
 276 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 Luftfartens och sjöfartens regelverk  
  
 I avsnitten 3.10 och 3.11 redovisas de regelverk som av  
  
 säkerhetsskäl finns för luftfartens och sjöfartens behov. De villkor  
  
 som krävs med beaktande av ifrågavarande säkerhetskrav kan  
  
 meddelas i villkor i tillståndsbeslut enligt miljöbalken efter  
  
 inhämtande av synpunkter från respektive myndighet. Utredningen  
  
 har inte anledning att överväga förslag i dessa delar.  
  
 6.5.4 Samordning av myndigheternas agerande  
  
 Utredningen ska som tidigare nämnts undersöka möjligheterna att  
  
 inom och mellan myndigheter samordna och effektivisera  
  
 handläggningen av ärenden och mål enligt olika författningar som  
  
 påverkar förutsättningarna för utbyggnad av vindkraft. Det har  
  
 klarlagts att utredningsuppdraget i denna del bl.a. avser de  
  
 synpunkter som olika myndigheter avger i ärenden om  
  
 vindkraftsutbyggnad. Som framgår av avsnitt 3.12 och 3.13  
  
 förekommer i vindkraftsärenden ett flertal aktörer, varav några är  
  
 myndigheter.  
  
 Boverket har nyligen efter ett särskilt uppdrag av regeringen  
  
 utgett en ny vindkraftshandbok. Denna är utarbetad i samarbete  
  
 med Energimyndigheten, Naturvårdsverket, Lantmäteriverket och  
  
 Riksantikvarieämbetet. Detta visar på ett fungerande samarbete  
  
 mellan myndigheter med centrala uppgifter inom det aktuella  
  
 området. Som framgår av avsnitt 3.13.1 har Energimyndigheten fått  
  
 i uppdrag att i och efter samråd med ett antal myndigheter utarbeta  
  
 en webbaserad vindkraftshandbok. Det i regeringsuppdraget  
  
 föreskrivna samrådet omfattar visserligen inte samtliga de aktörer  
  
 som omnämns i avsnitt 3.13.1 och 3.13.2. Dessutom nämns i  
  
 uppdraget inte anmälningar av nya vindkraftsanläggningar till  
  
 kommunerna. Kommunernas deltagande är dock något som  
  
 framstår som särskilt angeläget i sammanhanget. Givetvis finns det  
  
 inget som hindrar Energimyndigheten från att utöka ämnesområdet  
  
 och samrådet utöver vad som föreskrivits i regleringsbrevet.  
  
 Om så sker finns det goda möjligheter att en handbok även  
  
 i fortsättningen kan utgöra ett väsentligt stöd för rättstillämpningen  
  
 på området. Eftersom det är tänkt att den nya handboken  
  
 ska vara inriktad särskilt mot verksamhetsutövarna är det  
  
 utredningens uppfattning att särskild uppmärksamhet bör riktas på  
  
 277 
  
 Överväganden och förslag SOU 2008:86  
  
 utformningen av de handlingar som ska ges in till myndigheterna i  
  
 anmälnings- och tillståndsärenden.  
  
 Vid den hearing som utredningen anordnade den 1 april 2008  
  
 och vid utredningens möten med sakkunniga och experter har vissa  
  
 myndigheter utpekats för att fördröja handläggningen av ärendena.  
  
 Myndigheternas agerande i olika ärenden styrs av föreskrifter i  
  
 miljöbalken och av de olika myndigheternas instruktioner.  
  
 Dessutom gäller enligt 6 § myndighetsförordningen (2007:515) att  
  
 en myndighet ska verka för att genom samarbete med myndigheter  
  
 och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt  
  
 för staten som helhet.  
  
 De tider som domstolar och andra myndigheter ger för yttrande  
  
 följer en sedan länge vedertagen praxis. Enligt utredningens mening  
  
 är det en självklarhet att en myndighet ska avge ett yttrande inom  
  
 förelagd tid. Den myndighet som har återkommande svårigheter  
  
 att leva upp till ett sådant krav bör självfallet se över sina rutiner  
  
 och myndighetens kompetens. Däremot ligger det i sakens natur  
  
 att olika myndigheters åsikter i ett ärende kan variera. Inte minst  
  
 vindkraftsärendena är också värda att belysas ur olika infallsvinklar  
  
 för att en sammanvägning ska kunna göras som i lämplig  
  
 omfattning beaktar de motstående intressena.  
  
 I förarbetenaTPF 
  
 12 
  
 FPT framhålls när det gäller rollfördelningen mellan  
  
 myndigheterna att Kammarkollegiets kompetens i vattenfrågor bör  
  
 utnyttjas och att Naturvårdsverket bör agera i principiellt viktiga  
  
 frågor eller frågor som är av omfattande natur. Räddningsverket  
  
 har en tydlig uppgift när det gäller säkerhetsfrågor medan  
  
 länsstyrelsen och kommunen har ett bevakningsansvar när det  
  
 gäller regionala respektive lokala frågor. Myndigheternas  
  
 kompetens enligt 22 kap. 6 § miljöbalken är dock inte avgränsad på  
  
 detta tydliga sätt. I praktiken tycks rollfördelningen mellan  
  
 Kammarkollegiet och Naturvårdsverket vara att Kammarkollegiet  
  
 för talan i vattenmål och Naturvårdsverket i mål om miljöfarlig  
  
 verksamhet (Bjällås m.fl. Miljöbalken, en kommentar på nätet, vid  
  
 22 kap. 6 § miljöbalken).  
  
 Utredningen om Naturvårdsverket Myndighet för miljön – en  
  
 granskning av Naturvårdsverket (SOU 2008:62 s. 256 ff.) föreslår  
  
 att Naturvårdsverkets möjligheter att överklaga domar och beslut  
  
 enligt miljöbalken utvidgas och även omfattar beslut enligt PBL  
  
 med betydande miljöpåverkan. Det bör enligt naturvårdsverksTP 
  
 12 
  
 PT Prop. 1997/98:45 del 2 s. 874.  
  
 278 
  
 SOU 2008:86 Överväganden och förslag  
  
 utredningen inrättas en särskild prövningsenhet på Naturvårdsverket  
  
 som sysselsätter inte färre handläggare än motsvarande  
  
 funktion hos Kammarkollegiet, dvs. fem personer.  
  
 I fråga om vindkraftsutbyggnad i allmänt vatten framstår  
  
 Kammarkollegiets medverkan som nödvändig för att bevaka  
  
 allmänna intressen, särskilt eftersom Fiskeriverket inte har talerätt.  
  
 Kretsen av enskilda sakägare är i sådana ärenden begränsad. I fallet  
  
 Skottarevet avvisade sålunda Miljööverdomstolen samtliga enskilda  
  
 klagande. Hade inte Kammarkollegiet överklagat, hade det inte  
  
 blivit någon överprövning i Miljööverdomstolen. Detta skulle  
  
 naturligtvis också påverka kvaliteten på prövningen i miljödomstolen  
  
 i negativ riktning.  
  
 Försvarsmaktens verksamhet med yttranden om bl.a. vindkraftsanläggningar  
  
 avges för det mesta innan en ansökan om  
  
 tillstånd eller motsvarande har gjorts. Anledningen till detta är att  
  
 verksamhetsutövaren på ett tidigt stadium ska få reda på om det  
  
 tilltänkta projektet stöter på patrull med hänsyn till försvarsintressena.  
  
 Även om det skulle finnas anledning att rationalisera  
  
 handläggningen inom Försvarsmakten har utredningens direktiv  
  
 den utformningen att förslag som påverkar Försvarsmaktens  
  
 verksamhet ligger utanför uppdraget.  
  
 Under utredningen har inte annat framkommit än att de olika  
  
 förekommande myndigheterna som remissinstanser håller sig inom  
  
 de uppgifter som anges i myndighetsinstruktionerna när yttranden  
  
 avges. Även om en eller annan avvikelse skulle förekomma har  
  
 detta enligt utredningens mening ingen nämnvärd betydelse för  
  
 utgången i eller handläggningen av de olika ärendena. Det får  
  
 nämligen förutsättas att de beslutsfattare i myndigheter och  
  
 domstolar som har ansvaret att avgöra ärendena har förmågan att  
  
 skilja på vad som är väsentligt och vad som är oväsentligt för  
  
 prövningen. Med hänvisning till det anförda anser utredningen att  
  
 berörd del av utredningsuppdraget inte föranleder ytterligare  
  
 överväganden eller något särskilt förslag.  
  
 279 
  
 7 Konsekvenser  
  
 I detta avsnitt lämnas en redogörelse för konsekvenserna av  
  
 utredningens förslag och bedömningar i den mån dessa  
  
 konsekvenser inte tydligt framgår av betänkandet i övrigt. Avsnitt  
  
 7.1 behandlar de konsekvenser som har att göra med utredningens  
  
 specifika uppdrag samt, i tillämpliga delar, sådana konsekvenser  
  
 som avses i 6 § förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning  
  
 vid regelgivning. I avsnitt 7.2 behandlas på motsvarande sätt  
  
 konsekvenser som avses i 7 § nyssnämnda förordning.  
  
 7.1 Konsekvenser i allmänhet  
  
 7.1.1 Konsekvenser för miljömålen  
  
 Utredningens förslag bedöms direkt underlätta möjligheterna att  
  
 uppfylla miljömålet Begränsad klimatpåverkan då förslagen bidrar  
  
 till utbyggnad av en förnyelsebar energikälla som är utan klimatpåverkan.  
  
 Av motsvarande skäl bedöms utredningens förslag  
  
 underlätta måluppfyllelsen eller i vart fall inte försvåra den för  
  
 miljömålen Frisk luft och Bara naturlig försurning samt delmål 1  
  
 och 6 för miljömålet God bebyggd miljö.  
  
 De miljömål som särskilt bör beaktas i samband med  
  
 vindkraftsutbyggnaden är framförallt Storslagen fjällmiljö och Hav  
  
 i balans samt Levande kust och skärgård. Utredningens förslag  
  
 bedöms inte förändra möjligheterna att i enskilda tillståndsprövningar  
  
 bevaka att dessa miljömål inte motverkas. Den ändring  
  
 som förslås av skyddet i 4 kap. 3 § miljöbalken för obruten kust för  
  
 Öland kommer att möjliggöra att större vindkraftsanläggningar  
  
 kan byggas på Öland. Av de skäl som utredningen angett bedöms  
  
 detta leda till bättre planeringsmöjligheter i ett område som redan i  
  
 dag är ianspråktaget för vindkraftsutbyggnad.  
  
 281 
  
 Konsekvenser SOU 2008:86  
  
 För övriga miljömål bedöms utredningens förslag vara neutrala  
  
 för möjligheten att nå målen.  
  
 7.1.2 Konsekvenser för de areella näringarna  
  
 Utredningen ska ta hänsyn till eventuella effekter för de areella  
  
 näringarna. Det har inte framkommit anledning att anta att  
  
 utredningens förslag strider mot skogsbrukets intressen. Med  
  
 hänsyn till vad som framkommit om Fiskeriverkets medverkan, se  
  
 avsnitt 3.13, i prövningen enligt miljöbalken finns anledning att  
  
 utgå från att tillräcklig hänsyn kan tas till fiskenäringens intressen.  
  
 Från LRF:s sida framfördes vid utredningens hearing den 1 april  
  
 2008 ett flertal synpunkter på vindkraftsutbyggnaden. Utredningens  
  
 förslag står inte i strid med dessa synpunkter. Utredningen  
  
 har i avsnitt 3.9 redogjort för aspekter som bör beaktas vid  
  
 vindkraftsutbyggnaden när det gäller rennäringens intressen.  
  
 Genom att prövningen enligt miljöbalken behålls säkras samebyarnas  
  
 möjligheter att komma till tals vid prövningen.  
  
 7.1.3 Konsekvenser för det allmänna  
  
 Utredningens förslag befrämjar förutsättningarna för en snabbare  
  
 vindkraftsutbyggnad. Detta bidrar i sin tur till en lättare övergång  
  
 till användning av förnybar energi.  
  
 7.1.4 Konsekvenser för prövningsmyndigheterna  
  
 Den kraftigt utökade vindkraftsutbyggnaden kan förväntas leda till  
  
 ett stort antal överklaganden. Utredningens förslag kan bidra till  
  
 ett mindre antal processer än vad som annars skulle bli fallet. Det  
  
 kan vara fråga om en besparing som motsvarar kostnaderna för  
  
 flera hundra resurskrävande processer.  
  
 7.1.5 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen  
  
 Formellt sett inskränks kommunernas rätt att besluta i frågor om  
  
 vindkraftsutbyggnad som en följd av att krav på detaljplan och  
  
 bygglov i huvudsak inte ska gälla när tillstånd till en verksamhet har  
  
 282 
  
 SOU 2008:86 Konsekvenser  
  
 meddelats enligt miljöbalken. Det är dock utredningens bestämda  
  
 uppfattning att det kommunala inflytandet över lokaliseringen av  
  
 vindkraften i praktiken blir oförändrat. Genom översiktsplanerna  
  
 och genom kommunernas talerätt samt genom kommunernas  
  
 starka ställning som remissinstanser i vindkraftsärenden enligt  
  
 miljöbalken torde det även i fortsättningen bli så att ett tillstånd till  
  
 en vindkraftsutbyggnad inte kommer att ges mot den berörda  
  
 kommunens vilja. I ekonomiskt avseende bedöms förslaget vara  
  
 fördelaktigt, särskilt för mindre kommuner i glesbygd, eftersom ett  
  
 detaljplaneförfarande ofta är relativt resurskrävande och kan  
  
 undvikas vid ett genomförande av utredningens förslag.  
  
 7.1.6 Konsekvenser för allmänheten  
  
 Enligt utredningens förslag ska prövningen enligt miljöbalken inte  
  
 inskränkas. Därmed blir möjligheterna för allmänheten att komma  
  
 till tals i de enskilda ärendena oförändrade. Utredningens förslag  
  
 kan därför inte anses medföra negativa konsekvenser för allmänheten.  
  
 7.1.7 Alternativa lösningar  
  
 Som framgår av de allmänna utgångspunkterna för utredningens  
  
 tilläggsdirektiv, se bilaga 2, ska regelverket ge förutsättningar för  
  
 att beslutade mål inom de områden som berörs av tilläggsuppdraget  
  
 uppnås. Utredningen anser att de förslag som lämnas i detta  
  
 betänkande är väl ägnade att i denna del tillgodose de krav som i  
  
 direktiven riktas mot utredningens arbete. I avsnitten 6.2–6.4 har  
  
 utredningen belyst möjligheterna att tillämpa endera av PBL och  
  
 miljöbalken vid vindkraftsprövningen. Utredningen har funnit att  
  
 en lösning där prövning sker bara som tillståndsprövning enligt  
  
 miljöbalken när det gäller de större anläggningarna samt där  
  
 anmälan enligt miljöbalken samordnas med bygglovsprövning  
  
 enligt PBL i fråga om andra anläggningar är det lämpligaste. En  
  
 lösning enligt vilken prövningen sker endast enligt PBL av större  
  
 vindkraftsanläggningar är som framgår av de nyssnämnda avsnitten  
  
 i betänkandet inte lämplig. Detsamma gäller en lösning som  
  
 innebär prövning endera enligt miljöbalkens regler om anmälan  
  
 eller reglerna i PBL om bygglov i fråga om vindkraftverk som inte  
  
 283 
  
 Konsekvenser SOU 2008:86  
  
 är tillståndspliktiga enligt miljöbalken. Vad som främst talar mot  
  
 sådana alternativ är, som berörts mer ingående tidigare i detta  
  
 betänkande, verksamhetsutövarnas intresse av säkerhet för gjorda  
  
 investeringar samt rättssäkerhetsskäl.  
  
 Utredningen ser, av skäl som tidigare nämnts, inte en annorlunda  
  
 utformning av lagstiftningen än den som föreslagits i detta  
  
 betänkande som en bättre lösning för att åstadkomma en förenklad  
  
 vindkraftsprocess. Däremot skulle sannolikt en utökad användning  
  
 av ekonomiska styrmedel i kombination med utredningens förslag  
  
 kunna ytterligare gynna vindkraftsutbyggnaden. Sådana styrmedel  
  
 skulle kunna riktas såväl mot verksamhetsutövare som mot  
  
 enskilda, t.ex. närboende som inte i egenskap av fastighetsägare  
  
 kommer i åtnjutande av intäkter från vindkraftsverksamheten. Det  
  
 har dock inte varit utredningens uppdrag att lägga fram förslag om  
  
 ekonomiska styrmedel.  
  
 7.1.8 Konsekvenser med hänsyn till Sveriges anslutning till  
  
 EU  
  
 Enligt utredningens bedömning står förslagen, vilka innebär ett  
  
 förenklat förfarande och en utökad initiativrätt för verksamhetsutövarna,  
  
 i överensstämmelse med Europaparlamentets och rådets  
  
 direktiv 2001/77/EG av den 27 september 2001 om främjanden av  
  
 el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden  
  
 för el. Förslaget om ändring i 9 kap. 6 § miljöbalken ålägger en  
  
 tillsynsmyndighet att i vissa fall förelägga en verksamhetsutövare  
  
 att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet. Förslaget bedöms vara  
  
 nödvändigt för att uppfylla direktivet om bedömning av inverkan  
  
 på miljön av vissa offentliga och privata projekt, MKB-direktivet.  
  
 Förslaget om ändring i 3 § MKBF innebär att de svenska reglerna  
  
 bringas till överensstämmelse med MKB-direktivet vad gäller  
  
 vindkraftverk.  
  
 7.1.9 Ikraftträdandetidpunkt och informationsinsatser  
  
 Utredningen har när det gäller ändringarna i FMH-bilagan  
  
 föreslagit att tillståndsplikt som kan följa på utredningens förslag  
  
 för sådana vindkraftverk som före ikraftträdandet är anmälningspliktiga  
  
 inte ska tillämpas på vindkraftverk som anmälts före  
  
 284 
  
 SOU 2008:86 Konsekvenser  
  
 ikraftträdandet av de nya reglerna. I övrigt behövs enligt  
  
 utredningens bedömning inga övergångsbestämmelser med  
  
 anledning av utredningens förslag. De mål och ärenden enligt PBL  
  
 som är under handläggning när de nya reglerna träder i kraft och  
  
 där krav på detaljplan och bygglov upphävs bör kunna avskrivas i  
  
 samband med ikraftträdandet. Utredningen föreslår som framgår av  
  
 författningsförslagen att de nya bestämmelserna ska träda i kraft  
  
 den 1 juli 2009. En viss informationsinsats till berörda myndigheter  
  
 och företag torde behövas. Informationsbehovet är enligt  
  
 utredningens bedömning störst bland dem hos kommunerna som  
  
 tar emot anmälningar enligt miljöbalken. Det bör dock noteras att  
  
 ett sådant informationsbehov till följd av den höjda gräns för  
  
 tillståndplikt som infördes den 1 december 2006 sannolikt hade  
  
 förelegat även utan utredningens förslag. Det finns enligt  
  
 utredningens bedömning goda möjligheter att sprida behövlig  
  
 information i god tid före det föreslagna ikraftträdandet.  
  
 7.2 Konsekvenser för företag  
  
 För företag som uppför och driver vindkraftverk medför  
  
 utredningens förslag en tydligare och mer förutsebar lagstiftning.  
  
 Projekten kan genomföras på kortare tid. Sammantaget bedöms  
  
 förslagen medföra betydande fördelar för berörda företag. Nedan  
  
 anges de konsekvenser för företagen som utredningen kan förutse.  
  
 7.2.1 Berörda företag  
  
 Det finns uppskattningsvis ca 90 företag i Sverige som direkt  
  
 arbetar med vindkraftsprojekt från idéstadiet till dess att verken är  
  
 färdiga för att leverera el ut till elnätet.TPF 
  
 1 
  
 FPT Dessa är av varierande  
  
 storlek från riktigt stora företag som E.ON och Vattenfall AB till  
  
 mindre bolag som Vindkompaniet AB, Eolus Vind AB och  
  
 Universal Wind Offshore AB m.fl. Det finns strax under 200  
  
 företag som sysslar med elproduktion, elnät och elhandel.  
  
 Därutöver finns det naturligtvis andra berörda företag som bygg och  
  
 entreprenadföretag, transportföretag, teknik- och miljökonsultfirmor,  
  
 advokatfirmor m.fl. som behövs för att driva ett  
  
 vindkraftsprojekt. Tillverkning av större vindkraftverk föreTP 
  
 1 
  
 PT Källa: Svensk Vindkraftförening.  
  
 285 
  
 Konsekvenser SOU 2008:86  
  
 kommer inte i Sverige i nämnvärd omfattning. Däremot finns  
  
 torntillverkning, tillverkning av maskindelar samt materialtillverkning  
  
 för t.ex. rotorblad i landet.  
  
 7.2.2 Tidsåtgång och administrativa kostnader för företagen  
  
 Utredningen har försökt kostnadsberäkna de besparingar företagen  
  
 kan göra om utredningens förslag genomförs. Beräkningarna avser  
  
 de besparingar det innebär när företagen slipper krav på detaljplan  
  
 och bygglov för vindkraft som har tillstånd enligt miljöbalken.  
  
 Företagens administrativa kostnader har tagits fram med stöd av  
  
 Nutek och databasen Munoz. Utöver de av Nutek angivna  
  
 kostnaderna har utredningen försökt beräkna vilka övriga effekter  
  
 förslagen kan få för företagens kostnader. Dessa beräkningar  
  
 bygger på uppskattningar som har tagits fram av utredningen. I  
  
 nedanstående tabell ges en översikt över samtliga kostnader.  
  
 Kostnaderna beskrivs sedan mer ingående under särskilda rubriker.  
  
 Tabell 7.1 Sammanställning av företagens kostnadsbesparingar om  
  
 utredningens förslag genomförs  
  
 Åtgärd Besparing per projekt Antal projekt  
  
 fram till år 2020  
  
 Sammanlagd  
  
 besparing fram  
  
 till år 2020  
  
 Avskaffat krav på detaljplan 400 000 kr (Nutek) 300–600 st. 120–240 Mkr  
  
 Avskaffat krav på bygglov  
  
 – Administrativa kostnader  
  
 – Bygglovavgifter  
  
 1 560 kr (Nutek)  
  
 75 000 kr  
  
 300–600 st.  
  
 300–600 st.  
  
 0,5–1 Mkr  
  
 22,5–45 Mkr  
  
 Samordning av ellagen och  
  
 miljöbalken  
  
 80 000 kr (Nutek) 300–600 st. 24–48 Mkr  
  
 Inga överklaganden av  
  
 PBL-ärenden  
  
 – Detaljplaner  
  
 – Bygglov  
  
 200 000 kr  
  
 200 000 kr  
  
 60–120 st.  
  
 60–120 st.  
  
 12–24 Mkr  
  
 12–24 Mkr  
  
 TOTALT 191–382 Mkr  
  
 286 
  
 SOU 2008:86 Konsekvenser  
  
 Administrativa kostnader för företagen enligt Nuteks beräkningar  
  
 Beräkningarna bygger på resultat från Nuteks mätningar enligt  
  
 standardkostnadsmodellen för år 2007 och avser företagens  
  
 administrativa kostnader för att följa regelverk i författningar och  
  
 allmänna råd. I databasen har Nutek samlat gjorda mätningar av  
  
 hur mycket det kostar svenska företag att följa de krav på  
  
 information och administration som återfinns i svensk lagstiftning.  
  
 Mätningarna är inte framtagna särskilt för vindkraft utan gäller  
  
 schablonvis för nedan nämnda åtgärder.  
  
 En bygglovsansökan beräknas enligt Nutek kosta 1 560 kr om  
  
 hänsyn endast tas till kostnaden för att upprätta bygglovsansökan,  
  
 bifoga ritningar samt kostnad för nybyggnadskarta och arearedovisning.  
  
 Kostnader för t.ex. framtagande av ritningar m.m. är  
  
 inte inräknat eftersom företagen anses behöva ta fram dessa  
  
 handlingar inför ett projekt oavsett om bygglov söks eller ej.  
  
 Kommunens bygglovsavgift är inte heller medtagen.  
  
 Genomsnittskostnaden för en detaljplan beräknas uppgå till  
  
 400 000 kr och innefattar företagens kostnader för programsamråd,  
  
 utställning, plansamråd, möten med kommunen samt arbete med  
  
 förslag och exploateringsavtal. De två sistnämnda posterna är klart  
  
 dominerande.  
  
 Den genomsnittliga kostnaden för en anmälan enligt miljöbalken  
  
 anges till 60 000–65 000 kr medan kostnaden för en tillståndsansökan  
  
 för en B-verksamhet enligt miljöbalken bedöms vara  
  
 från ca 280 000 kr (mellanstor B-anläggning) till ca 1 200 000 kr  
  
 (stor B-anläggning). Arbetet med ansökan eller anmälan följer de  
  
 steg som anges i bilagorna 7 och 8.  
  
 För att nå Energimyndighetens planeringsmål på 30 TWh från  
  
 vindkraft till år 2020 kommer det att krävas 3 000 till 6 000  
  
 vindkraftverk (jämför avsnitt 2.1). Det är rimligt att anta att många  
  
 av dessa kommer att uppföras i grupper. Vid ett antagande om i  
  
 genomsnitt tio vindkraftverk i varje grupp kommer det att behöva  
  
 genomföras 300–600 vindkraftprojekt. Varje grupp kan med dagens  
  
 regler komma att behöva både detaljplan och bygglov utöver  
  
 miljöbalksanmälan eller miljöbalkstillstånd för grupper med en  
  
 uteffekt över 25 MW eller om verksamhetsutövaren föreläggs att  
  
 söka tillstånd eller väljer att söka frivilligt tillstånd. Om  
  
 utredningens förslag genomförs kommer verksamhetsutövaren att  
  
 slippa kraven på bygglov och detaljplan när man har tillstånd enligt  
  
 miljöbalken. Med användande av Nuteks kostnadsberäkningar  
  
 287 
  
 Konsekvenser SOU 2008:86  
  
 innebär utredningens förslag minskade kostnader för företagen på  
  
 0,5–1 miljon kr för bygglovsansökningar och 120–240 miljoner kr  
  
 för detaljplanearbete baserat på 300–600 vindkraftsprojekt för tiden  
  
 fram till år 2020.  
  
 Då utredningens förslag till gräns för tillståndsplikt enligt  
  
 miljöbalken i stort motsvarar den gräns som finns i dag bedöms  
  
 förslaget vara kostnadsneutralt för tillståndsprövningar enligt  
  
 miljöbalken.  
  
 Utredningen har vidare föreslagit att prövningen av nätkoncession  
  
 enligt ellagen inte ska omfatta frågor som prövats enligt  
  
 miljöbalken. Prövningen enligt ellagen för den anslutningsledning  
  
 till elnätet som vindkraftsparken behöver skulle då inte behöva en  
  
 särskild miljökonsekvensbeskrivning med vidhängande samråd.  
  
 Enligt Nuteks beräkningar kostar en ansökan om nätkoncession  
  
 för linje ca 160 000 kr. Enligt utredningens mening kan man anta  
  
 att ungefär hälften av den kostnaden kan hänföras till miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 och samrådet. Om utredningens förslag  
  
 genomförs kan företagen således spara ca 80 000 kr per ansökan om  
  
 nätkoncession. Vid samma antagande som ovan att det kommer att  
  
 krävas 300–600 vindkraftsprojekt för att nå Energimyndighetens  
  
 planeringsmål innebär förslaget en besparing av företagens  
  
 administrativa kostnader på ca 24–48 miljoner kronor för tiden  
  
 fram till år 2020.  
  
 Övriga kostnader för företagen enligt utredningens uppskattning  
  
 Förutom de ovan beskrivna administrativa kostnaderna för företagen  
  
 tillkommer bl.a. bygglovsavgift som baseras på en kommunal  
  
 taxa. Avgiften kan variera mellan olika kommuner men utgår  
  
 vanligen från ett underlag som tagits fram av SKL. Avgiften  
  
 beräknas utifrån ett grundbelopp (GB) som multipliceras med olika  
  
 faktorer som objektfaktor (OF), bygglovfaktor (BF), planfaktor  
  
 (PF) (planavgift), kartfaktor (KF) m.m. För det fall att exploatören  
  
 stått för kostnaderna för detaljplan kommer planavgiften att  
  
 reduceras eller helt utgå. Kostnadsmässigt för företagen bedöms  
  
 detta dock vara neutralt, det handlar bara om olika sätt att ta ut  
  
 kostnaden. Utredningen har i denna beräkning antagit att  
  
 bygglovavgiften för ett vindkraftsprojekt med tio vindkraftverk är  
  
 288 
  
 SOU 2008:86 Konsekvenser  
  
 75 000 kr.TPF 
  
 2 
  
 FPT I den summan ingår alltså inte avgiften för  
  
 bygganmälan. Vid samma antagande som tidigare att det kommer  
  
 att krävas 300–600 vindkraftsprojekt med vardera tio vindkraftverk  
  
 fram till år 2020 skulle företagens samlade besparingar för uteblivna  
  
 bygglovavgifter bli 22,5–45 miljoner kr.  
  
 Utredningen har föreslagit en ny 25 a § i FMH med en reglering  
  
 av vad en anmälan av ett vindkraftsprojekt alltid ska innehålla och  
  
 en samordning av kommunens handläggning av anmälan enligt  
  
 miljöbalken och bygglovsansökan enligt PBL. Förslaget bedöms  
  
 leda till besparingar för företagen främst genom att tidsödande  
  
 kompletteringar av anmälan undviks. Vidare bör det leda till en  
  
 effektivare och snabbare handläggning när bygglovsansökan och  
  
 anmälan enligt miljöbalken handläggs gemensamt hos kommunen.  
  
 Överklaganden  
  
 Utöver de kostnader som beskrivits för företagen i avsnitt 7.2.2  
  
 tillkommer kostnader i överklagandeprocesser dels för deltagandet  
  
 i prövningsprocessen, dels för själva tidsåtgången och de förseningar  
  
 av projektet detta medför. Det finns inga framtagna siffror  
  
 på dessa kostnader men gissningsvis kan företagens kostnader för  
  
 ett detaljplaneärende som överklagas i alla tillgängliga instanser  
  
 uppskattas till i vart fall halva kostnaden för handläggningen i första  
  
 instans som redovisats i föregående avsnitt dvs. ca 200 000 kr. Vid ett  
  
 antagande att 20 % av detaljplaneärendena (jämför avsnitt 6.2)  
  
 överklagas medför det 60–120 överklagandeprocesser. Kostnaden  
  
 för överklagandeprocessen uppskattas som nämnts till ca 200 000 kr,  
  
 därmed skulle företagens administrativa kostnader för överklagade  
  
 detaljplaner uppgå till 12–24 miljoner kr. Kostnaderna för ett  
  
 överklagat bygglov kan inte jämföras med den kostnad Nutek  
  
 angivit för att fylla i blanketter i första instans. Det torde vara mer  
  
 kostsamt att driva en överklagandeprocess i alla instanser än den  
  
 ursprungliga kostnaden som Nutek angivit. Uppskattningsvis är  
  
 företagens administrativa kostnader för ett överklagat bygglov inte  
  
 nämnvärt lägre än kostnaderna för ett överklagande av en  
  
 detaljplan. Antalet överklagade bygglov bör inte heller vara lägre än  
  
 antalet överklagade detaljplaner. Även företagens kostnader för  
  
 överklagandena av byggloven kan därmed uppskattas till ca 200 000 kr.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT Exemplet är beräknat enligt bygglovtaxan i Falkenbergs kommun och avser ett fiktivt  
  
 projekt.  
  
 289 
  
 Konsekvenser SOU 2008:86  
  
 De sammantagna administrativa kostnaderna för företagen för  
  
 överklagade bygglov och detaljplaner beräknat på 60–120  
  
 överklagade detaljplaner och lika många överklagade bygglov borde  
  
 därmed ligga mellan 24 och 48 miljoner kr för företagen för tiden  
  
 fram till år 2020.  
  
 En annan effekt med överklaganden är att projektens  
  
 ursprungliga tidplaner kan förskjutas. Det kan då drabba ett vindkraftsprojekt  
  
 både genom att den höga efterfrågan på vindkraftverk  
  
 medför att kostnaden för verken stiger men även genom förluster  
  
 för utebliven elproduktion under förseningen. Innan man gör  
  
 beräkningen av vilka tidsbesparingar företagen kan göra om  
  
 utredningens förslag genomförs bör man beakta att det redan i dag  
  
 är möjligt att driva processerna enligt miljöbalken och PBL  
  
 samtidigt och på så sätt i viss mån minska tidsåtgången. Om det  
  
 krävs både detaljplan och bygglov går dock ofta två efter varandra  
  
 följande processer inte att undvika. Eftersom prövningen måste  
  
 vara kvar åtminstone enligt miljöbalken är det svårt att beräkna  
  
 besparingarna i detta avseende. Icke desto mindre bör man beakta  
  
 att varje form av försening av ett vindkraftsprojekt oavsett vad den  
  
 beror på medför kostnader för utebliven elproduktion och, i vart  
  
 fall med dagens marknadssituation för vindkraftverk, stigande  
  
 priser på verken. Även vid en försiktig uppskattning finns det risk  
  
 för att dessa kostnader kan komma att överstiga de kostnader som  
  
 angivits i föregående avsnitt.  
  
 Anpassning till MKB-direktivet  
  
 Utredningens förslag till ändring av 9 kap. 6 § miljöbalken innebär  
  
 att en tillsynsmyndighet ska vara skyldig att förelägga en verksamhetsutövare  
  
 av en anmälningspliktig verksamhet att söka tillstånd  
  
 om verksamheten kan antas medföra betydande miljöpåverkan.  
  
 Som nämnts i avsnitt 6.4.2 och 7.1.8 bedöms detta vara nödvändigt  
  
 för att uppfylla Sveriges åtaganden med anledning av  
  
 MKB-direktivet. Det finns inga beräkningar av hur många  
  
 förelägganden om att söka tillstånd lagändringen kan förväntas  
  
 medföra men i de fall den tillämpas innebär det en mer  
  
 EG-konform tillämpning av den svenska lagstiftningen än vad  
  
 dagens regler kräver. Förslaget minskar risken för Sverige att  
  
 utsättas för kritik för bristande införande av ett EG-direktiv och att  
  
 någon drar Sverige inför EG-domstolen i ett sådant mål. En sådan  
  
 290 
  
 SOU 2008:86 Konsekvenser  
  
 process skulle ta lång tid och kunna orsaka stora kostnader även för  
  
 det företag som avser att driva en verksamhet som är  
  
 anmälningspliktig enligt FMH genom att projektet stoppas i  
  
 avvaktan på avgörande (jämför avsnitt 3.3.7). Det har inte varit  
  
 möjligt att uppskatta kostnaderna i kronor och ören.  
  
 En ytterligare fördel för den som anmält en verksamhet är den  
  
 förändring av reglerna i 6 kap. 5 § miljöbalken som föreslås.  
  
 Ändringen innebär att länsstyrelsen inte ska behöva ta ställning till  
  
 frågan om betydande miljöpåverkan i de fall en tillsynsmyndighet  
  
 gjort bedömningen att verksamheten kan antas medföra betydande  
  
 miljöpåverkan. Förslaget minskar tidsåtgången hos länsstyrelsen  
  
 och företagen slipper vänta på särskilt besked i frågan om  
  
 betydande miljöpåverkan. Förslaget bör leda till minskad tidsåtgång  
  
 för företagen.  
  
 7.2.3 Förändringar i företagens verksamhet  
  
 Utredningens förslag bedöms inte medföra några förändringar i  
  
 företagens verksamheter förutom det ovan redovisade minskade  
  
 administrativa arbetet.  
  
 7.2.4 Konkurrensförhållanden  
  
 Utredningens förslag bedöms inte påverka konkurrensförhållandena.  
  
 7.2.5 Särskild hänsyn till små företag  
  
 I vindkraftsbranschen är både små och stora företag verksamma.  
  
 Gemensamt för alla projekt är att det i inledningen kan vara osäkert  
  
 om projektet någonsin kommer att förverkligas. Det är rimligt att  
  
 anta att det startas fler projekt än vad som kommer till fullbordan.  
  
 För varje projekt behövs dock betydande utredningskostnader  
  
 redan i projektets inledningsfas. Om ett projekt förverkligas är  
  
 utredningskostnaderna relativt små jämfört med kostnaderna för  
  
 att uppföra vindkraftverken men om projektet inte genomförs är  
  
 kostnaderna kännbara och oftast bortkastade. Denna typ av  
  
 kostnader kan det vara svårare för ett litet företag att bära än ett  
  
 stort eftersom det lilla företaget inte lika lätt kan slå ut kostnaden  
  
 på ett stort antal projekt utan kanske bara driver ett eller två  
  
 291 
  
 Konsekvenser SOU 2008:86  
  
 projekt. Utredningens förslag innebär emellertid som ovan visats  
  
 lägre inledande kostnader för företagen vilket, mot bakgrund av det  
  
 nyss anförda, bör vara särskilt viktigt för små företag. Mot  
  
 bakgrund av det sagda bedöms det inte behövas någon särskild  
  
 anpassning av de föreslagna reglerna för små företag.  
  
 7.3 Övriga konsekvenser  
  
 Förslagen bedöms inte leda till några konsekvenser för jämställdheten,  
  
 brottsligheten, sysselsättningen och den offentliga servicen i  
  
 olika delar av landet, de integrationspolitiska målen eller medföra  
  
 konsekvenser för den personliga integriteten.  
  
 292 
  
 8 Författningskommentar  
  
 8.1 Förslaget till lag om ändring i plan- och  
  
 bygglagen (1987:10)  
  
 5 kap.  
  
 1 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.3.2.  
  
 Enligt förslaget ska krav på detaljplan för vindkraftverk gälla  
  
 bara för områden där det råder stor efterfrågan på mark för  
  
 bebyggelse. Vid prövning av bygglov som avser område utom  
  
 detaljplan ska enligt 8 kap. 12 § PBL prövas om ett lov ska föregås  
  
 av detaljplaneläggning på grund av bestämmelsen i förevarande  
  
 paragraf. Utredningens förslag innebär att en bygglovsprövning  
  
 enligt 8 kap. 12 § 1 st. 2 PBL av ett vindkraftverk bara ska avse  
  
 sådana områden, som nyss nämnts. Innebörden av hänvisningen till  
  
 8 kap. 2 § 1 st. 6 PBL är också att detaljplanekravet inte omfattar  
  
 vindkraftverk för vilka tillstånd har meddelats enligt miljöbalkens  
  
 bestämmelser om miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet.  
  
 Effekten av regeln torde bl.a. bli att detaljplan endast i  
  
 undantagsfall kan bli aktuell för vindkraftsetablering i sådana  
  
 områden som bedömts som lämpliga för vindkraftverk enligt  
  
 Energimyndighetens angivande av områden som riksintressanta för  
  
 vindkraftverk och som också angetts som lämpliga för sådan  
  
 verksamhet i den kommunala översiktsplaneringen. Avgränsningen  
  
 av detaljplanekravet ansluter till den lydelse som 5 kap. 1 § 1 st. 2  
  
 PBL redan har, vilket medför att prövningen av kravet på detaljplan  
  
 i exploateringsintressanta områden kan ansluta till den praxis som  
  
 redan utbildats. Detaljplanering för vindkraftverk i sådana områden  
  
 blir främst aktuell när det gäller vindkraftverk som är  
  
 anmälningspliktiga enligt miljöbalken.  
  
 293 
  
 Författningskommentar SOU 2008:86  
  
 För att ett krav på detaljplan ska kunna göras gällande bör  
  
 krävas att kommunen kan påvisa en väl dokumenterad konkurrenssituation  
  
 avseende det efterfrågade området. Annars ska en bygglovsprövning  
  
 vara tillräcklig. Dessutom ska endast bygglovsprövning  
  
 ske enligt PBL för anmälningspliktiga vindkraftverk som  
  
 inte avses bli uppförda i exploateringsintressanta områden, men  
  
 vars användning medför betydande inverkan på omgivningen.  
  
 8 kap.  
  
 2 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.3.3.  
  
 Den föreslagna lagändringen innebär för det första att  
  
 bygglovsplikten för vindkraftverk med tillhörande anläggningar  
  
 inte gäller om anläggningen prövats enligt 9 eller 11 kap. miljöbalken  
  
 och ett tillstånd för vindkraftverket därefter har meddelats  
  
 enligt balkens regler om miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet.  
  
 Det ligger i sakens natur att ett tillstånd som åberopas i  
  
 sammanhanget måste innehålla ett medgivande från tillståndsmyndigheten  
  
 att uppföra den ifrågavarande anläggningen. Förutom  
  
 själva vindkraftverket befrias också, enligt de särskilda regler som  
  
 nu föreslås för vindkraftverk, tillhörande anläggningar och installationer  
  
 från kravet på bygglov. Det kan gälla transformatorstationer,  
  
 omriktaranläggningar samt andra anläggningar och installationer  
  
 som behövs för verksamheten.  
  
 För det andra föreslås en ändrad bygglovsplikt för de minsta  
  
 vindkraftverken. Bygglov erfordras först när vindturbinens  
  
 diameter överstiger tre meter. Vidare införs bygglovsplikt om  
  
 vindkraftverkets höjd över marken överstiger 20 m. Bestämmelsen  
  
 föreslås som framgår av avsnitt 6.3.3 av flygsäkerhetsskäl. Med ett  
  
 vindkraftverks höjd avses därför naturligtvis den höjd som verk  
  
 med rotorblad uppnår när rotorbladet befinner sig i dess högsta  
  
 läge. Det är alltså fråga om samma höjdangivelse som föreslås bli  
  
 införd i FMH-bilagan. Enligt utredningens mening är det inte  
  
 nödvändigt att tynga lagtexten med denna detalj. Ett vindkraftverk  
  
 som är lägre än 20 m kommer även i fortsättningen att vara befriat  
  
 från bygglovsplikt om verket placeras på ett avstånd från gränsen  
  
 som är större än kraftverkets höjd över marken och om det inte ska  
  
 placeras fast monterat på en byggnad. Även i fråga om sådana an294 
  
 SOU 2008:86 Författningskommentar  
  
 läggningar gäller dock enligt 9 kap. 2 § 1 st. 2 PBL reglerna om  
  
 bygganmälan.  
  
 8.2 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken  
  
 (1998:808)  
  
 4 kap.  
  
 3 §  
  
 Förslaget har behandlats i 6.4.4.  
  
 Ett nytt andra stycke införs i paragrafen. Förslaget innebär att  
  
 det inte längre ska gälla någon övre gräns för storleken på  
  
 vindkraftverk på Öland. De andra begränsningarna enligt paragrafen  
  
 för att uppföra anläggningar på Öland ska fortfarande gälla.  
  
 I fråga om övriga i paragrafen angivna kustområden föreslås att  
  
 förbudet fortfarande ska gälla vindkraftsanläggningar med en  
  
 sammanlagd uteffekt överstigande 10 MW. Detta framgår av  
  
 förslaget till ändring av paragrafens första stycke.  
  
 6 kap.  
  
 4 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.2.  
  
 Ändringen ansluter till ändringen i 6 kap. 5 § och 9 kap. 6 §  
  
 miljöbalken och förtydligar att kraven på samråd ska vara desamma  
  
 för alla verksamheter som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan  
  
 och ska genomgå en tillståndsprövning. Kravet på  
  
 samrådet blir därmed detsamma oavsett om antagandet om en  
  
 betydande miljöpåverkan följer av föreskrifter meddelade med stöd  
  
 av 6 kap. 4 a § miljöbalken (dvs. 3 § 1 st. MKBF), av ett särskilt  
  
 beslut från länsstyrelsen eller när en tillsynsmyndighet gjort  
  
 bedömningen att en verksamhet kan antas medföra en betydande  
  
 miljöpåverkan och därför förelagt verksamhetsutövaren att söka  
  
 tillstånd.  
  
 295 
  
 Författningskommentar SOU 2008:86  
  
 5 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.2.  
  
 I fråga om anmälningspliktiga verksamheter som i bilagan till  
  
 FMH har angetts med EU-koden 85/337-1 eller 85/337-2 ska  
  
 enligt 26 a § FMH den myndighet som handlägger anmälningsärendet  
  
 särskilt beakta de kriterier som anges i bilaga 2 till  
  
 förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar och i  
  
 varje enskilt fall pröva om verksamheten behöver tillståndsprövas.  
  
 Om tillsynsmyndigheten vid en sådan prövning kommer fram till  
  
 att verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan  
  
 ska myndigheten enligt utredningens förslag till ändring i 9 kap. 6 §  
  
 miljöbalken förelägga verksamhetsutövaren att söka tillstånd. Den  
  
 prövning som tillsynsmyndigheten gör blir därvid densamma som  
  
 den som länsstyrelsen ska göra enligt 6 kap. 5 § 2 st. miljöbalken.  
  
 Länsstyrelsen ska enligt utredningens förslag i ett sådant läge inte  
  
 göra någon egen bedömning av verksamhetens miljöpåverkan. I  
  
 stället följer direkt av tillsynsmyndighetens ställningstagande att en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning ska upprättas i överensstämmelse med  
  
 6 kap. 7 § miljöbalken.  
  
 7 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.2.  
  
 Ändringen ansluter till ändringen i 6 kap. 5 § och 9 kap. 6 §  
  
 miljöbalken och förtydligar att kraven på en miljökonsekvensbeskrivning  
  
 ska vara desamma för alla verksamheter som kan antas  
  
 medföra en betydande miljöpåverkan och ska genomgå en  
  
 tillståndsprövning. Kravet på miljökonsekvensbeskrivningen blir  
  
 därmed detsamma oavsett om antagandet om en betydande  
  
 miljöpåverkan följer av föreskrifter meddelade med stöd av 6 kap.  
  
 4 a § miljöbalken (dvs. 3 § 1 st. MKBF), av ett särskilt beslut från  
  
 länsstyrelsen eller när en tillsynsmyndighet gjort bedömningen att  
  
 en verksamhet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan och  
  
 därför förelagt verksamhetsutövaren att söka tillstånd.  
  
 296 
  
 SOU 2008:86 Författningskommentar  
  
 9 kap.  
  
 6 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.2.  
  
 I kommentaren till förslaget om ändring i 6 kap. 5 § miljöbalken  
  
 har utredningen redogjort för 26 a § FMH. Innebörden av  
  
 bestämmelsen är enligt utredningens mening att det åvilar  
  
 tillsynsmyndigheten att ta ställning till om en verksamhet kan antas  
  
 medföra betydande miljöpåverkan. När tillsynsmyndigheten gör en  
  
 sådan bedömning av en verksamhet som omfattas av bilaga 2 till  
  
 MKB-direktivet ska verksamheten tillståndsprövas. Tillsynsmyndigheten  
  
 blir därför enligt förslaget till ändring av förevarande  
  
 paragraf skyldig att förelägga verksamhetsutövaren att göra en  
  
 ansökan om tillstånd om en verksamhet kan antas medföra en  
  
 sådan miljöpåverkan. Enligt utredningens förslag avgränsas  
  
 tillämpningsområdet för den föreslagna bestämmelsen genom en  
  
 hänvisning till vad som behövs till följd av Sveriges medlemskap i  
  
 Europeiska unionen. Eftersom saken gäller bedömning av en verksamhets  
  
 miljöpåverkan saknas anledning att anta att hänvisningen  
  
 avser någon annan rättsakt än MKB-direktivet. Bilaga 2 till  
  
 MKB-direktivet överensstämmer visserligen inte ordagrant med  
  
 bilagan till FMH i vad avser anmälningspliktiga verksamheter. I  
  
 FMH-bilagan finns emellertid uppgifter om för vilka  
  
 anmälningspliktiga verksamheter MKB-direktivet äger relevans.  
  
 Genom begränsningen till anmälningspliktig verksamhet kan det  
  
 därför enligt utredningens mening inte råda någon tvekan om att  
  
 hänvisningen till vad som behövs till följd av Sveriges medlemskap i  
  
 Europeiska Unionen avser de verksamheter med beteckningen C i  
  
 FMH-bilagan som angetts med den EU-kod som hänvisar till  
  
 MKB-direktivet. Som angetts i avsnitt 6.4.2 är tillsynsmyndighetens  
  
 beslut överklagbart, liksom ett mer skönsmässigt beslut  
  
 enligt paragrafens andra stycke går att överklaga. Den föreslagna  
  
 utformningen av anknytningen till EU-medlemskapet uppfyller  
  
 därför krav på rättssäkerhet. Samtidigt är bestämmelsen genom den  
  
 vägledning som finns i FMH-bilagan tillräckligt tydlig för tillsynsmyndigheternas  
  
 tillämpning. Detta gäller i synnerhet för  
  
 vindkraftsanläggningar eftersom MKB-direktivets ordalydelse  
  
 Anläggningar för utnyttjande av vindkraft för energiproduktion  
  
 (grupper av vindkraftverk) väl täcks av motsvarande skrivning i  
  
 FMH-bilagan.  
  
 297 
  
 Författningskommentar SOU 2008:86  
  
 17 kap.  
  
 4 a §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.5.  
  
 I paragrafen anges när regeringen på kommunfullmäktiges  
  
 begäran ska förbehålla sig tillåtlighetsprövningen av en ny  
  
 verksamhet. Utredningens förslag till ändring i paragrafen avser  
  
 den sjunde punkten som gäller vindkraftverk. Av vad utredningen  
  
 anfört i avsnitt 6.4.5 framgår att avsikten med paragrafen inte är att  
  
 regeringens prövning ska avse anmälningspliktig verksamhet. Den  
  
 rättspraxis som utredningen har studerat leder till uppfattningen att  
  
 regeringsprövning, i vart fall när det gäller vindkraftverk, avsett  
  
 verksamheter vars beräknade effekt betydligt överstigit nivån för  
  
 tillståndsplikt. Sedan den 1 december 2006 har det emellertid varit  
  
 möjligt för kommunfullmäktige att begära regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 även av anmälningspliktiga vindkraftsanläggningar.  
  
 Tidigare överensstämde gränsen för när tillåtlighetsprövning kunde  
  
 begäras med nivån för prövning av miljödomstol. Även om  
  
 tillståndsgränsen i praktiken inte har särskilt stor betydelse för  
  
 vilka anläggningar som blir föremål för regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 är det av viss principiell betydelse att anmälningspliktiga  
  
 vindkraftverk inte blir föremål för regeringens prövning.  
  
 Utredningens förslag innebär därför att gränsen för regeringens  
  
 tillåtlighetsprövning överensstämmer med nivån för tillståndsplikt.  
  
 Denna överensstämmelse uppnås genom en hänvisning till  
  
 föreskrifter som har meddelats med stöd av 9 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 En sådan hänvisning avviker visserligen från vad som enligt  
  
 paragrafen gäller för andra slag av verksamheter. Utredningen  
  
 menar dock att det under de närmaste åren av kraftig utbyggnad av  
  
 vindkraften bör ges särskilda möjligheter till en smidig anpassning  
  
 av de olika regler som gäller denna energikälla till varandra. Detta  
  
 kan ske genom att en ändring av prövningsnivån i FMH-bilagan  
  
 genom den valda lösningen också medför en ändring av nivån för  
  
 när kommunfullmäktige får begära regeringens tillåtlighetsprövning  
  
 av en vindkraftsanläggning.  
  
 298 
  
 SOU 2008:86 Författningskommentar  
  
 6 §  
  
 Förslaget, som har behandlats i avsnitt 6.4.5, innebär en  
  
 följdändring till förslaget till ändringen i 17 kap. 4 a §.  
  
 26 kap.  
  
 20 §  
  
 Ändringen är en följdändring till ändringen i 9 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 8.3 Förslaget till lag om ändring i ellagen  
  
 (1997:857)  
  
 2 kap.  
  
 8 a §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.5.2.  
  
 Enligt förslaget till ändring av paragrafens första stycke ska  
  
 prövningen enligt ellagen inte omfatta frågor som har prövats i ett  
  
 tillståndsärende enligt miljöbalken.  
  
 Enligt andra stycket ska ansökan om en åtgärd undantas från  
  
 kravet på miljökonsekvensbeskrivning om tillstånd för åtgärden  
  
 redan har meddelats enligt miljöbalken.  
  
 8.4 Förslaget till ändring i förordningen (1988:899)  
  
 om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd  
  
 7 §  
  
 Ändringen är en följdändring till ändringen i 9 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 25 a §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.2.  
  
 Paragrafen, som är ny, innehåller i första stycket föreskrifter om  
  
 vad en anmälan om vindkraftsverksamhet ska innehålla.  
  
 299 
  
 Författningskommentar SOU 2008:86  
  
 Av andra stycket framgår att det bara är sådana uppgifter som  
  
 behövs i det enskilda fallet som ska lämnas.  
  
 I tredje stycket åläggs tillsynsmyndigheten att när det är  
  
 lämpligt samordna en anmälan om vindkraftverk med en ansökan  
  
 om bygglov eller förhandsbesked enligt PBL. Av avsnitt 6.5.1  
  
 framgår att det enligt PBL får anses åligga byggnadsnämnden att  
  
 delta i ett samordnat förfarande. När en anmälan och en  
  
 bygglovsansökan handläggs samtidigt bör föreskrifterna i första  
  
 stycket tillämpas såväl på ansökningshandlingarna i bygglovsärendet  
  
 som på de handlingar som ges in i anmälningsärendet.  
  
 Samordningen bör i många fall också kunna omfatta den  
  
 kommunikation som ska ske enligt 8 kap. 22 § PBL och 26 § FMH.  
  
 26 a §  
  
 Ändringen är en följdändring till ändringen i 9 kap. 6 § miljöbalken.  
  
 Bilagan  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4.1 och 6.4.2.  
  
 Enligt förslaget införs gränser för tillstånds- och anmälningsplikt  
  
 för vindkraftverk med utgångspunkt i verkens höjd och antal.  
  
 I förslaget finns till skillnad från vad som tidigare gällt inga  
  
 särskilda bestämmelser om vindkraftverk i vattenområden. Detta  
  
 innebär att vindkraftsanläggningar i sådana områden är  
  
 prövningspliktiga såväl enligt 9 kap. som enligt 11 kap. miljöbalken.  
  
 I detta hänseende innebär regleringen en återgång till vad som  
  
 gällde före den 1 december 2006. Om det gäller en vattenbaserad  
  
 anläggning som enligt föreskrift, som meddelats med stöd av 9 kap.  
  
 6 §, är anmälnings- eller tillståndspliktig kan prövningen med stöd  
  
 av 21 kap. 3 § ske i ett sammanhang vid miljödomstol.  
  
 I höjden på ett vindkraftverk ska även rotorbladen inräknas.  
  
 Höjden ska räknas från marknivån eller från vattenytan till  
  
 rotorbladet i dess högsta läge vid cirkulation. Tillståndsplikt  
  
 inträder för en gruppstation så snart ett av vindkraftverken är  
  
 högre än 150 m. Med gruppstation menas en anläggning där  
  
 aggregaten har gemensam anslutning till kraftledningsnätet. För  
  
 vindkraftverk i gruppstation omfattar tillståndsplikten endast  
  
 300 
  
 SOU 2008:86 Författningskommentar  
  
 stationer med minst sju vindkraftverk, där samtliga verk är högre  
  
 än 50 m.  
  
 Enligt förslaget inträffar anmälningsplikt redan när ett  
  
 vindkraftverk som är högre än 50 m avses bli uppfört.  
  
 Övergångsbestämmelsen  
  
 Tillståndsplikten enligt de nya bestämmelserna bedöms träffa  
  
 anläggningar som är mindre än vissa sådana anläggningar med  
  
 uteffekt under 25 MW som enligt hittillsvarande bestämmelser är  
  
 anmälningspliktiga. Utredningens förslag till övergångsbestämmelser  
  
 innebär att tillstånd inte behöver sökas för sådana anläggningar  
  
 som anmälts enligt de äldre bestämmelserna.  
  
 8.5 Förslaget till ändring i förordningen (1998:805)  
  
 om miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 Förslaget, som gäller 3 § MKBF, har behandlats i avsnitt 6.4.2.  
  
 Enligt utredningens förslag tas vindkraftverk bort från listan i  
  
 3 § MKBF över verksamheter som alltid ska anses medföra  
  
 betydande miljöpåverkan. Detta medför att de svenska reglerna  
  
 kommer att överensstämma med vad som gäller enligt  
  
 MKB-direktivet. En bedömning ska i stället enligt paragrafens  
  
 andra stycke göras från fall till fall. Motsvarande bestämmelser  
  
 finns när det gäller anmälningspliktiga anläggningar i 26 a § FMH.  
  
 301 
  
 Bilaga 1  
  
 Kommittédirektiv  
  
 Ny instansordning för vissa miljöbalks- och  
  
 PBL-ärenden samt ett samordnat dömande  
  
 vid miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna  
  
 Dir.  
  
 2007:94  
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 20 juni 2007  
  
 Sammanfattning  
  
 En särskild utredare ska utreda och föreslå de organisations- och  
  
 författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för  
  
 vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och plan- och bygglagen  
  
 (1987:10, PBL). Utredaren ska vidare utreda och föreslå organisations-  
  
 och författningsändringar för en samordning av miljödomstolarna  
  
 och fastighetsdomstolarna. Syftet med utredningen är att  
  
 förenkla, samordna och på så sätt effektivisera handläggningen och  
  
 domstolsprövningen av fastighetsmål och mål och ärenden enligt  
  
 miljöbalken och PBL. Utredningen syftar vidare till att höja kvaliteten  
  
 i verksamheten och hitta en långsiktigt hållbar organisationslösning  
  
 för miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna.  
  
 Utredaren kommer under hösten 2007 att få i uppdrag att  
  
 utreda behovet av författningsändringar avseende vissa övriga  
  
 frågor enligt miljöbalken och PBL. Dessa frågor presenteras översiktligt  
  
 i detta direktiv, men preciseras närmare i kommande  
  
 tilläggsdirektiv.  
  
 Ett delbetänkande med förslag till organisations- och författningsändringar  
  
 i anledning av den nya instansordningen för  
  
 ärenden och mål enligt PBL ska redovisas senast den 31 december  
  
 2007. Övriga instansordningsfrågor ska redovisas i ett delbetänkande  
  
 senast den 30 april 2008. Uppdraget i övrigt ska redovisas  
  
 senast den 31 december 2008.  
  
 303 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:86  
  
 Bakgrund  
  
 Ärenden och mål enligt PBL  
  
 Enligt nu gällande regler överklagas kommuners beslut enligt plan och  
  
 bygglagen i ärenden som avser detaljplaner, fastighetsplaner  
  
 och områdesbestämmelser, s.k. planärenden, till länsstyrelsen och  
  
 därefter till regeringen. Till regeringen överklagas också vissa beslut  
  
 enligt 12 kap. PBL och vissa beslut som rör försvaret. Kommunernas  
  
 beslut i byggfrågor (bygglov, rivningslov, marklov och förhandsbesked  
  
 samt ärenden om påföljder och ingripanden) som  
  
 efter länsstyrelsens prövning inte överprövas av regeringen, överklagas  
  
 i dag till allmän förvaltningsdomstol.  
  
 PBL-kommittén fick 2002 i uppdrag att se över bland annat  
  
 instansordningsfrågan för samtliga PBL-ärenden. I slutbetänkandet  
  
 Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77) har  
  
 kommittén föreslagit att överprövningen av plan-ärenden enligt  
  
 PBL, med undantag för ingripande med stöd av 12 kap. och vissa  
  
 beslut som är av betydelse för försvaret, flyttas från regeringen till  
  
 de nuvarande miljödomstolarna och att övriga ärenden enligt PBL,  
  
 med undantag för de ärenden som kan bli föremål för s.k.  
  
 laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), fortsättningsvis  
  
 överprövas i länsstyrelserna och – efter ett överklagande  
  
 – vid de nuvarande miljödomstolarna. Detta förslag fick stort  
  
 stöd av remissinstanserna. I propositionen Ny instansordning för  
  
 PBL-ärenden (prop. 2006/07:98) föreslog regeringen den 22 mars  
  
 2007 att riksdagen skulle godkänna en inriktning för det fortsatta  
  
 arbetet med en ny instansordning för PBL-ärenden i enlighet med  
  
 vad PBL-kommittén har föreslagit. Riksdagen antog förslaget den  
  
 1 juni 2007 (bet. 2006/07:CU31, rskr. 2006/07:191).  
  
 Ärenden och mål om miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter  
  
 Ärenden och mål om miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap.  
  
 miljöbalken prövas i dag av kommuner, länsstyrelser, miljödomstolar,  
  
 Miljööverdomstolen och Högsta domstolen. I mål som rör  
  
 Försvarsmakten, Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller  
  
 Försvarets radioanstalt ska domstol alltid med eget yttrande  
  
 överlämna ärendet till regeringen för avgörande.  
  
 304 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 1  
  
 Vilken myndighet som är första respektive sista instans beror på  
  
 hur den miljöfarliga verksamheten är klassad. De miljöfarliga  
  
 verksamheterna klassas som A-, B- eller C-verksamheter. Första  
  
 instans för miljöprövningen av en A-verksamhet är miljödomstolen.  
  
 Första instans för miljöprövningen av en B-verksamhet är  
  
 en särskild miljöprövningsdelegation vid länsstyrelserna. Miljöprövningsdelegationen  
  
 består av en ordförande och en miljösakkunnig.  
  
 Ärendena bereds av anställda vid länsstyrelsen. Om verksamheten  
  
 är en C-verksamhet är kommunen första prövningsinstans.  
  
 Mål om vattenverksamheter enligt 11 kap. miljöbalken prövas av  
  
 en miljödomstol som första instans.  
  
 Vilken instans som är sista instans är beroende av om ärendet  
  
 inleds vid en förvaltningsmyndighet eller domstol. Om ärendet  
  
 inleds vid en förvaltningsmyndighet är Miljööverdomstolen sista  
  
 instans. I annat fall är Högsta domstolen sista instans.  
  
 Det finns i dag fem miljödomstolar och en miljööverdomstol.  
  
 Miljödomstolarna är inordnade i den allmänna domstolsorganisationen.  
  
 Svea hovrätt är Miljööverdomstol och tingsrätterna i  
  
 Växjö, Vänersborg, Nacka, Östersund och Umeå är miljödomstolar.  
  
 Miljödomstolen i Umeå har verksamhet även i Luleå.  
  
 Miljöbalkskommittén fick 2003 i uppdrag att utreda frågan om  
  
 tillståndsprövning enligt miljöbalken bör inledas direkt hos  
  
 miljödomstol eller om domstolen ska pröva tillståndsfrågan först  
  
 efter överklagande av en förvaltningsmyndighets beslut. I slutbetänkandet  
  
 Miljöbalken; miljökvalitetsnormer, miljöorganisationerna  
  
 i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59) förordade  
  
 kommittén att mål om vattenverksamheter och alla typer av  
  
 miljöfarliga verksamheter ska tillståndsprövas vid en förvaltningsmyndighet  
  
 som första instans. Samtidigt konstaterade kommittén  
  
 att det finns behov av fortsatt utredning. En prövningsorganisation  
  
 som innebär att mål om miljöfarliga A-verksamheter och vattenverksamheter  
  
 prövas av länsstyrelse som första instans har fått stöd  
  
 av en majoritet av remissinstanserna.  
  
 I det tidigare delbetänkandet Alternativ för miljöbalkens  
  
 prövningsorganisation (SOU 2004:38) förordade Miljöbalkskommittén  
  
 att antalet myndigheter som prövar mål om Averksamheter  
  
 och vattenverksamheter bör begränsas till ett litet  
  
 antal, företrädesvis 1–5 stycken.  
  
 I samma delbetänkande belyste kommittén den tveksamhet som  
  
 uttryckts i fråga om miljöprövningsdelegationernas självständighet  
  
 305 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:86  
  
 i förhållande till länsstyrelserna med anledning av att beredningspersonalen  
  
 vid miljöprövningsdelegationen också är handläggare  
  
 vid länsstyrelserna.  
  
 Fastighetsdomstolarna  
  
 Fastighetsdomstolarna prövar bl.a. fastighetsbildnings- och  
  
 expropriationsmål. Det finns i dag 25 fastighetsdomstolar. Enligt  
  
 lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål ska det finnas en  
  
 fastighetsdomstol i varje län. Regeringen har beslutat att tingsrätterna  
  
 i residensstäderna samt Mariestads och Vänersborgs  
  
 tingsrätter ska vara fastighetsdomstolar. I vissa mål och ärenden är  
  
 även Eskilstuna och Sundsvalls tingsrätter fastighetsdomstolar.  
  
 Fastighetsdomstolarnas avgöranden kan överklagas till någon av de  
  
 sex hovrätterna och vidare till Högsta domstolen.  
  
 Domstolsverket fick i regleringsbrevet för 2005 i uppdrag att  
  
 göra en översyn av fastighetsdomstolarnas verksamhet. Domstolsverket  
  
 föreslog att antalet fastighetsdomstolar skulle minskas  
  
 från 25 till 7 och att dessa huvudsakligen skulle lokaliseras till de  
  
 tingsrätter som är miljödomstolar (Domstolsverkets rapport  
  
 2006:2). En majoritet av de remissinstanser som Domstolsverket  
  
 hade remitterat rapporten till var positiva till en ändrad organisation.  
  
 Flera domstolar pekade dock på att denna fråga borde  
  
 samordnas med förändringar i organisationen för miljödomstolarna.  
  
 Även i flera av remissvaren till PBL-kommitténs slutbetänkande  
  
 framfördes att fastighetsdomstolarna borde införlivas i  
  
 den nya organisationen vid miljödomstolarna.  
  
 Utredningsbehovet  
  
 Ändrad instansordning för vissa PBL- och miljöbalksärenden  
  
 I enlighet med propositionen Ny instansordning för PBLärenden  
  
 (prop. 2006/07:98, bet. 2006/07:CU31, rskr 2006/07:191)  
  
 bör prövningsorganisationen för PBL-ärenden ändras på det sätt  
  
 som PBL-kommittén har föreslagit. PBL-kommittén har lämnat ett  
  
 antal författningsförslag för genomförande av de organisationsförändringar  
  
 som behövs för att åstadkomma en sådan ny  
  
 instansordning. Ytterligare utredning med förslag på organisations 306 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 1  
  
 och författningsändringar är dock nödvändig för att kunna  
  
 genomföra den nya instansordningen.  
  
 Miljöbalkskommittén förordade en ändrad instansordning för  
  
 mål om A-verksamheter och vattenverksamheter och regeringen  
  
 delar denna uppfattning. Regeringen gör bedömningen att en  
  
 ändrad instansordning för mål om A-verksamheter och vattenverksamheter  
  
 som innebär att de prövas av en länsstyrelse som  
  
 första instans renodlar miljödomstolarnas tvistlösande roll och  
  
 effektiviserar handläggningen. Förslag på organisations- och  
  
 författningsändringar för genomförandet av en sådan ny instansordning  
  
 behöver dock tas fram. I sammanhanget bör det utredas  
  
 hur man i en ändrad instansordning bäst tillgodoser behovet av att  
  
 bygga upp och behålla en hög kompetens i prövningen. Möjligheten  
  
 att t.ex. koncentrera dessa ärendegrupper till ett färre antal  
  
 länsstyrelser bör övervägas. Här kan det framtida antalet miljödomstolar  
  
 vara vägledande. Det bör också analyseras närmare hur  
  
 miljöprövningsdelegationernas och länsstyrelsernas olika roller ges  
  
 bäst förutsättningar att åstadkomma en effektiv och rättssäker  
  
 verksamhet.  
  
 Instansordningen för ärenden och mål som berör Försvarsmakten,  
  
 Fortifikationsverket, Försvarets materielverk eller Försvarets  
  
 radioanstalt omfattas inte av utredningsbehovet och ingår  
  
 därför inte i uppdraget.  
  
 Miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna  
  
 Domstolsorganisationen ska vara ändamålsenligt utformad och  
  
 bl.a. ge möjlighet till kompetensutveckling och specialisering.  
  
 Av Domstolsverkets rapport framgår att många av de lagfarna  
  
 ledamöter som handlägger fastighetsmål inte i särskilt hög grad är  
  
 specialiserade inom det aktuella rättsområdet. Specialiseringen i  
  
 fastighetsdomstolarna består för närvarande, med några undantag,  
  
 främst i att fastighetsråden är knutna till dessa domstolar. I  
  
 rapporten görs bedömningen att en koncentration av fastighetsdomstolarna  
  
 till färre tingsrätter skulle leda till en höjd kompetens  
  
 hos framför allt de lagfarna ledamöterna, att alla fastighetsdomstolar  
  
 skulle få ett målunderlag som kan sysselsätta minst ett  
  
 fastighetsråd vid varje domstol och att förutsättningarna för att ha  
  
 ett specialiserat beredningsstöd skulle förbättras. Flertalet remissinstanser  
  
 ställde sig bakom denna bedömning. Mot denna bakgrund  
  
 307 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:86  
  
 anser regeringen att det finns anledning att överväga antalet  
  
 fastighetsdomstolar.  
  
 Fastighetsmålen har många likheter med miljömålen och  
  
 likheterna med PBL-målen är än mer framträdande. Med anledning  
  
 av de förändringar som nu genomförs av miljödomstolarnas  
  
 organisation aktualiseras frågan om en samordning av organisationen  
  
 för fastighetsdomstolarna och miljödomstolarna. Vid en  
  
 samordnad domstolsprövning i dessa mål skulle såväl resurser som  
  
 den speciella kompetens dessa mål förutsätter kunna användas mer  
  
 effektivt. En samordning skulle även öka förutsättningarna för en  
  
 enhetlig praxis i besläktade frågor vilket skulle kunna bidra till en  
  
 ökad kvalitet i dömandet.  
  
 I fastighetsdomstolarna sker handläggningen enligt rättegångsbalken  
  
 eller lagen (1996:242) om domstolsärenden. Av  
  
 20 kap. miljöbalken framgår att vid prövning av mål vid en  
  
 miljödomstol som har överklagats dit från en förvaltningsmyndighet  
  
 tillämpas förvaltningsprocesslagen om annat inte är särskilt  
  
 föreskrivet. Förvaltningsprocesslagen är en processlag egentligen  
  
 avsedd att användas i de allmänna förvaltningsdomstolarna. När  
  
 instansordningen ändras för mål om vattenverksamheter och Averksamheter  
  
 kommer antalet mål i miljödomstol som prövas  
  
 enligt förvaltningsprocesslagen att öka ytterligare. Med hänsyn bl.a.  
  
 till frågan om prejudikatbildning kan det ifrågasättas om detta är en  
  
 ändamålsenlig ordning.  
  
 Frågor i kommande tilläggsdirektiv  
  
 Utöver det nu redovisade utredningsbehovet anser regeringen att  
  
 det är viktigt att det nuvarande regelverket utreds och att  
  
 författningsändringar vid behov föreslås för bl.a.  
  
  utpekande av områden som är av riksintresse enligt 3 kap.  
  
 miljöbalken,  
  
  samordning av bestämmelser om miljökonsekvensbedömningar  
  
 i 6 kap. miljöbalken och andra författningar,  
  
  anpassning av bestämmelser om vattenverksamheter enligt  
  
 11 kap. miljöbalken till övriga bestämmelser i balken, och  
  
  bestämmelser som påverkar förutsättningarna för produktion av  
  
 förnybar energi.  
  
 308 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 1  
  
 Regeringen avser att återkomma med tilläggsdirektiv i dessa frågor  
  
 under hösten 2007.  
  
 Uppdraget  
  
 Första delbetänkandet  
  
 Vissa organisatoriska frågor uppkommer med anledning av att  
  
 överprövningen av ärenden enligt PBL i huvudsak ska ske i  
  
 länsstyrelse och därefter, i händelse av överklagande, vid de nuvarande  
  
 miljödomstolarna. Utredaren ska föreslå de organisations och  
  
 författningsändringar som behövs för den ändrade instansordningen  
  
 för PBL-ärendena. Utredaren ska lämna förslag på hur  
  
 resurs- och kompetensbehov som uppkommer vid länsstyrelserna  
  
 och miljödomstolarna till följd av en ändrad prövningsordning bör  
  
 tillgodoses. Utredaren ska bl.a. belysa olika lämpliga sätt att  
  
 utforma beredningsorganisationen.  
  
 Andra delbetänkandet – organisatoriska frågor  
  
 Utredaren ska  
  
  föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs  
  
 för den ändrade instansordningen för mål om A-verksamheter  
  
 och vattenverksamheter,  
  
  analysera för- och nackdelarna med olika alternativ för prövning  
  
 av civilrättsliga frågor om tvångsrätt och skadeersättning i mål  
  
 om tillstånd till vattenverksamheter och lämna förslag till det  
  
 alternativ som är mest ändamålsenligt,  
  
  föreslå hur miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska  
  
 samordnas organisatoriskt,  
  
  föreslå antalet miljödomstolar och fastighetsdomstolar och var  
  
 dessa domstolar ska vara lokaliserade,  
  
  överväga hur instansordningen för fastighetsmålen ska utformas,  
  
  föreslå hur domkretsindelning för miljödomstolarna och  
  
 fastighetsdomstolarna ska utformas, och  
  
  överväga införandet av nya namn på miljödomstolarna och  
  
 Miljööverdomstolen.  
  
 309 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:86  
  
 Vissa organisatoriska frågor uppkommer med anledning av att  
  
 tillståndsprövningen av mål om A-verksamheter och vattenverksamheter  
  
 ska inledas vid länsstyrelserna samt dels att miljödomstolarna  
  
 och fastighetsdomstolarna ska samordnas.  
  
 Utredaren ska föreslå de organisations- och författningsändringar  
  
 som behövs för den ändrade instansordningen för  
  
 ärenden om A-verksamheter och vattenverksamheter. I syfte att  
  
 säkra tillräcklig kompetens och kontinuitet för tillståndsärendenas  
  
 beredning, ska utredaren lämna förslag till möjliga lösningar, t.ex.  
  
 att organisatoriskt ge ett färre antal länsstyrelser detta ansvar.  
  
 Utredaren ska lämna förslag om lämpligt antal och vilka  
  
 länsstyrelser som kan komma att pröva målen om A-verksamheter  
  
 och vattenverksamheter. En utgångspunkt kan vara det framtida  
  
 antalet miljödomstolar.  
  
 Utredaren bör överväga om en nedflyttning av prövningen av  
  
 målen om A-verksamheter och vattenverksamheter till länsstyrelse  
  
 som första instans innebär att det finns behov av att se över  
  
 miljöprövningsdelegationernas och länsstyrelsernas olika roller i  
  
 förhållande till varandra. Vid denna översyn bör konsekvenserna av  
  
 eventuella förändrade förutsättningar för respektive verksamhet  
  
 belysas.  
  
 Vid prövning av mål om vattenverksamheter krävs ibland beslut  
  
 i frågor om markåtkomst och tillgodogörande av fallhöjden i ett  
  
 vattendrag samt i frågor om ersättning för skada och intrång. En  
  
 nedflyttning av prövningen av mål om vattenverksamheter till  
  
 länsstyrelsen kan innebära att länsstyrelsen prövar alla frågor som  
  
 kan uppkomma i ärenden eller att frågor om markåtkomst och  
  
 tillgodogörande av fallhöjd samt ersättning skiljs från tillståndsfrågan  
  
 och på samma sätt som i dag prövas av miljödomstolen.  
  
 Utredaren ska överväga om dessa frågor skulle kunna hanteras  
  
 inom ramen för ett förrättningsförfarande.  
  
 Utredaren ska vidare överväga hur fastighetsdomstolsorganisationen  
  
 ska vara utformad i framtiden och på vilket sätt en  
  
 samordning kan ske med miljödomstolsorganisationen. Målet är att  
  
 skapa en gemensam, ändamålsenlig och bestående organisation för  
  
 dessa rättsområden. Utredaren ska ta ställning till om detta bäst  
  
 uppnås genom en samlokalisering av verksamheterna eller om det  
  
 finns förutsättningar för en gemensam organisation.  
  
 När ärenden enligt PBL ska överklagas till miljödomstolarna  
  
 samtidigt som miljödomstolarna ska samordnas med fastighetsdomstolarna  
  
 finns det anledning att överväga antalet miljödom310 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 1  
  
 stolar och fastighetsdomstolar. Det bör också övervägas om  
  
 domstolarna är ändamålsenligt lokaliserade, bl.a. med beaktande av  
  
 de nya mål- och ärendetyper som förs till miljödomstolarna. Utredaren  
  
 ska därför föreslå antalet miljödomstolar och fastighetsdomstolar  
  
 och var dessa ska vara lokaliserade. En utgångspunkt ska  
  
 vara att domstolarna ska ha en funktionell geografisk spridning  
  
 samtidigt som organisationen ska skapa förutsättningar för  
  
 specialisering kompetensutveckling och en effektiv beredningsorganisation.  
  
 Den framtida lokaliseringen ska också säkerställa  
  
 möjligheten att rekrytera kvalificerad personal.  
  
 Mot bakgrund av att avsikten är att prövningen av fastighetsmål  
  
 ska koncentreras till färre domstolar och att en samordning ska ske  
  
 med miljödomstolarna, ska utredaren även överväga hur instansordningen  
  
 för fastighetsmålen ska utformas. Oavsett vilken  
  
 organisatorisk lösning i övrigt som förordas finns det anledning att  
  
 överväga om instansordningen för miljö- och fastighetsmålen bör  
  
 utformas på ett likartat sätt.  
  
 Vid en samordnad prövning av ärenden enligt miljöbalken och  
  
 PBL samt när målen om vattenverksamheter ska prövas av länsstyrelserna  
  
 som första instans bör även domkretsindelningen  
  
 övervägas i syfte att få en enhetlig indelning. Utredaren ska därför  
  
 lämna förslag till hur domkretsindelningen för miljödomstolarna  
  
 och fastighetsdomstolarna ska utformas.  
  
 Som regeringen konstaterade i propositionen Ny instansordning  
  
 för PBL-ärenden (prop. 2006/07:98) förutsätter en  
  
 samordnad instanskedja ett nytt namn på miljödomstolarna för att  
  
 tydliggöra att domstolarna skall få uppgiften att överpröva både  
  
 miljöbalks- och PBL-ärenden. En eventuell organisatorisk samordning  
  
 av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna förstärker  
  
 ytterligare behovet av nya namn på domstolarna.  
  
 Utöver de nu nämnda organisatoriska frågorna står det  
  
 utredaren fritt att belysa även andra samordningsmöjligheter som  
  
 har nära samband med uppdraget.  
  
 Utredaren ska beakta att förändringarna inte får påverka  
  
 handläggningstiderna för befintliga mål i miljödomstolarna negativt.  
  
 311 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:86  
  
 Andra delbetänkandet – processuella frågor  
  
 Utredaren ska  
  
  överväga hur sammansättningsreglerna bör vara utformade i  
  
 miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna och vid behov  
  
 föreslå ändrade regler,  
  
  överväga och vid behov lämna författningsförslag rörande vilka  
  
 handläggningsregler som ska gälla i de mål och ärenden som  
  
 miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska pröva, och  
  
  föreslå hur prejudikatbildningen ska tillgodoses vid en ändrad  
  
 prövningsordning.  
  
 Som framgår av föregående avsnitt är den organisatoriska samordningen  
  
 av dömandet i miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna  
  
 ett sätt att uppnå en effektiv och långsiktigt hållbar organisation  
  
 för dessa rättsområden. För att uppnå fördelarna av en samordnad  
  
 organisation bör även de processuella reglerna för PBL-, miljö- och  
  
 fastighetsmålen ses över. Utredaren ska vid behov lämna förslag till  
  
 harmoniserade regler för rättens sammansättning vid handläggning  
  
 och avgörande av mål och ärenden i miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna,  
  
 bl.a. bör nämndemännens medverkan i fastighets och  
  
 PBL-mål utredas. Reglerna ska vara enkla, ändamålsenliga och  
  
 flexibla för att skapa förutsättningar för en rationell samordning i  
  
 dömandet.  
  
 Som framgått prövas flertalet mål i miljödomstolarna enligt  
  
 förvaltningsprocesslagen. Utredaren ska överväga om detta är en  
  
 ändamålsenlig ordning eller om i stället lagen (1996:242) om  
  
 domstolsärenden bör tillämpas för de mål som har inletts vid  
  
 förvaltningsmyndighet.  
  
 I dag kan bygglovsärenden m.m. enligt PBL överklagas till  
  
 Regeringsrätten och målen om vattenverksamheter och miljöfarliga  
  
 A-verksamheter enligt miljöbalken kan överklagas till Högsta  
  
 domstolen. När bygglovsärendena nu ska prövas i samma ordning  
  
 som överklagade miljöbalksärenden samtidigt som målen om  
  
 vattenverksamheter och A-verksamheter kommer att inledas i  
  
 länsstyrelse blir Miljööverdomstolen sista instans i dessa fall.  
  
 Utredaren ska därför överväga och lämna förslag till hur prejudikatbildningen  
  
 ska kunna tillgodoses.  
  
 Utöver de nu berörda frågorna står det utredaren fritt att ta upp  
  
 och föreslå ändringar som har nära samband med uppdraget.  
  
 312 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 1  
  
 Kostnader och andra konsekvenser  
  
 I samband med bedömningen av frågan om hur resurs- och  
  
 kompetensbehovet ska tillgodoses vid länsstyrelserna och domstolarna  
  
 ska även frågan om finansiering beaktas. En utgångspunkt  
  
 för utredarens arbete ska vara att finansiering bör ske genom  
  
 omfördelning av resurser mellan berörda myndigheter.  
  
 Om utredarens förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för  
  
 staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en  
  
 beräkning av dessa konsekvenser redovisas.  
  
 Utredaren ska genomgående beakta konsekvenserna för små  
  
 och medelstora företag samt redovisa hur förslagen kan förenkla  
  
 miljöprövningen för dessa företag, minska tiderna för att få nödvändiga  
  
 tillstånd och minska företagens administrativa kostnader. I  
  
 denna del ska samråd ske med Näringslivets Regelnämnd.  
  
 Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i  
  
 övrigt, ska dessa redovisas. Om förslagen innebär kostnadskonsekvenser  
  
 för staten, kommuner eller landsting, ska även förslag till  
  
 finansiering lämnas.  
  
 Arbetsformer  
  
 När det gäller förslag till organisatoriska lösningar ska samråd ske  
  
 med utredningen Översyn av den statliga förvaltningens uppgifter  
  
 och organisation (dir. 2006:123). Utredaren ska också beakta de  
  
 slutsatser som ska rapporteras till Finansdepartementet den  
  
 31 augusti 2007 i det särskilda uppdraget att analysera och lämna  
  
 förslag på koncentration och samordning av länsstyrelsernas  
  
 kärnverksamhet (Fi2007/604).  
  
 (Miljödepartementet)  
  
 313 
  
 Bilaga 2  
  
 Kommittédirektiv  
  
 Tilläggsdirektiv till Miljöprocessutredningen  
  
 (M 2007:04)  
  
 Dir.  
  
 2007:184  
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 20 december 2007  
  
 Sammanfattning  
  
 Utredaren har tidigare fått i uppdrag att utreda och föreslå de  
  
 organisations- och författningsändringar som behövs för en ny  
  
 instansordning för vissa mål- och ärenden enligt miljöbalken och  
  
 plan- och bygglagen (PBL) samt ett samordnat dömande vid  
  
 miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Det uppdraget ändras  
  
 och utökas med dessa direktiv.  
  
 Tidpunkterna för redovisning av vissa frågor i det tidigare  
  
 uppdraget ändras.  
  
 Utredaren får i uppdrag att också utreda behovet av  
  
 författningsändringar i fråga om  
  
  förnybar energi,  
  
  vattenverksamheter,  
  
  riksintressen enligt 3 kap. miljöbalken,  
  
  miljökonsekvensbeskrivningar, och  
  
  samordning och samråd i prövningsförfarandet.  
  
 Vid behov ska utredaren föreslå nödvändiga författningsändringar i  
  
 miljöbalken, plan- och bygglagen (1987:10) och andra berörda  
  
 författningar.  
  
 Utredaren får därutöver ta upp och föreslå de ändringar som har  
  
 nära samband med uppdraget.  
  
 315 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 Bakgrund  
  
 Regeringen beslutade den 20 juni 2007 att tillkalla en särskild  
  
 utredare med uppdrag att dels utreda och föreslå de organisations och  
  
 författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning  
  
 för vissa mål och ärenden enligt miljöbalken och PBL, dels  
  
 utreda och föreslå organisations- och författningsändringar för en  
  
 samordning av miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna (dir.  
  
 2007:94). Utredningen har tagit namnet Miljöprocessutredningen  
  
 (M 2007:04).  
  
 Enligt de tidigare beslutade direktiven ska utredaren i ett första  
  
 delbetänkande föreslå de organisations- och författningsändringar  
  
 som behövs för den ändrade instansordningen för PBL-ärenden. I  
  
 ett andra delbetänkande ska utredaren föreslå de organisations- och  
  
 författningsändringar som behövs för den ändrade instansordningen  
  
 för mål om A-verksamheter och vattenverksamheter  
  
 (dvs. mål som enligt det nuvarande regelverket tillståndsprövas av  
  
 miljödomstol som första instans). I det andra delbetänkandet ska  
  
 utredaren också analysera fördelar och nackdelar med olika  
  
 alternativ för prövning av civilrättsliga frågor om tvångsrätt och  
  
 skadeersättning i mål om tillstånd till vattenverksamheter. Vidare  
  
 ska utredaren i det andra delbetänkandet föreslå hur  
  
 miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska samordnas  
  
 organisatoriskt, föreslå antalet miljödomstolar och fastighetsdomstolar  
  
 och var dessa domstolar ska vara lokaliserade samt  
  
 överväga och vid behov lämna författningsförslag rörande vilka  
  
 handläggningsregler som ska gälla i de mål och ärenden som  
  
 miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna ska pröva.  
  
 I de tidigare beslutade direktiven angavs att utredaren i  
  
 tilläggsdirektiv skulle få i uppdrag att utreda fler frågor som hör  
  
 samman med prövningar enligt miljöbalken. Det är frågor om  
  
 riksintressen, miljökonsekvensbedömningar, vattenverksamheter  
  
 och produktion av förnybar energi. Utredarens uppdrag i de  
  
 frågorna framgår av dessa tilläggsdirektiv.  
  
 En del av de frågor som avses i dessa tilläggsdirektiv behöver  
  
 behandlas i ett sammanhang med frågor som enligt de tidigare  
  
 direktiven skulle redovisas i det andra delbetänkandet. Detta gäller  
  
 t.ex. prövningen av vattenverksamheter och de instansordnings och  
  
 ersättningsfrågor som hör samman med vattenverksamheterna.  
  
 Samtidigt behöver vissa av de processuella frågor som, enligt de  
  
 tidigare beslutade direktiven, skulle redovisas i det andra  
  
 316 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 delbetänkandet behandlas i ett sammanhang med frågor som  
  
 redovisas i det första delbetänkandet. Detta gäller den nya  
  
 instansordningen för PBL-ärenden och t.ex. frågorna om  
  
 miljödomstolarnas lokalisering och vilka handläggningsregler som  
  
 ska gälla. De ändrade tidpunkterna för redovisningen framgår av  
  
 dessa tilläggsdirektiv.  
  
 Allmänna utgångspunkter för tilläggsuppdraget  
  
 Det övergripande syftet med tilläggsuppdraget är att effektivisera  
  
 miljöprövningen, dvs. att göra prövningen snabbare och enklare  
  
 utan att åsidosätta rättssäkerhet och hälso- och miljöskyddskraven.  
  
 I detta sammanhang är en utgångspunkt att handläggningstiderna  
  
 ska hållas så korta som möjligt utan att försvåra möjligheten att nå  
  
 miljömålen eller åsidosätta allmänhetens rätt till insyn och  
  
 deltagande. En annan utgångspunkt är att bestämmelserna och  
  
 kraven ska vara enkla, tydliga, samordnade och ändamålsenliga.  
  
 Kraven för miljöprövningen ska inte vara mer omfattande än vad  
  
 som krävs med hänsyn till skyddet för miljön och människors  
  
 hälsa. Onödiga krav ska tas bort.  
  
 Ett annat syfte med tilläggsuppdraget är att säkerställa att alla  
  
 tillståndspliktiga verksamheter har moderna tillstånd i  
  
 överensstämmelse med de miljökrav som ställs i miljöbalken.  
  
 Ytterligare ett syfte är att regelverket ska ge förutsättningar för  
  
 att beslutade mål inom de områden som berörs av tilläggsuppdraget  
  
 nås.  
  
 I den mån konflikter mellan olika mål uppkommer ska dessa  
  
 belysas, lösningar i regelverket presenteras liksom konsekvenserna  
  
 av föreslagna lösningar redovisas.  
  
 Förnybar energi  
  
 Bakgrund  
  
 EU-bestämmelser om förnybar elproduktion finns i Europaparlamentets  
  
 och rådets direktiv 2001/77/EG av den 27 september  
  
 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på  
  
 den inre marknaden för el (direktivet om förnybar el). Riksdagen  
  
 har i enlighet med direktivet beslutat att i Sverige ska användningen  
  
 av förnybar el, jämfört med 2002 års nivå, öka med  
  
 317 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 10 terawattimmar till år 2010 (prop. 2001/02:143, bet.  
  
 2001/02:NU17, rskr. 2001/02:317) och 17 terawattimmar till år  
  
 2016 (prop. 2005/06:154, bet. 2005/06:NU17, rskr. 2005/06:361). I  
  
 samband med beslutet 2002 bestämde riksdagen också ett  
  
 planeringsmål för vindkraft som innebär att det ska finnas  
  
 planmässiga förutsättningar för en vindkraftsproduktion motsvarande  
  
 10 terawattimmar till 2015. Det huvudsakliga styrmedlet  
  
 för att nå riksdagens utbyggnadsmål är det elcertifikatsystem som  
  
 infördes 2003 (prop. 2002/03:40, bet. 2002/03:NU6, rskr.  
  
 2002/03:133).  
  
 I mars 2007 enades Europeiska rådet om ett bindande mål för  
  
 förnybar energi på 20 procent av den totala energianvändningen  
  
 2020 (7224/07 CONCL 1). Ett förslag till ramdirektiv för förnybar  
  
 energi, med bindande mål för andelen förnybar energi i de olika  
  
 medlemsstaterna, har aviserats till början av 2008.  
  
 Vattenkraftverk prövas som vattenverksamheter enligt  
  
 bestämmelser huvudsakligen i 11 kap. miljöbalken. Vindkraftsanläggningar  
  
 prövas enligt bestämmelser huvudsakligen i  
  
 miljöbalken, PBL och ellagen (1997:857).  
  
 Utredningsbehov vindkraft  
  
 Med beaktande av att vindkraften är en förnybar energikälla med  
  
 goda miljöegenskaper, att vindkraften har en stor outnyttjad  
  
 potential, att den tekniska utvecklingen inom området går fort och  
  
 att det krävs en omfattande utbyggnad av vindkraften för att nå  
  
 uppsatta mål, bör man särskilt utreda möjligheterna att förenkla de  
  
 delar av regelverket som påverkar förutsättningarna för etablering  
  
 av vindkraft.  
  
 Även om Sverige bedöms ha en stor potential för vindkraftsutbyggnad  
  
 har planeringen för utbyggnad av vindkraft hittills haft  
  
 varierande omfattning och kvalitet i landet. Likaså kan det  
  
 konstateras att processen från ansökan till uppförande av vindkraftverk  
  
 i flera fall har tagit lång tid bl.a. beroende på att uppförande av  
  
 vindkraftverk kräver separata prövningar enligt flera regelverk vid  
  
 olika myndigheter och domstolar.  
  
 PBL-kommittén har i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77)  
  
 föreslagit ett antal ändringar i PBL för att underlätta en fortsatt  
  
 utbyggnad av vindkraft. I propositionen Ett första steg för en  
  
 enklare plan- och bygglag (prop. 2006/07:122) föreslog regeringen  
  
 318 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 att riksdagen skulle anta ett av förslagen, som innebär att  
  
 kommunernas arbete med att planera för vindkraft underlättas.  
  
 Riksdagen antog förslaget (bet. 2007/08:CU3, rskr. 2007/08:54).  
  
 Riksdagen har också godkänt regeringens förslag till inriktning  
  
 för det fortsatta arbetet med en gemensam instansordning för PBL och  
  
 miljöbalksärenden (prop. 2006/07:98, bet. 2006/07:CU31,  
  
 rskr. 2006/07:191). En sådan instansordning ger förutsättningar för  
  
 samordning av hanteringen av vissa ärenden enligt PBL och  
  
 miljöbalken. En ökad samordning av dessa ärenden bedöms i sin  
  
 tur leda till kortare handläggningstider.  
  
 PBL-kommitténs förslag att samordna prövningsförfarandet  
  
 enligt PBL och miljöbalken – bl.a. för att ge förutsättningar för  
  
 enskilda att få samordnade besked vid prövning av åtgärder som  
  
 kräver lov enligt PBL och prövning enligt miljöbalken – skulle  
  
 kunna underlätta processen för vindkraftsutbyggnad. Detta förslag,  
  
 liksom kommitténs övriga samordningsförslag, behöver dock  
  
 utredas närmare och samordnas med förslag till motsvarande  
  
 bestämmelser i miljöbalken och annan lagstiftning som har  
  
 betydelse för vindkraftsutbyggnad.  
  
 Myndigheter, organisationer och vindkraftsprojektörer har  
  
 framfört synpunkter och föreslagit författningsändringar för att  
  
 underlätta en utbyggnad av vindkraften i Sverige.  
  
 Även EG-direktivet om förnybar el ställer höga krav på  
  
 utbyggnad av förnybar elproduktion för att gemenskapens mål om  
  
 förnybar energi ska kunna nås.  
  
 Sammanfattningsvis finns det alltså ett behov av att se över de  
  
 bestämmelser som påverkar förutsättningarna för etablering och  
  
 utbyggnad av vindkraft. Handläggningen av vindkraftsärenden  
  
 behöver förenklas och effektiviseras. Handläggningen behöver  
  
 också samordnas inom och mellan de myndigheter som deltar i  
  
 processen. I detta sammanhang bör man beakta erfarenheter från  
  
 andra länder, t.ex. Tyskland och Danmark.  
  
 Uppdrag vindkraft  
  
 Utredaren ska  
  
 1. redovisa processen från planering till uppförande av  
  
 vindkraftsanläggningar utifrån relevanta krav i olika författningar,  
  
 2. undersöka och redovisa i vilken utsträckning dubbelprövning  
  
 förekommer,  
  
 319 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 3. utreda om något krav eller något prövningsmoment skulle  
  
 kunna tas bort eller samordnas med något annat, och i detta  
  
 sammanhang särskilt  
  
 a) utreda behovet av krav på detaljplan för vindkraftverk i PBL  
  
 alternativt möjligheten och lämpligheten att differentiera ett sådant  
  
 krav beroende på vindkraftsanläggningens storlek och placering,  
  
 b) utreda behovet av att införa ett krav på maximal höjd för  
  
 bygglovsfria vindkraftverk i 8 kap. 2 § PBL,  
  
 c) utreda möjligheten och lämpligheten att undanta vindkraftsanläggningar  
  
 från riksintresset obruten kust i 4 kap. 3 § miljöbalken,  
  
 d) utreda möjligheten att för tid innan ett tillstånd för en  
  
 vindkraftsanläggning ges besluta om ensamrätt till vindkraftsetablering  
  
 för en viss verksamhetsutövare under en viss begränsad  
  
 period och avseende ett visst vattenområde eller en viss statligt ägd  
  
 mark,  
  
 e) utreda möjligheten och lämpligheten i att undanta  
  
 vindkraftverk från bestämmelserna om tillstånds- och tillåtlighetsprövning  
  
 i miljöbalken alternativt begränsa denna prövning, eller,  
  
 om inte detta är lämpligt, särskilt  
  
 - utreda möjligheten att samordna samrådsförfarandena enligt  
  
 PBL och miljöbalken,  
  
 - utreda behovet av en lokaliseringsprövning både enligt PBL  
  
 och miljöbalken för uppförande av vindkraftsanläggningar alternativt  
  
 undersöka samordningsmöjligheterna i denna del,  
  
 - utreda behovet och möjligheten att i fråga om regeringens  
  
 tillåtlighetsprövning av vindkraftsanläggningar justera den  
  
 avgränsning som görs i 17 kap. 4 a § 7 miljöbalken för att få  
  
 överensstämmelse med övriga bestämmelser om vindkraft och i  
  
 detta sammanhang närmare utreda om det är effekten, storleken,  
  
 antalet eller något annat hos vindkraftverken som bör styra  
  
 prövningsnivån,  
  
 - utreda behovet och lämpligheten av att byta ut den nuvarande  
  
 tillståndplikten för mindre vindkraftverk i vattenområden mot  
  
 anmälningsplikt enligt 9 kap. miljöbalken med hänsyn till den  
  
 anmälningsplikt för mindre vattenverksamheter som har införts  
  
 med stöd av 11 kap. miljöbalken, och  
  
 4. utreda möjligheterna att inom och mellan myndigheter  
  
 samordna och effektivisera handläggningen av ärenden och mål  
  
 enligt olika författningar som påverkar förutsättningarna för  
  
 utbyggnad av vindkraft.  
  
 320 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 Syftet med översynen ska vara att identifiera behov av  
  
 regeländringar som underlättar för fortsatt utbyggnad av vindkraft  
  
 i enlighet med uppsatta mål samtidigt som miljömålen ska nås,  
  
 försvarsintresset ska skyddas och eventuella effekter för fisket,  
  
 rennäringen och andra areella näringar ska belysas. Förslagen ska  
  
 innebära att handläggningen samordnas och möjliggör en mer  
  
 överskådlig och tidsmässigt både kortare och mer effektiv  
  
 handläggning samtidigt som prövningen ska förbli omsorgsfull och  
  
 rättssäker.  
  
 Utredningsbehov vattenkraft  
  
 Enligt bestämmelserna i 31 kap. 22 § miljöbalken är en tillståndshavare  
  
 skyldig att utan ersättning tåla viss del – högst en femtedel  
  
 och lägst en tjugondel – av en förlust eller inskränkning i samband  
  
 med en omprövning till förmån för bl.a. det allmänna fiskeintresset.  
  
 Det kan röra sig om förlust av vatten eller fallhöjd.  
  
 En kartläggning av omprövade vattendomar i mindre vattendrag  
  
 visar att elproduktionen ofta minskar med 5 procent varje gång en  
  
 omprövning sker. Vattenkraft är en mycket värdefull tillgång för  
  
 produktion av förnybar el och har dessutom viktiga egenskaper då  
  
 en, till skillnad från annan elproduktion, många gånger är både  
  
 lagrings- och reglerbar. Detta är mycket viktiga egenskaper, inte  
  
 minst då en allt större mängd el i framtiden bedöms komma från  
  
 vindkraft. Vattenkraften spelar en central roll för Sveriges  
  
 elförsörjning och målet att öka användningen av förnybar el. Det är  
  
 därför viktigt att främja en god produktionskapacitet i vattenkraftverken.  
  
 Vid översynen av de bestämmelser som gäller vid  
  
 omprövning av tillstånd för vattenverksamheter är det nödvändigt  
  
 att främja en så hög produktionskapacitet som möjligt, utan att  
  
 undergräva arbetet med att nå miljömålen eller möjligheten att  
  
 särskilt beakta det allmänna och enskilda fiskeintresset. Med ett  
  
 generellt vattensystemperspektiv, som bl.a. behövs enligt EG:s  
  
 ramdirektiv för vatten (Europaparlamentets och rådets direktiv  
  
 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för  
  
 gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område), ges förutsättningar  
  
 att på ett samlat sätt tillgodose elproduktionsintresset,  
  
 miljömålsintresset och fiskeintresset.  
  
 321 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 Uppdrag vattenkraft  
  
 Utredaren ska  
  
 1. utreda vilka bestämmelser i miljöbalken som påverkar  
  
 produktionskapaciteten för vattenkraftverk, och  
  
 2. i detta sammanhang utreda behovet och lämpligheten av att  
  
 ändra dessa bestämmelser för att främja en hög produktionskapacitet  
  
 i vattenkraftverken.  
  
 Syftet med översynen är att identifiera behov av regeländringar  
  
 för att främja en så hög produktionskapacitet som möjligt i  
  
 vattenkraftverken. Om utredaren finner att identifierade behov av  
  
 regeländringar kommer i konflikt med tilläggsuppdraget under  
  
 rubriken Vattenverksamheter, ska utredaren belysa konflikten,  
  
 föreslå hur regelverket kan utformas så att det underlättar en  
  
 konfliktlösning och beskriva konsekvenserna av förslagen.  
  
 Detsamma gäller i fråga om konflikter med andra uppsatta mål,  
  
 intressen och regelverk för bl.a. miljön, fisket, rekreation och  
  
 turism.  
  
 I uppdraget ingår inte att se över de bestämmelser i 4 kap.  
  
 miljöbalken som skyddar vissa vattenområden. Vid översynen bör  
  
 man beakta de förändringar av vattenproduktionen som långsiktigt  
  
 bedöms kunna ske till följd av klimatförändringarna.  
  
 Vattenverksamheter  
  
 Bakgrund  
  
 Med vattenverksamhet avses bl.a. uppförande, ändring, lagning och  
  
 utrivning av vattenkraftverk, dammar eller andra anläggningar i  
  
 vattenområden.  
  
 Miljöprövningen av vattenverksamheter regleras huvudsakligen i  
  
 11 kap. miljöbalken och lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser  
  
 om vattenverksamhet. EG-rätten har också betydelse i  
  
 sammanhanget. EG:s ramdirektiv för vatten innebär att inga  
  
 försämringar av vattenkvaliteten får ske och att i princip allt  
  
 ytvatten senast i december 2015 ska ha uppnått god ytvattenstatus  
  
 eller god ekologisk potential. Direktivet genomförs huvudsakligen  
  
 med ändringar i 5 kap. miljöbalken och med förordningen  
  
 (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. En annan  
  
 EG-författning av betydelse är rådets förordning (EG) nr  
  
 1100/2007 för att skydda det europeiska beståndet av ål. Enligt  
  
 322 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 förordningen ska nationella planer med de olika åtgärder som  
  
 bedöms nödvändiga bl.a. för fiske och vandringsvägar tas fram och  
  
 godkännas av kommissionen.  
  
 År 1999 antog riksdagen miljökvalitetsmålet Levande sjöar och  
  
 vattendrag (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr.  
  
 1998/99:183). Målet innebär att sjöar och vattendrag ska vara  
  
 ekologiskt hållbara, deras variationsrika livsmiljöer ska bevaras och  
  
 potentiellt skyddsvärda miljöer ska restaureras. Om det behövs, ska  
  
 hotade arter bevaras genom återskapande av tillräckliga naturliga  
  
 miljöer.  
  
 Utredningsbehov  
  
 Några vattenverksamheter har tillstånd enligt 1983 års vattenlag,  
  
 men det finns också ett stort antal verksamheter, främst vattenkraftverk  
  
 och dammar, som har tillkommit i enlighet med 1918 års  
  
 vattenlag. Några vattenverksamheter är från tiden före 1918.  
  
 Naturvårdsverket, länsstyrelser och kommuner har påtalat att det  
  
 förekommer vattenverksamheter som regleras av en eller flera  
  
 gamla vattendomar, vattenverksamheter som helt saknar tillstånd  
  
 och vattenverksamheter för vilka drift- eller underhållsansvaret är  
  
 oklart. De vattenverksamheter som det är fråga om är främst  
  
 vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag. Myndigheterna  
  
 har framfört att det är svårt att utläsa vad som gäller i äldre  
  
 domar och att många äldre vattendomar har få eller inga villkor  
  
 som tar hänsyn till miljön.  
  
 Tillsynsmyndigheterna har fört fram uppfattningen att  
  
 bestämmelserna i 11 kap. miljöbalken är svåra att tillämpa,  
  
 otidsenliga och dåligt anpassade till övriga bestämmelser i  
  
 miljöbalken och att detta är ett problem vid vägledning och  
  
 tillämpning. Prövningen av vattenverksamheter enligt 11 kap.  
  
 miljöbalken skiljer sig bl.a. från prövningen av miljöfarliga  
  
 verksamheter enligt 9 kap. miljöbalken och prövningen i 5 kap.  
  
 miljöbalken.  
  
 Klimat- och sårbarhetsutredningen har i sitt slutbetänkande  
  
 Sverige inför klimatförändringarna – hot och möjligheter (SOU  
  
 2007:60) pekat på behovet av en översyn av bestämmelserna i  
  
 11 kap. miljöbalken mot bakgrund av förväntade klimatförändringar  
  
 och de krav sådana ställer på ändrade tillstånd för dammar  
  
 och markavvattning.  
  
 323 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 Bostadsutskottet har i sitt betänkande 2005/06:BoU11  
  
 föreslagit en utredning av förutsättningarna för att ändra regelverket  
  
 så att regleringsföretagen kan åläggas att anlägga laxtrappor  
  
 eller andra fiskvandringsvägar i alla reglerade vattendrag. I samband  
  
 med det anförde utskottet att det är väsentligt att utnyttja de  
  
 möjligheter som finns för att ställa krav på den som vill bedriva  
  
 eller bedriver en vattenverksamhet att ordna och underhålla de  
  
 anordningar som behövs för fiskets framkomst eller bestånd, att  
  
 sträva efter möjligheter att effektivisera arbetet i denna del när det  
  
 gäller tillståndsprövningar, omprövningar och tillsyn och, för det  
  
 fall brister i regelverket konstateras, att snarast föreslå nya eller  
  
 ändrade bestämmelser. Riksdagen tillkännagav detta som sin  
  
 mening (rskr. 2005/06:237).  
  
 Kammarkollegiet och Fiskeriverket har i en rapport  
  
 (Regeringskansliets dnr Jo2007/1393/JFS) dels redovisat hur den  
  
 hittillsvarande verksamheten med omprövning av vattendomar har  
  
 bedrivits, dels föreslagit författningsändringar och andra ändringar  
  
 för att effektivisera förfarandet. Rapporten beskriver bl.a. problem  
  
 med omprövningar och vandringsvägar för fisk.  
  
 Regeringen konstaterar att vattenverksamheter ska bedrivas  
  
 enligt tillstånd som prövats enligt miljöbalkens hänsynsregler. Den  
  
 omständigheten att det förekommer vattenverksamheter, främst  
  
 dammar och markavvattningsföretag, som antingen helt saknar  
  
 tillstånd och ibland även ägare eller vars verksamhet regleras av  
  
 otidsenliga tillstånd försvårar tillsynen över verksamheterna.  
  
 Svårigheter att utöva en effektiv tillsyn minskar i sin tur förutsättningarna  
  
 att nå miljöbalkens mål att främja en hållbar utveckling.  
  
 Det behöver klargöras hur vanligt det är att vattenverksamheter,  
  
 främst dammar, vattenkraftverk och markavvattningsföretag,  
  
 saknar tillstånd eller ägare eller regleras av gamla tillstånd. Det bör  
  
 också klargöras i vilken utsträckning det behövs mer resurser, ökad  
  
 kompetens, ändrat arbetssätt eller ändrade regler för att ompröva  
  
 gamla tillstånd eller tillståndspröva oprövade verksamheter så att  
  
 tillsynsmyndigheterna kan utöva en effektiv tillsyn.  
  
 Eftersom bestämmelserna om vattenverksamheter i 11 kap.  
  
 miljöbalken överfördes i stort sett oförändrade från tidigare  
  
 vattenlagen (1983:291) till miljöbalken 1999 kan bestämmelserna  
  
 behöva moderniseras och anpassas till övriga bestämmelser i  
  
 miljöbalken. En möjlig anpassning skulle kunna vara att bestämmelser  
  
 om tillståndsprövning av vattenverksamheter och  
  
 miljöfarliga verksamheter enligt miljöbalken samlas i ett kapitel. I  
  
 324 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 detta sammanhang är det viktigt att bestämmelserna ses över mot  
  
 bakgrund av förväntade klimatförändringar och behovet av  
  
 omprövningar med hänsyn till översvämningsrisker och markavvattning.  
  
 Både av klimat- och dammsäkerhetsskäl finns det  
  
 exempelvis anledning att utreda om tillsynsmyndigheten i  
  
 tillräcklig utsträckning kan förelägga om säkerhetshöjande åtgärder  
  
 bl.a. i form av förstärkning och höjning av dammar utan att behöva  
  
 begära omprövning av tillståndet. Av samma skäl bör man överväga  
  
 om även verksamhetsutövaren ska kunna vidta säkerhetshöjande  
  
 åtgärder utan omprövning av det aktuella tillståndet utöver de  
  
 möjligheter som finns enligt 11 kap. 16 § miljöbalken. Vid  
  
 översynen av bestämmelserna är det viktigt att beakta hur reglerna  
  
 berörs av annan lagstiftning som t.ex. väglagen (1971:948).  
  
 Uppdrag  
  
 Utredaren ska  
  
 1. översiktligt redovisa hur vanligt förekommande det är att  
  
 vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag helt saknar  
  
 tillstånd eller ägare, regleras av en eller flera vattendomar från tiden  
  
 före miljöbalkens ikraftträdande eller saknar tydlig reglering av  
  
 drift- och underhållsansvar,  
  
 2. överväga om ett gemensamt kapitel för tillståndsprövning av  
  
 miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter kan införas i  
  
 miljöbalken, vid behov föreslå de ändringar som behövs för detta  
  
 och i övrigt föreslå ändringar eller redovisa utredningsbehov som  
  
 identifieras i översynen av reglerna om vattenverksamheter,  
  
 3. utreda behovet av regeländringar så att de tillämpande  
  
 myndigheterna, och i vissa fall även verksamhetsutövarna, får  
  
 tillräckliga förutsättningar för att få icke tillståndsprövade och  
  
 ibland herrelösa verksamheter tillståndsprövade och äldre vattendomar  
  
 omprövade samt för att kunna förelägga om eller vidta  
  
 säkerhetshöjande åtgärder utan att tillståndet behöver omprövas,  
  
 4. utreda om tillämpande myndigheter har kompetens och  
  
 resurser för att utöva en effektiv tillsyn och vid behov initiera  
  
 omprövningsprocesser, och  
  
 5. utreda behovet av ändrade bestämmelser med beaktande av  
  
 det som riksdagen har tillkännagett om fiskvandringsvägar.  
  
 Utredarens arbete ska i första hand vara inriktat på  
  
 vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag. Utredaren  
  
 325 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 ska beakta de krav på en allmän vattenförvaltning som ramdirektivet  
  
 för vatten ställer. Syftet är att de relevanta bestämmelserna  
  
 om vattenverksamheter och de tillstånd som gäller för  
  
 verksamheterna ska moderniseras så att de på ett enkelt, tydligt,  
  
 ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt lever upp till miljöbalkens  
  
 hänsynsregler och EG-rättens krav. Vid översynen av  
  
 bestämmelserna ska t.ex. det allmänna och enskilda fiskeintresset  
  
 särskilt beaktas.  
  
 Områden av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken  
  
 Bakgrund  
  
 Bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden, bl.a.  
  
 områden av riksintresse finns i 3 och 4 kap. miljöbalken. Reglerna  
  
 innebär att områden som har ett särskilt nationellt intresse för ett  
  
 visst värde eller en viss användning inte ska tas i anspråk för andra  
  
 ändamål utan att frågan om en långsiktigt lämplig mark- och  
  
 vattenanvändning har klarlagts. Syftet med bestämmelserna är att  
  
 skydda mark- och vattenområden som rymmer resurser, värden  
  
 eller företeelser som är särskilt betydelsefulla i ett nationellt  
  
 perspektiv. Bestämmelserna utgör en grund vid bedömningar i  
  
 samhällsplaneringen av skilda intressen och anspråk när det gäller  
  
 mark- och vattenanvändningen samt vid prövning av mål och  
  
 ärenden enligt miljöbalken och enligt de lagar som hänvisar till  
  
 balkens bestämmelser om hushållning med mark- och  
  
 vattenområden.  
  
 Bestämmelserna om riksintresseområden i 3 kap. skiljer sig från  
  
 dem i 4 kap. som innehåller särskilda bestämmelser för hushållning  
  
 med mark och vatten i vissa områden i landet. Områdena anges  
  
 direkt i bestämmelserna på ett översiktligt sätt. Dessa oftast  
  
 vidsträckta områden är i sin helhet av riksintresse med hänsyn till  
  
 sina natur- och kulturvärden. Exploateringsföretag och andra  
  
 ingrepp i miljön som påtagligt skadar områdenas natur- och  
  
 kulturvärden får komma till stånd i områdena endast under vissa  
  
 förutsättningar eller om det finns särskilda skäl.  
  
 De grundläggande bestämmelserna för hushållning med mark och  
  
 vattenområden finns i 3 kap. Områden av riksintresse för ett  
  
 antal angivna ändamål ska enligt bestämmelserna skyddas mot  
  
 åtgärder som påtagligt kan försvåra eller skada ändamålen. Om ett  
  
 326 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 område är av riksintresse för flera oförenliga ändamål, ska företräde  
  
 ges åt det eller de ändamål som på lämpligaste sätt främjar en  
  
 långsiktigt god hushållning med marken, vattnet och den fysiska  
  
 miljön i övrigt. Om ett område behövs för en anläggning för  
  
 totalförsvaret, ska försvarsintresset ges företräde. Frågan om ett  
  
 område är av riksintresse enligt bestämmelserna i 3 kap. och avvägningen  
  
 mellan olika riksintressen avgörs slutligt vid prövningen av  
  
 det enskilda ärendet.  
  
 Identifiering och avgränsning av de områden som kan vara av  
  
 riksintresse sker i en process där centrala myndigheter, länsstyrelser  
  
 och kommuner medverkar. Bestämmelser om ansvarsfördelningen  
  
 med närmare riktlinjer för samarbetet finns i förordningen  
  
 (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m.  
  
 (hushållningsförordningen).  
  
 Bestämmelser om planer och planeringsunderlag för att belysa  
  
 frågor om hushållning med mark och vatten finns i 6 kap. 19–22 §§  
  
 miljöbalken.  
  
 Utredningsbehov  
  
 PBL-kommittén påtalade i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77) att  
  
 under utredningen framfördes bl.a. den allmänna synpunkten att  
  
 frågan om vad som är områden av riksintresse enligt miljöbalken  
  
 inte har hanterats på det sätt som reglerna i PBL och miljöbalken  
  
 förutsätter. Enligt kommittén är det en återkommande synpunkt  
  
 att länsstyrelserna inte tillräckligt tar sitt ansvar att diskutera hur  
  
 områdena ska avgränsas eller hur värden ska tillgodoses i planering  
  
 och andra beslut. Det är enligt kommittén en vanlig men felaktig  
  
 uppfattning att de centrala myndigheterna har till uppgift att  
  
 fastställa områden av riksintresse. Kommittén ansåg dock att dess  
  
 uppdrag inte omfattade att utreda rollfördelning och framtagande  
  
 av underlag för områden av riksintresse eftersom det i hög grad  
  
 handlar om en reglering i miljöbalken.  
  
 Även Miljöbalkskommittén uppmärksammade i sitt arbete vissa  
  
 frågeställningar avseende 3 kap. miljöbalken som man bedömde låg  
  
 utanför kommitténs uppdrag. Dessa frågeställningar, som kort  
  
 redovisas i principbetänkandet Miljöbalken under utveckling  
  
 (SOU 2002:50), gällde främst systemet att utse riksintresseområden  
  
 enligt 3 kap., men även vilka typer av områden som ska  
  
 skyddas eller utgöra områden av riksintresse.  
  
 327 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 Också Boverket har påtalat behovet av en översyn av  
  
 bestämmelserna om riksintresse. Några frågor som Boverket har  
  
 lyft fram är att förändringar i synen på vilka intressen som är  
  
 viktiga för samhällsutvecklingen inte fångas upp i den nuvarande  
  
 lydelsen av 3 kap. miljöbalken, att det underlag som de centrala  
  
 myndigheterna tar fram för bedömning av om områden är av  
  
 riksintresse har varierande aktualitet och kvalitet, att översiktsplaneringen  
  
 inte fyller sin funktion i riksintresseprocessen, att det  
  
 finns otydligheter i ansvarsfördelningen mellan länsstyrelsen och  
  
 berörda centrala myndigheter samt att författningsstödet för  
  
 översiktsplanens roll är otydligt.  
  
 Av Riksrevisionens rapport Uppsikt och tillsyn i samhällsplaneringen  
  
 – intention och praktik (RiR 2005:12) framgår bl.a.  
  
 att delar av PBL inte tillämpas som det är avsett och att  
  
 länsstyrelserna därför har svårt att väga samman olika statliga  
  
 intressen i enskilda planärenden.  
  
 I frågan om vilka slags områden som skulle kunna bli föremål  
  
 för en riksintresseavvägning har jordbruksmark och områden med  
  
 särskilda grund- och ytvattenförekomster lyfts fram. I den  
  
 internationella debatten om vad som kan göras för att motverka  
  
 negativa effekter av klimatförändringarna har det bl.a. anförts att  
  
 jordbruksmark kan komma att få en ökad betydelse. Synpunkter  
  
 har också framkommit som tyder på att riksintresset för vindkraft  
  
 skulle behöva stärkas.  
  
 Regeringen konstaterar att många uppgifter tyder på att det  
  
 nuvarande systemet med hur områden av riksintresse enligt 3 kap.  
  
 miljöbalken anges och beaktas i planerings- och beslutsprocesser  
  
 inte i alla avseenden fungerar på det sätt som varit avsett. Det finns  
  
 bl.a. oklarheter i hur myndigheterna ska interagera för att väga  
  
 olika riksintressen mot varandra. Därför behöver man analysera  
  
 förekomsten och omfattningen av eventuella brister i fråga om  
  
 kunskapsförsörjning, ansvarsfördelningen mellan olika statliga  
  
 myndigheter, översiktsplaneringens roll i processen, tillämpningen  
  
 av riksintressebestämmelserna vid olika rättsverkande beslut och  
  
 översiktsplanens funktion som beslutsunderlag i detta sammanhang.  
  
 Vidare behöver man analysera om de ändamål som enligt 3 kap.  
  
 miljöbalken kan ligga till grund för att anse att ett område är av  
  
 riksintresse speglar gällande samhällsbehov utifrån ett nationellt  
  
 perspektiv. Det är viktigt att bestämmelserna och deras tillämpning  
  
 säkerställer att områden som kan vara av särskilt stort intresse för  
  
 328 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 ändamål av nationell betydelse identifieras och skyddas. Samtidigt  
  
 är det viktigt att inte för många eller för omfattande områden anges  
  
 eftersom det skulle kunna riskera att urholka begreppet riksintresse.  
  
 I detta sammanhang bör man överväga om det finns andra  
  
 resurser och värden än de som anges i 3 kap. miljöbalken som bör  
  
 läggas till grund för att betrakta ett område som ett område av  
  
 riksintresse. Vid övervägandena om att lägga nya resurser och  
  
 värden till grund för riksintresseområden bör även utredas vilka  
  
 kriterier som ska gälla vid identifieringen av sådana områden.  
  
 Uppdrag  
  
 Utredaren ska  
  
 1. analysera det nuvarande systemet för att utse och hantera  
  
 områden av riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken och hushållningsförordningen  
  
 och förutsättningarna för att beakta områden av  
  
 riksintresse vid planering och i beslutsprocesser samt vid behov  
  
 föreslå ändringar,  
  
 2. analysera om de ändamål som enligt 3 kap. miljöbalken kan  
  
 ligga till grund för att ange att ett område är av riksintresse speglar  
  
 gällande samhällsbehov och i detta sammanhang överväga om det  
  
 finns andra resurser och värden som borde läggas till grund för att  
  
 peka ut områden av riksintresse och i så fall kriterier för detta, och  
  
 3. särskilt överväga om 3 kap. 10 § miljöbalken har en  
  
 ändamålsenlig utformning.  
  
 Miljökonsekvensbedömningar m.m.  
  
 Bakgrund  
  
 Inom EG-rätten finns två direktiv med bestämmelser om  
  
 bedömning av miljöpåverkan. Det är dels rådets direktiv  
  
 85/337/EG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på  
  
 miljön av vissa offentliga och privata projekt (MKB-direktivet),  
  
 dels Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den  
  
 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs  
  
 miljöpåverkan (SEA-direktivet).  
  
 MKB-direktivet genomförs i huvudsak med bestämmelserna i  
  
 6 kap. miljöbalken och förordningen (1998:905) om miljökonse329 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 kvensbeskrivningar (MKB-förordningen). Bestämmelserna bygger  
  
 på en indelning av projekten i olika slag av verksamhetstyper som  
  
 bedöms enligt olika bestämmelser inom såväl miljöbalken som  
  
 andra författningar.  
  
 Utformningen av de svenska bestämmelserna har i huvudsak  
  
 byggt på principen att en omfattande miljökonsekvensbeskrivning,  
  
 motsvarande kraven i MKB-direktivet, ska krävas för alla  
  
 tillståndspliktiga verksamheter oavsett om verksamheterna är  
  
 angivna i MKB-direktivet eller inte. Vilka verksamheter som är  
  
 tillståndspliktiga framgår av bilagan till förordningen (1998:899)  
  
 om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Nyligen har den bilagan  
  
 ändrats på så sätt att vissa verksamheter som i dag kräver tillstånd i  
  
 stället ska kunna anmälas. Dessutom har det i 11 kap. 9 a §  
  
 miljöbalken och i förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet  
  
 m.m. nyligen införts en möjlighet att anmäla vissa typer av  
  
 vattenverksamheter.  
  
 SEA-direktivet genomförs med bestämmelser framför allt i  
  
 6 kap. miljöbalken och PBL. Bestämmelserna i PBL avser  
  
 miljöbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar av  
  
 översiktsplaner och vissa detaljplaner.  
  
 Utredningsbehov  
  
 I uppdraget till Miljöbalkskommittén ingick bl.a. att föreslå olika  
  
 möjligheter att effektivisera miljöprövningen med den nuvarande  
  
 prövningsorganisationen, exempelvis genom att förenkla  
  
 förfarandet med miljökonsekvensbeskrivningar (tilläggsdirektiv  
  
 dir. 2003:61). Till följd av delbetänkandet En effektivare  
  
 miljöprövning (SOU 2003:124) och regeringens proposition En  
  
 effektivare miljöprövning (prop. 2004/05:129) har bestämmelserna  
  
 ändrats (bet. 2004/05:MJU15, rskr. 2004/05:312).  
  
 Bestämmelserna blev bl.a. tydligare i frågan om när en  
  
 miljökonsekvensbeskrivning krävs. I Miljöbalkskommitténs  
  
 slutbetänkande Miljöbalken; miljökvalitetsnormer, miljöorganisationerna  
  
 i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59)  
  
 konstaterade kommittén att ytterligare utredningsarbete behövs  
  
 för att skapa ett samordnat system för miljökonsekvensbedömningar  
  
 för att effektivisera prövningen. Även remissinstanserna  
  
 var positiva till att förutsättningarna för ett samordnat  
  
 system för miljökonsekvensbedömningar utreds vidare.  
  
 330 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 Myndigheter, intresseorganisationer och verksamhetsutövare  
  
 har i samband med regeringens regelförenklingsarbete kommit med  
  
 förslag om att begränsa det obligatoriska kravet på miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 i MKB-förordningen till de verksamheter som  
  
 anges i MBK-direktivets bilaga 1 och att länsstyrelsen för övriga  
  
 verksamheter ska göra en bedömning från fall till fall.  
  
 Regeringen konstaterar att det finns ett behov av att dels  
  
 generellt utreda förutsättningarna för krav på miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 i 6 kap. miljöbalken med tillhörande författningar,  
  
 dels bättre samordna de olika bestämmelserna om miljökonsekvensbedömningar  
  
 för projekt, planer och program. De nya  
  
 bestämmelserna om anmälningsplikt i stället för tillståndsplikt för  
  
 vissa verksamheter gör också att bestämmelserna om krav på  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar för olika verksamheter behöver ses  
  
 över. Man behöver också undersöka om det i de berörda  
  
 författningarna går att förenkla den använda terminologin genom  
  
 att förtydliga innebörden av och förhållandet mellan olika termer  
  
 som exempelvis miljökonsekvensbedömning, miljökonsekvensbeskrivning,  
  
 miljöbedömning och miljöprövning, bl.a. i förhållande  
  
 till EG-rättens krav. Det bör också tydliggöras att konsekvenserna  
  
 för hälsa ska ingå i miljökonsekvensbeskrivningarna.  
  
 Uppdrag  
  
 Utredaren ska undersöka möjligheterna att samordna och förenkla  
  
 bestämmelserna om miljökonsekvensbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar  
  
 i miljöbalken, PBL och andra författningar, och  
  
 i detta sammanhang  
  
 1. föreslå bestämmelser som tydliggör för vilka verksamheter  
  
 det ska krävas sådana miljökonsekvensbeskrivningar som avses i  
  
 MKB-direktivet,  
  
 2. föreslå bestämmelser som tydliggör vilka krav på miljökonsekvensbeskrivning  
  
 som ska ställas på övriga tillståndspliktiga  
  
 verksamheter, och  
  
 3. undersöka möjligheterna att förenkla den aktuella terminologin  
  
 genom att förtydliga innebörden av och förhållandet mellan  
  
 olika använda termer.  
  
 Inriktningen på utredarens arbete ska vara att samordna  
  
 bestämmelserna och kraven så långt det är möjligt. I en ny reglering  
  
 måste det också tydligt framgå hur miljöbedömningar av planer och  
  
 331 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 program enligt miljöbalken och PBL förhåller sig till  
  
 miljökonsekvensbeskrivningar av projekt. Det övergripande syftet  
  
 ska vara att få ett tydligt, enkelt och effektivt regelverk där de krav  
  
 på miljökonsekvensbeskrivning som anges i MKB-direktivet så  
  
 långt som möjligt förbehålls sådana verksamheter som enligt  
  
 direktivet ska omfattas av kraven. Av bestämmelserna bör på ett  
  
 tydligt sätt framgå vad som i frågan om bedömningar och  
  
 beskrivningar av konsekvenserna för miljön ska gälla för andra  
  
 tillstånds- eller anmälningspliktiga verksamheter.  
  
 Övriga samordningsfrågor  
  
 På miljöområdet är utgångspunkten att regelverket ska vara  
  
 utformat på ett sätt som medför att hälso- och miljöskyddskraven  
  
 beaktas samtidigt som möjligheterna till demokratisk insyn och  
  
 inflytande inte åsidosätts. Med hänsyn till angelägna samhällsintressen  
  
 och berörda enskilda intressen är det samtidigt viktigt att  
  
 regelverket är enkelt och tydligt för att underlätta tillämpningen,  
  
 effektivisera beslutsprocesserna och hålla handläggningstiderna så  
  
 korta som möjligt.  
  
 Utöver de frågor som tidigare presenterats i dessa tilläggsdirektiv  
  
 har det, i samband med regeringens regelförenklingsarbete,  
  
 kommit fram att det behövs dels en ökad samordning av  
  
 bestämmelser om samråd i miljöbalken med bestämmelser om  
  
 samråd i andra författningar, dels en tidsmässig samordning av  
  
 olika beslut vid prövningen av en tillståndspliktig verksamhet.  
  
 Genom propositionen En effektivare miljöprövning har bl.a.  
  
 bestämmelserna om samråd förenklats i 6 kap. miljöbalken. De nya  
  
 bestämmelserna trädde i kraft under 2005. Enligt inkomna synpunkter  
  
 fungerar tillämpningen av dessa bestämmelser inte alltid  
  
 som det är avsett, bl.a. har flera företag framfört att berörda  
  
 myndigheter inte alltid respekterar verksamhetsutövarens behov av  
  
 ett samråd tidigt i processen.  
  
 PBL-kommittén har föreslagit att prövningsförfarandet enligt  
  
 PBL samordnas med prövningsförfarandet enligt miljöbalken, bl.a.  
  
 genom att lagstiftningen ska ge förutsättningar för enskilda att få  
  
 samordnade besked vid prövning av åtgärder som kräver lov enligt  
  
 PBL och prövning enligt miljöbalken. Som angetts i avsnittet om  
  
 vindkraft behöver detta förslag utredas närmare och samordnas  
  
 332 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 med förslag till motsvarande bestämmelser i miljöbalken och annan  
  
 berörd lagstiftning.  
  
 Uppdrag  
  
 Utredaren ska, utöver det som angetts i tidigare avsnitt,  
  
 1. utreda möjligheterna att samordna och effektivisera  
  
 handläggningen inom och mellan myndigheter av ärenden som  
  
 innebär prövning av verksamheter både enligt miljöbalken och  
  
 annan lagstiftning,  
  
 2. utreda möjligheterna att samordna och förenkla bestämmelser  
  
 om samråd i miljöbalken och annan lagstiftning som rör samma  
  
 verksamhet, och  
  
 3. utreda behovet av och möjligheten till tidsmässig samordning  
  
 av beslut enligt miljöbalken och andra författningar när besluten  
  
 rör samma verksamhet.  
  
 Vid översynen bör utredaren beakta erfarenheter från andra  
  
 länder, t.ex. Danmark och Finland.  
  
 Arbetsformer  
  
 Utredaren ska föreslå de författningsändringar som behövs.  
  
 Arbetet ska ske i enlighet med fastställda mål och strategier på  
  
 miljöområdet.  
  
 De olika rapporter och andra dokument som nämns i dessa  
  
 direktiv ska beaktas. Utredaren ska samråda med Byggprocessutredningen  
  
 (M 2007:06), Boverket, Fiskeriverket, Naturvårdsverket,  
  
 Socialstyrelsen, Statens energimyndighet och andra berörda  
  
 myndigheter samt föra en dialog med relevanta intresseorganisationer  
  
 och andra samhällsaktörer. Utredaren ska beakta de förslag  
  
 om att effektivisera miljöprövningen som hör samman med  
  
 uppdraget och som lämnas till utredaren inom ramen för  
  
 regeringens regelförenklingsarbete.  
  
 Utredaren ska, när det gäller redovisning av förslagens konsekvenser  
  
 för små företag, samråda med Näringslivets Regelnämnd.  
  
 Utredaren ska särskilt beakta de administrativa kostnaderna för  
  
 näringslivet och utforma sina förslag så att kostnaderna hålls så låga  
  
 som möjligt. Vid beräkningar av företagens administrativa  
  
 kostnader till följd av föreslagna ändringar ska utredaren samråda  
  
 333 
  
 Bilaga 2 SOU 2008:86  
  
 med Verket för näringslivsutveckling (Nutek) och så långt som  
  
 möjligt använda Nuteks databas Munoz.  
  
 Kostnader och andra konsekvenser  
  
 Utredaren ska redovisa de samhällsekonomiska och andra  
  
 konsekvenser som förslagen medför. Det som sägs om kostnader  
  
 och andra konsekvenser i de tidigare beslutade direktiven (dir.  
  
 2007:94) gäller även fortsättningsvis.  
  
 Tidpunkter för redovisning, m.m.  
  
 Uppdraget i dessa tilläggsdirektiv  
  
 Ett delbetänkande, utredningens tredje delbetänkande, med förslag  
  
 i delfrågan om vindkraft ska redovisas senast den 30 september  
  
 2008. Tilläggsuppdraget i övrigt ska redovisas senast den 31 december  
  
 2008.  
  
 Uppdraget i de tidigare beslutade direktiven  
  
 Den nya instansordning för PBL-ärenden som avses med  
  
 uppdraget förutsätter att man i den fortsatta beredningen hanterar  
  
 de frågor som behandlas i första delbetänkandet i ett sammanhang  
  
 med vissa av de organisatoriska och processuella frågor som  
  
 behandlas i det andra delbetänkandet. Detta bl.a. för att undvika  
  
 risken att först behöva flytta och bygga upp resurser inom den  
  
 nuvarande domstolsorganisationen för att en kort tid därefter åter  
  
 flytta och bygga upp resurser i en ny domstolsorganisation.  
  
 Det är också angeläget att den nya instansordningen för  
  
 miljöbalks- och PBL-ärenden redan från början följer de  
  
 processuella regler som är mest lämpade för domstolarnas  
  
 hantering. Mål och ärenden i de allmänna domstolarna bör  
  
 handläggas enligt processuella regler som är avsedda och anpassade  
  
 för de allmänna domstolarna. En ordning där allmänna domstolar  
  
 följer processuella regler som är anpassade för förvaltningsdomstolar  
  
 bör fortsätta att gälla endast om det finns mycket starka  
  
 skäl för det. Den frågan ska belysas i det andra delbetänkandet.  
  
 334 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 2  
  
 För en ändamålsenlig fortsatt beredning av reformen med en ny  
  
 instansordning för PBL-ärenden och för att inte försena den  
  
 reformen, bör redovisningen av det andra delbetänkandet avgränsas  
  
 och tidigareläggas. Därför ska andra delbetänkandet redovisas den  
  
 31 mars 2008 och avgränsas till att innehålla de överväganden och  
  
 förslag som avser antalet miljödomstolar och deras lokalisering,  
  
 domkretsindelningen för miljödomstolarna, och  
  
 handläggningsregler för de mål och ärenden som miljödomstolarna  
  
 ska pröva.  
  
 Vid bedömningen av miljödomstolarnas lokalisering och  
  
 domkretsindelning ska frågan om lokalisering av framtida  
  
 prövningsmyndigheter för A- och vattenverksamheter beaktas.  
  
 De frågor i övrigt som enligt de tidigare beslutade direktiven  
  
 skulle ha redovisats i det andra delbetänkandet ska i stället  
  
 redovisas senast den 31 december 2008.  
  
 (Miljödepartementet)  
  
 335 
  
 Teckenförklaring 
  
 Vmi/nsdhastighet på 103 m 
  
 0,0 - 3,0 
  
 3,0 - 3,5 
  
 3,5 - 4,0 
  
 4,0 - 4,5 
  
 4,5 - 5,0 
  
 5,0 - 5,5 
  
 5,5 - 6,0 
  
 6,0 - 6,5 
  
 6,5 - 7,0 
  
 7,0 - 7,5 
  
 7,5 - 8,0 
  
 8,0 - 8,5 
  
 > 8,5 
  
 Norrbottens län 
  
 Jämtlands län 
  
 Västerbotten s län 
  
 Dalarnas län 
  
 Kalmar län 
  
 Skåne län 
  
 Gävleborgs län 
  
 Västra Götaland s län 
  
 Värmland s län 
  
 Västernorrlands län 
  
 Gotlands län 
  
 Stockholms län 
  
 Uppsala län 
  
 Örebro län 
  
 Östergö tlands län 
  
 Jönköpings län 
  
 Hallan ds län 
  
 Kronobergs län 
  
 Blekin ge län 
  
 Södermanland s län 
  
 Västmanlands län 
  
 OMRÅDEN AV RIKSINTRESSE VINDBRUK 
  
 Sammanställning maj 2008 
  
 3G0r-umndektearrs tad, ju© pLkanrttam, ä© teSriGveUr, kpeut: bGlicäevrle at 2m00e7d . tMillsetdågnidv.ande I2007/927. 
  
 Kartproduktion 2008-05-21 
  
 0 100 200?km 
  
 Havsdjup ned till 30 m 
  
 Länsgräns 
  
 Riksintresse vindbruk 
  
 YTOR RIKSINTRESSE VINDBRUK 
  
 På land 
  
 (Inkoum st oläcnh  
  
 ssgjröäanrs  
  
 )i  
  
 vatten 
  
 I Svensk ekonomisk zon 
  
 TOTALT 
  
 5 817 km² 
  
 1 908 km² 
  
 1 948 km² 
  
 9 673 km² 
  
 Bilaga 5  
  
 Bygglov- och detaljplaneprocessen enligt PBL  
  
 Bygglovsprocessen Planprocessen 
  
 Förhandsbesked kan prövas enligt  
  
 8 kap. 34 § PBL  
  
 – Kommunen bunden i 2 år 
  
 Förhandsbesked söks av byggherren 
  
 Bygglov krävs för vissa vindkraftverk enligt  
  
 8 kap. 2 § 6 PBL (frivilligt bygglov enligt  
  
 8 kap. 21 § PBL) 
  
 – Bygglov söks av byggherren 
  
 Detaljplan finns för  
  
 området  
  
 – bygglovsprövning enligt  
  
 8 kap. 11 § PBL 
  
 1. strider inte mot  
  
 detaljplanen 
  
 2. befintliga avvikelser  
  
 har godtagits vid tidigare  
  
 prövning 
  
 3. uppfyller kraven i  
  
 3 kap. PBL 
  
 Ingen detaljplan finns  
  
 för området 
  
 – bygglovsprövning  
  
 enligt 8 kap. 12 § PBL 
  
 1. uppfyller kraven i  
  
 2 kap. PBL 
  
 2. inga krav på 
  
 detaljplaneläggning  
  
 enligt 5 kap. 1 § PBL 
  
 3. strider mot några  
  
 områdesbestämmelser 
  
 4. uppfyller kraven i  
  
 3 kap. PBL 
  
 Byggnadsnämnden kommunicerar med berörda  
  
 parter och sökanden enligt 8 kap. 22 § PBL 
  
 Byggnadsnämnden beslutar om  
  
 bygglov 
  
 – Beslutet kan överklagas 
  
 Översiktsplanen kan t.ex. innehålla  
  
 utpekade områden för vindkraft och  
  
 rekommendationer om  
  
 vindkraftsetablering – vägledande  
  
 beslutsunderlag (inte juridiskt  
  
 bindande) 
  
 Krav på detaljplaneläggning enligt 5 kap.  
  
 1 § PBL 
  
 - alltid MKB om ett vindkraftsprojekt kan  
  
 antas få en betydande miljöpåverkan 
  
 Programsamråd enligt 5 kap. 20 § PBL (en detaljerad översiktsplan kan  
  
 i vissa fall utgöra program) 
  
 Kommunen ska samråda med (5 kap. 20-22 §§ PBL)  
  
 - Länsstyrelsen 
  
 - Andra kommuner som berörs 
  
 - Lantmäterimyndigheter 
  
 - Övriga myndigheter 
  
 - Bereda tillfälle till yttrande för allmänhet, intresseorganisationer,  
  
 boende och sakägare 
  
 Kommunen upprättar samrådsredogörelse 
  
 Kommunen ställer ut planförslaget under minst 3 veckor - skriftliga  
  
 synpunkter kan lämnas under tiden enligt 5 kap. 23 § PBL 
  
 Underrättelsen enligt 5 kap. 24-25 §§ PBL 
  
 - kungörelse på kommunens anslagstavla samt i ortstidning 
  
 - brev till kända sakägare m.fl.  
  
 Kommunen sammanställer utställningsutlåtande som skickas till de som  
  
 inte fått sina synpunkter tillgodosedda eller fått underrättelse enligt ovan 
  
 Plansamråd om förslag till detaljplan samt MKB och beslutsunderlag av  
  
 betydelse enligt 5 kap. 21 § PBL 
  
 Kommunen ska samråda med (5 kap. 20-22 §§ PBL)  
  
 - Länsstyrelsen 
  
 - Andra kommuner som berörs 
  
 - Lantmäterimyndigheter 
  
 - Övriga myndigheter 
  
 - Bereda tillfälle till yttrande för allmänhet, intresseorganisationer, boende  
  
 och sakägare 
  
 Kommunen upprättar samrådsredogörelse 
  
 Planföreläggande av  
  
 regeringen enligt  
  
 12 kap. 6 § PBL om  
  
 kommunen vägrar att  
  
 anta en detaljplan  
  
 Detaljplanen antas av kommunfullmäktige  
  
 enligt 5 kap. 29 § PBL 
  
 Underrättelse enligt 24-25 §§ PBL 
  
 - kungörelse på kommunens anslagstavla samt i  
  
 ortstidning 
  
 - brev till de sakägare enligt 5 kap. 25 § PBL 
  
 Inom 3 veckor från  
  
 kommunens beslut ska  
  
 Länsstyrelsen besluta  
  
 om en prövning ska ske  
  
 enligt 12 kap. 1 § PBL 
  
 Laga kraft 
  
 Underrättelsen enligt  
  
 5 kap. 31 § PBL till  
  
 ersättningsberättigade,  
  
 länsstyrelse och  
  
 lantmäterimyndighet 
  
 Bygglovsprocessen Planprocessen 
  
 Förhandsbesked kan prövas enligt  
  
 8 kap.  
  
 34 § PBL  
  
 – Kommunen bunden i 2 år 
  
 Förhandsbesked söks av byggherren 
  
 Bygglov krävs för vissa vindkraftverk enligt  
  
 8 kap. 2 § 6 PBL (frivilligt bygglov enligt  
  
 8 kap. 21 § PBL) 
  
 – Bygglov söks av byggherren 
  
 Detaljplan finns för  
  
 området  
  
 – bygglovsprövning enligt  
  
 8 kap. 11 § PBL 
  
 1. strider inte mot  
  
 detaljplanen 
  
 2. befintliga avvikelser  
  
 har godtagits vid tidigare  
  
 prövning 
  
 3. uppfyller kraven i  
  
 3 kap. PBL 
  
 Ingen detaljplan finns  
  
 för området 
  
 – bygglovsprövning  
  
 enligt 8 kap. 12 § PBL 
  
 1. uppfyller kraven i  
  
 2 kap. PBL 
  
 2. inga krav på 
  
 detaljplaneläggning  
  
 enligt 5 kap. 1 § PBL 
  
 3. strider mot några  
  
 områdesbestämmelser 
  
 4. uppfyller kraven i  
  
 3 kap. PBL 
  
 Byggnadsnämnden kommunicerar med berörda  
  
 parter och sökanden enligt 8 kap. 22 § PBL 
  
 Byggnadsnämnden beslutar om  
  
 bygglov 
  
 – Beslutet kan överklagas 
  
 Översiktsplanen kan t.ex. innehålla  
  
 utpekade områden för vindkraft och  
  
 rekommendationer om  
  
 vindkraftsetablering – vägledande  
  
 beslutsunderlag (inte juridiskt  
  
 bindande) 
  
 Krav på detaljplaneläggning enligt 5 kap.  
  
 1 § PBL 
  
 - alltid MKB om ett vindkraftsprojekt kan  
  
 antas få en betydande miljöpåverkan 
  
 Programsamråd enligt 5 kap. 20 § PBL (en detaljerad översiktsplan kan  
  
 i vissa fall utgöra program) 
  
 Kommunen ska samråda med (5 kap. 20-22 §§ PBL)  
  
 - Länsstyrelsen 
  
 - Andra kommuner som berörs 
  
 - Lantmäterimyndigheter 
  
 - Övriga myndigheter 
  
 - Bereda tillfälle till yttrande för allmänhet, intresseorganisationer,  
  
 boende och sakägare 
  
 Kommunen upprättar samrådsredogörelse 
  
 Programsamråd enligt 5 kap. 20 § PBL (en detaljerad översiktsplan kan  
  
 i vissa fall utgöra program) 
  
 Kommunen ska samråda med (5 kap. 20-22 §§ PBL)  
  
 - Länsstyrelsen 
  
 - Andra kommuner som berörs 
  
 - Lantmäterimyndigheter 
  
 - Övriga myndigheter 
  
 - Bereda tillfälle till yttrande för allmänhet, intresseorganisationer,  
  
 boende och sakägare 
  
 Kommunen upprättar samrådsredogörelse 
  
 Kommunen ställer ut planförslaget under minst 3 veckor - skriftliga  
  
 synpunkter kan lämnas under tiden enligt 5 kap. 23 § PBL 
  
 Underrättelsen enligt 5 kap. 24-25 §§ PBL 
  
 - kungörelse på kommunens anslagstavla samt i ortstidning 
  
 - brev till kända sakägare m.fl.  
  
 Kommunen sammanställer utställningsutlåtande som skickas till de som  
  
 inte fått sina synpunkter tillgodosedda eller fått underrättelse enligt ovan 
  
 Plansamråd om förslag till detaljplan samt MKB och beslutsunderlag av  
  
 betydelse enligt 5 kap. 21 § PBL 
  
 Kommunen ska samråda med (5 kap. 20-22 §§ PBL)  
  
 - Länsstyrelsen 
  
 - Andra kommuner som berörs 
  
 - Lantmäterimyndigheter 
  
 - Övriga myndigheter 
  
 - Bereda tillfälle till yttrande för allmänhet, intresseorganisationer, boende  
  
 och sakägare 
  
 Kommunen upprättar samrådsredogörelse 
  
 Plansamråd om förslag till detaljplan samt MKB och beslutsunderlag av  
  
 betydelse enligt 5 kap. 21 § PBL 
  
 Kommunen ska samråda med (5 kap. 20-22 §§ PBL)  
  
 - Länsstyrelsen 
  
 - Andra kommuner som berörs 
  
 - Lantmäterimyndigheter 
  
 - Övriga myndigheter 
  
 - Bereda tillfälle till yttrande för allmänhet, intresseorganisationer, boende  
  
 och sakägare 
  
 Kommunen upprättar samrådsredogörelse 
  
 Planföreläggande av  
  
 regeringen enligt  
  
 12 kap.  
  
 6 § PBL om  
  
 kommunen vägrar att  
  
 anta en detaljplan  
  
 Planföreläggande av  
  
 regeringen enligt  
  
 12 kap. 6 § PBL om  
  
 kommunen vägrar att  
  
 anta en detaljplan  
  
 Detaljplanen antas av kommunfullmäktige  
  
 enligt 5 kap. 29 § PBL 
  
 Underrättelse enligt 24-25 §§ PBL 
  
 - kungörelse på kommunens anslagstavla samt i  
  
 ortstidning 
  
 - brev till de sakägare enligt 5 kap. 25 § PBL 
  
 Inom 3 veckor från  
  
 kommunens beslut ska  
  
 Länsstyrelsen besluta  
  
 om en prövning ska ske  
  
 enligt 12 kap. 1 § PBL 
  
 Laga kraft 
  
 Underrättelsen enligt  
  
 5 kap. 31 § PBL till  
  
 ersättningsberättigade,  
  
 länsstyrelse och  
  
 lantmäterimyndighet 
  
 341 
  
 Bilaga 6  
  
 Tidsåtgång för plan- och bygglovsprocessen enligt PBL  
  
 Planprocessen (upprättande av detaljplan) normalfall Lagrum Uppskattad tidsåtgång  
  
 1. Kommunen upprättar ett programTPF 
  
 1 
  
 FPT PBL 5:20 ca 1–3 mån  
  
 2. Programsamråd  
  
 a) Kommunen samråder med länsstyrelsen och andra kommuner  
  
 och myndigheter  
  
 b) Kommunen bereder allmänhet, intresseorganisationer, boende  
  
 och sakägare tillfälle att yttra sig  
  
 PBL 5:20–22 ca 1 mån  
  
 3. Kommunen upprättar en samrådsredogörelse, politisk behandling PBL 5:21 ca 2–3 mån  
  
 Tidsåtgång för enbart programskedet som ibland kan underlåtas ca 4–7 mån  
  
 4. Kommunen upprättar förslag till detaljplan samt  
  
 miljökonsekvensbeskrivningTPF 
  
 2 
  
 FPT och beslutsunderlag av betydelse  
  
 PBL 5:20–21 ca 2–3 mån  
  
 5. Plansamråd  
  
 a) Kommunen samråder med länsstyrelsen och andra kommuner  
  
 och myndigheter  
  
 b) Kommunen bereder allmänhet, intresseorganisationer, boende  
  
 och sakägare tillfälle att yttra sig  
  
 PBL 5:20–22 ca 1 mån  
  
 6. Kommunen upprättar en samrådsredogörelse, politisk behandling PBL 5:21 ca 2–3 mån  
  
 7. Kommunen ställer ut planförslaget  
  
 Underrättelse  
  
 a) kungörelse på kommunens anslagstavla och i ortstidning  
  
 b) brev till kända sakägare, organisationen, hyresgästförening  
  
 och andra som har väsentligt intresse  
  
 PBL 5:23  
  
 PBL 5:24–25  
  
 ca 1 mån  
  
 8. Kommunen sammanställer ett utställningsutlåtande, politisk  
  
 behandling, kommunicering m.m.  
  
 PBL 5:27 ca 2–3 mån  
  
 9. Kommunfullmäktige antar detaljplanen PBL 5:29 ca 1 mån  
  
 10. Underrättelse  
  
 a) kungörelse på kommunens anslagstavla och i ortstidning  
  
 b) brev till länsstyrelsen, regionplaneorgan och kommuner som  
  
 berörs av planen samt till kända sakägare, organisationen,  
  
 hyresgästförening och andra som har väsentligt intresse vilka har  
  
 yttrat sig senast under utställning  
  
 PBL 5:28 a  
  
 PBL 5:30 st.2  
  
 PBL 5:30 st.1  
  
 PBL 5:25  
  
 (ingen angiven  
  
 tidsåtgång,  
  
 ingår i punkt 9)  
  
 11. Laga kraft (om ingen överklagar) PBL 5:34  
  
 13. Underrättelse a) brev till ersättningsberättigade, länsstyrelse  
  
 och lantmäterimyndighet  
  
 PBL 5:31  
  
 Tidsåtgång för planprocessen utan program ca 9–12 mån  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT Program görs sällan och kan underlåtas om det finns en detaljerad översiktsplan och då blir  
  
 handläggningstiden kortare.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT I Laholms, Piteå och Falkenbergs kommuner har exploatören upprättar Miljökonsekvensbeskrivningen  
  
 för både planärendet och tillståndsärendet enligt miljöbalken samt samordnar  
  
 samrådsförfarandet enlig båda prövningarna.  
  
 343 
  
 Bilaga 6 SOU 2008:86  
  
 Överklagande av detaljplanTPF 
  
 3 
  
 FPT – ej normalfallTPF 
  
 4 
  
 FPT  
  
 14. hos Länsstyrelsen PBL 13:2 ca 4–18 mån  
  
 15. hos Regeringen PBL 13:4 st.2 ca 4–18 mån  
  
 16. Rättsprövning hos RegeringsrättenTPF 
  
 5 
  
 FPT ca 6–18 mån  
  
 Total tidsåtgång för planprocessen utan program efter överklagande i alla instanser ca 23–66 mån  
  
 (Total tidsåtgång för planprocessen med program efter överklagande i alla instanser ca 27–73 mån)  
  
 BygglovsprocessenTPF 
  
 6 
  
 FPT  
  
 1. Ansökan om bygglov hos byggnadsnämnden PBL 8:19  
  
 2. Byggnadsnämnden förelägger byggherren att avhjälpa ev.  
  
 brister i ansökan  
  
 PBL 8:20 ca ½–1 mån  
  
 2. a) Ansökan skickas på remiss  
  
 b) Byggnadsnämnden underrättar kända sakägare, bostadsrättshavare,  
  
 hyresgäster och boende som berörs samt  
  
 hyresgästförening  
  
 PBL 8:22 ca 1–2 mån  
  
 3. Byggnadsnämnden bereder sökanden tillfälle att yttra sig över  
  
 inkomna synpunkter  
  
 ca ½–1 mån  
  
 4. Byggnadsnämnden beslutar om bygglov  
  
 Underrättelse till sökanden samt person eller förening som yttrat  
  
 sig i ärendet  
  
 PBL 8:27 ca 1 mån  
  
 Tidsåtgång för bygglovsprocessen ca 3–5 mån  
  
 Överklagande av bygglovetTPF 
  
 7 
  
 FPT  
  
 5. hos Länsstyrelsen PBL 13:2 ca 6–18 mån  
  
 6. hos Länsrätten PBL 13:4 ca 4–18 mån  
  
 7. hos Kammarrätten efter prövningstillstånd ca 8–18 mån  
  
 8. hos Regeringsrätten efter prövningstillstånd ca 6–18 mån  
  
 Total tidsåtgång för bygglovsprocessen efter överklagande i alla instanser ca 27–77 mån  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Här har handläggningstiden för det i delbetänkande refererade rättsfallet Gabrielsberget  
  
 angetts.  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT Enligt uppgifter från Falkenbergs kommun bör det noteras att överklagade detaljplaner inte  
  
 är normalfall.  
  
 TP 
  
 5 
  
 PT Enligt uppgift från Falkenbergs kommun är det extremt ovanligt.  
  
 TP 
  
 6 
  
 PT Enligt uppgift från Falkenbergs kommun skiljer tidsåtgången sig kraftigt åt om det finns  
  
 detaljplan eller ej.  
  
 TP 
  
 7 
  
 PT Här har handläggningstiden bedömts med ledning av rättsfallen från Kammarrätten  
  
 Jönköping den 28 februari 2005, mål nr 2473-04, rörande Utgrunden II och från Kammarrätten  
  
 Sundsvall den 18 december 2007, mål nr 2263-06, rörande Granberget.  
  
 344 
  
 Bilaga 7  
  
 Tillståndsprocessen samt tidsåtgång enligt miljöbalken  
  
 Processen för ansökan om tillstånd enligt miljöbalken till antingen  
  
 en vindkraftsanläggning på över 25 MW på land eller en vindkraftsanläggning  
  
 på över 1 MW i vatten.  
  
 Typ av anläggning  
  
 Moment  
  
 B 40.90 vindkraft på  
  
 land över 25 MW  
  
 A 40.80 vindkraft i vatten  
  
 över 1 MW,  
  
 vattenverksamhet 11 kap  
  
 Uppskattad  
  
 tidsåtgång  
  
 1. VU tar fram  
  
 samrådsunderlag  
  
 miljöbalken 6:4 3 st miljöbalken 6:4 3 st ½–1 mån  
  
 2. VU samråder med lst +  
  
 myndigheter  
  
 miljöbalken 6:4 1–2 st miljöbalken 6:4 1–2 st 1–2 mån  
  
 3. VU samråder med  
  
 enskilda berörda, allmänhet,  
  
 kommuner,  
  
 andra statl mynd org  
  
 m.fl.)  
  
 miljöbalken 6:4 1–2 st miljöbalken 6:4 1–2 st 1–2 mån  
  
 4. Lst bidrar med  
  
 synpunkter på MKB  
  
 miljöbalken 6:5 1 st miljöbalken 6:5 1 st se punkt 2  
  
 Tidsåtgång samråd 2–5 mån  
  
 5. VU upprättar teknisk  
  
 beskrivning  
  
 miljöbalken 22:1 miljöbalken 22:1 ½–1 mån  
  
 6. VU upprättar  
  
 fullständig MKB  
  
 miljöbalken 6:7 miljöbalken 6:7 1–2 mån  
  
 7. VU upprättar ansökan miljöbalken 19:5 p 1  
  
 miljöbalken 22:1  
  
 miljöbalken 22:1 ½–1 mån  
  
 (sker parallellt  
  
 med punkt 6)  
  
 8. VU lämnar in ansökan  
  
 med MKB  
  
 miljöbalken 19:5 p 2  
  
 miljöbalken 22:2 1 st  
  
 miljöbalken 22:1 1 st  
  
 Tidsåtgång för att upprätta ansökan (avgörs helt av VU) 2–4 mån  
  
 345 
  
 Bilaga 7 SOU 2008:86  
  
 9. Tillståndsmyndigheten sänder  
  
 ut ansökan på kompletteringsrunda  
  
 miljöbalken 19:4 p 2  
  
 9 § FMH  
  
 – TPF 
  
 1 
  
 FPT 1 mån.  
  
 10. Kompletteringsföreläggande  
  
 till VU  
  
 miljöbalken 19:5 p 2  
  
 miljöbalken 22:2 2 st  
  
 miljöbalken 22:2 2  
  
 st  
  
 ½–1 mån  
  
 11. VU utför kompletteringar miljöbalken 22:2 miljöbalken 22:2 1–2 mån  
  
 12. Tillståndsmyndigheten avgör  
  
 om ansökan är komplett och kan  
  
 tas upp till prövning  
  
 miljöbalken 19:5 p 3  
  
 miljöbalken 22:3  
  
 miljöbalken 19:4 p 2  
  
 9 § FMH  
  
 miljöbalken 22:3  
  
 miljöbalken 22:4  
  
 miljöbalken 22:5  
  
 ¼–½ mån  
  
 13. Ansökan kungörs samt går  
  
 på remiss  
  
 miljöbalken 19:5 p 3  
  
 miljöbalken 22:3  
  
 miljöbalken 19:4 p 2  
  
 9 § FMH  
  
 miljöbalken 22:3  
  
 miljöbalken 22:4  
  
 miljöbalken 22:5  
  
 1–2 mån  
  
 14. VU bereds tillfälle att yttra  
  
 sig över synpunkter som inkommit  
  
 under remisstiden  
  
 miljöbalken 19:4 p 4 rättegångsbalken  
  
 miljöbalken 22:10  
  
 1 mån  
  
 15. Utsättningsfrist inför huvudförhandling  
  
 resp förberedelse  
  
 muntligt sammanträde  
  
 1 mån  
  
 16. Huvudförhandling och syn i  
  
 miljödomstol.  
  
 – miljöbalken 22:18  
  
 miljöbalken 22:20  
  
 1 mån  
  
 17. Ev muntligt sammanträde  
  
 vid lst  
  
 miljöbalken 19:4 p 3 1 dag  
  
 18. Tillståndsmyndigheten  
  
 upprättar förslag till beslut.TPF 
  
 2 
  
 FPT  
  
 – Ej aktuellt. ½ mån  
  
 19. Sökande,  
  
 tillsynsmyndigheten och andra  
  
 som yttrat sig i ärendet får yttra  
  
 sig över beslutsförslaget.  
  
 miljöbalken 19:4 p 4 Ej aktuellt. ½ mån  
  
 20. Tillståndsmyndigheten avgör  
  
 ärendet.  
  
 förvaltningslagen 7 § miljöbalken 22:21 1 mån  
  
 Tidsåtgång hos första instans efter inlämnad ansökan, 6–10 månTPF 
  
 3 
  
 FPT  
  
 Total tidsåtgång från samråd till beslut i första instans, 11–19 mån  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT I vattenbaserade vindkraftverksmål kan det förekomma kompletteringsrunda men det gör  
  
 det inte regelbundet.  
  
 TP 
  
 2 
  
 PT Obligatoriskt för de länsstyrelser som ligger under Vänersborgs miljödomstol, behövs ej  
  
 vid länsstyrelser vars beslut överklagas till andra miljödomstolar.  
  
 TP 
  
 3 
  
 PT Enskilda delmoment såväl hos VU som hos myndigheterna kan i enskilda fall ta längre tid.  
  
 346 
  
 SOU 2008:86 Bilaga 7  
  
 21. Överklagande till  
  
 Miljödomstol  
  
 miljöbalken 19:1  
  
 miljöbalken 20:2 2 st  
  
 Ej aktuellt. 6 mån  
  
 22. Överklagande till  
  
 Miljööverdomstol  
  
 miljöbalken 23:1  
  
 miljöbalken 23:2 pt  
  
 miljöbalken 23:1 6–12 mån  
  
 23. Överklagande till Högsta  
  
 Domstolen  
  
 Ej aktuellt.  
  
 miljöbalken 23:8  
  
 miljöbalken 23:9 pt 12 mån  
  
 Total tidsåtgång från samråd till beslut i sista instans, 28–36 månTPF 
  
 4 
  
 FPT  
  
 VU= Verksamhetsutövaren  
  
 TP 
  
 4 
  
 PT Kan gå fortare om ej pt meddelas i sista instans.  
  
 347 
  
 Bilaga 8  
  
 Anmälningsprocessen samt tidsåtgång enligt miljöbalken  
  
 Processen för anmälan enligt miljöbalken och 21 § förordningen  
  
 om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd avseende vindkraftsanläggning  
  
 med effekt från 125 kW till 25 MW på land  
  
 Typ av anl.  
  
 Moment  
  
 C 40.100 vindkraft på  
  
 land under 25 MW  
  
 Uppskattad tidsåtgång  
  
 1. VU tar fram anmälan 25 § FMH ½–1 mån  
  
 2. VU lämnar in anmälan till kommunen i två ex 22 § FMH  
  
 25 § FMH miljöbalken  
  
 9 kap 6 § 4 st  
  
 Ska ske sex veckor innan  
  
 verksamheten påbörjasTPF 
  
 1 
  
 FPT  
  
 3. Kommunen kan hänskjuta anmälan till lst vid  
  
 särskilda skäl (ovanligt)  
  
 24 § 2 st FMH  
  
 4. Kommunen översänder ett ex av anmälan till lst 25 § 2 st FMH Omedelbart  
  
 5. Kommunen ger statliga och kommunala  
  
 myndigheter samt organisationer och enskilda  
  
 tillfälle att yttra sig på lämpligt sätt och i skälig  
  
 omfattning  
  
 26 § FMH Normalt inom sex-veckorsfristen  
  
 6. Anmälaren ges tillfälle att bemöta inkomna  
  
 synpunkter  
  
 17 § FL Normalt inom sex-veckorsfristen  
  
 7. Kommunen bedömer i det enskilda fallet om  
  
 verksamheten behöver tillståndsprövas.  
  
 26 a § FMH Normalt inom sex-veckorsfristen  
  
 8.Kommunen fattar något av nedanstående  
  
 beslut  
  
 - föreläggande om försiktighetsmått,  
  
 - förbud,  
  
 - föreläggande att söka tillstånd,  
  
 - ärendet föranleder ingen åtgärd  
  
 27 § FMH Normalt inom sex-veckorsfristen  
  
 9. Överklagande till länsstyrelsen 3–6 mån  
  
 10. Överklagande till miljödomstol 3–6 mån  
  
 11. Överklagande till miljööverdomstol (pt krävs) 6–12 mån  
  
 VU= Verksamhetsutövaren  
  
 TP 
  
 1 
  
 PT Verksamhetsutövaren är oförhindrad att starta verksamheten efter sex veckor om inte  
  
 kommunen förbjuder verksamheten. Kommunen kan förordna enligt 26 kap. 26 § miljöbalken  
  
 att beslutat ska gälla även om det överklagas.  
  
 349 
  
 Bilaga 9  
  
 Deltagande vid Miljöprocessutredningens  
  
 vindkrafthearing den 1 april 2008 i Stockholm  
  
 Myndighet/organisation/kommun/bolag m.fl.  
  
 Energimyndigheten  
  
 Energimarknadsinspektionen  
  
 Boverket  
  
 Naturvårdsverket  
  
 Lantmäteriverket  
  
 Kammarkollegiet  
  
 Riksantikvarieämbetet  
  
 Sveriges geologiska undersökning (SGU)  
  
 Fortifikationsverket  
  
 Luftfartsstyrelsen  
  
 Försvarsmakten  
  
 Sveriges kommuner och landsting (SKL)  
  
 Lantbrukarnas riksförbund (LRF)  
  
 Svensk Vindkraftförening (SVIF)  
  
 Svensk Vindkraft  
  
 Svensk Energi  
  
 Naturskyddsföreningen  
  
 Sveriges Ornitologiska Förening  
  
 Sveriges Fiskares Riksförbund  
  
 Regionförbundet i Kalmar län  
  
 Högskolan på Gotland  
  
 Kungliga tekniska högskola (KTH)  
  
 Vindkraftssamordnare Sydost  
  
 Vindkraftssamordnare Nord  
  
 Vindkraftssamordnare Mitt  
  
 E.ON  
  
 Vattenfall AB  
  
 Vestas Northern Europe AB  
  
 Statkraft  
  
 Eolus vind  
  
 Skyllermarks  
  
 RES Skandinavien  
  
 WPD Scandinavia AB  
  
 Vindkompaniet  
  
 Kraftö AB  
  
 351 
  
 Bilaga 9 SOU 2008:86  
  
 Parker  
  
 Fortum  
  
 Advokatfirman Åberg  Co  
  
 Wistrands Advokatbyrå  
  
 Foyen Advokatfirma AB  
  
 Advokatfirman Vinge KB  
  
 Alrutz advokatbyrå  
  
 Brown  
  
 SWECO  
  
 Ramböll Sverige AB  
  
 WSP  
  
 Triventus Consulting  
  
 Länsstyrelsen i Kalmar län  
  
 Länsstyrelsen i Skåne län  
  
 Länsstyrelsen i Hallands län  
  
 Länsstyrelsen i Västra Götalands län  
  
 Länsstyrelsen i Norrbottens län  
  
 Länsstyrelsen i Västerbottens län  
  
 Länsstyrelsen i Västernorrlands län  
  
 Strömsunds kommun  
  
 Tibro kommun  
  
 Karlstads kommun  
  
 Vänersborgs Tingsrätt  
  
 Näringsdepartementet  
  
 Miljödepartementet  
  
 352 
  
 Statens offentliga utredningar 2008 
  
 Kronologisk förteckning 
  
 1. Barlastvattenkonventionen – om Sveriges  
  
 anslutning. N. 
  
 2. Immunitet för stater och deras egendom. 
  
 UD. 
  
 3. Skyddet för den personliga integriteten. 
  
 Bedömningar och förslag. Ju. 
  
 4. Omreglering av apoteksmarknaden. S. 
  
 5. Könsdiskriminerande reklam.  
  
 Kränkande utformning av kommersiella  
  
 meddelanden. IJ. 
  
 6. Fastighetsmäklaren och konsumenten. Ju. 
  
 7. Världsklass! Åtgärdsplan för den kliniska  
  
 forskningen. U. 
  
 8. Bidrag på lika villkor. U. 
  
 9. Transportinspektionen. En myndighet för  
  
 all trafik. + Bilagor. N. 
  
 10. 21+1 2. En ny myndighet för tillsyn  
  
 och effektivitetsgranskning av social försäkringen.  
  
 S. 
  
 11. Frihet för studenter – om hur kår- och 
  
 nationsobligatoriet kan avskaffas. U. 
  
 12. Finansiella sektorn bär frukt.  
  
 Analys av finansiella sektorn ur ett  
  
 svenskt perspektiv. Fi. 
  
 13. Bättre kontakt via nätet – om anslutning 
  
 av förnybar elproduktion. 
  
 + Mack: Grid issues for electricity  
  
 production based on renewable energy  
  
 sources in Spain, Portugal, Germany, and  
  
 United Kingdom. N 
  
 14. Timmar, kapital och teknologi  
  
 – vad betyder mest?  
  
 En analys av produktivitetsutvecklingen  
  
 med hjälp av tillväxtbokföring. Fi. 
  
 15. LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem.  
  
 S. 
  
 16. Förtursförklaring i domstol. Ju. 
  
 17. Frivux – valfrihet i vuxenutbildningen. U. 
  
 18. Evidensbaserad praktik inom social  
  
 tjänsten– till nytta för brukaren. S. 
  
 19. Att slutförvara långlivat farligt avfall  
  
 i undermarksdeponi i berg. M. 
  
 20. Patentskydd för biotekniska upp finningar 
  
 . Ju. 
  
 21. Permanent förändring.  
  
 Globalisering, strukturomvandling  
  
 och sysselsättningsdynamik. Fi. 
  
 22. Ett stabsstöd i tiden. Fi. 
  
 23. Konsulär katastrofinsats. UD. 
  
 24. Svensk klimatpolitik. M. 
  
 25. Ett energieffektivare Sverige  
  
 +Bilaga. N. 
  
 26. Värna språken – förslag till språklag. Ku. 
  
 27. Framtidsvägen – en reformerad  
  
 gymnasieskola + Bilagedel. U. 
  
 28. Apoteksdatalagen. S. 
  
 29. Yrkeshögskolan. För yrkeskunnande i  
  
 förändring. U. 
  
 30. Forskningsfinansiering – kvalitet och 
  
 relevans. U. 
  
 31. Miljödomstolarna – domkretsar  
  
 – lokalisering – handläggningsregler. M. 
  
 32. Avskaffande av revisionsplikten för  
  
 små företag. Ju. 
  
 33. Detaljhandel med vissa receptfria  
  
 läkemedel. S. 
  
 34. Lättare att samverka  
  
 – förslag om förändringar i samtjänst lagen.  
  
 Fi. 
  
 35. Digital-TV-övergången.  
  
 + Engelsk översättning. Ku. 
  
 36. Svenska Spels nätpoker. En utvärdering.  
  
 Fi. 
  
 37. Vårdval i Sverige. S. 
  
 38. EU, allmännyttan och hyrorna. 
  
 + Bilagor. Fi. 
  
 39. Framtidens polisutbildning. Ju. 
  
 40. Bredband till hela landet. N. 
  
 41. Människohandel och barnäktenskap  
  
 – ett förstärkt straffrättsligt skydd  
  
 + bilaga. Ju. 
  
 42. Normgivningsmakten.  
  
 Expertgruppsrapport Ju. 
  
 43. Tre rapporter till Grundlagsutredningen. 
  
 Ju. 
  
 44. Transportinspektionen. 
  
 Ansvarslag för vägtrafiken m.m. N. 
  
 45. Rapporter från en mr-verkstad. IJ. 
  
 46. Handel med läkemedel för djur. S. 
  
 47. Frågor om hyra och bostadsrätt. Ju. 
  
 48. En utvecklad havsmiljöförvaltning. M. 
  
 49. Aktiekapital i privata aktiebolag. Ju. 
  
 50. Skyddet för samhällsviktig verksamhet.  
  
 Fö. 
  
 51. Värdigt liv i äldreomsorgen. S. 
  
 52. Legitimation och skärpta behörighets regler 
  
 . U. 
  
 53. Styra rätt! Förslag om Sjöfartsverkets  
  
 organisation.N. 
  
 54. Obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. A. 
  
 55. Kustbevakningens rättsliga befogen heter 
  
 . Fö. 
  
 56. Mångfald som möjlighet. Åtgärder för  
  
 ökad integration på landsbygden. Jo. 
  
 57. Skattelättnader för hushållstjänster. Fi. 
  
 58. Egenansvar – med professionellt stöd. IJ. 
  
 59. Föreningsfostran och tävlingsfostran.  
  
 En utvärdering av statens stöd till  
  
 idrotten. Ku. 
  
 60. Personnummer och samordningsnummer.  
  
 Fi. 
  
 61. Krisberedskapen i grundlagen. 
  
 Översyn och internationell utblick.  
  
 Expertgruppsrapport Ju. 
  
 62. Myndighet för miljön  
  
 – en granskning av Naturvårdsverket. M. 
  
 63. Förstärkt skydd för företagshemligheter.  
  
 Ju. 
  
 64. Kontinuitet och förändring. + Lättläst +  
  
 Daisy. Ku. 
  
 65. Sekretess och offentliga biträden i ut länningsärenden.  
  
 Ju. 
  
 66. Arbetsförmåga?  
  
 En översikt av bedömningsmetoder i  
  
 Sverige och andra länder. S. 
  
 67. Enklare redovisning. Ju. 
  
 68. Bygg – helt enkelt! M. 
  
 69. Välja fritt och välja rätt. Drivkrafter för  
  
 rationella utbildningsval. Fi. 
  
 70. Slutförvaring av kärnavfall. Kärnavfalls rådets  
  
 yttrande över SKB:s Fud-program  
  
 2007. M. 
  
 71. Uppföljning av kriminalvårdens  
  
 effektiviseringsarbete. Ju. 
  
 72. Effektivare signaler. N. 
  
 73. Kemikalietillsyn  
  
 – organisation och finansiering. M.  
  
 74. Rätt och riktigt. Åtgärder mot felaktiga  
  
 utbetalningar från välfärdssystemen. Fi. 
  
 75. Ägande och förvaltning av hyreshus. Ju. 
  
 76. F-skatt åt flera. Fi. 
  
 77. Möjlighet att leva som andra. Ny lag om  
  
 stöd och service för vissa personer med  
  
 funktionsnedsättning. + Bilagor  
  
 + Lättläst + Daisy. S. 
  
 78. Eftersök av trafikskadat vilt. En kostnad  
  
 för trafikförsäkringen? S. 
  
 79. Revisorers skadeståndsansvar. Ju. 
  
 80. Beskattningstidpunkten för närings verksamhet.  
  
 Fi. 
  
 81. Stalkning – ett allvarligt brott. Ju. 
  
 82. Vägen tillbaka för överskuldsatta. Ju. 
  
 83. Avgifter inom arbetslöshetsförsäkringen.  
  
 A. 
  
 84. Alkolås för rattfyllerister och körkorts prov  
  
 i privat regi. N. 
  
 85. Straff i proportion till brottets allvar. Ju. 
  
 86. Prövning av vindkraft. M. 
  
 Statens offentliga utredningar 2008 
  
 Systematisk förteckning 
  
 Justitiedepartementet 
  
 Skyddet för den personliga integriteten. 
  
 Bedömningar och förslag. [3] 
  
 Fastighetsmäklaren och konsumenten. [6] 
  
 Förtursförklaring i domstol. [16] 
  
 Patentskydd för biotekniska uppfinningar.  
  
 [20] 
  
 Avskaffande av revisionsplikten för små  
  
 företag. [32] 
  
 Framtidens polisutbildning. [39] 
  
 Människohandel och barnäktenskap – ett för stärkt  
  
 straffrättsligt skydd+ bilaga. [41] 
  
 Normgivningsmakten.  
  
 Expertgruppsrapport XI. [42] 
  
 Tre rapporter till Grundlagsutredningen. [43] 
  
 Frågor om hyra och bostadsrätt. [47] 
  
 Aktiekapital i privata aktiebolag. [49] 
  
 Krisberedskapen i grundlagen. 
  
 Översyn och internationell utblick. 
  
 Expertgruppsrapport. [61] 
  
 Förstärkt skydd för företagshemligheter. [63] 
  
 Sekretess och offentliga biträden i utlännings ärenden.  
  
 [65] 
  
 Enklare redovisning. [67] 
  
 Uppföljning av kriminalvårdens effektiviseringsarbete.  
  
 [71] 
  
 Ägande och förvaltning av hyreshus. [75] 
  
 Revisorers skadeståndsansvar. [79] 
  
 Stalkning – ett allvarligt brott. [81] 
  
 Vägen tillbaka för överskuldsatta. [82] 
  
 Straff i proportion till brottets allvar. [85] 
  
 Utrikesdepartementet 
  
 Immunitet för stater och deras egendom. [2] 
  
 Konsulär katastrofinsats. [23] 
  
 Försvarsdepartementet 
  
 Skyddet för samhällsviktig verksamhet. [50] 
  
 Kustbevakningens rättsliga befogenheter. [55] 
  
 Socialdepartementet 
  
 Omreglering av apoteksmarknaden. [4] 
  
 21+1 2. En ny myndighet för tillsyn  
  
 och effektivitetsgranskning av social försäkringen.  
  
 [10]. 
  
 LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem. [15] 
  
 Evidensbaserad praktik inom socialtjänsten 
  
 – till nytta för brukaren. [18] 
  
 Apoteksdatalagen. [28] 
  
 Detaljhandel med vissa receptfria läkemedel.  
  
 [33] 
  
 Vårdval i Sverige. [37] 
  
 Handel med läkemedel för djur. [46] 
  
 Värdigt liv i äldreomsorgen. [51] 
  
 Arbetsförmåga?  
  
 En översikt av bedömningsmetoder i  
  
 Sverige och andra länder. [66] 
  
 Möjlighet att leva som andra. Ny lag om stöd  
  
 och service för vissa personer med  
  
 funktionsnedsättning. + Bilagor + Lättläst  
  
 + Daisy. [77] 
  
 Eftersök av trafikskadat vilt. En kostnad för  
  
 trafikförsäkringen. [78] 
  
 Finansdepartementet 
  
 Finansiella sektorn bär frukt.  
  
 Analys av finansiella sektorn ur ett svenskt  
  
 perspektiv. [12] 
  
 Timmar, kapital och teknologi  
  
 – vad betyder mest?  
  
 En analys av produktivitetsutvecklingen  
  
 med hjälp av tillväxtbokföring. [14] 
  
 Permanent förändring.  
  
 Globalisering, strukturomvandling  
  
 och sysselsättningsdynamik. [21] 
  
 Ett stabsstöd i tiden. [22] 
  
 Lättare att samverka  
  
 – förslag om förändringar i samtjänstlagen. 
  
 [34] 
  
 Svenska Spels nätpoker. En utvärdering. [36] 
  
 EU, allmännyttan och hyrorna. 
  
 + Bilagor. [38] 
  
 Skattelättnader för hushållstjänster. [57] 
  
 Personnummer och samordningsnummer. [60] 
  
 Välja fritt och välja rätt. Drivkrafter för  
  
 rationella utbildningsval. [69] 
  
 Rätt och riktigt. Åtgärder mot felaktiga ut betalningar  
  
 från välfärdssystemen. [74] 
  
 F-skatt åt flera. [76] 
  
 Beskattningstidpunkten för näringsverksam het.  
  
 [80] 
  
 Utbildningsdepartementet 
  
 Världsklass! Åtgärdsplan för den kliniska  
  
 forskningen. [7] 
  
 Bidrag på lika villkor. [8] 
  
 Frihet för studenter – om hur kår- och  
  
 nationsobligatoriet kan avskaffas. [11] 
  
 Frivux – valfrihet i vuxenutbildningen. [17] 
  
 Framtidsvägen – en reformerad gymnasieskola  
  
 + Bilagedel. [27] 
  
 Yrkeshögskolan. För yrkeskunnande i  
  
 förändring. [29] 
  
 Forskningsfinansiering – kvalitet och 
  
 relevans.[30] 
  
 Legitimation och skärpta behörighets regler 
  
 . [52] 
  
 Jordbruksdepartementet 
  
 Mångfald som möjlighet. Åtgärder för ökad  
  
 integration på landsbygden. [56] 
  
 Miljödepartementet 
  
 Att slutförvara långlivat farligt avfall i under marksdeponi  
  
 i berg. [19] 
  
 Svensk klimatpolitik. [24] 
  
 Miljödomstolarna – domkretsar – lokalisering  
  
 – handläggningsregler. [31] 
  
 En utvecklad havsmiljöförvaltning. [48] 
  
 Myndighet för miljön  
  
 – en granskning av Naturvårdsverket. [62] 
  
 Bygg – helt enkelt! [68] 
  
 Slutförvaring av kärnavfall. Kärnavfallsrådets  
  
 yttrande över SKB:s Fud-program 2007.  
  
 [70] 
  
 Kemikalietillsyn  
  
 – organisation och finansiering. [73] 
  
 Prövning av vindkraft. [86] 
  
 Näringsdepartementet 
  
 Barlastvattenkonventionen – om Sveriges  
  
 anslutning. [1] 
  
 Transportinspektionen. En myndighet för  
  
 all trafik. + Bilagor. [9] 
  
 Bättre kontakt via nätet – om anslutning 
  
 av förnybar elproduktion.  
  
 + Mack: Grid issues for electricity  
  
 production based on renewable energy  
  
 sources in Spain, Portugal, Germany, and  
  
 United Kingdom. [13] 
  
 Ett energieffektivare Sverige + Bilaga. [25] 
  
 Bredband till hela landet. [40] 
  
 Transportinspektionen. Ansvarslag för  
  
 vägtrafiken m.m. [44] 
  
 Styra rätt! Förslag om Sjöfartsverkets  
  
 organisation. [53] 
  
 Effektivare signaler. [72] 
  
 Alkolås för rattfyllerister och körkortsprov  
  
 i privat regi. [84] 
  
 Integrations- och jämställdhetsdepartementet 
  
 Könsdiskriminerande reklam.  
  
 Kränkande utformning av kommersiella  
  
 meddelanden. [5] 
  
 Rapporter från en mr-verkstad. [45] 
  
 Egenansvar – med professionellt stöd. [58] 
  
 Kulturdepartementet 
  
 Värna språken – förslag till språklag. [26] 
  
 Digital-TV-övergången.  
  
 + Engelsk översättning.[35] 
  
 Föreningsfostran och tävlingsfostran.  
  
 En utvärdering av statens stöd till idrotten.  
  
 [59] 
  
 Kontinuitet och förändring. + Lättläst +  
  
 Daisy. [64] 
  
 Arbetsmarknadsdepartementet 
  
 Obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. [54] 
  
 Avgifter inom arbetslöshetsförsäkringen. [83]