Till statsrådet och chefen för Närings- och handelsdepartementet 
 Den 26 september 1996 bemyndigade regeringen chefen för Närings- och handelsdepartementet, statsrådet Smith, att tillkalla en särskild utredare med uppgift att lägga fram förslag till ett program för att på- skynda livsmedelssektorns förnyelse och expansion. 
 Med stöd av bemyndigandet förordnade chefen för Närings- och handelsdepartementet landshövding Rocha som särskild utreda- re fr.o.m. den 21 oktober 1996. 
 Till experter förordnades den 12 november 1996 förhandlings- direktör  
 Wright och lantbruksdirektör White. Den 10 december 1996 förordnades civilingenjör Nunez, filosofie doktor Wright, civilingenjör  
 Stephens 
  Nord- strand, departementssekreterare Lewis, ombudsman Jan- Richards och departementsråd Bishop. Den 7 januari 1997 förordnades författare Wallace. 
 Till sekreterare förordnades jur. kand. Kelley fr.o.m. den 15 december 1996 och som biträdande sekreterare civilingenjör Thomas fr.o.m. den 13 januari 1997. 
 Härmed överlämnas betänkandet En livsmedelsstrategi för Sverige (SOU 1997:167) från utredningen om vissa frågor av särskild betydelse för livsmedelssektorns omställning och expansion. 
 Särskilt yttrande har lämnats av  
 Wright. 
 Stockholm i december 1997 
 'UNNAR "J¶RK 
 3TEFAN 2AVELIN 
  
 SOU 1997:167 
  
 )May  
 5 
  
 Innehåll 
  
 3AMMANFATTNING  
  
 1.1 
  
 Direktiven................................................................................... 
  
 13 
  
 1.2 
  
 Utredningens genomförande ...................................................... 
  
 13 
  
 1.3 
  
 Dispositionen av betänkandet .................................................... 
  
 15 
  
 1.4 
  
 Utredningens överväganden och förslag.................................... 
  
 15 
  
 ,Ware I 3VERIGE OCH I %5  
  
 2.1 Sverige........................................................................................ 
  
 27 
  
 2.2 EU 32 
  
 (UR SER FRAMTIDEN UT  
  
 3.1 
  
 Bakgrund .................................................................................... 
  
 35 
  
 3.2 
  
 Inhemska faktorer....................................................................... 
  
 37 
  
 3.2.1 Konsumtionen ......................................................................... 
  
 37 
  
 3.2.2 Andra inhemska faktorer för utbud och efterfrågan................ 
  
 38 
  
 3.3 
  
 Internationella faktorer............................................................... 
  
 40 
  
 3.3.1 EU:s jordbrukspolitik .............................................................. 
  
 40 
  
 3.3.2 Övrigt ...................................................................................... 
  
 43 
  
 3.4 
  
 Utredningens överväganden....................................................... 
  
 43 
  
 3.5 
  
 Utredningens förslag .................................................................. 
  
 45 
  
 %N Robinson  
  
 4.1 
  
 Inledning .................................................................................... 
  
 47 
  
 4.2 
  
 Bakgrund .................................................................................... 
  
 48 
  
 4.3 
  
 Nya förutsättningar för en expanderande livsmedelssektor ....... 
  
 49 
  
 4.4 
  
 Utredningens förslag .................................................................. 
  
 51 
  
 *ORDBRUKETS KONKURRENSSITUATION  
  
 5.1 
  
 Inledning .................................................................................... 
  
 60 
  
 5.2 
  
 Allmänt om jordbruket i Sverige................................................ 
  
 62 
  
 5.2.1 Produktionen i jordbruket ....................................................... 
  
 62 
  
 5.2.2 Struktur.................................................................................... 
  
 63 
  
 5.2.3 Vegetabilier ............................................................................. 
  
 65 
  
 6  
 )May 
  
 SOU 1997:167 
  
 5.2.4 Animalier................................................................................. 
  
 66 
  
 5.2.5 Integrerad produktion – IP ...................................................... 
  
 67 
  
 5.2.6 Ekologisk produktion .............................................................. 
  
 68 
  
 5.2.7 Nya nischprodukter ................................................................. 
  
 70 
  
 5.3 Jordbruksekonomiska förhållanden ........................................... 
  
 72 
  
 5.3.1 Sektorskalkyl för jordbruket ................................................... 
  
 72 
  
 5.3.2 Direktstöd inom EU och i Sverige .......................................... 
  
 74 
  
 5.3.3 Resultatet för vissa företag och produktgrenar ....................... 
  
 78 
  
 5.4 Jämförelser mellan Sverige, Danmark och Finland ................... 
  
 80 
  
 5.4.1 Inledning ................................................................................. 
  
 80 
  
 5.4.2 Klimat och odlingsförutsättningar .......................................... 
  
 81 
  
 5.4.3 Struktur, produktion och priser ............................................... 
  
 82 
  
 5.4.4 Direktstöd till jordbruket......................................................... 
  
 86 
  
 5.4.4.1 Richardson och djurersättningar till följd av  
 CAP-reformen 
  
 86 
  
 5.4.4.2 Miljöersättningar 
  
 87 
  
 5.4.4.3 Investeringsstöd 
  
 87 
  
 5.4.4.4 Regionalstöd och nationella övergångsstöd 
  
 88 
  
 5.4.4.5 Sammanfattning av direktstöd till jordbruket 
  
 89 
  
 5.4.4.6 Vissa andra stöd till jordbruket 
  
 90 
  
 5.4.5 Djurskydds- och foderbestämmelser....................................... 
  
 91 
  
 5.4.6 Miljöbestämmelser.................................................................. 
  
 93 
  
 5.4.7 Beskattning av jordbruk .......................................................... 
  
 93 
  
 5.4.7.1 Inkomstskatt och egenavgifter 
  
 93 
  
 5.4.7.2 Fastighetsskatter 
  
 95 
  
 5.4.7.3 Energi- och miljöskatter 
  
 95 
  
 5.4.7.4 Produktionsavgifter 
  
 98 
  
 5.4.7.5 Återföring av skatter till jordbruket 
  
 98 
  
 5.4.8 Sammanfattande analys av konkurrensförhållandena ............. 
  
 99 
  
 5.4.8.1 Inverkan på sektorns ekonomi 
  
 101 
  
 5.4.8.2 Jämförelse mellan Sverige och Danmark med utgångspunkt i 
  
 några svenska typgårdar 
  
 104 
  
 5.5 Utredningens överväganden..................................................... 
  
 110 
  
 5.5.1 Inledning ............................................................................... 
  
 110 
  
 5.5.2 Jordbrukets konkurrenskraft – en jämförelse mellan 
  
 Sverige, Danmark och Finland ....................................... 
  
 111 
  
 5.5.2.1 Klimat och jordbruksstöd 
  
 112 
  
 5.5.2.2 Jordbrukets lönsamhet 
  
 113 
  
 5.5.2.3 Svenska särregler om djurskydd m.m. 
  
 114 
  
 5.5.2.4 Energi- och miljöskatter 
  
 115 
  
 5.5.2.5 Effektivitet 
  
 117 
  
 5.5.2.6 Nya nischprodukter 
  
 118 
  
 5.6 Utredningens förslag ................................................................ 
  
 119 
  
 4R¤DG¥RDSN¤RINGENS KONKURRENSSITUATION  
  
 6.1 Inledning .................................................................................. 
  
 124 
  
 SOU 1997:167 
  
 )May  
 7 
  
 6.2 Produktionen i trädgårdssektorn .............................................. 
  
 125 
  
 6.2.1 Inledning ............................................................................... 
  
 125 
  
 6.2.2 Frilandsodling ....................................................................... 
  
 126 
  
 6.2.2.1 Köksväxter på friland 
  
 127 
  
 6.2.2.2 Fruktodlingen 
  
 127 
  
 6.2.2.3 Bärodling 
  
 128 
  
 6.2.2.4 Snittblommor på friland 
  
 128 
  
 6.2.2.5 Plantskola 
  
 128 
  
 6.2.3 Växthusodlingen ................................................................... 
  
 128 
  
 6.2.3.1 Köksväxter 
  
 130 
  
 6.2.3.2 Snittblommor i växthus 
  
 130 
  
 6.2.3.3 Krukväxter 
  
 130 
  
 6.2.3.4 Lökblommor 
  
 130 
  
 6.2.3.5 Utplanteringsväxter 
  
 131 
  
 6.2.3.6 Sticklingar och småplantor 
  
 131 
  
 6.2.4 Integrerad produktion – IP .................................................... 
  
 131 
  
 6.2.5 Ekologisk trädgårdsodling .................................................... 
  
 132 
  
 6.3 Sysselsättning........................................................................... 
  
 132 
  
 6.4 Internationell konkurrens ......................................................... 
  
 133 
  
 6.4.1 Frilandsprodukter .................................................................. 
  
 134 
  
 6.4.2 Växthusprodukter.................................................................. 
  
 134 
  
 6.4.3 WTO...................................................................................... 
  
 136 
  
 6.5 Vissa jämförelser med Danmark och Nederländerna .............. 
  
 137 
  
 6.5.1 Klimat och odlingsförutsättningar ........................................ 
  
 137 
  
 6.5.2 Kostnader och stöd i produktionen ....................................... 
  
 138 
  
 6.5.2.1 Kostnader för arbetskraft 
  
 138 
  
 6.5.2.2 Energi 
  
 139 
  
 6.5.2.3 Handelsgödsel 
  
 142 
  
 6.5.2.4 Biologisk bekämpning 
  
 142 
  
 Bekämpningsmedel 
  
 143 
  
 6.5.2.6 Övriga skatter 
  
 143 
  
 6.5.2.7 Sammanfattning av produktionsavgifter och skatter i olika länder144 
  
 6.5.2.8 Investeringsstöd 
  
 145 
  
 6.5.2.9 Startstöd 
  
 146 
  
 6.5.2.10 Statlig lånegaranti 
  
 147 
  
 6.5.2.11 Övriga stöd 
  
 148 
  
 6.6 EU:s marknadsordningar.......................................................... 
  
 149 
  
 6.6.1 Frukt och grönsaker............................................................... 
  
 149 
  
 6.6.1.1 Kvalitetskontroll av frukt och grönsaker 
  
 151 
  
 6.6.1.2 Levande växter och blomsterprodukter 
  
 152 
  
 6.7 Kollektiva medel ...................................................................... 
  
 153 
  
 6.7.1 Danmark................................................................................ 
  
 154 
  
 6.7.1.1 Avgifter till produktionsavgiftsfonden 
  
 154 
  
 6.7.1.2 Finansiering av promilleavgiftsfonden 
  
 155 
  
 6.7.1.3 Fondernas användningsområde 
  
 155 
  
 6.7.2 Nederländerna ....................................................................... 
  
 156 
  
 8  
 )May 
  
 SOU 1997:167 
  
 6.8 Forskning och försöksverksamhet............................................ 
  
 156 
  
 6.8.1 Skogs- och jordbrukets forskningsråd................................... 
  
 156 
  
 6.8.2 Sveriges lantbruksuniversitet ................................................ 
  
 157 
  
 6.8.2.1 Elitplantstationen i Balsgård 
  
 157 
  
 6.8.2.2 Kiviks försöksstation 
  
 157 
  
 6.9 Rådgivning ............................................................................... 
  
 158 
  
 6.9.1 Danmark................................................................................ 
  
 159 
  
 6.9.2 Nederländerna ....................................................................... 
  
 159 
  
 6.10 Trädgårdsnäringens förslag till åtgärder ................................ 
  
 159 
  
 6.10.1 Kostnader för tillfällig skördearbetskraft ............................ 
  
 159 
  
 6.10.2 Energiskatt........................................................................... 
  
 160 
  
 6.10.3 Miljö- och växtskyddsfrågor ............................................... 
  
 161 
  
 6.10.4 Miljöskatter ......................................................................... 
  
 161 
  
 6.10.5 Investeringsstöd................................................................... 
  
 161 
  
 6.10.6 Finansiering av kvalitetskontroll......................................... 
  
 162 
  
 6.10.7 Kollektiv fond ..................................................................... 
  
 162 
  
 6.10.8 Rådgivning .......................................................................... 
  
 162 
  
 6.11 Motioner................................................................................. 
  
 163 
  
 6.12 Sammanfattande analys av konkurrensförhållanden.............. 
  
 163 
  
 6.13 Utredningens överväganden................................................... 
  
 164 
  
 6.13.1 Inledning ............................................................................. 
  
 164 
  
 6.13.2 Strukturstöd ......................................................................... 
  
 166 
  
 6.13.3 Växthusuppvärmning och koldioxidbeskattning................. 
  
 167 
  
 6.13.4 Arbetskraftsförhållanden..................................................... 
  
 169 
  
 6.13.5 Utvecklingsinsatser för trädgårdsnäringen.......................... 
  
 170 
  
 6.13.6 Statistik................................................................................ 
  
 171 
  
 6.14 Utredningens förslag .............................................................. 
  
 171 
  
 ,IVSMEDELSINDUSTRIN  
  
 7.1 Bakgrund .................................................................................. 
  
 177 
  
 7.2 Livsmedelsindustrins delbranscher .......................................... 
  
 182 
  
 7.2.1 Slakteri- och charkuteriindustrin........................................... 
  
 182 
  
 7.2.1.1 Inledning 
  
 182 
  
 Rubio 
  
 182 
  
 7.2.1.3 Griskött 
  
 184 
  
 7.2.1.4 Nötkött 
  
 187 
  
 7.2.1.5 Fågelkött 
  
 188 
  
 7.2.2 Mejeriindustrin...................................................................... 
  
 192 
  
 7.2.2.1 Produktion 
  
 192 
  
 7.2.2.2 Internationella faktorer 
  
 193 
  
 7.2.2.3 Synpunkter från branschen 
  
 194 
  
 7.2.3 Kvarn- och bageriindustrin ................................................... 
  
 195 
  
 7.2.3.1 Kvarnindustrin 
  
 196 
  
 7.2.3.2 Bageriindustrin 
  
 197 
  
 SOU 1997:167 
  
 )May  
 9 
  
 7.2.4 Glassindustrin 
  
 ........................................................................ 
  
 202 
  
 7.2.4.1 Branschförhållanden 
  
 202 
  
 7.2.4.2 Synpunkter från branschen 
  
 202 
  
 7.2.5 Fisk- och fiskkonservindustrin.............................................. 
  
 203 
  
 7.2.5.1 Branschförhållanden 
  
 203 
  
 7.2.5.2 Synpunkter från branschen 
  
 203 
  
 7.2.6 Sockerindustrin ..................................................................... 
  
 204 
  
 7.2.6.1 Synpunkter från branschen 
  
 205 
  
 7.2.7  
 Frukt-, 
  bär- och ........................................grönsaksindustrin 
  
 205 
  
 7.2.7.1 Branschförhållanden 
  
 205 
  
 7.2.8 Olje- och fettindustrin ........................................................... 
  
 206 
  
 7.2.8.1 Branschförhållanden 
  
 206 
  
 7.2.8.2 Synpunkter från branschen 
  
 207 
  
 7.2.9 Choklad- och konfektyrindustrin .......................................... 
  
 208 
  
 7.2.9.1 Branschförhållanden 
  
 208 
  
 7.2.9.2 Synpunkter från branschen 
  
 208 
  
 7.2.10 Vin- och spritdryckesindustrin............................................ 
  
 209 
  
 7.2.11 Malt- och läskedrycksindustrin ........................................... 
  
 210 
  
 7.2.11.1 Branschförhållanden 
  
 210 
  
 7.2.11.2 Produktskatten på öl 
  
 210 
  
 7.2.11.3 Import av läskedrycker från Norge 
  
 211 
  
 7.2.11.4 Synpunkter från branschen 
  
 212 
  
 7.2.12 Övrig livsmedelsindustri ..................................................... 
  
 212 
  
 7.2.12.1 Inledning 
  
 212 
  
 7.2.12.2 Förädlade potatisprodukter 
  
 213 
  
 7.3 
  
 Sveriges 
  
 betydelse 
  
 för 
  
 utlandsägda 
  
 företags 
  
 konkurrenssituation......................................................... 
  
 215 
  
 7.3.1 Marknad ................................................................................ 
  
 216 
  
 7.3.2 Konkurrens............................................................................ 
  
 216 
  
 7.3.3 Teknologier och kompetenser som skapar konkurrenskraft . 217 
  
 7.3.4 Svenska råvarors ...................................................betydelse 
  
 218 
  
 7.3.5 FoU och kompetensutveckling.............................................. 
  
 218 
  
 7.3.6 Myndigheter och .........................................konkurrenskraft 
  
 219 
  
 7.4 Småskalig livsmedelsförädling ................................................ 
  
 219 
  
 7.4.1 Inledning ............................................................................... 
  
 219 
  
 7.4.2 Aktuell utveckling för småskalig gårdsbaserad 
  
 livsmedelsförädling......................................................... 
  
 222 
  
 7.5 Konkurrenslagen ...................................................................... 
  
 223 
  
 7.6 Utredningens överväganden..................................................... 
  
 224 
  
 7.6.1 Allmänt.................................................................................. 
  
 224 
  
 7.6.2 Slakt- och charkuteriindustrin ............................................... 
  
 227 
  
 7.6.2.1 Charkuteri 
  
 227 
  
 7.6.2.2 Griskött 
  
 227 
  
 7.6.2.3 Nötkött 
  
 229 
  
 Schroeder 
  
 230 
  
 10  
 )May 
  
 SOU 1997:167 
  
 7.6.3 Mejeriindustrin...................................................................... 
  
 231 
  
 7.6.4 Kvarn- och bageriindustrin ................................................... 
  
 233 
  
 7.6.5 Förädlade potatisprodukter ................................................... 
  
 234 
  
 7.6.6 Småskalig gårdsbaserad livsmedelsförädling ....................... 
  
 235 
  
 7.6.7 Konkurrenslagen ................................................................... 
  
 236 
  
 7.7 Utredningens förslag ................................................................ 
  
 237 
  
 ORSKNING UTVECKLING OCH KOMPETENSH¶JNING F¶R LIVSMEDELSINDUSTRINS F¶RNYELSE OCH EXPANSION  
  
 8.1 
  
 Inledning .................................................................................. 
  
 243 
  
 8.2 
  
 Livsmedelsindustrins  
 FoU-behov ............................................ 
  
 245 
  
 8.2.1 Inledning ............................................................................... 
  
 245 
  
 8.2.2 Identifierade behovsområden ................................................ 
  
 246 
  
 8.3 
  
 Innehåll och volym av livsmedelsrelaterad FoU...................... 
  
 247 
  
 8.3.1 
  
 Kartläggning av nuvarande FoU avseende 
  
 livsmedelssektorn, exklusive primärnäring .................... 
  
 247 
  
 8.3.2 Finansiering av den offentliga  
 FoU-verksamheten ............... 
  
 253 
  
 8.3.3 Nya programsatsningar som ej återspeglas i kartläggningen 254 
  
 8.3.4 Beskrivning av FoU för livsmedelssektorns primärnäring ... 
  
 255 
  
 8.3.4.1 Inledning 
  
 255 
  
 8.3.4.2 Forskningsverksamhet vid SLU av relevans för livsmedelssektorn256 
  
 8.3.4.3  
 FoU-verksamhet 
  vid Jordbrukstekniska institutet 
  
 257 
  
 8.3.4.4  
 FoU-verksamhet 
  inom Statens veterinärmedicinska anstalt 
  
 257 
  
 8.3.4.5  
 FoU-verksamhet 
  inom fiskesektorn 
  
 258 
  
 8.3.4.6 Primärnäringens egen  
 FoU-verksamhet 
  
 258 
  
 8.3.5 Beskrivning av kunskapsgenererande kompetenscentrum.... 
  
 259 
  
 8.3.5.1 Lund 
  
 259 
  
 8.3.5.2 Göteborg 
  
 260 
  
 8.3.5.3 Uppsala 
  
 260 
  
 8.3.5.4 Stockholm 
  
 261 
  
 8.3.5.5 Linköping 
  
 261 
  
 8.3.6 Av näringslivet finansierad  
 FoU-verksamhet ....................... 
  
 262 
  
 8.3.6.1 Livsmedelsrelaterad  
 FoU-verksamhet 
  
 262 
  
 8.3.6.2 Jämförelse med andra branscher 
  
 264 
  
 8.4 Internationell överblick ............................................................ 
  
 265 
  
 8.4.1 Internationaliseringen av livsmedelsföretagen och dess 
  
 inverkan på  
 FoU-systemet .............................................. 
  
 265 
  
 8.4.1.1 Något om de viktigaste företagen 
  
 266 
  
 8.4.2  
 FoU-satsningar 
  i andra länder ............................................... 
  
 268 
  
 8.4.2.1 Inledning 
  
 268 
  
 8.4.2.2 Finland 
  
 269 
  
 8.4.2.3 Danmark 
  
 270 
  
 Kent 
  
 271 
  
 8.4.2.5 Nederländerna 
  
 271 
  
 8.4.2.6 Storbritannien 
  
 272 
  
 SOU 1997:167 
  
 )May  
 11 
  
 8.4.2.7 Sammanfattning 
  
 273 
  
 8.4.3 Internationella forskningsprogram ........................................ 
  
 273 
  
 8.5 Kunskapsutbyte och kompetenshöjning................................... 
  
 275 
  
 8.5.1 Inledning ............................................................................... 
  
 275 
  
 8.5.2 Livsmedelsföretagens behov av kunskap och kompetens..... 
  
 276 
  
 8.5.2.1 Förutsättningar för förnyelse 
  
 276 
  
 8.5.2.2 Stora och små företag 
  
 278 
  
 8.5.2.3 Andra företag som kunskapskällor för livsmedelsföretagen 
  
 281 
  
 8.5.3 Kunskaps- och problemöverföring........................................ 
  
 283 
  
 8.5.3.1 Krav på överföringsaktörer 
  
 283 
  
 8.5.3.2 Befintliga aktörer och projekt 
  
 283 
  
 8.5.3.3 Styrkor och brister i det nuvarande överföringssystemet 
  
 288 
  
 8.5.3.4 Olika företag kräver olika åtgärder 
  
 289 
  
 8.5.4 Utbildning och fortbildning för livsmedelsindustrin ............ 
  
 291 
  
 8.5.4.1 Industrins behov av kompetenshöjning 
  
 291 
  
 8.5.4.2 Befintliga gymnasieutbildningar 
  
 292 
  
 8.5.4.3 Befintliga högskoleutbildningar 
  
 293 
  
 8.5.4.4 Möter utbildningarna industrins behov? 
  
 295 
  
 8.5.4.5 Fortbildning för livsmedelsindustrin 
  
 297 
  
 8.6 Utredningens överväganden..................................................... 
  
 298 
  
 8.7 Utredningens förslag ................................................................ 
  
 301 
  
 8.7.1 Vision, övergripande mål och strategier ............................... 
  
 302 
  
 8.7.2 Sammanfattning av förslag till samlat nationellt FoU- 
  
 program........................................................................... 
  
 303 
  
 8.7.3 Program för industriella samverkansprojekt ......................... 
  
 303 
  
 8.7.4 Tre kunskapshöjande ramprogram........................................ 
  
 305 
  
 8.7.4.1 Ramprogram 1 – Konsument- och marknadskunskap 
  
 305 
  
 8.7.4.2 Ramprogram 2 – Process- och produktionsteknik 
  
 306 
  
 8.7.4.3 Ramprogram 3 – Kunskaper för framtagande av innovativa 
  
 produkter 
  
 307 
  
 8.7.5 Program för kunskapsutbyte och kompetenshöjning ............ 
  
 308 
  
 8.7.5.1 Stöd för uppbyggnad av förmedlingsenheter för 
  
 livsmedelsbranschen 
  
 309 
  
 8.7.5.2 Förslag till delprogram 
  
 310 
  
 8.7.6 Övriga förslag........................................................................ 
  
 311 
  
 8.7.7 Organisation och finansiering ............................................... 
  
 312 
  
 )NSATSER F¶R ¶KAD EXPORT  
  
 9.1 Sveriges export av livsmedel ................................................... 
  
 315 
  
 9.2 Exportfrämjande åtgärder ........................................................ 
  
 320 
  
 9.2.1 Exportfrämjande i några  
 EU-länder 
  utom Sverige................ 
  
 320 
  
 9.2.1.1 Danmark 
  
 321 
  
 9.2.1.2 Finland 
  
 322 
  
 9.2.1.3 Frankrike 
  
 322 
  
 9.2.1.4 Nederländerna 
  
 323 
  
 12  
 )May 
  
 SOU 1997:167 
  
 9.2.2 Exportfrämjande i Sverige – Food From Sweden 
  
 ................. 
  
 324 
  
 9.2.2.1 Bakgrund 
  
 324 
  
 9.2.2.2 Organisation 
  
 324 
  
 9.2.2.3 Målsättning 
  
 325 
  
 9.2.2.4 Utvärdering av verksamheten 
  
 325 
  
 9.2.2.5 Food From Swedens framtida inriktning och roll 
  
 329 
  
 9.2.2.6 Betalar sig gemensamma åtgärder för att befrämja export? 
  
 331 
  
 9.2.3 EU:s exportbidrag ................................................................. 
  
 331 
  
 9.2.4 Exportkreditgarantier ............................................................ 
  
 333 
  
 9.2.5 Andra möjliga vägar för exportfrämjande ............................ 
  
 334 
  
 9.3 Utredningens överväganden..................................................... 
  
 335 
  
 9.4 Utredningens förslag ................................................................ 
  
 336 
  
 INANSIERING AV UTREDNINGENS F¶RSLAG  
  
 10.1 Inledning ................................................................................ 
  
 341 
  
 10.2 Finansiering............................................................................ 
  
 343 
  
 2EDOVISNING AV KONSEKVENSER AV UTREDNINGENS F¶RSLAG  
  
 11.1 
  
 Konsekvenser av utredningens förslag för regionalpolitiken 345 
  
 11.2 
  
 Konsekvenser av utredningens förslag för 
  
 jämställdhetspolitiken ..................................................... 
  
 345 
  
 11.3 Konsekvenser av utredningens förslag för brottsligheten och 
  
 det brottsförebyggande arbetet ....................................... 
  
 346 
  
 11.4 Konsekvenser av utredningens förslag för offentliga 
  
 åtaganden ........................................................................ 
  
 346 
  
 323+),4 9442!.$%  
 "),!'! 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 13 
  
 1 Sammanfattning 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Utredningens uppgift har varit att lägga fram förslag till ett program för att påskynda livsmedelssektorns förnyelse och expansion. Direktiven för utredningen bifogas som bilaga. I direktiven anges bl.a. att livs- medelssektorn har en avgörande betydelse för landsbygdsutveckling, regional utveckling och för att upprätthålla odlingslandskapets natur- och kulturvärden. Vidare framhålls det samband som finns mellan pro- duktionen av jordbruksråvaror och livsmedelsindustrin. Utredningen skall särskilt studera frågor kring förutsättningarna att förstärka livs- medelssektorns internationella konkurrenskraft, bl.a. genom att öka för- ädlingsgraden och exporten samt förbättra försörjningen med hö gkvali- tativa råvaror. 
 Uppgiften har också varit att lägga fram förslag till finansiering av den höjda ambitionsnivån för miljöstödet till jordbruket som regering- en föreslagit i budgetpropositionen (prop. 1996/97:1). 
 Den 29 maj 1997 beslutade regeringen att till utredningen överläm- na jordbruksutskottets betänkande 1996/97:JoU13 samt motionerna 1996/97:Jo202, 1996/97:Jo231 och 1996/97:Jo247. Regeringen har genom beslut den 5 juni 1997 till utredningen också överlämnat betän- kandet Svensk mat på  
 EU-fat 
  (SOU 1997:25). 
 Utredningen har antagit namnet Utredningen om livsmedels- sektorns omställning och expansion. 
  
 1.2 
  
 Utredningens genomförande 
  
 Den 13 mars 1997 lämnade utredningen Förslag till finansiering av ett förhöjt miljöstöd till jordbruket till statsrådet och chefen för Närings- 
 och handelsdepartementet. Regeringen hade i budgetpropositionen (prop. 1996/97:l) till riksdagen föreslagit en höjning av miljöstödet. Höjningen var dock ofinansierad till 150 miljoner kronor. Därutöver avsåg uppdraget att föreslå den ytterligare finansiering på 350 miljoner 
  
 14  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 kronor som erfordrades för att miljöstödet skulle kunna utnyttjas fullt ut. Riksdagen kommer att behandla frågan under hösten 1997. Om re- geringens förslag bifalls innebär detta att miljöstödet höjs med 700 miljoner kronor under år 1998 och år 1999. Beloppet finansieras av den svenska staten och EU med hälften var. 
 Företag inom jordbruket och inom stora delar av livsmedelsindust- rin har, till skillnad från företagen i EU, saknat reella möjligheter att arbeta i en öppen konkurrens på en stor marknad. Flertalet företag sak- nar således erfarenhet av att arbeta på en internationell konkurrens- marknad. 
 Utredningen har som sin huvuduppgift därför sökt lösningar för ökad effektivitet inom livsmedelssektorn för såväl på hemma- som på exportmarknaden. Det är enligt utredningen också viktigt att riksdagen antar riktlinjer som ger livsmedelssektorn stabilitet och framtidstro. Detta innebär att det i Sverige måste skapas ett positivt investerings- klimat genom politiska ställningstaganden. Ökade investeringar skapar expansionsmöjligheter och därmed även arbetstillfällen. En effektiv livsmedelssektor i Sverige är också ett viktigt konsumentintresse. 
 Distribution av livsmedel har behandlats av utredningen om ökad konkurrens i handeln med livsmedel i betänkandet Ökad konkurrens i handeln med livsmedel (SOU 1996:144). Genom att frågor om livs- medelsdistribution redan grundligt behandlats i detta betänkande och genom att den nya konkurrenssituationen efter  
 EU-inträdet 
  mest påver- kar jordbruket och livsmedelsindustrin, har utredningen valt att kon- centrera sig på frågor som rör de två sistnämnda sektorerna. Centrala frågor har här varit jordbrukets och industrins konkurrenssituation och effektivitet samt exportfrågor och forskning och utveckling (FoU) inom livsmedelsområdet. Med begreppet livsmedelssektorn avses i detta be- tänkande jordbruket och livsmedelsindustrin, om annat inte sägs. På grund av nödvändigheten att prioritera arbetsuppgifterna, har fiskeri- näringen inte behandlats. 
 Från betänkandet Svensk mat på  
 EU-fat 
  (SOU 1997:25) har visst underlagsmaterial nyttjats och inarbetats. Vidare har utredningen be- aktat de förslag som lagts i betänkandet. 
 Utredningens referensgrupp har sammanträtt 10 gånger. Studieresor har genomförts av utredningen jämte några av dess experter till Dan- mark och södra Sverige. Sekretariatet har genomfört studiebesök i England, Danmark, Finland och Norge. 
 En enkät har sänts ut till omkring 25 företag och organisationer för att bl.a. få synpunkter på problem och möjligheter inom skilda livs- medelsområden samt förslag till hur en ökad effektivitet skall nås för en förbättrad konkurrenskraft på hemma- och på exportmarknaden. 
 En särskild arbetsgrupp under ledning av Nunez har behandlat  
 FoU-frågorna. 
  Genom en enkät har arbetsgruppen kartlagt 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 15 
  
 omfattningen av FoU inom livsmedelsområdet i Sverige. Arbetsgrup- pen har också anordnat ett seminarium med ett  
 100-tal 
  representanter från bl.a. högskolor, universitet och näringsliv. 
  
 1.3 
  
 Dispositionen av betänkandet 
  
 Betänkandet inleds med en sammanfattning som innehåller en beskriv- ning av utredningsuppdraget, dess genomförande och utredningens för- slag. I kapitel 2 lämnas några övergripande uppgifter om jordbrukets och livsmedelsindustrins omfattning i Sverige och inom EU. Där redo- visas också vissa uppgifter om importen av livsmedel. 
 Den framtida livsmedelssektorn påverkas av såväl inhemska fakto- rer som av internationella överenskommelser m.m. En beskrivning av några viktiga faktorer och överenskommelser redovisas i kapitel 3. För att livsmedelssektorns aktörer skall kunna arbeta långsiktigt är det en- ligt utredningen viktigt att riksdagen slår fast riktlinjer för livsmedels- sektorn. Dessa frågor behandlas i kapitel 4. Jordbrukets och trädgårds- näringens konkurrenssituation samt livsmedelsindustrin behandlas i kapitlen 5, 6 och 7. I kapitel 8 behandlas  
 FoU-frågor 
  och i kapitel 9 den svenska livsmedelsexporten. Förslag till finansiering av utredningens förslag lämnas i kapitel 10 och i kapitel 11 redovisas vissa konsekven- ser av utredningens förslag. 
  
 1.4 
  
 Utredningens överväganden och förslag 
  
 Jordbruket och den dominerande delen av svensk livsmedelsindustri kom genom Sveriges  
 EU-inträde 
  år 1995 i en helt ny konkurrens- situation. Tidigare var flertalet av de svenska jordbruksprodukterna skyddade från importkonkurrens. Samtidigt saknade de svenska jord- bruksproducenterna reella möjligheter att utvecklas i en internationell konkurrens samt att exportera sina produkter på internationella mark- nader på grund av EU:s samt andra länders regleringar. Vad gäller EU- marknaden förändrades detta helt genom  
 EU-inträdet. 
  Utöver de be- gränsningar som EU:s jordbrukspolitik med produktionskvoter innebär, finns inga hinder för en fri konkurrens på  
 EU-marknaden 
  mellan pro- ducenterna av jordbruksråvaror i EU. 
 Genom det s.k.  
 RÅK-systemet 
  hade det nyss beskrivna förhållandet med olika slag av handelshinder även en effekt på den dominerande delen livsmedelsindustrin. Dessa delar, som svarade för omkring 80 % av livsmedelsindustrins försäljning, var bl.a. slakt- och  
 charkuteri-, 
  mejeri- och kvarnindustrin. 
  
 16  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Situationen för livsmedelsindustrin efter  
 EU-inträdet 
  medför såväl svårigheter som möjligheter. Svårigheterna består bl.a. i att konkur- renterna, från främst andra  
 EU-länder, 
  har en mångårig erfarenhet av att arbeta utanför det egna landets gränser. Möjligheterna består bl.a. i att nya, stora marknader har öppnat sig genom  
 EU-inträdet. 
  
 Den nya konkurrenssituationen har redan medfört att tillverkarna i Sverige förlorat marknadsandelar, bl.a. på kött- och charkuteriproduk- ter samt på vissa mejeriprodukter. För att nå lönsamhet och bibehålla sysselsättning medför detta krav på omställning av den tidigare icke internationellt konkurrensutsatta livsmedelsindustrin. En ny eller ökad satsning på export måste ske. 
 Utredningen har inte jämfört Sverige med andra  
 EU-länder 
  vad gäller företagandets generella villkor såsom beskattning, arbetsgivar- avgifter m.m. Dessa frågor bör behandlas i samband med ett allmänt övervägande om förutsättningarna att skapa och behålla arbetstillfällen 
 i Sverige. Utredningen vill dock framhålla att det finns en skatte- och avgiftskonkurrens och andra viktiga förhållanden mellan EU:s med- lemsländer som är av stor betydelse för konkurrensen. 
 Utredningen lämnar bl.a. följande synpunkter och förslag. 
 (UR SER FRAMTIDEN UT 
 De svenska livsmedelsföretagen kommer att utsättas för en allt hårdare konkurrens från företag i andra  
 EU-länder 
  och från företag utanför EU genom minskade tullar och andra barriärer som ökar världshandeln. En viktig fråga är härvidlag om de inhemska livsmedelsproducenterna får arbeta under samma villkor som konkurrenterna från  
 EU-marknaden. 
  
 Jordbruket och livsmedelsindustrin i Sverige är till betydande delar ömsesidigt beroende av varandra. Industrin måste ha tillgång till i lan- det producerade råvaror av en god kvalitet och till ett konkurrenskraf- tigt pris. I annat fall finns det risk för en utveckling liknande tekoin- dustrin under 1960- och  
 1970-talen 
  då produktionen i Sverige i avse- värd utsträckning flyttade utomlands. Minskar livsmedelsindustrin i Sverige, mister därvid också det svenska jordbruket köpare. Livsme- delssektorn i Sverige bör enligt utredningen utveckla de förhållanden som ger möjligheter att hävda sig i konkurrens med produktionen från länder med lägre råvarukostnader. 
 Av konsumentpriset på livsmedel är ofta kostnaden för jordbruksrå- varan endast en mindre del. För en framgångsrik svensk export av be- redda livsmedel gäller det – utöver rätt råvara för den aktuella markna- den – även att ha en effektiv produktion, distribution och marknads- föring. Här bör uppmärksammas att det i regel är dyrare att distribuera och sälja beredda livsmedel än att producera dessa. Detta ger möjlig- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 17 
  
 heter för livsmedelsindustrin i länder med en hög livsmedelskvalitet och ett högt kunnande av t.ex. produktionsprocesser, logistik, informa- tionsteknologi och marknadsföring att kunna konkurrera på en interna- tionell marknad – även om inköpspriset på jordbruksråvaror är högre 
 än konkurrenternas. Det finns också flera andra viktiga faktorer. En satsning på FoU, där hela livsmedelskedjan beaktas, är av stor betydel- se. Detsamma gäller att ett bra arbetsklimat finns i företagen då detta påverkar möjligheterna att uppnå ökad effektivitet. 
 Kraftfulla åtgärder måste sättas in för att förhindra en negativ ut- veckling. För att kunna bedöma effekterna av genomförda åtgärder och för att kunna göra ytterligare insatser finns det enligt utredningen ett stort behov av regelbundna analyser av utvecklingen. 
 %N ChristianFör jordbrukets och för livsmedelsindustrins långsiktiga investeringar är det enligt utredningen av allra största vikt att statens inställning till näringarna är fastlagd. Avsaknaden av en klar strategi för hela livsme- delssektorn innebär att man hittills inte haft en helhetssyn för livsme- delspolitiken. Det är nödvändigt att framdeles beakta att alla delar i livsmedelskedjan påverkar varandra och därmed också helheten. Det behövs en livsmedelsstrategi för Sverige. 
 Utredningen föreslår att riksdagen fastställer ett antal riktlinjer för företagandet inom livsmedelssektorn, som ger denna stabila spelregler. I riktlinjerna bör bl.a. anges att statens politik för livsmedelssektorn skall vara inriktad på dess utveckling och expansion. Internationell konkurrenskraft samt lönsamhet är nödvändiga förutsättningar för att livsmedelssektorn skall kunna bidra till att öka sysselsättningen samt till att lägga en god grund för goda villkor i övrigt för de anställda. Därför måste också likvärdiga konkurrensvillkor eftersträvas för jord- bruket och livsmedelsindustrin i Sverige jämfört med övriga EU- länder. 
 Insatser inom FoU är viktiga för att nå allt bättre kvalitet och en högre förädlingsgrad av produkter som marknaden efterfrågar. Nyfö- retagandet inom livsmedelssektorn skall underlättas och stimuleras. 
 De av utredningen föreslagna riktlinjerna är följande: 
  
 Livsmedelssektorns internationella konkurrenskraft skall stärkas. 
  
 Likvärdiga konkurrensvillkor skall eftersträvas för jordbruket och livsmedelsindustrin i Sverige och i EU. 
  
 Produktion av livsmedelsråvaror av god kvalitet till konkurrens- kraftiga priser skall stimuleras. 
  
 Forskning och utveckling skall främjas för livsmedelssektorns ex- pansion. 
  
 18  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Livsmedelsexporten skall främjas. 
  
 Producenterna skall i produktionen av livsmedel tillförsäkra konsu- menterna produkter som är säkra och av god kvalitet till skäliga pri- ser. 
  
 Livsmedelspolitiken skall bedrivas så att produktionen av livsmedel ger konsumenterna ökade valmöjligheter, bl.a. när det gäller pro- dukter från resurshushållande produktionssystem. 
  
 Livsmedelspolitiken skall bedrivas så att företagen i landets olika delar ges bästa möjliga förutsättningar för produktion av livsmedel. 
  
 Småföretagandet och nyföretagandet inom livsmedelssektorn skall stimuleras och utvecklas. 
  
 Skilda slag av livsmedelsfrågor handläggs med nuvarande fördel- 
 ning av arbetsuppgifterna inom flera departement, bl.a. inom Jord- bruksdepartementet, Närings- och handelsdepartementet, Finansdepar- tementet, Miljödepartementet och Inrikesdepartementet. Inom Miller ringskansliet pågår överväganden om regeringens arbetsformer. Utred- ningen har inte tagit ställning till frågan inom vilka organisatoriska former livsmedelsfrågorna skall behandlas. Det finns dock ett nära samband mellan olika frågor som rör livsmedel. Detta gäller t.ex. FoU avseende såväl råvaruproduktion som produktion inom livsmedelsin- dustrin och därmed sammanhängande frågor om bl.a. konsumentens intresse av säkra och hälsosamma produkter. Vidare finns ett nära sam- band mellan kvalitén av råvarorna och därmed även den långsiktiga inriktningen av marknadsföringen för livsmedelsindustriföretaget, både 
 i Sverige och på exportmarknader. Övervägande skäl talar därför för att behandlingen av livsmedelsfrågorna inom Regeringskansliet i huvud- sak samlas till ett departement. 
 *ORDBRUKET 
 Det svenska jordbruket arbetar efter  
 EU-inträdet 
  i en helt ny konkur- renssituation. Det svenska jordbruket har inte, som t.ex. det danska, haft möjlighet att utvecklas i en konkurrens på en sådan stor marknad som  
 EU-marknaden 
  utgör. Utredningen har konstaterat att det finns ett nära och ömsesidigt samband mellan jordbruket och stora delar av livsmedelsindustrin. Är de svenska jordbruksprodukterna inte konkur- renskraftiga, får inte heller livsmedelsindustrin tillgång till inhemska råvaror till ett sådant pris och sådan kvalité som gör industrins pro- dukter konkurrenskraftiga. 
 Även om det svenska jordbrukets lönsamhet förbättras något under år 1997 – främst genom ett ökat miljöstöd – ligger lönsamheten dock på en betydligt lägre nivå än i grannländerna Finland och Danmark. Detta har sin förklaring bl.a. i att det svenska jordbruket påläggs högre 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 19 
  
 skatter och avgifter. Investeringar och en ökad effektivitet är nödvändi- ga förutsättningar för att det svenska jordbruket skall nå en förbättrad internationell konkurrenskraft. För detta krävs incitament. Investeringar kommer inte i gång om förutsättningar för en någorlunda god lönsam- het saknas. 
 De åtgärder som utredningen föreslår medför en viss förbättring av jordbrukets ekonomi. Därigenom uppstår förbättrade möjligheter för jordbrukarna att genom effektiviseringar och investeringar och eventu- ellt genom direkta prissänkningar till livsmedelsindustrin i Sverige, leverera bra livsmedelsråvaror till konkurrenskraftiga priser. Detta för- bättrar i sin tur livsmedelsindustrins konkurrenskraft och därvid tr yggas även avsättningen av jordbrukets produkter. 
 Sverige har vissa konkurrensnackdelar på grund av klimatet i för- hållande till sydligare  
 EU-länder. 
  Några nya eller ändade bestämmelser som uppväger dessa nackdelar föreslås inte heller. Däremot medför detta förhållande att det svenska jordbruket inte kan bära skatter eller avgifter som saknas i konkurrentländerna. Den allt ökande konkurren- sen medför sannolikt att ett antal svenska jordbruk tvingas avveckla sin verksamhet. 
 Jordbruket är efter  
 EU-inträdet 
  – liksom tillverkningsindustrin – konkurrensutsatt och även kapitalintensivt. Utredningen föreslår att jordbruket i beskattningshänseende får samma villkor som tillverk- ningsindustrin vad gäller el och eldningsolja. Detta medför att jordbru- ket får kostnadsminskningar med sammanlagt ca 360 miljoner kr/år. Om övriga  
 EU-länder 
  inom två år inte höjer eller förändrar sina pro- duktionsskatter eller avgifter, såsom beskattningen på dieselolja och handelsgödsel, bör de svenska totala produktionsskatterna för jordbru- ket anpassas till de beskattningsnivåer som gäller i Sveriges konkur- rentländer. 
 Vid Sveriges förhandlingar om medlemskap i EU slöts överens- kommelse om möjlighet att avsätta medel för vissa strukturåtgärder på jordbrukets område. Omkring  
 255–355 
  miljoner kronor, vid ett anta- gande om en  
 EU-finansiering 
  på 33 %, kvarstår av femårsramen 1995– 1999 och kan i praktiken utnyttjas år 1999. För att ta till vara dessa möjligheter behövs en svensk finansiering på ca  
 170–235 
  miljoner kro- nor. Utredningen föreslår att dessa möjligheter till strukturåtgärder ut- nyttjas fullt ut år 1999. Nivån fr.o.m. år 2000 kan inte fastställas förrän efter förhandlingar inom EU om kommande femårs budget för åren  
 2000–2004. 
  
 Utredningen föreslår att staten genom olika former av initialstöd skall stödja verksamhet för nyetablering av nischprodukter inom jord- bruket, t.ex. nypon och havtorn, under förutsättning att verksamheten på sikt har goda möjligheter att bli lönsam. 
  
 20  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 För att nå en ökad effektivitet är det för det svenska jordbruket inte tillräckligt med kapitalinvesteringar utan investeringar i kunskap be- hövs också. Medan de danska jordbrukarna, med stöd av statliga insat- ser, i en betydande omfattning genomgår utbildning för ökad effektivi- tet, saknas sådana omfattande utbildningsinsatser i Sverige. Utredning- en föreslår att en översyn görs av hur sådana – delvis statsfinansiera- de – utbildningsinsatser bör utformas. Utbildningsinsatserna, liksom insatser för ökat exportfrämjande och FoU, föreslås i första hand sättas 
 in under en fyraårsperiod. 
 Det svenska jordbruket har under många år satsat på en god djurhäl- sa samt även anpassat sig till andra, i regel tvingande svenska särregler. Den svenska modellen har skapat en goodwill för svenska produkter. Bestämmelserna medför dock kostnader i större eller mindre utsträck- ning, vilket i sin tur medför ett högre pris i förhållande till produkter från andra länder där dessa bestämmelser saknas. 
 4R¤DG¥RDSN¤RINGEN 
 Enligt utredningens bedömning har Sverige goda förutsättningar att bedriva en bred produktion av trädgårdsprodukter. De förslag som framförs av utredningen bedöms få en gynnsam effekt på sysselsätt- ningsläget inom trädgårdsnäringen. 
 Då det svenska strukturstödet enligt utredningens bedömning inte i någon nämnvärd grad kommer att medverka till en nödvändig struktur- omvandling av växthusodlingen, föreslås ett särskilt  
 5-årigt 
  stödpro- gram inom ramen för EU:s strukturstöd. Stödet föreslås uppgå till 10 miljoner kr/år, varav statligt finansieringsbehov bedöms till 7,5 miljo- ner kr/år. 
 Nuvarande system med koldioxidbeskattning är administrativt komplicerat och får negativa konsekvenser då det baseras på företagens försäljnings- eller omsättningsvärde. Utredningen föreslår därför en generell nedsättning av koldioxidskatten på olja för växthusupp- värmning till i nivå med EU:s mineraloljedirektivs minimiskatt. Försla- get omfattar även de s.k. grönfodertorkarna. Förslaget uppskattas inne- bära en minskning av nuvarande skatteuttag med ca 10 miljoner kr/år. 
 För att bidra till lösningen av trädgårdsnäringens uppenbara pro- blem att tillgodose behovet av säsongbetonad skördearbetskraft, före- slår utredningen att regeringen ger AMS i uppdrag att i samråd med arbetsmarknadens parter finna arbetsformer så att trädgårdsnäringens arbetskraftsbehov bättre kan tillgodoses. 
 För att trygga trädgårdsnäringens långsiktiga behov av utvecklings- insatser, föreslås att staten under en femårsperiod över budgeten anvi- sar 15 miljoner kr/år att användas som en kollektiv resurs för bran- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 21 
  
 schens gemensamma utveckling. Utredningen anser det vara rimligt att trädgårdsnäringen ges ett avgörande inflytande på dessa medels an- vändning inom vissa fastställda generella ramar. 
 De på detta sätt anvisade medlen bör förvaltas av Statens jordbruks- verk. Särskild vikt bör läggas vid programområdena FoU samt mark- nads- och exportfrämjande verksamhet. Utvecklingsinsatserna skall omfatta alla produktionsgrenar och hela landet. 
 ,IVSMEDELSINDUSTRIN 
 Omkring 80 % av livsmedelsproduktionen i Sverige var före EU- inträdet inte internationellt konkurrensutsatt. Det är särskilt denna del av livsmedelsindustrin som tidigare inte kunnat arbeta i och kunnat omformas i internationell konkurrens. Liksom för jordbruket har livsme- delsindustrin behov av utbildningsinsatser för kompetenshöjning. 
 Genom att de större företagen inom livsmedelsindustrin alltmer om- vandlats till processindustrier, har antalet anställda successivt minskat. För bibehållen och ökad sysselsättning behövs därför en expansion. 
 Till detta syftar utredningens förslag om bl.a. ökade insatser för FoU och till exportfrämjande åtgärder. Detta bidrar till att öka sysselsätt- ningen. De nya arbetstillfällena kommer dock till viss del att tillskapas inom branschrelaterade områden såsom insatsindustri, transporter, in- formationsteknologi m.m. 
 För att främja den småskaliga gårdsbaserade livsmedelsproduk- tionen föreslås att Glesbygdsverket får en samordnande funktion för en samverkansgrupp för den gårdsbaserade livsmedelsproduktionen. Gruppen bör ha som huvudmål att öka samordningen mellan olika in- stanser samt få i uppdrag att utarbeta ett samlat program för att främja det gårdsbaserade livsmedelsföretagandet. Totalt föreslås ett anslag på 2 miljoner kronor för samverkansgruppens arbete. 
 Sveriges  
 EU-inträde 
  har medfört ett ökat konkurrenstryck på livs- medelsområdet. Detta har fått en effekt på prisutvecklingen. Ett flertal prissänkningar har skett. Efter inträdet har livsmedelspriserna i genom- snitt i stort sett varit oförändrade – även under beaktande av att mat- momsen sänktes år 1996 från 21 till 12 %. Den reella och den presum- tiva konkurrensen har – genom hotet av ökad import – enligt utred- ningens bedömning haft effekt. Genom att inte några importhinder finns mellan EU:s medlemsländer, är det inte längre enbart Sverige som är konkurrensmarknaden. Därför bör marknaden i regel definieras som EU eller en del därav. Detta bör enligt utredningens mening klart komma till uttryck vid tillämpningen av konkurrenslagen. 
 Socker som insatsvara vid produktion av läskedrycker i Norge är in- köpt på världsmarknaden till ett lägre pris än det socker som används 
  
 22  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 vid produktion av läskedrycker i Sverige. Produkter producerade i Norge har således en betydande konkurrensfördel i förhållande till svensktillverkade produkter. Detta snedvrider konkurrensen mellan länderna. Utredningen föreslår att denna fråga tas upp till överlägg- ningar mellan EU och Norge. Det är också uppenbart att stora skat- teskillnader i konsumentledet leder till en ojämlik konkurrenssituation som snedvrider handeln. Utredningen föreslår att en fortsatt anpassning till beskattningen av öl i andra länder skall ske, framför allt i förhållan- de till Danmark. 
 Några av utredningens förslag på jordbrukets område föreslås bli genomförda snarast medan andra frågor först kan lösas på viss sikt. Till dessa hör den höga svenska beskattningen på dieselolja och handels- gödsel. 
 Förbrukningen av dieselolja utgör en betydande kostnad i jordbru- ket, bl.a. i potatisodlingen. Den svenska produktionen av förädlade potatisprodukter, t.ex. pommes frites och potatismos, har efter EU- inträdet svårigheter att klara importkonkurrensen. Importen kommer främst från Nederländerna. Det råder en ojämlik konkurrenssituation mellan svenska och nederländska odlare av potatis, bl.a. genom de hö- ga dieselskatterna i Sverige och de svenska avgifterna på handelsgödsel och bekämpningsmedel. Utredningen föreslår därför att industrin för förädlade potatisprodukter efter samråd med potatisodlarna lägger fram en handlingsplan för regeringen, som visar under vilka förutsättningar den svenska industrins produkter kan bli konkurrenskraftiga. Denna handlingsplan kan sedan ligga till grund för överväganden om statliga insatser. 
 ORSKNING OCH UTVECKLING 
 Vad gäller livsmedelsindustrins behov av FoU, har utredningen fokuse- rat sig kring livsmedelsindustrins långsiktiga kunskapsbehov för att kunna öka förädlingsgrad och kundanpassning av dess produkter. En grundläggande förutsättning för en framgångsrik livsmedelssektor är att såväl råvaror som förädlade livsmedel produceras utifrån de krav som ställs av marknadens aktörer. 
 Utredningen har inte analyserat primärnäringens långsiktiga behov och har därför inte några förslag som är fokuserade på dess  
 FoU-behov. 
  En avgörande förutsättning för att en nationell satsning skall kunna ge önskat resultat är dock att företag och forskare inom såväl primärledet som inom övriga delar av livsmedelskedjan deltar i programverksam- heten. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 23 
  
 Utredningen föreslår att en översyn görs av den primärnärings- inriktade  
 FoU-verksamheten 
  i syfte att klarlägga om den FoU som sker är relevant utifrån de krav som den nya marknadssituationen ställer. 
 En kartläggning av pågående FoU visar att den offentliga satsningen har en tyngdpunkt på kost/hälsa och säkerhetsproblematiken samt livs- medlens grundläggande kemi. Ett antal områden bedöms vara otill- räckligt bearbetade utifrån förädlingsledets perspektiv, t.ex. process, förpackning, marknad och konsumentkunskap. Utredningen anser att det är nödvändigt att stärka dessa senare områden samt att åstadkomma en bättre koppling till och utnyttjande av den forskning som i dag är relativt omfattande. Utredningen anser vidare att den totala  
 FoU-insat- 
  sen är av otillräcklig omfattning. 
 Ett problem enligt livsmedelsindustrin är att åstadkomma en fokuse- ring på marknadsstyrda och industrinära problemställningar. Man har också svårigheter att hitta vägar att påverka och i viss mån styra forsk- ningsinnehållet. Utredningen anser därför att det finns ett behov en na- tionell koordinering med fokus på industrins behov, där man får stor möjlighet att påverka och i vissa fall styra innehållet av forskningen samt nyttjandet av resultaten. 
 Utredningen föreslår ett nationellt samlat  
 FoU-program 
  med huvud- syftet att detta skall bidra till industriell förnyelse och kompetenshöj- ning i företagen, som samtidigt som det medför en kompetenshöjning vid svenska högskolor och universitet. Detta kan ske genom att FoU- insatsen fokuseras kring industriella problemställningar och genom att tillämpa olika samverkansformer för att förbättra och understödja kun- skapsflödet mellan aktörerna. 
 Kärnan i utredningens förslag utgörs av ett program med industri- ella samverkansprojekt som innehållsmässigt kan behandla frågeställ- ningar inom hela livsmedelskedjan. Omfattningen av offentliga medel föreslås till 40 miljoner kr/år. Näringslivets insats bedöms till  
 25–50 
  % 
 i eget arbete – alternativt i likvida medel – beroende på projektet och företagets struktur och storlek. 
 För att täcka områden som i dag är otillräckligt bearbetade, föreslås även tre kunskapshöjande ramprogram med en omfattning av 25 miljo- ner kr/år, i huvudsak offentliga medel. 
 För att förbättra dialogen mellan olika aktörer och för att åstad- komma en effektivare kunskapsöverföring, föreslås ett åtgärdsprogram för kunskapsutbyte och kunskapshöjning. Omfattningen föreslås till 20 miljoner kr/år i offentliga medel. Näringslivets insatser kan ske i form av egna personella resurser och medfinansiering av utvecklingsprojekt. 
 Det samlade nationella programmet föreslås ha en sammanhållande programledning med en styrelse bestående av representanter för när- ingslivet, forskarvärlden, SJFR och NUTEK. NUTEK förelås få ansva- ret för programledningen. I programledningen bör finnas resurser för 
  
 24  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 effektiv initiering, koordinering, informationsspridning och program- aktiviteter. Vidare krävs resurser för att kunna finansiera erforderliga fördjupningsstudier av strategiska frågor för det livsmedelsrelaterade  
 FoU-systemets 
  framtida utveckling. Finansiellt behov för detta bedöms sammanlagt vara 5 miljoner kr/år. 
 Programmet föreslås pågå under fyra år. Den totala offentliga fi- nansieringen föreslås uppgå till 360 miljoner kronor under denna peri- od. 
 Utredningen har konstaterat att livsmedelsindustrins kompetensnivå är ojämnt fördelad mellan olika delbranscher och företag. Den förefal- ler också vara generellt låg i förhållande till andra industribranscher och i förhållande till de krav som den nya marknadssituationen ställer. Därför föreslås att befintliga utbildningar med anknytning till livs- medelsbranschen på alla nivåer görs till föremål för en översyn som tar sin utgångspunkt i industrins behov. 
 För att bidra till att s.k. mikroföretag skall kunna utvecklas samti- digt som höga krav kan vidmakthållas vad gäller framför allt livsme- delshygien och livsmedelssäkerhet, föreslår utredningen att Livsme- delsverket får i uppdrag att utarbeta kriterier för grundläggande livs- medelsutbildning. En sådan frivillig utbildning skulle kunna erbjudas i första hand mikroföretagen. Utbildningsanordnare kan vara de aktörer som redan i dag genomför utbildning för livsmedelsföretag. 
 %XPORTFR¤MJANDE ¥TG¤RDER 
 Den nya importkonkurrensen har medfört minskade marknadsandelar för företagen i Sverige inom vissa branscher. Detta gäller kött- och charkuteri samt vissa mejerivaror såsom ost och fruktyoghurt. Detta är enligt utredningen en inte oväntad utveckling genom att tidigare skyd- dade marknader nu har öppnats. Men för att bibehålla volymer är det viktigt att företagen i Sverige satsar på en ökad export. 
 Den svenska livsmedelsexporten har utvecklats positivt efter EU- inträdet. Exporten har ökat från 9 till 14,5 miljarder kronor. Livsme- delsexporten av landets totala export är dock blygsam, 2,6 %. 
 Utredningen föreslår att staten under en fyraårsperiod kraftigt ökar sina exportfrämjande åtgärder från nuvarande i genomsnitt 15 miljoner till 50 miljoner kr/år. De svenska insatserna når därvid till den nivå som den danska staten satsat under många år. Vidare föreslås ett pro- gram för uppb yggnaden av ett exportbolag bestående av mindre livs- medelsföretag. Kostnaderna för programutbyggnaden beräknas uppgå till ca 3 miljoner kronor. 
 Statliga exportkreditgarantier är ett betydelsefullt konkurrensmedel vid export till länder där osäkerhet för betalning av exporten av olika 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 25 
  
 skäl föreligger. Sveriges grannländer Finland och Danmark lämnar se- dan länge exportkreditgarantier vid livsmedelsexport till Ryssland. I Sverige lämnade Exportkreditnämnden den första garantin av detta slag på försommaren 1997. Utredningen vill understryka vikten av att Goodman även i fortsättningen lämnar garantier vid export av livsmedel till Ryssland och andra länder där exportkreditgaranti är ett viktigt kon- kurrensmedel. 
 INANSIERING AV F¶RSLAGEN 
 De av utredningens förslag, som föreslås bli genomförda snarast möj- ligt och kunnat kostnadsberäknas, medför att statens inkomster minskar eller att statens utgifter ökar permanent med sammanlagt omkring 541– 606 miljoner kr/år. Kostnader som härrör sig till tidsbegränsade insat- ser uppgår till ca 153 miljoner kr/år. Vissa förslag är beroende av över- enskommelser med EU om en gemensam finansiering. 
 Vissa konkurrenssnedvridande kostnader för jordbruket som därut- över återstår, kan för närvarande inte kostnadsberäknas. Dessa kostna- der, som främst avser beskattningen av diesel och handelsgödsel, är beroende av vad som sker inom EU:s jordbruks- och beskattningspoli- tik. 
 Förslagen innebär en väsentlig ambitionshöjning och det torde där- för inte vara möjligt att i någon högre grad finansiera dessa med om- fördelningar av budgetmedel som i dag berör livsmedelssektorn utan att detta blir kontraproduktivt. Huvuddelen av de resurser som krävs – ge- nom minskade skatteintäkter eller ökade utgifter – måste därför finan- sieras genom att nya medel tillförs. 
 Utredningen beräknar att huvuddelen av de minskade skatteintäkt- erna eller ökade utgifterna kommer att investeras i material, utrustning och kunnande. Detta kommer i sin tur på sikt att ge samhället intäkter eller kostnadsminskningar till ett betydligt högre belopp än de statliga satsningar som föreslås bli genomförda. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 27 
  
 2 
  
 Livsmedelssektorns omfattning i Sverige och i EU 
  
 2.1 
  
 Sverige 
  
 Livsmedelssektorn omfattar primärproduktion – dvs. produktion av jordbruksråvaror av skilda slag – och industriell produktion av färdiga livsmedel samt distributionen av dessa. Till sektorn hör även  
 hotell-, 
  restaurang- och cateringverksamhet. Hit kan även räknas alla de in- satsvaror som behövs, såsom maskiner och utrustning för jordbruket, förpackningar för livsmedelsindustrin och transporter av råvaror och beredda produkter. 
 I det första ledet i livsmedelskedjan sker produktionen av råvarorna till svenska livsmedel. Den helt dominerande delen av primärproduk- tionen sker inom jordbruket och trädgårdsnäringen. 
 Värdet av livsmedelskonsumtionen uppgick år 1996 till omkring 167 miljarder kronor inklusive moms. Drygt 30 % av konsumtionen utgjordes av animalieprodukter (kött och köttvaror, mjölk, grädde, ost, ägg, m.m.), 16 % av frukt, grönsaker och potatis (inklusive beredda produkter), drygt 15 % av alkoholhaltiga drycker (starköl, vin och sprit), drygt 10 % av bröd och spannmålsprodukter och ca 5 % av fisk och fiskprodukter. Återstående konsumtion består bl. a. av malt- och läskedrycker (5 %), kaffe och te (3 %) och av choklad, konfektyrer och glass m. m. (9 %). Endast ca 30 % av jordbrukets och trädgårdsnäring- ens produkter konsumeras direkt av konsument – omkring 70 % vidare- förädlas inom livsmedelsindustrin. 
 Jordbrukets intäkter av försäljning av livsmedelsråvaror uppgick år 1996 till 24,4 miljarder kronor exklusive moms. Därav uppgick intäkt- erna av animaliska produkter till 18,5 miljarder kronor och av vegeta- biliska produkter till 6,0 miljarder kronor. Intäkterna av jordbrukspro- duktionen bestod således till omkring tre fjärdedelar av intäkter av ani- maliska produkter och av dessa utgjorde mejeriprodukter drygt hälften, 9,9 miljarder kronor. Jordbrukets totala intäkter uppgick år 1996 till 30,7 miljarder kronor, varav direktutbetalningar, bl.a. djurbidrag och arealbidrag, uppgick till 5,8 miljarder kronor, se tabell 2.1. 
  
 28  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Jordbrukets intäkter åren  
 1994–1997, 
  miljoner kronor. 
  
 3LAG AV INKOMST M M   VARUSLAG 
  
 0REL 
  
 0REL 
  
 0ROG 
  
 Vete 
  
 794 
  
 973 
  
 1 353 
  
 1 329 
  
 Råg 
  
 139 
  
 175 
  
 158 
  
 139 
  
 Korn 
  
 352 
  
 413 
  
 600 
  
 518 
  
 Havre 
  
 403 
  
 273 
  
 387 
  
 430 
  
 Kokärter 
  
 4 
  
 7 
  
 10 
  
 10 
  
 Foder till fritidshästar 
  
 454 
  
 445 
  
 434 
  
 428 
  
 Export av hö 
  
 20 
  
 25 
  
 21 
  
 21 
  
 Matpotatis 
  
 838 
  
 1 193 
  
 795 
  
 600 
  
 Bender 
  
 128 
  
 175 
  
 196 
  
 203 
  
 Sockerbetor 
  
 783 
  
 1 107 
  
 1 137 
  
 1 074 
  
 Oljeväxter 
  
 612 
  
 367 
  
 258 
  
 251 
  
 Köksväxter 
  
 619 
  
 595 
  
 605 
  
 605 
  
 3UMMA VEGETABILISKA PROD 
  
 Mejerimjölk 
  
 9 712 
  
 9 654 
  
 9 908 
  
 9 834 
  
 K-mjölk 
  utanför mejeri 
  
 9 
  
 3 
  
 3 
  
 3 
  
 K-mjölk 
  till hemförbr. 
  
 46 
  
 45 
  
 46 
  
 45 
  
 Ägg 
  
 942 
  
 817 
  
 817 
  
 818 
  
 Slakt av fjäderfä 
  
 803 
  
 819 
  
 810 
  
 802 
  
 Storboskap 
  
 3 525 
  
 3 215 
  
 2 614 
  
 2 678 
  
 Kalv 
  
 138 
  
 116 
  
 106 
  
 128 
  
 Häst 
  
 18 
  
 13 
  
 11 
  
 11 
  
 Får 
  
 83 
  
 68 
  
 71 
  
 75 
  
 Svin 
  
 4 463 
  
 4 043 
  
 3 973 
  
 4 290 
  
 Efterlikvider 
  
 135 
  
 216 
  
 154 
  
 184 
  
 Ull och fårskinn 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 Export av levande djur 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 4 
  
 3UMMA ANIMALISKA PROD 
  
 Låginkomstsatsning 
  
 415 
  
 305 
  
 125 
  
 13 
  
 Efterlikvider från centralför. 
  
 305 
  
 366 
  
 246 
  
 246 
  
 Skördeskadeers. och bidrag 
  
 126 
  
 75 
  
 0 
  
 0 
  
 Direktutbetalning 
  
 2 709 
  
 5 140 
  
 5 766 
  
 6 631 
  
 3UMMA INT¤KTER 
  
 Förändringar i djurkapitalet 
  
 -102 
  
 -110 
  
 +41 
  
 0 
  
 4OTALSUMMA 
  
 Summeringarna innehåller i vissa fall även varuslag eller inkomstslag som ej är detalj- redovisade i tabellen. 
 Källa: Statens jordbruksverks sektorskalkyl. 
 Livsmedelsindustrin var år 1995 landets näst största industrigren mätt efter produktionsvärde och tredje största mätt efter antal sysselsatta. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 29 
  
 I tabell 2.2 anges antal anställda, saluvärde m.m. för svensk livsme- delsindustri år 1995. Dominerande i storlek inom livsmedelsindustrin är slakteri- och charkuteriindustrin, mejeriindustrin och bageriindustrin som tillsammans svarade för 54 % av försäljningsvärdet och 49 % av förädlingsvärdet av landets livsmedelsproduktion. I dessa industrier ar- betade 62 % av samtliga anställda inom livsmedelsindustrin. 
  
 4ABELL 
 Antal arbetsställen, antal sysselsatta samt försäljnings- och förädlingsvärde i livsmedelsindustrins delbranscher år 1995. 
  
 "RANSCH 
  
 !NTAL 
  
 !NTAL 
  
 ¶RS¤LJNING 
  
 ¶R¤DLINGS 
  
 ARBETSST¤LLEN 
  
 SYSSELSATTA  
 MKR 
  
 V¤RDE MKR 
  
 Slakteri- och 
  
 charkuteriindustri 
  
 204 
  
 15 368 
  
 31 177 
  
 4 737 
  
 Mejeriindustri 
  
 75 
  
 8 674 
  
 23 044 
  
 2 963 
  
 Frukt- och grönsaks- 
  
 konservindustri 
  
 48 
  
 3 760 
  
 6 013 
  
 1 435 
  
 Fisk- och fiskkonserv- 
  
 industri 
  
 46 
  
 1 707 
  
 2 666 
  
 535 
  
 Olje- och fettindustri 
  
 8 
  
 1 413 
  
 4 833 
  
 925 
  
 Foderindustri 
  
 21 
  
 751 
  
 4 555 
  
 480 
  
 Kvarnindustri 
  
 33 
  
 1 045 
  
 3 209 
  
 711 
  
 Bageriindustri 
  
 296 
  
 13 087 
  
 11 289 
  
 4 108 
  
 Sockerindustri 
  
 8 
  
 1 363 
  
 3 061 
  
 1 448 
  
 Choklad- och konfektyr- 
  
 industri 
  
 33 
  
 3 591 
  
 5 174 
  
 1 448 
  
 Övrig livsmedelsindustri 
  
 45 
  
 4 791 
  
 14 077 
  
 2 347 
  
 Spritdryckesindustri 
  
 10 
  
 1 062 
  
 3 918 
  
 1 061 
  
 Maltdryckesindustri 
  
 11 
  
 1 821 
  
 3 604 
  
 731 
  
 Mineral- och 
  
 läskedrycksindustri 
  
 12 
  
 1 654 
  
 4 404 
  
 1 374 
  
 (ELA LIVSMEDELS 
  
 INDUSTRIN 
  
 Anmärkning: Endast företag med minst 10 anställda ingår i industristatistiken. Detta innebär att antalet sysselsatta underskattas i industristatistiken (jämför tabell 2.5). Källa: SCB Industristatistik. 
 Exporten av jordbruksvaror och livsmedel uppgick år 1996 till 14,5 miljarder kronor. Exporten av jordbruksvaror och livsmedel utgör en liten del av den totala svenska varuexporten. Exportandelen har dock ökat från 2,2 % år 1990 till 2,6 % år 1996. De största exportprodukter- na var spannmål, inklusive beredda spannmålsprodukter (2,6 miljarder kronor), fisk och fiskprodukter (2,0 miljarder kronor), drycker (1,6 miljarder kronor), kött och köttvaror (1,1 miljarder kronor) samt meje- riprodukter (1,1 miljarder kronor). Ytterligare uppgifter om exporten redovisas i kapitel 8. 
 Värdet av importen av jordbruksvaror och livsmedel uppgick till 32,3 miljarder kronor under år 1996, se tabell 2.3 och tabell 2.4. Im- porten ökade därmed med knappt 5 % jämfört med föregående år. Mer 
  
 30  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 än två tredjedelar av importen, dvs. 21,9 miljarder kronor, kom enligt statistiken från EU. Detta betyder dock inte nödvändigtvis att de im- porterade varorna har sitt ursprung i  
 EU-länderna 
  utan endast att de sänts till Sverige från ett annat  
 EU-land. 
  
 4ABELL 
 Import av jordbruksvaror och livsmedel åren  
 1992–1996, 
  fördelat på ländergrupper, miljoner kronor. 
  
 ,¤NDERGRUPPER 
  
 EU-15 
  
 11 941 
  
 14 472 
  
 16 932 
  
 20 018 
 1) 
  
 21 879 
 1) 
  
 Central- och Östeuropa 
  
 758 
  
 791 
  
 1 049 
  
 652 
  
 732 
  
 Övriga  
 OECD-länder 
  
 4 934 
  
 5 561 
  
 6 651 
  
 5 195 
  
 5 116 
  
 Övriga länder 
  
 3 880 
  
 4 611 
  
 6 555 
  
 4 946 
  
 4 541 
  
 3UMMA 
  
 1)  
 Korrigerat värde för importen från andra  
 EU-länder 
  för företag som inte ingår i Intrastaturvalet samt för svarsbortfall. Den redovisade importen från EU åren 1995 och 1996 kan innehålla varor från länder utanför EU. 
 Källa: Statens jordbruksverk. 
 De viktigaste länderna i den svenska importen av jordbruksvaror och livsmedel under år 1996 var Nederländerna, Danmark, Norge, Tysk- land och Spanien. Värdet av importen från Nederländerna var 4,6 mil- jarder kronor, vilket motsvarade 14 % av Sveriges totala import av jordbruksvaror och livsmedel. En stor del av importen från Nederlän- derna bestod av frukt och grönsaker och det är troligt att en del av den- na har sitt ursprung utanför EU. Importen från Danmark uppgick till 4,4 miljarder kronor. De nordiska länderna svarade tillsammans för 26 % av den svenska importen. De viktigaste länderna utanför EU var Norge och USA samt kaffeexportörerna Brasilien och Colombia. I Central- och Östeuropa var Sveriges viktigaste handelspartners Polen och Ungern som tillsammans exporterade jordbruksvaror och livsmedel för drygt en halv miljard kronor till Sverige. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 31 
  
 4ABELL 
 Import av jordbruksvaror och livsmedel under åren  
 1992–1996, 
  fördelad på produktgrupper. Miljoner kronor. 
  
 0RODUKTGRUPPER ENLIGT 3)4# 
  
 1) 
  
 1 
 ) 
  
 Levande djur 
  
 106 
  
 97 
  
 114 
  
 86 
  
 86 
  
 Kött och köttvaror 
  
 1 402 
  
 1 184 
  
 1 452 
  
 2 214 
  
 2 421 
  
 Mejeriprodukter och ägg 
  
 743 
  
 932 
  
 1 008 
  
 1 155 
  
 1 238 
  
 Fisk-, 
  kräft- och blötdjur m.m. 
  
 2 568 
  
 2 812 
  
 3 382 
  
 3 985 
  
 4 111 
  
 Spannmål och varor därav 
  
 1 226 
  
 1 546 
  
 1 833 
  
 1 766 
  
 1 972 
  
 Frukt och grönsaker 
  
 6 505 
  
 7 259 
  
 8 236 
  
 7 939 
  
 8 374 
  
 Socker, sockervaror m.m. 
  
 630 
  
 848 
  
 1 072 
  
 1 052 
  
 1 056 
  
 Kaffe, te, kakao, m.m. 
  
 2 047 
  
 2 859 
  
 4 213 
  
 4 269 
  
 3 665 
  
 Djurfoder 
  
 1 282 
  
 1 725 
  
 2 008 
  
 1 856 
  
 1 976 
  
 Div. livsmedel 
  
 1 288 
  
 1 684 
  
 1 767 
  
 1 908 
  
 1 968 
  
 Drycker 
  
 2 060 
  
 2 739 
  
 3 782 
  
 2 298 
  
 3 272 
  
 Tobak och tobaksvaror 
  
 866 
  
 847 
  
 1 000 
  
 598 
  
 668 
  
 Oljefrön, oljehaltiga nötter 
  
 166 
  
 152 
  
 310 
  
 409 
  
 528 
  
 Oljor och fetter 
  
 625 
  
 750 
  
 1 011 
  
 1 276 
  
 932 
  
 3UMMA 
  
 1)  
 Korrigerat värde för importen från andra  
 EU-länder 
  för företag som inte ingår i Intrastaturvalet samt för svarsbortfall. 
 Källa: Statens jordbruksverk. 
 Inom livsmedelssektorn fanns i Sverige enligt SCB år 1994 samman- lagt närmare 340 000 personer sysselsatta. Detta utgjorde ca 10 % av den totala sysselsättningen. Genom att SCB:s statistik bl.a. inte omfat- tar insatsvaror till jordbruket och industrin, är dock det totala antalet sysselsatta inom sektorn betydligt högre än 340 000. Det finns beräk- ningar där det totala antalet sysselsatta – med denna vidare definition av begreppet livsmedelssektorn – anges till omkring 550 000 personer. 
 Antalet sysselsatta inom jordbruk och trädgårdsodling var enligt SCB ca 58 000 år 1995. Med sysselsatt avses den som arbetat minst en timme per vecka under november månad. Den faktiska siffran torde dock vara högre eftersom de minsta företagen, på grund av avgräns- ningsreglerna i statistikens källor, lätt hamnar utanför statistiken. Med ledning av annat material – de allmänna arbetskraftsundersökningarna och statistik från lantbruksregistret – uppskattar SCB det faktiska antal- et till 80  
 000–90 
  000 personer. 
 Sysselsättningen inom jordbrukssektorn har gått ned betydligt under de senaste årtiondena. År 1960 var antalet sysselsatta 354 000 och år 1970 var antalet 187 000 personer. 
 Även inom livsmedelsindustrin har antalet sysselsatta gått ned. År 1985 var antalet drygt 66 000 och år 1995 omkring 60 000, se tabell 2.2. Drygt en fjärdedel av de sysselsatta år 1995 fanns inom slakteri- och 
  
 32  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 köttvaruindustrin. Bageriindustrin hade omkring 13 000 anställda. Även inom mejeriindustrin fanns ett stort antal sysselsatta, närmare 9 000. 
 Hotell- och restaurangverksamhet sysselsatte år 1994 omkring 60 000 personer. Flest antal sysselsatta fanns dock enligt SCB inom handeln. Där var omkring 122 000 personer sysselsatta år 1994. 
 En stor del av produktionen av jordbruksråvaror och beredda livs- medelsprodukter sker i Sveriges södra delar. I tabell 2.5 anges syssel- sättningen i primärproduktion och i tillverkningsindustrin fördelad efter län. 
  
 4ABELL 
 Antal sysselsatta i primärproduktion inom livsmedel (år 1995) och inom livsmedelsindustri (år 1996), fördelat efter län. 
  
 ,¤N 
  
 0RIM¤RPRODUKTION 
  
 ,IVSMEDELSINDUSTRIN 
  
 Stockholm 
  
 1 698 
  
 10 102 
  
 Uppsala 
  
 2 304 
  
 1 163 
  
 Södermanland 
  
 1 990 
  
 1 521 
  
 Östergötland 
  
 3 567 
  
 2 944 
  
 Jönköping 
  
 2 545 
  
 1 130 
  
 Kronoberg 
  
 1 510 
  
 954 
  
 Kalmar 
  
 3 314 
  
 2 107 
  
 Gotland 
  
 1 778 
  
 749 
  
 Blekinge 
  
 996 
  
 1 764 
  
 Kristianstad (Skåne) 
  
 4 434 
  
 3 830 
  
 Malmöhus (Skåne) 
  
 5 718 
  
 11 602 
  
 Halland 
  
 3 176 
  
 2 390 
  
 Göteborg och Bohus 
  
 1 404 
  
 6 998 
  
 Älvsborg 
  
 3 117 
  
 1 349 
  
 Skaraborg 
  
 4 944 
  
 3 997 
  
 Värmland 
  
 1 495 
  
 2 320 
  
 Örebro 
  
 1 703 
  
 2 566 
  
 Västmanland 
  
 1 759 
  
 743 
  
 Dalarna 
  
 1 381 
  
 1 639 
  
 Gävleborg 
  
 1 669 
  
 1 349 
  
 Västernorrland 
  
 1 194 
  
 1 038 
  
 Jämtland 
  
 1 145 
  
 847 
  
 Västerbotten 
  
 1 574 
  
 1 212 
  
 Norrbotten 
  
 803 
  
 1 221 
  
 (ELA RIKET 
  
 Källor: SCB Årlig sysselsättningsstatistik och SCB:s företagsregister. 
  
 2.2 
  
 EU 
  
 I EU är livsmedelsindustrin den största tillverkningsindustrin med i genomsnitt 15 % av tillverkningsindustrins produktionsvärde. Den re- lativt största andelen livsmedel av landets totala industriproduktion hade år 1995 Irland (37 %) och därefter Danmark (28 %). Länder med 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 33 
  
 en – liksom Sverige – förhållandevis 
  
 låg andel är bl.a. Tyskland 
  
 (11 %), Österrike (11 %), Italien (12 %) och Finland (12 %). I tabell 2.6 anges EU:s medlemsländers livsmedelsproduktion och ländernas livsmedelsproduktion i förhållande till deras totala produktion. Av ta- bellen framgår att den svenska produktionen år 1995 uppgick till 2,1 % av  
 EU-ländernas 
  livsmedelsproduktion. 
  
 4ABELL 
 Livsmedelsindustrins storlek mätt i produktionsvärde i EU och respektive medlemsland år 1995. 
  
 ,AND L¤NDERGRUPP 
  
 0RODUKTIONSV¤RDE 
  
 !NDEL AV %5 S LIVS 
  
 !NDEL AV NATIONELL 
  
 -ECU 
  
 MEDELSPRODUKTION 
  
 INDUSTRIPRODUKTION 
  
 Belgien 
  
 17 053 
  
 3,5 
  
 17 
  
 Danmark 
  
 14 100 
  
 2,9 
  
 28 
  
 Tyskland 
  
 110 943 
  
 22,5 
  
 11 
  
 Spanien 
  
 48 722 
  
 9,9 
  
 20 
  
 Frankrike 
  
 93 239 
  
 18,9 
  
 17 
  
 Grekland 
  
 5 187 
  
 1,1 
  
 27 
  
 Irland 
  
 14 104 
  
 2,9 
  
 37 
  
 Italien 
  
 50 690 
  
 10,3 
  
 12 
  
 Luxemburg 
  
 369 
  
 0,1 
  
 7 
  
 Nederländerna 
  
 32 978 
  
 6,7 
  
 24 
  
 Portugal 
  
 7 925 
  
 1,6 
  
 18 
  
 Storbritannien 
  
 67 273 
  
 13,7 
  
 16 
  
 Österrike 
  
 12 149 
  
 2,5 
  
 11 
  
 Sverige 
  
 10 192 
  
 2,1 
  
 11 
  
 Finland 
  
 7 198 
  
 1,5 
  
 12 
  
 %5 
  
 Källa: CIAA, Confederation of the Food and Drink Industries of the EU. 
 Antalet sysselsatta inom livsmedelsindustrin i  
 EU-länderna 
  uppgick år 1995 till sammanlagt 2,6 miljoner personer. Som framgår av tabell 2.7 på omstående sida svarade livsmedelsindustrin i Irland, Grekland och Danmark för 20 % eller mer av ländernas totala industrisysselsättning. 
  
 34  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Livsmedelsindustrins storlek mätt i antal sysselsatta i EU och i respektive medlemsland år 1995. 
  
 ,AND L¤NDERGRUPP 
  
 3YSSELSATTA 
  
 !NDEL PER LAND !NDEL AV NATIONELLT 
  
 TUSENTAL 
  
 INDUSTRISYSSELSATTA 
  
 Belgien 
  
 66 
  
 2,6 
  
 11 
  
 Danmark 
  
 64 
  
 2,5 
  
 20 
  
 Tyskland 
  
 545 
  
 21,0 
  
 8 
  
 Spanien 
  
 365 
  
 14,1 
  
 17 
  
 Frankrike 
  
 352 
  
 13,6 
  
 11 
  
 Grekland 
  
 45 
  
 1,7 
  
 20 
  
 Irland 
  
 47 
  
 1,8 
  
 22 
  
 Italien 
  
 203 
  
 7,8 
  
 8 
  
 Luxemburg 
  
 2 
  
 0,1 
  
 7 
  
 Nederländerna 
  
 111 
  
 4,3 
  
 16 
  
 Portugal 
  
 106 
  
 4,1 
  
 13 
  
 Storbritannien 
  
 526 
  
 20,3 
  
 14 
  
 Österrike 
  
 57 
  
 2,2 
  
 8 
  
 Sverige 
  
 60 
  
 2,3 
  
 11 
  
 Finland 
  
 39 
  
 1,5 
  
 11 
  
 %5 
  
 Källa: CIAA, Confederation of the Food and Drink Industries of the EU. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 35 
  
 3 Hur ser framtiden ut ? 
 Syftet med detta kapitel är att översiktligt beskriva några inhemska och internationella faktorer som påverkar förutsättningarna för livs- medelssektorn i Sverige samt att ange några bedömningar för fram- tiden. 
 Tidigare väl förankrade inköps- och matvanor förändras succes- sivt. Ett flertal förändrade konsumtionsmönster uppstår, såsom ett ökat uteätande och intresse för färdigmat. Konsumenternas intresse ökar också vad gäller kost/hälsa, livsmedlens miljöpåverkan samt under vilka förhållanden djuren föds upp. Förpackningssystemen, debatten om genmodifierade råvaror och distributionssystemens ut- veckling är andra faktorer som påverkar livsmedelssektorns utveck- ling. 
 EU:s jordbrukspolitik är gemensam för medlemsländerna. De svenska livsmedelsföretagen kommer att utsättas för en allt hårdare konkurrens från företag i andra  
 EU-länder 
  och från övriga länder genom minskade tullar och andra barriärer som ökar världshandeln. En viktig fråga härvidlag är i vilken mån de inhemska livsmed- elsproducenterna får arbeta under samma villkor som konkurrenter- na från  
 EU-marknaden. 
  Statsmakternas inställning är också av en stor betydelse. Ett positivt synsätt bidrar till att livsmedelssektorn vågar fatta långsiktiga beslut om t.ex. framtida investeringar. Sveri- ges  
 EU-inträde 
  har medfört att stora delar av den svenska livsme- delssektorn står inför förändringar. En  
 EU-utvidgning 
  österut och en ökad konkurrens på världsmarknaden förstärker behovet av föränd- ringar och nytänkande. 
 Utredningen föreslår att en regelbunden analys och utvärdering görs av effekterna av statens ökade insatser för att främja livsme- delssektorns omställning och expansion. 
  
 3.1 
  
 Bakgrund 
  
 Sverige har liksom många andra länder skyddat väsentliga delar av sin livsmedelsproduktion för internationell konkurrens. Detta har huvud- sakligen skett genom subventioner till den inhemska produktionen, ge- 
  
 36  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 nom importtullar och genom exportstöd. Detta har medfört att världs- handeln av livsmedel i förhållande till den totala konsumtionen är liten, omkring 10 %. Den ringa omfattning, som den internationella livsme- delshandeln har, påverkas ej enbart av olika handelsbarriärer utan även av bristen på hållbarhet för vissa produkter. Till bilden hör också att konsumtionen av livsmedel hittills även varit starkt traditionsbunden. 
 De viktigaste stödformerna till det svenska jordbruket var före år 1990 prisstöd, gränsskydd, exportstöd och stöd för rationaliseringsin- satser. Under perioden  
 1973–1990 
  hade Sverige också ett system med livsmedelssubventioner, vilket innebar att livsmedlen delvis betalades via statsbudgeten. 
 År 1990 fattade riksdagen beslut om en avreglering av jordbruks- sektorn. Med den nya politiken avskaffades de interna marknadsregle- ringarna och möjligheterna till en subventionerad export. Priserna och produktionen skulle enligt 1990 års livsmedelspolitiska beslut styras av efterfrågan på marknaden. Genom anslutningen till EU gäller numera samma jordbrukspolitik i Sverige som i övriga  
 EU-länder. 
  
 Den tidigare svenska jordbrukspolitiken har inte endast haft den ef- fekten att jordbruket till betydande delar varit en från importkonkurrens skyddad sektor, utan även att stora delar av livsmedelsindustrin inte har haft en reell möjlighet eller anledning att arbeta på internationella marknader. De livsmedelsindustrier som före  
 EU-inträdet 
  skyddades från utländsk konkurrens genom tullar eller införselavgifter var främst  
 slakteri-, 
 stycknings-, 
 charkuteri-, 
 mejeri-, 
  olje- och fettindustrierna samt kvarn- och sockerindustrierna. Den från utländsk konkurrens skyddade livsmedelsindustrin svarade för ca 80 % av livsmedelsindu- strins omsättning vid  
 EU-inträdet. 
  
 De delar av den svenska livsmedelsindustrin som svarade för den återstående delen av livsmedelsindustrins omsättning producerade s.k. frihandelsprodukter. Dessa konkurrensutsatta områden var  
 choklad-, 
  konfektyr- och bageriindustrierna, dryckesvaruindustrin samt industrier som tillverkade soppor och såser, fruktyoghurt och glass. Överens- kommelsen om frihandelsprodukter grundade sig på ett avtal, som gäll- de fr.o.m. år 1973 mellan EG och  
 EFTA-länderna. 
  Avtalet gäller fortfa- rande och är av avgörande betydelse för handeln mellan  
 EU-länderna 
  och Norge och Schweiz. 
 Ett starkt konkurrenstryck saknades för flertalet produkter före EU- inträdet. Detta var enligt en rapport från McKinsey Global Institute från år 1995, "Swedens Economic Performance", den viktigaste faktorn att svensk livsmedelsindustris arbetsproduktivitet år 1990 uppgick till ca 60 % av den amerikanska livsmedelsindustrins produktivitet. Danmark låg i denna jämförelse på omkring 80 %. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 37 
  
 3.2 
  
 Inhemska faktorer 
  
 3.2.1 
  
 Konsumtionen 
  
 Den totala konsumtionen av livsmedel år från år genomgår inte några stora förändringar. Förändringarna har beräknats variera mellan 0,5 % och 1,5 % per år, dvs. ökningen motsvarar i stort sett folkmängdens svaga ökning och effekterna av förändringar i konsumtionsmönstret i riktning mot mer förädlade produkter. 
 Däremot sker betydande förändringar av konsumtionen av skilda livsmedel. Således har konsumtionen av kött och fläsk ökat från 27 kg/person år 1990 till uppemot 31 kg/person år 1996. Konsumtionen av charkuterivaror steg något under denna period. Konsumtionen av mjölk minskade från 155 liter/person under år 1990 till 144 liter/person år 1996. Inom denna produktgrupp ökade dock den årliga konsumtionen av mellanmjölk från 34 till 48 liter/person. Konsumtionen av läske- drycker och mineralvatten ökade under samma tidsperiod från 60 li- ter/person till 66 liter/person. 
 Förändringar sker inte enbart genom volymförändringar i konsum- tionen utan även av på vilket sätt konsumtionen sker. Den totala för- säljningen av djupfryst mat har ökat under de senaste 20 åren. Försälj- ningen av djupfryst mat uppgick under år 1975 till 173 000 ton och under år 1995 till 308 000 ton. En annan viktig trend för livsme- delsproducenterna att uppmärksamma är att allt fler äter måltider utan- för hemmet, bl.a. genom den alltmer omfattande konsumtionen av snabbmat. 
 Varumärken har successivt fått en ökad betydelse. Detta gäller ock- så distributörägda varumärken – private brands. Ännu är det dock långt kvar till brittisk nivå, där omkring 40 % av livsmedelsdetaljister- nas omsättning avser försäljning av egna märkesvaror. Andelen i Rhodes rige uppgick år 1994 till ca 11 % och andelen ökar. Parallellt med den- na utveckling ökar även utbudet av lågprisvaror. 
 En annan stark trend i Sverige och även i andra länder såsom USA är det kraftigt ökade intresset för s.k. functional foods och lätta produkter, dvs. konsumenterna uppmärksammar produktens egenskaper från andra aspekter än endast dess näringsvärde. Inom mejerisektorn beräknas s.k. functional  
 food-produkter 
  inom tio år svara för  
 5–10 
  % av den totala försäljningen. 
 En annan aspekt som påverkar livsmedelsproduktionen är konsu- menternas ökande intresse för livsmedlens miljöpåverkan samt frågor rörande djurhållning. 
  
 38  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 3.2.2 
  
 Andra inhemska faktorer för utbud och efterfrågan 
  
 Den framtida omfattningen av jordbruket och av livsmedelsindustrin i Sverige beror på dessa näringars konkurrenskraft på den svenska mark- naden och på internationella marknader. Några generella möjligheter för staten att allmänt stödja livsmedelssektorn – utöver det som särskilt framförhandlats, genom ett direkt produktstöd eller nationellt stöd till enskilda företag, finns inte. EU:s regler mot statsstöd förhindrar detta. 
 Genom att råvaruproducenterna inte har samma möjligheter som förädlingsindustrin att profilera sig mot konsumentmarknaden, är en hög kostnadseffektivitet av allra största betydelse för den framtida om- fattningen av Sveriges råvaruproduktion. Här bör uppmärksammas att även om uppemot 20 % av producenternas intäkter består av kontanter- sättningar från staten och EU, blir resultatet av verksamheten beroende av storleken av kostnaderna och övriga intäkter. Ersättningarna har dock stor betydelse för valet av vilka produkter som jordbrukaren väl- jer att satsa på. 
 Råvaruproduktionens marknadsförutsättningar styrs till betydande del av EU:s jordbrukspolitik, men även den inhemska jordbrukspoliti- Smith och statens regler för företagandet, har en stor betydelse för produ- centernas konkurrensförutsättningar och deras inställning till de fram- tida förutsättningarna. En viktig fråga härvidlag är i vilken mån dessa får arbeta under samma villkor som konkurrenterna från EU- marknaden. Statsmakternas inställning till sektorn är också av stor be- tydelse. Ett positivt synsätt bidrar till att livsmedelssektorn vågar fatta långsiktiga beslut om t.ex. framtida investeringar. 
 Sverige började redan tidigt inrikta sig på en linje som strävar till en produktion av livsmedel med en hög kvalité, t.ex. salmonellafria pro- dukter, förbud mot användning av antibiotika till djur i tillväxtfrämjan- de syfte och även krav på en god djurhållning. En svensk strävan är nu att det inom hela EU ställs sådana högre krav på livsmedelskvalitén. Lyckas inte detta och får inte de svenska producenterna betalt för de merkostnader i produktionen som uppstår genom statens kvalitetskrav, kommer landets livsmedelssektor att krympa. Marknadsutrymmet tas då av sådana produkter som är producerade under förhållanden som inte är accepterade i Sverige och därmed inte uppfyller svenska kvali- tetskrav. 
 Kraven på en mer miljöanpassad livsmedelsförädling har inneburit incitament för industrin att utveckla processer och produktionsmetoder som minskar miljöbelastningen. Nya regler har också införts vad gäller återvinning och returhanteringen av förpackningar vilket påverkar livs- medelsindustrin. Vidare har handelns agerande i frågor rörande t.ex. genmodifierade råvaror fått effekter för livsmedelsindustrin. Distribu- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 39 
  
 tionssystemens utveckling är en annan faktor som har stor betydelse för industrins produktionsmöjligheter. 
 Såsom tidigare nämnts bestod livsmedelsindustrins försäljning före  
 EU-inträdet 
  av omkring endast en femtedel av produkter som var ut- satta för internationell konkurrens. Huvuddelen av livsmedelsindustrin har således arbetat på en från internationell konkurrens skyddad mark- nad. Betydande strukturförändringar började dock genomföras redan i början av  
 1990-talet, 
  särskilt inom slakteri- och mejerisektorerna. Detta har ofta inneburit en ökad specialisering och därmed också ett minskat sortiment på det enskilda produktionsstället. 
 I den nya konkurrenssituationen efter  
 EU-inträdet 
  kommer företag som i dag har en dominerande ställning, t.ex. de producentkooperativt ägda mejerierna med en marknadsandel på hårdost och keso på ca 80 %, knappast att kunna behålla sina höga marknadsandelar. För att kunna behålla volymerna eller öka dessa erfordras således en ökad ex- port. 
 Vad gäller ägarförhållandena inom svensk industri bröts redan för mer än 10 år sedan den trend mot konglomerat som var stark i början av  
 1980-talet. 
  Företagen har blivit alltmer specialiserade. Sedan Volvo år 1995 sålde Procordia Food till det norska företaget Orkla, är det säll- synt att svenska företag utöver livsmedel även producerar andra in- dustriprodukter. Strukturförändringar genom samgåenden och före- tagsköp mellan företag i Sverige fortsätter sannolikt, men det ligger även nära till hands att företag i närliggande länder samarbetar eller köper upp varandra. Således har t.ex. Orkla skaffat sig en stark ställ- ning på marknaden för vidareförädling av fisk i de nordiska länderna bl.a. genom företagsköp i Sverige, Finland och Danmark. Flera av de stora internationella livsmedelsföretagen, t.ex. Nestlé och Moss den Bergh Foods (Unilever) har efter Sveriges  
 EU-medlemskap 
  lokaliserat sina nordiska huvudkontor till Sverige. De har därmed Sverige som bas för den nordiska verksamheten, samtidigt som tillverkning för den nor- diska marknaden i viss omfattning koncentrerats till Sverige. 
 Av stor betydelse för den svenska livsmedelsproduktionens konkur- rensförmåga är prisnivån. I Sverige steg livsmedelspriserna under flera årtionden mer än priserna på andra konsumtionsvaror. Denna trend har emellertid numera brutits. Jämfört med år 1990 har konsumentpriserna på livsmedel sjunkit med omkring 4 % t.o.m. juni 1997. Samtidigt som konsumentpriserna totalt under denna period stigit med ca 23 %. En kraftig real prissänkning på livsmedel har således skett med ca 27 % sedan år 1990. Här bör dock uppmärksammas att momsen på livsmedel sänktes från 21 % till 12 % år 1996, vilket vid en matematisk omräk- ning motsvarar en prissänkning med ca 7 %. 
  
 40  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 3.3 
  
 Internationella faktorer 
  
 3.3.1 
  
 EU:s jordbrukspolitik 
  
 Den gemensamma jordbrukspolitiken – Common Agricultural Policy (CAP) – utgör en av grundpelarna i  
 EU-samarbetet. 
  Redan i Romför- draget utformades jordbrukspolitiken på ett sätt som förutsatte att med- lemsstaterna underordnade sig rådet och kommissionens beslut när det gällde att uppfylla fördragspunkterna. 
 EU:s pris- och marknadspolitik för jordbrukspolitiken syftar till att genom gränsskydd och olika marknadsregleringar skydda produktionen inom EU från konkurrens från andra länder och avlasta den gemen- samma marknaden från ett överskott som sänker priserna. Jordbruks- politiken bygger på tre grundprinciper: 
  
 En gemensam inre marknad inom EU med gemensamma pri- ser. 
  
 Varor producerade inom EU skall ha företräde på marknaden framför importerade produkter. 
  
 En gemensam finansiering. 
  
 EU:s gemensamma priser innebär att s.k. interventionspriser be- stäms för vissa produkter. Syftet med intervention är att utjämna prisvariationer på marknaden. EU åtar sig att köpa produkten till inter- ventionspriset varvid en lägsta nivå för priset på marknaden bestäms. Interventionsköp tillämpas för vissa mejeriprodukter, spannmål, nötkött och vissa typer av grönsaker. Viktiga instrument för EU:s pris- och marknadspolitik är i övrigt arealersättningar, djurbidrag och produk- tionskvoter. 
 Vid medlemsförhandlingarna tilldelades Sverige en mjöl kkvot på 3,3 miljoner ton mjölk med en fetthalt av 4,33 %. Denna kvot motsva- rade ungefär den svenska produktionen. Om landets totala mjöl kkvot överskrids får de mjölkproducenter som överskridit sin individuella kvot betala en straffavgift till EU. Detta innebär begränsningar för ett medlemslands exportökningar – om landet samtidigt vill behålla sina marknadsandelar av produkter av hemmaproducerad mjölk. Däremot är produktionen av spannmål inte kvoterad. Dock kan arealersättningen för bl.a. spannmål sänkas om Sveriges totala basareal på ca 1,7 miljo- ner ha överskrids. Den direkta produktionen av det som brukas beteck- nas som "vidareförädling av spannmål", bl.a. griskött och fjäderfäkött 
 är inte kvoterad. Även för dessa produkter finns dock inom EU ett gränsskydd och exportbidrag. Bidragen varierar efter priserna på världsmarknaden. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 41 
  
 Inom EU är även sockermarknaden reglerad. Varje medlemsland tilldelas en viss kvot som i princip baseras på konsumtionen av socker i det egna landet. Sveriges årskvot är 370 000 ton. 
 EU:s jordbrukspolitik och dess finansiering beskrivs schematiskt nedan. 
  
 Pris- och mark- 
  
 Strukturstöd och 
  
 Miljöprogram 
  
 nadsregleringar 
  
 regionala stöd 
  
  exportbidrag 
  
  kompensations- 
  
  bevarande av öppet 
  
  tullar 
  
 bidrag 
  
 odlingslandskap 
  
  interventions- 
  
  startstöd 
  
  ekologisk produktion 
  
 priser 
  
  investeringsstöd 
  
  miljöstöd för vall 
  
  importavgifter 
  
  stöd till förädling 
  
  biologisk mångfald 
  
  arealersätt- 
  
 och marknads- 
  
  natur- och kultur- 
  
 ningar 
  
 föring 
  
 miljöer 
  
  djurbidrag 
  
  nationellt stöd till 
  
  övriga miljöstöd (4 st) 
  
  kvoter 
  
 jordbruket i norra 
  
 Sverige 
  
 100 % finansie- 
  
 0–75 
  % finansiering 
  
 25–50 
  % finansiering 
  
 ring av EU:s 
  
 av EU:s jordbruks- 
  
 av EU:s jordbruksfond 
  
 jordbruksfond 
  
 fond 
  
 En översyn för att åstadkomma en reformering av EU:s jordbrukspoli- tik pågår. Kommissionens ordförande Santer har under sommaren 1997 lämnat ett förslag till förändringar, Agenda 2000. Förslagen kommer att behandlas i rådet och konkreta förslag till förändringar av lagstiftning- en beräknas komma att presenteras i början av år 1998. Sammanfatt- ningsvis går Santers förslag för jordbrukssektorn ut på att sänka priser och kompensera jordbrukaren med direkta ersättningar. Spannmålspro- ducenter föreslås bli kompenserade för ungefär halva prissänkningen genom höjd arealersättning. 
 Den svenska ståndpunkten – angiven i Jordbruksdepartementets skrivelse  
 1997-08-29 
  till  
 EU-nämnden 
  – till Agenda 2000 är bl.a. föl- 
 jande: 
 $EN NUVARANDE JORDBRUKSPOLITIKEN M¥STE REFORMERAS P¥ ETT S¤TT SOM INNEB¤R AVREGLERING OCH MARKNADSANPASSNING $EN SVENSKA ST¥NDPUNKTEN ¤R ATT JORDBRUKSPOLITISKA REFORMER M¥STE P¥B¶RJAS IN NAN NYA MEDLEMSSTATER ANTAS 
 .UVARANDE POLITIK MEDF¶R RISK F¶R FORTSATTA ¶VERSKOTTSPROBLEM 3VERIGE ST¶DER INRIKTNINGEN AV KOMMISSIONENS F¶RSLAG OM PRISS¤NK NING F¶R SPANNM¥L OCH ATT INTE KOMPENSERA PRISS¤NKNINGEN TILL FULLO 
 42  
 +APITEL  
 SOU 1997:167 
  
 GENOM DIREKTST¶D 0RODUKTIONEN AV SPANNM¥L INOM %5 L¤NDERNA KAN I VISSA REGIONER SKE KONKURRENSKRAFTIGT UTAN ST¶D  
  
 Vad gäller mjölk föreslår kommissionen att kvotsystemet förlängs till år 2006 på nuvarande nivåer. Mjölkpriset föreslås bli sänkt med 10 % mellan åren 2000 och 2005. Prissänkningen föreslås kompenseras via en direkt ersättning per mjölkko. Den svenska inriktningen är att en 
 avveckling av mjölkkvoterna bör påbörjas år 2000 eller innan nya med- lemmar ansluts till EU. Den svenska ståndpunkten beträffande direkt- stöden är, liksom för flera andra föreslagna stöd, att dessa skall tidsbe- gränsas. 
 Ett genomförande av förslagen i Agenda 2000 skulle, med utgångs- punkt i nuvarande inkomster och utgifter, för det svenska jordbruket enligt den svenska regeringens bedömning innebära en sänkning av rör- elseöverskottet med ca 500 miljoner kronor. 
 I Sverige har Kommittén för reformering av EU:s gemensamma jordbrukspolitik (KomiCAP) i betänkandet Mat  Miljö. Svensk strategi för EU:s jordbruk i framtiden (SOU 1997:102) bl.a. uttalat 
 följande: 
  
 -ARKNADSPRISST¶DEN 
  
  ST¶DJER EN GENERELLT H¶G PRISNIV¥ INOM %5 VILKET STIMULERAR PRODUKTIONEN Rogers SAMT OCKS¥ LEDER TILL H¶GA BUDGETKOSTNADER F¶R UNIONEN +ONSUMENTFR¥GOR MILJ¶FR¥GOR DJURETISKA FR¥GOR SAMT FR¥GOR OM REGIONAL UTVECKLING M¥STE F¥ ST¶R RE UTRYMME I DEN FRAMTIDA JORDBRUKSPOLITIKEN 0RODUCENTER I U L¤ND ERNA MISSGYNNAS GENOM %5 S H¶GA GR¤NSSKYDD OCH SUBVENTIONER ADE EXPORT AV L¥GA V¤RLDSMARKNADSPRISER  
  
 Kommittén föreslår att den gemensamma jordbrukspolitiken skall syfta bl.a. till ett brett och varierat utbud av säkra livsmedel till skäliga priser och ett långsiktigt hållbart jordbruk. 
 Av betydelse för det svenska jordbruket och den svenska livsme- delsindustrin är inte enbart den framtida jordbrukspolitiken utan även om EU skall bevilja medlemskap till ett ytterligare antal länder. Till dessa hör Tjeckien, Polen, Ungern, Slovenien och Estland. Produk- tionskostnaderna för livsmedel i dessa länder ligger i regel på en lägre nivå än i  
 EU-länderna. 
  
 En betydande export av livsmedelsråvara från Östeuropeiska länder till  
 EU-länder 
  sker redan nu, bl.a. till Tyskland av bär, frukt och grön- saker. Om länder där befolkningen har en låg levnadsstandard och låga produktionskostnader beviljas medlemskap i EU, kommer detta att krä- va långa övergångstider eller andra arrangemang som tar hänsyn till de olika förutsättningar under vilka medlemsländernas livsmedelssektorer arbetar. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 43 
  
 3.3.2 
  
 Övrigt 
  
 En ytterligare faktor av betydelse för den svenska livsmedelssektorns framtid är planerna på att införa en gemensam valuta. Själva införandet av en gemensam valuta torde inte omgående påverka prisnivån eller konkurrenskraften för livsmedelssektorn mellan de skilda medlemslän- derna. Transportavstånd, skatter, marginaler, konkurrensförhållanden m.m. medför troligtvis även framgent olika prisnivåer. För den interna  
 EU-konkurrensen 
  kommer det dock sannolikt att bli viktigare att livs- medelsproduktionen i Sverige är kostnadseffektiv. Livsmedelsproduk- tionen i Sverige får vid en svensk anslutning till den gemensamma va- lutan inte som tidigare någon fördel – och inte heller någon nackdel – av en fluktuerande egen valuta som avviker från övriga  
 EU-länders 
  valuta. 
 Reglerna för handel med livsmedel på världsmarknaden har påver- kan även för den svenska livsmedelssektorn. År 1994 undertecknades ett  
 GATT-avtal 
  efter många års förhandlingar inom ramen för den s.k. 
 Uruguayrundan. En följd av Uruguayrundan blev att jordbruksproduk- ter för första gången lyftes in i det allmänna handelsavtalet. Världshan- delsorganisationen (WTO) bildades för det internationella handelsför- handlingssystemet. 
 Flera av livsmedelssektorernas delsektorer, bland dem mejerisek- torn, bedöms genom resultatet av Uruguayrundan att få en ökad kon- kurrens i framtiden. Det ökade marknadstillträdet blir på alla varuom- råden möjligt genom en kvoterad import med nedsatta tullar. Export- stödet skall enligt avtalet minskas med 36 % mellan åren 1995 och 2000 och för spannmål skall samtidigt den stödda exportvolymen minska med minst 21 % under samma tidsperiod. Vad gäller spannmål bedöms att endast fortsatt höga världsmarknadspriser kan förhindra att EU får problem med exporten av spannmål under kommande år. Kom- mande förhandlingar i WTO innebär med stor sannolikhet krav på ytterligare sänkningar av sådana subventioner till jordbruket som anses konkurrenssnedvridande. Detta bidrar till att livsmedel i ökad utsträck- ning blir frihandelsvaror. 
  
 3.4 
  
 Utredningens överväganden 
  
 Sveriges inträde i EU har medfört ett stort behov av förändringar för livsmedelssektorn – förändringar för att överleva i en ny konkurrens- situation. En utvidgning av EU österut kommer ytterligare att öka be- hovet av en förbättrad konkurrenskraft. Enligt utredningen talar över- vägande skäl för att utvecklingen också går mot en successivt ökad li- beralisering av den internationella handeln. Detta kommer att ge ökade 
  
 44  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 möjligheter till export från länder med de bästa förutsättningarna för jordbruket, vilket också ger dessa länder vissa konkurrensfördelar vid produktion och export av beredda livsmedel. Detta uppstår som ett led i en utveckling för en internationell arbetsfördelning, en utveckling som skärper konkurrensen och bidrar till lägre konsumentpriser. 
 Livsmedelssektorn i Sverige bör enligt utredningen utveckla de för- hållanden som ger möjligheter att hävda sig i konkurrens med produk- tionen från länder med lägre råvarukostnader. 
 Av konsumentpriset på livsmedel är ofta kostnaden för jordbruksrå- varan endast en mindre del. För en framgångsrik svensk export av be- redda livsmedel gäller det – utöver rätt råvara för den aktuella mark- naden – även att ha en effektiv produktion, distribution och marknads- föring. Här bör uppmärksammas att det i regel är dyrare att distribuera och sälja beredda livsmedel än att producera dessa. Detta ger möjlig- heter för livsmedelsindustrin i länder med en hög livsmedelskvalitet och ett högt kunnande av t.ex. produktionsprocesser, logistik, informa- tionsteknologi och marknadsföring att kunna konkurrera på en interna- tionell marknad – även om inköpspriset på jordbruksråvaror är högre 
 än konkurrenternas. Det finns också flera andra viktiga faktorer. En satsning på FoU, där hela livsmedelskedjan beaktas, är av stor betydel- se. Detsamma gäller att ett bra arbetsklimat finns i företagen då detta påverkar möjligheterna att uppnå ökad effektivitet. 
 På grund av livsmedelssektorns stora betydelse för Sverige anser ut- redningen att det krävs genomgripande insatser. I annat fall finns det en stor risk att den på inhemska råvaror baserade livsmedelsindustrin i Sverige går ett liknande öde till mötes som den svenska textil- och te- koindustrin under 1960- och  
 1970-talen. 
  Produktionen i Sverige flytta- de i en avsevärd utsträckning till länder med lägre lönekostnader än i Sverige. Minskar livsmedelsindustrin i Sverige, mister därvid också det svenska jordbruket avnämare. 
 Mot bakgrund av Sveriges medlemskap i EU och en kommande ökad internationalisering av livsmedelshandeln, står det svenska jord- bruket och stora delar av livsmedelsindustrin i Sverige inför en skilje- väg. Kommer sektorerna att minska, bli oförändrade eller till och med att öka? Utredningen anser att det finns möjligheter till en expansion men detta fordrar ett nytänkande såväl från statens som från stora delar av livsmedelssektorns sida. Utan detta nytänkande ligger jämförelsen med  
 teko-scenariet 
  nära till hands. För att kunna bedöma effekterna av genomförda åtgärder och för att kunna göra ytterligare insatser finns det enligt utredningen ett stort behov regelbundna analyser av utveck- lingen. 
 Förändringar i konsumtionsmönstret i riktning mot mer högförädla- de produkter innebär ökade krav på förnyelse för livsmedelsindustrin och därmed krav på en ökad satsning på FoU. För livsmedelsindustrins 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 45 
  
 expansion är det av avgörande betydelse att produkterna i allt högre grad förädlas. Detta innebär att livsmedelssektorns produktionsvärde kan öka trots att den totala livsmedelskonsumtionen volymmässigt bara ökar långsamt. Samtidigt är det viktigt att produkterna anpassas till oli- ka marknader för att kunna exporteras och därmed bidra till hela livs- medelssektorns utveckling. Utredningen föreslår därför ökade statliga insatser i ett  
 FoU-program 
  samordnat med livsmedelsindustrin och i kombination med en konsekvent programsatsning för främjande av livsmedelsexport. Utredningen anser att regionalpolitiska stöd som Norrlandsstödet och Gotlandsstödet bör behållas. Utredningen förordar dock inte några nya stöd för att motverka de konkurrensnackdelar som Sverige har genom sitt nordliga läge och sitt långa transportavstånd. 
  
 3.5 
  
 Utredningens förslag 
  
 Utredningen föreslår att en regelbunden analys och utvärdering görs av effekterna av statens ökade insatser för livsmedelssektorns omställning och expansion. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 47 
  
 4 
  
 En strategi för svensk livsmedelssektor 
  
 Syftet med detta kapitel är att peka på behovet av stabila spelregler för livsmedelssektorn samt att föreslå att riksdagen antar ett antal riktlinjer för att främja en konkurrenskraftig livsmedelssektor. 
 EU:s jordbrukspolitik är gemensam för medlemsländerna. EU:s jordbrukspolitik omfattar också trädgårdsnäringen. Medlemmarna ut- formar dock själva i stor utsträckning förutsättningarna för det natio- nella jordbrukets och livsmedelsindustrins konkurrenskraft. För närva- rande saknas uttalande av riksdagen angående dess inställning till den svenska livsmedelssektorn som helhet. Riksdagen bör enligt utredning- en fatta beslut om riktlinjer för verksamheten inom sektorn som ger underlag för sektorns långsiktiga ställningstaganden. 
 Utredningen har i detta kapitel formulerat ett antal riktlinjer för att främja företagandet inom livsmedelssektorn. Ett antagande av dessa riktlinjer bör bidra till att ge den stabilitet och långsiktighet som krävs för framtidstro och långsiktiga investeringar. 
 Med utgångspunkt i dessa riktlinjer anger utredningen förslag till en samlad strategi för livsmedelssektorns förnyelse och expansion. Av- saknaden av en klar strategi för hela livsmedelssektorn innebär att man hittills inte fått en helhetssyn för hela livsmedelspolitiken. Det är nöd- vändigt att framdeles beakta att alla delar i livsmedelskedjan påverkar varandra och därmed också helheten. Det behövs en livsmedelsstrategi för Sverige. 
  
 4.1 
  
 Inledning 
  
 I direktiven till föreliggande utredning sägs bl.a. följande: 
 %N S¤RSKILD UTREDARE TILLKALLAS MED UPPGIFT ATT L¤GGA FRAM F¶R SLAG TILL ETT PROGRAM F¶R ATT P¥SKYNDA LIVSMEDELSSEKTORNS F¶RNYELSE OCH EXPANSION 5TREDAREN SKALL S¤RSKILT STUDERA FR¥GOR KRING F¶RUT S¤TTNINGARNA ATT ST¤RKA SEKTORNS INTERNATIONELLA KONKURRENSKRAFT BL A GENOM ATT ¶KA F¶R¤DLINGSGRADEN OCH EXPORTEN SAMT F¶RB¤TTRA F¶RS¶RJNINGEN MED H¶GKVALITATIVA R¥VAROR 
 Senare i direktiven framhålls: 
  
 48  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 ETT STATLIGT INTRESSE ATT DET I 3VERIGE FINNS EN INTERNATIONELLT KONKUR RENSKRAFTIG LIVSMEDELSINDUSTRI OCH PRIM¤RPRODUKTION MED F¶RUTS¤TT NINGAR ATT EXPANDERA  
  
 Vidare skrivs: 
  
 EN NY N¤RINGSPOLITIK F¶R LIVSMEDELSSEKTORN B¶R UTVECKLAS SOM SKA PAR F¶RUTS¤TTNINGAR F¶R EN OFFENSIV UTVECKLING  
  
 I direktiven anges också att stöd till speciella branscher numera 
 sällan lämnas, men att 
  
 Yoder R¥DER DOCK S¤RSKILDA F¶RH¥LLANDEN $ETTA BEROR P¥ ATT STATEN HAR ETT S¤RSKILT ANSVAR F¶R ATT MEDVERKA VID OM STRUKTURERING OCH UTVECKLING AV EN BRANSCH F¶R VILKEN STATEN TIDIGARE STARKT P¥VERKAT N¤RINGENS F¶RUTS¤TTNINGAR T EX GENOM SUBVENTIONER OCH GR¤NSSKYDD  
  
 Utredningen har uppfattat direktiven som att det från statens sida ses som angeläget att livsmedelssektorn, inklusive primärproduktionen, har förutsättningar att vara konkurrenskraftig och kan expandera. Ut- redningens bedömning är också att det är möjligt att uppnå en sådan utveckling för näringen. Som efterlyses i direktiven måste dock ett åt- gärdsprogram genomföras för att påskynda och i vissa fall möjliggöra en positiv utveckling. 
  
 4.2 
  
 Bakgrund 
  
 För att tillfredsställa människornas viktigaste behov – såsom tillgången till livsmedel, bostäder och sjukvård – har staten genom åren sökt ska- pa regler för att få balans mellan tillgång och efterfrågan. 
 För livsmedel har detta tidigare skett bl.a. genom en omfattande reglering av jordbruket som skapat en bas för den inhemska livsme- delsproduktionen. Det svenska jordbruket har skyddats av importav- gifter och därmed har också indirekt stora delar av livsmedelsindustrin skyddats från internationell konkurrens. Samtidigt har stöd lämnats vid export av jordbruksråvaror. Den svenska jordbruksregleringens syfte var aldrig att främja långsiktig export. Exporten av jordbruksråvaror utgjordes ofta av tillfällig överskottsproduktion, eftersom exportstödet i huvudsak finansierades genom avgifter på produktionen. En större pro- duktion än den som kunde avsättas på hemmamarknaden innebar såle- des ett lägre pris för producenten. Detta innebar att den svenska livs- medelsproduktionen till mycket stor del inriktades på en produk- tionsvolym som kunde avsättas på hemmamarknaden. Exporten av det begränsade antalet frihandelsprodukter var den enda export som kunde utvecklas långsiktigt. 
 Flertalet industriländer har likartade jordbruksregleringar med skydd för den inhemska produktionen. EU:s politik har emellertid, när 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 49 
  
 det gäller exporten, alltid varit inriktad på långsiktiga internationella exportansträngningar. 
 Nationell och internationell handels- och jordbrukspolitik har såle- des starkt påverkat livsmedelssektorn i Sverige. Det har funnits flera skäl till den förda politiken, men otvivelaktigt har den begränsat jord- brukets och livsmedelsindustrins tillväxt och utveckling och gjort den starkt nationellt inriktad. Samtidigt har livsmedelsindustrin hamnat i en särställning i förhållande till övrig svensk industri som inte haft några begränsningar för att kunna växa och expandera internationellt på i stort sett fria marknader. 
 År 1990 fattade riksdagen beslut om en ny livsmedelspolitik som var unik internationellt. Den syftade till en marknadsanpassning och avreglering av jordbruket. Den tidigare inhemska marknadsregleringen, som innebar att den svenske jordbrukaren var garanterad avsättning för sina produkter till ett på förhand förhandlat pris, skulle upphöra efter en viss övergångsperiod. Gränsskyddet skulle vara kvar i avvaktan på ett kommande  
 GATT-avtal 
  om sänkt gränsskydd. Exportstödet skulle dock avvecklas, vilket innebar att jordbrukaren endast skulle få ersätt- ning för efterfrågade varor och tjänster på den inhemska marknaden eller för varor som kunde säljas med överskott på export, dvs. utan ex- portstöd. Då det svenska jordbruket generellt inte kan konkurrera på världsmarknaden, utan liknande exportstöd som andra länder har, skulle effekten av den nya livsmedelspolitiken bli en krympning och en ytterligare ökad nationell inriktning av det svenska jordbruket och där- med av hela livsmedelssektorn. 
 Samtidigt som den nya livsmedelspolitiken trädde i kraft år 1991 ansökte emellertid Sverige om medlemskap i EU, vilket innebar att den föreslagna politiken aldrig kom att helt genomföras. 
  
 4.3 
  
 Nya förutsättningar för en expanderande livsmedelssektor 
  
 Sveriges medlemskap i EU och därmed den gemensamma marknaden har skapat nya förutsättningar för den svenska livsmedelssektorn. Medlemskapet innebar att Sverige från första dagen fullt ut tillämpar EU:s gemensamma jordbrukspolitik, som till sin uppbyggnad påminner om den svenska jordbrukspolitiken före 1990 års beslut. Skillnaden för jordbruket och livsmedelsindustrin i Sverige är emellertid ändå mycket stor efter  
 EU-inträdet. 
  
 För jordbruket har den gemensamma jordbrukspolitiken inneburit nya produktions- och marknadsförutsättningar. Marknaden för jordbru- ket är inte längre begränsad till Sverige, utan utgör hela EU och världs- 
  
 50  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 marknaden på lika villkor som övrigt jordbruk i EU. Samtidigt har konkurrensen ökat på hemmamarknaden från producenter i andra EU- länder. 
 Produkternas konkurrenskraft på marknaden är det enda som i prin- cip sätter gränser för produktionen på flertalet produktområden, t.ex. för fläsk- och fågelkött. På andra produktområden sätter den nationella produktionskvoten, t.ex. för socker och mjölk eller nationella bidrags- rätter, dvs. ett visst bidrag för varje enskilt djur inom en bestämd kvot, volymmässiga gränser för produktion och marknad. Expansion inom dessa senare sektorer kan därför endast ske genom att livsmedelsin- dustrin förädlar råvarorna i allt högre grad för att skapa ett mervärde för producenter och konsumenter. 
 För livsmedelsindustrin, som tidigare i huvudsak haft tillträde till den internationella marknaden med endast ett fåtal s.k. frihandelspro- dukter, har  
 EU-medlemskapet 
  likaså inneburit ett fullständigt tillträde för samtliga produkter till  
 EU-marknaden 
  – och även till världsmark- naden på lika villkor som den övriga livsmedelsindustrin i EU. Samti- digt har medlemskapet givetvis inneburit en ökad konkurrens på hem- mamarknaden från  
 EU-företag. 
  Det betydelsefulla från utvecklingssyn- punkt är att jordbruket och livsmedelsindustrin i Sverige nu verkar i allt väsentligt på en internationell marknad. 
 Dagens  
 EU-marknad 
  är drygt 40 gånger större än den svenska na- tionella marknaden mätt i antal konsumenter. Med ytterligare sex medlemsländer inom  
 5–10 
  år motsvarar marknaden ca 55 gånger den svenska marknaden. Marknadsutvecklingen innebär således en mycket stor utmaning för svensk livsmedelssektor. Med möjligheterna följer som nämnts även en påtagligt ökad konkurrens. För att bli framgångs- rik på de nya marknaderna och försvara sina marknadspositioner på hemmamarknaden måste den svenska livsmedelssektorn vara inter- nationellt konkurrenskraftig när det gäller produktion, produkter och marknadsföring. 
 Livsmedelssektorns konkurrensförmåga bestäms nationellt av de förutsättningar naturen ger, men även av de förutsättningar som staten skapar. Samtidigt är konkurrensen nu internationell. Vill staten främja livsmedelssektorns utveckling så att den kan hävda sig på den natio- nella marknaden och samtidigt expandera internationellt får de åtgärder i form av lagstiftning, avgifter och skatter som åläggs näringen av stat- en, inte på ett avgörande sätt avvika från omvärldens. I första hand gäller detta förhållandena som gäller inom EU. För framgång krävs jämbördiga villkor med omvärlden. Utan jämbördiga villkor är det up- penbart att en eftersträvad expansion uteblir och att det till och med finns risk för att livsmedelssektorn i Sverige krymper. 
 Först genom  
 EU-medlemskapet 
  fick jordbruket och livsmedelsin- dustrin samma möjligheter att exportera sina produkter som andra nä- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 51 
  
 ringar. En effekt av den tidigare förda politiken är att livsmedelsindust- rin hamnat efter såväl övrig svensk industri som sina konkurrenter in- om EU, när det gäller internationalisering och export. Livsmedelsin- dustrin måste överbrygga detta handikapp genom pr oduktutveckling mot mer högförädlade produkter och offensiva exportsatsningar. Det är emellertid svårt att satsa i underläge och konkurrenterna är starka med ofta upparbetade exportkanaler. Staten har här, som framgår av direkti- ven, ett särskilt ansvar att medverka vid utvecklingen av en bransch för vilken staten tidigare starkt påverkade förutsättningarna. 
 FoU är av avgörande betydelse för att stärka livsmedelsindustrins internationella konkurrenskraft. Livsmedelsforskningen har emellertid tidigare inte prioriterats av staten. Den statliga satsningen på livsme- delsforskning är därför av betydligt mindre omfattning än i konkur- rentländerna som arbetat mot den internationella marknaden. Sverige saknar ett nationellt forskningsprogram inom livsmedelsområdet, me- dan de viktigaste konkurrentländerna har omfattande nationella pro- gram. 
 En förutsättning för livsmedelsindustrins långsiktiga utveckling är att resurserna på forskningsområdet utökas till jämförbar internationell nivå och tas tillvara på ett effektivt sätt. Ökad kundanpassning, högre kvalitet och högre förädlingsgrad för livsmedelsindustrins produkter bör åstadkommas genom att en ökande andel av den forskning som be- drivs koncentreras och sker i samverkan mellan högskolor, forsk- ningsinstitut och industri. 
 Basen för livsmedelsindustrins utveckling finns i jordbruket. Det finns ett avgörande samband mellan jordbruket och livsmedelsindust- rin. Det bör finnas goda förutsättningar att ytterligare utveckla det kva- litetskoncept som den svenska livsmedelsproduktionen i dag bygger på. Sverige har naturliga förutsättningar att bedriva en primärproduktion med begränsade insatser av handelsgödsel och växtskyddsmedel. Det finns också relativt gott om åker- och betesmark i Sverige, vilket är en bra grund för en miljöanpassad produktion. Den svenska animaliepro- duktionen bedrivs med mycket högt ställda krav på djurskydd och djurmiljö. Den svenska djurskyddslagen är också relativt långtgående jämfört med motsvarande bestämmelser i andra länder. Livsmedelsin- dustrins betalningsförmåga är dock avgörande för att produktionen av jordbruksråvaror av hög kvalitet skall kunna stimuleras. 
  
 4.4 
  
 Utredningens förslag 
  
 Det har tidigare rått osäkerhet om vilken vikt staten fäster vid livsme- delsnäringen. Denna osäkerhet har minskat avsevärt genom statsminis- terns tal vid riksdagens öppnande hösten 1996: 
  
 52  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 ,IVSMEDELSPRODUKTIONEN SKALL BIDRA TILL ETT 3VERIGE I REGIONAL BA LANS EN UTH¥LLIG TILLV¤XT OCH ¶KAD SYSSELS¤TTNING *ORDBRUKET ¤R EN FRAMTIDSN¤RING $Collins NU EN N¤RINGSPOLITIK F¶R LANTBRUK OCH LANDSBYGD (ELA 3VERIGE SKALL LEVA 
 Denna inställning befästes vid statsministerns tal vid riksdagens öppnande hösten 1997. Samma tankegångar återfinns i utredningens direktiv. 
 Utredningen anser det vara nödvändigt att statsministerns för livs- medelsnäringen positiva uttalande även befästs av riksdagen. Osäkerhet får inte råda vad gäller statens inställning till livsmedelssektorns fort- bestånd och utveckling. Utredningen föreslår därför ett antal riktlinjer för att främja företagandet inom livsmedelssektorn. Ett antagande av dessa riktlinjer skulle kunna bidra till den stabilitet och långsiktighet som krävs för framtidstro och långsiktiga investeringar inom livsme- delssektorn. 
 Vad gäller beredningen av livsmedelsfrågorna inom Regeringskans- liet sker detta för närvarande på flera departement. Jordbruksdeparte- mentet svarar för jordbruk, fiske, trädgårdsnäring, rennäring, djurskydd samt högre utbildning och forskning m.m. Närings- och handelsdepar- tementet svarar för näringspolitik, småföretagarpolitik, konkurrensfrå- gor, exportfrämjande, vissa forskningsfrågor m.m. Finansdepartementet svarar för beskattningsfrågor och lagstiftning i anknytning till detta. Utbildningsdepartementet har bl.a. hand om utbildningsfrågor, Social- departementet svarar för alkohol- och hälsofrågor och Miljödeparte- mentet bl.a. om frågor om miljöskydd och genteknik. Arbetsmarknads- departementet bereder frågor om sysselsättning och slutligen, handläg- ger Inrikesdepartementet konsumentfrågor för livsmedel. Denna splitt- ring av beredningen i många departement försvårar den helhetssyn som enligt utredningens bedömning är viktig. Det finns t.ex. ett nära sam- band mellan FoU inom råvaruproduktionen och produktionen av be- redda livsmedel och därmed också sammanhängande frågor om bl.a. konsumentens intresse av säkra och hälsosamma produkter. Vidare finns det eller i alla fall borde finnas ett nära samband – en kvali- tetskedja – mellan kvalitén på råvaror och inriktningen på målgrupper i marknadsföringen för livsmedelsindustrin, både på hemmamarknaden och på exportmarknader. 
 Inom Regeringskansliet pågår överväganden om regeringens arbets- former. Utredningen har inte tagit ställning till vilka organisatoriska former livsmedelsfrågorna bör behandlas inom Regeringskansliet. En- ligt utredningens bedömning talar dock övervägande skäl för att be- handlingen av livsmedelsfrågorna i Regeringskansliet i huvudsak bör vara samlade vid ett departement. 
 Utredningen har koncentrerat sig på företagandets villkor inom livs- medelssektorn. I detta sammanhang måste även de övergripande mål 
 SOU 1997:167  
 +APITEL  
 53 
 som gäller för den gemensamma jordbrukspolitiken i EU uppmärk- sammas. Dessa mål påverkar inte bara jordbruket utan även livsme- delsindustrin i Sverige. Den gemensamma jordbrukspolitiken är emel- lertid under omarbetning, och en reformering av politiken kommer att genomföras. Vilken omfattning och bredd produktmässigt som dessa mål får är oklart i dagsläget. 
  
 KomiCAP-kommittén 
  har föreslagit följande övergripande mål för 
 EU:s gemensamma jordbrukspolitik: 
 %5 S GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIK SKALL SYFTA TILL ATT M¶JLIGG¶RA  
  ETT BRETT OCH VARIERAT UTBUD AV S¤KRA LIVSMEDEL TILL SK¤LIGA 
 PRISER 
 ETT L¥NGSIKTIGT H¥LLBART JORDBRUK 
 Utöver dessa två övergripande mål skall enligt kommittén jord- brukspolitiken även syfta till att produktion, förädling och distribution 
 av livsmedel bedrivs på ett sådant sätt att 
 DEN BIOLOGISKA M¥NGFALDEN BEVARAS OCH Shannon 
 ETT VARIERAT ODLINGSLANDSKAP FR¤MJAS 
 MILJ¶BELASTNINGEN MINIMERAS 
 ANIMALIEPRODUKTIONEN SKER MED H¶GT ST¤LLDA DJURSKYDDSKRAV 
 EN REGIONAL BALANS OCH EN LEVANDE LANDSBYGD FR¤MJAS 
 ETT INTERNATIONELLT KONKURRENSKRAFTIGT JORDBRUK INOM %5 FR¤M JAS 
  
 EU-kommissionen 
  har också föreslagit förändringar i den gemen- samma jordbrukspolitiken. I policydokumentet Agenda 2000 föreslås en fördjupning och utvidgning av 1992 års reformer genom en fortsatt övergång från prisstöd till direkta utbetalningar och genom utarbetan- det av en sammanhängande landsbygdspolitik som ett komplement till reformeringen av jordbrukspolitiken. 
 I Agenda 2000 har kommissionen föreslagit ett antal mål för en re- 
 formerad gemensam jordbrukspolitik: 
  
 –KAD 
  Bradley F¶R ATT S¤KERST¤LLA ATT PRODUCENTERNA INOM %5 TILL FULLO KAN UTNYTTJA Cortez F¶R¤NDRINGAR P¥ V¤RLDSMARKNADEN 
 ,IVSMEDELSS¤KERHET OCH LIVSMEDELSKVALITET ¤R B¥DA GRUNDL¤G GANDE SKYLDIGHETER GENTEMOT KONSUMENTERNA 
 !TT TILLF¶RS¤KRA JORDBRUKSBEFOLKNINGEN EN SK¤LIG LEVNADSSTANDARD OCH ATT BIDRA TILL EN STABILISERING AV G¥RDARNAS INT¤KTER 
 )NTEGRERING AV MILJ¶M¥L I DEN GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIKEN 
 !TT SKAPA ALTERNATIVA M¶JLIGHETER TILL SYSSELS¤TTNING OCH INKOMS TER F¶R JORDBRUKARE OCH DERAS FAMILJER 
 !TT F¶RENKLA %5 S LAGSTIFTNING 
 Det som klart framgår både i det svenska förslaget och förstärkt i kommissionens förslag är en strävan att främja en ökad internationell konkurrenskraft hos livsmedelssektorn för att den fullt ut skall kunna utnyttja de möjligheter till expansion som förändringar på världsmark- naden medför. Den jordbrukspolitik som slutligen fastställs blir gemen- 
  
 54  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 sam för medlemsländerna. Medlemsländerna utformar dock själva för- utsättningarna för företagandet inom livsmedelsområdet. 
 Mot denna bakgrund föreslår utredningen nedanstående nationella riktlinjer för livsmedelssektorn i Sverige. En effektiv livsmedelspro- duktion är till nytta för hela landet – företagen, de anställda, handeln och för konsumenterna. Genom att utredningen främst behandlat jord- bruket och livsmedelsindustrin, föreslås här riktlinjer för företagandet. Riktlinjerna bör enligt utredningens mening uttryckas i generella ter- mer där huvudlinjen är klart uttalad. Sedan är det företagens uppgift att på marknadens villkor pröva sin konkurrenskraft. Det finns exempel från andra länder där staten och företagen genom ett samordnat uppträ- dande framgångsrikt genomfört uppställda mätbara mål. Denna form av gemensamt agerande mellan staten och näringslivet saknar dock tradi- tion i Sverige och utredningen har därför ansett att staten endast bör ange generella riktlinjer. 
 ¶RSLAG TILL NATIONELLA RIKTLINJER F¶R ATT FR¤MJA F¶RETAGANDET Yoder I 3VERIGE 
 ,Romero KONKURRENSKRAFT SKALL ST¤RKAS 
 %N ST¤RKT LIVSMEDELSSEKTOR I 3VERIGE SOM KAN KONKURRERA INTERNA TIONELLT ¤R ETT NATIONELLT INTRESSE ,IVSMEDELSSEKTORN ¤R EN AV 3VERI GES MEST BETYDANDE N¤RINGSGRENAR NATIONELLT REGIONALT OCH LOKALT %5 MEDLEMSKAPET HAR INNEBURIT ATT LIVSMEDELSSEKTORN I ALLT V¤SENT LIGT VERKAR P¥ EN INTERNATIONELLT KONKURRENSUTSATT MARKNAD %TT EF FEKTIVT JORDBRUK HAR F¶RUTS¤TTNINGAR ATT VID J¤MB¶RDIGA VILLKOR MED OMV¤RLDEN VARA KONKURRENSKRAFTIGT ,IVSMEDELSINDUSTRINS INTERNA TIONELLA KONKURRENSKRAFT M¥STE ST¤RKAS P¥TAGLIGT TROTS ATT KRAFTIGA EFFEKTIVISERINGS¥TG¤RDER VIDTAGITS UNDER SENARE ¥R $ET ¤R ENDAST EN LIVSMEDELSINDUSTRI SOM ¤R STARK P¥ HEMMAMARKNADEN SOM KAN KON KURRERA INTERNATIONELLT 
 )NTERNATIONELL KONKURRENSKRAFT OCH L¶NSAMHET ¤R EN N¶DV¤NDIG F¶RUTS¤TTNING F¶R ATT LIVSMEDELSSEKTORN SKALL KUNNA BIDRA TILL ATT ¶KA SYSSELS¤TTNINGEN SAMT ATT L¤GGA EN GRUND F¶R GODA VILLKOR I ¶VRIGT F¶R DE VERKSAMMA Miller 
 ,IKV¤RDIGA KONKURRENSVILLKOR SKALL EFTERSTR¤VAS F¶R JORDBRUKET OCH LIVSMEDELSINDUSTRIN I 3VERIGE OCH I %5 
 ,IVSMEDELSSEKTORNS KONKURRENSF¶RM¥GA BEST¤MS NATIONELLT AV DE F¶RUTS¤TTNINGAR NATUREN GER MEN ¤VEN AV DE F¶RUTS¤TTNINGAR STATEN 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 55 
  
 SKAPAR SAMTIDIGT SOM KONKURRENSEN NU ¤R INTERNATIONELL +ONKUR RENSNEUTRALITET MELLAN SVENSKPRODUCERADE OCH IMPORTERADE R¥VAROR ELLER PRODUKTER ¤R AVG¶RANDE F¶R ATT LIVSMEDELSSEKTORN SKALL KUNNA KONKURRERA MED FRAMG¥NG P¥ DEN NATIONELLA OCH DE INTERNATIONELLA MARKNADERNA 0RODUCENTER AV R¥VAROR TILL LIVSMEDELSINDUSTRIN SKALL GES S¥DANA F¶RUTS¤TTNINGAR ATT DE VID EFFEKTIV PRODUKTION KAN KON KURRERA MED IMPORTERADE R¥VAROR ELLER PRODUKTER .ATIONELLA BE ST¤MMELSER AVGIFTER OCH SKATTER SOM ¥L¤GGS SEKTORN AV STATEN SKALL ENDAST AVVIKA FR¥N OMV¤RLDENS I F¶RSTA HAND FR¥N F¶RH¥LLANDENA IN OM %5 N¤R S¤RSKILDA SK¤L F¶RELIGGER 
 0RODUKTION AV LIVSMEDELSR¥VAROR AV GOD KVALITET TILL KONKURRENS KRAFTIGA PRISER SKALL STIMULERAS 
 ,Bryant ATT HA TILLG¥NG TILL LIVSMEDELS R¥VAROR AV H¶G KVALITET TILL KONKURRENSKRAFTIGA PRISER F¶R ATT KUNNA H¤VDA SIG P¥ HEMMAMARKNADEN OCH P¥ DEN INTERNATIONELLA MARKNA DEN $ET SVENSKA KVALITETSKONCEPTET BASERAT P¥ MILJ¶ANPASSADE PRO DUKTIONSMETODER OCH P¥ EN SUND OCH ETISKT F¶RSVARBAR DJURH¥LLNING KAN UTG¶RA EN VIKTIG KONKURRENSF¶RDEL NATIONELLT OCH INTERNATIONELLT F¶R EN LIVSMEDELSINDUSTRI BASERAD P¥ SVENSKA JORDBRUKSR¥VAROR $ET SVENSKA Hester TR¤DG¥RDSN¤RINGEN SOM I GRUNDEN ¤R KONKURRENSKRAFTIGT OM DET GES J¤MB¶RDIGA KONKURRENSVILLKOR MED PRODUCENTERNA I ANDRA %5 L¤NDER HAR F¶RUTS¤TTNINGAR ATT UPPFYLLA DE KRAV SOM KONSUMENTER OCH LIVSMEDELSINDUSTRI ST¤LLER P¥ LIVS MEDLEN 
 ORSKNING OCH UTVECKLING SKALL Short 
 3VERIGE LIGGER EFTER SINA N¤RMASTE KONKURRENTL¤NDER N¤R DET G¤LLER SATSNING P¥ FORSKNING OCH UTVECKLING P¥ LIVSMEDELSOMR¥DET 3VERIGE SAKNAR ETT NATIONELLT FORSKNINGSPROGRAM INOM LIVSMEDELSOMR¥DET MEDAN DE VIKTIGASTE KONKURRENTL¤NDERNA HAR OMFATTANDE NATIONELLA PROGRAM 
 %TT NATIONELLT O5 PROGRAM MED EN ¶KNING AV RESURSERNA P¥ FORSKNINGSOMR¥DET TILL J¤MF¶RBAR INTERNATIONELL NIV¥ I KOMBINATION MED EN B¤TTRE SAMORDNING AV FORSKNINGSINSATSERNA ¤R AV FUNDA MENTAL BETYDELSE F¶R LIVSMEDELSINDUSTRINS L¥NGSIKTIGA UTVECKLING ¶R ATT ST¤RKA LIVSMEDELSINDUSTRINS KONKURRENSKRAFT OCH UPPN¥ EN ¶KAD KUNDANPASSNING H¶GRE KVALITET OCH H¶GRE F¶R¤DLINGSGRAD F¶R LIVSMEDELSINDUSTRINS PRODUKTER B¶R EN ¶KANDE ANDEL AV DEN FORSK 
  
 56  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 NING SOM Oliver SKE I SAMVERKAN MELLAN H¶GSKOLOR FORSKNINGSIN STITUT OCH INDUSTRIN 3AMTIDIGT B¶R NATIONELLA OCH INTERNATIONELLA MARKNADSASPEKTER GES STOR UPPM¤RKSAMHET VID BED¶MNINGEN AV FORSKNINGS OCH UTVECKLINGSPROJEKTEN 
 ,IVSMEDELSEXPORTEN SKALL FR¤MJAS 
 ,IVSMEDELSINDUSTRIN I 3VERIGE HAR TILL F¶LJD AV NATIONELL OCH INTERNA TIONELL P¥VERKAN KOMMIT EFTER I F¶RH¥LLANDE TILL ¶VRIG SVENSK INDUSTRI N¤R DET G¤LLER INTERNATIONALISERING OCH EXPORT MEN ¤VEN I F¶RH¥L LANDE TILL KONKURRENTERNA INOM %5 "RISTANDE ERFARENHET AV INTER NATIONELL MARKNADSF¶RING ¤R EN BETYDANDE KONKURRENSNACKDEL F¶R DEN ¶VERV¤GANDE DELEN AV LIVSMEDELSINDUSTRIN ¶R STORA DELAR AV LIVSMEDELSINDUSTRIN KAN EXPORT VARA AVG¶RANDE F¶R GOD L¶NSAMHET OCH TILL OCH MED DESS ¶VERLEVNAD %N MISSLYCKAD EXPORT KAN F¥ STORA KONSEKVENSER F¶R R¥VARULEDET D¤R ETT MINSKAT MARKNADSUNDERLAG D¤RMED UPPST¥R 
 3AMTLIGA %5 L¤NDER HAR NATIONELLA PROGRAM F¶R EXPORTFR¤MJANDE AV JORDBRUKS OCH LIVSMEDELSPRODUKTER %TT UT¶KAT PROGRAM F¶R EX PORTFR¤MJANDE ¥TG¤RDER I SAMVERKAN MED LIVSMEDELSINDUSTRIN OCH STATEN F¶R ATT OFFENSIVT OCH L¥NGSIKTIGT MARKNADSF¶RA SVENSKA LIVS MEDELSPRODUKTER Fry POSITIVT TILL HELA LIVSMEDELSSEKTORNS UTVECKLING %N S¥DAN KONSEKVENT PROGRAMSATS NING F¶R EXPORTEN I KOMBINATION MED EN MOTSVARANDE PROGRAMSATS NING P¥ O5 GER EN STARK OCH EXPANSIV LIVSMEDELSSEKTOR 
 0RODUCENTERNA SKALL I PRODUKTIONEN AV LIVSMEDEL TILLF¶RS¤KRA KON SUMENTERNA PRODUKTER SOM ¤R S¤KRA OCH AV GOD KVALITET TILL SK¤LIGA PRISER 
 $ET ¤R EN SKYLDIGHET GENTEMOT KONSUMENTERNA ATT LIVSMEDEL PRODU CERADE I 3VERIGE ¤R S¤KRA OCH FRAMST¤LLS P¥ ETT MILJ¶M¤SSIGT TILL FREDSST¤LLANDE S¤TT OCH MED H¶GT ST¤LLDA KRAV P¥ BL A DJURH¤LSA DJURMILJ¶ OCH DJURETIK *ORDBRUKET I 3VERIGE SKALL GES S¥DANA F¶RUT S¤TTNINGAR ATT DET VID EN EFFEKTIV PRODUKTION ¤R INTERNATIONELLT KON KURRENSKRAFTIGT 0RODUCENTER I ANDRA L¤NDER UTAN TVINGANDE LAGSTIFT NING GES D¤RMED INTE F¶RDELAR P¥ DEN SVENSKA MARKNADEN 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 57 
  
 ,IVSMEDELSPOLITIKEN SKALL BEDRIVAS S¥ ATT PRODUKTIONEN AV LIVS MEDEL GER KONSUMENTERNA ¶KADE VALM¶JLIGHETER BL A N¤R DET G¤LLER PRODUKTER FR¥N RESURSHUSH¥LLANDE PRODUKTIONSSYSTEM 
 6IKTIGA RESURSHUSH¥LLANDE PRODUKTIONSSYSTEM ¤R INTEGRERAD PRODUK TION )0 OCH EKOLOGISK PRODUKTION )NOM DEN INTEGRERADE PRODUK TIONEN BALANSERAS BIOLOGISKA TEKNISKA OCH KEMISKA METODER NOGA MOT VARANDRA VARVID H¤NSYN TAS TILL MILJ¶ L¶NSAMHET OCH SOCIALA ASPEKTER )0 ANV¤NDS OFTA VID KONTRAKTSODLING I 3VERIGE %KOLOGISK PRODUKTION BYGGER Davies OCH F¶RNYELSEBARA RESURSER OCH Coffey DENS BIOLOGISKA PRODUKTIONSF¶RM¥GA $JURT¤THETEN ANPASSAS TILL G¥RDENS FODERPRODUKTIONSF¶RM¥GA +EMISKA BEK¤MPNINGSMEDEL OCH HANDELSG¶DSEL ANV¤NDS INTE I EKOLOGISK ODLING 
 ,IVSMEDELSPOLITIKEN SKALL BEDRIVAS S¥ ATT F¶RETAGEN I LANDETS OLIKA DELAR GES B¤STA M¶JLIGA F¶RUTS¤TTNINGAR F¶R PRODUKTION AV LIVSME DEL 
 2¥VARUPRODUKTION I HELA 3VERIGE ¤R EN F¶RUTS¤TTNING F¶R EN GEOGRA FISKT UTSPRIDD LIVSMEDELSINDUSTRI $ET FINNS I DAG EN KLAR TENDENS TILL ATT EN MER M¥NGFACETTERAD OCH SM¥SKALIG LIVSMEDELSPRODUKTION OFTA LOKALT BASERAD V¤XER FRAM VID SIDAN AV DEN STORSKALIGA PRO DUKTIONEN $E SM¥ OCH MEDELSTORA F¶RETAGEN UTG¶R ETT VIKTIGT KOM PLEMENT TILL DE ST¶RRE F¶RETAGEN SAMTIDIGT SOM DE SJ¤LVA KAN Gallagher EN H¶G TILLV¤XTPOTENTIAL 
 3M¥F¶RETAGANDET OCH NYF¶RETAGANDET Yoder SKALL STIMULERAS OCH UTVECKLAS 
 .YA ARBETSTILLF¤LLEN OCH NYA F¶RETAG KAN OCKS¥ SKAPAS GENOM ATT FORSKNING OCH PRODUKTUTVECKLING INRIKTAS May MED H¶G F¶R¤DLINGSGRAD 2EGIONAL OCH LIVSMEDELSPOLITIKEN B¶R SAMVER KA F¶R ATT STIMULERA LOKALT OCH REGIONALT NYF¶RETAGANDE Perez MEDELSSEKTORN $¤RIGENOM SKAPAS OCKS¥ NY SYSSELS¤TTNING .YA NISCHGR¶DOR KAN BLI VIKTIGA KOMPLEMENT TILL JORDBRUKARNAS BASPRO DUKTION OCH GE NYA INKOMSTER OCH ARBETSTILLF¤LLEN 4ILL¤MPNINGEN AV G¤LLANDE BEST¤MMELSER F¶R LIVSMEDELSPRODUKTION B¶R I G¶RLIGASTE UT STR¤CKNING ANPASSAS TILL SM¥F¶RETAGENS VILLKOR 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 59 
  
 5 Jordbrukets konkurrenssituation 
 Syftet med detta kapitel är att redovisa det svenska jordbrukets struktur samt dess lönsamhet och konkurrenskraft, i första hand i förhållande till Finland och Danmark. Dessa länder är betydande konkurrenter till den svenska livsmedelssektorn. 
 Utredningen konstaterar att Sverige inte har några klimatmässiga konkurrensfördelar för att nå stora volymer i driften av jordbruk i förhållande till Mellan- och Sydeuropa. Sammantaget har det svens- ka jordbruket högre skatter och kostnadshöjande bestämmelser än konkurrentländerna Finland och Danmark. Såväl svenska energi- och miljöskatter som bestämmelser om djurhälsa och liknande etiska regler är betydligt mera kostnadskrävande än i Finland och Dan- mark. Samtidigt är bl.a. kostnaderna för jordbruksmark lägre i Goodman. 
 Det svenska jordbruket arbetar efter  
 EU-inträdet 
  i en helt ny konkurrenssituation. Jordbruket har dock inte erfarenhet av att ar- beta i en konkurrensmiljö såsom t.ex. det danska jordbruket. Är jordbruket inte konkurrenskraftigt, får inte heller livsmedelsindust- rin tillgång till inhemska råvaror till ett sådant pris och sådan kvalité som ger industrins produkter konkurrensmöjligheter. Det svenska jordbruket och stora delar av livsmedelsindustrin är ömsesidigt be- roende av varandra. 
 Jordbrukets lönsamhet har förbättrats något under år 1997, främst genom ett ökat miljöstöd. Driftsöverskottet för det svenska jordbru- ket är dock fortfarande betydligt lägre än i våra konkurrentländer Finland och Danmark. För att få bättre ekonomiska möjligheter till ökade investeringar och för en ökad investeringsvilja behöver det svenska jordbruket ett ökat driftsöverskott. Förbättringen kan åstad- kommas genom olika åtgärder. En åtgärd är att minska vissa kostna- der för jordbruket. 
 Utredningen föreslår att jordbruket får samma beskattning på el och eldningsolja som industrin har. Detta medför för jordbruket en kostnadsminskning med omkring 360 miljoner kr/år. 
  
 60  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Vidare bör effektiviteten öka inom det svenska jordbruket. En åt- gärd för ökad effektivitet är kraftiga satsningar på utbildning och kom- petenshöjning – i första hand under en fyraårsperiod. Inriktningen av dessa satsningar och statens kostnader för medverkan i dessa satsningar föreslås bli föremål för översyn. 
 För olika former av strukturåtgärder t.ex. investeringsstöd till jord- bruket, där EU:s medfinansiering genomsnittligt utgör 33 %, uppgår det hittills outnyttjade utrymmet av  
 EU-medel 
  till  
 10–14 
  Phillips, eller  
 30–42 
  Phillips inklusive svenska medel. Utredningen föreslår att strukturramen skall till fullo kunna utnyttjas under år 1999. För att utnyttja ramen fordras en svensk medfinansiering på ca  
 170–235 
  mil- joner kronor. De sammanlagda strukturåtgärderna ökar därigenom med ca  
 255–355 
  miljoner kronor. Nivån fr.o.m. år 2000 blir beroende av vilket utrymme Sverige erhåller efter kommande budgetförhandlingar i EU. 
 Det svenska jordbrukets kostnader för skatter och avgifter torde hö- ra till de högsta inom EU. Det råder också en skattekonkurrens mel- lan  
 EU-länderna. 
  Även efter förändringar av beskattningen av el och eldningsolja, kommer det svenska jordbruket att belastas av skatter och avgifter som saknas eller är högre än i konkurrentländerna. 
 Detta gäller i första hand skatt på dieselolja och handelsgödsel. Be- skattningen har en konkurrenssnedvridande effekt för det svenska jord- bruket. Om en harmonisering inom EU inte sker av jordbrukets pro- duktionsskatter inom de närmaste två åren bör de svenska totala pro- duktionsskatterna för jordbruket, enligt utredningens mening, anpassas till nivåer med beskattningen av jordbruket i våra konkurrentländer. 
 Utredningen föreslår att staten genom olika former av initialstöd skall stödja verksamhet för nyetablering av nischprodukter inom jord- bruket. t.ex. nypon och havtorn, under förutsättning att verksamheten på sikt har goda möjligheter att bli lönsam. 
 De åtgärder utredningen föreslår medför en viss förbättring av jord- brukets ekonomi. Därigenom uppstår också förbättrade möjligheter för jordbrukarna att genom effektiviseringar och investeringar kunna leve- rera bra livsmedelsråvaror till konkurrenskraftiga priser till livsmed- elsindustrin i Sverige. Detta förbättrar i sin tur livsmedelsindustrins konkurrenskraft och därvid förbättras även avsättningsmöjligheterna på lång sikt för jordbrukets produkter. 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 Jordbruket inom EU arbetar i flera avseenden under andra konkurrens- villkor än vad som gäller för de flesta övriga näringsgrenar. Detta är för 
 SOU 1997:167  
 +APITEL  
 61 
 övrigt en situation som inte är unik, detsamma gäller t.ex. bland OECD:s medlemsländer. 
 För det svenska jordbruket innebär medlemskapet i EU en återgång till en reglering som i mycket liknar den som tillämpades i Sverige före 1990 års livsmedelspolitiska beslut. På flera områden kan EU:s regle- ringar sägas vara ännu mer begränsande än de tidigare svenska. 
 Till skillnad från det svenska gränsskyddet som i princip syftade till att höja priset på importerade livsmedel till svensk nivå, innebär EU:s gränsskydd en uttalad preferens för jordbruksråvaror producerade inom EU. Genom att EU helt saknar gränsskydd på vissa områden (protein- foder) samt att import av vissa kvantiteter kan ske utan eller till nedsatt gränsskydd är dock inte EU:s tullskydd helt "vattentätt". På centrala varuområden innebär dock EU:s preferens för det egna jordbruket att det i princip blir olönsamt för livsmedelsindustrin att köpa råvaror utanför EU. Eftersom prisnivån på livsmedel är högre inom EU än på världsmarknaden måste överskott i normalfallet exporteras med hjälp av exportstöd. För vissa förädlade varor tillämpas utjämningssystem som innebär att industrin får tillgång till råvara till världsmarknadspris. 
 En uttalad målsättning för den svenska jordbrukspolitiken före år 1990 var att eventuell överskottsproduktion skulle koncentreras till spannmålssektorn. Orsaken till detta var att kostnaderna för att avsätta överskotten skulle minimeras. Samtidigt fanns ett system för råvaru- kostnadsutjämning för livsmedelsindustrin som syftade till att industrin skulle kunna konkurrera med såväl importerade livsmedel som på världsmarknaden. 
 Den principiella uppbyggnaden av det tidigare svenska systemet skulle således rätt tillämpat inneburit lika konkurrensvillkor för import och hemmaproduktion. 
 Det livsmedelspolitiska beslutet år 1990 innebar att exportbidrag inte skulle kunna utgå för svenska jordbruksråvaror. För livsmedelsin- dustrin behölls emellertid råvarukostnadsutjämningssystemet. Ett borttagande av detta system skulle ha inneburit antingen att svensk livsmedelsexport omöjliggjorts eller en diskriminering av svenska råva- ror. 
 Även med systemet för råvarukostnadsutjämning var emellertid den svenska exporten av förädlade livsmedel koncentrerad till ett fåtal pro- dukter. 
 Trots en delvis ny reglering innebär ändå medlemskapet i EU en starkt förändrad konkurrenssituation för det svenska jordbruket och för livsmedelssektorn. Avgörande är att det inte finns några gränshinder mellan medlemsländerna och att konkurrensen därmed är fri. 
  
 62  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 5.2 
  
 Allmänt om jordbruket i Sverige 
  
 5.2.1 
  
 Produktionen i jordbruket 
  
 Utvecklingen av de senaste 10 årens jordbruksproduktion redovisas i tabell 5.1. 
  
 4ABELL 
 Den svenska jordbruksproduktionen under åren  
 1986–1990, 
 1993–1996. 
  Miljoner kg. 
  
 0RODUKT 
  
 Spannmål 
  
 5 521 
  
 5 215 
  
 4 413 
  
 4 791 
  
 5 954 
  
 Oljeväxter 
  
 358 
  
 352 
  
 222 
  
 224 
  
 145 
  
 Sockerbetor 
  
 2 351 
  
 2 535 
  
 2 355 
  
 2 478 
  
 2 430 
  
 Matpotatis 
  
 817 
  
 976 
  
 763 
  
 791 
  
 853 
  
 Stärkelsepotatis 
  
 370 
  
 - 
  
 - 
  
 282 
  
 348 
  
 Mjölk 
  
 3 400 
  
 3 352 
  
 3 421 
  
 3 304 
  
 3 319 
  
 Nötkött 
  
 139 
  
 142 
  
 141 
  
 143 
  
 138 
  
 Griskött 
  
 299 
  
 291 
  
 306 
  
 309 
  
 319 
  
 Får- och lammkött 
  
 5,0 
  
 4,2 
  
 4,1 
  
 3,5 
  
 3,6 
  
 Fjäderfäkött 
  
 46 
  
 65 
  
 75 
  
 80 
  
 82 
  
 Ägg 
  
 124 
  
 107 
  
 103 
  
 105 
  
 110 
  
 Källa: Jordbruksstatistik årsbok (SCB), Jordbruksekonomiska meddelanden (Statens jordbruksverk). 
 En normalskörd av spannmål vid dagens förhållanden motsvarar  
 5,5–6 
  miljoner ton, dvs. något mer än genomsnittsskörden under andra halvan av  
 1980-talet 
  och betydligt mer än under första halvan av  
 1990-talet, 
  då bl.a. det svenska omställningsprogrammet påverkade den svenska total- skörden. Under ett normalår exporteras 25 % av produktionen. 
 Svensk oljeväxtodling har minskat dramatiskt under senare år, bl.a. som en följd av att de ekonomiska villkoren jämfört med spannmål har förändrats starkt. Vid dagens förhållanden måste mer än hälften av rå- varan importeras till svensk förädlingsindustri. Fortsätter denna ut- veckling kommer möjligheterna att bibehålla en svensk industri att för- sämras påtagligt. 
 Sockerbetsodlingen visar en relativt stabil utveckling under 1980- och  
 1990-talen. 
  Efter  
 EU-inträdet 
  kan en svag ökning av odlingen note- ras. 
 Matpotatisproduktionen påverkas relativt starkt av årsmånen. Efter  
 EU-inträdet 
  har importkonkurrensen av främst förädlade produkter på- verkat sektorn starkt. Bender odlas i dag endast för stärkelse- framställning. Tidigare tillverkades även konsumtionssprit av potatis. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 63 
  
 Mjölkproduktionen ligger i dag något lägre jämfört med den senare delen av  
 1980-talet. 
  Dagens produktion ligger runt den svenska landskvoten om 3,3 miljoner ton. 
 Efter en viss uppgång av nötköttsproduktionen under  
 1990-talet, 
  minskar i dag denna produktion. Ökad importkonkurrens och lönsam- hetsproblem i samband med  
 BSE-krisen 
  förklarar detta. 
 Grisköttsproduktionen och fjäderfäköttsproduktionen har ökat under  
 1990-talet, 
  främst till följd av en stark efterfrågan. Denna utveckling bedöms fortsätta under gynnsamma produktionsförhållanden. 
 Äggproduktionens utveckling under  
 1990-talet 
  sammanhänger med den inhemska avregleringen i början av  
 1990-talet 
  samt med beslutet att successivt avveckla dagens burhållningssystem. 
  
 5.2.2 
  
 Struktur 
  
 De förändrade  
 pris-, 
  stöd- och kostnadsnivåerna inom jordbrukets pri- märled som följt av medlemskapet har också inneburit förändringar i produktionsinriktning och struktur. Riktning och styrka i den ständigt pågående strukturrationaliseringen har således påverkats. 
 Antalet jordbruksföretag har successivt minskat. År 1991 var antalet jordbruksföretag enligt lantbruksregistret 94 000 och år 1996 ca 91 000. Till skillnad från tidigare års statistik ingår i 1996 års siffror även företag med minst 2,1 ha åkermark men med mindre än 0,3 ha brukad åkermark. Antalet sådana företag skattas till 3 500 år 1996. Gra- den av specialisering under år 1994 och år 1996 framgår av tabell 5.2 och tabell 5.3. 
 För att hänföras till en viss driftsinriktning krävs att minst två tred- jedelar av företagens arbetsbehov hänför sig till motsvarande drifts- gren. I tabell 5.2 anges också arbetsbehovet. År 1996 hade omkring 51 000 jordbruksföretag ett arbetsbehov under 800 arbetstimmar. Dessa företag kan anses utgöra  
 fritids-, 
  pensionärs- eller deltidsjordbruk. An- delen brukare i dessa företag som är helt beroende av inkomsterna från jordbruket är marginell. I en mycket stor andel av dessa företag har emellertid brukarfamiljen en betydande tjänsteinkomst. Sätts gränsen för heltidsjordbruk vid 1 600 arbetstimmar uppgick antalet heltidsjord- bruk till omkring 26 000. Endast ca 7 900 företag är så stora, över 4 000 arbetstimmar, att anställd arbetskraft kan antas spela någon större roll på företagen. 
  
 64  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL  
 Antal företag år 1996 efter driftsinriktning och arbetsbehov i jordbruket. 
  
 !RBETSBEHOV 
  
 $RIFTSINRIKTNING 
  
 3AMTLIGA 
  
 STANDARDTIMMAR 
  
 6¤XT 
 - 
  
 (USDJURS 
 - 
  
 "LANDAT 
  
 3M¥BRUK 
  
 ODLING 
  
 SK¶TSEL 
  
 JORDBRUK 
  
 - 
 799 
  
 6 392 
  
 7 561 
  
 2 091 
  
 34 927 
  
 50 971 
  
 800 
 - 
 1 
  599 
  
 3 743 
  
 8 000 
  
 1 897 
  
 - 
  
 13 639 
  
 1  
 600 
 - 
 2 
  399 
  
 1 428 
  
 5 143 
  
 1 054 
  
 - 
  
 7 624 
  
 2  
 400 
 - 
 3 
  199 
  
 826 
  
 4 761 
  
 547 
  
 - 
  
 6 136 
  
 3  
 200 
 - 
 3 
  999 
  
 447 
  
 3 797 
  
 338 
  
 - 
  
 4 582 
  
 4 000 
 - 
  
 1 087 
  
 6 162 
  
 653 
  
 - 
  
 7 903 
  
 Morris 
  
 Källa: SCB, lantbruksregistret, urvalsbaserade uppgifter. 
 Antalet jordbruksföretag har således minskat. Företag med enbart växt- odling har dock ökat med 10 % sedan  
 EU-inträdet. 
  Detta har sin bak- grund i dels en allmän trend där lantbrukare som slutar med animalie- produktion fortsätter med växtodling, dels att företag som gick in i det svenska omställningsprogrammet under åren  
 1991–1992 
  åter har akti- verat jordbruksdriften. Vidare kan de något stabilare förhållandena för spannmålsproduktion i EU ha bidragit till utvecklingen. 
  
 4ABELL  
 Antal företag efter driftsinriktning och arbetsbehov i jordbruket åren  
 1991–1996. 
  
 $RIFTSINRIKTNING 
  
 3AMTLIGA 
  
 6¤XT 
 - 
  
 (USDJURS 
 - 
  
 "LANDAT 
  
 3M¥BRUK 
  
 ODLING 
  
 SK¶TSEL 
  
 JORDBRUK 
  
 1991 
  
 13 628 
  
 39 656 
  
 7 435 
  
 33 219 
  
 93 938 
  
 1992 
  
 12 865 
  
 39 696 
  
 7 145 
  
 32 528 
  
 92 234 
  
 1993 
  
 12 977 
  
 38 818 
  
 7 318 
  
 32 736 
  
 91 849 
  
 1994 
  
 12 662 
  
 38 166 
  
 7 041 
  
 32 594 
  
 90 463 
  
 1995 
  
 12 887 
  
 36 607 
  
 6 819 
  
 31 369 
  
 87 682 
  
 1996 
  
 13 992 
  
 35 424 
  
 6 581 
  
 34 927 
  
 90 584 
 1) 
  
 1)  
 Fr.o.m. år 1996 ingår företag med mindre än 0,3 ha brukad åkermark. Källa: SCB, lantbruksregistret, urvalsbaserade uppgifter. 
 Däremot har antalet företag med husdjursskötsel minskat sedan år 1991. År 1994 var antalet jordbruksföretag med specialinriktning på husdjursskötsel ca 38 200 och år 1996 ca 35 400. Minskningen av an- talet gårdar med husdjur är således en långsiktig trend som även fort- satt efter  
 EU-inträdet. 
  
 Medan den totala åkerarealen i Sverige inte har förändrats särskilt mycket sedan år 1993 – fortfarande uppgår den till ca 2,8 miljoner ha – har gårdarnas storlek förändrats. Under  
 1990-talet 
  har gårdar med upp till 10 ha odlad mark minskat markant. År 1996 uppgick antalet till ca 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 65 
  
 32 000. En minskning har även skett av antalet jordbruksföretag med  
 10–15 
  ha åkermark. Företag med mellan  
 50–100 
  ha var under den nämnda perioden i stort sett oförändrat, drygt 11 000. Antalet företag med över 100 ha åkermark ökade däremot från 4 000 år 1990 till 4 700 år 1996. 
 Den genomsnittliga arealen åkermark uppgick år 1996 till 31,1 ha, vilket innebär en ökning med ca 2 ha i förhållande till år 1990. Vid fö- retag med mer än 30 ha åkermark uppgick år 1996 den genomsnittliga arealen till ca 73 ha. Den genomsnittliga mjölkkobesättningen har ökat från 22,2 mjölkkor 1990 till 28,3 år 1996. 
  
 5.2.3 
  
 Vegetabilier 
  
 4ABELL 
 Den svenska åkerarealens fördelning på olika växtslag åren  
 1993–1997. 
  Avser företag med minst 2,1 ha åkermark. 
  
 6¤XTSLAG 
  
 PREL 
  
 Brödsäd 
  
 350 800 
  
 290 800 
  
 301 100 
  
 368 100 
  
 373 200 
  
 Fodersäd 
  
 802 400 
  
 882 400 
  
 803 400 
  
 848 100 
  
 896 200 
  
 Baljväxter 
  
 18 000 
  
 16 900 
  
 21 200 
  
 27 200 
  
 31 500 
  
 Ryan och grönfoder- 
  
 växter 
  
 1 085 700 
  
 1 094 200 
  
 1 058 900 
  
 1 019 700 
  
 1 043 200 
  
 Potatis 
  
 36 300 
  
 33 000 
  
 35 000 
  
 36 600 
  
 36 500 
  
 Raps och rybs 
  
 145 500 
  
 128 500 
  
 104 600 
  
 65 400 
  
 65 000 
  
 Sockerbetor 
  
 51 300 
  
 53 400 
  
 57 500 
  
 59 200 
  
 60 800 
  
 Övriga växtslag  
 1) 
  
 62 500 
  
 63 100 
  
 55 700 
  
 49 900 
  
 53 500 
  
 Träda 
  
 56 000 
  
 52 900 
  
 278 600 
  
 268 700 
  
 187 900 
  
 Ej utnyttjad åkermark 
  
 180 500 
  
 175 300 
  
 59 800 
  
 68 500 
  
 66 900 
  
 3UMMA¥KERMARK 
  
 ¶RETAG MED MINDRE 
  
 ¤N HA UTNYTTJAD 
  
 ¥KERMARK 
  
 Areal 
  
 63 000 
  
 46 100 
  
 - 
  
 - 
  
 62 800 
  
 Antal företag 
  
 5 400 
  
 5 700 
  
 4 900 
  
 - 
  
 - 
  
 1)  
 Till övriga växtslag har räknats frövall, oljelin, energiskog, trädgårdsväxter och andra växtslag. 
 Källa: SCB, lantbruksregistret. 
 Den totala åkerarealen för företag med minst 2,1 ha åkermark uppgick år 1996 till 2 812 000 ha, vilket är en ökning med nära 50 000 ha från föregående år. Ökningen beror främst på att år 1996 ingår även företag 
  
 66  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 med mindre än 0,3 ha utnyttjad åkermark. Arealen åkermark vid dessa företag år 1996 skattas till 27 400 ha. Åkerarealens fördelning på olika växtslag redovisas i tabell 5.4. 
 Slåtter- och betesvallar upptog 1 020 000 ha år 1996, vilket utgjorde 36 % av åkerarealen. Fodersäd odlades på nära 850 000 ha (30 %) och brödsäd på 368 000 ha (13 %). Beräknat efter åkerarealen är brödsäd också det växtslag vars odlingsareal har ökat mest efter  
 EU-inträdet. 
  Arealen för odling av brödsäd, som år 1994 uppgick till ca 291 000 ha, hade tre år senare ökat med ca 82 000 ha, dvs. med 28 %. Höstveteare- alen svarade för en stor del av ökningen. Noterbart är dock att brödsä- desodlingen var relativt omfattande även år 1993. Den ökade odlingen under senare tid är således även ett resultat av årsmånen. 
 Arealen för odling av fodersäd ökade också – från 803 000 ha år 1995 till 896 000 år 1997. Detta hade sin bakgrund i övergång till EU- träda, minskad oljeväxtodling och stabilare villkor för spannmålsodling 
  
 i 
  
 EU. 
  
 5.2.4 
  
 Animalier 
  
 Som framgår av tabell 5.5 har under  
 1990-talet 
  betydande förändringar skett i antalet uppfödda husdjur. Tabellen omfattar företag med minst 2,1 ha åkermark eller med stora djurbesättningar. 
 Antalet mjölkkor har minskat under hela  
 1990-talet. 
  Nedgången har även fortsatt efter  
 EU-inträdet. 
  Antalet var 509 000 år 1994 och 466 000 år 1996. Enligt preliminära uppgifter ökade antalet mjölkkor år 1997 med ca 7 000. Den totala mjölkproduktionen har under åren  
 1990–1996 
  legat mellan 3  
 200–3 
  500 miljoner kg. Sveriges mjöl kkvot inom EU har fastställts till 3 303 miljoner kg. Medelavkastningen per ko och år har successivt ökat och låg år 1995 på 6 853 kg. Antalet kor för köttproduktion ökade kraftigt under åren  
 1990–1992 
  som en följd 
 av 1990 års livsmedelspolitiska beslut, minskningen av antalet mjölk- kor samt av de därefter införda särskilda ersättningarna inom denna produktion. Därefter har antalet köttkor varierat mellan 153 000 och 165 000. 
 Svinuppfödningen har – med små variationer – under hela 1990- talet legat på omkring 2 miljoner, vilket innebär drygt 3,5 miljoner slaktade svin (ca 3,9 miljoner år 1996). Slaktvikten på grisarna har ökat något under den nyssnämnda perioden, varvid också produktionen ökat. År 1996 uppgick produktionen till ca 320 miljoner kg. Året före EU- inträdet uppgick produktionen till omkring 305 miljoner kg. 
 Antalet slaktkycklingar har ökat kraftigt under  
 1990-talet 
  – från 2,7 miljoner år 1990 till 4,8 miljoner år 1995. Konsumtionen av fågelkött har också ökat under hela  
 1990-talet. 
  Den totala konsumtionen av få- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 67 
  
 gelkött uppgick år 1990 till drygt 50 miljoner kg och år 1996 till om- kring 83 miljoner kg. Konsumtionen per person och år har i stort sett fördubblats från ca 5 kg år 1990 till ca 9 kg år 1996. 
  
 4ABELL 
 Antal husdjur åren  
 1991–1997 
  i Sverige vid utgången av respektive år (avser företag med minst 2,1 ha åkermark eller med stora djurbesättningar). 
  
 (USDJUR 
  
 PREL 
  
 Mjölkkor 
  
 528 212 
  
 525 948 
  
 524 520 
  
 509 431 
  
 482 118 
  
 466 265 
  
 473 300 
  
 Kor för 
  
 97 653 
  
 135 791 
  
 153 555 
  
 164 578 
  
 157 128 
  
 164 115 
  
 170 500 
  
 köttprod 
  
 Kvigor, 
  
 tjurar och 
  
 543 418 
  
 565 463 
  
 548 620 
  
 560 911 
  
 595 521 
  
 616 860 
  
 612 600 
  
 stutar 
  
 Kalvar 
  
 537 495 
  
 548 100 
  
 580 671 
  
 591 569 
  
 542 328 
  
 542 999 
  
 524 600 
  
 Tackor och 
  
 168 178 
  
 180 067 
  
 188 944 
  
 195 736 
  
 195 439 
  
 203 338 
  
 204 500 
  
 baggar 
  
 Lamm 
  
 250 605 
  
 267 394 
  
 281 743 
  
 287 692 
  
 266 410 
  
 265 697 
  
 274 600 
  
 Suggor och 
  
 galtar 
 1) 
  
 226 839 
  
 233 133 
  
 249 314 
  
 249 171 
  
 244 950 
  
 280 028 
  
 283 800 
  
 Övriga svin 
  
 1 974 574 
  
 2 045 920 
  
 2 027 233 
  
 2 079 234 
  
 2 068 187 
  
 2 068 726 
  
 2 054 200 
  
 Höns (exkl. 
  
 6 145 174 
  
 6 063 357 
  
 5 764 401 
  
 5 918 015 
  
 6 100 270 
  
 5 708 518 
  
 * 
  
 kyckling) 
  
 Kycklingar 
  
 2 579 920 
  
 2 166 105 
  
 1 908 371 
  
 2 175 337 
  
 1 811 509 
  
 2 188 722 
  
 * 
  
 av värpraser 
  
 Slaktkyck- 
  
 3 034 322 
  
 3 778 742 
  
 3 793 857 
  
 4 470 857 
  
 4 812 824 
  
 * 
  
 * 
  
 lingar 
  
 1)  
 Ändrad kategoriindelning fr.o.m. år 1996 inkluderar ca 36 000 ännu ej betäckta gyl- tor. 
 * Uppgift saknas. 
 Källa: SCB, lantbruksregistret. 
  
 5.2.5 
  
 Integrerad produktion – IP 
  
 Integrerad produktion (IP) är ett odlingssystem som producerar livsme- del och andra produkter med hög kvalitet genom att använda naturliga resurser och regleringsmekanismer för att ersätta förorenade externa produktionsmedel och för att säkra en uthållig odling. Vikt läggs vid att se hela gården som ett system där växtodling och djurhållning är i ba- lans. Väsentliga komponenter är också att bevara och förbättra markens bördighet och en biologisk mångfald. Biologiska, tekniska och kemiska metoder skall noga balanseras mot varandra, varvid hänsyn skall tas till miljö, lönsamhet och sociala aspekter. 
 Flera odlarorganisationer och kontraktodlingar har under de senaste åren genomfört s.k.  
 IP-kurser 
  för odlare. Även odlingskontrakt har tecknats. Ett grundkrav är att lagar och bestämmelser samt i övrigt god jordbrukarsed följs. Ett viktigt moment är också att förhållandena på 
  
 68  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 gården och alla odlingsåtgärder skall dokumenteras och hållas tillgäng- liga för kontroll. Skadegörare kontrolleras genom en väl utbyggd kon- troll- och varningstjänst. En kontrollorganisation finns för  
 IP-odling 
  där Sveriges Potatisodlares Riksförbund (SPOR), Grönsaksodlarnas Riksförbund (GRF) och Trädgårdsnäringens Riksförbund (TRF) sam- verkar. Ett viktigt moment i all sådan verksamhet är att det skall ske en kontinuerlig revidering av  
 IP-konceptet 
  där man ökar kraven efterhand. 
 Målen för  
 IP-odling 
  är att: 
  
 produktionen utvecklas mot resurshushållande odlingssystem, 
  
 prioritera odlingsmetoder som minimerar användandet av växt- skyddsmedel där biologiskt växtskydd prioriteras, 
  
 undvika jorderosion och jordpackning så att mikrolivet gynnas, 
  
 tillämpa växtföljd som bibehåller markens bördighet, 
  
 tillgodose konsumentens kvalitetskrav på produkter och produk- tionsmetoder, 
  
 prioritera resurs- och energisnåla material och metoder för hante- ring, packning etc. 
  
 IP har fått stor spridning i västvärlden men i den praktiska använd- ningen är det skillnad mellan olika ländernas regelsystem. Gemensamt är dock att utbildning av odlare, dokumentation av odlingsinsatser samt märkning av produkterna. Internationellt samarbete finns i dag inom forskning och rådgivning och man har enats om gemensamma strategi- er för växtskyddsområdet.  
 EU-kommissionen 
  lade år 1994 fram en rapport där man påpekade behovet av att utveckla den integrerade pro- duktionen i Västeuropa och att ta större miljöhänsyn inom jordbruket. 
  
 5.2.6 
  
 Ekologisk produktion 
  
 Ekologiskt lantbruk bedrivs utan insatser av handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel. Produktionen baseras så långt som det är möjligt på lokala och förnyelsebara resurser. 
 Grundprinciperna i ekologisk produktion är kretsloppstanken och största möjliga omsorg om naturliga processer men även rimlig inkomst och tillfredsställelse i arbetet för producenterna. Det finns en strävan efter naturenlighet, dvs. att så små ingrepp som möjligt skall göras i naturen. Synsättet yttrar sig även i ekologisk djurhållning som utformas så att djurens naturliga beteende tillgodoses i största möjliga utsträck- ning. 
 Inom det ekologiska lantbruket används varken snabblösliga mine- ralgödselmedel eller syntetiska bekämpningsmedel. Strävan är att er- sätta kemiska hjälpmedel med kunskap om hur man på bästa sätt kan undvika problem med sjukdomar och skadegörare samt att klara för- sörjning med växtnäring. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 69 
  
 Motorn i den ekologiska odlingen är klöverrika vallar i växtföljden och en balans mellan växtodling och djurproduktion inom gården. 
 Kretsloppstänkandet är viktigt och man vill därför stärka sambandet mellan stad och land för att kunna återcirkulera växtnäring och orga- niskt material. Frågan drivs i EU från Sveriges sida men motståndet mot att sprida slam och urin på ekologiskt odlad areal är stort inom EU och även i Sverige. 
 Djurhållningen ingår som en integrerad del i produktionssystemet på den ekologiska gården. Grupphållning, lösdrift, betesdrift, möjlighet till utevistelse under den kalla årstiden och fri tillgång till grovfoder är krav som ställs för alla djurslag. Undantag gäller för mjölkkor och höns. Djurtätheten anpassas till gårdens foderproduktionsförmåga. De stora djurkoncentrationerna, som är en av de främsta orsakerna till pro- blem med växtnäringsläckage, är därför omöjliga vid ekologisk djur- hållning. 
 Sedan år 1995 ges stöd för ekologisk produktion inom ramen för det svenska miljöprogrammet för jordbruket. Stödet infördes i anslutning till det svenska medlemskapet i EU. Enbart gårdar som är anslutna till en kontrollförening får marknadsföra sina produkter som ekologiska. För närvarande finns två godkända varumärken i Sverige: Harris och Brown. År 1996 var 70 % av den ekologiskt odlade arealen kontrolle- rad av Harris och 30 % kontrollerad av Demeter. 
  
 IGUR 
 Utvecklingen av den ekologiskt odlade arealen åren  
 1985–1996. 
  
 Ha 
  
 180 000 
  
 160 000 
  
 140 000 
  
 120 000 
  
 100 000 
  
 80 000 
  
 60 000 
  
 40 000 
  
 20 000 
  
 0 
  
 År 
  
 Källa:  
 KRAV-kontrollen 
  år 1995, Statens jordbruksverk år 1997. 
  
 70  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 I figur 5.1 anges utvecklingen av ekologiskt odlad areal åren 1985– 1996. Den ekologiskt odlade arealen har stadigt ökat sedan år 1985, då arealen uppgick till ca 4 000 ha. Riksdagen uttalade år 1994 som ett mål att 10 % av Sveriges åkerareal bör läggas om till ekologisk odling till år 2000. År 1996 uppgick den sammanlagda ekologiskt odlade are- alen till ca 162 000 ha, vilket motsvarar 5,8 % av landets totala areal åkermark. 
  
 5.2.7 
  
 Nya nischprodukter 
  
 Det kan finnas bär eller andra produkter, t.ex. nypon och havtorn, som på sikt kan vara möjliga att kommersiellt odla och vidareförädla i Sve- rige. 
 Nypon är ett växtslag som är ett naturligt inslag i den skandinaviska floran. Nyponråvara för industriell tillverkning av livsmedelsprodukter importeras emellertid, företrädesvis från Chile. 
 Odling av nypon i kommersiell skala har inte provats någonstans i världen i stor skala. Redan år 1985 startade ett samarbete mellan SLU, Institutionen för hortikulturell växtförädling, Bell, och svensk livsmedelsindustri för att framställa odlingsvärda nyponsorter för ma- skinskörd. Arbetet med att utveckla tekniken för odling, skörd och torkning av nypon har fortsatt i tilltagande omfattning. De första prov- odlingarna planterades år 1993 i Kalmar (Öland och fastlandet), Blekinge och Skaraborgs län. 
 Marknaden för nypon för industriell produktion uppgår inom EU till ca 5 000 ton torkad rensad vara, vilket erfordrar en odling omfattande ca 5 000 ha. Den svenska marknaden av nypon för industriell produk- tion (saft, soppa, te m.m.) uppgår till ca 600 ton. 
 Utvecklingskostnaderna är betydande eftersom odling av nypon är domesticering av ett nytt växtslag. Anläggningskostnaden för nypon- odling är hög då den första skörden inträffar först  
 3–4 
  år efter plante- ring, men nyponodlingen kan skördas i  
 15–20 
  år eller så länge som buskarna lever. Rotsystemet är mycket välförgrenat och täcker efter  
 3–5 
  år hela den odlade arealen. Läckaget av näringsämnen är därför minimalt. Någon bearbetning av jorden förekommer ej och mellan raderna anläggs gräsbana. Gödsling sker helst med naturlig gödsel un- der vår och försommar. Bekämpning av gräs, sjukdomar och skadedjur är mycket litet och kan oftast utföras med icke kemiska metoder. Både gödsling och bekämpning av skadegörare sker enligt  
 IP-konceptet 
  (Integrerad produktion, se avsnitt 5.2.5). När nyponbuskarna efter  
 5–6 
  år blivit för stora och täta att skördas med maskin, klipps de ned och flisen kan användas som energiråvara. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 71 
  
 Odling av nypon är miljövänligt av följande skäl: 
  
 Det ökar omfattningen av miljövänliga produktionsformer i jord- bruket till följd av lång växtperiod  
  
 (15–20 
  år) utan plöjning och med obetydlig tillförsel av växtnäring. 
  
 Genom odlingssättet minskar växtnäringsläckaget från odlad mark. 
  
 Det kombinerar kulturväxt och energigröda. 
  
 Det fungerar som skydd för fåglar och däggdjur – viltrefug. 
  
 Odling i Sverige ger bra kontrollmöjligheter över kvalitativa och andra faktorer. 
  
 Andra positiva effekter av en inhemsk nyponodling vore bl.a. att den: 
  
 bidrar till att nyttja jordbruksmark för ett ändamål som ger ökad sysselsättning, 
  
 bidrar till att säkra ett fortsatt jordbruk i områden med sämre pro- duktionsförutsättningar, 
  
 underlättar utveckling av en unik kunskap i Sverige om nyponodling vad avser bl.a. sorter, odlings- och skördeteknik m.m., 
  
 skapar förutsättningar för Sverige att förse övriga  
  
 EU-länder 
  med nyponprodukter eftersom inte någon odling sker inom gemenskaper samt 
  
 stimulerar till en produktion som leder till att den biologiska mång- falden och landskapsbilden bevaras och utökas med en ny kultur- 
  
 växt. 
 Ett annat bär som inte odlats i kommersiell skala tidigare är havtorn. Havtorn har möjligheten att bli en ny livsmedelsråvara genom sin arom, höga vitaminhalt och andra egenskaper, samtidigt som det är ett nytt växtslag som är bra för miljön och kan ge ökad sysselsättning på landsbygden. Då anläggningskostnaden är relativt hög och odlings- och skördetekniken inte är helt färdigutvecklad behövs stöd till anlägg- nings- och odlingsutveckling. Detsamma kan gälla andra kommersiellt intressanta bärodlingar. 
 Marknaden för dessa bär är i dag livsmedelsindustrin. Utan livsme- delsindustrin som marknad finns inte underlag för nya nischprodukter som nypon, havtorn och andra bär. Inom det svenska miljöprogrammet föreslås årligt stöd till ekologisk frukt- och bärodling och satsningar på utbildning och information. För att ge ett för livsmedelsindustrin säkert odlingsresultat kan emellertid inte odlingen av exempelvis nypon ske helt ekologiskt i dag. Utan en viss kemisk bekämpning av ogräs och vissa skadeinsekter och växtsjukdomar finns risk för att skörden slås ut. Livsmedelsindustrin är beroende av en säker tillgång till råvara till en garanterad kvantitet och kvalitet för att ersätta importerade bär med svenskodlade. Regler utformas för närvarande till s.k. resurshus- hållande konventionella jordbruk (reko). IP i kontraktsform är en sådan odlingsform, som ingår i ett resurshushållande konventionellt jordbruk. 
  
 72  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 5.3 
  
 Jordbruksekonomiska förhållanden 
  
 5.3.1 
  
 Sektorskalkyl för jordbruket 
  
 Den ekonomiska utvecklingen inom jordbrukssektorn som helhet följs bl.a. genom de s.k. sektorskalkyler som Statens jordbruksverk tar fram. I dessa kalkyler beräknas sektorns totala intäkter och kostnader samt det driftsöverskott som utgör skillnaden mellan dessa. Sektors- kalkylerna används t.ex. för att belysa produktionsutvecklingen i jord- bruket och som underlag för konjunkturbedömningar och andra ana- lyser. De används också som underlag för jordbrukssektorns del av na- tionalräkenskaperna. 
 I sektorskalkylen ingår endast de intäkter som kommer från den egentliga jordbruksproduktionen och de kostnader som är förknippade med dessa. Jordbrukarnas intäkter från andra näringar som t.ex. skogs- bruk ingår inte. Detta innebär att sektorskalkylens driftsöverskott inte är något mått på lantbrukarnas totala inkomster. 
 Enligt principen för detta slag av kalkyler redovisas inte värdet av de transaktioner som sker inom sektorn. Handels- och förädlingsmar- ginaler för varor som lämnar sektorn, men som sedan utgör insatsvaror i produktionen, redovisas däremot som en särskild kostnadspost. 
 Eftersom resultatet av sektorskalkylerna påverkas av årsmånsvaria- tioner bör stor försiktighet iakttas vid jämförelser av resultaten mellan olika år. Jämförbarheten mellan åren begränsas också av att struktur- förändringar inte återspeglas i totalsiffrorna. Statens jordbruksverk upprättar också prognoser för sektorskalkyler baserade på antagande om normal årsmån. Se tabell 5.6. 
 Som framgått av tidigare beskrivning har vissa förändringar i pro- duktionsinriktning skett i förhållande till tiden före  
 EU-medlemskapet. 
  En bakgrund till detta är den förbättrade lönsamheten inom vege- tabiliesektorn. Det bör vidare noteras att sektorresultatet åren 1995 och 1996 påverkas av de återbetalningar av 1990 års omställningsstöd som jordbruksföretagen gjorde dessa år (429 respektive 524 miljoner kro- nor). En närmare redovisning av direktbidragens omfattning lämnas i avsnitt 5.3.2. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 73 
  
 4ABELL  
 Driftsöverskott inom jordbruket åren  
 1994–1999, 
  miljoner 
  
 kronor. 
  
 )NT¤KTER UTGIFTER 
  
 0REL 
  
 0REL 
  
 0ROG 
  
 0ROG 
  
 0ROG 
  
 Intäkter för vegetabilieprod. 
  
 5 144 
  
 5 749 
  
 5 954 
  
 5 607 
  
 5 585 
  
 5 611 
  
 Intäkter för Lewis. 
  
 19 780 
  
 18 907 
  
 18 560 
  
 18 877 
  
 18 694 
  
 18 417 
  
 Direktutbetalningar 
  
 - kontantredovisade 
  
 2 709 
  
 5 140 
  
 5 766 
  
 6 631 
  
 7 395 
  
 7 915 
  
 Övriga intäkter 
  
 846 
  
 746 
  
 371 
  
 259 
  
 259 
  
 259 
  
 3UMMA INT¤KTER 
  
 Kostnader exkl. arbetskostnader 
  
 och kostnader för eget kapital 
  
 24 763 
  
 25 218 
  
 26 328 
  
 26 344 
  
 26 575 
  
 26 873 
  
 Kostnader för lejt arbete 
  
 1 571 
  
 1 563 
  
 1 637 
  
 1 710 
  
 1 779 
  
 1 850 
  
 3UMMA KOSTNADER 
  
 $RIFTS¶VERSKOTT F¶R JORDBRUKET 
  
 Källa: Statens jordbruksverks sektorskalkyl. 
 Vad gäller animalieproduktionen speglar utvecklingen den prissänk- ning som  
 EU-medlemskapet 
  medfört för främst köttprodukter som nöt- kött och fläsk. Bland kostnadsposterna dominerar kapitalkostnaderna med ca 13 miljarder kronor medan kostnaderna för insatsvaror uppgår till omkring 10 miljarder kronor. Bland förändringarna i kostnadsvoly- men sedan året före  
 EU-medlemskapet 
  kan noteras en ökning av kost- naderna för drivmedel och el med ca 40 % medan kostnadsvolymen för handelsgödsel har ökat med ca 7 %. Räntekostnaderna har minskat med ca 25 %. 
  
 $IAGRAM  
 Variation av driftsöverskott under perioden  
 1988–1996. 
  
 35000 
  
 30000 
  
 Intäkter 
  
 25000 
  
 Driftsöverskott 
  
 Kostnader 
  
 MKR 
  
 20000 
  
 15000 
  
 10000 
  
 5000 
  
 0 
  
 1988 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 År 
  
 Källa: Statens jordbruksverk 
  
 74  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Av den totala prognostiserade kostnadsvolymen år 1997 utgör energi- och handelsgödselkostnaderna 17 % och räntekostnaderna 12 %. Nor- malt sett har driftsöverskottet utgjort ca 10 % av omsättningen (sektorskalkylens intäkter) med en variation mellan 5 och 20 %. 
 Variationer över tiden framgår av diagram 5.1. Den relativt kraftiga ökningen av överskottet åren  
 1989–1991 
  förklaras bl.a. av de omställ- ningsstöd som utgick under denna period med anledning av 1990 års livsmedelspolitiska reform. 
  
 5.3.2 
  
 Direktstöd inom EU och i Sverige 
  
 Jordbruksstödet inom EU utgörs dels av ett stöd av producentpriser genom i första hand inlösenåtaganden, exportbidrag och gränsskydd mot tredje land, dels direktbidrag i form av t.ex. djur- och arealersätt- ningar. 
 Direktbidragens betydelse ökade i samband med 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU. Bl.a. ersattes produkt- prissänkningar med s.k. kompensationsbetalningar. Den gemensamma jordbrukspolitiken omfattar också stora möjligheter för medlemslän- derna att erhålla delfinansiering för miljöersättningar och regionala jordbruksstöd till områden som är mindre gynnade jämfört med andra delar av medlemslandet. Regelverket för den gemensamma jordbruks- politiken medger således inte regionala stöd baserade på jämförelser mellan jordbruk i olika medlemsländer. Däremot kan ekonomiska skill- nader mellan länderna utgöra grund för en högre medfinansieringsgrad från  
 EU-budgeten. 
  Utöver de av EU helt eller delvis finansierade stö- den kan nationella stöd utgå i medlemsländerna. Sådana stöd skall prö- vas av  
 EU-kommissionen 
  med hänsyn till gällande statsstödsregler. Generellt sett kan sägas att statsstöd inte får tillämpas om dessa påver- kar den prisbildning som marknadsordningarna för olika produkter syftar till att åstadkomma. Se tabell 5.7. 
  
 4ABELL 
 Direktstöd till jordbruket åren  
 1994–1999, 
  miljoner kronor. 
  
 3T¶DFORMER 
  
 0REL 
  
 0REL 
  
 0ROGN 
  
 0ROGN 
  
 0ROGN 
  
 3VENSKA ST¶D 
  
 Djurbidrag, norra Sverige 
  
 322 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Arealbidrag, norra Sverige 
  
 9 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Pristillägg, norra Sverige 
  
 540 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Djurbidrag, generellt 
  
 182 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Arealbidrag, generellt 
  
 1 269 
  
 Återbetalning omst. stöd 
  
 - 
  
 -429 
  
 -524 
  
 -25 
  
 - 
  
 - 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 75 
  
 3T¶DFORMER 
  
 0REL 
  
 0REL 
  
 0ROGN 
  
 0ROGN 
  
 0ROGN 
  
 Startstöd 
  
 38 
  
 19 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Stöd till skuldsatta 
  
 1 
  
 1 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Mjölkpension 
  
 98 
  
 31 
  
 62 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Landskapsvård m.m. 
  
 250 
  
 245 
  
 18 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 4OTALT SVENSKA ST¶D 
  
 %5 ST¶D 
  
 Richardson och trädesbidrag 
  
 - 
  
 3 448 
  
 3 834 
  
 3 600 
  
 3 600 
  
 3 600 
  
 Djurbidrag inkl. BSE och 
  
 kalvslaktbidrag 
  
 - 
  
 295 
  
 788 
  
 750 
  
 820 
  
 820 
  
 Miljöstöd vall 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 500 
  
 600 
  
 Miljöstöd för bevarande 
  
 av öppet landskap 
  
 - 
  
 504 
  
 492 
  
 630 
  
 580 
  
 625 
  
 Stöd till ekologisk odling 
  
 - 
  
 102 
  
 145 
  
 250 
  
 285 
  
 350 
  
 Biologisk mångfald och 
  
 värdefulla kulturmiljöer 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 490 
  
 485 
  
 690 
  
 Miljökänsliga områden 
  
 - 
  
 - 
  
 4 
  
 10 
  
 45 
  
 60 
  
 Resurshushållande jordbruk 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 250 
  
 Miljöstöd övrigt 
  
 - 
  
 2 
  
 4 
  
 5 
  
 5 
  
 5 
  
 Kompensationsbidrag 
  
 - 
  
 492 
  
 612 
  
 600 
  
 580 
  
 580 
  
 Nationellt stöd norra Sverige 
  
 - 
  
 430 
  
 299 
  
 290 
  
 300 
  
 300 
  
 Stöd till unga jordbrukare 
  
 - 
  
 - 
  
 32 
  
 31 
  
 35 
  
 35 
  
 Komp. för revalvering 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 160 
  
 - 
  
 4OTALT %5 ST¶D 
  
 3UMMA SVENSKA ST¶D OCH 
  
 %5 ST¶D 
  
 Källa: Statens jordbruksverks sektorskalkyl. 
 Tabell 5.7 belyser effekterna av  
 EU-medlemskapet, 
  där betydelsen av direkta ersättningar har ökat. De direkta ersättningarna har i vissa fall koppling till beslut om sänkta  
 EU-priser 
  i samband med 1992 års CAP- reform. Av tabellen framgår faktiska utbetalade belopp och prognoser över kommande utbetalningar till jordbruksföretagen. Bl.a. periodise- ringar medför att beloppen därför inte överensstämmer med i statsbud- geten anvisade belopp. De av riksdagen anvisade anslagen för år 1997 samt de av regeringen föreslagna anslagen för år 1998 framgår av tabell 5.8. 
  
 76  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Anvisade och föreslagna anslag för åren 1997 och 1998, 
  
 miljoner kronor. 
  
 %5 ST¶D 
  
 Areal-/trädesersättning 
  
 4 132 
  
 4 120 
  
 Djurbidrag 
  
 818 
  
 730 
  
 Kompensationsbidrag 
  
 568 
  
 569 
  
 Nationellt stöd 
  
 320 
  
 318 
  
 Miljöstöd 
  
 2 110 
  
 2 847 
  
 Startstöd 
  
 45 
  
 40 
  
 Investeringsstöd 
  
 120 
  
 120 
  
 3UMMA 
  
 Källa: Statsbudgeten. 
  
 Liksom för år 1996 kommer faktiska utbetalade belopp år 1997 inte att uppgå till anvisad ram. Bl.a. har regeringen budgeterat för att hela den svenska basarealen och premierätterna skall utnyttjas. I förhållande till år 1996 kommer framför allt miljöersättningarna att öka väsentligt kommande år. Regeringen har, bl.a. mot bakgrund av det förslag till fullt utnyttjande av miljöersättningsramen som utredningen föreslog i mars 1997, föreslagit ytterligare höjningar av miljöersättningarna från år 1998. 
 En analys av hur intäkter, marknadsprisstöd och direktstöd fördelar sig på olika företag år 1995 har redovisats av Statens jordbruksverk i rapporten "Vart gick jordbruksstödet 1995?" (1997:3). Kalkylmodellen bygger på en kombination av verkliga uppgifter för företagen hämtade från lantbruksregistret och genomsnittstal för produktion och priser, samt statistiska bedömningar av varje företags stöd. 
 Detta innebär att verklig produktion och verkligt stöd vid varje en- skilt företag kan vara annorlunda än vad som framräknats i modellen. Modellen torde dock för grupper av företag ge uppskattningar av pro- duktintäkter och stödbelopp som väl överensstämmer med de verkliga. 
 Utifrån informationen i lantbruksregistret uppskattas för varje före- tag dess produktion av jordbruksprodukter under år 1995. Genom att multiplicera de på detta sätt framräknade kvantiteterna med faktiskt genomsnittligt producentpris i landet för respektive produkt erhålls uppskattningar av produktionsvärden eller produktintäkter för 1995 års produktion. Genom att använda de s.k. referenspriserna på motsvarande sätt, kan marknadsprisstödet uppskattas för varje jordbruksföretag. 
 Vid beräkning av marknadsprisstödets storlek har använts samma metod som OECD använder vid beräkning av  
 PSE-tal. 
  Detta innebär att de medelpriser som det svenska jordbruket erhöll för sin produktion under år 1995 jämförs med s.k. referenspriser, som avses att represen- tera nivån på världsmarknaden under motsvarande period. Dessa refe- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 77 
  
 renspriser beräknas på olika sätt för de olika produkterna. Metodiken kan ha ett värde när stödnivåer jämförs mellan olika länder. När det gäller att mäta absoluta stödnivåer finns dock uppenbara nackdelar. För Sveriges del får t.ex. valet av referenspris för mjölk stor betydelse. OECD:s referenspris motsvarar ett nyzeeländskt pris för mjölkpulver exporterat till Storbritannien och ej ett sammanvägt pris för färskmjölk m.m. som kan hävdas vara mer relevant. 
 För varje jordbruksföretag beräknas dess marknadsprisstöd för varje produkt som den uppskattade produktionskvantiteten multiplicerad med skillnaden mellan ett inhemskt medelpris och ett referenspris. 
 De direktstöd som ingår i beräkningarna är arealersättning, djurbidrag, kompensationsbidrag, nationellt stöd samt miljöstöd för bevarande av öppet odlingslandskap. Övriga miljöstöd, som beloppsmässigt endast utgjorde ca 5 % av direktstöd år 1995, ingår inte i beräkningarna efter- som det inte är möjligt att utifrån endast strukturdata för enskilda jord- bruksföretag göra sannolika bedömningar huruvida något av dessa stöd utgick till det enskilda jordbruket eller inte. 
 Baserat på denna modell har en analys gjorts av hur intäkter och stöd fördelar sig på företagsstorlek, geografisk region och produk- tionsinriktning. 
  
 4ABELL 
 Totala intäkter och stöd år 1995, uppdelat på driftsinriktningar. 
  
 $RIFTSINRIKT 
  
 !NTAL 
  
 4OTAL 
  
 !Bowers 
  
 4OTALT 
  
 !NDEL 
  
 Marknads- 
  
 !NDEL 
  
 $IREKT 
 - 
  
 !NDEL 
  
 NING 
  
 F¶RETAG 
  
 INT¤KT 
  
 ST¶D 
  
 prisstöd 
  
 ST¶D 
  
 MKR 
  
 MKR 
  
 MKR 
  
 Jordbruks- 
  
 växter 
  
 10 832 
  
 4 739 
  
 16 
  
 2 025 
  
 14 
  
 519 
  
 6 
  
 1 506 
  
 25 
  
 Övrig 
  
 växtodling 
  
 1 995 
  
 620 
  
 2 
  
 223 
  
 2 
  
 112 
  
 1 
  
 111 
  
 2 
  
 Mjölkkor 
  
 15 813 
  
 12 080 
  
 41 
  
 7 659 
  
 53 
  
 5 776 
  
 67 
  
 1 883 
  
 32 
  
 Köttdjur 
  
 12 454 
  
 2 436 
  
 8 
  
 1 421 
  
 10 
  
 642 
  
 7 
  
 778 
  
 13 
  
 Svin 
  
 2 800 
  
 2 672 
  
 9 
  
 634 
  
 4 
  
 340 
  
 4 
  
 295 
  
 5 
  
 Får och 
  
 getter 
  
 1 789 
  
 75 
  
 0 
  
 44 
  
 0 
  
 4 
  
 0 
  
 40 
  
 1 
  
 Fjäderfä 
  
 339 
  
 903 
  
 3 
  
 216 
  
 1 
  
 204 
  
 2 
  
 12 
  
 0 
  
 Blandat 
  
 jordbruk 
  
 10 503 
  
 5 128 
  
 18 
  
 2 049 
  
 14 
  
 977 
  
 11 
  
 1 072 
  
 18 
  
 Småbruk 
  
 36 488 
  
 568 
  
 2 
  
 272 
  
 2 
  
 34 
  
 0 
  
 237 
  
 4 
  
 4OTALT 
  
 Källa: Statens jordbruksverk. 
 Av tabell 5.9 framgår hur intäkter och stöd fördelar sig på företag med olika driftsinriktning. Noterbart är småbrukens (mindre än 400 stan- dardtimmar) stora andel av antalet företag och ringa andel av intäkter- na. 
  
 78  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Om en fördelning av intäkter och stöd görs efter företagsstorlek kan konstateras att för samtliga företagsstorlekar så motsvaras andelen av totalstödet andelen av totalintäkterna (tabell 5.10). Orsaken kan sägas vara att direktstöden här kompenserar de mindre företagen för den mindre andelen av marknadsstödet. 
  
 4ABELL 
 Totala intäkter och stöd år 1995, uppdelat på olika storleks- intervall (efter standardtimmar). 
  
 3UMMA 
  
 !NTAL 
  
 4OTAL 
  
 !Bowers 
  
 4OTALT 
  
 !NDEL 
  
 -ARK 
 - 
  
 !NDEL 
  
 $IREKT 
 - 
  
 !NDEL 
  
 TIMMAR 
  
 F¶RETAG 
  
 INT¤KT 
  
 %  
 ST¶D 
  
 %  
 NADS 
 - 
  
 % 
  
 ST¶D 
  
 % 
  
 MKR 
  
 MKR 
  
 PRISST¶D 
  
 MKR 
  
 0–399 
  
 36 488 
  
 568 
  
 2 
  
 272 
  
 2 
  
 34 
  
 0 
  
 237 
  
 4 
  
 400–799 
  
 16 090 
  
 1 392 
  
 5 
  
 690 
  
 5 
  
 141 
  
 2 
  
 549 
  
 9 
  
 800–1 
  599 
  
 13 611 
  
 2 950 
  
 10 
  
 1 427 
  
 10 
  
 429 
  
 5 
  
 998 
  
 17 
  
 1 
  
 600–2 
  399 
  
 7 883 
  
 3 327 
  
 11 
  
 1 613 
  
 11 
  
 776 
  
 9 
  
 838 
  
 14 
  
 2 
  
 400–3 
  199 
  
 6 496 
  
 4 001 
  
 14 
  
 2 099 
  
 14 
  
 1 299 
  
 15 
  
 801 
  
 13 
  
 3 
  
 200–3 
  999 
  
 4 736 
  
 4 036 
  
 14 
  
 2 135 
  
 15 
  
 1 432 
  
 17 
  
 703 
  
 12 
  
 4 
  
 000– 
  
 7 709 
  
 12 945 
  
 44 
  
 6 307 
  
 43 
  
 4 497 
  
 52 
  
 1 810 
  
 30 
  
 4OTALT 
  
 Källa: Statens jordbruksverk. 
  
 5.3.3 
  
 Resultatet för vissa företag och produktgrenar 
  
 I rapporten Utvecklingen inom jordbruket 1996 (rapport 1997:9) har Statens jordbruksverk redovisat  
 struktur-, 
  produktions- och resultatut- vecklingen inom svenskt jordbruk. 
 Följande avsnitt är baserat på rapportens redovisning av resultat för vissa grupper av företag samt lönsamhetsutvecklingen för vissa pro- duktionsgrenar. 
  
 EU-inträdet 
  medförde för mjölkföretagen med ett arbetsbehov på 1  
 600–3 
  199 standardtimmar att den nedåtgående resultatutvecklingen för heltidsföretagen sedan år 1992 bröts år 1995. Det var främst företa- gen i norra Sverige och södra Sveriges skogsbygder vilkas lönsamhet förbättrades. Anledningen till förbättringen var i första hand de ökade direktutbetalningarna. 
 För att belysa resultatutvecklingen för vissa produktionsgrenar re- dovisas i rapporten förändringar i täckningsbidrag. 
 I kalkylerna definieras täckningsbidrag som skillnaden mellan in- täkter och rörliga särkostnader, dvs. kostnader för utsäde, foder, göd- selmedel, tjänster och övrigt direkt hänförbart till produktionsgrenen. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 79 
  
 Det överskott som då uppstår skall täcka avskrivningar och under- håll, ränteanspråk på driftskapital samt arbetskostnader inom produk- tionsgrenen och företagets samkostnader. 
 Produktionsvolymerna antas vara konstanta över hela perioden. För vegetabilier har normskördar använts (med regionala skillnader). På animaliesidan har genomsnittliga slaktvikter antagits liksom en fast mjölkavkastning. Dessa är desamma över hela landet. 
 Lönsamhetsutvecklingen enligt dessa beräkningar återspeglar såle- des utvecklingen av produktpriser och priser på produktionsmedel samt direktbidrag. 
 De direktbidrag som fr.o.m. år 1995 ingår i beräkningarna är: 
  
 generella djur- och arealbidrag, 
  
 nationellt stöd (t.ex. kr/liter mjölk) i norra Sverige, 
  
 kompensationsbidrag  
  
 (LFA-stöd) 
  för djur och arealer samt 
  
 miljöstöd (kr/ha) till den vallareal som enligt foderbalanserna er- 
  
 fordras för respektive djurantal. 
 Miljöstödet till betesmark ingår inte i beräkningarna, vilket innebär att stödet och därmed lönsamheten i stödområdena underskattas. Dess- utom har företagen framför allt i norra Sverige – ofta större vallarealer än vad som erfordras enligt foderbalanserna. 
 Täckningsbidraget i höstveteproduktion (områdena 4, 5b och syd) ökade år 1995 i hela landet för att sedan sjunka år 1996. Täckningsbi- draget per hektar är högre i södra Sverige – ca 5 500 kr/ha – än i stö- dområdena där täckningsbidraget var knappt 4 000 kr/ha. Skillnaderna beror huvudsakligen på olika avkastning. Arealstödens storlek är dess- utom kopplad till avkastningsnivån. Mellan åren 1994 och 1995 ökade täckningsbidraget i hela landet på grund av såväl ett ökat pris som ökat arealstöd. 
 Täckningsbidraget i landets olika delar i mjölkproduktionen per mjölkko låg år 1990 på 15  
 000–20 
  000 kronor. År 1996 utgjorde täck- ningsbidraget 15  
 000–22 
  000 kronor i löpande priser. Täckningsbidra- get är högre i de norra stödområdena än i övriga landet. Skillnaderna i täckningsbidrag beror till mycket stor del på skillnader i direktstöd. Mjölkpriserna skiljer sig inte så mycket åt mellan olika regioner – i norra Sverige är de snarast något högre än i resten av landet. Att täck- ningsbidraget i norra Sverige skulle vara lägre än i övriga landet om direktstöd inte utgått beror i stället på att foderkostnaden är högre ju längre norrut området ligger. Därtill är arbetskostnaderna, på grund av sämre struktur, högre i stödområdena. 
 EU lämnar inga direktbidrag för grisköttproduktion. I Sverige före- kommer sedan år 1995 endast ett nationellt stöd till smågris- och slaktsvinproducenter i norra Sverige. Liksom när det gäller mjölkpro- duktion kan man säga att stödet för grisköttproduktion i norra Sverige sedan år 1995 till en del utgår som stöd till fodersädproduktion. Utan 
  
 80  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 direktstödet skulle täckningsbidraget i norra Sverige vara lägre än i övriga landet trots ett något högre pris på griskött. Liksom för mjölkkor beror detta på att kostnaden för foderspannmål är högre i norra Sverige. 
 Från år 1990 fram till år 1993 steg täckningsbidraget i grisköttspro- duktionen. Därefter har det sjunkit, huvudsakligen till följd av sjunkan- de priser. 
 Priserna på griskött i Sverige före  
 EU-inträdet 
  låg betydligt högre än 
 i de närmaste  
 EU-länderna. 
  Redan under år 1994 började de svenska priserna sjunka. Prissänkningen mellan år 1994 och 1995 uppgick till drygt 10 %. Den fortsatte år 1996 då sänkningarna utgjorde ca 5 %. År 1997 har priserna stigit. 
 Lantbrukarna ekonomiska situation under perioden  
 1992–1996 
  har också redovisats av  
 LRF-Konsult 
  i en särskild rapport baserad på eko- nomiska uppgifter från 25 000 lantbruksföretag. 
 I en särskild bearbetning av materialet visas på en mycket stor varia- tion mellan gårdar med likartad produktion och storlek. Som ett exem- pel på detta redovisas skillnader i kostnader mellan mjölkföretag med  
 41–50 
  kor. Det konstateras därvid att för de 25 % av företagen med de högsta kostnaderna återstår endast 24 % av intäkterna för löner, räntor och investeringar. För de 25 % av företagen med de lägsta kostnaderna är motsvarande siffra 56 %. För att belysa skillnaden på intäktssidan har gjorts en analys av företag med mer än tio kor baserad på 1994 års bokslut. I detta fall visade det sig att intäkterna i den "bästa" gruppen var 10 000 kr högre per ko än i den sämsta gruppen. Omräknat till kilo- gram såld mjölk per ko motsvarande detta 2 700 kg. 
 Enligt  
 LRF-Konsult 
  kan detta inte förklaras av geografiska eller ål- dersmässiga skillnader.  
 LRF-Konsult 
  hävdar att liksom inom andra fö- retagargrupper är den viktigaste förklaringen skillnader i företagarskap. Det handlar om hur skickliga företagare är på att utnyttja sina resurser, att förhandla om priser etc. 
  
 5.4 
  
 Jämförelser mellan Sverige, Danmark och Finland 
  
 5.4.1 
  
 Inledning 
  
 Ekonomiska uppgifter i detta avsnitt avser huvudsakligen år 1996. I de fall andra år avses, har uppgifter från Danmark och Finland ändå räk- nats om till svenska kronor med de växelkurser som gällde i genomsnitt under år 1996. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 81 
  
 Sverige, Danmark och Finland är konkurrenter på livsmedelsområ- det. Den geografiska närheten mellan de tre länderna liksom produk- tionsinriktningen medför att de tre länderna konkurrerar såväl om resp- ektive lands hemmamarknad som på exportmarknaden. En jämförelse mellan jordbrukets förhållanden i de tre länderna är därför av särskild betydelse. 
 De tre länderna har till sina ekonomiska och sociala uppb yggnader stora likheter. Samtidigt föreligger emellertid också avsevärda skillna- der mellan länderna av betydelse för deras jordbrukssektorer. Skillna- den i klimat, jordart, geografiska förhållanden och strukturutvecklingen inom jordbruket har avgörande betydelse för produktionens inriktning, avkastningsnivåer och produktionskostnader. De norra delarna av Rhodes rige och Finland är glest befolkade, medan sydligaste Sverige har med Danmark rätt likartade naturliga förutsättningar. De stora avstånden i Sverige och Finland bidrar till högre kostnader för jordbrukets produk- tionsmedel, för uppsamling av produkterna samt för distributionen av de färdiga livsmedlen. 
 Förhållandena inom jordbruket kan emellertid också skilja sig på grund av institutionella förhållanden såsom olika former av stöd, skat- ter och lagstiftning som påverkar produktionens bedrivande. Stor bety- delse har också prisbildningen på jordbrukets produkter och produk- tionsmedel. 
  
 5.4.2 
  
 Klimat och odlingsförutsättningar 
  
 I de norra delarna av Skandinavien finns en stor del av världens jord- bruk norr om den 60:e breddgraden. Klimatets betydelse för jordbruket kan belysas med vegetationsperiodens längd. Den tid då dygnsme- deltemperaturen överstiger fem grader celsius normalt är mer än 210 dagar i hela Danmark samt Skåne. Södra och mellersta Sverige i övrigt liksom den sydligaste delen av Finland har minst 180 dagars vegeta- tionsperiod. I större delen av Finland är vegetationsperioden  
 160–180 
  dagar medan den i norra Sverige och norra Finland är  
 140–160 
  dagar. 
 Klimatet påverkar produktionskostnaderna i jordbruket genom låga avkastningar i växtodling men också genom betesperiodens längd. Des- sa förhållanden har stor betydelse för produktionsinriktningen. Spann- mål står för en stor del av växtodlingen i alla tre länderna, men förut- sättningarna är sämre i de norra delarna av Sverige och Finland där växtperioden är kort och arronderingen ofta dålig. I sådana områden har i stället vallodling klara relativa fördelar. Därför domineras länder- nas norra delar liksom det sydsvenska höglandet av vallodling och mjölkproduktion. 
  
 82  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Danmarks jämförelsevis milda klimat påverkar produktionskostna- derna på flera sätt. Byggnadskostnaderna i t.ex. mjölkpr oduktion kan sänkas både på grund av mindre behov av isolering m.m. och därför att en längre betesperiod – ca 165 dagar mot  
 110–130 
  dagar i södra Sverige och  
 70–100 
  dagar i norra Sverige – medför mindre behov av lagringsutrymmen för foder och gödsel. Med de angivna betesperioder- na blir stallperioden  
 20–30 
  % längre i södra Sverige än i Danmark och 
 i norra Sverige  
 30–50 
  % längre. Det påverkar inte bara b yggnadskost- naderna utan även kostnaderna för arbetskraft och maskiner för såväl produktion av vinterfoder som spridning av stallgödsel. Främst som en följd av den kortare betesperioden har det i Norrland varit relativt van- ligt att mjölkkorna stått inne året om, vilket i princip inte längre är möjligt på grund av djurskyddslagens bestämmelser om betesgång. 
 Det milda klimatet medför att man i hela Danmark kan odla vissa foderväxter som ger låga kostnader. Sedan länge har man där använt foderbetor till nötkreatur. Under de senaste åren har användningen av majs- och helsädsensilage ökat starkt. Det beror på att dessa grödor kan erhålla EU:s arealstöd, vilket gäller för ungefär en tredjedel av grovfo- derarealen i Danmark. 
 Det svalare klimatet i Finland och delar av Sverige innebär dock att kostnaderna för bekämpning av växtskadegörare och ogräs är lägre än i Danmark. 
  
 5.4.3 
  
 Struktur, produktion och priser 
  
 Företagsstrukturen i de tre länderna är präglad av de naturgeografiska förhållandena och av ländernas jordbrukspolitik. På grund av topografi och jordmån är företagen i de norra delarna av Sverige och Finland genomsnittligt mindre än i slättbygderna i södra Sverige och i Dan- mark. Djurbesättningarna är större i Sverige än i Finland och störst i Danmark. 
 Åkerarealen och dess användning redovisas i tabell 5.11. Med "Norra Sverige" avses här Norrbottens, Västerbottens, Jämtlands, Västernorrlands, Gävleborgs, Dalarnas och Värmlands län medan såle- des Sveriges övriga 16 län har angivits som "Södra Sverige". För Finlands del har till "Norra Finland" räknats Lapplands, Uleåborgs, Mellersta Finlands, Stone, Norra Karelens och St Michels län. "Södra Finland" omfattar således landets övriga åtta län. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 83 
  
 4ABELL 
  
 Åkerareal och dess användning år 1996, 1 000 ha  
 1) 
  
 /MR¥DE 
  
 3PANNM¥L 
  
 –VRIGA 
  
 'ROVFODER 4R¤DA 
  
 3UMMA 
  
 !NTAL G¥RDAR 
  
 GR¶DOR 
  
 ST 
  
 Södra Sverige 
  
 1 092 
  
 228 
  
 737 
  
 230 
  
 2 288 
  
 66 
  
 Norra Sverige 
  
 124 
  
 10 
  
 283 
  
 38 
  
 455 
  
 24 
  
 3UMMA 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 Södra Finland 
  
 862 
  
 144 
  
 337 
  
 146 
  
 1 489 
  
 65 
  
 Norra Finland 
  
 217 
  
 21 
  
 365 
  
 33 
  
 636 
  
 35 
  
 3UMMA INLAND 
  
 1) 
 Avser företag med minst 2 ha åkermark i Sverige, 5 ha i Danmark och 1 ha i Finland. Endast brukad åkermark ingår. 
 Källa: Bearbetning av ländernas officiella jordbruksstatistik. 
 I Sverige och Danmark har åkerarealen minskat med ungefär 5 % sedan början av  
 1980-talet, 
  medan den har varit ungefär oförändrad i Finland. Det sistnämnda är en följd av att Finlands jordbrukspolitik har starka regionalpolitiska inslag. I norra Sverige har åkerarealen under samma tid minskat med 10 %, dvs. dubbelt så mycket som i södra Sverige. I tabell 5.12 redovisas djurantal. Endast stamdjur ingår. 
  
 4ABELL 
 Djurantal år 1996, 1  
 000-tal 
  djur. 
  
 /MR¥DE 
  
 -J¶LKKOR 
  
 +¶TTKOR 3UGGOR 
  
 4ACKOR 
  
 (¶NS 
  
 BAGGAR 
  
 Södra Sverige 
  
 377 
  
 150 
  
 257 
  
 168 
  
 5 243 
  
 Norra Sverige 
  
 89 
  
 14 
  
 16 
  
 35 
  
 466 
  
 3UMMA 3VERIGE 
  
 $ANMARK  PREL 
  
 Södra Finland 
  
 197 
  
 22 
  
 156 
  
 44 
  
 3 887 
  
 Norra Finland 
  
 195 
  
 9 
  
 24 
  
 26 
  
 296 
  
 3UMMA INLAND 
  
 a)  
 Avser år 1995. 
  
 Källa: Bearbetning av ländernas officiella jordbruksstatistik. 
 Det framgår att norra Sverige och i ännu högre grad norra Finland har en inriktning på mjölkproduktion. I norra Sverige finns 19 % av landets mjölkkor och 6 % av suggorna mot 17 % av åkerarealen. För norra Finland är motsvarande andelar 50 % respektive 13 %. Danmarks star- ka inriktning på animalieproduktion framgår av det stora antalet mjölk- kor och suggor i förhållande till åkerarealen. I tabell 5.13 redovisas produktionen av olika jordbruksprodukter. 
  
 84  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Produktion av vissa jordbruksprodukter år 1996, 
  
 miljoner kg. 
  
 *ORDBRUKSPRODUKT 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 6EGETABILIER SK¶RDAR 
  
 Spannmål 
  
 5954 
  
 9 538 
  
 3 709 
  
 Oljeväxtfrö 
  
 145 
  
 251 
  
 89 
  
 Matpotatis 
  
 853 
  
 1 674 
  
 766 
  
 Sockerbetor 
  
 2 430 
  
 3 430 
  
 897 
  
 !NIMALIER 
  
 Mjölk  
 1) 
  
 3 319 
  
 4 695 
  
 2 261 
  
 Nötkött  
 2) 
  
 138 
  
 198 
  
 97 
  
 Fårkött 
  
 4 
  
 2 
  
 1 
  
 Griskött 
  
 319 
  
 1 592 
  
 172 
  
 Fjäderfäkött 
  
 82 
  
 182 
  
 49 
  
 Ägg 
  
 110 
  
 78 
  
 71 
  
 1) 
  
 Inkl. lantbrukarnas hemmakonsumtion samt mjölk till foder. 
  
 2) 
  
 Storboskap och kalv. 
  
 Källa: Bearbetning av ländernas officiella jordbruksstatistik. 
 I tabell 5.14 redovisas totala intäkter och kostnader för de tre ländernas jordbruk. De svenska uppgifterna har hämtats från Statens jordbruks- verks s.k. sektorskalkyl, de danska från De Danske Landboforeninger och de finska från Lantbruksekonomiska forskningsanstalten. Redovis- ningsprinciperna är i huvudsak desamma, men vissa skillnader finns. I de svenska och de finska uppgifterna men inte i de danska ingår träd- gårdsväxter på åker (1,7 % respektive 4,0 % av bruttointäkterna). I de danska uppgifterna ingår pälsdjur (3,8 % av bruttointäkterna). 
 Den svenska sektorskalkylens principer innebär att bland intäkterna ingår endast försäljning till ändamål utanför jordbruket. I de officiella danska och finska kalkylerna ingår även viss intern omsättning av fo- dersäd. De har därför här justerats till jämförbarhet med den svenska sektorskalkylen. Justeringen gäller både intäkter och kostnader och på- verkar inte driftsöverskottet. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 85 
  
 4ABELL 
 Jordbrukets intäkter och kostnader år 1996 miljoner kronor, 
  
 preliminära uppgifter. 
  
 )NT¤KTER KOSTNADER 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 )NT¤KTER 
  
 Vegetabilier 
  
 5 954 
  
 7 630 
  
 3 690 
  
 Animalier 
  
 18 560 
  
 41 440 
  
 15 560 
  
 Övrigt 
  
 371 
  
 0 
  
 700 
  
 Direktstöd  
 a) 
  
 5 766  
 b) 
  
 6 730 
  
 8 840 
  
 3UMMA INT¤KTER 
  
 +OSTNADER 
  
 Förnödenheter och tjänster 
  
 17 377 
  
 24 000 
  
 10 240 
  
 Löner 
  
 1 637 
  
 2 810 
  
 870 
  
 Avskrivningar 
  
 5 698 
  
 11 190 
  
 5 670 
  
 Hyror och räntor 
  
 2 883 
  
 7 070 
  
 2 170 
  
 Vissa skatter  
 c) 
  
 47 
  
 630 
  
 3UMMA KOSTNADER 
  
 $RIFTS¶VERSKOTT 
  
 a) 
  
 Här redovisas faktiska utbetalade belopp. För Sverige och särskilt för Finland var de anslagna medlen större, men utbetalningarna nådde inte upp till dessa ramar på grund av att det tagit tid att bygga upp systemen. 
  
 b) 
  
 De svenska direktstöden har reducerats med drygt 500 miljoner kronor på grund av en engångsåterbetalning av omställningsstöd. 
  
 c) 
  
 Här redovisas den svenska traktorskatten och den danska fastighetsskatten. Miljö- och energiskatter ingår i kostnaderna för t.ex. handelsgödsel och energi. 
  
 d) 
  
 Till skatter samt eget arbete och eget kapital. 
  
 Källa: Statens jordbruksverk, De Danske Landboforeninger och Lantbruksekonomiska forskningsanstalten (Finland). 
 Det svenska jordbruket omsätter ungefär hälften så mycket som det danska och lika mycket som det finska. Kostnaderna för förnödenheter och tjänster är emellertid betydligt större i förhållande till intäkterna. 
 Det svenska jordbrukets driftsöverskott till eget arbete och eget kapital är därför betydligt mindre. Driftsöverskottets storlek belyses i tabell 5.15. Uppgifterna avser år 1996. Åren 1997 och 1998 utökas det svens- ka miljöstödet med sammanlagt 1 300 miljoner kronor, vilket kommer att påverka jordbrukets lönsamhet. I tabell 5.16 redovisas producentpri- ser år 1996 på vissa jordbruksprodukter i de tre länderna. 
  
 4ABELL 
 Driftsöverskott i relation till omsättning (försäljningsintäkter) och åkerareal. 
  
 $RIFTS¶VERSKOTT 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 Kronor per omsättningskrona 
  
 0,11 
  
 0,20 
  
 0,49 
  
 Kronor per hektar åker 
  
 980 
  
 3 950 
  
 4 630 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
  
 86  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Producentpriser på vissa produkter år 1996, kr/kg. 
  
 0RODUKT 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 Vete 
  
 1,09 
  
 1,07 
  
 1,33 
  
 Korn 
  
 1,00 
  
 1,15 
  
 1,05 
  
 Ungtjur  
 a) 
  
 22,20 
  
 21,80 
  
 22,20 
  
 Slaktsvin  
 a) 
  
 13,10 
  
 13,10 
  
 12,00 
  
 Mejerimjölk 
  
 3,08 
  
 2,87 
  
 2,64 
  
 Ägg 
  
 7,71 
  
 9,06 
  
 6,11 
  
 a)  
 Inklusive efterlikvid och tilläggsbetalningar, exklusive direktstöd. Källa: Eurostat och Slakteriförbundet. 
 På grund av den fria handeln på den inre marknaden kunde man vänta sig att priserna i dessa närliggande länder skulle hamna på samma nivå. Trots detta finns som framgår av tabell 5.16 skillnader som i vissa fall är betydande. Dessa skillnader kan ha flera orsaker. Bland sådana orsa- ker kan nämnas marknadsbalansen i respektive land, konsumenternas preferenser av inhemska produkter samt kostnadsnivån och effektivi- teten i förädlingsindustrin. 
  
 5.4.4 
  
 Direktstöd till jordbruket 
  
 5.4.4.1 
  
 Richardson och djurersättningar till följd av  
  
 CAP-reformen 
  
 Enligt  
 CAP-reformen 
  år 1992 kompenseras medlemsländernas jordbruk för reformens prissänkningar med areal- och djurstöd. Dessa stöd utgår enligt samma principer i alla tre länderna, men eftersom stöden skall kompensera prissänkningar är arealbidragen relaterade till avkast- ningen i växtodlingen och därför högre per hektar i Danmark och södra Sverige än i norra Sverige och Finland. Se tabell 5.17. 
  
 4ABELL  
 Richardson och djurersättningar år 1996 i Sverige, Danmark och Finland, miljoner kronor. 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 Arealersättningar 
  
 3 834 
  
 5 565 
  
 1 999 
  
 Djurersättningar 
  
 788 
  
 508 
  
 408 
  
 3UMMA 
  
 Källa: Statens jordbruksverk. De Danske Landboforeninger och Lantbruksekonomiska forskningsanstalten (Finland). 
 Danmark har en nivå för arealersättningen i hela landet, vilket i prakti- Smith innebär att lantbrukarna i områden med höga avkastningar blir un- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 87 
  
 derkompenserade för  
 CAP-reformens 
  prissänkningar medan de i områ- den med låga avkastningar blir överkompenserade. I Sverige och Fin- land är ersättningarna regionalt differentierade, men även i dessa länder ger ersättningarna ett visst mått av över- respektive underkompensation för prissänkningarna. 
  
 5.4.4.2 
  
 Miljöersättningar 
  
 Inom ramen för EU:s gemensamma jordbrukspolitik kan medlemslän- derna utnyttja ett särskilt miljöersättningsprogram, som till 50 % finan- sieras från EU:s budget. Det enskilda landet avgör, inom ramen för den medfinansieringsram som medges, vilken ambitionsnivå man vill välja. 
 I medlemskapsförhandlingarna erhöll Sverige en ram av 2,8 miljar- der kronor för miljöstödsprogram. Åren 1995 och 1996 var ca 1,5 mil- jarder kr/år avsatta, men genomsnittligt utnyttjades bara ca 850 miljo- ner bl.a. beroende på att det tar tid att bygga ut systemet. Åren 1997 och 1998 utökas stödet och det beräknas bli 2,8 miljarder kronor det sistnämnda året. 
 Danmarks miljöprogram fokuserar huvudsakligen på åtgärder för att begränsa växtnäringsläckage. Totalt väntas ungefär 210 000 ha, eller 7,5 % av åkerarealen, ingå när systemet är utb yggt. Totalt beräknas miljöstödet år 1996 ha uppgått till 293 miljoner kronor. 
 Finland har ett miljöstödsprogram med ett antal restriktioner om an- vändning av gödsel- och bekämpningsmedel, antal djurenheter per hektar etc. För t.ex. spannmål och vall utgår ett basstöd om  
 400–2 
  500 kr/ha. För bl.a. organisk odling kan ytterligare stöd erhållas. Totalt om- fattade det finska miljöstödsprogrammet enligt medlemskapsavtalet med EU ca 2,3 miljarder kronor, men en utbyggnad med ytterligare 170 miljoner kronor sker under år 1997. 
  
 5.4.4.3 
  
 Investeringsstöd 
  
 Under åren 1995 och 1996 utnyttjade inte Sverige möjligheterna till ett av EU medfinansierat investeringsstöd. Ett svenskt program för inves- teringsstöd till lantbrukare godkändes av  
 EU-kommissionen 
  den 23 januari 1997. Beslut om stöd började fattas från sommaren 1997. I re- geringens prop. 1997/98:1 föreslås stöd enligt tabell 5.18. 
  
 88  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Anslag till strukturstöd inom livsmedelssektorn i regeringens 
  
 budgetproposition 1998, miljoner kronor. 
  
 3T¶DFORM 
  
 3VENSK FINANSIERING 
  
 %5 FINANSIERING 
  
 4OTALT 
  
 Investeringsstöd till lantbrukare 
  
 70 
  
 50 
  
 120 
  
 Startstöd till yngre lantbrukare 
  
 20 
  
 20 
  
 40 
  
 Stöd till bearbetning och avsättning 
  
 av jord- och skogsbruksprodukter 
  
 20 
  
 55 
  
 75 
  
 4OTALT 
  
 Källa: Prop. 1997/98:1. 
  
 I Danmark ges investeringsstöd för att förbättra strukturen och effekti- viteten i danskt lantbruk. Nystartade lantbrukare kan få extra stöd en- ligt vissa regler. Totalt var investeringsstödet år 1995 budgeterat till 370 miljoner kronor. Stödet är medfinansierat av EU och omfattar även stöd till bearbetning och avsättning av jordbruksprodukter om ca 140 miljoner kronor. Vidare finns ett stöd till miljöförbättrande investe- ringar i gödselanläggningar m.m. År 1995 var totalt 85 miljoner kronor budgeterat för ändamålet. 
 I Finland ges investeringsstöd för att sänka produktionskostnader och förbättra produktkvaliteten. År 1997 beräknas stödet till omkring 800 miljoner kronor i form av bidrag och 1 800 miljoner kronor i form av statliga räntestödslån. Stödet är medfinansierat av EU och torde ingå 
 i ramen för  
 LFA-stöd. 
  
 I alla tre länderna finns stöd till nystartade lantbrukare. I Sverige be- räknas det till 35 miljoner kronor år 1996. I Danmark budgeterades 81 miljoner kronor för år 1995. Kostnaderna i Finland är inte kända men torde ingå i ramen för  
 LFA-stöd. 
  
 5.4.4.4 
  
 Regionalstöd och nationella övergångsstöd 
  
 Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken har regionala stöd med medfinansiering från EU:s budget tillämpats inom medlemslän- derna. Som tidigare nämnts är dessa stödsystem inte tillämpliga för att utjämna skillnader mellan medlemsländernas jordbruk, utan avser att, om medlemslandet så önskar, utjämna skillnader inom landet. Härut- över kan efter beslut av  
 EU-kommissionen 
  nationella stöd tillämpas. 
 Sverige och Finland har EU:s medgivande att betala nationella re- gionalstöd till jordbruket i ländernas norra delar. Finland har därtill utverkat möjlighet att under en övergångstid betala ett särskilt över- gångsstöd för att underlätta jordbrukets anpassning till den fria inre marknaden. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 89 
  
 Det svenska stödet till norra Sverige kan ses som en fortsättning på det tidigare Norrlandsstödet. Stödet har kostnadsberäknats till ca 1 040 miljoner kronor/år. Det motsvarar ungefär 2 200 kr/ha i området. To- talbeloppet i stödområdena  
 1–4 
  kan i sin tur delas upp på  
 LFA-stöd 
  395 miljoner kronor, miljöstöd 324 miljoner kronor och nationellt stöd 320 miljoner kronor. Endast sistnämnda del är ett rent nationellt stöd. I söd- ra Sverige ges  
 LFA-stöd 
  till skogs- och mellanbygder med knappt 200 miljoner kronor/år. 
 Budgetramen för  
 5a-stöd 
  i Sverige angavs i samband med EU- förhandlingarna till 168 miljoner ecu (ca 1 430 miljoner kronor) för femårsperioden  
 1995–1999. 
  Till detta belopp kommer den svenska medfinansieringen, som normalt uppgår till två tredjedelar av totalstö- det. Av denna ram har 107 miljoner ecu tagits i anspråk för vissa 5a- åtgärder i jordbruket  
 (LFA-stöd, 
  startstöd, investeringsstöd). I slutet av år 1996 begärde den svenska regeringen omfördelning av strukturfon- derna, varvid 46 miljoner ecu (ca 390 miljoner kronor) från  
 5a-ramen 
  skulle överföras till andra strukturfondsåtgärder utanför jordbruket. I nuläget återstår således 15 miljoner ecu (ca 127 miljoner kr) av femårs- ramen för  
 5a-åtgärder. 
  Till beloppet kommer svensk medfinansiering 
 om ca 30 miljoner ecu (ca 255 miljoner kronor). Enligt Jordbruksde- partementets beräkningar utgör det tillgängliga utrymmet  
 10–14 
  miljo- ner ecu efter beaktande av valutaeffekter m.m., dvs. ca  
 65–95 
  % av nyss nämnda belopp. 
 I Finland erhåller lantbruket  
 EU-finansierade 
  miljöstöd och LFA- stöd motsvarande vardera drygt 2,3 miljarder kr/år.  
 LFA-stödet 
  täcker ca 85 % av landets åkerareal. Finlands nationella stöd består främst av ett permanent nordligt stöd, som fr.o.m. år 2000 motsvarar 4,5 miljar- der kr/år. Det utgår till ett område som ungefär omfattar 80 % av lan- dets landareal med  
 50–55 
  % av åkerarealen. Vidare finns nationella övergångsstöd som utgår i hela Finland. Dessa beräknas för åren 1995 och 1996 till 5,6 miljarder kronor respektive 2,2 miljarder kronor. De sänks successivt och skall vara helt avvecklade år 2002. Man förefaller dock från finsk sida räkna med att förhandla med kommissionen om en fortsättning av dessa stöd efter nämnda år. 
 I Danmark tillämpas inte jordbrukspolitiska regionalstöd. I viss mindre utsträckning utnyttjas dock det s.k.  
 5b-stödet 
  (landsbygdsstöd). 
  
 5.4.4.5 
  
 Sammanfattning av direktstöd till jordbruket 
  
 I tabell 5.19 redovisas olika direktstöd till jordbruket år 1996. 
 90  
 +APITEL  
 SOU 1997:167 
  
 4ABELL 
 Direktstöd till jordbruket år 1996, såväl nationella stöd som  
 EU-stöd, 
  med eller utan medlemsfinansiering, miljoner kronor. 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 Richardson och djurersättningar 
  
 4 622 
  
 6 070 
  
 2 410 
  
 Miljöstöd 
  
 1 500 
  
 293 
  
 2 300 
  
 LFA-stöd 
  
 612 
  
 - 
  
 2 340 
  
 Investeringsstöd 
  
 - 
  
 455 
  
 a) 
  
 Nationella stöd 
  
 299 
  
 - 
  
 6 400 
  
 Andra direktstöd 
  
 112 
  
 81 
  
 a) 
  
 Återbetalning 
  
 -524 
  
 - 
  
 3UMMA 
  
 a)  
 Investeringsstöd och vissa andra direktstöd torde ingå i  
 LFA-stöd. 
  
 Källa: Statens jordbruksverk, De Danske Landboforeninger respektive Lantbrukseko- nomiska Forskningsanstalten (Finland). 
 Dessa uppgifter avser de ramar som anslagits. Som framgår av redovis- ningen av jordbrukets intäkter och kostnader i tidigare avsnitt utnyttja- des de anslagna medlen inte fullt ut i Sverige och Finland, främst bero- ende på att det tar tid att bygga ut systemen. För Sveriges del utnyttja- des mindre än hälften av anslagna medel för miljöstöd. Även det natio- nella stödet var något underutnyttjat. I Finland utnyttjades endast knappt 9 miljarder kronor av direktstöden. Det förefaller främst vara de nationella övergångsstöden som inte utnyttjades fullt ut. 
 Åren 1997 och 1998 utökas det svenska miljöstödet och beräknas bli 2,8 miljarder kronor det sistnämnda året. År 1997 infördes ett svenskt investeringsstöd om 120 miljoner kr/år. 
  
 5.4.4.6 
  
 Vissa andra stöd till jordbruket 
  
 Utöver direktstöden finns stöd som inte utbetalas direkt till jordbruk- arna, men som ändå påverkar deras intäkter eller kostnader och därige- nom deras ekonomi. 
 I alla tre länderna finns organisationer för stöd till avsättningsfräm- jande åtgärder, främst på exportmarknaden. I Sverige har dessa stöd emellertid blygsam omfattning. I Danmark återförs vissa skatter och avgifter till jordbruket. Under år 1996 återfördes sålunda ca 459 miljo- ner kronor av bekämpningsmedelsavgifter och koldioxidskatt, varav ca 204 miljoner användes till direkta marknadsaktiviteter. Resterande be- lopp gick till bl.a. forskning, hälso- och veterinärstatus, utbildning, produktionskontroll. I Finland hade för år 1996 anslagits ca 84 miljoner kronor till exportfrämjande åtgärder i livsmedelsindustrin. 
 I Danmark finns det ett stöd till avbytarföreningar som erbjuder av- bytartjänster vid sjukdom och ledighet. Total budget år 1995 var ca 83 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 91 
  
 miljoner kronor. Finland har ett i huvudsak statligt avbytarsystem som ingår i det statliga pensionssystemet. Det garanterar bl.a. 22 dagars le- dighet per år för animalieproducenter. Vidare kan jordbrukare få av- bytare vid sjukdom, barnafödande, militärtjänst etc. Man får betala för detta, men därvid tas hänsyn till jordbrukarnas inkomstförhållanden. I Sverige har stödet till avbytarverksamheten avvecklats. 
 Det statliga pensionssystemet i Finland för jordbrukare syftar till att ge jordbrukarna pensioner jämförbara med andra grupper. Systemet, som inkluderar  
 sjuk-, 
  olycksfalls- och grupplivförsäkringar samt avby- tare vid sjukdom och semester, finansieras delvis med avgifter från brukarna, men staten står för ungefär 80 % av kostnaderna. Detta stöd är ekonomiskt sett mycket betydelsefullt. Det kan jämföras med de egenavgifter till sjukförsäkring, ATP, folkpension m.m. som svenska lantbrukare får betala, motsvarande närmare 30 % av nettoinkomsten år 1996. 
  
 5.4.5 
  
 Djurskydds- och foderbestämmelser 
  
 De tre ländernas djurskyddsbestämmelser liknar varandra och är delvis gemensamma. EU:s djurskyddsdirektiv är minimidirektiv som tillåter enskilda medlemsstater att ha strängare regler. Danmark följer i stort sett EU:s regler medan Sverige och i viss mån Finland har betydligt högre djurskyddskrav. I det följande skall vissa skillnader uppmärk- sammas. 
 I Sverige skall mjölkkor sommartid hållas på bete. Detsamma gäller med vissa undantag övriga nötkreatur. Dessa krav har störst betydelse i norra Sverige, där den korta betesperioden medfört att en större del av djuren tidigare fått stå inne året om. Danmark saknar motsvarande reg- ler. Finland införde beteskrav år 1996, men har en femårig övergångs- period. 
 I Sverige införs nya utrymmeskrav för mjölkkor från den 1 januari 1999. Det är för närvarande inte känt i vilken utsträckning dagens djurstallar uppfyller de nya kraven och därför inte heller vilka konsek- venser dessa kommer att få. 
 De svenska utrymmeskraven för slaktsvin innebär att byggnadsytan i Danmark och i Finland kan vara 25 % mindre än i Sverige. Sådana skillnader påverkar givetvis b yggkostnaden. Arbetskostnaderna vid svinskötsel påverkas av att helt spaltgolv inte är tillåtet i Sverige men däremot i Danmark och i Finland. I Sverige skall svin hållas lösgående. Enstaka suggor kan dock fixeras högst en vecka i samband med gris- ning eller betäckning. I Danmark och i Finland finns ett förbud mot uppbindning, men befintliga byggnader får användas till år 2006. Fixe- 
  
 92  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 ring är tillåtet, vilket minskar utrymmesbehovet. I Sverige får smågrisar avvänjas tidigast vid fyra veckors ålder. I Danmark gäller tre veckor. 
 För burhöns är det olika bestämmelser i Sverige och Danmark jäm- fört med Finland vad gäller minsta storlek på burar. I Finland är minsta storlek 480 cm 
 2  
 medan kravet i Sverige och i Danmark är 600 cm  
 2 
 . EU:s regler stipulerar minst 450 cm 
 2 
 . 
 I Sverige är det förbjudet att använda antibiotika i förebyggande el- ler tillväxtbefrämjande syfte. Motsvarande förbud finns inte i Dan- mark, vilket har stor betydelse för svinuppfödningen där. Genom anti- biotikaanvändning kan man genomföra tidigare avvänjning av smågri- sar och uppnå andra fördelar i hälsostatus m.m. som i Sverige endast har kunnat uppnås med hjälp av förbättringar av djurmiljön. År 1995 förbjöds i Danmark en tillväxtbefrämjande antibiotika (avoparcin), men den har ersatts av ett annat preparat. Den totala försäljningen i Dan- mark av tillväxtbefrämjande medel har på senare år ökat. 
 I Finland gäller samma regler för smågrisars avvänjning som i Danmark. I Finland finns det en frivillig överenskommelse att inte an- vända antibiotika i tillväxtbefrämjande syfte. 
 De svenska djurskyddskraven medför en del extra kostnader i för- hållande till Sveriges konkurrentländer. Man bör dock hålla i åtanke att det inte är säkert att de i vissa fall lindrigare kraven i Danmark och Finland alltid utnyttjas fullt ut. Skillnader i regelsystem kan därför ibland ge en något överdriven uppfattning om de svenska producenter- nas kostnadsnackdelar. Vidare medför bestämmelsernas tillämpning friskare djur, lägre dödlighet och högre tillväxt. Enligt en beräkning utförd av Sveriges lantbruksuniversitet medför skillnaderna mellan de svenska och de danska bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd för de skickligaste producenterna en ökad kostnad för griskött med om- kring 50 öre/kg i Sverige. Därvid har även inräknats de positiva effek- ter på grisarnas tillväxt m.m. som de svenska bestämmelserna medför. I praktiken bedöms merkostnaderna uppgå till omkring 1 kr/kg med va- riationer mellan 0,50 och 1,50 kr/kg beroende på omständigheterna. 
 För fjäderfä beräknas de svenska bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd medföra en merkostnad i förhållande till de danska bestäm- melserna på omkring 50 öre/kg slaktad kyckling. Konkurrenssituatio- nen gentemot den finska kycklingproduktionen ligger huvudsakligen i det förhållandet att de finska kycklingproducenterna får ett – nationellt finansierat – stöd. År 1997 uppgår detta stöd till uppemot 3 kronor per levande djur. Till detta kommer en subvention på ca 50 öre per dag- gammal kyckling via föräldradjuren. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 93 
  
 5.4.6 
  
 Miljöbestämmelser 
  
 Alla tre länderna har miljöregler som syftar till att begränsa utsläpp till vattendrag. Det gäller regler för hantering och lagring av stallgödsel samt för användning av handelsgödsel och bekämpningsmedel. I botten finns  
 EU-regler 
  men både Sverige och Danmark har mera långtgående restriktioner vad gäller stallgödsel. I Sverige gäller detta särskilt i kust- områdena i landets södra delar. 
 Miljöskatter på handelsgödsel och bekämpningsmedel behandlas i följande avsnitt. 
  
 5.4.7 
  
 Beskattning av jordbruk 
  
 Andelen skatter i procent av bruttonationalprodukten uppgick år 1994 i både Sverige och i Danmark till omkring 50 %. I Finland var andelen omkring 47 %. I Sverige har andelen sedan stigit och den uppgick år 1996 till 54 %. 
 I detta avsnitt redovisas mycket översiktligt de skatteregler som normalt berör lantbrukare i de tre länderna. Danmark genomförde år 1994 en skattereform. Omläggningen pågår fortfarande genom succes- siva förändringar av skatteskalorna; reformen är fullt genomförd först år 1998. Uppgifterna i det följande avser år 1996 för alla tre länderna. Eventuella belopp i grannländerna har, liksom i hela rapporten, räknats om till svenska kronor med växelkurserna i genomsnitt för år 1996. 
 Förutom de egentliga skatter som behandlas i det följande före- kommer vissa avgifter som lantbrukaren får betala och som gränsar till skatter. Det gäller t.ex. tillsynsavgifter för djur- och miljöskydd, kart- avgifter och registreringsavgifter av olika slag. I grannländerna synes denna flora vara mindre rikhaltig. I Danmark används intäkter av kol- dioxidskatt från lantbruket till att delvis finansiera tjänster och kon- troller som i Sverige är avgiftsbelagda. 
  
 5.4.7.1 
  
 Inkomstskatt och egenavgifter 
  
 Inkomst av jordbruk beskattas på ungefär samma sätt i alla tre länder- na. Ett överskott av näringsverksamhet delas upp i en arbets- och en kapitalinkomstdel, vilka beskattas enligt olika principer. Arbets- inkomsten från jordbruket läggs samman med inkomst av tjänst, varef- ter summan beskattas som inkomst av förvärvsverksamhet. I Sverige och Finland beskattas inkomst av kapital för sig med en särskild lägre skattesats. I Danmark beskattas inkomst av kapital i stort sett som för- värvsinkomst, men vissa lättnader finns. 
  
 94  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Den svenske lantbrukaren får betala egenavgifter som motsvarar drygt 30 % av arbetsinkomstdelen. Danmark har ingen direkt motsva- righet till de svenska egenavgifterna men ett s.k. arbetsmarknadsbidrag på 7 % som utgår på alla arbetsinkomster. I Finland finns en social- skyddsavgift till folkpension och sjukförsäkring som för de flesta lant- brukarna är 4 % av förvärvsinkomsten. Finska lantbrukare har därtill ett statligt trygghetssystem som omfattar ålders- och sjukpensi on,  
 sjuk-, 
  olycksfalls- och grupplivförsäkringar samt avbytare vid sjukdom och semester. Systemet finansieras delvis med avgifter från brukarna, men staten står för ungefär 80 % av kostnaderna. Lantbrukarnas avgifter är 10,1 % på inkomster upp till 139 500 kr/år. Därefter stiger avgiften gradvis till 20,7 % på inkomster över 219 200 kr/år. 
 Den svenske lantbrukaren är genom kombinationen av höga egen- avgifter och lågt grundavdrag (ca 10 000 kronor) i inkomstbeskattning- en beskattad med närmare 50 % även på låga arbetsinkomster. Genom möjligheten till räntefördelning kan en viss del av inkomsten ofta be- skattas som kapital med endast 30 % skatt. I Finland är skattereglerna likartade. Danmark har som nämnts ingen direkt motsvarighet till de svenska egenavgifterna. Danmark har ett betydligt högre grundavdrag i inkomstbeskattningen, ca 34 000 kronor. Kapitalinkomster beskattas som arbetsinkomster men undgår arbetsmarknadsbidraget. Tabell 5.20 illustrerar skillnaderna i skatteregler i Sverige, Danmark och Finland. 
  
 4ABELL 
 Sammanställning av den sammanlagda skatten på en netto- inkomst före egenavgifter (intäkter minus kostnader inklusive avskriv- ningar för två inkomstlägen). 
  
 .ETTOINKOMST 
  
 3VENSKA 
  
 $ANSKA 
  
 INSKA 
  
 KRONOR 
  
 SKATTEREGLER 
  
 SKATTEREGLER 
  
 SKATTEREGLER 
  
 +RONOR 
  
 +RONOR 
  
 +RONOR 
  
 150 000 
  
 70 400 
  
 46,9 
  
 57 000 
  
 38,0 
  
 57 500 
  
 38,3 
  
 300 000 
  
 148 900 
  
 49,6 
  
 135 600 
  
 45,2 
  
 147 100 
  
 49,0 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
 Beräkningen förutsätter att hela inkomsten beskattas som arbetsin- komst. I den mån någon del därav enligt gällande regler kan betraktas som kapitalinkomst beskattas denna del lindrigare i främst Sverige och Finland (med 30 % respektive 28 %). I Danmark är skillnaden i be- skattning mellan kapital och arbetsinkomster inte så stor som i de båda andra länderna. 
 Skillnaderna i skatter skall ses mot bakgrund av vissa olikheter i sättet att finansiera socialförsäkringarna. I Sverige och Finland finns lagstadgade tjänstepensionsförsäkringar. Någon direkt motsvarighet finns inte i Danmark. Där förekommer i stället frivilliga pensionssys- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 95 
  
 tem som finansieras genom avgifter från såväl arbetsgivare som ar- betstagare. Den danska folkpensionen är betydligt högre än den svens- ka. Grundpensionen är 52 700 kr/år, och därtill finns en inkomstprövad tilläggspension som är upp till 25 000 kr/år. Dessa belopp kan jämföras med den svenska folkpensionen, som år 1996 var 34 000 kr/år för en- samstående och 29 800 kr/år för gifta. 
  
 5.4.7.2 
  
 Fastighetsskatter 
  
 Danmark har en generell kommunal fastighetsskatt som, i motsats till i Sverige och Finland, utgår på jordbruksmark. Skatten är  
 0,6–2,4 
  % till primärkommunerna samt 1,0 % till amten (motsvarar län). För jordbru- ket har den primärkommunala skatten åren  
 1994–1997 
  varit begränsad till högst 1,5 %.  
 Amt-skatten 
  är för jordbruket nedsatt till 0,57 %. Detta betyder att den sammanlagda skatten för jordbruket är maximerad till 2,07 %. Det beskattningsbara markvärdet motsvarar för lantbruket ca 50 % av marknadsvärdet. Skatten beräknas år 1997 bli i genomsnitt ca 1,6 % av beskattningsbara markvärdet. Totalt beräknas jordbrukets fastighetsskatter till amten och kommunerna till ca 700 miljoner kr/år 1997. Det motsvarar i genomsnitt för hela landet ca 280 kr/ha jord- bruksmark. Variationerna är dock mycket stora mellan olika kommuner och beroende på markvärdena. Skatten är i vissa kommuner omkring 100 kr/ha, men kan i ett fåtal kommuner vara över 600 kr/ha. 
 Den danska fastighetsskatten är en del av landets inkomstbeskatt- ning och inte någon specifik jordbruksskatt. Tvärtom har de danska lantbrukarna lättnader jämfört med andra fastighetsägare. 
  
 5.4.7.3 
  
 Energi- och miljöskatter 
  
 I Sverige betalar lantbrukare energiskatter som från den 1 juli 1997 uppgår till följande belopp. För lätt eldningsolja utgår energiskatt med 0,74 kr/liter och koldioxidskatt med 1,06 kr/liter. För dieselolja (miljö- klass 1) utgår såväl energiskatt med 1,61 kr/liter som koldioxidskatt med 1,06 kr/liter. För el är energiskatten 0,138 kr/kWh. Enligt riks- dagsbeslut våren 1997 kommer elskatten att höjas ytterligare den 1 ja- nuari 1998 till 0,152 kr/kWh. 
 I Danmark belastas drivmedel med energi- och koldioxidskatter. Momspliktig verksamhet (som t.ex. lantbruket) kan emellertid dra av energiskatten och del av koldioxidskatten. Åren 1995 och 1996 betala- de lantbrukarna hälften av koldioxidskatten. År 1997 höjdes andelen till 60 % (vilket motsvarar 0,19 kr/liter) och den trappas successivt upp så att år 2000 betalas 90 % av skatten. Även på el utgår koldioxidskatt, 
  
 96  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 som för lantbrukare för närvarande betalas med 0,07 kr/kWh. Koldi- oxidskatten återförs sedan till lantbruket. 
 I Finland belastas drivmedel med energi- och koldioxidskatter som för dieselolja uppgår till 2,15 respektive 0,27 kr/liter. Lantbrukare kan använda eldningsolja som drivmedel. Skatten är då 0,46 kr/liter. Från år 1997 har Finland en skatt på el, som för lantbrukare motsvarar 0,026 kr/kWh. 
 Tillverkningsindustrin har i Sverige lättnader i energibeskattningen som jordbruket saknar. Industrin betalar således för andra energislag än drivmedel inte någon energiskatt och endast 50 % av koldioxidskatten (denna andel höjdes den 1 juli 1997 från 25 %). Skillnaderna i energi- skatter mellan olika förbrukarkategorier belyses i tabell 5.21. Energi- intensiv industri samt trädgårdsnäringen har ytterligare nedsättning av energiskatterna. Se vidare avsnitt 6.5.2.2. 
  
 4ABELL 
 Energiskatter för olika förbrukarkategorier den 1 juli 1997. 
  
 %NERGIFORM 
  
 ,ANTBRUK 
  
 (USH¥LL 
  
 )NDUSTRI 
  
 3VERIGE 
  
 El, kr/kWh 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 - 
  
 Eldningsolja, kr/l 
  
 1,80 
  
 1,80 
  
 0,53 
  
 Dieselolja, kr/l 
  
 2,67 
  
 2,67 
  
 2,67 
  
 $ANMARK 
  
 El, kr/kWh 
  
 0,07 
  
 0,53 
  
 0,07 
  
 Eldningsolja, kr/l 
  
 0,19 
  
 2,04 
  
 0,19 
  
 Dieselolja, kr/l 
  
 0,19 
  
 2,96 
  
 2,07 
  
 INLAND 
  
 El, kr/kWh 
  
 0,026 
  
 0,05 
  
 0,02 
  
 Eldningsolja, kr/l 
  
 0,46 
  
 0,46 
  
 0,46 
  
 Dieselolja, kr/l 
  
 0,46 
  
 2,42 
  
 2,42 
  
 Källa: OECD 
  
 Gruvindustrin i Sverige betalar för dieselolja till gruvmaskiner samma skatter som industrin i övrigt gör för eldningsolja. Yrkesfisket betalar i likhet med sjöfarten i praktiken inte några energiskatter för dieselolja. 
 Lantbrukarna Sverige betalar således betydligt högre energiskatter än i Danmark och Finland. När det gäller dieselolja är det delvis en följd av en skattehöjning år 1995 för finansiering av Sveriges med- lemsavgift till EU. Skillnaderna i energiskatter mellan länderna påver- kar naturligtvis energipriserna. I tabell 5.22 redovisas de priser på die- sel- och eldningsolja samt el som betalas av lantbrukare. Tabell 5.22 gäller medeltal för år 1996, medan tabell 5.21 gällde den 1 juli 1997. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 97 
  
 Relationerna mellan länderna var i stort sett desamma båda tidpunkter- na. 
  
 4ABELL 
 Priser på energi till lantbrukare år 1996, kronor. 
  
 %NERGIFORM 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 El, kr/kWh  
 a 
  
 0,59 
  
 0,68 
  
 0,60 
  
 Eldningsolja, kr/l 
  
 3,37 
  
 2,13 
  
 1,90 
  
 Dieselolja, kr/l 
  
 4,54 
  
 2,13 
  
 1,90 
  
 a)  
 Priserna på el har antagits motsvara priser till hushåll exkl. skatt plus skatt vid försälj- ning till lantbrukare. 
 Källa: OECD. 
 Trots den betydligt högre skatten är elpriset lägre i Sverige än i grann- länderna, vilket beror på lägre råkraftpris. Särskilt i Danmark är el- kraften dyr, eftersom den helt produceras med fossila bränslen. På die- sel- och eldningsolja slår de höga skatterna emellertid igenom i höga priser. 
 Jordbrukets förbrukning av el uppgick år 1996 till omkring 2 200 miljoner kWh. Skatten uppgår till ca 300 miljoner kr/år. Inom lantbru- ket är elförbrukningen vid beredning av foderblandningar och ventila- tion i djurstallar. 
 Förbrukningen av eldningsolja inom lantbruket år 1994 uppgick en- ligt SCB till ca 48 miljoner liter. Genom att beskattningen är 1,80 kr/liter betalade lantbruket ca 86 miljoner kronor i skatt. Eldningsolja förbrukas bl.a. vid torkning av spannmål och för uppvärmning av djurstallar. 
 Förbrukningen av dieselolja uppgick enligt SCB:s senaste beräkning (år 1994) till ca 288 miljoner liter. Beskattningen utgjorde ca 770 mil- joner kronor (2,67 kr/liter). Övervägande delen av dieseloljan inom lantbruket används för drift av olika slags lantbruksmaskiner. 
 I Sverige betalar lantbrukare 225 kr/år i fordonsskatt för sina trakto- rer. Motsvarande skatter finns inte i Danmark eller Finland. 
 Sverige har miljöskatter på handelsgödsel. För kvävegödsel är skat- ten 1,80 kr/kg kväve. Skatten höjdes år 1994 för finansiering av Sveri- ges medlemsavgift till EU. På fosforgödsel finns en skatt på kadmium, som motsvarar 1,05 kr/kg fosfor. Skatterna motsvarar  
 20–25 
  % av pri- serna på ren kvävegödsel och omkring 10 % av priserna på ren fosfor- gödsel. Danmark och Finland har inte några motsvarande skatter, men Danmark har en straffavgift vid överskridande av maximalt tillåtna kvävegivor. I Danmark kommer sannolikt beslut att fattas om bl.a. ge- nomförande av avgift på gödselmedel. 
 Sverige har miljöskatter på bekämpningsmedel med 20 kronor/kg verksam beståndsdel. Det motsvarar i genomsnitt för alla bekämp- ningsmedel ungefär 4 % av priserna. Danmark har sedan 1996 miljöav- 
  
 98  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 gifter för insekticider och markherbicider med 27 % på listpriserna och för övriga herbicider samt fungicider med 13 % på listpriserna. Av- giftsintäkterna återförs till i huvudsak jordbruket genom att de används till finansiering av avsättningsbefrämjande åtgärder genom den s.k. promilleavgiftsfonden. Finland har inte några miljöavgifter på be- kämpningsmedel, men det finns liksom i Sverige en registreringsavgift som betalas av de företag som marknadsför preparaten. 
  
 5.4.7.4 
  
 Produktionsavgifter 
  
 I Danmark finns sedan  
 1950-talet 
  produktionsavgifter som enligt lag tas ut på levererade jordbruksprodukter. Intäkterna tillförs de s.k. pro- duktionsavgifterna och används till avsättningsfrämjande åtgärder, forskning och försök, sjukdomsbekämpning samt utbildning och råd- givning. Avgifterna i varje produktionsgren förs till dess egen fond. Eftersom avgifterna helt och hållet återförs till jordbruket är de inte skatter. 
 Några exempel på de produktionsavgifter som tas ut på levererade jordbruksprodukter under 1997: 0,019 kr/kg mjölk, 40,50 kronor per nötkreatur till slakt, 7,58 kronor per slaktsvin, 18,97 kronor per slaktad sugga, 0,46 kr/kg potatis, 0,15 kr/ton sockerbetor. Intäkterna av dessa avgifter har för 1996 budgeterats till 319 miljoner kronor, vilket mot- svarar ca 0,6 % av det danska jordbrukets samlade intäkter. 
  
 5.4.7.5 
  
 Återföring av skatter till jordbruket 
  
 I Danmark återförs alla miljöavgifter på jordbruket på olika vägar till näringen. De svenska s.k. miljöavgifter och energiskatter som belastar jordbruket återförs inte på samma direkta sätt till näringen. I Finland är denna typ av skatter av så obetydlig omfattning, att någon återföring knappast varit aktuell. Man skulle kunna hävda att den svenska statens medfinansiering till olika  
 EU-stöd 
  kan ses som en återföring av mil- jöskatterna. Häremot kan invändas att i både Danmark och Finland sker medfinansieringen av  
 EU-stöden 
  helt med vanliga skattemedel. 
 Den danska statens intäkter av pesticidavgifterna år 1996 uppgick till 266 miljoner kronor. Större delen därav överfördes via den s.k. promilleavgiftsfonden till produktionsavgiftsfonderna och resten an- vändes till att kompensera kommuner för det tak för jordskatten som har gällt för jordbruket sedan år 1994 samt till forskning om miljövän- lig växtodling. 
 Det danska jordbrukets utgifter för koldioxidavgifterna beräknas till 170 miljoner kronor år 1996. Delvis kompenseras avgifterna genom en 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 99 
  
 nedsättning av en arbetsgivaravgift till ett system för tilläggspension (ATP). I övrigt kompenserades jordbruket genom nedsättning av av- gifter för veterinär- och växtkontroll samt genom bidrag till energibe- sparande investeringar. I tabell 5.23 görs en sammanfattande jämför- else mellan olika produktionsskatter i Sverige, Danmark och Finland 1996/97. 
  
 4ABELL 
 Jämförelse mellan olika produktionskatter i Sverige, Danmark och Finland 1996/97. 
  
 3KATTEOBJEKT 
  
 3VERIGE 
 1) 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 El 
  
 13,8 öre/kWh 
  
 7 öre/kWh 
  
 2,6 öre/kWh 
  
 Eldningsolja 
  
 1 801 kr/m 
 3 
  
 190 kr/m 
 3 
  
 460 kr/m 
 3 
  
 Diesel 
  
 2 670 kr/m 
 3 
  
 190 kr/m 
 3 
  
 460 kr/m 
 3 
  
 Kvävegödselmedel 
  
 1,80 kr/kg 
  
 0 
  
 0 
  
 Fosforgödsel 
  
 1,05 kr/kg 
  
 0 
  
 0 
  
 Växtskyddsmedel 
  
 ca 4 % 
  
 13–27 
  % 
  
 0 
  
 Jordskatt 
  
 0 
  
 100–500 
  kr/ha 
  
 0 
  
 1) 
 Avser beslutade nivåer från och med den 1 juli 1997. Källa: Egen sammanställning. 
  
 5.4.8 
  
 Sammanfattande analys av konkurrensförhållandena 
  
 Jämförelser mellan länderna av lönsamheten för jordbrukssektorn to- talt, för grupper av företag eller för enskilda jordbruksföretag måste göras med stor försiktighet. Som framgått av redovisningen i tidigare avsnitt finns en mängd olika faktorer av betydelse för sådana jämförel- ser. 
 En grundläggande skillnad mellan jordbruksföretag i olika länder och också inom länder är skillnader i avkastningen i växtodlingen till följd av klimat och jordmån. Den gemensamma jordbrukspolitiken syftar inte till att utjämna sådana skillnader mellan länderna eller mel- lan regioner inom länderna. Arealersättningarna inom CAP är tvärtom direkt kopplade till den historiska avkastningsnivån i respektive med- lemsland. Eftersom det enskilda landet kan välja i vilken utsträckning stödet skall regionaliseras, kan emellertid mycket stora skillnader upp- stå mellan företag i olika länder trots att företagen har lika avkastnings- nivå. Så har t.ex. Danmark valt att ha endast en stödnivå, vilket således gynnar företag med sämre avkastning. Skulle en sådan modell valts för Sverige skulle konkurrenssituationen påverkats i ännu högre grad till följd av den större avkastningsvariationen. Om Sverige i stället valt att 
  
 100  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 gå längre i regionaliseringen skulle t.ex. arealstöden i delar av södra Sverige legat betydligt högre än i Danmark. 
 De av EU medfinansierade regionalstöden inom jordbruket är till för att stödja ekonomiskt svaga regioner inom ett land. Möjligheterna till utjämning begränsas av att stödgivningen på olika sätt maximerats. 
 Medan man i Danmark i stort sett inte utnyttjar regionala jordbruksstöd har Sverige och Finland utnyttjat möjligheterna för att åstadkomma en utjämning av de ekonomiska förhållandena i ungefär samma utsträck- ning som före medlemskapet. 
 Om möjligheterna att välja tillämpning av olika stödformer utnyttjas för att åstadkomma en utjämning mellan företag inom landet kan det hävdas att detta innebär en konkurrenssnedvridning i förhållande till vad som skulle gällt på en fri marknad. 
 Då syftet med de regionala stöden och också i viss mån miljöstöden är att åstadkomma en nationell utjämning bör emellertid effekten av sådana åtgärder så långt möjligt exkluderas vid jämförelser mellan en- skilda företag i olika länder. I sektorskalkylen är dock effekten av så- dana åtgärder inkluderade. 
 Mot denna bakgrund bör t.ex. vid en jämförelse mellan företag i Sverige och Danmark väljas företag med så lika grundförutsättningar som möjligt. Med hänsyn till de geografiska och klimatologiska för- hållandena är därför en jämförelse mellan företag i södra Sverige (Götaland) och Danmark möjlig. 
 För en jämförelse med finska förhållanden föreligger ytterligare svårigheter med hänsyn till omfattningen av de övergångsstöd som till- lämpas i Finland. Dessa stöd kan förefalla ge de finska jordbrukarna mycket gynnsamma förutsättningar jämfört med de svenska. Man bör dock hålla i minne att stödet bl.a. kompenserar för det prisfall som upp- stod i Finland vid medlemskapet i EU och för en mycket ogynnsam företagsstruktur. Några motsvarande stöd i Sverige begärdes inte. 
 Med hänsyn till den mängd variabler som är av betydelse för de en- skilda företagens konkurrenssituation är det i praktiken omöjligt att göra en rättvisande jämförelse mellan verkliga företag eller grupper av företag i olika länder. Produktionen i ett lands företag är mer eller mindre anpassad till de förhållanden som råder där, och det kan vara mycket svårt att avgöra vilka orsakerna är till skillnader i lönsamhet mellan länderna. Härtill bidrar också att redovisningsprinciper kan skilja. För att ändå belysa hur jordbrukets konkurrensförmåga påverkas av olika förutsättningar i Sverige och Danmark redovisas i följande beräkningar hur lönsamheten i några konstruerade svenska typföretag skulle påverkas om de hade samma förutsättningar som i Danmark i fråga om skatter, djurskyddsbestämmelser m.m. Därigenom kan parti- Salazar jämförelser göras, där en mängd faktorer uteslutits. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 101 
  
 Inkomst-, 
  kapital- och förmögenhetsbeskattningen har inte direkt beaktats i de kalkyler som redovisas. Avslutningsvis berörs dock skill- naderna i inkomstbeskattningen. 
 Därtill jämförs sektorskalkyler som belyser jordbrukssektorns total- ekonomi, vilket innebär att alla väsentliga faktorer ingår i jämförelsen, men att det kan vara svårare att avgöra hur mycket var och en betyder. 
 En faktor som är av särskild betydelse är naturligtvis skillnaden i producentpriser. På en gemensam marknad kan tyckas att dessa priser i huvudsak borde vara lika. Åtminstone på kort sikt är som visats detta inte fallet. En av orsakerna till detta kan t.ex. vara skillnader i föräd- lingsindustrins effektivitet. En sådan faktor kan förvisso vara av avgö- rande betydelse för det enskilda företagets ekonomi. Samtidigt kan emellertid sägas att det rör sig om en faktor som ligger utanför det en- skilda jordbruksföretagets direkta kontroll. 
 En ytterligare faktor som inte kan beaktas i jämförelserna men som har avgörande betydelse för konkurrenskraften är företagarnas kompe- tens. 
 Om man jämför jordbruksföretag med exakt samma produktionsför- utsättningar (t.ex. avkastning i växtodling) och med samma krav på ekonomiskt resultat, så kommer skillnader i produktpriser och produk- tionsfaktorpriser att avspegla sig i priset på jordbruksmark. Markpri- serna påverkas emellertid på lång sikt även av andra faktorer, t.ex. ef- terfrågan för byggverksamhet av olika slag (boende, vägar etc.). 
 Teoretiskt skulle man kunna hävda att skillnader i skatter och av- gifter på lång sikt utjämnas av olika markprisnivåer. På kort och me- dellång sikt kan dock uppstå konkurrenssnedvridning till följd av t.ex. beslut av statsmakterna som innebär höjda produktionskostnader. Såle- des kan t.ex. ett nyetablerat växtodlingsföretag sannolikt inte på kort sikt kompensera sig i en sådan situation genom att sänka sina mark- kostnader. Även om marken är arrenderad så är företagarens markkost- nader normalt bundna under flera år. 
 Sett över en längre tidsperiod med något så när stabila förhållanden kan Sverige alltså ha en situation där exempelvis skillnader i produk- tionsmedelsskatter upplevs som om det förelåg olika förutsättningar för konkurrens men där andra mer svårjämförbara faktorer kompenserar för denna skillnad. 
  
 5.4.8.1 
  
 Inverkan på sektorns ekonomi 
  
 I tabell 5.24 redovisas jordbrukets bruttointäkter och nettoinkomster under åren  
 1990–1996. 
  Uppgifterna för Danmark och Finland har för varje år räknats om till kronor med de växelkurser som gällde i genom- snitt under år 1996. Bruttointäkterna omfattar försålda jordbrukspro- 
  
 102  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 dukter samt olika  
 EU-ersättningar 
  och nationella stöd. Nettoinkomsten avser överskott till skatter och egenavgifter samt ersättning till eget arbete och eget kapital. 
  
 4ABELL 
 Jordbrukets nettointäkter och nettoinkomster åren 1990– 1996 i Sverige, Danmark och Finland, miljarder kronor. 
  
 R 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 "RUTTO 
  
 .ETTO 
  
 "RUTTO 
  
 .ETTO 
  
 "RUTTO 
  
 .ETTO 
  
 INKOMST 
  
 INKOMST 
  
 INKOMST 
  
 INKOMST 
  
 INKOMST 
  
 INKOMST 
  
 1990 
  
 31,9 
  
 4,8 
  
 15,1 
  
 53,8 
  
 6,6 
  
 12,3 
  
 37,9 
  
 13,7 
  
 36,0 
  
 1991 
  
 31,6 
  
 5,6 
  
 17,7 
  
 52,0 
  
 5,0 
  
 9,5 
  
 35,6 
  
 11,6 
  
 32,3 
  
 1992 
  
 27,7 
  
 2,3 
  
 8,3 
  
 49,8 
  
 2,7 
  
 5,3 
  
 34,4 
  
 11,0 
  
 32,0 
  
 1993 
  
 28,7 
  
 2,6 
  
 9,1 
  
 50,7 
  
 3,1 
  
 6,2 
  
 32,1 
  
 8,7 
  
 27,2 
  
 1994 
  
 28,5 
  
 2,1 
  
 7,4 
  
 51,2 
  
 5,6 
  
 10,9 
  
 33,4 
  
 11,4 
  
 34,1 
  
 1995 
  
 30,5 
  
 3,8 
  
 12,4 
  
 54,7 
  
 9,3 
  
 17,0 
  
 29,9 
  
 10,3 
  
 34,4 
  
 1996 
  
 30,7 
  
 2,7 
  
 8,8 
  
 55,1 
  
 10,0 
  
 18,1 
  
 28,8 
  
 9,8 
  
 34,0 
  
 Källa: Bearbetning av uppgifter från Statens jordbruksverk, De Danske Landbofore- ninger respektive Lantbruksekonomiska Forskningsanstalten (Finland). Se även kom- mentarer till tabell 5.14. 
 De höga svenska intäkterna och nettoinkomsterna i början av  
 1990-talet 
  beror till stor del på de direktstöd som utbetalades i samband med genomförandet av den nya jordbrukspolitiken år 1991. En stor del av dessa stöd var kompensation för sänkta priser och bör därför beaktas i denna inkomstjämförelse. År 1991 utbetalades emellertid även ca 2,7 miljarder kronor i omställningsstöd som snedvrider jämförelsen. Om man räknar bort detta belopp blir nettoinkomsten år 1991 knappt 3 miljarder kronor. Åren 1995 och 1996 påverkas av engångsåterbetal- ningar av samma stöd med ca 500 miljoner kr/år. Nettoinkomsten som andel av bruttointäkterna har i Sverige i övrigt varierat mellan 7 % och 15 % under perioden. I medeltal för de tre senaste åren har andelen varit ca 10 %. 
 Beslut har fattats om införande av ett svenskt investeringsstöd och om utbyggnad av det svenska miljöstödsprogrammet under åren 1997 och 1998. Detta kommer att leda till att de svenska inkomsterna ökar, men inte med hela stödbeloppen, eftersom miljöstöden förutsätter åtgärder som även medför ökande kostnader. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 103 
  
 Det danska lantbruket upplevde en nedgång i inkomsterna i början av  
 1990-talet 
  som berodde på bl.a. svaga skördar och höga räntor. Un- der hela perioden har nettoinkomsten som andel av bruttointäkterna i Danmark varierat mellan 5 % och 18 %. I medeltal för de tre senaste åren han andelen varit ca 15 %. 
 Det finska jordbruket hade före  
 EU-anslutningen 
  större bruttoom- sättning och nettoinkomst än det svenska jordbruket trots att omfatt- ningen i arealer och djur var väsentligt mindre. Det berodde på att pro- ducentpriserna i Finland då var betydligt högre än i Sverige. Detta är bakgrunden till de omfattande övergångsstöd som det finska jordbruket har fått efter  
 EU-medlemskapet. 
  Nettoinkomsten som andel av brutto- intäkterna förfaller vara stabilare än i de andra länderna. 
 Som framgått av den föregående redovisningen har resultatet för det svenska jordbruket under de senaste åren påverkats av bl.a. höjda skat- ter på energi, handelsgödsel och bekämpningsmedel. I tabell 5.25 redo- visas en beräkning av effekterna på jordbrukets nettoinkomst av skatter på energi, handelsgödsel och bekämpningsmedel samt den danska fas- tighetsskatten. 
  
 4ABELL 
 Effekter på jordbrukets nettoinkomst av skatter i Sverige, Danmark och Finland, miljoner kronor. Avser läget den 1 juli 1997. 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 Energiskatter 
  
 1 150 
  
 170 
  
 100 
  
 Miljöskatter 
  
 400 
  
 270 
  
 - 
  
 Fastighetsskatt 
  
 - 
  
 700 
  
 - 
  
 3UMMA 
  
 Kollektiv återföring av 
  
 skatter och avgifter 
  
 0 
  
 460 
  
 0 
  
 .ETTOSKATTER 
  
 D:o av totala kostnader 
  
 5,5 % 
  
 1,5 % 
  
 0,5 % 
  
 D:o av nettoinkomst 
  
 57,7 % 
  
 6,8 % 
  
 1,0 % 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
  
 Sammanställningar som bygger på någon form av återföring av skatter till näringen är inte oomtvistliga. Ovan anges en kollektiv återföring av avgifter och skatter i Danmark. Det kan även hävdas att de svenska miljöskatterna indirekt återförs till jordbruket genom den svenska del- finansieringen av jordbrukets miljöprogram. Med ett sådant resone- mang skulle nettoskatterna i Sverige uppgå till ca 1 150 miljoner kro- nor, vilket motsvarar 4,1 % av de totala kostnaderna. Denna typ av re- sonemang diskuteras ytterligare i det följande. 
 Beräkningarna i tabell 5.25 b ygger på faktiska förbrukningsnivåer av energi, handelsgödsel och bekämpningsmedel i respektive land. Som 
  
 104  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 jämförelse beskrivs de faktiska utgifterna i jordbruket för handelsgöd- sel, växtskyddsmedel, el och drivmedel år 1996 i tabell 5.26. 
  
 4ABELL 
 Faktiska utgifter för handelsgödsel, växtskyddsmedel, el och drivmedel år 1996 i Sverige, Danmark och Finland, miljoner kronor. 
  
 )NSATSVARA 
  
 3VERIGE 
  
 $ANMARK 
  
 INLAND 
  
 Handelsgödsel och 
  
 växtskyddsmedel, exkl. skatt 
  
 2 165 
  
 3 432 
  
 2 026 
  
 El och drivmedel, exkl. skatt 
  
 1 662 
  
 1 178 
  
 1 286 
  
 Miljö- och energiskatter 
  
 1 458 
  
 463 
  
 129 
  
 3UMMA 
  
 D:o av bruttointäkter 
  
 17,2 % 
  
 9,1 % 
  
 11,9 % 
  
 Källa: Bearbetning av uppgifter från Statens jordbruksverk, De Danske Landbofore- ninger respektive Lantbruksekonomiska Forskningsanstalten (Finland). 
 Som framgår av tabell 5.26 har Sverige en större förbrukning av el och drivmedel än de andra länderna, vilket delvis förklaras av en större åkerareal och jämfört med Danmark större avstånd och kallare klimat. 
 Utgiftsnivån i Danmark för handelsgödsel och växtskyddsmedel för- klaras i hög grad av att den danska växtodlingen bedrivs intensivt och med en större andel specialgrödor (t.ex. potatis och sockerbetor) än i Sverige. 
  
 5.4.8.2 
  
 Jämförelse mellan Sverige och Danmark med utgångspunkt i några svenska typgårdar 
  
 För att illustrera betydelsen av skillnaderna mellan länderna har några enkla svenska typgårdar konstruerats. Därefter har studerats vad det skulle innebära om vissa regler, skattesatser etc. i stället hade överens- stämt med de som gäller i Danmark. Det är svårare att göra motsvaran- de jämförelser med Finland, eftersom en del av skillnaderna i regel- system beror på att Finland har sämre förutsättningar i fråga om både klimat och företagsstruktur än södra Sverige. 
 Tre typföretag har konstruerats, en mjölkgård, en svingård och en spannmålsgård. Kalkylerna bygger på Lantbruksuniversitetets s.k. om- rådeskalkyler för år 1995, delvis kompletterade och omräknade till 1996 års priser. Gårdarna antas ligga i Östergötland men inte i slätt- bygden, vilket motsvarar ungefär genomsnittliga svenska förhållanden. För spannmålsgården har även en alternativ beräkning gjorts med anta- gande om lokalisering i Skåne, vilket motsvarar ungefär genomsnittliga danska förhållanden. Därigenom belyses betydelsen bättre av de svens- ka miljöskatterna och av den danska fastighetsskatten. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 105 
  
 Djurgårdarna förutsätts ha egen rekrytering och vara helt självför- sörjande med fodersäd och grovfoder. Mjölkgården har 30 mjölkkor inklusive rekrytering och 35 ha åker. Svingården har 40 suggor och årlig leverans av ca 730 slaktsvin samt 80 ha åker, vilket är en anpass- ning till arealbehovet för stallgödselspridning. Svingården säljer därför en del av sin fodersäd. Spannmålsgården har 100 ha åker som helt an- vänds till spannmålsodling och träda enligt EU:s krav. De är ganska renodlade företag inom respektive produktionsgren. Därför förutsätts också att de inte har några andra verksamheter. Inkomstnivån i dessa företag är så låg att den knappast räcker för att försörja en familj. I verkligheten har många jordbruksföretag även skog, entreprenadverk- samhet, stuguthyrning etc., som kan ge kompletterande sysselsättning och ytterligare inkomster. Det är också vanligt att någon familjemed- lem har anställning utanför gården. 
 Kalkylerna har i viss mån stämts av mot de genomsnittsföretag som  
 LRF-Konsult 
  brukar redovisa med hjälp av bokföringsunderlag från 25 000 verkliga gårdar. De nu redovisade typgårdarna saknar dock som nämnts de kompletterande inkomstkällor som är ganska vanliga i verk- ligheten. Förbrukning av drivmedel och handelsgödsel har för kontroll jämförts med verkliga medeltal för förbrukningen. 
 Företagens beräknade intäkter och kostnader år 1996 framgår av ta- bell 5.27. Arbetsbehovet för att driva de fyra gårdarna kan beräknas till 2 560, 1 970, 910 respektive 910 timmar per år. 
  
 4ABELL 
 Intäkter och utgifter år 1996 för ett antal typgårdar, kronor. 
  
 )NT¤KTER UTGIFTER 
  
 -J¶LKG¥RD 
  
 3VING¥RD 
  
 3PANNM¥LSG¥RD 
  
 –STERG¶TL 
  
 3K¥NE 
  
 Försäljningsintäkter 
  
 759 000 
  
 960 200 
  
 457 000 
  
 541 900 
  
 Arealersättningar 
  
 28 700 
  
 179 700 
  
 224 600 
  
 273 700 
  
 3UMMA INT¤KTER 
  
 Rörelseutgifter 
  
 421 000 
  
 688 900 
  
 377 700 
  
 403 000 
  
 Avskrivningar 
  
 129 400 
  
 123 200 
  
 113 000 
  
 113 000 
  
 Ränteutgifter 
  
 83 100 
  
 135 600 
  
 61 600 
  
 62 700 
  
 3UMMA KOSTNADER 
  
 Rest till egenavgifter, skatter 
  
 och levnadsomkostnader 
  
 154 200 
  
 192 200 
  
 129 400 
  
 236 900 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
  
 Kalkylerna förutsätter att gårdarna har förvärvats för ganska länge se- dan. Kalkylernas kapitalkostnader inkluderar därför inte några kostna- der för marken, utan endast kostnader för djurstallar byggda för 10 år sedan samt för kontinuerlig förnyelse av maskiner och inventarier. Det betyder att den skånska gårdens högre avkastning i spannmålsodlingen 
  
 106  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 helt slår igenom i det redovisade resultatet. Det kan nämnas att genom- snittliga arrendeavgifter skiljer ca 1 000 kr/ha mellan respektive områ- de, vilket motsvarar större delen av skillnaden mellan kalkylerna. Kal- kylerna är för övrigt inte gjorda med syfte att belysa skillnader i lön- samhet mellan olika delar av landet eller mellan olika produktionsgre- nar, utan för att belysa effekterna av olika produktionsskatter för nå- gorlunda genomsnittliga företag. 
 I det följande skall dessa typgårdar användas för att belysa effekter- na för jordbrukarna av vissa skillnader mellan länderna. I de följande analyserna har inte beaktats skillnaderna i markpriser på annat sätt än deras inverkan på en fastighetsskatt och inte heller andra skillnader i prisnivån på jordbruksprodukter och produktionsmedel än de som beror på skillnader i skatter. Gårdskalkylerna i tabell 5.27 avser år 1996, men effekterna av olika skatter i det följande avser skattesatser under det andra halvåret 1997. 
 %NERGISKATTER 
 I Danmark betalar jordbrukarna i energiskatter endast en del av landets låga koldioxidskatt. På diesel- och eldningsolja betalar danska lantbru- kare endast 0,19 kr/liter medan de svenska lantbrukarna i de här redo- visade kalkylerna betalar sammanlagt 2,67 kr/liter respektive 1,80 kr/liter. På el betalar danska lantbrukare endast 0,07 kr/kWh jämfört med 0,138 kr/kWh i Sverige. De danska koldioxidskatterna återförs till jordbruket och är därför inte skatter i egentlig mening. Värdet av såda- na återföringar diskuteras i sammanfattningen av detta avsnitt. Om svenska lantbrukare bara hade behövt betala de låga danska energis- katterna hade de fyra företagens resultat enligt beräkningarna förbätt- rats med 12 300 kronor, 29 400 kronor, 30 900 kronor respektive 32 400 kronor. Dessa belopp avser endast de direkta energikostnaderna i företagen. En sänkning av de svenska energiskatterna till dansk nivå skulle påverka den allmänna kostnadsnivån på t.ex. foder så att företa- gens resultat hade förbättrats ytterligare. De danska koldioxidskatterna skulle för typföretagen motsvara 2 800 kronor, 6 500 kronor, 3 000 kronor respektive 3 200 kronor. 
  
 -ILJ¶SKATTER 
  
 I Danmark finns nu inte någon motsvarighet till de svenska handels- gödselskatterna, som gäller dels kväve, dels kadmium i fosforgödsel. Kvävegödselskatten motsvarar för de tre typgårdarna 6 300 kronor, 7 500 kronor, 15 500 kronor respektive 18 600 kronor. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 107 
  
 Både Sverige och Danmark har skatter på bekämpningsmedel som i genomsnitt i Sverige motsvarar 4 % av priserna och i Danmark närmare 20 %. De högre danska avgifterna på bekämpningsmedel skulle för typ- företagen försämra resultatet med 400 kronor, 2 200 kronor, 3 300 kro- nor respektive 3 800 kronor. 
 Om Sverige hade samma miljöskatter som Danmark, dvs. inga skatter på gödselmedel men danska skatter på bekämpningsmedel, skulle de fyra svenska typföretagens resultat förbättras med 6 000 kro- nor, 5 300 kronor, 14 100 kronor respektive 17 100 kronor. Då har allt- så även beaktats de danska avgifterna på bekämpningsmedel, vilka återförs till jordbruket. Värdet av sådana återföringar diskuteras i sam- manfattningen av detta avsnitt. 
 $ANSK FASTIGHETSSKATT 
 I Danmark finns markskatter till kommuner och amt. Den genomsnittli- ga skatten är 1,6 % på beskattningsvärdet, som motsvarar ca 50 % av marknadsvärdet eller ungefär 67 % av svenska taxeringsvärden. För de här antagna typgårdarna i Östergötland är taxeringsvärdena för marken ungefär 10 000 kr/ha och för den skånska spannmålsgården ungefär 25 000 kr/ha. En markskatt om 1,6 % skulle då sänka resultatet för typ- gårdarna med 3 700 kronor, 8 500 kronor, 10 800 kronor respektive 27 100 kronor. 
 Dessa belopp motsvarar rena skatter, eftersom återföringen av en del av den danska markskatten upphört i och med införandet av be- kämpningsmedelsavgifterna. Skatten skulle i Östergötland motsvara ca 100 kr/ha och i Skåne ca 250 kr/ha. Det sistnämnda värdet ligger på ungefär samma nivå som genomsnittet för Danmark. Det lägre värdet i Östergötland speglar att markvärdena där är lägre än i Danmark, liksom 
 i större delen av Sverige i övrigt. Detta beror i sin tur på lägre avkast- ningsnivåer i Sverige. 
 $JURSKYDDSBEST¤MMELSER 
 Som framgår av tidigare avsnitt har Sverige mera strikta djurskyddsbe- stämmelser än Danmark och Finland. Även om ingen förespråkar nå- gon förändring av de svenska bestämmelserna, är det obestridligt att de påverkar produktionskostnaderna i Sverige. Detta medför därför att svenska producenter har svårare att bära andra konkurrensnackdelar jämfört med andra länder. Kostnadsskillnaderna jämfört med danska bestämmelser betyder mest i produktion av griskött. 
  
 108  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Uppgifterna om skillnadernas storlek varierar, från omkring 0,50 kr/kg upp ca 1,50 kr/kg. För svingården ovan skulle en kostnadssänk- ning med t.ex. 1 kr/kg griskött förbättra resultatet med 63 000 kr/år. Detta gäller främst merkostnader för t.ex. foder och strö. Däremot be- aktas här inte ökade arbetskostnader, eftersom de inte direkt påverkar typgårdskalkylen. 
 I Sverige införs nya utrymmeskrav för mjölkkor från den 1 januari 1999. Det är för närvarande inte känt i vilken utsträckning dagens djurstallar uppfyller de nya kraven och därför inte heller vilka konsek- venser dessa kommer att få. 
 3AMMANFATTNING 
 De föregående jämförelserna med Danmark kan för 1997 sammanfattas enligt tabell 5.28. 
  
 4ABELL 
 Sammanfattande jämförelse med Danmark för år 1997, kronor. 
  
 +OSTNADER 
  
 -J¶LKG¥RD 
  
 3VING¥RD 3PANNM¥LSG¥RD 
  
 –STERG¶TLAND 
  
 3K¥NE 
  
 Energiskatter 
  
 12 300 
  
 29 400 
  
 30 900 
  
 32 400 
  
 Miljöskatter 
  
 6 000 
  
 5 300 
  
 14 100 
  
 17 100 
  
 Fastighetsskatt 
  
 -3 
  700 
  
 -8 
  500 
  
 -10 
  800 
  
 -27 
  100 
  
 Djurskyddsbestämmelser 
  
 - 
  
 63 000 
  
 - 
  
 - 
  
 3UMMA 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
  
 I tabell 5.28 har beaktats de avgifter på koldioxid och bekämpningsme- del som i Danmark återförs kollektivt till näringen och som därför inte är skatter i egentlig mening. Om dessa avgifter inte hade beaktats hade resultatet för de fyra företagen i stället förbättrats med 17 900 kronor, 98 600 kronor, 41 800 kronor respektive 30 800 kronor. 
 Till dessa skillnader kan även läggas skillnader i inkomstskatter, som för företag på denna inkomstnivå enligt avsnitt 5.4.7.1 kan beräk- nas till omkring 15 000 kronor till den svenske lantbrukarens nackdel. 
 Vad gäller djurskyddsbestämmelserna är det som nämnts ingen som förespråkar någon förändring, men de gör att svenska producenter har svårare att bära andra konkurrensnackdelar jämfört med producenter i andra länder. Detsamma gäller i princip miljöskatterna på kadmium, bekämpningsmedel och koldioxid. Motsvarande skatter i Danmark åter- förs som framgått tidigare kollektivt till lantbrukarna för finansiering av vissa gemensamma angelägenheter. Man kan diskutera värdet av en kollektiv återföring för det enskilda företaget. Avgifterna eller skatter- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 109 
  
 na som återförs påverkar onekligen det enskilda företagets resultat. I Danmark används pengarna dels till forskning och utbildning samt åt- gärder som främjar avsättningen för danska livsmedel, dels till bidrag till miljöinvesteringar och till att sänka vissa veterinärtaxor m.m. De påverkar därigenom indirekt både avräkningspriserna och vissa kostna- der som är svåra att belysa med den typ av kalkyler som redovisas i detta kapitel. Det kan emellertid inte hävdas att återföringen sker pro- portionellt lika till företagen. Eftersom de här redovisade typgårdskal- kylerna bygger på svenska avräkningspriser, skulle ett tillägg därför behöva göras på intäktssidan om avgifterna skall beaktas på kostnads- sidan. 
 Ett liknande resonemang skulle kunna föras beträffande det svenska miljöersättningsprogrammet. Detta program får nu en sådan omfattning att i stort sett samtliga svenska jordbruksföretag får sådant stöd. Utslag- et på hela åkerarealen innebär programmet en ersättning på 1 000 kr/ha. Dock avser dessa medel en ersättning för utförda miljöåtgärder. 
  
 4ABELL 
 Produktionsskatter i Sverige och Danmark. 
  
 0RODUKTION 
  
 0RODUKTIONSSKATTER KR HA 
  
 3VENSKA 
  
 $ANSKA 
  
 $IFFERENS 
  
 Brödsäd 
  
 720 
  
 350 
  
 370 
  
 Fodersäd 
  
 600 
  
 360 
  
 240 
  
 Slåttervall 
  
 800 
  
 390 
  
 410 
  
 Matpotatis 
  
 1 800 
  
 680 
  
 1 120 
  
 Sockerbetor 
  
 1 100 
  
 1 030 
  
 70 
  
 0RODUKTION 
  
 0RODUKTIONSSKATTER ¶RE KG 
  
 3VENSKA 
  
 $ANSKA 
  
 $IFFERENS 
  
 Mjölk 
  
 0,10 
  
 0,05 
  
 0,05 
  
 Nötkött 
  
 1,60 
  
 0,85 
  
 0,75 
  
 Griskött 
  
 0,60 
  
 0,35 
  
 0,25 
  
 Fågelkött 
  
 0,80 
  
 0,30 
  
 0,50 
  
 Ägg 
  
 0,35 
  
 0,20 
  
 0,15 
  
 Källa: Egna beräkningar. 
 Produktionsskatternas betydelse i Sverige kan även belysas med pro- duktionsgrenskalkyler. I tabell 5.29 sammanfattas skatternas effekt i olika produktionsgrenar med avkastning under normala förhållanden i södra Sverige. I verkligheten kan skatternas betydelse variera med t.ex. produktionsförhållanden och avkastning. Beräkningarna har gjorts med dels svenska skatter, dels danska. I kolumnen med danska skatter och avgifter har förutsatts en fastighetsskatt motsvarande 300 kr/ha. 
  
 110  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Sammantaget kan konstateras att de svenska skatterna på olika in- satsvaror påverkar kostnadsnivån väsentligt. Även jämfört med danska förhållanden innebär de svenska skatterna en betydande belastning. 
  
 5.5 
  
 Utredningens överväganden 
  
 5.5.1 
  
 Inledning 
  
 Det svenska jordbruket är, på grund av stor geografisk utbredning, av betydelse för möjligheterna för att befolkningen skall kunna få försörj- ning i skilda delar av landet. Betydelsen är av naturliga skäl störst i de mest jordbruksdominerande bygderna. Genom att livsmedelsindustrin ofta också är lokaliserad nära jordbruksbygder blir jordbruket för lan- det än viktigare än vad enbart antalet jordbrukare visar. 
 År 1996 fanns i Sverige omkring 90 000 jordbruksfastigheter med mer än 2 ha åker. Av dessa klassificeras ca 30 % som heltidsjordbruk. Dessa företag svarar i sin tur för uppemot 70 % av jordbruksproduktio- nen. Jämfört med övriga EU15 är strukturen – dvs. medelarealen jord- bruksmark per företag – i det svenska jordbruket relativt god. Jord- brukslandet Danmark har dock en bättre struktur medan den finska är sämre. 
 De naturliga förutsättningarna för jordbruk i Sverige varierar i mycket hög grad från syd till nord. I slättbygderna i södra Sverige kan förutsättningarna betecknas som relativt goda. Visserligen avkastar den svenska åkermarken mindre än genomsnittet inom EU men å andra si- dan ger det svenska klimatet ett relativt lågt  
 sjukdoms-, 
  insekts- och ogrästryck i växtodlingen. Efter  
 EU-medlemskapet 
  har den svenska jordbruksproduktionen ökat något, främst spannmålsodlingen men även 
 i viss mån griskötts- och fjäderfäköttproduktionen. 
 Genom jordbrukets och livsmedlens betydelse, har praktiskt taget alla länder någon form av reglering för jordbruket. Sverige hade före  
 EU-inträdet 
  – genom 1990 års jordbrukspolitiska beslut – under någon period en jordbrukspolitik vars mål var att, med bibehållande av han- delspolitiska gränser mot omvärlden, skapa en konkurrens inom landet. 
 Genom Sveriges  
 EU-medlemskap 
  blev EU:s jordbrukspolitik också Sveriges. Detta innebar en ökning av tidigare jordbruksstöd, delvis på grund av att  
 EU-politiken 
  inneburit sänkta priser och kompenserande direktersättningar. Direkta stöd till landets jordbrukare uppgick år 1996 till 19 % av jordbrukarnas totala intäkter. Andelen direktstöd i våra nordiska grannländer var 12 % i Danmark och 31 % i Finland. Utöver de direkta stöden utgår också stöd genom produktpriserna till följd av 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 111 
  
 att prisnivån inom EU, delvis med hjälp av regleringar, hålls på en hög- re nivå än världsmarknadspriserna. Ca 30 % av intäkterna kan sägas vara en följd av denna reglering. 
 Även om det direkta stödet till det svenska jordbruket endast uppgår till knappt 20 % av de svenska jordbrukarnas totala intäkter är dock direktersättningarna av betydelse för valet av produktionsinriktning. Återstående drygt 80 % av intäkterna – och den övervägande delen av kostnaderna – är dock nära relaterade till jordbrukarens egen skicklig- het som jordbrukare och företagsledare. 
 Jordbruket är efter  
 EU-inträdet 
  inte längre en verksamhet där pro- ducenten säkerställs avsättning av hela produktionen till ett i förväg garanterat pris. Konkurrensen på såväl hemmamarknaden som på EU- marknaderna ökar, inte enbart på beredda livsmedel utan även på jord- bruksråvaror. Charkuteriindustrin liksom även annan livsmedelsin- dustri och andra stora inköpare, kan nu köpa in jordbruksråvaror från andra  
 EU-länder. 
  Denna nya konkurrenssituation har blivit påtaglig för exempelvis den svenska styckningsindustrin och de svenska leverantö- rerna av råvara för pommes frites till bl.a. storkök. 
 Sveriges jordbrukare har genom landets egna regelsystem och ge- nom olika internationella handelshinder inte kunnat utvecklas i konkur- rens med jordbrukare i andra  
 EU-länder. 
  Det svenska jordbruket står inför en omställning. Genom den nya konkurrensen på  
 EU-nivå 
  kom- mer mindre effektiva jordbruk inte längre att nå en sådan lönsamhet som behövs för en fortsatt drift på längre sikt utan kommer att läggas ned. Däremot bör denna fortsatta omstrukturering, enligt utredningen, inte ske genom att de svenska jordbrukarna inte har likartade konkur- rensvillkor som Sveriges konkurrentländer. 
  
 5.5.2 
  
 Jordbrukets konkurrenskraft – en jämförelse mellan Sverige, Danmark och Finland 
  
 I detta avsnitt behandlas klimatets betydelse för det svenska jordbru- kets konkurrenskraft, jordbrukets lönsamhet och vissa kostnader, vissa särregler om djurskydd m.m. samt det svenska jordbrukets effektivitet. 
 Inom livsmedelsområdet är närmarknaderna av stor betydelse. Detta återspeglas i det förhållandet att Sveriges största exportmarknader för livsmedel är Danmark och Finland. Samtidigt är Sverige en stor im- portör av livsmedel från dessa länder. Det svenska, danska och finska jordbruket och livsmedelsindustrin är således konkurrenter på varand- ras hemmamarknader och även på andra utlandsmarknader. 
 Utredningen har därför gjort jämförelser mellan dessa länder av oli- ka faktorer som har betydelse för konkurrenskraften. Bl.a. har jämfö- relser gjorts av lönsamheten, vilken enligt utredningen är den centrala 
  
 112  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 faktorn för utveckling, expansion och för att arbetstillfällen skall tryg- gas och nya skapas. 
 Det har inte varit möjligt att få fram produktkalkyler för direkta jämförelser mellan samtliga intäkter och kostnader. Den helt övervä- gande delen av dessa poster är ju för övrigt inte påverkbara genom statliga insatser. Utredningen har därför i stället gjort jämförelser mel- lan endast vissa poster, i första hand vissa skatter och avgifter. Däremot har en jämförelse gjorts mellan jordbrukets totala intäkter, kostnader och driftsöverskott. 
  
 5.5.2.1 
  
 Klimat och jordbruksstöd 
  
 Tidigare har konstaterats att Sverige har något sämre naturliga förut- sättningar för jordbruk jämfört med Danmark, men å andra sidan något bättre jämfört med Finland. Om dessa naturliga skillnader kan sägas att de i ekonomiska termer till relativt stor del har kunnat utjämnas via EU:s jordbruks- och strukturpolitik samt via vissa nationella stödord- ningar. Här spelar framför allt EU:s stöd till mindre gynnade områden (LFA), EU:s miljöstöd samt vissa nationella stöd stor roll för i synner- het Finland men även för Sverige. 
 Det danska jordbruket är i mycket hög grad exportinriktat och gene- rerar via en åkerareal som är ungefär lika stor som den svenska ett pro- duktionsvärde i jordbrukarledet som är dubbelt så stort som det svens- ka. Jämfört med Finland, vars åkerareal är något mindre än Russell, är den danska produktionen 2,5 gånger större. 
 En genomgång av hur de olika länderna tar del av EU:s stödsystem visar en viss skillnad vad avser fördelningen mellan olika ersättnings- system. I Danmark väger de generella  
 CAP-stöden 
  tungt och därefter har stöden till investeringar i jordbruk och förädlingsindustri en fram- trädande roll. Att Danmark inte nämnvärt utnyttjar regionala stöd har förmodligen en förklaring i att de regionala skillnaderna är jämförelse- vis små. Vidare har frågan om bevarande av odlingslandskapet ej sam- ma betydelse i Danmark jämfört med Sverige och Finland, vilkas landytor i mycket begränsad omfattning utgörs av åkermark. 
 För Sveriges del spelar  
 CAP-stöden 
  en central roll framför allt i landets slättområden, dvs. särskilt i södra Sverige. Även EU:s mil- jöprogram är av central betydelse för bevarande av odlingslandskapet, för det ekologiska jordbrukets utveckling samt i miljökänsliga områ- den. Det svenska miljöprogrammets utformning innebär även en stark regionalpolitisk profil. För mindre gynnade jordbruksområden spelar därtill EU:s  
 LFA-stöd 
  samt det svenska nationella stödet stor roll. EU:s övriga strukturstöd, t.ex. investeringsstöd till jordbruk och föräd- lingsindustri, utnyttjar Sverige i förhållandevis begränsad grad. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 113 
  
 I Finland är nationella stöd och EU:s  
 LFA-stöd 
  avgörande för jord- brukets överlevnad i stora delar av Finland. EU:s miljöstöd och CAP- stöd är också viktiga framför allt i de södra delarna av landet. I Finland tar man även del av övriga strukturstöd till jordbruket och systemet med investeringsstöd till jordbruket är exempelvis väl utbyggt. 
 Det svenska jordbruket har konkurrensnackdelar gentemot det dans- ka jordbruket, t.ex. vad gäller produktionsvolymer för spannmål och högre byggnadskostnader på gr und av Sveriges kallare klimat. Genom  
 EU-medlemskapet 
  kan Sverige under nuvarande förhållanden inte yt- terligare kompensera jordbrukaren för den konkurrensnackdel klimatet innebär. Utredningen föreslår inte heller någon förändring av nuvaran- de ordning. 
  
 5.5.2.2 
  
 Jordbrukets lönsamhet 
  
 Det svenska jordbrukets lönsamhet, angivet som driftsöverskott, har tidigare redovisats. 
 Lönsamhetsutvecklingen i olika delar av jordbruket varierar. Efter  
 EU-medlemskapet 
  har förbättringarna av driftsöverskotten uppstått i växtodlingen, främst spannmålsodling och sockerbetsodling. Å andra sidan var spannmålsodlingens ekonomi pressad i början av  
 1990-talet. 
  Stora delar av animalieproduktionen har upplevt den omvända utveck- lingen, dvs. förhållandevis god ekonomi i början av  
 1990-talet 
  och kär- vare villkor efter  
 EU-medlemskapet. 
  Utvecklingen generellt samman- hänger i allt väsentligt med konkurrensen på  
 EU-marknaden 
  och an- passningen till EU:s jordbrukspolitik. Till den varierande lönsamhets- utvecklingen mellan olika produktionsgrenar kommer att det inom samma grupp jordbruk, t.ex. mjölkföretag, förekommer en betydande lönsamhetsvariation. 
 Driftsöverskottet för det svenska jordbruket uppgick under åren  
 1990–1991 
  till  
 5–6 
  miljarder kronor. Överskotten uppgick under åren  
 1994–1996 
  till 2,1, 3,8 respektive 2,7 miljarder kronor (se tabell 5.6) År 1997 beräknas driftsöverskottet uppgå till ca 3,3 miljarder kronor. Ökningen jämfört med år 1996 beror huvudsakligen på att miljöstödet ökat. 
 Det bör dock uppmärksammas att miljöersättningarna är förenade med åtgärder som skall vidtas från lantbrukarnas sida. Enligt EU:s be- stämmelser skall inkomstdelen av miljöersättningarna utgöra maximalt 20 % av totalersättningen. I de sektorskalkyler för jordbrukets ekonomi som studerats av utredningen förstärks nettoinkomsten i jordbruket på- tagligt av den successiva utbyggnaden av miljöprogrammet. Redovisad nettoinkomst avser emellertid överskott till eget arbete och eget kapital. En del av miljöersättningarna avser ersättning för eget arbete. I en för- 
  
 114  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 stärkt nettoinkomst för lantbruket åren 1997 och 1998 ligger således också en ökad arbetsinsats från lantbrukarna som motsvarar åtaganden inom miljöprogrammet. 
 Även efter beaktande av utbyggt miljöprogram i Sverige åren 1997 och 1998 är lönsamheten för det svenska jordbruket kraftigt sämre jäm- fört med Finland och Danmark. Även efter lönsamhetsförbättringen för det svenska jordbruket är driftsöverskottet för det danska jordbruket ändå mer än dubbelt så stort som i Sverige. Detta har sin bakgrund i faktorer som behandlas i detta avsnitt, såsom effektivitet och svenska särbestämmelser. Lönsamheten för det svenska jordbruket är enligt ut- redningen inte tillräcklig för att investeringar och framtidssatsningar skall ske i den utsträckning som Sverige behöver i jordbrukets nya konkurrenssituation efter  
 EU-inträdet. 
  
 5.5.2.3 
  
 Svenska särregler om djurskydd m.m. 
  
 Den svenska mycket ambitiösa djurskydds- och foderlagstiftningen för animalieproducenterna väger tungt vid en kostnadsjämförelse med kon- kurrenternas produktionskostnader. De svenska djurskydds- och foder- bestämmelserna är mer långtgående i förhållande till reglerna i Dan- mark och Finland. De åtaganden som reglerna medför i svensk produk- tion leder på t.ex. köttområdet till en högre kostnadsnivå i förhållande 
 till omvärlden. Framtiden kommer att visa om konsumenterna på en öppen och konkurrensutsatt marknad är beredda att betala ett tillräck- ligt merpris för svenska produkter. Å andra sidan ligger det i de svens- ka reglerna en möjlighet att profilera svenska varor utifrån bl.a. den tillämpade produktionsmodellen och att detta kan vara en marknadsfö- ringsmöjlighet i ett större europeiskt sammanhang. 
 Här bör uppmärksammas att Sverige inte kan hindra import av livs- medel från andra  
 EU-länder 
  genom att hänvisa till produktionsmetoder m.m. som anses vara oetiska eller av andra skäl upplevs som olämpliga. Den logiska konsekvensen av detta från enbart ekonomisk synpunkt, skulle hypotetiskt kunna vara att de svenska, tvingande särreglerna om produktionsmetoder ändras till att bli frivilliga. Den svenska staten kan visserligen kräva ett visst regelsystem, men det är inte staten utan kon- sumenten som genom sitt val av produkt som avgör möjligheterna för företagens fortbestånd. 
 Priset är det viktigaste konkurrensmedlet. Konsumenten väljer i re- gel den billigare produkten, om hon inte känner skillnader i smak mel- lan produkterna eller andra faktorer inte påverkar produktvalet. Liksom för andra varor torde för livsmedel än så länge gälla att en i landet pro- ducerad vara ofta väljs även om priset är något högre än en importerad vara. Toleransen mot ett högre pris för en inhemsk vara kan dock 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 115 
  
 minska och eventuellt upphöra. Efter  
 EU-inträdet 
  är det således kon- sumentens val och inte statliga regler som avgör vilka produkter som konsumeras och därmed också vilka livsmedel som produceras i Sveri- ge eller utomlands. 
 Det finns fortfarande en mängd kostnadshöjande särregler för det svenska jordbruket som saknas i konkurrentländerna och som ökar pro- duktionskostnaderna. 
 Dessa är en följd av att Sveriges befolkning under många år har ställt högre krav på miljöhänsyn i jordbruket, på djurhälsa och på djur- skydd än vad som varit fallet i omvärlden. Dessa åtgärder har också följts upp av jordbruket i kampanjer för att bli världens renaste jord- bruk. Dessa ambitioner bör enligt utredningen bibehållas. 
 Den mycket ambitiösa djurskydds- och djurhälsolagstiftningen som Sverige har är för animalieproducenterna den enskilda faktor som san- nolikt har störst betydelse vid en jämförelse av kostnaderna i produk- tionen. Några särskilda bidrag för att kompensera för dessa kostnader utgår inte i Sverige. På en fri marknad kan detta i extrema fall medföra att inhemsk produktion slås ut. Samma problem föreligger med inter- nationella handelsavtal i de fall producenter i tredje land inte behöver tillämpa de mer långtgående restriktioner för produktionen som tilläm- pas i det land man exporterar till. Frågan är således av stor principiell vikt. Det är därför angeläget att Sverige är pådrivande vad gäller såväl 
 att höja ambitionsnivån vad gäller djurskyddet inom EU som när det gäller att finna lösningar som ger de praktiska möjligheterna att natio- nellt och inom EU behålla höga ambitionsnivåer vad gäller miljö, djur- skydd etc., samtidigt med att Sverige arbetar för minskat antal begräns- ningar i den fria handeln. 
  
 5.5.2.4 
  
 Energi- och miljöskatter 
  
 I avsnitt 5.4.7. redovisas bl.a. beskattningen i Sverige, Danmark och Finland av el, eldningsolja, diesel, handelsgödsel (kvävegödslings- medel) och växtskyddsmedel. Beskattningen i Sverige är i vissa fall kraftigt högre än i Danmark och i Finland. Även under beaktande av att det svenska elpriset – i alla fall i förhållande till det danska elpriset – är lågt, är det svenska jordbrukets kostnader för nyssnämnda insatsvaror högre än i Danmark trots de högre volymerna där. Elpriset är också högre i Sverige än i Finland. Utgifterna för nyssnämnda insatsvaror uppgick år 1996 i Sverige till 17 % av bruttointäkterna, i Danmark till 9 % och i Finland till 12 % (se tabell 5.26). 
 I Danmark återförs en del av skatterna kollektivt till jordbruksnär- ingen för FoU, utbildning m.m. varför nettobelastningen i Danmark uppgår till knappt halva den svenska nivån. Den svenska beskattningen 
  
 116  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 utgör en betydligt högre andel av de totala kostnaderna (5,5 %) än i Danmark och i Finland. Detta gäller också när den danska fastighets- skatten på jordbruksfastighet tas med i beräkningarna. Det bör dock påpekas att vissa höjningar av såväl energiskatter som miljöavgifter kommer att genomföras i Danmark. 
 Det finska jordbruket belastas i endast begränsad utsträckning av olika skatter. Danska skatter utgör brutto ca 70 % av den svenska nivån 
 – oaktat att den danska produktionen är dubbelt så stor. 
 I prop. 1994/95:19 Sveriges medlemskap i Europeiska unionen, an- gavs att ett fullt utnyttjande av miljöersättningsprogrammet borde sam- mankopplas med en nationell medfinansiering i form av en förhöjd miljöavgift på handelsgödsel och bekämpningsmedel. En höjning av dessa avgifter genomfördes också på förslag av den nya regeringen hösten 1994. 
 Riksdagen gav i december 1994 regeringen till känna att ett belopp motsvarande miljöavgifterna på handelsgödsel och bekämpningsmedel skall tillföras jordbruket och trädgårdsnäringen för olika miljöåtgärder. Sedan detta beslut fattats höjdes miljöersättningsprogrammet av riks- dagen i samband med behandlingen av 1995 års budgetproposition med 700 miljoner kronor till 1 500 miljoner kronor. 
 I prop. 1994/95:203 Finansiering av medlemskapet i Europeiska unionen, redovisades de med 200 miljoner kronor höjda miljöav- gifterna som en åtgärd för att finansiera medlemsavgiften. Även den höjda dieselskatten för bl.a. traktorer redovisades i detta sammanhang. 
 Sedan dessa beslut fattades har ytterligare utökningar av miljöer- sättningsprogrammet genomförts eller föreslagits med först 600 och sedan 700 miljoner kronor. Sammanlagt uppgår därmed programmet till 2 800 miljoner kronor, varav hälften finansieras av EU:s budget och hälften av den svenska statsbudgeten. Någon ytterligare finansiering av den svenska andelen av kostnaderna utöver de ca 400 miljoner kronor som inbetalas i miljöavgifter, och som kan anses utgöra en finansie- ringskälla, har inte anvisats. 
 EU:s miljöersättningsprogram syftar inte till att utjämna lönsam- hetsskillnader mellan de olika medlemsländerna. I Sverige har dock programmet utnyttjats till viss del för att utjämna skillnader mellan norra och södra Sverige. 
 I Danmark, som har i stort sett lika mycket åkermark som Sverige, är miljöprogrammet inte en tiondel av det svenska. Att bortse från detta ger inte en korrekt bild av verkligheten. Såväl miljöprogram som skat- ter och avgifter i jordbruket ingår också i utredningens analysmaterial. De fångas t.ex. in i respektive lands sektorskalkyler. Enligt utredning- ens mening är inte miljöstödet en ersättning för höga svenska mil- jöskatter utan utgör en ersättning för aktiva miljöåtgärder. Ett annat synsätt än detta kan även ifrågasättas av  
 EU-kommissionen. 
  I utred- 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 117 
  
 ningens delbetänkande om Finansiering av ett förhöjt miljöstöd till jordbruket har utredningen även utgått från att jordbrukarna själva inte skall finansiera miljöprogrammet. 
 Lönsamheten i svenskt jordbruk har under senare år förbättrats nå- got och kommer att ytterligare förbättras som en följd av miljöpro- grammet. 
 Dock är utredningens utgångspunkt att den svenska konkurrens- kraften skall förstärkas genom åtgärder som utjämnar den sammantag- na avgifts- och skattebelastningen och därmed i förlängningen utjämnar del av de stora lönsamhetsskillnader som utredningen konstaterat före- ligger mellan Sverige, Danmark och Finland. 
 En fråga utgör de energiskatter där jordbruket betalar samma skatt som hushållen, medan industrin i övrigt får en nedsättning. Detta gäller el och eldningsolja. Sådana skillnader i beskattningen bör inte längre finnas då jordbruket numera är en konkurrensutsatt sektor. Jordbruket är också, liksom ofta industrin, en kapitalkrävande verksamhet. 
 Jordbruket har för närvarande samma beskattning på dieselolja som industrin i allmänhet. Till skillnad från övrig svensk industri har dock inte jordbruket – på grund av inhemska och internationella handelsbar- riärer – genom en långsiktig process kunnat påverka den konkur- rensnackdel som en i Sverige och konkurrentländer olika beskattning innebär. I detta sammanhang bör även beaktas att jordbrukets maskiner på samma sätt som gruvdriftens i mycket begränsad utsträckning ut- nyttjar det allmänna vägnätet. Den huvudsakliga förbrukningen sker på åkerfälten. Därför är det för Sverige nödvändigt – för att undvika att 
 det svenska näringslivet utsätts för en snedvridande konkurrens från andra  
 EU-länder 
  – att förändra beskattningen av dieselolja. Detsamma gäller också för skatten på handelsgödsel. 
  
 5.5.2.5 
  
 Effektivitet 
  
 Den finska staten har under många år, som ett led i miljö- och regio- nalpolitiken och för att ge den finske jordbrukaren en skälig levnads- standard, lämnat betydande stöd till jordbruket. Omstruktureringen mot större, ofta mera rationella enheter har därigenom inte drivits så kraftigt i Finland som i Sverige. På grund av ett flertal faktorer är för närvaran- de det svenska jordbruket sannolikt effektivare än det finska. De myck- et höga nationella stöden till det finska jordbruket medför dock att finska jordbruksprodukter har en betydande konkurrenskraft. 
 Danska produkter är också svåra konkurrenter till de svenska före- tagens produkter, bl.a. på grund av det danska jordbrukets höga kost- nadseffektivitet. Utöver klimatets påverkan och ett flertal fördyrande 
  
 118  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 svenska specialregler, finns det flera faktorer som påverkat det danska och det svenska jordbrukets effektivitet på olika sätt. 
 Danmarks  
 EU-inträde 
  redan år 1973 är sannolikt den viktigaste faktorn. Detta har bidragit till en skärpt konkurrens på hemmamarkna- den och på utlandsmarknader. Konkurrensen har medfört att mindre effektiva enheter i Danmark upphört med sin verksamhet. Kvarvarande enheter har i stället vuxit, vilket i regel också möjliggör en mera ratio- nell drift. På ungefär samma areal som den svenska produceras varor i Danmark till ett dubbelt så högt värde. Den målmedvetna danska ex- portsatsningen har också nått framgång. 
 En viktig grund till de danska framgångarna på livsmedelsområdet är säkerligen också den danska statens agerande att på många sätt un- derlätta livsmedelssektorns omställning och expansion. Utöver den danska regeringens handlande har den danska konkurrensmyndigheten förhållit sig positiv till samarbete och sammanslagningar – även om en dominerande ställning uppstått. Detta kan tolkas så att den danska kon- kurrensmyndigheten bedömt effektivitetshöjande samarbete eller sam- manslagningar viktigare än en eventuell minskad konkurrens på hem- mamarknaden. 
 En ytterligare faktor till det danska jordbrukets effektivitet är den systematiska utbildning för kompetenshöjning som bedrivs. Danmarks jordbruksdepartement anslår 9 miljoner kr/år för denna verksamhet. År 1996 genomfördes i Danmark omkring 500 kurser för ökad effektivitet. Deltagaren betalar själv halva kurskostnaden. Kursernas längd variera- de från två dagar till en vecka och det totala antalet deltagare uppgick år 1996 till omkring 6 500. I Sverige saknas denna systematiska form för vidareutbildning och kompetenshöjning av jordbrukare. 
  
 5.5.2.6 
  
 Nya nischprodukter 
  
 Det finns i Sverige marknadsförutsättningar för att kommersiellt odla och vidareförädla vissa s.k. nischprodukter inom jordbruket och träd- gårdsnäringen. Ett exempel är odling av nypon, som varken i Sverige eller i andra länder tidigare bedrivits i kommersiell skala. Nyponråva- ran importeras i dag. En odling som motsvarar den svenska marknaden skulle uppgå till ca 600 ha men potentialen, som inkluderar den tyska marknaden, är totalt ca 5 000 ha. Framgångsrik växtförädling och ny odlingsteknik har gjort att odling i Sverige torde kunna bli kommersi- ellt möjlig. Även havtorn och andra nischprodukter kan på sikt visa sig vara möjliga att odla kommersiellt i Sverige. Utredningen anser att ni- schproduktion med marknadsförutsättningar bör tas tillvara. Då ut- vecklings- och anläggningskostnaderna ofta är betydande, kan ett initi- alt stöd vara nödvändigt för att utveckla odlingen av nischprodukter. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 119 
  
 5.6 
  
 Utredningens förslag 
  
 Den dominerande delen av den svenska livsmedelssektorn står genom  
 EU-inträdet 
  i en helt ny konkurrenssituation. Detta tvingar fram föränd- ringar såväl vad gäller statens förhållande till jordbruket som jordbru- karnas egna agerande. Jordbrukets lönsamhet har förbättrats något efter  
 EU-inträdet 
  men enligt utredningens åsikt inte tillräckligt för att initiera de framtida investeringar som behövs för en ökad effektivitet och ex- pansion. Det svenska jordbruket är en nödvändig bas för den svenska livsmedelsindustrin. Här finns ett ömsesidigt beroende. Minskar den svenska livsmedelsindustri, förlorar jordbruket en stor del av sin mark- nad. Sverige behöver en livskraftig livsmedelssektor. 
 Det svenska jordbruket står nu inför en skiljeväg, där huvudfrågan är om jordbruket klarar av att till konkurrenskraftiga priser leverera varor till livsmedelsindustrin i Sverige.  
 EU-inträdet 
  har redan ökat konkurrensen kraftigt. En  
 EU-utvidgning 
  österut och liberalisering av världshandeln ger jordbruket ytterligare framtida utmaningar. 
 Genom klimatet och landets längdsträckning har det svenska jord- bruket konkurrensnackdelar i förhållande till sydligare länder. Dessa nackdelar måste uppvägas av att såväl jordbruksnäringen som livs- medelsindustrin är effektivare än konkurrenterna i andra länder. 
 För att dra verksamheter till det egna landet finns mellan EU- länderna en skatte- och avgiftskonkurrens – ibland används till och med begreppet illojal skattekonkurrens. Oavsett motiven för högre eller lägre avgifter och skatter torde effekten i regel bli att företagen i ett  
 EU-land 
  med lägre skatter och avgifter förbättrar sin konkurrenssi- tuation. 
 Utredningens förslag syftar till att ge det svenska jordbruket förut- sättningar att utvecklas och hävda sig i konkurrensen på hemmamark- naden och på internationella marknader. 
 Produktionen av jordbruksråvaror är en produktions- och tillverk- ningsprocess och därvid jämställd med industriproduktion. Jordbruket är också, till skillnad mot tjänstesektorn, en kapitalkrävande verksam- het och även i detta hänseende helt jämställd med industrin. Skillna- derna mellan beskattningen på el och eldningsolja mellan jordbruket och industrin bör snarast möjligt upphöra. 
 Utredningen föreslår att jordbruket får samma beskattning  
 (0-skatt) 
  på el som industrin har, dvs. att avgiften på 13,8 öre/kWh tas bort. Jord- brukets inbetalning av elskatt uppgår till omkring 300 miljoner kr/år. 
  
 120  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Utredningen föreslår också att jordbruket för eldningsolja beskattas med samma belopp som industrin (0,53 kr/liter). Beskattningen för jordbruket skulle därvid minska från ca 86 till 25 miljoner kr/år, dvs. med 61 miljoner kronor. 
 Som utredningen konstaterat tar Sverige inte del av hela den framför- handlade ramen för strukturstöd (mål 5a, perioden  
 1995–1999). 
  Efter att regeringen begärt att 46 miljoner ecu av  
 EU-medel, 
  dvs. exklusive svensk finansiering skall överföras till åtgärder utanför jordbruket, återstår nu 15 miljoner ecu av ramen för åtgärder på jordbruksområdet. Enligt Jordbruksdepartementets beräkningar utgör beloppet  
 10–14 
  Phillips efter beaktande av bl.a. valutaeffekter. 
 Utredningen föreslår att återstående medel utnyttjas för strukturåtgär- der i jordbruket. Skälen för att ta del av återstående medel är framför allt att investeringar i sektorn behöver stimuleras om Sverige skall kunna uppnå en önskad expansion av produktionen och exporten på livsmedelsområdet. Särskilda stimulanser är därtill viktiga för yngre lantbrukare. Möjligheten att i  
 EU-systemet 
  ge ett förhöjt investerings- stöd till yngre lantbrukare bör därför tas till vara för svensk del. 
 Om regeringens begäran att omfördela strukturfondsmedel (46 mil- joner ecu) från jordbrukssektorn godkänns av kommissionen återstår alltså  
 10–14 
  Phillips för åtgärder på jordbruksområdet. Utredning- en föreslår att detta belopp utnyttjas. Då möjligheterna att för år 1998 föreslå kompletteringar är begränsade, bör beloppet aktiveras i 1999 års 
 budget. Vid antagande om att EU genomsnittligt finansierar en tred- jedel av strukturfondssatsningarna, utgör totalbeloppet  
 30–42 
  Phillips, eller  
 255–355 
  miljoner kronor, varav  
 170–235 
  miljoner kronor i svensk finansiering. Beroende på vilken strukturåtgärd som i första hand föreslås, kan EU:s medfinansiering variera något. 
 Förslaget innebär således att hela det kvarstående utrymmet (255– 355 miljoner kronor) anslås i 1999 års budget. Vilket belopp som sedan kan anslås fr.o.m. år 2000 är delvis en öppen fråga. Kommissionen skall besluta om en ny femårsram för Sverige och hur dessa förhand- lingar slutar går det naturligtvis inte att säga något om i nuläget. 
 Det svenska jordbruket arbetade före  
 EU-inträdet 
  i allt väsentligt på en inhemsk, från internationell konkurrens skyddad marknad. Den nya situationen kräver en ökad effektivitet. 
  
 SOU 1997:167 
  
 +APITEL  
 121 
  
 Utredningen föreslår att staten – för i första hand en fyraårsperiod – deltar i en finansiering av betydande insatser för utbildning och kom- petenshöjning för jordbrukare som bedriver verksamheten på heltid. Liksom för utbildningen för livsmedelsindustrin föreslås inriktningen och omfattningen av insatserna bli föremål för en särskild bedömning. 
 Genomförandet av samtliga nämnda förslag kan påbörjas snarast om medel anslås i 1998 års budget och, vad gäller gemensam finansiering med EU för strukturåtgärder för jordbruket, i 1999 års budget. 
 För att kunna konkurrera kan det svenska jordbruket på sikt inte bä- ra en större skatte- och avgiftsbelastning än företagen i konkurrentlän- derna. Det svenska jordbrukets kostnader för skatter och avgifter torde höra till de högsta inom EU. Det råder också en skattekonkurrens mellan  
 EU-länderna. 
  Även efter förändringar av beskattningen på el och eldningsolja, kommer det svenska jordbruket att belastas av skatter och avgifter som saknas eller är högre än i konkurrentländerna. 
 Den största energiskattebelastningen för jordbruket består för närva- rande av dieselskatten. Denna skatt uppgick år 1996 till ca 770 miljoner kronor. Dieselskatten för jordbruket – och för industrin i allmänhet – utgör 2,67 kr/liter. Sjöfartsnäringen, inklusive fisket, erlägger inte nå- gon energiskatt, och gruvnäringen erlägger 0,53 kr/liter. Gemensamt för nyss nämnda näringar och jordbruket är att dessa inte alls eller en- dast i ringa utsträckning belastar det allmänna vägnätet. Den svenska dieselskatten för jordbruket är också flerdubbelt högre än dieselskatten för jordbrukare i våra konkurrentländer Danmark och Finland. 
 Denna beskattning, liksom beskattningen av handelsgödsel, har en konkurrenssnedvridande effekt till nackdel för svensk konkurrenskraft. Om en harmonisering inom EU inte sker av jordbrukets produktions- skatter inom de närmaste två åren bör de svenska totala produktions- skatterna för jordbruket, enligt utredningens mening, anpassas till nivå- er med beskattningen av jordbruket i Sveriges konkurrentländer. 
 Nysatsningar, oavsett om detta gäller produktion av råvaror till livsme- del eller beredda produkter, är förenade med både risker och möjlighe- ter. Om satsningarna lyckas är det till fördel för hela Sverige. Statlig medverkan genom initialstöd till nya nischprodukter kan innebära att odlare och producenter av vidareförädlade produkter är beredda att ta de risker som är förenade med nyföretagandet. En öppenhet för nya idéer om verksamhetsinriktning från såväl jordbruksföretagen som be- slutande myndigheter är inte av oväsentlig betydelse för livsmedels- sektorns möjligheter till förnyelse och expansion. 
  
 122  
 +APITEL 
  
 SOU 1997:167 
  
 Utredningen har inte tagit ställning till om strukturstöd är en lämp- lig form för stöd till nya nischprodukter. 
 Utredningen föreslår att staten genom olika former av initialstöd skall stödja verksamhet för nyetablering av nischprodukter inom jordbruket, t.ex. nypon och havtorn, under förutsättning att verk- samheten på sikt har goda möjligheter att bli lönsam.