Bilagor 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Översyn av reglerna om fastighetsskatt på 
  
 Dir. 
  
 småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- 
  
 2002:87 
  
 och gåvoskatt 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 19 juni 2002. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En kommitté med parlamentarisk sammansättning tillkallas för att se över och utvärdera reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. Utifrån principiella och tekniska utgångspunkter skall kommittén föreslå de lagänd- ringar som bedöms vara nödvändiga. Kommittén skall i sitt arbete särskilt uppmärksamma de fördelningspolitiska och statsfinansiella effekterna. Beträffande åtgärder avseende fastighetskatten skall även konsekvenserna för förhållandet mellan olika upplåtelsefor- mer belysas. 
 Kommittén skall beakta det sakliga sambandet mellan å ena sidan förmögenhetsbeskattningens och å andra sidan arvs- och gåvobe- skattningens regler. Enhetliga och likformiga regler skall eftersträ- vas. Möjligheterna till förenklingar och en utformning av reglerna som främjar företagande och tillväxt skall särskilt uppmärksammas. 
 Kommittén skall redovisa uppdraget före utgången av december 2003. Frågan om beskattning av arv mellan makar skall behandlas med förtur. Kommittén är även i övrigt oförhindrad att presentera sitt arbete i ett eller flera delbetänkanden och i ett slutbetänkande. 
 477 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bakgrund 
 Fastighetsskatten 
 Fast egendom har sedan mycket lång tid varit beskattad på olika sätt. Den löpande beskattningen av småhus under åren före 1990 års skattereform skedde dels genom en schablonintäkt i inkomst- slaget annan fastighet, dels genom fastighetsskatt. Vid skatterefor- men avskaffades inkomstslaget annan fastighet och den då gällande schablonbeskattningen togs bort. Fastighetsskatten behölls men skattesatsen höjdes till 1,5 procent. Till skillnad från tidigare beräknades skatten på hela taxeringsvärdet. Viss avkastning från ett småhus, t.ex. hyresinkomster, beskattas fortfarande som inkomst men nu i normalfallet i inkomstslaget kapital. I en del fall kan små- hus även bli beskattade i inkomstslaget näringsverksamhet. Detta gäller t.ex. om en juridisk person äger småhuset eller om huset till övervägande del används av ägaren till annat än permanent boende eller fritidsbostad. 
 Taxeringsvärdet har tidigare i princip fastställts vid den allmänna fastighetstaxeringen. År 1996 infördes ett omräkningsförfarande efter förslag i prop. 1994/95:53. Det innebar att det värde som bestämts vid den allmänna fastighetstaxeringen årligen justeras med hänsyn till prisutvecklingen på fastighetsmarknaden. Syftet var att undvika nackdelarna med språngvisa kraftiga förändringar av taxe- ringsvärdena och därmed fastighetsskatten. 
 Fastighetstaxeringsutredningen och fastighetsbeskattningskommittén 
 Reglerna om fastighetstaxering och fastighetsskatt har utretts flera gånger under  
 1990-talet, 
  senast av Fastighetstaxeringsutredningen och Fastighetsbeskattningskommittén. 
 Fastighetstaxeringsutredningen lämnade i februari 2000 betän- kandet Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter, indi- viduella bedömningar (SOU 2000:10) och Fastighetsbeskattnings- kommittén lämnade sitt slutbetänkande Likformig och neutral fas- tighetsbeskattning, (SOU 2000:34) i maj 2000. 
 Fastighetstaxeringsutredningen föreslog bl.a. att omräknings- förfarandet skulle tas bort och att det i stället skulle införas ett system med förenklade fastighetstaxeringar under perioden mellan de allmänna fastighetstaxeringarna som liksom hittills skulle äga rum vart sjätte år. 
 478 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 Fastighetsbeskattningskommittén föreslog bl.a. att fastighets- skatten för privatbostadsfastigheter skulle avskaffas och ersättas med en schablonintäkt som skulle tas upp som intäkt i inkomst- slaget kapital. Vidare föreslogs att en takregel skulle införas i syfte att öka förutsebarheten av det framtida skatteuttaget. Den skulle innebära att underlaget för schablonintäkten utgjordes av det lägsta av beskattningsårets taxeringsvärde och föregående taxeringsårs underlag för schablonintäkt uppräknat med 10 procent. 
 Kommittén föreslog också att en begränsningsregel för fastig- hetsskatten skulle införas i syfte att lindra de likviditets- och kost- nadsproblem som den löpande beskattningen medförde för vissa hushåll. Förslaget innebar att skattens andel av hushållsinkomsten begränsades om vissa villkor uppfylldes. 
 Besluten de senaste åren 
 Uttaget av fastighetsskatt på bostäder har sedan år 1996 kraftigt begränsats genom en rad successiva beslut. Det omräkningsförfa- rande som då infördes har inte tillämpats som avsetts utan taxe- ringsvärdena har i princip varit oförändrade under åren  
 1997-2000. 
  När "frysningen" av taxeringsvärdena upphörde år 2001 sänktes i stället skattesatsen för småhus och är nu 1,0 procent (prop. 2001/02:1, bet. 2001/02:FiU1, rskr. 2001/02:34, SFS 2001:835). 
 Riksdagen beslutade under hösten 2001 om en begränsningsregel för fastighetskatten (prop. 2001/02:3, bet. 2001/02:SkU3, rskr. 2001/02:59, SFS 2001:906). Regeln, som bygger på Fastighets- beskattningskommitténs förslag, tar sikte på hushåll med låga inkomster som är bosatta i fastigheter med höga taxeringsvärden och innebär att fastighetsskatten under vissa förutsättningar inte skall överstiga fem procent av hushållets sammanlagda inkomster. 
 Vidare har Fastighetstaxeringsutredningens förslag om att omräkningsförfarandet vid fastighetstaxeringen skall tas bort genomförts. I stället har det införts ett system för  
 småhus-, 
  hyres- hus- och lantbruksenheter som innebär att förenklade fastighets- taxeringar skall ske mitt emellan de allmänna fastighetstaxering- arna. För småhus innebär det att en förenklad fastighetstaxering skall ske första gången år 2006. Allmän fastighetstaxering för små- hus kommer att ske år 2003 och år 2009. Småhusen omräknas sista gången år 2002 (prop. 2001/02:43 bet. 2001/02:SkU11, rskr. 2001/02:121, SFS 2001:1218). 
 479 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 Regeringen har vidare i budgetpropositionen för 2002 och i prop. 2001/02:43 aviserat ett förslag om en s.k. dämpningsregel som syftar till att höjda taxeringsvärden inte omedelbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxeringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå följande åren. 
 Sedan Fastighetstaxeringsutredningen och Fastighetsbeskatt- ningskommittén lämnade sina betänkanden har således skattesatsen sänkts och en begränsningsregel införts. Vidare har det beslutats att omräkningsförfarandet skall upphöra och ersättas med förenklade fastighetstaxeringar samt att en dämpningsregel skall införas. 
 Förmögenhetsskatten 
 Förmögenhetsskatt i modern mening infördes år 1910 i Sverige. Skatten var konstruerad så att 1/60 av den skattepliktiga förmö- genheten räknades in i det till inkomst- och förmögenhetsskatt taxerade beloppet. Vid sidan av denna förmögenhetsskatt förekom tidvis en extra beskattning av förmögenheten som sådan. 
 När lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt infördes år 1947 innebar det en definitiv övergång till en skatt på förmögenhet som var helt fristående från inkomstbeskattningen. Den grundläg- gande utformningen av förmögenhetsskatten har därefter behållits oförändrad. 
 Sedan år 1934 har det funnits olika spärregler med syfte att i viss utsträckning begränsa det totala uttaget av inkomst- och förmö- genhetsskatt i förhållande till den skattskyldiges inkomst. År 1970 tillkom lagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall. 
 Fr.o.m. 1971 års taxering har lättnadsregler av olika slag funnits för värdering av s.k. arbetande kapital i förvärvskällorna rörelse och jordbruk. Lättnadsreglerna upphävdes fr.o.m. 1992 års taxering i och med att kapital hänförligt till näringsverksamhet i form av rörelse och jordbruk gjordes skattefritt. 
 Gränsen för uttag av förmögenhetsskatt har successivt justerats med hänsyn till penningvärdets förändring. I samband med dessa justeringar har även gränsen mellan de olika skatteskikten ändrats. Skärpningar av förmögenhetsskatten genomfördes åren 1970 och 1982. Vid 1984 års taxering höjdes förmögenhetsskatten tillfälligt. Det skedde bl. a. genom att gränsen för beskattning sänktes från 400 000 kronor till 300 000 kronor, med återgång fr.o.m. 1985 års 
 480 
 SOU 2004:36 Bilaga 1 
 taxering till 400 000 kronor. Vid 1991 års taxering anpassades skattenivån bl.a. till förändringen av konsumentprisindex sedan år 
  
 1982. Gränsen för uttag av förmögenhetsskatt höjdes 
  
 då till 
  
 800 000 kronor. Skatteskikten begränsades till tre: 1,5 
  
 procent 
  
 mellan 800 000 och 1 600 000 kronor, 2,5 procent mellan 1 600 000 och 3 600 000 kronor och 3,5 procent på den del som översteg 3 600 000 kronor. 
 År 1991 fattade riksdagen beslut om att förmögenhetsskatten successivt skulle avvecklas (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, rskr. 1991/92:97). Tekniskt sett upphävdes förmögenhetsskatte- lagen vid utgången av 1991 genom lagen (1991:1850) om upphä- vande av lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt. 
 Materiellt innebar avvecklingen i ett första steg att förmögenhet i företag som enbart var rörelsedrivande samt aktier på OTC- och  
 O-listorna 
  befriades från förmögenhetsskatt fr.o.m. taxeringsåret 1992. Vidare slopades det översta skiktet i skatteskalan vid 1992 års taxering. Fr.o.m. år 1993 slopades även mellanskiktet i skatteskalan. Skatten har därefter varit proportionell och utgått med 1,5 procent av den beskattningsbara förmögenheten. Det slutliga avskaffandet av förmögenhetsskatten bestämdes till år 1994 men sköts upp ett år i samband med den s.k. krisöverenskommelsen hösten 1992. Där- efter beslutades i två omgångar att gällande regler skulle tillämpas även vid 1996 och 1997 års taxeringar. Vid 1997 års taxering höjdes gränsen för uttag av förmögenhetsskatt till 900 000 kronor. 
 Under hösten 1994 beslutades att gällande bestämmelser för förmögenhetsskatten skulle kvarstå i avvaktan på en översyn av reglerna. I lagförslaget uttalade regeringen att förmögenhetsskatten borde behållas av bl.a. fördelningspolitiska skäl men att en översyn borde ske för att reglerna skulle bli enklare och rättvisare. Vidare angavs att förmögenhetsbeskattningen borde utformas efter samma principer som gällde för 1990 års inkomstskattereform. Skattesat- sen skulle således vara låg och beskattningen likformig. Kapital i företag skulle dock i stor utsträckning befrias från förmögenhets- skatt (prop. 1994/95:25 s. 55 f). 
 I april 1997 lade regeringen fram ett förslag till en ny förmögen- hetsskattelag. Förslaget överensstämde i allt väsentligt med vad som föreslagits i den promemoria, Ny förmögenhetsskattelagstift- ning (Ds 1996:42), som utarbetats inom Finansdepartementet. Den nya lagen om statlig förmögenhetsskatt, SFL, trädde i kraft den 1 juli 1997 och tillämpades första gången vid 1998 års taxering (prop. 1996/97:117, bet. 1996/97:SkU20, rskr. 1996/97:252, SFS 
 481 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 1997:323). Sedan kritik riktats mot delar av regleringen ändrades lagen i vissa avseenden redan innan den hade tillämpats första gången (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35, SFS 1997:954). 
 Utvecklingen 
 Som nämnts ovan har förmögenheter beskattats under lång tid. Genom låga fribelopp har förmögenhetsbeskattningen kommit att omfatta en relativt stor andel av befolkningen. När dåvarande finansministern Bryant presenterade 1947 års förmögenhets- skattelag, vilken innebar en från inkomstbeskattningen helt fristå- ende skatt på förmögenheter, sattes fribeloppet till 30 000 kronor. I och med detta förutsåg finansministern att knappt 200 000 förmö- genheter skulle bli beskattade och att skatteintäkterna under inkomståret 1948 skulle uppgå till 155 miljoner kronor vilket mot- svarade ca 0,53 procent av BNP år 1948. 
 En topp i antalet förmögenhetsskattepliktiga nåddes året före 1990 års skattereform då 776 000 personer omfattades av förmö- genhetsskatten. I och med justeringen av fribeloppsgränsen taxe- ringsåret 1991, från 400 000 till 800 000 kronor, minskade antalet skattskyldiga kraftigt. När riksdagen år 1991 fattade beslut om att förmögenhetsskatten skulle avskaffas var 357 000 personer förmö- genhetsskattskyldiga. Intäkterna från förmögenhetsskatten upp- gick då till 2,5 miljarder kronor, ca 0,17 procent av 1991 års BNP. 
 Antalet skattskyldiga ökade sedan successivt under  
 1990-talet 
  och när den nya förmögenhetsskattelagen tillämpades första gången, taxeringsåret 1998, uppgick antalet skattskyldiga till 578 000 personer och de totala förmögenhetsskatteintäkterna till 5,3 miljarder kronor. Trots frysta taxeringsvärden fortsatte antalet skattskyldiga och skatteintäkterna att öka de följande åren. Taxe- ringsåret 2001 betalade 691 000 personer sammanlagt 8,0 miljarder kronor i förmögenhetsskatt vilket motsvarade ca 0,38 procent av BNP. Den huvudsakliga orsaken till denna ökning var de stigande aktiekurserna. 
 I budgetpropositionen för 2001 aviserade regeringen att frys- ningen av taxeringsvärdena skulle upphöra. Då prisuppgången på fastighetsmarknaden var stark under åren  
 1997-2001 
  skulle effek- ten av detta vara att ytterligare ett stort antal personer blev skatt- skyldiga. Regeringen beräknade att med oförändrade regler skulle 
 482 
 SOU 2004:36 Bilaga 1 
 antalet förmögenhetsskattskyldiga personer taxeringsåret 2002 uppgå till närmare en miljon. 
 Regeringen drog slutsatsen att den trendmässiga ökningen i antalet skattskyldiga måste begränsas. Detta åstadkoms också genom att fribeloppet fr.o.m. 2002 års taxering höjdes till 1 miljon kronor för fysisk person, dödsbo och familjestiftelse samt till 1,5 miljoner kronor för sambeskattade par. Dessa förändringar beräknades begränsa antalet förmögenhetsskattskyldiga till ca 570 000 taxeringsåret 2002. 
 Prisuppgången på fastigheter fortsatte dock att vara stark under år 2001 och regeringen aviserade i budgetpropositionen för 2002 att det fanns anledning att ytterligare begränsa förmögenhetsskatte- effekterna av de höjda taxeringsvärdena. Fr.o.m. taxeringsåret 2003 har därför fribeloppsgränserna höjts ytterligare, till 1,5 miljoner kronor för ensamstående och till 2 miljoner kronor för sambeskat- tade par. Med de nya fribeloppen räknar regeringen med att antalet personer som betalar förmögenhetsskatt taxeringsåret 2003 mins- kar till 300 000 och att de totala intäkterna från förmögenhets- skatten kommer att uppgå till 4,9 miljarder kronor, vilket beräknas motsvara ca 0,22 procent av BNP. 
 Arvs- och gåvoskatten 
 De gällande reglerna för arvsskatt och gåvoskatt finns i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL. Den första fristående lagstiftningen på området infördes genom förordningen den 19 november 1914 om arvsskatt och skatt för gåva. Grunddragen i AGL bygger på denna förordning. 
 Arvsskatten är utformad som en schematisk arvslottsskatt. Detta innebär att skatten beräknas på grundval av de lotter som vid det schematiska bodelnings- och lottläggningsförfarandet tilläggs den avlidnes arvingar och testamentstagare. Vid sidan av den schematiska arvslottsbeskattningen infördes i slutet av  
 1940-talet 
  s.k. kvarlåten- skapsskatt, dvs. en skatt som beräknas direkt på den avlidnes kvarlåtenskap. Kritik riktades både mot systemet med dubbla skatter och mot kvarlåtenskapsskattens principiella konstruktion. Kvarlåten- skapsskatten avskaffades år 1958 efter förslag av arvsskattesakkunniga i betänkandet Arvsbeskattning (SOU 1957:48). I samband med 1970 års skattereform infördes provisoriska skattelättnader för familje- företagen vid värdering av företagsförmögenhet. För att inte 
 483 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 försvåra generationsskiften i familjeföretag som driver närings- verksamhet finns sedan år 1974 särskilda skattelättnader i AGL. Det materiella innehållet i dessa regler finns inte i AGL utan i den numera upphävda förmögenhetsskattelagen från 1947 (SFS 1947:577). De upphävda bestämmelserna skall fortfarande tillämpas genom en hänvisning i AGL. 
 År 1984 tillsattes en kommitté med uppgift att göra en översyn av AGL, Jones och gåvoskattekommittén (Dir 1984:18). I ett del- betänkande (Ds Fi 1986:4) behandlade kommittén frågan om den latenta skatteskulden vid arvs- och gåvobeskattningen och i slut- betänkandet (SOU 1987:62) presenterade kommittén ett förslag till en ny arvs- och gåvoskattelag. Jones och gåvoskattekommitténs arbete har endast i begränsad omfattning lett till lagstiftning. Kommitténs förslag i delbetänkandet resulterade i nya värderings- regler för aktier och andra delägarrätter. Fr.o.m. den 1 januari 1987 skall bl.a. aktier som är inregistrerade vid inländsk börs tas upp till 75 procent av det noterade värdet. Vissa andra aktier som är före- mål för marknadsmässig omsättning skall i stället tas upp till 30 procent av det noterade värdet (prop. 1986/87:54, bet. 1986/87:SkU12, rskr. 1986/87:72, SFS 1986:1198). Förslagen i slutbetänkandet har lett till ändringar i bestämmelserna om beskattningens territoriella omfattning genom att hemvistet blivit avgörande för skattskyldighetens omfattning. Dessutom har gåvo- beskattningen ändrats på så sätt att givarens förhållanden numera är avgörande för skattskyldigheten och inte, som tidigare, gåvotaga- rens förhållanden (prop. 1988/89:53, bet. 1988/89:SkU15, rskr. 1988/89:81, SFS 1988:1516). 
 Familjerättsreformen från år 1987 innebar viktiga förändringar av den grundläggande civilrätten på familjerättens område (prop. 1986/87:1, bet. 1986/87:LU18, rskr. 1986/87:159, SFS 1987:231). Reformen kunde av tidsskäl inte beaktas i Jones och gåvoskatte- kommitténs förslag från samma år. Genom reformen infördes arvs- rätt för efterlevande make även när det finns gemensamma barn. Arvsskatten anpassades genom att grundavdraget för efterlevande make höjdes från 100 000 kronor till 200 000 kronor. Som en följd av familjerättsreformen utvidgades också möjligheterna att företa jämkning vid bodelning, dvs. att frångå huvudregeln med schema- tisk hälftendelning av makarnas giftorättsgods. Med bodelning jämställs att den efterlevande och den dödes efterarvingar ingått ett s.k. reellt bodelande avtal, att den efterlevande maken framställt begäran om jämkning enligt 12 kap. 2 § äktenskapsbalken (ÄktB) 
 484 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 och att 12 kap. 3 § ÄktB tillämpats i dom eller avtal. Reglerna om beskattningen av förmånstagarförvärv förenklades genom att hälf- ten av det belopp som tillfaller efterlevande make i egenskap av förmånstagare till försäkring är skattefritt. Dessutom tillkom nya arvsskattebestämmelser till följd av den samtidigt införda lagen om sambors gemensamma hem (prop. 1987/88:61, bet. 1987/88:SkU14, rskr. 1987/88:100, SFS 1987:1206). 
 Från och med den 1 juli 2001 har en genomgripande organisato- risk reform genomförts av arvs- och gåvobeskattningen (prop. 2000/01:21, bet. 2000/01:JuU7, rskr. 2000/01:134, SFS 2001:95). Handläggningen av bouppteckningar och dödsboanmälningar för- des då över från tingsrätterna till skattemyndigheterna. Det innebär att det är skattemyndigheterna som sköter registreringen av bouppteckningarna och skattläggningen. 
 Såväl beslut om arvs- och gåvoskatt som övriga beslut som fattas av skattemyndigheten överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Krav på prövningstillstånd gäller i kammarrätt. 
 Kammarkollegiets granskningsfunktion har ersatts av Riks- skatteverkets (RSV) generella tillsyn över skatteförvaltningen. Uppgiften att föra det allmännas talan ligger både på RSV och på skattemyndigheterna. 
 Därutöver har vissa förändringar utan organisatorisk innebörd genomförts. Tidpunkten för deklaration av en gåva har anpassats till vad som gäller den för allmänna självdeklarationen (2 maj året efter skattskyldighetens inträde). Vidare har möjligheten att betala skatten med annat än pengar tagits bort. 
 Samtidigt som ansvaret för bouppteckningar flyttades över till skattemyndigheterna infördes ett mer ändamålsenligt och rationellt förfarande för hanteringen av bouppteckningsärenden samt debite- ring och betalning av arvsskatt och gåvoskatt (prop. 2000/01:117, bet. 2000/01:SkU27, rskr. 2000/01:238, SFS 2001:325). Sedan den 1 juli 2001 bedrivs bouppteckningsverksamheten med hjälp av automatiserad behandling. Från och med detta datum har arvs- och gåvoskatten också infogats i skattekontosystemet. 
 År 2000 tillsattes den s.k.  
 3:12-utredningen 
  (Dir. 1999:72) med uppdrag bl.a. att se över de särskilda reglerna i AGL som gäller vid arv och gåva av företag. Utredningen föreslår i sitt betänkande (SOU 2002:52) bl.a. att den nuvarande principiella utformningen av beskattningslättnaderna för företagsförmögenhet skall behållas, dvs. en reduktion till 30 procent vid värderingen. Lättnadsreglerna föreslås även bli tillämpliga för fastighetsförvaltning. De flesta 
 485 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 begränsningarna när det gäller förutsättningarna för lättnader vid gåvobeskattningen föreslås tas bort. En möjlighet öppnas också för successiva gåvor av företag. Vidare föreslår utredningen att det skall införas en möjlighet att söka förhandsbesked i gåvoskatte- ärenden. 
 Gällande rätt 
 Fastighetsskatten på småhus 
 Regler om fastighetsskatt finns i lagen (1984:1052) om statlig fas- tighetsskatt. Fastighetsskattelagens bestämmelser bygger på fastig- hetstaxeringslagens (1979:1152) indelningar och begrepp. För småhus gäller från och med den 1 januari 2001 att fastighetsskatt utgår med 1,0 procent på de enskilda fastigheternas taxeringsvär- den. Fastighetsskatten utgör 1,0 procent av 75 procent av mark- nadsvärdet avseende privatbostad i utlandet. 
 Nyproducerade småhus belägna i Sverige är fria från fastighets- skatt de fem första åren och för de därpå följande fem åren betalas halv fastighetsskatt. 
 Vidare gäller från och med den 1 januari 2001 enligt lagen (2001:906) om skattereduktion för fastighetsskatt att fastighets- skatten efter skattereduktion - under vissa förutsättningar - inte skall överstiga 5 procent av hushållsinkomsten definierad på visst sätt, den s.k. begränsningsregeln. Reglerna gäller den skattskyldiges permanenta bostad och är endast tillämpliga om taxeringsvärdet uppgår till minst 280 000 kronor. Skattereduktionen beräknas på den del av taxeringsvärdet som understiger 3 miljoner kronor. Skattereduktionen kan uppgå till högst 27 200 kronor. Endast fas- tigheter i Sverige omfattas. 
 Förmögenhetsskatten 
 Förmögenhetsskatten är en statlig skatt som tas ut med 1,5 procent av den beskattningsbara förmögenheten. För annan juridisk person än dödsbo och familjestiftelse är skattesatsen 1,5 promille. Förmö- genhetstaxering skall åsättas varje taxeringsår. Beskattningsåret är det år som närmast föregått taxeringsåret. 
 486 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 Skattskyldiga är fysiska personer och dödsbon samt vissa före- ningar, samfund och stiftelser. Aktiebolag och flertalet ekonomiska föreningar är befriade från förmögenhetsskatt. 
 Skillnaden mellan den skattskyldiges tillgångar och skulder utgör den skattepliktiga förmögenheten. 
 De skattepliktiga tillgångarna finns angivna i en uttömmande uppräkning. Tillgångar som inte ingår i uppräkningen är således skattefria. Särskilda värderingsregler finns för olika slag av till- gångar. 
 Vid beräkningen av den skattepliktiga förmögenheten skall alla skulder dras av från värdet av tillgångarna. Skulder hänförliga till icke skattepliktiga tillgångar får inte dras av. 
 Sambeskattning sker av makar som levt tillsammans under beskattningsåret, sambor som tidigare varit gifta med varandra eller som har eller har haft barn tillsammans samt föräldrar och deras hemmavarande barn under 18 år. 
 Skatten beräknas på den beskattningsbara förmögenheten. Den beskattningsbara förmögenheten är den del av den skattepliktiga förmögenheten som överstiger ett fribelopp. Fr.o.m. 2003 års taxe- ring uppgår fribeloppen till 1 500 000 kronor för fysisk person, dödsbo och familjestiftelse, 2 000 000 kronor för sambeskattade par och 25 000 kronor för annan juridisk person än dödsbo och familjestiftelse. 
 Enligt lagen (1997:324) om begränsning av skatt, begränsnings- lagen, sätts ett tak för uttaget av statlig inkomstskatt och förmö- genhetsskatt i vissa fall. Bestämmelserna innebär att det samman- lagda beloppet av kommunal inkomstskatt, statlig inkomstskatt och förmögenhetsskatt jämförs med ett spärrbelopp som utgör 60 procent av summan av den skattskyldiges förvärvsinkomst och inkomst av kapital. Om skattebeloppet är högre än spärrbeloppet sätts förmögenhetsskatten och den statliga inkomstskatten ned med överskjutande belopp. Förmögenhetsskatten får dock inte sättas ned så att skatten blir lägre än skatten på 50 procent av den skattskyldiges beskattningsbara förmögenhet. Det innebär att reg- lerna i begränsningslagen maximalt kan leda till en nedsättning av förmögenhetsskatten till skatten på halva förmögenheten och av hela den statliga inkomstskatten. 
 487 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 Regler om skatteplikt och värdering 
 Aktie i ett aktieslag som är inregistrerat vid börs i det land där aktiebolaget är hemmahörande skall tas upp som tillgång. Det gäller således svenska aktier på börsens  
 A-lista 
  samt utländska aktier som är inregistrerade vid utländsk börs på motsvarande sätt. Som tillgång skall också tas upp marknadsnoterade aktier som den 29 maj 1997 var eller senare har varit inregistrerade vid svensk börs. Alla aktier i ett bolag, som har något aktieslag inregistrerat vid börs, skall tas upp till samma värde som de inregistrerade aktierna. Skattepliktiga börsaktier och andra liknande tillgångar tas upp till 80 procent av noterat värde. 
 Särskilda regler om skattefrihet gäller för huvuddelägares aktier i vissa fall. Med huvuddelägare avses en aktieägare som, ensam eller tillsammans med närstående, vid tidpunkten för inregistreringen eller marknadsnoteringen innehade aktier direkt eller indirekt mot- svarande minst 25 procent av röstvärdet för aktierna i bolaget. Om aktierna var inregistrerade vid utgången av år 1991 gäller innehavs- kravet i stället vid den tidpunkten. Sådana aktier som huvuddeläga- ren innehaft sedan inregistreringen eller marknadsnoteringen eller i förekommande fall utgången av år 1991 är fria från förmögenhets- skatt. 
 Arbetande kapital i näringsverksamhet är inte skattepliktigt. Till sådant kapital hänförs inte bara kapital i rörelse och lantbruk utan också kapital nedlagt i fastighetsförvaltning samt aktier som är marknadsnoterade utan att vara inregistrerade. Hit hör t.ex. aktier som är noterade på  
 O-listan. 
  Vid värderingen av onoterade aktier samt andelar i handelsbolag och ekonomiska föreningar beaktas endast tillgångar och skulder i näringsverksamhet som avser kapi- talförvaltning eller innehav av näringsfastighet som är skattepliktig vid direkt ägande. 
 Fastighet i Sverige tas upp till taxeringsvärdet och fastighet i utlandet till 75 procent av marknadsvärdet. Bostadsrätt tas upp till den egna lägenhetens andel i föreningens förmögenhet. 
 Livförsäkringar tas upp till det tekniska återköpsvärdet med tillägg för beräknad upplupen andel av överskottet i livförsäkrings- verksamheten. Pensionsförsäkringar och vissa rena riskförsäkringar skall inte tas upp som tillgång. 
 Inre lösöre för personligt bruk skall inte tas upp som tillgång. Samma sak gäller yttre lösöre för personligt bruk till den del det 
 488 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 enskilda föremålets värde understiger 10 000 kronor. Övrigt lösöre beskattas fullt ut. 
 Jones och gåvoskatten 
 Jones och gåvobeskattningen utgår från den civilrättsliga regler- ingen på motsvarande områden. 
 Enligt bestämmelserna i 20 kap. ärvdabalken (ÄB) skall boupp- teckning förrättas när en person har avlidit. Bouppteckningen lig- ger normalt till grund för beräkning av arvsskatten. I vissa fall beräknas skatten med ledning av en deklaration. Bestämmelser om registrering av bouppteckningar finns i ÄB. 
 Arvsbeskattningen är utformad som en schematisk arvslotts- skatt. Det är den som förvärvar egendomen som är skattskyldig. Enligt huvudregeln är det dödsboet som ansvarar för att arvsskat- ten förskottsvis betalas in till staten. Beskattningen skärps dels ju större Brown är, dels utgår skatten efter en strängare skala för avlägsnare släktingar och mottagare som inte är släkt med den avlidne. Gåvoskatten är att anse som ett komplement till arvsskat- ten. Utan en sådan skatt skulle en kommande arvsbeskattning kunna undvikas genom gåvor under livstiden. De materiella beskattningsreglerna är i huvudsak gemensamma för arv och gåvor. I 3 § AGL finns en uppräkning av juridiska personer som inte är skattskyldiga till arvs- och gåvoskatt. Dessutom är vissa svenska juridiska personer befriade från gåvoskatt enligt 38 § AGL. 
 Skattskyldighet inträder vid arvlåtarens eller testatorns död och värderingen av egendomen sker enligt huvudregeln med hänsyn till förhållandena vid tidpunkten för dödsfallet. För gåva inträder skattskyldighet normalt när gåvan fullbordats och värderingen sker med hänsyn till förhållandena vid detta tillfälle. Vid s.k. fram- skjutna förvärv inträder skattskyldigheten vid en senare tidpunkt vilket innebär att även värderingen sker senare. 
 Värderingen av den dödes egendom skall ske enligt de värde- ringsregler som finns i AGL. Fast egendom skall enligt huvudre- geln värderas till taxeringsvärdet året före dödsfallet. I fråga om aktier och andra andelar i bolag tillämpas olika regler för olika typer av aktier och andelar. Särskilda bestämmelser finns för värderingen av företagsförmögenhet i familjeföretag. Värdenedgång som skett efter dödsfallet kan i vissa fall beaktas efter särskild ansökan till regeringen. 
 489 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 I bouppteckningen efter en avliden person som var gift skall båda makarnas tillgångar och skulder redovisas. Skattemyndigheten skall vid den schematiska bodelningen enligt huvudregeln dela det sammanlagda giftorättsgodset lika mellan makarna efter avdrag för skulderna. Hälftendelning skall dock inte ske i vissa särskilt upp- räknade fall. Det gäller när ett s.k. reellt bodelande avtal åberopas, när efterlevande make skriftligen begärt jämkning med stöd av 12 kap. 2 § ÄktB och när jämkning enligt dom eller avtal skett med stöd av 12 kap. 3 § ÄktB. Den efterlevandes giftorättsandel är inte skattepliktig. Efter den schematiska bodelningen skall den avlidnes kvarlåtenskap enligt lag och testamente fördelas på arvingar och testamentstagare. 
 Vid arvsbeskattningen bestäms arvingars eller testamentstagares lotter schematiskt, s.k. schematiskt arvskifte. Det finns dock en möjlighet att i stället lägga ett verkligt arvskifte till grund för beskattningen. 
 Efter grundavdrag beräknas skatten för de olika arvs- eller tes- tamentslotterna. Varje arvs- eller testamentstagare hör till en viss skatteklass I, II eller III och till varje klass hör en särskild skatte- skala. Skatten är progressiv och högsta skattesats i samtliga klasser är 30 procent. 
 Vid arvsbeskattningen har efterlevande make rätt till ett grund- avdrag med 280 000 kronor. Övriga i klass I har rätt till grundav- drag med 70 000 kronor och samtliga i klass II och III med 21 000 kronor. Sedan den 1 januari 1988 är grundavdraget vid gåvobe- skattningen 10 000 kronor. För samtliga klasser är skattesatserna 10, 20 respektive 30 procent inom skiktgränserna. I klass I ligger skiktgränserna vid 300 000 kronor respektive 600 000 kronor, i klass II vid 70 000 respektive 140 000 kronor och i klass III vid 90 000 respektive 170 000 kronor. 
 Till skatteklass I, som har den förmånligaste skatteskalan för fysiska personer, hör i första hand efterlevande make, sambo och barn samt avkomling till barn. Skatteklass II omfattar dels alla andra fysiska personer än dem i klass I, dels alla juridiska personer som inte hör till klass III eller som är befriade från skattskyldighet. Till skatteklass III hör ett antal juridiska personer med allmännyt- tig verksamhet. Bland de uppräknade subjekten ingår offentlig- rättsliga personer men även privata stiftelser och sammanslutningar med närmare angivna syften. 
 490 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 Vid gåvobeskattningen värderas gåvan enligt AGL:s värderings- regler. Efter grundavdraget sker beskattningen enligt samma klas- ser och skatteskalor som vid arvsbeskattningen. 
 Enligt huvudregeln skall sammanläggning ske med samtliga för- värv från samma person inom en tioårsperiod räknat från det senaste förvärvet. 
 Det finns flera bestämmelser om dispensmöjligheter (eftergift) i AGL. Regeringen kan - förutom möjligheten att efter ansökan beakta värdenedgång på fastighet och vissa värdepapper - efterge skatt i vissa fall när egendomen är av t.ex. historiskt intresse. Regeringen har också en generell dispensmöjlighet att medge befri- else från eller nedsättning av skatt om det föreligger synnerliga skäl. Vid fall av dubbelbeskattning kan RSV efter ansökan bevilja eftergift av arvs- och gåvoskatt. RSV:s beslut får överklagas till regeringen. 
 Vid handläggningen av arvs- och gåvoskatteärenden hos skatte- myndigheten tillämpas förvaltningslagen (1986:223). Förfarandet i ett bouppteckningsärende regleras praktiskt sett nästan uteslutande av bestämmelserna i ÄB och AGL. 
 Uppdraget 
 Fastighetsskatten 
 Principer för uttaget av fastighetsskatt på småhus 
 I budgetpropositionen för år 2002 (prop. 2001/02:1) uttalade regeringen att fastighetsbeskattningen bör utredas på nytt. Regeringen anförde att utredningen borde ges en annan inriktning än de många utredningar som tidigare behandlat denna fråga. Utredningen skulle ges möjlighet att pröva lösningar som kan innebära avsteg från nu gällande principer för fastighetsbeskatt- ningen under förutsättning att de fördelningsmässiga konsekven- serna är acceptabla. 
 Kommittén skall utreda fastighetsskatten utifrån dessa riktlinjer. Uppdraget tar sikte på den fastighetsskatt som träffar småhus. 
 Kommittén skall i sina överväganden utgå från de analyser och slutsatser gällande underlaget för fastighetsskatt som har presente- rats i de tidigare utredningarna. Kommittén är dock oförhindrad att pröva andra alternativa modeller. Kommittén skall samråda med dialogprojektet Bygga, Perez och Förvalta för framtiden. 
 491 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 Då småhusbeståndet på såväl kort som lång sikt är förhållandevis fixerat till sin storlek kommer varje förändring av skattereglerna i större eller mindre utsträckning att påverka småhuspriserna. I arbetet skall kommittén därför särskilt beakta såväl de fördel- ningsmässiga som de regionalpolitiska konsekvenser som sådana prisförändringar kan ge upphov till. 
 Fastighetsskatt baserad på inkomstskattelagens indelningar 
 Vid fastighetstaxeringen indelas fastigheter i bl.a. småhus och hyreshus. Vid inkomsttaxeringen utgör ett småhus antingen en privatbostadsfastighet eller en näringsfastighet. Ett hyreshus är vid inkomstbeskattningen alltid en näringsfastighet. Avgörande för uttaget av fastighetskatt är huruvida fastigheten vid fastighetstaxe- ringen hänförs till kategorin småhus eller hyreshus, inte hur fastig- heterna klassificeras vid inkomstbeskattningen. Kopplingen mellan uttaget av fastighetsskatt och indelningen vid fastighetstaxeringen innebär att systemet är administrativt lätthanterligt eftersom skattemyndigheten vid förtryckningen av uppgifterna i deklaratio- nen kan utgå från uppgifterna från fastighetstaxeringen. En sådan ordning innebär dock en olikformighet i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform. För småhus är fastig- hetsskatten alltid 1 procent oavsett om småhuset är upplåtet med hyresrätt eller bostadsrätt. För flerfamiljshus (hyreshus) uppgår skatten däremot till 0,5 procent i motsvarande fall. Om fastighets- skatten i stället skulle bestämmas utifrån den indelning som sker vid inkomstbeskattningen skulle asymmetrin i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform minska. 
 I sitt arbete skall kommittén ta fram lagförslag som kopplar uttaget av fastighetsskatt på bostäder till den indelning av fastig- heter som sker vid inkomstbeskattningen. Vidare skall konsekven- serna av förslaget belysas. 
 Fastighetsskatt på fastigheter utomlands 
 Fastighetsskatten utgör 1,0 procent av 75 procent av marknadsvär- det på privatbostad i utlandet. 
 RSV har den 13 september 1999 i en promemoria (dnr 8539- 99/100) hemställt att fastighetsskatten på privatbostäder i utlandet 
 492 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 skall avskaffas. Av promemorian framgår att det är svårt att få fram ett korrekt marknadsvärde. Detta gäller framförallt för de bostäder som förvärvats långt tillbaka i tiden. Ett särskilt problem utgör de fastigheter som numera har återlämnats till tidigare ägare i de forna öststaterna. 
 RSV beräknade att fastighetsskatten på utlandsfastigheter brutto inbringade 25 miljoner kronor vid 1998 års taxering. Den fastig- hetsskatt som har betalats i utlandet får räknas av från den svenska skatten. 
 RSV bedömde att fastighetsskatten på bostäder i utlandet med- förde ett underskott efter att hänsyn tagits till avräkning och skat- temyndigheternas hanteringskostnader. 
 Kommittén skall pröva om skälen för att avskaffa fastighets- skatten på privatbostäder i utlandet är så starka att det bör ske. Kommittén är även fri att föreslå ändringar i gällande regler om det bedöms lämpligt. 
 Tidpunkt för övergång av skattskyldighet vid överlåtelse av fastighet 
 Enligt 2 § fastighetsskattelagen är ägaren till fastigheten eller den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall an- ses som ägare skattskyldig till fastighetsskatt. I skatterättslig me- ning sammanfaller i normalfallet äganderättsövergången med dagen för köpekontraktets undertecknande. Om det i köpekontraktet (överlåtelseförklaringen) anges att äganderätten skall övergå vid en viss framtida tidpunkt gäller vanligtvis detta datum som dag för äganderättens övergång. I fråga om kapitalvinstbeskattning inträder dock skattskyldighet vid avyttringen. 
 Skattekontrollutredningen föreslog i betänkandet Självdeklara- tion och kontrolluppgifter - förenklade förfaranden (SOU:1998:12) att överlåtaren skall vara skattskyldig till fastighetsskatt för tiden fram till tillträdet och förvärvaren för tiden därefter. 
 Ett sådant system skulle medföra administrativa fördelar samt bättre än nuvarande praxis stå i överensstämmelse med bestämmel- serna om säljarens respektive köparens rättigheter och förpliktelser enligt 4 kap. 10 och 11 §§ jordabalken. 
 Skattekontrollutredningens förslag innebär dock att olika moment (äganderättens övergång, tillträdet och undertecknandet av överlåtelseavtalet) ges olika betydelse beroende på vilken beskattningsfråga som är aktuell. Utredningen ansåg att det fanns 
 493 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 anledning att närmare studera detta men ansåg att frågan låg utan- för utredningsuppdraget. 
 Den kommitté som nu tillsätts skall ta ställning till om tidpunk- ten för övergången av skattskyldighet vid överlåtelse av fastighet bör ändras. Kommittén skall även beakta de konsekvenser som en ändring av gällande rätt i detta avseende kan få för den löpande beskattningen, kapitalvinstbeskattningen och förmögenhets- beskattningen. 
 Nedsättning av fastighetsskatten vid hinder mot uthyrning m.m. 
 Enligt 3 § fjärde stycket fastighetsskattelagen får fastighetsskatten sättas ned under vissa omständigheter. Nedsättning får ske om en byggnad på grund av eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte har kunnat utnyttjas under viss tid eller om en för uthyrning avsedd lägenhet i byggnaden inte har kunnat hyras ut. 
 Regeringsrätten har i ett antal domar den 16 juni 1998 medgett fastighetsägare nedsättning av fastighetsskatten enligt 3 § fjärde stycket fastighetsskattelagen på grund av att hinder förelegat mot uthyrning av lägenheter (RÅ 1998 ref. 27 samt mål nr  
 1768-1772- 
  1997). I domarna slås det fast att bestämmelsen är tillämplig inte bara när uthyrning inte har kunnat ske p.g.a. eldsvåda eller lik- nande, utan även vid andra typer av hinder, såsom ombyggnader eller bristande efterfrågan. 
 Före 1992 års taxering fanns bestämmelsen om nedsättning av fastighetsskatt i 24 § 2 mom. tredje stycket i den numera upphävda kommunalskattelagen (1928:370). Den var endast tillämplig på en- och tvåfamiljsfastigheter och hade störst betydelse i fråga om hin- der i användandet p.g.a. eldsvåda och dylikt medan uthyrningsfallen av naturliga skäl hade mindre praktisk betydelse. I samband med skattereformen överfördes bestämmelsen till fastighetsskattelagen och blev därigenom tillämplig även på hyreshus. Det kan emellertid ifrågasättas om syftet var att låta varje form av hinder mot uthyr- ning utgöra grund för skattenedsättning när det gäller hyreshus. Departementschefens uttalande i lagstiftningsärendet tyder på att det i första hand var en generell regel om jämkning vid eldsvåda eller liknande händelse som åsyftades (prop. 1989/90:110 del 1 s. 732). 
 Vid fastighetstaxeringen av hyreshus tas numera hänsyn till förekommande vakanser. Hinder mot uthyrning kan leda till att 
 494 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 taxeringsvärdet för ett hyreshus justeras nedåt och att fastighets- skatten därmed blir lägre. Att dessutom låta hinder mot uthyrning utgöra grund för nedsättning av fastighetsskatten kan i vissa fall leda till en dubbel skattelättnad. 
 Regeringsrättens avgöranden aktualiserar frågan om bestämmel- sen bör slopas eller om den bör ändras på så sätt att möjligheten till nedsättning av fastighetsskatten begränsas till att gälla endast vissa former av hinder i nyttjandet eller mot uthyrning. 
 I kommitténs uppdrag ingår att utvärdera bestämmelsen om nedsättning av fastighetsskatt i 3 § 4 stycket fastighetsskattelagen och föreslå eventuella ändringar. 
 Dämpningsregeln 
 Som tidigare sagts skall omräkningsförfarandet vid fastighetstaxe- ringen tas bort. I stället införs ett system för  
 småhus-, 
  hyreshus- och lantbruksenheter som innebär att förenklade fastighetstaxe- ringar skall ske mitt emellan de allmänna fastighetstaxeringarna. Vidare skall förslag lämnas om att höjda taxeringsvärden inte ome- delbart skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxe- ringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå föl- jande åren. Kommittén skall arbeta fram ett förslag med denna inriktning. 
 Förmögenhetsskatten 
 Allmänna utgångspunkter 
 Uppdraget omfattar en generell översyn av bestämmelserna om förmögenhetsskatt. Utgångspunkten skall vara att olika tillgångar så långt som möjligt skall behandlas likformigt i fråga om skatte- plikt och värdering. Kommittén skall särskilt beakta de fördel- ningspolitiska aspekterna. Ett övergripande mål för arbetet skall vara att söka åstadkomma ett regelsystem för förmögenhetsbe- skattningen som är både enkelt och rättvist. 
 Nedan följer en beskrivning av ett antal särskilda frågor som översynen skall omfatta. Kommittén är dock oförhindrad att utifrån de allmänna utgångspunkterna och med beaktande av bud- getkraven föreslå de övriga ändringar den finner lämpliga. Det 
 495 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 gäller t.ex. skatteplikt och värdering av olika tillgångar, skattesat- sens storlek och fribeloppens storlek. 
 Marknadsnoterade aktier 
 Enligt nuvarande bestämmelser gäller som huvudregel att aktie i ett aktieslag som är inregistrerat vid börs i det land där aktiebolaget är hemmahörande tas upp som skattepliktig tillgång. För svenska aktier innebär det att aktier som är noterade på Stockholmsbörsens  
 A-lista 
  är skattepliktiga. Andra marknadsnoterade aktier är som huvudregel skattefria. Det gäller bl.a. aktier som är noterade på Stockholmsbörsens  
 O-lista. 
  I propositionen till den nya för- mögenhetsskattelagen anförde regeringen bl.a. att det är befogat att särbehandla kapital nedlagt i små och medelstora företag eftersom sådant kapital inte är att anse som placeringstillgångar i egentlig mening utan snarare är att hänföra till arbetande kapital. I syfte att skapa goda villkor för investeringar i små och medelstora företag angav regeringen att sådant kapital därför borde vara befriat från förmögenhetsskatt. Regeringen konstaterade att skälen för skatte- befrielse för mindre och medelstora företag vägde tyngre än det motstående intresset av att marknadsnoterade aktier beskattas på ett likformigt sätt. Regeringen fann vidare att den möjlighet till avgränsning som i praktiken stod till buds var att göra en åtskillnad mellan aktier noterade på OTC- och  
 O-listan 
  respektive aktier som kvalificerat sig för och inregistrerats på  
 A-listan 
  (prop. 1996/97:117 s. 52 f). 
 Vid lagrådsbehandlingen menade Lagrådet att förslagets konse- kvenser kunde te sig skäligen godtyckliga. Lagrådet påpekade att det varken i lag eller det för fondbörsen gällande regelverket finns något hinder mot att sådana börsbolag som är noterade på  
 O-listan 
  har större värde eller att deras aktier är föremål för större spridning och omsättning än vad som gäller för flertalet bolag vilkas aktier är inregistrerade på  
 A-listan. 
  Lagrådet förutsatte att de praktiska kon- sekvenserna av den föreslagna schabloniseringen skulle följas nog- grant och att det skulle finnas en beredskap för att se om de intres- sen som låg till grund för förslaget kunde tillgodoses genom en reglering av annat slag. I samband med de ändringar som föreslogs i prop. 1997/98:1 i syfte att motverka att bolag av skatteskäl avregi- strerade aktier från Stockholmsbörsens  
 A-lista, 
  påpekade Lagrådet ånyo det mindre lämpliga i kopplingen mellan listtillhörighet och 
 496 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 skatteuttag och anförde att den gällande ordningen knappast kan upprätthållas i längden. Vid utskottsbehandlingen av förslaget underströk finansutskottet vikten av att regeringen gör en ordent- lig genomlysning av problemet i syfte att skapa en långsiktig lös- ning (bet. 1997/98:FiU1 s. 152). 
 När det gäller notering vid Stockholmsbörsen varierar noter- ingskraven beroende på om bolaget söker sig till A- eller  
 O-listan. 
  På  
 A-listan 
  ställs exempelvis krav på dokumenterad vinstintjäning och historik vilket inte gäller för  
 O-listan. 
  Vidare ställs större krav på spridning och börsvärde för bolag på  
 A-listan. 
  Det är börsen själv som avgör vilka olika listor som skall finnas och hur dessa skall vara utformade. Det kan antas att ett stort antal bolag som i dag är noterade på  
 O-listan 
  uppfyller kraven för inregistrering och notering på  
 A-listan. 
  Det innebär att aktier som i och för sig har karaktären av kapitalplacering undantas från förmögenhetsbeskatt- ning. 
 Det faktum att bolag som uppfyller kraven för inregistrering på  
 A-listan 
  i stället noteras på  
 O-listan, 
  t.ex. för att aktieägarna skall undgå förmögenhetsbeskattning, visar att den nuvarande regler- ingen inte fullt ut tillgodoser de intressen den ursprungligen avsåg att tillgodose. Utgångspunkten för en ny reglering bör vara att till- gångar av liknande karaktär skall beskattas på ett likformigt sätt. Vidare bör en ny reglering bygga på en annan grund än den indel- ning som bestäms av börser och marknadsplatser. Kommittén skall analysera den nuvarande regleringen när det gäller skatteplikten för marknadsnoterade aktier och överväga om kraven på likformig beskattning bättre kan tillgodoses genom en reglering av annat slag. 
 Huvuddelägare 
 En huvuddelägares aktier är under vissa förutsättningar undantagna från skatteplikt. Undantaget gäller aktier som annars skulle tas upp som tillgång, dvs. aktier som är inregistrerade vid börs i det land där aktiebolaget är hemmahörande, marknadsnoterade aktier som den 29 maj 1997 var eller senare har varit inregistrerade vid svensk börs eller aktier som inte är marknadsnoterade i det land där aktie- bolaget hör hemma men där det finns ett aktieslag i bolaget som är marknadsnoterat. Med huvuddelägare avses sådan aktieägare som ensam eller tillsammans med närstående innehade aktier direkt eller indirekt motsvarande minst 25 procent av röstvärdet för aktierna i 
 497 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 bolaget vid utgången av år 1991 om aktierna var inregistrerade vid börs vid den tidpunkten eller, om inregistrering skedde senare, vid tidpunkten för inregistreringen eller, om det gäller aktier som har marknadsnoterats efter utgången av år 1996, vid tidpunkten för marknadsnoteringen. 
 Reglerna om skattefrihet för huvuddelägares aktie infördes i samband med den nya förmögenhetsskattelagen. I lagförslaget angav regeringen att skatteplikten och den fulla värderingen av A- aktier, som ursprungligen föreslogs, kunde minska familjeföreta- gens intresse för inregistrering på  
 A-listan 
  (prop. 1996/97:117 s. 57). Ursprungligen gällde skattefriheten endast i de fall inregi- streringen hade skett efter utgången av år 1991. Redan innan lagen hade tillämpats första gången utvidgades dock skattefriheten till att omfatta även aktier i bolag som inregistrerats vid börsen före utgången av år 1991 (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35, SFS 1997:954). 
 Reglerna om skattefrihet för huvuddelägares aktier har kritise- rats från olika utgångspunkter. Det finns t.ex. synpunkter på att gränsen för huvuddelägarskap är satt för högt. Men framförallt har bestämmelserna kritiserats utifrån rättvisesynpunkter. Det har bl.a. anförts att särbehandlingen av huvuddelägare kan uppfattas som stötande. Kommittén skall göra en utvärdering av reglerna om skattebefrielse för huvuddelägares aktier. I samband därmed skall kommittén överväga om ändamålet med bestämmelserna kan till- godoses genom en reglering av annat slag. 
 Privatbostadsfastighet 
 Privatbostadsfastighet i Sverige skall vid förmögenhetsbeskatt- ningen tas upp till taxeringsvärdet. 
 De stigande marknadsvärdena på privatbostadsfastigheter i framförallt storstadsregionerna har för många husägare inneburit en ökning av såväl fastighets- som förmögenhetsskatteuttaget. Såvitt gäller fastighetsskatten tillämpas fr.o.m. 2002 års taxering lagen (2001:906) om skattereduktion för fastighetsskatt (begräns- ningsregeln). 
 När det gäller förmögenhetsskatten finns ingen sådan direkt koppling till den skattskyldiges inkomst. Däremot har som en följd av de höjda taxeringsvärdena fribeloppen för uttag av förmögen- hetsskatt höjts. Från och med 2002 års taxering höjdes fribeloppet 
 498 
 SOU 2004:36 Bilaga 1 
 från 900 000 kronor till 1 000 000 kronor för ensamstående och 1 500 000 kronor för sambeskattade par. Fr.o.m. 2003 års taxering har fribeloppen höjts ytterligare till 1 500 000 kronor för ensamstå- ende och 2 000 000 kronor för sambeskattade par. Genom den senare åtgärden beräknas antalet småhusägare som betalar förmö- genhetsskatt minska med 120 000, från 280 000 till 160 000. 
 Kommittén skall utvärdera vilka effekter de höjda taxeringsvär- dena har haft för småhusägares skyldighet att betala förmögenhets- skatt. Det gäller i synnerhet småhusägare med lägre inkomster. I utvärderingen ingår att även beakta vilken betydelse höjningarna av fribeloppen har för omfattningen av skattskyldigheten. Kommittén skall pröva åtgärder för att begränsa antalet småhusägare som på grund av stigande taxeringsvärden kan bli skyldiga att betala förmögenhetsskatt. Kommittén bör dock härvid beakta önskemålet om likformighet vid värderingen av olika tillgångsslag vid förmö- genhetsbeskattningen. 
 Sambeskattning 
 I den nya förmögenhetsskattelagen togs bestämmelserna om sam- beskattning över från 1947 års lag. I propositionen till den nya lagen anförde regeringen argument både för och emot att införa särbeskattning. Likformighetsskäl och jämställdhetsskäl liksom administrativa fördelar talade för att införa särbeskattning. Som skäl emot angavs intresset av att förebygga skatteplanering samt att skattebortfallet skulle bli för stort. Regeringen fann att det stats- finansiella läget inte medgav något utrymme för att minska skatte- uttaget från förmögenhetsbeskattningen. Slutsatsen var därför att sambeskattningen måste behållas även i det nya förmögenhets- skattesystemet (prop. 1996/97:117 s. 67 f). 
 Från och med 2002 års taxering har olika fribelopp införts för ensamstående respektive sambeskattade par. I lagförslaget avvisade regeringen återigen tanken på att slopa sambeskattningen eftersom detta skulle kunna skapa incitament till omfördelning av förmö- genheter inom hushållen av skatteplaneringsskäl (prop. 2000/01:31, bet. 2000/01:SkU11 och 2000/01:SkU13, rskr. 2000/01:129, SFS 2000:1422). 
 Kommittén skall analysera för- och nackdelar med sambeskatt- ningen och ta ställning till om systemet bör behållas. Analysen skall 
 499 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 även omfatta sambeskattning av föräldrar och barn. Vid behov skall kommittén lämna förslag till ändringar. 
 Begränsningslagen 
 I den nya lagen om begränsning av skatt togs i stort sett gällande bestämmelser över från 1970 års lag om begränsning av skatt i vissa fall och upphävandelagen till den lagen. 
 Begränsningslagen innebär att stora förmögenheter ger en pro- centuellt avsevärt lägre faktisk skatt än små förmögenheter för vilka regeln inte är tillämplig. Vidare gynnar den investeringar i egendom som ger värdestegring i stället för direktavkastning. Rent principiellt kan det ifrågasättas om en likformigt utformad för- mögenhetsbeskattning skall kombineras med undantagsregler av sådant slag. Det kan därför finnas skäl att överväga om begräns- ningslagen bör slopas. Å andra sidan kan ett avskaffande av lagen medföra ett kraftigt ökat skatteuttag för vissa större förmögenhe- ter. Det kan därför samtidigt finnas anledning att överväga alterna- tiva former för en begränsning av skatteuttaget. 
 I uppdraget ingår att göra en översyn av lagen om begränsning av skatt. Kommittén skall analysera bestämmelserna och vid behov föreslå förändringar. Kommittén skall även överväga alternativa metoder för att begränsa skatten, t.ex. genom att införa ett beloppsmässigt bestämt tak för högsta uttag av förmögenhetsskatt. 
 Arvs- och gåvoskatten 
 Allmänna utgångspunkter 
 Uppdraget omfattar en övergripande teknisk översyn av regel- systemet för att få en modernare lagstiftning som är bättre anpas- sad till dagens villkor. En väsentlig målsättning skall vara att åstad- komma enkla och överskådliga regler. I detta arbete ingår att anpassa lagspråket till annan skattelagstiftning samt att i allmänhet ge lagen en mer modern språklig utformning. Ett övergripande mål bör vara att skapa ett regelsystem för arvs- och gåvoskatten som är rättvist. En utgångspunkt för arbetet bör vidare vara att den nuva- rande ordningen med arvs- och gåvobeskattning skall behållas. 
 Översynen skall omfatta arvs- och gåvoskattefrågor i samband med generationsskiften i mindre företag endast i den utsträckning 
 500 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 de inte har behandlats av  
 3:12-utredningen 
  i betänkandet Beskatt- ning av småföretagare (SOU 2002:52). I uppdraget ingår även att anpassa  
 3:12-utredningens 
  förslag till de förändringar som kan komma att föreslås vid den nu aktuella översynen. 
 En övergripande översyn 
 Den övergripande tekniska översynen innefattar en genomgång av samtliga regler i AGL. En utgångspunkt för arbetet skall vara Jones och gåvoskattekommitténs förslag Ny arvs- och gåvoskattelag (SOU 1987:62). Därutöver skall kommittén överväga följande frågor. 
 I dag saknas uttryckliga bestämmelser när det gäller möjlighe- terna att beakta arvsavståenden vid beskattningen. I kommitténs uppdrag ingår att ta ställning till om lagtexten bör innehålla sär- skilda regler för arvsavståenden. 
 Kommittén skall också se över de värderingsregler som tillämpas vid arvs- och gåvobeskattningen samt överväga om några ändringar i indelningen i skatteklasser är nödvändiga. 
 I uppdraget ingår att se över möjligheterna till dispens som enligt nuvarande regler handläggs av regeringen. Om kommittén finner att möjligheten att få dispens bör finnas kvar skall den pröva om sådana ärenden i stället bör handläggas av RSV. När det gäller dubbelbeskattningsärenden bör utgångspunkten vara densamma som vid inkomstbeskattningen, dvs. att frågorna skall kunna prövas inom ramen för det ordinarie förfarandet. 
 Kommittén skall ta ställning till behovet av att kunna söka för- handsbesked när det gäller arvsbeskattningen. 
 Kommittén skall även redovisa och pröva förutsättningarna för att anpassa förfarandereglerna i AGL till vad som gäller i skattemål enligt taxeringslagen (1990:324). I detta sammanhang skall kom- mittén bl.a. se över överklagandetiderna för beslut enligt AGL och möjligheterna till omprövning. En annan fråga som skall prövas av kommittén är om det skall införas en möjlighet att vid avsaknad av gåvodeklaration uppskatta skatten till vad som framstår som skä- ligt, s.k. skönstaxering (jfr NJA 1993 not. C 130). Kommittén skall också uppmärksamma skillnaderna mellan AGL och förvaltnings- processlagen (1971:291) beträffande bl.a. bestämmelserna om skriftväxling och föreslå de eventuella ändringar som den finner lämpliga. 
 501 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2004:36 
  
 Beskattning av arv mellan makar 
 De höjda taxeringsvärdena har lett till att uttaget av arvsskatt har ökat markant vilket i många fall inneburit stora problem framförallt för efterlevande make. I kommitténs arbete ingår att undersöka möjligheterna att stärka efterlevande makens ställning genom att föreslå ändringar i beskattningen av arv mellan makar. Frågan skall behandlas med förtur. 
 Värdering av fastigheter 
 Kommittén skall analysera och utvärdera ändrade regler för värde- ringen av fastigheter vid arvs- och gåvobeskattningen. Vid utvärde- ringen skall särskilt beaktas det övergripande kravet på att enhetliga regler så långt som möjligt bör gälla för olika slags egendom. Här- vid skall även de förslag om beskattningen av arv mellan makar som kommittén eventuellt kan lägga fram beaktas. 
 Värdering av aktier 
 Ägde den döde aktier skall dessa i bouppteckningen tas upp till värdet på dödsdagen. På grund av de civilrättsliga reglerna och ban- kernas egna rutiner torde i de flesta fall aktierna inte kunna realise- ras förrän bouppteckningen efter den döde är inregistrerad. Har aktierna under mellantiden sjunkit i värde kan boet hamna i den situationen att hela behållningen går åt för att betala skatten. 
 I kommitténs uppdrag ingår att se över reglerna om värdering av aktier vid arvsbeskattningen. Kommittén skall analysera om det även i fortsättningen skall vara värdet på dödsdagen som bör gälla eller om det är möjligt att värdera aktierna vid någon annan tid- punkt. Förslagen får inte leda till kringgåendemöjligheter vid arvs- beskattningen och skall vara anpassade till vad kommittén föresla- git om beskattningen av arv mellan makar. 
 Justering av grundavdrag och skiktgränser 
 Nu gällande nivåer på grundavdrag har gällt sedan den 1 januari 1991 och skiktgränserna sedan den 1 januari 1992. Frågan om en 
 502 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 1 
  
 justering av grundavdragen och skiktgränserna ingår också i upp- draget. 
 Ändrad metod för beskattning av arv 
 I uppdraget ingår att undersöka om arvsbeskattning i form av en kvarlåtenskapsskatt kan vara ett alternativ till den nuvarande arvslottsbeskattningen. Kommittén bör redovisa förslag i fråga om den tekniska utformningen av att arvsskatten beräknas på värdet av den dödes samlade kvarlåtenskap. Kommittén skall redovisa för- och nackdelar med en sådan beskattningsmetod dels ur förenk- lingssynpunkt, dels med beaktande av fördelningspolitiska aspek- ter. 
 Budgetaspekter m.m. 
 De förslag som kommittén lägger fram skall sammantaget vara kostnadsneutrala för den offentliga sektorn. Likaså bör statens skatteinkomster i princip vara oförändrade. Administrativa förenk- lingar och kostnadsbesparingar skall dock kunna tillgodoräknas för att sänka det samlade skattetrycket. Kommittén skall vidare redo- visa de administrativa konsekvenserna av sina förslag. 
 Utredningsuppdraget skall vara avslutat före utgången av december år 2003. Frågan om beskattning av arv mellan makar skall behandlas med förtur. 
 (Finansdepartementet) 
 503 
 Bilaga 2 
 Beskattning av fastigheter i andra länder 
 Här följer en översikt av fastighetsbeskattning inom  
 EU-länderna 
 1 
  
 samt i Schweiz och i USA. Syftet är att ge läsaren en uppfattning om reglerna för beskattning av privatbostäder i vår närmaste omvärld. Uppgifterna om Belgien, Danmark, Finland, Irland, Island, Italien, Luxemburg, Norge, Nederländerna, Schweiz, Spanien, Storbritannien, Tyskland och Österrike har vi fått från svenska ambassader i respektive land, via Sveriges ständiga representation vid Europeiska unionen samt från utländska finansdepartement. Informationen om de övriga länderna, Frankrike, Grekland, Portugal och USA, är hämtat ur betänkandet 
 Likformig och neutral fastighetsbeskattning (SOU 2000:34) och European Tax Handbook 2003. 
 Danmark 
 I Danmark finns det flera former av löpande beskattning av privat- bostäder. 
 Grundskylden är en skatt som utgår till kommuner och amts- kommuner (landsting). Skatten tas endast ut på markvärdet. Fas- tighetskatten för Amtskommunernas ska alltid uppgå till 1 procent. Däremot tillåts skatten som tas ut av kommunerna variera inom intervallet  
 0,6-2,4 
  procent av det taxerade markvärdet. Den fås ta ut på alla fastigheter men undantag kan göras för byggnader med all- männyttiga ändamål. Storleken av skatten fastställs av respektive kommun. Av Danmarks 275 kommuner har ungefär hälften av dessa en fastighetsskatt som understiger 1,0 procent. Endast 8 procent av kommunerna låg över 2,1 procent i uttag 1997. Den genomsnittliga sammanlagda skatten är 2,21 procent. Skatten är inte avdragsgill vid inkomsttaxeringen. 
  
 1  
 De länder som blir medlemmar av EU efter den 30 april 2004 ingår inte i vår studie. 
 505 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:36 
  
 Från och med år 2000 gäller en kommunal och landstingskom- munal egendomsvärdeskatt (Ejendomsvaerdiskat). Skattesatsen uppgår till 1 procent av taxeringsvärdet. För hus med taxeringsvär- den som överstiger grundbeloppet 2 150 000 danska kronor (juste- ras årligen med ett index, se nedan) uppgår skattesatsen till 3 procent. Skatten har ersatt den statliga Lejevaerdibeskattningen (förmånsbeskattning av egen bostad). Småhus och lägenheter som innehas med äganderätt har tidigare belastats med denna statliga schablonintäktsbeskattning. 
 Alla fastigheter åsätts ett egendomsvärde den 1 januari varje år. Vid värderingen fastställs byggnadsvärdet och markvärdet för fas- tigheten. Värderingen har betydelse för den löpande beskattningen av fastigheter som beskrivits ovan. Vid värderingen beräknas ett värde utifrån egendomens belägenhet, ålder, storlek och installatio- ner m.m. Beräkningen görs på grundval av officiell statistik över överlåtelsepriser för fastigheter. Värdet kan därefter korrigeras på grund av särskilda förhållanden, t.ex. beroende på fastighetens skick. Markvärdet ska motsvara värdet för obebyggd mark. För villor etc. består markvärdet normalt av ett värde beräknat på stor- leken av marken och värdet av byggrätten. Markvärdet ökar om läget bedöms som särskilt bra. Byggnadsvärdet erhålls genom att man multiplicerar den sammanlagda ytan med ett kvadratmeterpris. Priset bestäms utifrån vilken prisnivå fastigheter köps för i det aktuella området enligt den officiella försäljningsstatistiken. Där- utöver tas hänsyn till byggnadens ålder, material, storlek och installationer m.m. Fastighetsvärdet bestäms med utgångspunkt av ett beräknat värde som består av markvärdet och byggnadsvärdet. 
 Ökningen i taxeringsvärdet för Grundskylden har begränsats till en årlig ökning motsvarande 7 procent. Ökar taxeringsvärdet med mer än 7 procent beskattas den överstigande delen påföljande år. T.ex. om taxeringsvärdet ökar med 10 procent så tas skatt ut på 7 procent. Ökar taxeringsvärdet med 2 procent påföljande året så tas skatt ut på den delen samt den överstigande delen från föregå- ende år, dvs. på sammanlagt 5 procent. 
 Grundbeloppet för egendomsvärdeskatten, 2 150 000 danska kronor, justeras årligen i förhållande till ett ejerboligvaerdiindeks, som sattes till 100 procent per den 1 januari 1998. Förändringarna i indexet är ett vägt genomsnitt av prisutvecklingen på bostadsmark- naden. Vikterna i indexet är enfamiljshus, 75 procent, fritidshus, 15 procent, och bostadsrätter, 10 procent. Grundbeloppet frystes 
 506 
 SOU 2004:36 Bilaga 2 
 dock 2002. Taxeringsvärdet år 2002 motsvarar taxeringsvärdet år 2001 plus 5 procent. 
 Från och med år 2000 kan individer som fyllt 67 år eller som har nedsatt inkomstförmåga få skatt på permanent- och fritidsbostad reducerad. Det finns ett övre tak för hur mycket skatten kan redu- ceras. Taket varierar med inkomsten. 
 I Danmark infördes från och med beskattningsåret 1965/1966 en möjlighet för vissa grupper att låna till de kommunala egendoms- skatterna. Avsikten var att ekonomiskt svaga grupper, pensionärer i huvudsak, skulle kunna belåna sina fastigheter för att betala egen- domsskatter. Möjligheten till lån gäller endast permanentbostäder. Till säkerhet för lånet ska ägaren överlämna ett pantbrev avseende egendomen. Avdragsrätten för ränteutgifter är numera begränsad och skatteeffekten uppgår för närvarande till 41 procent. År 2001 kommer skatteeffekten att uppgå till 32,4 procent. 
 För ägarbostäder beskattas inte kapitalvinster. Beskattningen av kapitalvinst sker endast beträffande privata hyresfastigheter. 
 Vid fastighetsöverlåtelser tas ut en stämpelskatt på 0,6 procent av köpesumman. Dessutom tillkommer en stämpelavgift om 2 procent på lånesummor. 
 Finland 
 Den finländska skattelagen tillämpas sedan 1 januari 1993. Genom den lagen upphörde de tidigare formerna av löpande beskattning av fastigheter i Finland att gälla. Den nya skatten är kommunal och kommunen fastställer årligen skattesatsens storlek inom vissa ramar. Fr.o.m. den 1 januari 1999 gäller att den allmänna fastighets- skatten ska bestämmas till minst 0,2 och högst 1 procent. För byg- gand som används som stadigvarande bostad finns möjlighet att tillämpa en annan skattesats än den som tillämpas för andra objekt. Den får uppgå till minst 0,10 och högst 0,40 av byggnadens värde. För andra bostadsbyggnader, däribland fritidshus finns möjlighet för kommunen att ta ut en skatt som är 0,6 procent högre än vad som gäller för permanent bostäder, dvs. som mest 1 procent. 
 Underlaget för fastighetsskatten utgörs av det s.k. återanskaff- ningsvärdet för fastighet som alltså utgör taxeringsvärdet. Detta värde grundas i allt väsentligt på schabloner som avser byggnadens användning, storlek, byggnadsmaterial med justering för faktorer 
 507 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:36 
  
 som avviker från den genomsnittliga byggnadsstandarden för fas- tighetstypen. 
 Kapitalinkomster beskattas med en proportionell statlig skatt på 28 procent (fr.o.m. 1996). Innehavet av ägarbostäder är inte före- mål för statlig beskattning. Däremot är ränteutgifter för förvärv eller grundlig reparation av bostaden avdragsgilla från kapital- inkomster. Om underskott uppstår får maximalt 20 000 mark 
 2  
 (8 000 per make och 2 000 per barn, dock högst två barn) dras av från förvärvsinkomsterna. Den överskjutande delen av underskot- tet fastställs som det ifrågavarande kapitalinkomstslaget förlust och får dras av från kapitalinkomster under de följande tio taxerings- åren. 
 Försäljningsvinster av egen bostad är skattefria förutsatt att äga- ren ägt och bott i bostaden i två år. Eftersom vinsten inte är skatte- pliktig är försäljningsförluster av egen bostad inte avdragsgilla. 
 En stämpelskatt tas ut vid omsättning av fastigheter av köparen. Skatten uppgår till 4 procent av försäljningspriset. 
 Island 
 Island har en löpande kommunal beskattning i form av fastighets- skatt (fasteignagjöld). Denna skatt är en av de största inkomstkäl- lorna för kommunerna och administreras av dem. Samtliga fastig- heter är objekt för fastighetsskatten. Underlaget för beskattningen är det årligen framräknade marknadsvärdet för egendomen. Skatte- satsen för ägarlägenheter, småhus, lantgårdar och fritidsbostäder är 0,5 procent. För övriga fastigheter är skattesatsen 1,32 procent. Det finns dock möjligheter för kommunerna att höja de nämnda skatte- satserna med 25 procent. Fastighetsskatten betalas som regel av egendomens ägare. Kommunen kan medge nedsättning eller efter- gift av fastighetsskatten för pensionärer och handikappade med låga inkomster. 
 Avdrag får inte göras för utgifter hänförliga till bostaden. Ränte- avdrag för personer som inte bedriver näring avskaffades på Island 1979. Däremot erhålls räntebidrag för lån till köp av egen bostad. 
 Kapitalvinst av försäljning av egen bolig är, inom fastställda beloppsgränser, inte skattepliktiga om egendomen innehafts i minst två år. Om egendomen säljs inom två år är kapitalvinsten 
  
 2  
 Finland införde EURO den 1 januari 2002. En ungefärlig växelkurs är 1 = FIM 5,95. 
 508 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 2 
  
 skattepliktig och beskattas med 10 procent. Det finns dock viss möjlighet till uppskov med beskattningen. 
 Norge 
 Norge har statlig intektskatt fra boliger,och en löpande avkast- ningsskatt samt en kommunal eiendomsskat. Permanentbostaden (bolig) och fritidshus (fritidseiendom) intäktsbeskattas (prosent- lignes). Intäkterna beräknas schablonmässigt på ett slags taxerings- värde (ligningsverdi). Skatten är progressiv för permanentbostaden men inte för fritidsbostaden. För taxeringsvärden mellan NOK 80 000 och NOK 451 000 är skattesatsen på helårsbostaden 2,5 procent. För taxeringsvärden över NOK 451 000 är skatte- satsen 5 procent för både helårs- och fritidsbostaden. Taxerings- värdet varierar stort i förhållande till marknadsvärdet men i genomsnitt kan det sägas motsvara cirka 25 procent av marknads- värdet. Utöver denna intäktskatt tas även löpande fastighetsskatt ut. Skattesatsen är 28 procent och baseras på bostadens samma schablonmässiga värde som intektskatten. Full avdragsrätt ges för låneräntekostnader och det oberoende av vad lånet är till. 
 Kapitalvinstskattesatsen är 28 procent. Avdrag för kapitalförlust ges till samma skattesats. 
 Kommunerna får själva välja om de vill ta ut en kommunal eiendomskatt. Denna skatt är en objektsskatt och inte en del av intäktsskatten. Kommunen får själv bestämma skattesats inom spannet 0,2 till 0,7 procent av marknadsvärdet. 
 Det tas ut en statlig stämpelavgift (dokumentavigt)som motsva- rar 2,5 procent av köpeskillingen. 
 Belgien 
 Belgien har en årlig schablonbeskattning som består av tre delar. En del tillfaller den federala regeringen, en del regionen och huvud- delen till kommunen. I allt väsentligt är det alltså en kommunal skatt. Regionen och kommunen kan inom vissa gränser bestämma uttaget och skatten varierar kraftigt mellan olika regioner och kommuner. Det statliga skatteuttaget varierar beroende på var i landet fastigheten är belägen (Bryssel, Flandern eller Vallonien). 
 509 
 Bilaga 2 SOU 2004:36 
 Skatten grundar sig på en beräkning av vilken hyresintäkt fastig- heten skulle ha om den hyrdes ut. Beräkningen – som är en slags fastighetstaxering – skedde 1975. Några nya värden har inte fast- ställts sedan dess även om en justering för inflation gjordes 1980. Fr.o.m. 1991 sker en årlig indexuppräkning av värdena. 
 Vid taxeringen får egnahemsägare göra ett schablonavdrag från schablonintäkten vilket medför att många fastighetsägare i prakti- Nicholson inte betalar skatt för sin fastighet. 
 För fastigheter som hyrs ut beräknas en schablonintäkt på cirka 200 procent av den 1975 fastställda schablonintäkten. Intäkten beskattas med vanlig inkomstskatt, vilken kan uppgå till 60 procent. Denna skatt är däremot mer omdiskuterad och anses av många vara för hög. 
 Bolåneräntor är som huvudregel avdragsgilla endast från inkomster hänförliga till fastigheter. För egnahemsägare finns dock undantag som innebär att räntor är avdragsgilla mot den totala nettoinkomsten. Avdragsmöjligheten är begränsad till att avse en viss högsta lånesumma (år 1998 motsvarade ett maximalt lån 2 miljoner franc för förvärv av fastighet och 1 miljon franc för repa- ration. Summorna ökas beroende på grad av försörjningsplikt). 
 Kapitalvinster för privatbostäder är normalt inte skattepliktiga. Som huvudregel är kapitalförluster endast avdragsgilla från inkomster av samma slag. 
 En stämpelskatt tas ut vid överlåtelser. Skatten uppgår till 12,5 procent av värdet. 
 Frankrike 
 I Frankrike är privatbostäder inte föremål för någon beskattning på nationell nivå. Räntor som är hänförliga till permanentboende är delvis avdragsgilla. Reglerna är mycket detaljerade och avdragsrät- ten beror bl.a. på tidpunkten för lånet, hushållets samlade inkoms- ter och hushållets storlek. Särskilda regler gäller för lån hänförliga till reparationer etc. 
 För bebyggda fastigheter finns två lokala fastighetsskatter. Den ena är en skatt på innehav av mark och byggnad som utgår på 50 procent av ett beräknat hyresvärde (taxe foncière sur les propriétés baties). Kommunerna bestämmer årligen skattesatsen utifrån en föreskriven begränsning. Behovet av kommunala intäkter styr det årliga skatteuttaget. 
 510 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 2 
  
 Skatt utgår inte under de första två åren efter byggnationen. Nybyggda hus kan undantas från skatt i två år om huset förvärvats genom subventionerade räntefria lån. Ingår huset i ett socialt byggnadsprogram kan huset undantas från skatt i mellan  
 10–25 
  år. 
 Den andra lokala skatten utgörs av en bostadsskatt (taxe dhabitation) som varje innehavare av en bostad (ägare eller hyres- gäst) betalar. Skatten utgår på ett uppskattat hyresvärde. Kommu- nerna bestämmer skattesatsen. 
 Vid försäljning av privatbostaden utgår ingen skatt på kapital- vinsten. Kapitalförluster är avdragsgilla endast gentemot inkomster i samma inkomstslag. 
 Grekland 
 Egna hem beskattas för den del av bostadsytan som överstiger 150 kvadratmeter. En statlig schablonintäkt utgår med 3,5 procent av den del av byggnadens marknadsvärde som avser ytan över 150 kvadratmeter. Marknadsvärdet återspeglas i ett taxeringsvärde som fastställs med vissa mellanrum. 
 Räntor avseende permanentbostäder är fullt avdragsgilla. Kapitalvinsten beskattas och kapitalförluster är avdragsgilla fullt 
 ut. 
 Vid fastighetsöverlåtelser tas en stämpelskatt ut på 3,6 procent. 
 Irland 
 Irland har ingen löpande beskattning av fastigheter. Däremot fanns det tidigare en fastighetsskatt som i många avseende liknade den svenska. Den avskaffades emellertid 1997. Skatten var en årlig stat- lig skatt som utgick med 1,5 procent av fastighetens marknads- värde. Inte bara fastighetsägare omfattades. Även vissa långtids- hyresgäster och hyresgäster med förmånliga hyresvillkor var skatt- skyldiga. Skatten togs ut oberoende av fastighetsägarens inkomster om dessa översteg ett lågt tröskelvärde. Marknadsvärdet uppskat- tades av fastighetsägaren själv med hjälp av försäljningar som skett i området. Värderingen var ofta mycket försiktig. Fastighetsskatten var omdiskuterad och blev en känslig politisk fråga särskilt i Dublinområdet där fastighetspriserna flerdubblades under senare år. Skatten avskaffades därför och har ersatts av en stämpelskatt. 
 511 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:36 
  
 Stämpelskattesatsen är olika beroende på storleken på köpeskil- lingen, ju högre köpeskilling ju högre skattesats. Skattesatsen beror även på om den nya ägaren köper hus för första gången eller inte. Förstagångsköparen får en lägre skattesats. Dessutom är skattesat- sen högre för fritidshus än för permanentbostad. År 2002 var stäm- pelskattesatsen för en förstagångsköpare av permanentbostad mel- lan 3 till 9 procent för köpeskillingar över  190 500. För lägre hus- priser påförs ingen stämpelskatt. Skattesatsen är densamma för dem som köpt permanent hus tidigare men vid lägre nivåer av köpeskilling, redan över  127 000. 
 Räntor på lån för att förvärva eller reparera permanentbostäder är avdragsgilla i begränsad omfattning. Avdragsrätten är bl.a. bero- ende på civilstånd. 
 Kapitalvinster beskattas medan kapitalförluster är avdragsgilla från kapitalvinster det år förlusten uppstod. Förluster som inte kan utnyttjas får rullas vidare tillkommande år. 
 Italien 
 Den statliga fastighetsskatten i Italien tas ut på en schablonintäkt. Schablonintäkten är baserad på ett uppskattat hyresvärde för fas- tigheten. 
 En särskild kapitalvinstskatt tas ut vid försäljning av fastigheter fram till år 2003. Skattesatsen är progressiv och varierar mellan 5 och 30 procent av vinsten. Skatten beslöts visserligen avskaffad fr.o.m. den 1 januari 1993 men fortsätter ändå att tas ut vid alla överlåtelser som sker före den 1 januari 2003. Skatten ersattes av en kommunal fastighetsskatt. Skatten utgår på ett uppskattat värde för den aktuella fastighetstypen. Kommunen bestämmer för varje år skattsatsen som får uppgå till minst 0,04 procent och som mest 0,06 procent. Det finns dock en möjlighet att ta ut 0,07 procent om kommunen har ett extraordinärt behov av intäkter. 
 Ränteutgifter ger som huvudregel rätt till en  
 22-procentig 
  skat- tereduktion. Om ett bostadslån tagits efter den 25 januari 1982 får räntan inte överstiga ett visst belopp per år. Olika regler gäller för räntor avseende lån som avser permanentbostäder och räntor på lån för andra ändamål. För räntor som avser lån för reparationer av bostäder gäller särskilda regler. 
 En stämpelskatt tas ut vid fastighetsöverlåtelser. Skatten uppgår till 3 procent av värdet. 
 512 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 2 
  
 Luxemburg 
 Fastighetsägaren beskattas för en schablonintäkt som avser ett lågt bestämt hyresvärde som grundar sig på ett taxeringsvärde från 1941. Taxeringsvärdet motsvarar i dag endast  
 1–2 
  procent av mark- nadsvärdet för fastigheter. Hyresvärdet utgår med 4 eller 6 procent av taxeringsvärdet. Utgiftsräntor är avdragsgilla från schablon- intäkten. Avdrag för räntekostnader medges fullt ut fram till dess att byggnaden har färdigställts. Därefter begränsas avdragsrätten till ett visst belopp per familjemedlem. Det årliga avdragsbeloppet sjunker i takt med innehavstiden. 
 En kommunal fastighetsskatt tas ut. Skatten har två komponen- ter. En basdel som uppgår till mellan  
 0,7–1 
  procent av taxerings- värdet – som alltså är lågt – multiplicerat med ett tal som varierar mellan 180 och 800 procent. Valet av procenttal beror på byggna- dens storlek, ålder och användningssätt. Kapitalvinster för perma- nentbostäder är skattefria under förutsättning att ägaren innehaft och bott på fastigheten under fem år eller om ägaren är tvungen att flytta p.g.a. familje- eller sysselsättningsskäl. Kapitalförluster avse- ende bostäder är avdragsgilla endast gentemot andra kapitalvinster under det år som förlusten uppstod. 
 Två särskilda stämpelskatter tas ut vid fastighetsöverlåtelser. 
 Nederländerna 
 Nederländerna har både en statlig och kommunal fastighetsskatt. Den statliga skatten är löpande och baseras på en schablonintäkt. Det är ägaren till privatbostaden som är den skattskyldige. Beskattningen beräknas utifrån fastighetens marknadsvärde. För värden under 25 000 nederländska gulden 
 3  
 beräknas ingen intäkt. Därutöver beräknas intäkten efter en tariff från 0,5 procent till 1,25 procent beroende på fastighetens marknadsvärde. Ju högre marknadsvärde desto högre procentsats. 
 Den kommunala fastighetsskatten betalas till den kommun där fastigheten är belägen. Nivån på skatten varierar mellan kommu- nerna. Kommunerna är fria från att bestämma skattesatsen inom vissa intervaller. 
 Avdrag för räntor som avser bostadslån medges utan begräns- ningar gentemot inkomster från fastigheten. 
  
 3  
 Nederländerna införde EURO den 1 januari 2002. En ungefärlig växelkursen är  1 = NGL 2,20. 
 513 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:36 
  
 Kapitalvinster från försäljning av privatbostäder är skattefria. Köparen av en fastighet skall i normalfallet betala en stämpel- 
 skatt på 6 procent på köpesumman. Det finns dock en mängd undantag från denna regel. 
 Portugal 
 Den kommunala fastighetsskatten är löpande och baseras på ett slags hyresvärde. Detta hyresvärde är indexerat och räknas om den siste december varje år. Skattesatsen är beroende av var i landet fastigheten är belägen. På landsbygden är skattesatsen 0,8 procent. I storstadsområdena varierar skattesatsen, från 0,7 procent till 1,3 procent, beroende på i vilken kommun fastigheten är belägen. 
 Schweiz 
 I såväl alla kantoner som på federal nivå förekommer en löpande beskattning av fastigheter i form av en schablonintäkt som utgörs av ett beräknat hyresvärde. Det gäller såväl permanent- som fri- tidshus. Hyresvärdet skall motsvara ett lokalt marknadsmässigt hyresvärde. I praktiken är det dock ofta lägre. 
 Utgiftsräntorna är som huvudregel fullt avdragsgilla. 
 På federal nivå förekommer inte kapitalvinstbeskattning av pri- vatbostäder. Alla kantoner och kommuner tar emellertid ut en fas- tighetsskatt (Liegenschafts- oder Grundsteuern) som utgår med  
 0,05–0,3 
  procent av ett taxeringsvärde som bygger på marknads- värdet. Förekomsten av fastighetsskatt och skatteuttag varierar betydligt mellan olika kommuner och kantoner. 
 Många kantoner tar ut en särskild stämpelskatt vid fastighets- överlåtelser. Skatten varierar mellan  
 1–2 
  procent av förvärvspriset. 
 Spanien 
 Fastighetsägaren beskattas för en schablonintäkt som tidigare upp- gick till två procent av taxeringsvärdet men har som följd av en ny fastighetstaxering sänkts till 1,1 procent. 
 Avdragsrätten för utgiftsräntor avseende permanentbostäder är begränsad. Avdrag får göras från schablonintäkten med ett visst högsta belopp. 
 514 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 2 
  
 Kommunerna tar ut en fastighetsskatt. Underlaget utgörs av ett uppräknat taxeringsvärde. Skatten utgår med 0,4 procent. Skatten kan emellertid höjas till maximalt 1,3 procent. Kommuner som räknar upp eller höjer taxeringsvärden får sänka skatten till 0,1 procent under de första tre åren efter uppräkningen. Skatte- uttaget görs dock även beroende av kommunens invånareantal. Kommuner med stort kommuninvånarantal har rätt att ta ut en högre skatt. Provinshuvudstäder har möjlighet att ta ut ytterligare något högre skatt. Skatten är avdragsgill från den statliga scha- blonintäkten. 
 Kapitalvinster avseende permanentbostäder är skattefria under förutsättning att vinsten återinvesteras i en ny permanentbostad inom två år. Vinster från försäljningar av fastigheter som innehafts i mer än 20 år är också befriade från inkomstskatt. 
 Det finns även möjlighet för kommuner att ta ut slags kommu- nal kapitalvinstskatt där skatteuttaget är beroende av innehavstid och kommunens invånarantal. 
 En stämpelskatt på 6 procent av överlåtelsevärdet tas ut vid fas- tighetsöverlåtelser. 
 Storbritannien 
 I Storbritannien var fastighetsskatten fram till år 1989 den huvud- sakliga förvärvskällan för lokalförvaltningen. Hushållets fastighets- skatt ersattes 1989 med en kommunal avgift – Poll Tax – som var lika för alla myndiga kommunmedlemmar. Skatten var mycket impopulär. 1993 ersattes denna skatt med en typ av kommunal bostadsskatt, Council Tax. Skatten tas ut i England, Skottland och Wales. Skatten utgår med en viss procent av bostadens värde. Skattesatsen bestäms årligen av kommunen. Förutom bostadens värde inverkar även hushållets storlek på skatteuttaget. Council Tax omfattar även lägenheter. 
 Skattskyldiga är i princip personer som fyllt 18 år och som har sin permanentbostad i det aktuella huset. Om bostaden bebos av endast en vuxen medges ett avdrag med 25 procent. Vissa hushåll kan helt befrias från skatten, t.ex. studenthushåll. Hushåll med låg inkomst får skattereduktion som i vissa fall innebär att de inte betalar någon skatt överhuvudtaget. För ett normalhushåll uppgår Council Tax till cirka 500 pund årligen. 
 515 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2004:36 
  
 Avdrag för räntor medges endast för räntor på inteckningslån avseende permanentbostaden upp till en viss nivå. 
 Som huvudregel beskattas inte kapitalvinster vid försäljning av privatbostäder. 
 Tyskland 
 Fram t.o.m. 1986 fanns en schablonbeskattning av liknande karak- tär som den i Sverige innan 1990 års skattereform. Den 1 januari 1987, i dåvarande Västtyskland, skedde stora förändringar av reg- lerna för beskattning av privatbostaden. Bostaden betraktas numera som ett konsumtionsobjekt som inte blir föremål för någon federal eller delstatlig beskattning. Avkastning och kapitalvinst beskattas således inte och avdrag medges inte heller för räntekostnader. För egnahemsägare med nybyggda hus medges i ett inledningsskede avdrag för räntor. Av bostadspolitiska skäl finns även ett omfat- tande system för skattereduktion som under vissa villkor tillkom- mer egnahemsägare. 
 Tyskland har en allmän kommunal fastighetsskatt (Grundsteuer) som tas ut på ett taxeringsvärde som härrör från en taxering 1964. Lokalförvaltningen har ingen beslutanderätt i fråga om skattebasen, men skatteprocent bestäms lokalt inom ramen för de föreskrifter som meddelats på delstatsnivå. I de delar som utgjorde det forna DDR grundar sig värdena på en fastighetstaxering som gjordes 1935. I botten finns en grundläggande federal skattebassats om 0,35 procent av taxeringsvärdet. Kommunen kan därefter själv bestämma nivån genom att fastställa ett tal som den grundläggande skattesatsen skall multipliceras med. För bostadshus är detta tal i genomsnitt 400 procent. Skatten debiteras ofta av kommunen till- sammans med avgifter för vatten, sophämtning etc. 
 Österrike 
 I Österrike förekommer inte någon federal eller delstatlig löpande beskattning av bostadshus. Detta gäller oavsett om det rör sig om enfamiljshus eller annan typ av bostadshus som bebos av ägaren. 
 Österrike har en kommunal fastighetsskatt som liknar den i Tyskland. Underlaget för beskattningen utgörs av taxeringsvärden som är cirka 20 år gamla. 
 516 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 2 
  
 Endast räntor avseende nybyggnation och renovering av hus är avdragsgilla som särskilda utgifter och då endast i mycket begränsad omfattning 
 Kapitalvinster beskattas inte. 
 En stämpelskatt tas ut vid fastighetsöverlåtelser. Skatten uppgår till 3,5 procent av försäljningspriset. 
 USA 
 Fastighetsskatten är den mest betydelsefulla inkomstkällan för de lokala myndigheterna. Beskattningsrätten regleras i delstaternas lagstiftning. Den federala regeringen har i princip ingenting med beskattningen att göra. 
 Grunderna för fastighetstaxeringen varierar mellan delstaterna. I regel föreskrivs att egendomen skall taxeras på basis av marknads- värdet. I vissa delstater föreskrivs att hela marknadsvärdet skall utgöra taxeringsvärdet medan i andra stater endast en viss procent utgöra taxeringsvärdet. I de flesta delstater värderas mark och byggnad separat. Värderingsintervallen varierar. Det är dock endast ett fåtal som har perioder som sträcker sig över fem år. Däremot sker i de flesta stater en årlig omräkning av taxeringsvärdena utifrån någon form av index. 
 Skattesatsen bestäms, oftast utifrån vissa delstatliga begräns- ningar, av de lokala förvaltningarna. Det är vanligt att vissa typer av fastigheter undantas från beskattning. Skattelättnader hänförliga till den skattskyldiges personliga förhållanden förekommer också. 
 I Kalifornien tillämpas sedan 1978 en s.k. anskaffningsvärdebase- rad beskattning. Så länge fastigheten ägs av en och samma ägare räknas skatteunderlaget, som utgörs av anskaffningsvärdet/köpe- skillingen, upp med inflationstakten, dock maximalt med 2 procent per år. Vid en försäljning är det ned nya köpeskillingen som utgör det nya skatteunderlaget för den nye ägaren. Det maximala skatte- uttaget för fastigheten begränsas till 1 procent av skatteunderlaget. 
 517 
 Bilaga 3 
 Skattelättnader för miljöförbättrande investeringar i byggnader 
  
 Bygga-bo-dialogens 
  förslag 
  
 Bygga-bo-dialogen 
  föreslår att: 
  
 Skattelättnader medges för miljöförbättrande investeringar i byggnader, som anses angelägna för samhället med hänsyn till fastställda miljökvalitetsmål och för en hållbar utveckling inom bygg- och fastighetssektorn. 
  
 Rätten till reduktion av fastighetsskatten kopplas till miljö- klassning av byggnader och avser småhus, flerbostadshus och lokaler. 
  
 Skattereduktionen utformas på ett kostnadseffektivt sätt inom en finansiell ram som skapas genom en successivt ökad miljö- relatering av skattesystemet och en grön skatteväxling. 
  
 Bakgrund 
 Incitament för ökade miljöinvesteringar i den byggda miljön – bl.a. skattelättnader för energi- och miljöförbättrande åtgärder – har behandlats inom dialogprojektet Bygga, bo och förvalta för fram- tiden, som initierades av regeringen 1998. Miljövårdsberedningen, regeringens råd i miljöfrågor, har haft regeringens uppdrag att ta fram strategier för utveckling av ett ekologiskt hållbart näringsliv genom att förbereda och inleda en dialog med näringslivet (Dir 1998:65, Strategier för utveckling av ett ekologiskt hållbart näringsliv). I dialogprojektet har regeringen, kommuner och före- tag från IT- och telecomsektorn, från den finansiella sektorn, för- säkringsbranschen och från bygg- och fastighetssektorn deltagit. Sedan januari 2001 har dialogen med näringslivet förts av Miljö- departementet. 
 519 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 I dialogens form har deltagarna fått möjligheten att lyfta sig över nuet och blicka framåt mot år 2025. En vision för en hållbar bygg- och fastighetssektor har definierats liksom långsiktiga mål och en strategi för att nå dit har tagits fram. Utifrån denna strategi har sedan förslag till konkreta insatser utvecklats som staten, företagen och kommunerna bör vidta för att det ska vara möjligt att nå målen. Dialogen har resulterat i en överenskommelse och åtagan- den för en hållbar utveckling för bygg- och fastighetssektorn som under år 2003 har undertecknats av 31 företag, fyra kommuner (Hofors, Kalmar, Karlstad och Malmö) samt Naturvårdsverket (i egenskap av fastighetsägare) och regeringen. 
 Överenskommelsen ger nu möjligheter till kraftsamling inom bygg- och fastighetssektorn, Sveriges största näringsgren (efter vårdsektorn), kring ett konkret och aktivt arbete som kan ge vik- tiga bidrag till att nå miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö och en hållbar utveckling. Det finns även kopplingar till de övriga miljö- kvalitetsmålen, som fastställts av regering och riksdag. 
 Dialog och frivilliga överenskommelser visar på möjligheter 
 Dialoger och frivilliga överenskommelser har många fördelar och kan användas som komplement till andra styrmedel som lagstiftning, skatter, bidrag och avgifter. 
 Stora förändringar krävs om vi ska nå ett hållbart samhälle. Det behövs katalyserande processer som kan driva på arbetet och även öka förståelsen för att styrmedel behövs inte minst inom miljöom- rådet. Dialoger och frivilliga överenskommelser kan på detta sätt fungera som drivkrafter. Under de senaste åren har frivilliga över- enskommelser mellan företag eller branschorganisationer och sta- ten utvecklats både i Sverige och i flera andra länder. Dialoger och överenskommelser kan användas som komplement till traditionella styrmedel som lagstiftning, skatter, bidrag och avgifter och har många fördelar. Kunskapen om vilka åtgärder som är effektiva ökar hos dem som deltar i dialogen liksom motivationen att genomföra åtgärderna. Frivilliga miljööverenskommelser är ofta lättare att genomföra än förändringar i nationell lagstiftning eller i  
 EU-arbe- 
  tet, även om överenskommelser också kan behöva notifieras till EU. Samordningen av insatser går ofta lättare och förändringar kan 
 520 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 3 
  
 därför genomföras snabbare. Näringslivet får möjligheter till påverkan i dialogen med regeringen. För företag kan möjligheten att träffa frivilliga överenskommelser om åtgärder mot en mer håll- bar utveckling vara mer tilltalande än att tvingas till åtgärder genom ny lagstiftning. Det ligger också ett stort värde i själva dialogen, att arbeta i ett nätverk och få kontakter med andra företag och kom- muner som ligger långt framme i miljöarbetet. Företag som deltar i dialogen med regeringen kan stärka sin egen verksamhet genom ökade kunskaper och möjligheter att påverka. De kan härigenom stärka sin konkurrenskraft och sin good will på marknaden. 
 Visionen om ett hållbart samhällsbyggande 
 I  
 Bygga-bo-dialogen 
  har deltagarna tagit fram en vision och fram- tidsbilder om en hållbar bygg- och fastighetssektor på 25 års sikt. Utgångspunkt har tagits i ökade miljökrav för en hållbar utveckling och människors behov av en god miljö och ett fungerande sam- hälle. Visionen om ett hållbart samhällsbyggande år 2025 kan i korthet beskrivas enligt följande: 
  
 Samhället kännetecknas av hållbar utveckling och tillväxt där de sociala, ekonomiska, ekologiska och kulturella aspekterna vägs samman på ett balanserat sätt. De stora miljöproblemen är lösta. Samhällsplaneringen har blivit mer flexibel och medbor- garnas möjligheter att påverka är större. Det finns en fördjupad insikt i samhället om de ekologiska sambanden och om vad som krävs för ett hållbart samhälle. Många tillämpar dessa kun- skaper i sitt vardagsliv, t.ex. när de reser eller gör inköp. Sam- hället kännetecknas av nya arbetsmönster och nya värderingar. Resandet sprids ut mer över tiden, kollektivtrafiken har för- bättrats, de inre stadskärnorna är fria från privat biltrafik. Våra samhällen har blivit renare och tystare. 
  
 Naturresurser används effektivt i ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp. Bostäder och lokaler har blivit energi- effektivare och elanvändningen för värmeändamål har minskat betydligt. Ny- och ombyggnad sker med helhetsperspektiv. Hållbara byggnadsmaterial har utvecklats. Återanvändning är vanligt, och restprodukter ses som en resurs. 
  
 Bebyggelsen med sin infrastruktur är genomtänkt och har goda kvaliteter när det gäller hälsa, miljö, användning av energi och andra resurser. Kvaliteten på inomhusmiljön i bostäder och 
  
 521 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 lokaler är mycket hög både miljömässigt och estetiskt. Våra hus är deklarerade och klassificerade vad gäller byggnadsrelaterad hälsa , energi och miljöpåverkan. 
  
 Bebyggelsen förvaltas på ett resurseffektivt sätt. Förvaltnings- begreppet har fått en ny och bredare innebörd med en helhets- syn på fastighetsförvaltning, ny- och ombyggnad, systemval, drift, skötsel m.m. där användarna står i centrum. 
  
 Sverige är en internationellt ledande nation när det gäller kun- skap, teknik och systemlösningar för en energieffektiv och miljöanpassad bygg- och fastighetssektor. Svenska företag inom området är framgångsrika på en internationell miljöpro- duktmarknad. Svenska leverantörer är världsledande när det gäller hållbara och miljöanpassade material, produkter och systemlösningar med tilltalande design. 
  
 Bygg- och fastighetssektorn har en strategisk roll för en hållbar utveckling 
 Bygg- och fastighetssektorn står i Sverige för en mycket stor del av miljöbelastningen i samhället med bl.a. 40 procent av energi- användningen, drygt 40 procent av materialanvändningen och en betydande andel av avfallet. Effekten av miljöförbättringar inom denna sektor blir därför stor och är viktig i det pågående arbetet med att nå det hållbara samhället. 
 Beståndet av fastigheter och anläggningar i Sverige är ansenligt. Det omfattar närmare 700 miljoner kvadratmeter uppvärmd yta. Mer än 10 000 processanläggningar av olika slag försörjer männi- skorna med vatten och avlopp, energi, sophantering m.m. Emissio- nerna från fastigheter och anläggningar till luft, mark och vatten är betydande. 
 Stora mängder material används inom bygg- och fastighetssek- torn. Sektorn använder årligen cirka 75 miljoner ton material, varav 10 procent går till byggnader. Varje år produceras mellan 4 och 6 miljoner ton bygg- och rivningsavfall. För cirka 10 år sedan gick omkring 90 procent av detta till deponering. I  
 Bygga-bo-dialogen 
  har man satt upp målet att enbart 25 procent av avfallet ska depo- neras år 2010, och högst 10 procent år 2025. 
 Antalet byggvaror som används är betydande och många av dem innehåller kemiska produkter och ämnen som är förknippade med olika hälso- och miljöeffekter. Eftersom byggnader uppförs för att 
 522 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 3 
  
 användas länge och människor i vårt land vistas cirka 90 % av dygnet inomhus blir den tid man exponeras för miljö- och hälso- farliga produkter i byggnader mycket lång. Inomhusmiljöns bety- delse för människors hälsa och välbefinnande är mot den bakgrun- den betydande. 
  
 Bygga-bo-överenskommelsen 
  om en hållbar utveckling inom bygg- och fastighetssektorn 
 I överenskommelsen förbinder sig aktörerna att aktivt verka för en hållbar utveckling inom bygg- och fastighetssektorn och att arbeta för att uppnå de mål som formulerats inom dialogen,  
 Bygga-bo- 
  målen. Vidare förbinder sig aktörerna att medverka till att utveckla och följa upp  
 Bygga-bo-målen 
  och att medverka till att följa upp dialogprojektet – gjorda åtaganden samt, dialogen och frivilliga överenskommelser som arbetsform. 
 Deltagande myndigheter/forskningsfinansiärer i dialogprojektet har varit Boverket, Energimyndigheten, Formas och Naturvårds- verket, som bidragit aktivt i arbetet med att ta fram underlagsmate- rial för utformning av en överenskommelse. 
 Genom överenskommelsen och de insatser som företagen och kommunerna åtagit sig inom  
 Bygga-bo-dialogen 
  går dessa aktörer nu i spetsen för en hållbar utveckling inom bygg- och fastighets- sektorn. En viktig uppgift blir att sprida dialogens resultat till hela sektorn och att resultaten tillämpning kommer till användning i byggande och förvaltning. 
  
 Bygga-bo-målen 
  
 Följande mål har formulerats i  
 Bygga-bo-dialogen. 
  Målen har har- moniserats med de av riksdagen antagna nationella miljökvalitets- målen liksom EU:s energidirektiv. I vissa avseenden går dock  
 Bygga-bo-målen 
  längre än de nationella miljökvalitetsmålen. 
  
 1. 
  
 Miljöbelastningen från energianvändningen i bostäder och lokaler minskar och senast år 2025 sker uppvärmning och varmvattenberedning med endast begränsade inslag av fossila bränslen. Senast år 2015 erhålls mer än hälften av energibehovet över året från förnyelsebara energikällor. 
  
 523 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 2. 
  
 Användningen av köpt energi sektorn minskar med minst 30 % till år 2025 jämfört med år 2000. Energianvändningen är lägre år 2010 än år 1995. 
  
 3. 
  
 Senast år 2005 finns sektorsanpassad information som gör det möjligt att välja bort byggvaror/byggkonstruktioner som inne- håller eller ger upphov till kända hälso- eller miljöskadliga ämnen. 
  
 4. 
  
 Senast år 2009 är alla nybyggda hus och 30 % av det befintliga beståndet deklarerade och klassificerade vad gäller byggnads- relaterad hälsa och miljöpåverkan. 
  
 5. 
  
 Bygg- och fastighetssektorn fasar ut användningen av de ämnen och metaller som omfattas av regeringens riktlinjer för kemika- lieanvändningen minst i den takt som anges i regeringens proposition 2000/01:65 Kemikaliestrategi för Giftfri miljö. 
  
 6. 
  
 Mängden deponerat avfall exklusive gruvavfall minskar med minst 50 % till år 2005 räknat från 1994 års nivå samtidigt som den totala mängden genererat avfall inte ökar. Senast år 2010 deponeras högst 25 % av avfallet från ny- och ombyggnad, fas- tighetsförvaltning samt rivning räknat i ton från 1994 års nivå. År 2025 deponeras högst 10 %. 
  
 7. 
  
 År 2010 är uttaget av naturgrus i landet högst 12 miljoner ton per år och andelen återanvänt material utgör minst 15 % av ballastanvändningen. 
  
 1) Häri ingår allt avfall inklusive hushållsavfall. 
 Dialogprojektets åtaganden om konkreta insatser för att nå målen 
  
 Bygga-bo-dialogen 
  lyfter fram sju strategiska områden inom tre prioriterade teman, nämligen: god inomhusmiljö, effektiv energi- användning och effektiv resursanvändning. 
 Förslag till konkreta åtaganden, som deltagande aktörer ska genomföra, har formulerats inom följande områden: 
  
 1. 
  
 Planering för ett hållbart samhällsbyggande. 
  
 2. 
  
 Användning av bästa möjliga teknik (BAT*) samt forskning och utveckling för goda miljö- och energilösningar. 
  
 3. 
  
 Systemval och upphandling med livscykelperspektiv och hel- hetssyn. 
  
 4. 
  
 Kvalitet och effektivitet i bygg- och förvaltningsprocessen. 
  
 524 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 3 
  
 5. 
  
 Klassning av bostäder och lokaler när det gäller energi, miljö och hälsa. 
  
 6. 
  
 Förvaltning för en bättre miljö. Utveckling och förändring av befintlig bebyggelse. 
  
 7. 
  
 Information/implementering av hållbara lösningar. 
  
 * BAT= Best Available Technique 
 Inom området Klassning av bostäder och lokaler avseende energi, miljö och hälsa (åtagande fem) åtar sig företag och kommuner att i samverkan med den offentliga sektorn utveckla kriterier för miljö- klassificering av byggnader samt att sådana system kommer till praktisk användning. För att klassningen skall kunna genomföras på frivillig väg bör enligt dialoggruppen de som låter klassa sina fastigheter kunna tillgodoräkna sig incitament inom områdena skatter, avgifter, försäkringar och krediter. Åtagandet har formule- rats enligt följande: 
 5. Klassificera byggnader! 
  
 5.1 
  
 Vi företag, kommuner, myndigheter och verk åtar oss att i sam- verkan med den offentliga sektorn utveckla kriterier för miljö- klassificering av byggnader och att använda sådana system. Klassificeringen skall omfatta energianvändning, resursutnytt- jande och innemiljö/hälsa. 
  
 5.2 
  
 Vi försäkringsbolag åtar oss att anpassa premier och/eller själv- risker för fastigheter efter den miljöklass som fastigheten till- hör. Bättre miljöklass där kriteriet skaderisken minskar ingår skall leda till bättre villkor för försäkringstagaren. Vi åtar oss vidare att vid reparation och återuppförande efter försäkrings- skador verka för att miljöhänsyn beaktas i varje enskilt ärende. Detta gäller såväl vid val av material som utförande. 
  
 5.3 
  
 Vi kreditinstitut och banker åtar oss 
  
 – 
  
 att i den sedvanliga kreditbedömningen beakta miljöklass- 
  
 ningen vid värdering av fastigheter. 
  
 - 
  
 att verka för att de värderingsmän som används, före år 2008, har genomgått för värderingsarbetet relevant miljö- utbildning samt informerats om klassningssystem och  
  
 Bygga-bo-projektets 
  mål och ambitioner. 
  
 5.3 
  
 Regeringen åtar sig att i samverkan med sektorn medverka till utformning av byggnadsdeklarationer samt till att utveckla och fastställa kriterier för miljöklassificering och verka för att dessa kommer till användning. Regeringen åtar sig vidare att se över möjligheterna att ge stöd till utbildning och informationssprid- ning om deklarationer och miljöklassificering till företag, 
  
 525 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 kommuner, myndigheter och verk i syfte att få fler att genom- föra klassificering av byggnader. 
  
 5.4 
  
 Regeringen har i Dir. 2002:87 gällande översyn av reglerna om fastighetsskatt givit Kommittén för översyn av reglerna om fas- tighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt i uppdrag att samråda med dialogprojektet när det gäller underlag för fastighetsskatt. Vi företag, kommuner, myn- digheter och verk åtar oss att aktivt delta i ett sådant samråd. 
  
 5.6 
  
 Regeringen åtar sig att verka för 
  
 - 
  
 att i möjlig mån i pilotprojekt utveckla och demonstrera lös- ningar som syftar till att långsiktigt sänka kostnaderna för de boende och samtidigt främja en hållbar utveckling av bebyggelsen. 
  
 - 
  
 att se över möjligheterna att med hänsyn till den miljöklassi- ficering som avses i 5.4 verka för sådana incitament som främjar miljöinvesteringar i den byggda miljön. 
  
 Skattelättnader för miljöförbättrande investeringar i byggnader 
  
 Bygga-bo-dialogens 
  förslag: 
 Skattelättnader bör medges för miljöförbättrande investeringar i byggnader, som anses angelägna för samhället med hänsyn till fastställda miljökvalitetsmål. 
 Rätten till en sådan skattelättnad kopplas till miljöklassning av byggnader (småhus, flerbostadshus och lokaler). 
 Förslaget syftar till att miljöinvesteringar för en hållbar utveck- ling inom bygg- och fastighetssektorn inte skall leda till ökat uttag av fastighetsskatt samtidigt som drivkrafter för utveckling i önskvärd riktning skapas. 
  
 Bygga-bo-dialogen 
  föreslår en kombination av olika åtgärder när det gäller skatter, försäkringsvillkor, kreditvillkor, avgifter och investeringar för utveckling av drivkrafter till en ökad miljöanpass- ning i planering, byggande och förvaltning. Staten bör se över ener- giskatterna och utforma system, som stimulerar en effektiv energi- användning, ökad användning av förnybara energikällor och en hälsosam inomhusmiljö samt en effektiv resursanvändning. Övriga aktörer, som på olika sätt är involverade i bygg- och förvaltnings- processen bör inom sina respektive ansvarsområden medverka till att utveckla system och drivkrafter för miljöförbättrande invester- 
 526 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 3 
  
 ingar i byggnader. Det finns viktiga kopplingar mellan sådana insat- ser på såväl områdesnivå som åtagandenivå. Ett mer samordnat och harmoniserat system skulle kunna ge önskvärda "ringar på vattnet" effekter. 
 Åtaganden för olika aktörer 
  
 Åtaganden 
  
 Skatter 
  
 Försäkringsvillkor 
  
 Kreditvillkor 
  
 Avgifter 
  
 Investeringar 
  
 (Staten) 
  
 (Försäkringsbolag) 
  
 (Kreditinstitut) 
  
 (Kommuner) 
  
 (Företag) 
  
 Områden 
  
 Energi 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 Resurser 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 Innemiljö 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 X 
  
 Rättvisekraven nationellt och lokalt föreslås kunna ske genom att skatteunderlaget beräknas med det genomsnittliga taxeringsvärdet i riket för byggnadstypen i fråga som bas. Underlaget är då lika i hela landet. Avdraget maximeras dock till aktuell fastighetsskatt för fastigheten i fråga. 
  
 Bygga-bo-dialogens 
  förslag innebär att skattelättnader bör med- ges för miljöförbättrande investeringar, som anses angelägna med hänsyn till fastställda miljökvalitetsmål och en hållbar utveckling inom bygg- och fastighetssektorn. Enligt förslaget bör rätten till en sådan skattelättnad kopplas till miljöklassning av byggnader (små- hus, flerbostadshus och lokaler). Ett viktigt inslag i det fortsatta arbetet blir framtagande av kriterier för miljö- och energideklara- tion samt klassificering av byggnader. 
 Miljöklassificering av byggnader och drivkrafter för utveckling 
 Aktörerna i dialogprojektet har åtagit sig att i samverkan utveckla kriterier för miljöklassificering av byggnader och att använda sådana system i sin egen verksamhet. Klassificeringen bygger på deklaration och utvecklade nyckeltal som omfattar energianvänd- ning, resursanvändning och innemiljö och som utgör en grund för gruppering av byggnaden i olika klasser, exempelvis A, B, C och D. Där klass A är mycket bra, klass B är bra, klass C motsvarar dagens grundkrav för byggnaden och klass D ligger under normkraven. Ju bättre klass desto högre incitament krävs för att byggnaden skall nå klassen i fråga. 
 527 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 Miljöklasser och incitament för att nå olika nivåer 
  
 Miljöklass 
  
 Nivå 
  
 Genomförande 
  
 A 
  
 Mycket bra 
  
 Högt incitament 
  
 B 
  
 Bra 
  
 Incitament 
  
 C 
  
 Grundkrav 
  
 Dagens normkrav 
  
 D 
  
 Lägre än grundkrav 
  
 Ex. äldre (kultur)byggnader 
  
 Skattedifferentiering föreslås med hänsyn till byggnadens miljö- klass (bostäder och lokaler) för att skapa incitament att nå så hög klass som möjligt. En viss miljöklass kopplas till en reduktion av fastighetsskatten genom att underlaget för skatteberäkningen redu- ceras. Därmed kan en skattedifferentiering med hänsyn till miljö- klass uppnås. Fastighetens taxeringsvärde påverkas ej utan den kopplas till marknadsvärdering och bestäms enligt gällande regler. En sådan skattedifferentiering i kombination med försäkringsbola- gens anpassning av sina premier/självrisker och bankernas kredit- bedömningar som beaktar miljöklassningen bedöms kunna skapa långsiktiga incitament, som främjar angelägna miljöinvesteringar i bebyggelsen och därmed en hållbar utveckling inom bygg- och fastighetssektorn. 
 Enligt  
 Bygga-bo-dialogens 
  förslag beräknas reduktionen av fas- tighetsskatt för en viss miljöklass med utgångspunkt från ett underlag som baseras på procentandelar av byggnadens fastighets- skatt enligt följande. 
  
 Klass 
  
 Underlag för beräkning av 
  
 Reduktion av fastighets- 
  
 fastighetsskatt 
  
 skatt 
  
 A 
  
 50 % av taxeringsvärdet 
  
 50 % 
  
 B 
  
 75 % av taxeringsvärdet 
  
 25 % 
  
 C 
  
 100 % av taxeringsvärdet 
  
 0 % 
  
 D 
  
 (Under grundkrav) 
  
 528 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 3 
  
 Exempel på beräkning av fastighetsskatt för ett småhus 
 För ett småhus med ett taxeringsvärde på 700 000 kronor skulle förslaget innebära att fastighetsskatten på årsbasis reduceras med 3 500 kronor för ett klass  
 A-hus 
  och 1 750 kronor för ett  
 B-hus 
  samt att fastighetsskatten är oförändrad för ett  
 C-hus. 
  
 Exempel för beräkning av fastighetsskatt för ett genomsnittligt småhus 
  
 Klass 
  
 Underlag för beräkning av 
  
 Fastighetsskatt 
  
 Reduktion 
  
 fastighetsskatt 
  
 A 
  
 0,5 x 700 000 = 350 000 
  
 0,01 x 350 000 = 3 500 kr 
  
 3 500 kr 
  
 B 
  
 0,75 x 700 000 = 525 000 
  
 0,01 x 525 000 = 5 250 kr 
  
 1 750 kr 
  
 C 
  
 1,0 x 700 000 = 700 000 
  
 0,01 x 700 000 = 7 000 kr 
  
 0 kr 
  
 D 
  
 (Under grundkrav) 
  
 - 
  
 Minskade statliga inkomster från fastighetsskatt uppvägs av andra effekter 
 För staten skulle förslaget innebära en minskad inkomst från fas- tighetsskatt för alla skattepliktiga småhusenheter( Totalt taxerings- värde år 2003: cirka 1 450 000 miljoner kronor) med totalt cirka 7,3 miljarder kronor om alla småhus klassades som  
 A-hus 
  och med cirka 3,6 miljarder kronor vid  
 B-hus. 
  Vid enbart  
 C-hus 
  sker ingen förändring jämfört med nuvarande situation. En realistisk bedömning torde vara att en tredjedel av husen skulle kunna komma att ligga i respektive klass A, B och C om  
 15–20 
  år. Statens minskade inkomster från fastighetsskatt för småhus skulle då på årsbasis bli cirka 3,6 miljarder kronor. Motsvarande siffra för hyreshusenheter skulle bli cirka 1,6 miljarder kronor. För båda kategorierna skulle således statens inkomster från fastighetsskatten på årsbasis vid periodens slut minska med cirka 5,2 miljarder kronor jämfört med nuvarande situation. 
 529 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 Den årliga fastighetsskatten och reduktion av fastighetsskatt för småhus- och hyrehusenheter där en tredjedel av husen bedöms ligga i respektive klass A, B och C blir enligt följande: 
  
 Genomslag 
  
 Fastighetsskatt 
  
 (andel av beståndet) 
  
 (miljarder kronor) 
  
 Klass 
  
 A 
  
 1/3 
  
 3,6 
  
 B 
  
 1/3 
  
 5,2 
  
 C 
  
 1/3 
  
 7,0 
  
 Summa fastighetsskatt: 15,8 miljarder kr 
 Nuvarande(2003) fastighetsskatt: 21,0 miljarder kr 
 Reduktion av fastighetsskatt: 5,2 miljarder kr 
 De positiva effekterna av de förväntade resultaten (bl.a. sysselsätt- ning, ökade investeringar, utveckling av miljövänlig teknik, ökade exportinkomster, skatteintäkter m.m.) torde dock mer än väl upp- väga statens minskade inkomster från den direkta fastighetsskatten. Fastighetsskatten enligt förslaget bedöms kunna få en positivt sty- rande effekt mot de av riksdagen antagna 15 nationella miljökvali- tetsmålen. Förslaget skulle även kunna innebära en ökad förståelse för och acceptans av fastighetsskatten hos medborgarna. 
 Finansiering föreslås ske genom grön skatteväxling 
 Skattereduktionen utformas på ett kostnadseffektivt sätt inom en finansiell ram som skapas genom en successivt ökad miljö- relatering av skattesystemet och en grön skatteväxling. 
 I 2000 års ekonomiska vårproposition angav regeringen att det samlade utrymmet för grön skatteväxling under perioden 2001 till 2010 skulle vara 30 miljarder kronor. I de följande budgetproposi- tionerna har regeringen tagit steg genom förändringar i bl.a. energi- och koldioxidskatterna och genom förändringar i skatterna på arbete genom höjda grundavdrag och genom sänkta arbetsgivar- avgifter. Hittills har en skatteväxling om drygt åtta miljarder kronor genomförts. Under återstoden av mandatperioden planeras skatteväxling på 9 miljarder kronor. 
 530 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 3 
  
 Statens minskade inkomster av fastighetsskatten för småhus- och hyreshusenheter sker successivt under denna period och mot- svarar vid periodens slut ovan nämnd belopp på cirka 5,2 miljarder kronor. Skattereduktionen bör utformas på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt inom en finansiell ram som skapas genom en suc- cessivt ökad miljörelatering av skattesystemet och en fortsatt grön skatteväxling enligt ovan. 
 Fortsatt arbete 
 Ett mer detaljerat och utarbetad förslag till energideklaration och kriterier för miljöklassificering av byggnader bedöms kunna utvecklas bl.a. i pilotprojekt under den kommande treårsperioden inom  
 Bygga-bo-överenskommelsen 
  och arbetet skulle kunna bedri- vas parallellt med arbetet med utveckling av energideklarationer enligt EU:s energidirektiv. Kriterierna bedöms sedan kunna vara i huvudsak stabila under perioden. 
 Klassificering av bebyggelsen där en tredjedel av Sveriges bygg- nader ligger i klasserna A, B respektive C bedöms kunna ske under en period av  
 15–20 
  år. (Se även  
 Bygga-bo-målet 
  nr. 4 på sidan 4.) Den stora utmaningen ligger i att förändra den befintliga bebyggel- sen så att den motsvarar nya kvalitetskrav när det gäller hälsosam inomhusmiljö (bl.a. radon), effektiv energianvändning och en effektiv resursanvändning (material, farliga ämnen m.m.). Vid utveckling av kriterier för miljöklassificering av byggnader är det viktigt att komma ihåg att miljökrav som ska leda till skattelättna- der måste regleras i lag. Vidare är det viktigt att man i det fortsatta arbetet utreder frågan om beslutsmyndighet, rätten till överkla- gande m.m. 
 Förväntade resultat av dialogprojektet Bygga Bo – år 2025 
 Normalt handlar det om långa ledtider när det gäller planering, byggande och förvaltning och från det att ett investeringsbeslut fattas tills resultat uppnås i verkligheten. Målsättningen med  
 Bygga-bo-dialogens 
  arbete bedöms kunna leda till följande resultat under förutsättning att resultaten sprids och kommer att omfatta all bebyggelse i Sverige. Detta bedöms kunna ske inom en  
 25-års- 
  period. 
 531 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bygga-bo-överenskommelsen 
  förväntas innebära: 
  
 Långsiktiga insatser för att nå en minskad energianvändning i bebyggelsen med 30 % samt en begränsad användning av fossila bränslen för värmeändamål (idag cirka 35 TWh). Åtagandena innebär en ökad användning av förnybara energikällor som sol, vind och vatten. Det innebär att  
  
 CO2-utsläppen 
  från byggna- der bedöms kunna minska med  
 70–80 
  procent. (Bygg- och fas- tighetssektorn bidrar idag med cirka 15 miljoner ton CO2.) 
  
 En minskad årlig energianvändning i byggnader med  
  
 30–40 
  TWh som motsvarar  
 20–30 
  miljarder kronor årligen. I offent- liga byggnader kan besparingar åstadkommas motsvarande 5– 10 miljarder kronor, som kan användas till andra nyttigheter, exempelvis resurser för vård, skola och omsorg. 
  
 Att byggnaderna kommer att vara kvalitetsklassade med avse- ende på hälsa, miljö och energi och att en hälsosam inomhus- miljö uppnås och kan kombineras med en effektiv energi- användning, användning av giftfria material och en i övrigt effektiv materialanvändning. 
  
 Att helhetssyn och livscykeltänkande tillämpas vid upphandling av material, komponenter och system, vilket kan bidra till lägre årskostnader för den enskilde hyresgästen och samhället i stort även om produktionskostnaden ibland kan bli något högre. 
  
 Ett ökat inslag av utveckling och innovationer inom miljö- och energiteknikområdena med kopplingar till viktiga funktioner och kvalitetsfrågor i bebyggelsen. 
  
 En omfattande kompetensutveckling för yrkesverksamma inom bygg- och fastighetssektorn samt att överenskommelsen med dess utmaningar leder till att skapa en ökad attraktivitet att arbeta inom sektorn. 
  
 Ökad sysselsättning inom bygg- och fastighetssektorn. 
  
 Ökad internationell konkurrenskraft hos den svenska bygg- och fastighetssektorn, som bidrar till ökad export av byggrela- terade miljö/energiprodukter och tjänster. Inte minst gäller det komplexa och intelligenta teknik- och systemlösningar. 
  
 532 
 Bilaga 4 
 Lagförslag för att minska asymmetrin i beskattningen av boende i en och samma upplåtelseform 
 I denna bilaga redovisar vi uppdraget att ta fram ett lagförslag som kopplar uttaget av fastighetsskatt till den indelning av fastigheter som sker vid inkomstbeskattningen. I avsnitt 11.1 belyser vi konsekvenserna av ett sådant förslag. Vi har även valt att i denna bilaga redovisa ett alternativt lagförslag som också syftar till att minska asymmetrin i beskattningen av de boende i en och samma upplåtelseform. Förslaget har den fördelen att det inte kräver lika stora ingrepp i lagen om statlig fastighetsskatt. Efter respektive förslag följer en författningskommentar. 
 Lagförslag 1 
 Fastighetsskatt baserad på inkomstskattelagens indelningar 
 Förslag till 
 lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt 
 Härigenom föreskrivs att  
 1–3a 
  §§ lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt ska ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
 1 
  
 Till 
  
 fastighetsskatt 
  
 skatte- 
  
 Till 
  
 fastighetsskatt 
  
 skatte- 
  
 pliktiga 
  
 fastigheter 
  
 är 
  
 sådana 
  
 pliktiga 
  
 fastigheter är 
  
 sådana 
  
 som vid fastighetstaxeringen be- 
  
 som vid inkomsttaxeringen be- 
  
 tecknats som småhusenhet, hyres- 
  
 tecknats 
  
 som privatbostadsfastig- 
  
 husenhet, 
  
 industrienhet, 
  
 elpro- 
  
 het eller näringsfastighet 
  
 enligt 
  
 duktionsenhet 
  
 eller 
  
 lantbruks- 
  
 inkomstskattelagen (1999:1229). 
  
 enhet om 
  
 på 
  
 lantbruksenheten 
  
 Från skatteplikten undantas 
  
 finns vad som vid fastighetstaxe- 
  
 1. fastighet som året före taxe- 
  
 1  
 Senaste lydelse 1999:1254. 
 533 
 Bilaga 4 SOU 2004:36 
  
 ringen 
  
 betecknas som småhus 
  
 ringsåret 
  
 inte 
  
 varit 
  
 skattepliktig 
  
 eller tomtmark för småhus. Från 
  
 enligt 
  
 fastighetstaxeringslagen 
  
 skatteplikt undantas fastighet som 
  
 (1979:1152), 
  
 året före taxeringsåret inte varit 
  
 2. fastighet som vid fastighets- 
  
 skattepliktig enligt 
  
 fastighets- 
  
 taxeringen betecknats som lant- 
  
 taxeringslagen (1979:1152). 
  
 bruksenhet i de delar den inte 
  
 avser 
  
 småhus 
  
 med 
  
 tillhörande 
  
 tomtmark. 
  
 Utöver vad som sägs i första 
  
 Utöver vad som sägs i första 
  
 stycket är sådan bostad som 
  
 stycket är sådan bostad som 
  
 enligt 
  
 2 kap.  
 8–12 
  §§ 
  
 inkomst- 
  
 enligt 
  
 2 kap.  
 8–12 
  §§ inkomst- 
  
 skattelagen (1999:1229) är pri- 
  
 skattelagen är privatbostad och 
  
 vatbostad och som är belägen 
  
 som 
  
 är 
  
 belägen 
  
 utomlands, 
  
 utomlands, skattepliktig till fas- 
  
 skattepliktig till fastighetsskatt. 
  
 tighetsskatt. 
  
 2 § 
 2 
  
 Skattskyldig till fastighetsskatt är ägaren till fastigheten eller den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall 
  
 anses som ägare. 
  
 Såvitt gäller sådan privat- 
  
 Såvitt gäller sådan privat- 
  
 bostad som avses i 1 § andra 
  
 bostad som avses i 1 § tredje 
  
 stycket föreligger 
  
 skattskyldig- 
  
 stycket föreligger 
  
 skattskyldig- 
  
 het endast för tid under vilken 
  
 het endast för tid under vilken 
  
 ägaren varit bosatt i Sverige. 
  
 ägaren varit bosatt i Sverige. 
  
 I det fall inkomst av eller 
  
 I det fall inkomst av eller 
  
 förmögenhetstillgång som be- 
  
 förmögenhetstillgång som be- 
  
 står av sådan privatbostad som 
  
 står av sådan privatbostad som 
  
 avses i 1 § andra stycket är 
  
 avses i 1 § tredje stycket är 
  
 undantagen från 
  
 beskattning i 
  
 undantagen från 
  
 beskattning i 
  
 Sverige på grund av dubbel- 
  
 Sverige på grund av dubbel- 
  
 beskattningsavtal, 
  
 skall 
  
 statlig 
  
 beskattningsavtal, 
  
 skall 
  
 statlig 
  
 fastighetsskatt avseende 
  
 sådan 
  
 fastighetsskatt avseende 
  
 sådan 
  
 privatbostad inte tas ut. 
  
 privatbostad inte tas ut. 
  
 Fastighetsskatt beräknas för beskattningsår. Omfattar beskatt- ningsåret kortare eller längre tid än tolv månader eller har fastig- heten förvärvats eller avyttrats under beskattningsåret, skall underlaget för fastighetsskatten jämkas med hänsyn härtill. 
  
 2  
 Senaste lydelse 1996:1402. 
 534 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 4 
  
 Fastighetsskatten beräknas på grundval av det taxeringsvärde som gäller under beskattningsåret. Gäller olika värden för skilda delar av beskattningsåret beräknas skatten särskilt för varje sådan del med motsvarande tillämpning av bestämmelserna i fjärde stycket. 
  
 2 a § 
 3 
  
 Om en småhusenhet, en hyres- 
  
 Om en 
  
 privatbostadfastighet 
  
 husenhet som avses i 3 § första 
  
 eller en näringsfastighet som avses 
  
 stycket b eller ett småhus med 
  
 i 3 § första stycket b vid en all- 
  
 tillhörande tomtmark på en lant- 
  
 män eller en förenklad fastig- 
  
 bruksenhet vid en allmän eller en 
  
 hetstaxering fått ett högre värde 
  
 förenklad fastighetstaxering fått 
  
 än det närmast föregående vär- 
  
 ett högre värde än det närmast 
  
 det, skall fastighetsskatten be- 
  
 föregående värdet, skall fastig- 
  
 räknas på ett underlag där höj- 
  
 hetsskatten 
  
 beräknas på 
  
 ett 
  
 ningen fördelas lika mellan de år 
  
 underlag där höjningen fördelas 
  
 som återstår av den löpande tax- 
  
 lika mellan de år som återstår av 
  
 eringsperioden. 
  
 den löpande taxeringsperioden. 
  
 Vad som sägs i första stycket 
  
 Vad som sägs i första stycket 
  
 gäller också om en enhet eller en 
  
 gäller också om en fastighet eller 
  
 del av en enhet som avses där vid 
  
 en del av fastighet som avses där 
  
 en särskild 
  
 fastighetstaxering 
  
 vid en särskild fastighetstaxering 
  
 fått ett högre värde än det när- 
  
 fått ett högre värde än det när- 
  
 mast föregående värdet. 
  
 mast föregående värdet. 
  
 Om en särskild fastighetstax- 
  
 Om en särskild fastighetstax- 
  
 ering lett till att en enhet eller en 
  
 ering lett till att en fastighet eller 
  
 del av enhet som avses i första 
  
 en del av en fastighet som avses i 
  
 stycket i stället fått ett lägre 
  
 första stycket i stället fått ett 
  
 värde, skall fastighetsskatten för 
  
 lägre värde, skall fastighets- 
  
 vart och ett av åren fram till 
  
 skatten för vart och ett av åren 
  
 nästa allmänna eller förenklade 
  
 fram till nästa allmänna eller 
  
 fastighetstaxering beräknas 
  
 på 
  
 förenklade 
  
 fastighetstaxering 
  
 det nya värdet, om inte det 
  
 beräknas på det nya värdet, om 
  
 värde som enligt första stycket 
  
 inte det värde som enligt första 
  
 skall ligga till grund för fastig- 
  
 stycket skall ligga till grund för 
  
 hetsskatten under beskattnings- 
  
 fastighetsskatten under beskatt- 
  
 året är lägre. 
  
 ningsåret är lägre. 
  
 3  
 Senaste lydelse 2003:1203. 
 535 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bestämmelserna i denna paragraf skall inte tillämpas när ett taxe- ringsvärde har fastställts i samband med att en ny taxeringsenhet har bildats eller en taxeringsenhets typ har ändrats. 
  
 3 § 
 4 
  
 Fastighetsskatten utgör för varje beskattningsår 
  
 a) 1,0 procent av: 
  
 taxeringsvärdet 
  
 eller, om 
  
 det 
  
 taxeringsvärdet eller, om 
  
 det 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 i 2 a § avseende småhusenhet, 
  
 i 2 a § avseende privatbostads- 
  
 fastighet, 
  
 bostadsbyggnadsvärdet 
  
 och 
  
 bostadsbyggnadsvärdet 
  
 och 
  
 tomtmarksvärdet 
  
 eller, om 
  
 det 
  
 tomtmarksvärdet eller, om 
  
 det 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 i 2 a § avseende småhus på lant- 
  
 i 2 a § avseende sådan privat- 
  
 bruksenhet, 
  
 bostadsfastighet som avses i 2 kap. 
  
 13 § 3 inkomstskattelagen 
  
 (1999:1229) 
  
 75 procent av marknadsvärdet avseende privatbostad i utlandet, 
  
 b) 0,5 procent av: 
  
 taxeringsvärdet 
  
 eller, om 
  
 det 
  
 taxeringsvärdet eller, om 
  
 det 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 i 2 a § avseende hyreshusenhet till 
  
 i 2 a § avseende näringsfastighet 
  
 den del det avser värderingsenhet 
  
 till den del den avser bostäder, 
  
 för bostäder, 
  
 värderingsenhet 
  
 för 
  
 bostäder under uppförande, tomt- 
  
 bostäder under uppförande, vär- 
  
 mark som hör till dessa bostäder 
  
 deringsenhet 
  
 avseende tomtmark 
  
 samt tomtmark som är obebyggd, 
  
 som hör till dessa bostäder samt 
  
 annan värderingsenhet avseende 
  
 tomtmark som är obebyggd, 
  
 c) 1,0 procent av: 
  
 taxeringsvärdet avseende hyres- 
  
 taxeringsvärdet avseende 
  
 nä- 
  
 husenhet till den del det avser 
  
 ringsfastighet till den del den 
  
 värderingsenhet för lokaler, vär- 
  
 avser lokaler, lokaler under upp- 
  
 deringsenhet 
  
 för 
  
 lokaler under 
  
 förande samt tomtmark som hör 
  
 uppförande 
  
 och värderingsenhet 
  
 till dessa lokaler, 
  
 avseende tomtmark som hör till dessa lokaler, 
  
 4  
 Senaste lydelse 2003:1203. 
 536 
  
 SOU 2004:36 
  
 d) 0,5 procent av: 
  
 taxeringsvärdet avseende in- taxeringsvärdet avseende nä- dustrienhet och elproduktions- ringsfastighet som vid fastig- enhet. hetstaxeringen betecknats indu- strienhet eller elproduktions- 
  
 enhet. 
  
 Innehåller byggnaden på en fastighet, som är belägen i Sverige, bostäder och har byggnaden beräknat värdeår som utgör året före det fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxeringsåret, utgår dock ingen fastighetsskatt på bostadsdelen för det fastighetstaxe- ringsåret och de fyra följande kalenderåren och halv fastighetsskatt för de därpå följande fem kalenderåren enligt vad som närmare föreskrivs i femte stycket. Detsamma gäller färdigställd eller ombyggd sådan byggnad, för vilken värdeår inte har åsatts vid ny fastighetstaxering, men som skulle ha åsatts ett värdeår motsva- rande året före det fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxe- ringsåret, om ny fastighetstaxering då hade företagits. 
  
 För fastighet, som avses i 2 kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229), skall fastighetens andel av taxeringsvärdet på annan samfällighet än sådan som avses i 6 kap. 6 § första stycket nämnda lag inräknas i underlaget för fastighetsskatten om samfälligheten utgör en särskild taxeringsenhet. 
  
 Har byggnad, som är avsedd för användning under hela året, på grund av eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte kunnat utnyttjas under viss tid eller har i sådan byggnad för uthyrning avsedd lägenhet inte kunnat uthyras, får fastighetsskatten nedsättas med hänsyn till den omfattning, vari byggnaden inte kunnat använ- das eller uthyras. Har så varit fallet under endast kortare tid av beskattningsåret, skall någon nedsättning dock inte ske. 
  
 Om fastighetsskatt skall be- Om fastighetsskatt skall be- räknas enligt olika grunder för räknas enligt olika grunder för skilda delar av fastigheten skall skilda delar av fastigheten skall underlaget för beräkningen av underlaget för beräkningen av fastighetsskatten för dessa delar fastighetsskatten för dessa delar utgöras av den del av värdet som utgöras av den del av värdet som belöper på respektive fastig- belöper på respektive fastig- hetsdel. Den nedsättning av fas- hetsdel. Den nedsättning av fas- tighetsskatten som föreskrivs i tighetsskatten som föreskrivs i andra stycket skall såvitt avser andra stycket skall såvitt avser småhusenhet beräknas på den del privatbostadsfastighet beräknas av taxeringsvärdet som belöper på den del av taxeringsvärdet 
  
 537 
  
 Bilaga 4 
 Bilaga 4 SOU 2004:36 
  
 på värderingsenhet 
  
 som 
  
 avser 
  
 som belöper på småhus med 
  
 småhuset med tillhörande tomt- 
  
 tillhörande tomtmark, om tomt- 
  
 mark, om tomtmarken ingår i 
  
 marken 
  
 vid 
  
 fastighetstaxeringen 
  
 samma taxeringsenhet som små- 
  
 ingår i samma taxeringsenhet som 
  
 huset. Detsamma gäller i 
  
 småhuset. 
  
 Detsamma 
  
 gäller i 
  
 tillämpliga 
  
 delar 
  
 småhus 
  
 med 
  
 tillämpliga 
  
 delar småhus 
  
 med 
  
 tillhörande tomtmark på lant- 
  
 tillhörande tomtmark på lant- 
  
 bruksenhet. 
  
 För 
  
 hyreshusenhet 
  
 bruksenhet. För näringsfastighet 
  
 beräknas nedsättningen på den 
  
 beräknas 
  
 nedsättningen 
  
 på 
  
 den 
  
 del av taxeringsvärdet som belö- 
  
 del av taxeringsvärdet som avser 
  
 per på värderingsenhet som avser 
  
 bostäder med tillhörande värde- 
  
 bostäder med tillhörande värde- 
  
 ringsenhet tomtmark, om tomt- 
  
 ringsenhet tomtmark, om tomt- 
  
 marken 
  
 vid 
  
 fastighetstaxeringen 
  
 marken ingår i samma taxe- 
  
 ingår 
  
 i 
  
 samma taxeringsenhet 
  
 ringsenhet som hyreshuset. 
  
 som näringsfastigheten. 
  
 3 a 
 5  
 § 
  
 Vid beräkning av fastighetsskatt enligt 3 § skall följande iakttas. 
  
 Har kostnader för om- eller 
  
 Har kostnader för om- eller 
  
 tillbyggnad nedlagts på den del 
  
 tillbyggnad nedlagts på den del 
  
 av en hyreshusenhet som avser 
  
 av en näringsfastighet som är in- 
  
 värderingsenhet 
  
 för 
  
 bostäder 
  
 rättad för bostäder och som vid 
  
 skall, 
  
 om 
  
 den 
  
 skattskyldige 
  
 fastighetstaxeringen 
  
 betecknats 
  
 begär det och inte annat följer 
  
 som hyreshus skall, om den 
  
 av tredje stycket, ett reducer- 
  
 skattskyldige begär det och inte 
  
 ingsbelopp 
  
 bestämmas. 
  
 Redu- 
  
 annat följer av tredje stycket, ett 
  
 ceringsbeloppet är lika med det 
  
 reduceringsbelopp 
  
 bestämmas. 
  
 närmast efter om- eller tillbygg- 
  
 Reduceringsbeloppet 
  
 är 
  
 lika 
  
 naden bestämda taxeringsvärdet, 
  
 med det närmast efter om- eller 
  
 som utgör underlag för fastig- 
  
 tillbyggnaden 
  
 bestämda 
  
 taxe- 
  
 hetsskatt 
  
 enligt 
  
 3 § 
  
 första 
  
 ringsvärdet, som utgör underlag 
  
 stycket b, minskat med det 
  
 för 
  
 fastighetsskatt 
  
 enligt 
  
 3 § 
  
 värde som skulle ha bestämts 
  
 första stycket b, minskat med 
  
 som 
  
 motsvarande 
  
 taxerings- 
  
 det värde som skulle ha be- 
  
 värde om om- eller tillbyggna- 
  
 stämts som motsvarande taxe- 
  
 den inte hade gjorts. 
  
 ringsvärde om om- eller till- 
  
 byggnaden inte hade gjorts. 
  
 Ett reduceringsbelopp skall bestämmas endast när om- eller till- byggnadskostnaderna överstiger 100 000 kronor och det taxerings- 
  
 5  
 Senaste lydelse 2003:1203. 
 538 
 SOU 2004:36 Bilaga 4 
 värde som utgör underlag för fastighetsskatten enligt 3 § första stycket b har höjts med minst 20 procent i förhållande till det senast före om- eller tillbyggnaden bestämda taxeringsvärdet. Reduceringsbelopp skall inte bestämmas när om- eller tillbygg- nadskostnaderna föranleder att 3 § andra stycket skall tillämpas. 
  
 Om 
  
 ett 
  
 reduceringsbelopp 
  
 Om 
  
 ett 
  
 reduceringsbelopp 
  
 har bestämts för en värderings- 
  
 har bestämts för en del av en 
  
 enhet som därefter ändras och 
  
 fastighet som därefter ändras och 
  
 innebär ändringen att hela eller 
  
 innebär ändringen att hela eller 
  
 viss del 
  
 av 
  
 reduceringsbeloppet 
  
 viss del 
  
 av 
  
 reduceringsbeloppet 
  
 bör hänföras till annan värde- 
  
 bör hänföras till annan del av en 
  
 ringsenhet än den för vilken 
  
 fastighet än den för vilken redu- 
  
 reduceringsbeloppet ursprung- 
  
 ceringsbeloppet 
  
 ursprungligen 
  
 ligen bestämts skall reducerings- 
  
 bestämts 
  
 skall 
  
 reduceringsbe- 
  
 beloppet proportioneras i för- 
  
 loppet proportioneras i för- 
  
 hållande till om- eller tillbygg- 
  
 hållande till om- eller tillbygg- 
  
 nadskostnadernas fördelning på 
  
 nadskostnadernas fördelning på 
  
 de nya värderingsenheterna. 
  
 de nya delarna av fastigheten. 
  
 När ett reduceringsbelopp har bestämts skall skatt enligt 3 § första stycket b beräknas på taxeringsvärdet som där avses minskat med reduceringsbeloppet under de första fem kalenderåren som det höjda taxeringsvärdet ligger till grund för fastighetsskatten och minskat med halva reduceringsbeloppet de därpå följande fem kalenderåren. Om det leder till lägre fastighetsskatt, skall dock skatten beräknas på det underlag som avses i 2 a §. 
 Har omständighet inträffat som gör att 3 § andra stycket är tillämpligt skall vid beräkningen av fastighetsskatten hänsyn inte tas till reduceringsbelopp som bestämts före det att 3 § andra stycket blev tillämpligt. 
 Författningskommentar 
 1 § 
 I första stycket regleras vilka fastighetstyper som är skattepliktiga till fastighetsskatt. I det lagförslag som kommittén ska ta fram ska uttaget av fastighetsskatt kopplas till inkomstskattelagens indel- ning av fastigheter. Syftet är att uttaget av fastighetsskatt på små- hus som innehas med bostadsrätt eller hyresrätt ska vara detsamma som för andra bostäder inom respektive upplåtelseform. Som en följd av kommitténs förslag anges i lagtexten att till fastighetsskatt 
 539 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2004:36 
  
 skattepliktiga fastigheter är sådana som vid inkomsttaxeringen betecknats som privatbostadsfastighet eller näringsfastighet. Den nuvarande kopplingen till skatteplikten vid fastighetstaxeringen ska dock vara kvar. Det innebär att fastighetsskatt inte utgår för en fastighet som inte varit åsatt något taxeringsvärde för beskattnings- året. Den omständigheten att en fastighet varit åsatt ett taxerings- värde behöver dock inte innebära att fastighetsskatt skall tas ut. Bedömningen av om en fastighet är skattepliktig eller inte görs nämligen oberoende av hur fastigheten rent faktiskt har taxerats vid fastighetstaxeringen. 
 Som en följd av kommitténs förslag har det i paragrafen införts ett nytt andra stycke. Där anges vilka fastigheter som är undantagna från skatteplikten. 
 Tredje stycket motsvarar andra stycket i paragrafens gällande lydelse. 
 2 § 
 Införandet av ett nytt andra stycke i 1 § medför konsekvensänd- ringar i andra och tredje styckena. 
 2 a § 
 Av första stycket framgår vilka fastigheter som omfattas av dämp- ningsregeln. De nuvarande fastighetstaxeringsbeteckningarna små- husenhet, hyreshusenhet (bostadsdelen) och småhus med tillhö- rande tomtmark på lantbruksenhet ersätts av beteckningarna privatbostadsfastighet och näringsfastighet. Småhusenheter och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter utgör privatbostadsfastigheter, under förutsättning att småhuset är en privatbostad. I annat fall är småhusen näringsfastigheter. Juridiska personer kan endast inneha näringsfastigheter. 
 I den nuvarande lydelsen hänvisas beträffande hyreshusenheter till 3 § första stycket för att klargöra att det endast är den del av fastighetsskatten som beräknas på bostadsdelen som omfattas av dämpningsregeln. Med inkomstskattelagens indelning av fastig- heter kommer denna hänvisning att få en vidare betydelse och omfatta även andra näringsfastigheter än hyreshusenheter. Hänvis- ningen kommer med andra ord att även omfatta småhusenheter och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter som är näringsfastigheter. 
 I andra och tredje styckena finns bestämmelser om dämpning när taxeringsvärdet har höjts respektive sänkts vid en särskild fastig- 
 540 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 4 
  
 hetstaxering. Bestämmelserna gäller för samma typer av enheter och delar av enheter som första stycket. Med delar av (taxe- rings)enheter avses småhus på en lantbruksenhet och bostadsdelen i en hyreshusenhet som ju inte utgör egna taxeringsenheter utan endast delar av större taxeringsenheter. För dessa delar av en enhet utgörs underlaget för fastighetsskatt inte av det samlade taxerings- värdet utan av särskilt angivna delvärden. 
 6  
 I den föreslagna lydelsen har begreppen en enhet eller en del av en enhet ersatts av en fastig- het eller en del av en fastighet. För att undvika att dämpningsregeln får en ändrad innebörd är det viktigt att det av 3 § tydligt framgår på vilket underlag fastighetsskatten har beräknats för respektive fastighetstyp. Mer om detta i kommentaren till 3 §. 
 Av fjärde stycket framgår att bestämmelserna inte ska tillämpas när ett taxeringsvärde har fastställts i samband med att en ny taxe- ringsenhet har bildats eller en taxeringsenhets typ har ändrats. I förarbetena (prop. 2003/04:19, s. 28) klargörs att när det gäller nybildade taxeringsenheter gör sig motiven för en dämpningsregel 
 – att undvika språngvisa höjningar – inte gällande. Samma sak gäller när en taxeringsenhet ändras från en typ till en annan. Denna bestämmelse reglerar situationer som är direkt kopplade till fastig- hetstaxeringsförfarandet och det är inte möjligt att med de begrepp och uttryckssätt som inkomstskattelagen tillhandahåller formulera om texten utan att innehållet i bestämmelsen ändras. Texten bör därför vara oförändrad. 
 3 § 
 I paragrafen anges att det är taxeringsvärdet som utgör underlag för fastighetsskatten. Där anges med vilken procentsats som fastig- hetsskatt ska tas ut på olika taxeringsenheter. Fastighetsskatt tas dock inte alltid ut på hela taxeringsenheten. För småhus med tillhö- rande tomtmark på lantbruksenhet beräknas fastighetsskatten på bostadsbyggnadsvärdet och tomtmarksvärdet. 
 I första stycket anges således med vilken procentsats fastighets- skatten tas ut för olika typer av taxeringsenheter. I punkt a) första ledet i den föreslagna lydelsen har småhusenhet ersatts av privat- 
  
 6  
 Småhus på en lantbruksenhet utgör inte någon egen taxeringsenhet utan ingår i större taxeringsenhet som omfattar fastighet med åkermark, betesmark, skogsmark eller skogsimpediment. Det är dock endast delvärdena för byggnaden och tillhörande tomtmark som utgör underlag för fastighetsskatten. För en hyreshusenhet som innehåller både bostäder och lokaler beräknas skatten för bostäder på den del av taxeringsvärdet som avser värderingsenhet för bostäder eller bostäder under uppförande eller tomtmark som hör till dessa bostäder samt annan värderingsenhet avseende tomtmark som är obebyggd. Den del av skatten som beräknas på lokaldelen omfattas inte av dämpningsregeln. 
 541 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2004:36 
  
 bostadsfastighet. De småhusenheter som avses här är de som utgör privatbostäder, dvs. småhus som till övervägande del används eller är avsett att användas av ägaren eller någon närstående till honom för permanent boende eller som fritidsbostad. Småhus som utgör näringsfastighet regleras inte i detta led. 
 Av punkt a) andra ledet i den föreslagna lydelsen framgår att underlag för fastighetsskatt för sådan privatbostadsfastighet som avses i 2 kap. 13 § 3 inkomstskattelagen, dvs. småhus med tillhö- rande tomtmark på lantbruksenhet utgörs av bostadsbyggnads- värdet och tomtmarksvärdet eller, om det är lägre, det underlag som avses i 2 a §. Även de småhus som avses här måste uppfylla kraven för privatbostad. I annat fall är det en näringsfastighet. 
 Av punkt b) första ledet i den nuvarande lydelsen framgår att fastighetsskatt ska betalas med 0,5 procent av den del av taxerings- värdet som belöper på bostäder, bostäder som är under uppförande, tomtmark till bostäder eller till bostäder under uppförande, obebyggd tomtmark för bostäder samt exploateringsmark för bostäder. 
 Uppdelningen av en hyreshusenhet i en bostadsdel och en lokal- del görs normalt redan vid fastighetstaxeringen och framgår av taxeringsbeslutet. 
 I den föreslagna lydelsen har detta led fått en vidare betydelse i syfte att minska asymmetrin i beskattning av de boende inom en och samma upplåtelseform. Där anges att fastighetsskattesatsen är 0,5 procent av taxeringsvärdet eller, om det är lägre, det dämpade värdet som avses i 2 a § för näringsfastighet till den del taxerings- värdet avser bostäder, bostäder som är under uppförande, tomt- mark till bostäder eller till bostäder under uppförande, obebyggd tomtmark för bostäder samt exploateringsmark för bostäder. I den nya betydelsen är det inte bara bostadsdelen i hyreshus som avses utan alla näringsfastigheter i de delar de används för bostadsända- mål, dvs. även småhus som inte är privatbostadsfastigheter. Som exempel kan nämnas småhus som ägs av en bostadsrättsförening. Den nya lydelsen innebär vidare att fastighetsskattesatsen kommer att vara 0,5 procent även för tomtmark till näringsbostäder. Samma sak gäller för exploateringsmark för bostäder. Exploate- ringsmark för småhusbebyggelse kommer alltså med den nya indelningen att beskattas olika beroende på vem som äger marken. Fysiska personer beskattas med 1,0 procent medan juridiska perso- ner beskattas med 0,5 procent. 
 542 
 SOU 2004:36 Bilaga 4 
 Av punkt c) framgår att fastighetsskatt ska betalas med 1,0 procent av den del av taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet som belöper på lokaler, lokaler som är under uppförande, tomt- mark till lokaler eller till lokaler under uppförande, obebyggd tomtmark för lokaler samt exploateringsmark för lokaler. Med lokal avses enligt fastighetstaxeringslagen kontor, butik, hotell, restaurang och liknande. Enligt direktiven skulle inte dessa fastig- heter omfattas av den nya indelningen. Som tidigare framgått före- slås för att reglerna ska vara enkla och enhetliga att även lokaldelen i hyreshus ska omfattas av den nya indelningen. I den föreslagna lydelsen har därför begreppet hyreshusenhet ersatts med begreppet näringsfastighet. 
 Av punkt d) framgår att fastighetsskatten är 0,5 procent av taxe- ringsvärdet avseende industrienhet och elproduktionsenhet. Inte heller dessa fastigheter skulle enligt direktiven omfattas av den nya indelningen. Av tidigare redovisade skäl har valts att även beträffande andra fastighetsskattepliktiga fastigheter låta inkomst- skattelagens indelning gälla. Eftersom industrienheter och elpro- duktionsenheter alltid utgör näringsfastigheter anges det i den föreslagna lydelsen att fastighetsskatten är 0,5 procent för närings- fastigheter som vid fastighetstaxeringen betecknats industrienhet eller elproduktionsenhet. För att särskilja dessa fastigheter från andra näringsfastigheter som beskattas efter en annan procentsats har kopplingen till fastighetstaxeringslagens beteckningar behållits. 
 I andra stycket finns särskilda regler om nedsättning av fastig- hetsskatten helt eller delvis för nybyggda bostadsfastigheter. Reg- lerna gäller för småhusenheter, småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet samt bostadsdelen på hyreshusenheter. Om fas- tighetsskatt ska beräknas enligt olika grunder för skilda delar av fastigheten ska underlaget för beräkningen av fastighetsskatten för dessa delar utgöras av den del av värdet som belöper på respektive fastighetsdel. Vid en övergång till inkomstskattelagens indelning av fastigheter är det viktigt att dessa regler inte får en innehållsmässig förändring. Begreppen småhusenhet och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet ersätts med begreppet privatbostads- fastighet under förutsättning att de utgör privatbostad. För sådan fastighet eller del av fastighet beräknas nedsättningen på den del av taxeringsvärdet som avser byggnad och tomtmark om de olika delarna vid fastighetstaxeringen ingår i samma taxeringsenhet. Hyreshusenhet ersätts med näringsfastighet eftersom hyreshus vid inkomsttaxeringen alltid utgör näringsfastigheter. 
 543 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bostadshus på lantbruksenheter som är inrättade åt mellan tre och tio familjer, klassificeras som småhus vid fastighetstaxeringen. Det innebär att dessa byggnader omfattas av samma regler vid inkomsttaxeringen som övriga småhus. Av övergångsbestämmel- serna till fastighetsskattelagen framgår dock att vid tillämpningen av de särskilda reglerna om nedsättning av fastighetsskatten vid nybyggnation, ska dessa bostadshus betraktas som hyreshus. Det innebär att bostadsbyggnaden med tillhörande tomtmark omfattas av reglerna. 
 Vid inkomsttaxeringen utgör ett småhus antingen en privat- bostadsfastighet eller en näringsfastighet. Eftersom ett hyreshus vid inkomsttaxeringen alltid utgör en näringsfastighet måste reg- lerna om nedsättning av fastighetsskatten i denna del formuleras om. I den föreslagna lagtexten omfattas därför byggnader på en lantbruksenhet som är inrättade till bostäder åt mellan tre och tio familjer istället av hänvisningen till 2 kap. 13 § 3 inkomstskatte- lagen, där det anges att småhus med tillhörande tomtmark på lant- bruksenhet kan utgöra privatbostadsfastighet. Någon förändring ifråga om hur beräkningen av fastighetsskatten i detta sammanhang ska gå till är inte avsedd. 
 3 a § 
 I paragrafen finns bestämmelser om reduceringsbelopp för om- eller tillbyggnader. Bestämmelserna gäller endast för bostadsdelen på de fastigheter som vid fastighetstaxeringen betecknats hyreshus- enheter. Genom att regeln behandlar värderingsenheten bostäder omfattas inte kostnader för tomtmarken till bostäderna av reduk- tionen. Ändringarna i paragrafens första och tredje stycken är föran- ledda av förslaget att uttaget av fastighetsskatt ska baseras på inkomstskattelagens indelning av fastigheter. 
 544 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 4 
  
 Lagförslag 2 
 En alternativ lösning 
 Förslag till 
 lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt 
 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1984:1052) om statlig fas- 
  
 tighetsskatt skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 § 
 7 
  
 Fastighetsskatten utgör för varje beskattningsår 
  
 a) 1,0 procent av: 
  
 taxeringsvärdet eller, om 
  
 det 
  
 taxeringsvärdet eller, 
  
 om 
  
 det 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 i 2 a § avseende småhusenhet, 
  
 i 2 a § avseende småhusenhet, 
  
 om inte annat anges i b), 
  
 bostadsbyggnadsvärdet 
  
 och 
  
 bostadsbyggnadsvärdet 
  
 och 
  
 tomtmarksvärdet eller, om 
  
 det 
  
 tomtmarksvärdet eller, 
  
 om 
  
 det 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 är lägre, det underlag som avses 
  
 i 2 a § avseende småhus på lant- 
  
 i 2 a § avseende småhus på lant- 
  
 bruksenhet, 
  
 bruksenhet, om inte annat anges 
  
 i b,) 
  
 75 procent av marknadsvärdet avseende privatbostad i utlandet, 
  
 b) 0,5 procent av: 
  
 b) 0,5 procent av: 
  
 taxeringsvärdet eller, om det är 
  
 taxeringsvärdet eller, om det är 
  
 lägre, det underlag som avses i 2 a 
  
 lägre, 
  
 det underlag som 
  
 avses i 
  
 § avseende hyreshusenhet till den 
  
 2 a § avseende småhusenhet som 
  
 del det avser värderingsenhet för 
  
 utgör 
  
 näringsfastighet 
  
 enligt 
  
 bostäder, värderingsenhet för bo- 
  
 2 kap. 
  
 14 § 
  
 inkomstskattelagen 
  
 städer under uppförande, värde- 
  
 (1999:1229), 
  
 bostadsbyggnads- 
  
 ringsenhet avseende 
  
 tomtmark 
  
 värdet och tomtmarksvärdet eller, 
  
 som hör till dessa bostäder samt 
  
 om det är lägre, det underlag som 
  
 annan värderingsenhet 
  
 avseende 
  
 avses i 2 a § avseende småhus på 
  
 tomtmark som är obebyggd, 
  
 lantbruksenhet som utgör när- 
  
 ingsfastighet enligt 2 kap. 14 § 
  
 inkomstskattelagen, 
  
 c) 1,0 procent av: 
  
 c) 0,5 procent av: 
  
 taxeringsvärdet avseende hyres- 
  
 taxeringsvärdet eller, om det är 
  
 7  
 Senaste lydelse 2003:1203. 
 545 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2004:36 
  
 husenhet till den del det avser vär- deringsenhet för lokaler, värde- ringsenhet för lokaler under upp- förande och värderingsenhet avse- ende tomtmark som hör till dessa lokaler, 
  
 lägre, 
  
 det underlag som avses i 
  
 2 a § 
  
 avseende hyreshusenhet till 
  
 den del det avser värderingsenhet för bostäder, värderingsenhet för bostäder under uppförande, vär- deringsenhet avseende tomtmark som hör till dessa bostäder samt annan värderingsenhet avseende tomtmark som är obebyggd, 
  
 d) 0,5 procent av: 
  
 d) 1,0 procent av: 
  
 taxeringsvärdet 
  
 avseende in- 
  
 taxeringsvärdet 
  
 avseende hy- 
  
 dustrienhet och 
  
 elproduktions- 
  
 reshusenhet till den del det avser 
  
 enhet. 
  
 värderingsenhet för lokaler, vär- 
  
 deringsenhet 
  
 för 
  
 lokaler under 
  
 uppförande 
  
 och 
  
 värderingsenhet 
  
 avseende tomtmark som hör till 
  
 dessa lokaler, 
  
 e) 0,5 procent av: taxeringsvärdet avseende in- 
 dustrienhet och elproduktions- enhet. 
 Innehåller byggnaden på en fastighet, som är belägen i Sverige, bostäder och har byggnaden beräknat värdeår som utgör året före det fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxeringsåret, utgår dock ingen fastighetsskatt på bostadsdelen för det fastighetstaxe- ringsåret och de fyra följande kalenderåren och halv fastighetsskatt för de därpå följande fem kalenderåren enligt vad som närmare föreskrivs i femte stycket. Detsamma gäller färdigställd eller ombyggd sådan byggnad, för vilken värdeår inte har åsatts vid ny fastighetstaxering, men som skulle ha åsatts ett värdeår motsva- rande året före det fastighetstaxeringsår som föregått inkomsttaxe- ringsåret, om ny fastighetstaxering då hade företagits. 
 För fastighet, som avses i 2 kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229), skall fastighetens andel av taxeringsvärdet på annan samfällighet än sådan som avses i 6 kap. 6 § första stycket nämnda lag inräknas i underlaget för fastighetsskatten om samfälligheten utgör en särskild taxeringsenhet. 
 Har byggnad, som är avsedd för användning under hela året, på grund av eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte kunnat 
 546 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 4 
  
 utnyttjas under viss tid eller har i sådan byggnad för uthyrning avsedd lägenhet inte kunnat uthyras, får fastighetsskatten nedsättas med hänsyn till den omfattning, vari byggnaden inte kunnat använ- das eller uthyras. Har så varit fallet under endast kortare tid av beskattningsåret, skall någon nedsättning dock inte ske. 
 Om fastighetsskatt skall beräknas enligt olika grunder för skilda delar av fastigheten skall underlaget för beräkningen av fastighets- skatten för dessa delar utgöras av den del av värdet som belöper på respektive fastighetsdel. Den nedsättning av fastighetsskatten som föreskrivs i andra stycket skall såvitt avser småhusenhet beräknas på den del av taxeringsvärdet som belöper på värderingsenhet som avser småhuset med tillhörande tomtmark, om tomtmarken ingår i samma taxeringsenhet som småhuset. Detsamma gäller i tillämpliga delar småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet. För hyreshusenhet beräknas nedsättningen på den del av taxeringsvär- det som belöper på värderingsenhet som avser bostäder med tillhö- rande värderingsenhet tomtmark, om tomtmarken ingår i samma taxeringsenhet som hyreshuset. 
 Författningskommentar 
 Detta är ett alternativ till lagförslaget att låta uttaget av fastighets- skatt baseras på inkomstskattelagens indelning av fastigheter. Även detta lagförslag syftar till att minska asymmetrin i beskattningen av de boende inom en och samma upplåtelseform. Fördelen med detta förslag är att det inte alls krävs lika stora ingrepp i den nuvarande lagstiftningen. Resultatet blir ändå det samma. 
 I 3 § anges med vilken procentsats som fastighetsskatt skall tas ut på olika taxeringsenheter. Genom ett nytt innehåll i punkten b) kan man beträffande småhusenheter och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter särskilt ange att om dessa fastig- hetstyper utgör näringsfastigheter vid inkomsttaxeringen ska fastighetsskatt tas ut med 0,5 procent av skatteunderlaget. Föränd- ringen medför att nuvarande punkten b) blir punkten c) och att nuvarande punkten c) blir punkt d) samt att nuvarande punkten d) blir en ny punkt e). 
 547 
 Bilaga 5 
 Hushållen och fastighetsskatten 
 Fastighetsskatten i Sverige 
 I denna bilaga redovisas en statistisk bild av vilka slags hushåll det är som äger småhus för permanentboende och hur mycket hushål- len betalar i fastighetsskatt för dessa år 2003. 
 1  
 Eftersom både taxe- ringsvärde och andelen småhusägare varierar över landet delas Sverige in i sju regioner  
 (H-regioner). 
 2 
  
 Resultaten redovisas både för Sverige som helhet och för dessa regioner. Det är dock främst resultaten för hela Sverige som kommenteras. I allmänhet åter- kommer ungefär samma mönster i regionerna som för hela Sverige, om än på olika nivåer. 
 Av samtliga hushåll i Sverige är det 34 procent som betalar fas- tighetsskatt för permanent småhus. Andelen är lägst i den mest tätbefolkade regionen, Stockholms  
 H-region, 
  där det bara är 
  
 1 
  
 Uppgifterna utesluter alla hus som inte klassas som permanenta småhus, som fritidshus, hus i utlandet och hyreshus. 
  
 Med fastighetsskatt menas fastighetsskatt för permanenta småhus minus avdrag för begränsningsregeln. 
 I de fall hela hushållet karakteriseras efter en individ i hushållet är det hushålls- föreståndarens (den person vars personliga inkomst bäst överensstämmer med hushållets totala inkomst) egenskaper som bestämmer hushållet indelning. 
 Datan är från år 2001, men är framskriven till år 2003 med Statistiska centralbyråns mikro- simuleringsmodell FASIT. 
  
 2 
  
 Dessa är: 
  
 H1 Stockholm – Stockholm/Södertälje  
 A-region. 
  
 H8 Göteborg – Göteborgs  
 A-region. 
  
 H9 Malmö – Malmö/Lund/Trelleborgs  
 A-region 
  (Vid samredovisning av region 8 och 9 används koden 2.). 
 H3 Större städer – Kommuner med mer än 90 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum (med kommuncentrum avses den folkrikaste församlingen i kommunen). H4 Södra mellanbygden – Kommuner med mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum samt med mer än 300 000 invånare inom 100 km radie från samma punkt. 
 H5 Norra tätbygden - Kommuner med mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum samt med mindre än 300 000 invånare inom 100 km radie från samma punkt. 
 H6 Norra glesbygden - Kommuner med mindre än 27 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum. 
 549 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2004:36 
  
 21 procent av hushållen som äger ett småhus. Andelen hushåll som äger ett hem ökar med avtagande befolkningstäthet och är störst i norra glesbygden, där 51 procent äger ett småhus. 
 Taxeringsvärdena, och därmed även fastighetsskatten, varierar mellan regionerna, men på motsatt sätt i förhållande till andelen småhusägare. I Sverige som helhet betalar de som äger ett perma- nent småhus i genomsnitt 6 700 kronor i fastighetsskatt för detta. I Stockholms  
 H-region 
  betalas de högsta fastighetsskatterna, i genomsnitt 13 100 kronor, därefter följer Göteborgs och Malmös  
 H-regioner. 
  De lägsta fastighetsskatterna betalas i norra glesbyg- den, i genomsnitt 2 800 kronor. 
 Antal som betalar fastighetsskatt för permanenta småhus 
 Det är inte slumpen som avgör vilka hushåll som äger ett perma- nent småhus och därmed betalar fastighetsskatt för detta. Både behov och inkomster varierar över livscykeln, vilket innebär att det relativa antalet som äger småhus varierar. 
 I tabell 1 redovisas hur stor andel av hushållen i olika åldersgrup- per som äger småhus. Andelen hushåll som äger ett småhus varierar kraftigt mellan olika åldersgrupper. Få unga hushåll äger småhus. Andelen som äger småhus ökar sedan till pensionsåldern, varefter andelen som äger småhus avtar igen. 
 Om hushållen delas in efter hushållens sammansättning visar det sig att andelen hushåll som äger småhus varierar starkt beroende på dess sammansättning. Samboende äger småhus i större utsträckning än ensamstående. Det är också vanligare att hushåll med barn äger småhus än hushåll utan barn. Ensamstående pensionärshushåll äger småhus i större utsträckning än ensamstående under 65 år, medan samboende pensionärshushåll äger småhus i lägre omfattning än motsvarande hushåll under 65 år. Resultaten visas i tabell 2. 
 550 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 5 
  
 Tabell 1.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och ålder, andel som äger permanent småhus 
  
 Ålder 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 städer 
  
 mellan- 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 bygden 
  
 -24 
  år 
  
 1 
  
 0 
  
 1 
  
 - 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 7 
  
 25-34 
  år 
  
 21 
  
 9 
  
 12 
  
 19 
  
 25 
  
 33 
  
 39 
  
 33 
  
 35-44 
  år 
  
 42 
  
 24 
  
 33 
  
 33 
  
 47 
  
 52 
  
 59 
  
 65 
  
 45-54 
  år 
  
 50 
  
 32 
  
 40 
  
 34 
  
 54 
  
 65 
  
 58 
  
 69 
  
 55-64 
  år 
  
 53 
  
 41 
  
 49 
  
 37 
  
 56 
  
 60 
  
 70 
  
 70 
  
 65-74 
  år 
  
 46 
  
 26 
  
 47 
  
 39 
  
 44 
  
 61 
  
 59 
  
 60 
  
 75-84 
  år 
  
 29 
  
 18 
  
 23 
  
 19 
  
 28 
  
 37 
  
 28 
  
 47 
  
 85- år 
  
 15 
  
 10 
  
 12 
  
 7 
  
 13 
  
 21 
  
 21 
  
 23 
  
 Samtliga 
  
 34 
  
 21 
  
 27 
  
 25 
  
 36 
  
 45 
  
 46 
  
 51 
  
 Källa: Beräkningar från HEK. 
  
 Tabell 2.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och hushållets sam- mansättning, andel som äger permanent småhus 
  
 Hushållets 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 samman- 
  
 städer 
  
 mellan 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 sättning 
  
 bygden 
  
 Under 65 år 
  
 Ensamstående 
  
 13 
  
 8 
  
 8 
  
 12 
  
 15 
  
 18 
  
 20 
  
 27 
  
 utan barn 
  
 Ensamstående 
  
 26 
  
 16 
  
 20 
  
 25 
  
 24 
  
 37 
  
 46 
  
 44 
  
 med barn 
  
 Samboende 
  
 58 
  
 42 
  
 48 
  
 45 
  
 58 
  
 73 
  
 75 
  
 77 
  
 utan barn 
  
 Samboende 
  
 66 
  
 46 
  
 59 
  
 55 
  
 68 
  
 78 
  
 80 
  
 84 
  
 med barn 
  
 Pensionärs- 
  
 hushåll 
  
 Ensamstående 
  
 22 
  
 11 
  
 20 
  
 14 
  
 19 
  
 31 
  
 25 
  
 35 
  
 Samboende 
  
 55 
  
 39 
  
 49 
  
 44 
  
 56 
  
 63 
  
 67 
  
 69 
  
 Samtliga 
  
 34 
  
 21 
  
 27 
  
 25 
  
 36 
  
 45 
  
 46 
  
 51 
  
 Källa: Beräkningar från HEK 
 551 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2004:36 
  
 Om hushållen delas in efter socioekonomiska grupper, som i tabell 3, visar resultaten att arbetare och lägre tjänstemän äger småhus i ungefär samma omfattning, medan det är vanligare att tjänstemän i mellanställning och högre tjänstemän äger småhus. Det är också ganska vanligt att företagare och jordbrukare äger småhus. De grupper där det är minst vanligt att hushållet äger småhus är i pensionärshushåll och gruppen övriga hushåll. 
 Om hushållen delas in efter inkomststandard 
 3  
 i inkomstdeciler 
 4  
 visar det sig att andelen som äger småhus stiger med ökande inkomst. Andelen ökar från att 10 procent äger småhus i decil 1 till att mer än hälften av hushållen, 55 procent, äger småhus i decil 10. Se resultaten i tabell 4. 
  
 3 
  
 Med inkomststandard menas summan av marknadsinkomster och positiva transfereringar minus skatter och negativa transfereringar. Denna summa divideras med en ekvivalensskala, som är ett mått på hushållets försörjningsbörda, för att få fram inkomststandarden. Här används den konsumtionsenhetsskala som Socialstyrelsen rekommenderar vid beräkning av socialbidrag, vilket innebär att en ensamstående vuxen får en konsumtionsvikt på 1,16, ett samboende par har vikten 1,92, varje tillkommande barn  
  
 0-3 
  år har vikten 0,56, varje till- kommande barn  
 4-10 
  år har vikten 0,66, varje tillkommande barn  
 11-17 
  år 0,76 och varje ytterligare tillkommande vuxen 0,96. 
 Ett exempel. Två hushåll, ett med en ensamstående person och en barnfamilj bestående av ett sammanboende par med tre barn, 2, 7 och 13 år gamla, jämförs. Den ensamstående har en disponibel inkomst på 200 000 kronor, medan barnfamiljen har en disponibel inkomst på 
  
 500 
  
 000 kronor. Barnfamiljens disponibla inkomst är 1,5 gånger så hög som den ensamstå- ende. Detta säger dock inte så mycket om hushållens ekonomiska situation, eftersom för- sörjningsbördan för barnfamiljen är större än för den ensamstående. För att göra en mer rättvisande jämförelse används en. konsumtionsenhetsskala, där varje person i hushållet får en schabloniserad vikt beroende på hur mycket personen antas konsumera. Används Social- styrelsens konsumtionsenhetsskala har den ensamstående personen i exemplet ett konsum- tionsutrymme på 174 414 kronor (200 000/1,16) och varje person i barnfamiljen ett konsumtionsutrymme på 128 205 kronor (500 000/3,9). Den ensamstående personen har med detta mått alltså en högre inkomststandard än barnfamiljen, trots en lägre inkomst. 
  
 4 
  
 Befolkningen delas in i tio lika stora grupper med stigande inkomststandard. I decil 1 ingår de 10 procent av hushållen med lägst inkomststandard, i decil 2 ingår de 10 procenten av hushållen med näst lägst inkomststandard osv. till decil 10 där de 10 procenten av hushållen med högst inkomststandard återfinns. I percentil 95 återfinns de fem procenten av hushållen med högst inkomststandard. 
  
 552 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 5 
  
 Tabell 3.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och socioekonomisk grupp, andel som äger permanent småhus 
  
 Socioekonomisk 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 grupp 
  
 städer 
  
 mellan 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 bygden 
  
 Ej facklärda 
  
 arbetare 
  
 33 
  
 8 
  
 20 
  
 24 
  
 35 
  
 43 
  
 51 
  
 54 
  
 Facklärda 
  
 arbetare 
  
 41 
  
 25 
  
 27 
  
 32 
  
 39 
  
 54 
  
 55 
  
 60 
  
 Lägre 
  
 tjänstemän 
  
 39 
  
 20 
  
 28 
  
 26 
  
 50 
  
 55 
  
 45 
  
 56 
  
 Tjänstemän i 
  
 mellanställning 
  
 48 
  
 31 
  
 39 
  
 54 
  
 52 
  
 65 
  
 56 
  
 80 
  
 Högre 
  
 tjänstemän 
  
 52 
  
 40 
  
 48 
  
 39 
  
 58 
  
 73 
  
 58 
  
 74 
  
 Företagare 
  
 63 
  
 40 
  
 49 
  
 37 
  
 67 
  
 77 
  
 94 
  
 87 
  
 Pensionärer 
  
 32 
  
 18 
  
 29 
  
 23 
  
 30 
  
 42 
  
 37 
  
 46 
  
 Övriga 
  
 10 
  
 6 
  
 5 
  
 6 
  
 12 
  
 13 
  
 22 
  
 18 
  
 Ej klassificerade 
  
 35 
  
 21 
  
 28 
  
 27 
  
 40 
  
 47 
  
 49 
  
 58 
  
 Samtliga 
  
 34 
  
 21 
  
 27 
  
 25 
  
 36 
  
 45 
  
 46 
  
 51 
  
 Källa: Beräkningar från HEK. 
  
 Tabell 4.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och inkomststan- dard, andel som äger permanent småhus 
  
 Inkomst- 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 standard, 
  
 städer 
  
 mellan 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 deciler 
  
 bygden 
  
 Decil 1 
  
 10 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 11 
  
 16 
  
 22 
  
 18 
  
 Decil 2 
  
 22 
  
 12 
  
 11 
  
 8 
  
 20 
  
 31 
  
 34 
  
 42 
  
 Decil 3 
  
 23 
  
 8 
  
 15 
  
 12 
  
 23 
  
 33 
  
 29 
  
 40 
  
 Decil 4 
  
 26 
  
 9 
  
 20 
  
 16 
  
 23 
  
 40 
  
 38 
  
 48 
  
 Decil 5 
  
 33 
  
 13 
  
 18 
  
 26 
  
 36 
  
 45 
  
 49 
  
 53 
  
 Decil 6 
  
 42 
  
 21 
  
 33 
  
 33 
  
 44 
  
 54 
  
 58 
  
 56 
  
 Decil 7 
  
 41 
  
 23 
  
 38 
  
 31 
  
 43 
  
 56 
  
 49 
  
 62 
  
 Decil 8 
  
 45 
  
 27 
  
 39 
  
 41 
  
 47 
  
 60 
  
 59 
  
 66 
  
 Decil 9 
  
 47 
  
 30 
  
 40 
  
 46 
  
 52 
  
 59 
  
 56 
  
 80 
  
 Decil 10 
  
 55 
  
 39 
  
 46 
  
 55 
  
 68 
  
 72 
  
 82 
  
 68 
  
 Percentil 95 
  
 59 
  
 44 
  
 59 
  
 61 
  
 71 
  
 81 
  
 95 
  
 48 
  
 Samtliga 
  
 34 
  
 21 
  
 27 
  
 25 
  
 36 
  
 45 
  
 46 
  
 51 
  
 Källa: Beräkningar från HEK 
  
 553 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2004:36 
  
 Inbetalad fastighetsskatt 
 Det är inte bara andelen hushåll som äger småhus som varierar mellan olika grupper av hushåll. Även taxeringsvärdena, och där- med även fastighetsskatten, för de som äger småhus varierar syste- matiskt mellan olika hushållstyper. 
 Om hushållen delas in i åldersgrupper visar resultaten att den inbetalade fastighetsskatten varierar med hushållets ålder. Skatten ökar upp till åldersgruppen  
 45–54 
  år och ligger på samma nivå i åldersgruppen  
 55–64 
  år. Därefter går nivån på den inbetalda fastig- hetsskatten ner. Se tabell 5. 
 Om hushållen delas in efter hushållens sammansättning visar det sig att gifta och sammanboende i genomsnitt betalar mer i fastig- hetsskatt än ensamstående och att hushåll med barn bor i hus med högre taxeringsvärden än hushåll utan barn. Pensionärshushåll betalar i genomsnitt något mindre i fastighetsskatt än motsvarande hushållstyp under 65 år. Se tabell 6. 
  
 Tabell 5.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och ålder, genom- snittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighetsskatt 
  
 Ålder 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 städer 
  
 mellan- 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 bygden 
  
 -24 
  år 
  
 2 500 
  
 7 800 
  
 7 400 
  
 - 
  
 3 200 
  
 2 300 
  
 1 000 
  
 800 
  
 25-34 
  år 
  
 5 100 
  
 8 800 
  
 6 400 
  
 5 600 
  
 4 900 
  
 3 800 
  
 3 500 
  
 2 500 
  
 35-44 
  år 
  
 6 900 
  
 12 900 
  
 9 100 
  
 9 100 
  
 6 300 
  
 5 100 
  
 3 900 
  
 3 100 
  
 45-54 
  år 
  
 7 500 
  
 14 200 
  
 10 100 
  
 10 600 
  
 6 800 
  
 5 500 
  
 4 300 
  
 3 000 
  
 55-64 
  år 
  
 7 500 
  
 14 100 
  
 10 200 
  
 10 800 
  
 6 600 
  
 5 100 
  
 4 600 
  
 2 900 
  
 65-74 
  år 
  
 6 500 
  
 14 400 
  
 10 000 
  
 9 500 
  
 6 400 
  
 4 300 
  
 3 700 
  
 3 200 
  
 75-84 
  år 
  
 5 300 
  
 11 700 
  
 7 800 
  
 9 300 
  
 5 200 
  
 3 600 
  
 3 200 
  
 2 400 
  
 85- år 
  
 4 000 
  
 6 100 
  
 9 400 
  
 3 400 
  
 4 100 
  
 3 100 
  
 2 600 
  
 1 900 
  
 Samtliga 
  
 6 700 
  
 13 100 
  
 9 400 
  
 9 200 
  
 6 200 
  
 4 700 
  
 4 000 
  
 2 800 
  
 Källa: Beräkningar från HEK. 
 554 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 5 
  
 Tabell 6.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och hushållstyp, genomsnittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighetsskatt 
  
 Hushållets 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 samman- 
  
 städer 
  
 mellan 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 sättning 
  
 bygden 
  
 Under 65 år 
  
 Ensamstående 
  
 utan barn 
  
 4 800 
  
 8 700 
  
 6 600 
  
 6 100 
  
 4 100 
  
 3 600 
  
 3 200 
  
 2 100 
  
 Ensamstående 
  
 med barn 
  
 5 000 
  
 7 500 
  
 6 300 
  
 5 500 
  
 5 300 
  
 3 600 
  
 3 300 
  
 2 800 
  
 Samboende 
  
 utan barn 
  
 7 700 
  
 14 600 
  
 10 400 
  
 11 000 
  
 6 700 
  
 5 700 
  
 4 600 
  
 3 300 
  
 Samboende 
  
 med barn 
  
 7 800 
  
 15 300 
  
 10 300 
  
 10 800 
  
 7 200 
  
 5 300 
  
 4 300 
  
 3 100 
  
 Pensionärs- 
  
 hushåll 
  
 Ensamstående 
  
 4 300 
  
 8 800 
  
 7 000 
  
 6 400 
  
 4 300 
  
 3 100 
  
 2 100 
  
 2 500 
  
 Samboende 
  
 7 100 
  
 15 000 
  
 10 800 
  
 10 800 
  
 6 800 
  
 4 600 
  
 4 400 
  
 3 000 
  
 Samtliga 
  
 6 700 
  
 13 100 
  
 9 400 
  
 9 200 
  
 6 200 
  
 4 700 
  
 4 000 
  
 2 800 
  
 Källa: Beräkningar från HEK. 
 Om hushållen delas in efter socioekonomisk grupp, som i tabell 7, visar det sig tjänstemän i allmänhet betalar mer i fastighetsskatt än arbetare och att högre tjänstemän betalar mer i fastighetsskatt än tjänstemän i mellanställning som i sin tur betalar mer i fastighets- skatt än lägre tjänstemän. Pensionärshushållen betalar i genomsnitt mindre fastighetsskatt än den övriga befolkningen, liksom den genomsnittlige företagaren. 
 Om hushållen delas in efter inkomststandard visar resultaten att den genomsnittliga fastighetsskatten stiger med ökad inkomststan- dard. Det är först i decil 8 som fastighetsskatten överstiger medel- talet för samtliga som äger småhus. Detta framgår av tabell 8. 
 555 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2004:36 
  
 Tabell 7.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och socioekonomisk grupp, genomsnittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighets- skatt 
  
 Socioekonomisk 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 grupp 
  
 städer 
  
 mellan- 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 bygden 
  
 Ej facklärda 
  
 arbetare 
  
 4 900 
  
 10 900 
  
 7 600 
  
 7 700 
  
 5 100 
  
 4 400 
  
 3 400 
  
 2 500 
  
 Facklärda 
  
 arbetare 
  
 5 400 
  
 10 400 
  
 7 500 
  
 7 900 
  
 5 600 
  
 4 200 
  
 3 500 
  
 3 000 
  
 Lägre 
  
 tjänstemän 
  
 6 800 
  
 11 300 
  
 9 800 
  
 7 800 
  
 6 500 
  
 5 100 
  
 4 400 
  
 3 000 
  
 Tjänstemän i 
  
 mellanställning 
  
 8 100 
  
 13 500 
  
 9 500 
  
 11 600 
  
 7 100 
  
 6 100 
  
 4 600 
  
 3 100 
  
 Högre 
  
 tjänstemän 
  
 9 700 
  
 16 100 
  
 11 200 
  
 10 700 
  
 8 100 
  
 6 200 
  
 5 700 
  
 3 400 
  
 Företagare 
  
 6 500 
  
 12 500 
  
 9 600 
  
 9 600 
  
 6 100 
  
 4 800 
  
 3 900 
  
 2 900 
  
 Pensionärer 
  
 5 600 
  
 11 800 
  
 9 200 
  
 8 600 
  
 5 600 
  
 3 900 
  
 3 200 
  
 2 500 
  
 Övriga 
  
 5 000 
  
 8 900 
  
 8 400 
  
 6 700 
  
 4 800 
  
 3 900 
  
 3 800 
  
 2 500 
  
 Ej 
  
 klassificerade 
  
 7 200 
  
 13 700 
  
 9 400 
  
 8 600 
  
 6 200 
  
 5 000 
  
 4 400 
  
 3 100 
  
 Samtliga 
  
 6 700 
  
 13 100 
  
 9 400 
  
 9 200 
  
 6 200 
  
 4 700 
  
 4 000 
  
 2 800 
  
 Källa: Beräkningar från HEK. 
 556 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 5 
  
 Tabell 8.  
 Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  och inkomststan- dard, genomsnittlig fastighetsskatt för de som betalar fastighets- skatt 
  
 Inkomst- 
  
 Sverige 
  
 Stockholm 
  
 Göteborg 
  
 Malmö 
  
 Större 
  
 Södra 
  
 Norra 
  
 Norra 
  
 standard, 
  
 städer 
  
 mellan- 
  
 tätbygden 
  
 glesbygden 
  
 deciler 
  
 bygden 
  
 Decil 1 
  
 3 200 
  
 7 900 
  
 3 100 
  
 2 800 
  
 3 000 
  
 2 800 
  
 2 700 
  
 1 900 
  
 Decil 2 
  
 3 900 
  
 7 700 
  
 6 500 
  
 5 600 
  
 3 800 
  
 3 100 
  
 2 500 
  
 3 000 
  
 Decil 3 
  
 4 500 
  
 7 200 
  
 6 300 
  
 5 200 
  
 5 000 
  
 4 000 
  
 3 000 
  
 2 800 
  
 Decil 4 
  
 5 100 
  
 9 300 
  
 6 800 
  
 6 500 
  
 5 800 
  
 4 500 
  
 3 600 
  
 2 300 
  
 Decil 5 
  
 5 600 
  
 10 300 
  
 8 600 
  
 9 800 
  
 5 700 
  
 4 500 
  
 3 500 
  
 2 300 
  
 Decil 6 
  
 6 200 
  
 11 900 
  
 9 400 
  
 8 600 
  
 6 100 
  
 4 600 
  
 4 400 
  
 2 400 
  
 Decil 7 
  
 6 500 
  
 12 500 
  
 8 700 
  
 8 300 
  
 5 900 
  
 5 000 
  
 3 600 
  
 3 000 
  
 Decil 8 
  
 7 300 
  
 13 100 
  
 9 800 
  
 9 100 
  
 6 900 
  
 5 200 
  
 4 100 
  
 3 200 
  
 Decil 9 
  
 7 800 
  
 13 300 
  
 10 900 
  
 10 400 
  
 6 500 
  
 5 300 
  
 5 200 
  
 3 600 
  
 Decil 10 
  
 10 200 
  
 15 900 
  
 11 800 
  
 12 600 
  
 8 100 
  
 6 300 
  
 5 400 
  
 3 700 
  
 Percentil 95 
  
 11 500 
  
 16 600 
  
 12 500 
  
 13 200 
  
 8 800 
  
 6 800 
  
 5 100 
  
 5 400 
  
 Samtliga 
  
 6 700 
  
 13 100 
  
 9 400 
  
 9 200 
  
 6 200 
  
 4 700 
  
 4 000 
  
 2 800 
  
 Källa: Beräkningar från HEK 
 Sammanfattning 
 Resultaten i denna beskrivning av hur stor andel av olika typer av hushåll som betalar fastighetsskatt för permanenta småhus samt hur mycket de betalar visar att både ägande och fastighetsskatt varierar mellan olika hushållstyper och mellan olika delar av landet. De regionala skillnaderna, både vad gäller andelen som äger ett småhus och den genomsnittliga fastighetsskatten, är stora. 
 Andelen hushåll som betalar fastighetsskatt för permanenta småhus är lägst i Stockholms  
 H-region, 
  där cirka 20 procent av hushållen äger ett småhus. Andelen hushåll som äger småhus ökar med avtagande befolkningstäthet. I  
 H-regionen 
  norra glesbygden betalar ungefär hälften av hushållen fastighetsskatt. 
 Förhållandet är det motsatta vad gäller nivån på den genomsnitt- liga fastighetsskatten. De  
 H-regioner 
  där andelen småhusägare är lägst har högst fastighetsskatt och vice versa. I Stockholms H- region är det genomsnittliga fastighetsskatten för permanenta små- hus 13 100 kronor, medan den är 2 800 kronor i  
 H-regionen 
  norra glesbygden. 
 557 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2004:36 
  
 Fastighetsskatten varierar inte bara efter regioner, utan också efter egenskaper hos hushållen. När hushållen delas in efter ålder, hushållets sammansättning, socioekonomiska grupper och in- komststandard finner man ett tydligt mönster. I allmänhet har de grupper där en stor andel äger småhus också höga taxeringsvärden. 
 När befolkningen delas in i åldersgrupper syns ett tydligt livscy- kelmönster. Relativt få unga hushåll äger ett småhus. Andelen som äger ett småhus ökar sedan fram till pensionsåldern, för att därefter avta. Taxeringsvärdena, och därmed också fastighetsskatten, följer samma mönster. De är låga för yngre människor, högst i medel- åldern och återigen – i genomsnitt – lägre för pensionärshushållen. 
 Om befolkningen delas in efter hushållets sammansättning visar det sig inte oväntat att samboende äger småhus i större utsträck- ning än ensamstående och att andelen som äger småhus ökar om det finns barn i hushållet. Detsamma gäller för taxeringsvärdena. Pensionärshushåll har i genomsnitt lägre taxeringsvärden än mot- svarande hushåll under 65 år med samma egenskaper. 
 Om hushållen delas upp efter socioekonomisk grupp eller in- komststandard visar resultaten att ju högre inkomststandard, hus- hållet har, desto fler äger småhus och desto högre är de genom- snittliga taxeringsvärdena för de hushåll som äger småhus. Detsamma gäller om hushållen delas in efter socioekonomisk indelning, där tjänstemän äger småhus i högre utsträckning än arbetare. 
 Resultaten visar också att både andelen som äger småhus och de genomsnittliga taxeringsvärdena varierar systematiskt med hushål- lens egenskaper. Detta förhållande gäller såväl i hela Sverige som i de olika regionerna, men nivån på andelen småhusägare och storle- Nicholson på taxeringsvärdena till stor del beror på vilken region hushål- let bor i. 
 558 
 Bilaga 6 
 Hushållen och förmögenhetsskatten 
 Förmögenhetsskatten i Sverige 
 Denna bilaga ger en överblick över vilka hushåll som innehar beskattade förmögenheter, dvs. ensamstående med skattepliktiga tillgångar värderade till mer än 1,5 miljoner kronor och samtaxe- rade med skattepliktiga tillgångar värderade till mer än 2,0 miljoner kronor. Uppgifterna gäller år 2003. 
 1 
  
 Det är hela tiden den skattepliktiga förmögenheten som redo- visas. Tillgångarna värderas efter de regler som gäller i skattelag- stiftningen, och de tillgångar som inte är skattepliktiga redovisas inte. Detta ger en överblick av hur de skattepliktiga förmö- genheterna är fördelade och vilka egenskaper som utmärker de hushåll som betalar förmögenhetsskatt. 
 Sammanställningen visar att cirka 181 000 hushåll betalade förmögenhetsskatt år 2003. Nettoförmögenheten (tillgångar minus 
  
 skulder) 
  
 i 
  
 dessa 
  
 hushåll var i genomsnitt värderade 
  
 till 
  
 cirka 3,6 miljoner 
  
 kronor och de betalade i genomsnitt 
  
 cirka 
  
 24 700 kronor var 
  
 i förmögenhetsskatt. Några få höga värden 
  
 ökade 
  
 dock 
  
 medelvärdet kraftigt, medianvärdet var 
  
 cirka 
  
 10 300 kronor. De sammanlagda intäkterna till beräknas till cirka 4,5 miljarder kronor. 
 Hushållens tillgångar varierar kraftigt i värde. En majoritet av hushållen – cirka 112 000 hushåll – har en skattepliktig förmögen- het under tre miljoner kronor. En liten minoritet – totalt cirka 4 000 hushåll – har en skattepliktig förmögenhet värderad till över 10 miljoner kronor. Tabell 1 visar antalet hushåll med skattepliktig förmögenhet efter den beskattningsbara förmögenhetens storlek. 
  
 1  
 I de fall hela hushållet karakteriseras efter en individ i hushållet är det hushållsförestånda- rens (den person vars personliga inkomst bäst överensstämmer med hushållets totala inkomst) egenskaper som bestämmer hushållet indelning. 
 Datan är från år 2001, men är framskriven till år 2003 med Statistiska centralbyråns mikro- simuleringsmodell FASIT. 
 559 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2004:36 
  
 Tabell 1. Antal hushåll och inbetalad förmögenhetsskatt. Hushållen uppdelade efter beskattningsbar förmögenhet 
  
 Beskattnings- 
  
 Antal hushåll 
  
 Medeltal 
  
 Median 
  
 Inbetalad 
  
 bar förmögen- 
  
 förmögenhets- 
  
 het, mnkr 
  
 skatt, mnkr 
  
 -0,5 
  
 76 
  
 3 100 
  
 3 100 
  
 200 
  
 0,5-1,0 
  
 35 
  
 10 900 
  
 10 800 
  
 400 
  
 1,0-2,0 
  
 35 
  
 20 800 
  
 20 200 
  
 700 
  
 2,0-3,0 
  
 13 
  
 35 600 
  
 35 000 
  
 500 
  
 3,0-5,0 
  
 12 
  
 54 800 
  
 54 200 
  
 600 
  
 5,0-10,0 
  
 7 
  
 94 500 
  
 90 200 
  
 700 
  
 10,0- 
  
 4 
  
 342 700 
  
 205 200 
  
 1 400 
  
 Totalt 
  
 181 
  
 24 700 
  
 10 300 
  
 4 500 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 Förmögenheterna kan delas upp i olika tillgångsslag. I denna över- sikt delas dessa upp i småhus för permanentboende, fritidshus etc., bankmedel, aktier, övriga tillgångar och skulder. 
 2  
 Statistiken visar sig att sammansättningen av tillgångar och skulder för de hushåll vars förmögenheter beskattas till 26 procent består av småhus för permanentboende, 5 procent fritidshus, 28 procent bankmedel, 36 procent aktier, medan övriga tillgångar utgör 15 procent. De sammanlagda skulderna minskar förmögenheterna med 10 procent. 
 I tabell 2 redovisas de beskattningsbara tillgångarnas samman- sättning för hushållen efter storleken på den beskattningsbara för- mögenheten. De olika tillgångsslagen varierar mellan de olika grup- perna. Andelen småhus minskar ju större hushållets beskattnings- bara förmögenhet är, medan det motsatta gäller för tillgångsslagen aktier och övriga tillgångar. 
  
 2  
 Småhus för permanentboende omfattar småhusenheter för permanentboende och jord- bruksfastigheter inklusive tomtmark. 
 Fritidshus etc. omfattar småhusenheter för fritidsboende och fastigheter i utlandet inklu- sive tomtmark. 
 Bankmedel omfattar bankmedel, räntebärande värdepapper, räntefonder och premie- obligationer. 
 Aktier omfattar aktier på A-  
 O-listorna, 
  aktiefonder, optioner och förmögenhetsskatte- pliktiga försäkringar. 
 Övriga tillgångar är en restpost som uppstår när SCB jämför taxerad förmögenhet från självdeklarationen med motsvarande belopp från registerdata. Det kan vara frågan om onoterade aktier, bostadsrätter, bilar, båtar eller andra tillgångar. 
 560 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 6 
  
 Tabell 2. De beskattade förmögenheternas sammansättning efter förmögenhetens storlek 
  
 Beskattningsbar 
  
 Småhus 
  
 Fritidshus etc. 
  
 Bankmedel 
  
 Aktier 
  
 Övriga 
  
 Skulder 
  
 förmögenhet, mnkr 
  
 tillgångar 
  
 -0,5 
  
 38 
  
 7 
  
 30 
  
 28 
  
 8 
  
 -12 
  
 0,5-1,0 
  
 34 
  
 6 
  
 29 
  
 32 
  
 8 
  
 Young 
  
 1,0-2,0 
  
 31 
  
 6 
  
 28 
  
 35 
  
 10 
  
 -8 
  
 2,0-3,0 
  
 28 
  
 5 
  
 27 
  
 36 
  
 12 
  
 Young 
  
 3,0-5,0 
  
 21 
  
 5 
  
 28 
  
 39 
  
 16 
  
 Young 
  
 5,0-10,0 
  
 15 
  
 5 
  
 28 
  
 44 
  
 17 
  
 -8 
  
 10,0- 
  
 6 
  
 2 
  
 23 
  
 44 
  
 31 
  
 -6 
  
 Totalt 
  
 26 
  
 5 
  
 28 
  
 36 
  
 15 
  
 Young 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 Delas hushållen upp efter hushållsföreståndarens ålder syns ett tydligt livscykelmönster, vilket redovisas i tabell 3 och tabell 4. Ett litet antal av de yngre hushållen redovisar en beskattningsbar för- mögenhet över fribeloppet. Antalet stiger sedan med åldern och är som högst mellan 55 och 64 års ålder för att därefter avta. 
 Antalet hushåll i de yngsta åldersklasserna som redovisar förmö- genhet är så pass få att inga säkra slutsatser kan dras. I de övriga åldersgrupperna visar det sig att både andelen fastigheter och övriga tillgångar sjunker ju äldre hushållet blir, medan det motsatta gäller för finansiella tillgångar (bankmedel och aktier). Andelen skulder i förmögenheten sjunker också ju äldre hushållen blir. 
 561 
 Bilaga 6 SOU 2004:36 
 Tabell 3. Hushållen uppdelade efter ålder 
  
 Ålder 
  
 Antal hushåll 
  
 Antal hushåll som 
  
 Medeltal 
  
 Median 
  
 Inbetalad 
  
 totalt, tusental 
  
 betalar förmögen- 
  
 förmögenhets- 
  
 hetsskatt, tusental 
  
 skatt, mnkr 
  
 -24 
  år 
  
 698 
  
 1 
  
 69 700 
  
 5 600 
  
 0 
  
 25-34 
  år 
  
 1 050 
  
 3 
  
 53 400 
  
 9 600 
  
 200 
  
 35-44 
  år 
  
 906 
  
 13 
  
 26 700 
  
 8 400 
  
 300 
  
 45-54 
  år 
  
 863 
  
 29 
  
 26 800 
  
 9 900 
  
 800 
  
 55-64 
  år 
  
 776 
  
 52 
  
 24 700 
  
 10 900 
  
 1 300 
  
 65-74 
  år 
  
 546 
  
 40 
  
 22 000 
  
 10 700 
  
 900 
  
 75-84 
  år 
  
 500 
  
 33 
  
 22 300 
  
 10 000 
  
 700 
  
 85- år 
  
 236 
  
 11 
  
 22 600 
  
 10 500 
  
 200 
  
 Samtliga 
  
 5 575 
  
 181 
  
 24 700 
  
 10 300 
  
 4 500 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 Tabell 4. De beskattade förmögenheternas sammansättning förde- lat över åldersgrupper 
  
 Ålder 
  
 Småhus 
  
 Fritidshus etc. 
  
 Bankmedel 
  
 Aktier 
  
 Övriga 
  
 Skulder 
  
 tillgångar 
  
 -24 
  år 
  
 2 
  
 0 
  
 19 
  
 70 
  
 10 
  
 -1 
  
 25-34 
  år 
  
 11 
  
 3 
  
 29 
  
 47 
  
 16 
  
 -6 
  
 35-44 
  år 
  
 32 
  
 6 
  
 25 
  
 32 
  
 21 
  
 -16 
  
 45-54 
  år 
  
 31 
  
 6 
  
 26 
  
 31 
  
 21 
  
 -15 
  
 55-64 
  år 
  
 29 
  
 7 
  
 26 
  
 34 
  
 16 
  
 -10 
  
 65-74 
  år 
  
 24 
  
 5 
  
 28 
  
 37 
  
 12 
  
 -6 
  
 75-84 
  år 
  
 21 
  
 4 
  
 31 
  
 40 
  
 8 
  
 -4 
  
 85- år 
  
 15 
  
 3 
  
 35 
  
 41 
  
 8 
  
 -2 
  
 Samtliga 
  
 26 
  
 5 
  
 28 
  
 36 
  
 15 
  
 Young 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 Om hushållen delas upp efter hushållens sammansättning, som i tabell 5, visar statistiken att av de hushåll som har en beskattnings- bar förmögenhet har samboende i genomsnitt en högre förmögen- het än ensamstående i övrigt jämförbara hushållssituationer. Det är också en större andel av de samboende som redovisar en förmö- genhet än det är av de ensamstående. Den grupp där störst andel redovisar en skattepliktig förmögenhet är samboende pensionärer. 
 562 
 SOU 2004:36 Bilaga 6 
 Tabell 5. Hushållen uppdelade efter hushållens sammansättning 
  
 Hushållstyp 
  
 Antal hushåll 
  
 Antal hushåll som 
  
 Medeltal 
  
 Median 
  
 Inbetalad 
  
 totalt, tusental 
  
 betalar förmögen- 
  
 förmögenhets- 
  
 hetsskatt, tusental 
  
 skatt, mnkr 
  
 Under 65 år 
  
 Ensamstående 
  
 2 619 
  
 35 
  
 22 000 
  
 8 000 
  
 800 
  
 utan barn 
  
 Ensamstående 
  
 429 
  
 4 
  
 40 500 
  
 10 900 
  
 200 
  
 med barn 
  
 Samboende 
  
 596 
  
 35 
  
 27 800 
  
 12 100 
  
 1 000 
  
 utan barn 
  
 Samboende 
  
 652 
  
 23 
  
 30 000 
  
 9 700 
  
 700 
  
 med barn 
  
 Pensionärshushåll 
  
 Ensamstående 
  
 800 
  
 39 
  
 18 200 
  
 8 100 
  
 700 
  
 Samboende 
  
 479 
  
 44 
  
 25 700 
  
 12 700 
  
 1 100 
  
 Samtliga 
  
 5 575 
  
 181 
  
 24 700 
  
 10 300 
  
 4 500 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 I tabell 6 redovisas förmögenheternas sammansättning med hus- hållen uppdelade efter hushållens sammansättning. Resultaten visar att småhus utgör en större andel av förmögenheterna för hushåll med barn än för hushåll utan barn. Hushåll utan barn har också i genomsnitt en mindre andel skulder än hushåll med barn. Pensio- närshushållen skiljer ut sig genom att ha en större andel bankmedel än övriga hushåll. 
 563 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2004:36 
  
 Tabell 6. De beskattade förmögenheternas sammansättning efter hushållens sammansättning 
  
 Hushållstyp 
  
 Småhus 
  
 Fritidshus etc. 
  
 Bankmedel 
  
 Aktier 
  
 Övriga 
  
 Skulder 
  
 tillgångar 
  
 Under 65 år 
  
 Ensamstående 
  
 20 
  
 5 
  
 30 
  
 40 
  
 14 
  
 -8 
  
 utan barn 
  
 Ensamstående 
  
 25 
  
 5 
  
 23 
  
 42 
  
 15 
  
 -10 
  
 med barn 
  
 Samboende 
  
 30 
  
 7 
  
 26 
  
 31 
  
 16 
  
 -11 
  
 utan barn 
  
 Samboende 
  
 36 
  
 6 
  
 22 
  
 29 
  
 26 
  
 -19 
  
 med barn 
  
 Pensionärshushåll 
  
 Ensamstående 
  
 20 
  
 3 
  
 34 
  
 39 
  
 8 
  
 -3 
  
 Samboende 
  
 23 
  
 5 
  
 28 
  
 39 
  
 12 
  
 -6 
  
 Samtliga 
  
 26 
  
 5 
  
 28 
  
 36 
  
 15 
  
 Young 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 I tabell 7 är hushållen uppdelade efter inkomststandard 
 3  
 i inkomst- deciler 
 4 
 . Statistiken visar att andelen hushåll som redovisar en skattepliktig förmögenhet ökar med inkomsten. Andelen hushåll som redovisar förmögenhet i decil 1 är mindre än en procent. Denna andel ökar successivt t.o.m. decil 9 och i decil 10 tar andelen ett hopp uppåt. I denna decil är andelen som redovisar en skatte- pliktig förmögenhet cirka 13 procent. 
 5  
 Nära 40 procent av de hushåll som redovisar skattepliktig förmögenhet återfinns i decil 10, och mer än två tredjedelar av förmögenhetsskatten betalas av dessa hushåll. 
  
 3 
  
 Med disponibel inkomst avses summan av marknadsinkomster och positiva transfereringar minus skatter och negativa transfereringar. Denna summa divideras med en ekvivalensskala, som är ett mått på hushållets försörjningsbörda, för att få fram inkomststandarden. 
  
 4 
  
 Befolkningen delas in i tio lika stora grupper med stigande inkomst. I decil 1 ingår de 
  
 10 
  
 procent av hushållen med lägst inkomst, i decil 2 ingår de 10 procenten av hushållen med näst lägst inkomst osv. till decil 10 där de 10 procenten av hushållen med högst inkomst återfinns. 
  
 5 
  
 71 000 av 557 000 
  
 564 
  
 SOU 2004:36 
  
 Bilaga 6 
  
 Tabell 7. Hushållen uppdelade efter inkomststandard exklusive kapitalvinst och inbetalad förmögenhetsskatt 
  
 Inkomst- 
  
 Antal hushåll 
  
 Antal hushåll som 
  
 Medeltal 
  
 Median 
  
 Inbetalad 
  
 standard, 
  
 totalt, tusental 
  
 betalar förmögen- 
  
 förmögenhets- 
  
 deciler 
  
 hetsskatt, tusental 
  
 skatt, mnkr 
  
 Decil 1 
  
 557 
  
 5 
  
 12 900 
  
 8 600 
  
 100 
  
 Decil 2 
  
 557 
  
 6 
  
 8 500 
  
 6 000 
  
 100 
  
 Decil 3 
  
 557 
  
 6 
  
 10 100 
  
 4 900 
  
 100 
  
 Decil 4 
  
 557 
  
 7 
  
 7 500 
  
 5 500 
  
 100 
  
 Decil 5 
  
 557 
  
 8 
  
 9 500 
  
 6 600 
  
 100 
  
 Decil 6 
  
 557 
  
 14 
  
 9 000 
  
 6 300 
  
 100 
  
 Decil 7 
  
 557 
  
 16 
  
 11 700 
  
 8 300 
  
 200 
  
 Decil 8 
  
 557 
  
 20 
  
 15 900 
  
 9 000 
  
 300 
  
 Decil 9 
  
 557 
  
 28 
  
 15 200 
  
 8 800 
  
 400 
  
 Decil 10 
  
 557 
  
 71 
  
 44 000 
  
 15 800 
  
 3 100 
  
 Percentil 95 
  
 279 
  
 49 
  
 54 500 
  
 19 300 
  
 2 700 
  
 Samtliga 
  
 5 575 
  
 181 
  
 24 700 
  
 10 300 
  
 4 500 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 I tabell 8 redovisas de beskattade förmögenheternas sammansätt- ning med hushållen uppdelade efter inkomststandard i decilgrup- per. Förmögenheternas sammansättning varierar mellan de olika decilerna. Bortsett från decil 1 är andelarna för de olika tillgångssla- gen relativt konstant fram t.o.m. decil 9. I decil 1 och decil 10 är småhusens andel av förmögenheten lägre, medan övriga tillgångars andel av förmögenheten är högre. 
 565 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2004:36 
  
 Tabell 8. De beskattade förmögenheternas sammansättning efter hushållens inkomststandard exklusive kapitalvinst och inbetalad förmögenhetsskatt 
  
 Inkomst- 
  
 Småhus 
  
 Fritidshus etc. 
  
 Bankmedel 
  
 Aktier 
  
 Övriga 
  
 Skulder 
  
 standard, 
  
 tillgångar 
  
 deciler 
  
 Decil 1 
  
 26 
  
 6 
  
 21 
  
 31 
  
 23 
  
 -7 
  
 Decil 2 
  
 32 
  
 4 
  
 35 
  
 27 
  
 9 
  
 -7 
  
 Decil 3 
  
 32 
  
 5 
  
 30 
  
 28 
  
 10 
  
 -6 
  
 Decil 4 
  
 35 
  
 4 
  
 32 
  
 28 
  
 10 
  
 -8 
  
 Decil 5 
  
 32 
  
 4 
  
 32 
  
 29 
  
 9 
  
 -7 
  
 Decil 6 
  
 32 
  
 4 
  
 31 
  
 29 
  
 9 
  
 -5 
  
 Decil 7 
  
 30 
  
 5 
  
 31 
  
 31 
  
 8 
  
 -6 
  
 Decil 8 
  
 29 
  
 5 
  
 31 
  
 35 
  
 7 
  
 -6 
  
 Decil 9 
  
 31 
  
 6 
  
 27 
  
 35 
  
 7 
  
 -6 
  
 Decil 10 
  
 22 
  
 5 
  
 26 
  
 39 
  
 19 
  
 -11 
  
 Percentil 95 
  
 20 
  
 5 
  
 26 
  
 39 
  
 21 
  
 -12 
  
 Samtliga 
  
 26 
  
 5 
  
 28 
  
 36 
  
 15 
  
 Young 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 I tabell 9 hushållen indelade efter vilken region de bor i  
 (H-regio- 
  ner 
 6 
 ). Det finns tydliga regionala skillnader för hur stor andel av hushållen som betalar förmögenhetsskatt. Andelen hushåll som redovisar förmögenhet är störst i Stockholm, följt av Malmö och Göteborg och därefter övriga Sverige. Den genomsnittliga förmö- genheten, och därmed också förmögenhetsskatten, är också högst i Stockholm och följs av övriga Sverige. 
  
 6  
  
 H-regionerna 
  är i allmänhet inte geografiskt sammanhängande, utan utgår från befolk- ningsstrukturen. Det finns sju stycken  
 H-regioner 
  i Sverige,. Dessa är: 
 H1 Stockholm – Stockholm/Södertälje  
 A-region 
  
 H3 Större städer – Kommuner med mer än 90 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum (med kommuncentrum avses den folkrikaste församlingen i kommunen). 
 H4 Södra mellanbygden – Kommuner med mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum samt med mer än 300 000 invånare inom 100 km radie från samma punkt. 
 H5 Norra tätbygden – Kommuner med mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum samt med mindre än 300 000 invånare inom 100 km radie från samma punkt. 
 H6 Norra glesbygden – Kommuner med mindre än 27 000 invånare inom 30 km radie från kommuncentrum. 
 H8 Göteborg – Göteborgs  
 A-region. 
  
 H9 Malmö – Malmö/Lund/Trelleborgs  
 A-region. 
  
 566 
 SOU 2004:36 Bilaga 6 
 Tabell 9. Hushållen uppdelade efter  
 H-region 
  
 H-region 
  
 Antal hushåll 
  
 Antal hushåll som 
  
 Medeltal 
  
 Median 
  
 Inbetalad 
  
 totalt, tusental 
  
 betalar förmögen- 
  
 förmögenhetsskatt, 
  
 hetsskatt, tusental 
  
 mnkr 
  
 Stockholm 
  
 1 186 
  
 69 
  
 30 100 
  
 11 200 
  
 2 100 
  
 Göteborg 
  
 533 
  
 19 
  
 22 800 
  
 9 500 
  
 400 
  
 Malmö 
  
 334 
  
 13 
  
 24 200 
  
 11 500 
  
 300 
  
 Större städer 
  
 1 933 
  
 50 
  
 21 300 
  
 9 900 
  
 1 100 
  
 Södra 
  
 982 
  
 21 
  
 19 500 
  
 8 800 
  
 400 
  
 mellanbygden 
  
 Norra 
  
 297 
  
 5 
  
 21 300 
  
 7 100 
  
 100 
  
 tätbygden 
  
 Norra 
  
 310 
  
 4 
  
 16 300 
  
 8 600 
  
 100 
  
 glesbygden 
  
 Samtliga 
  
 5 575 
  
 181 
  
 24 700 
  
 10 300 
  
 4 500 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
 Förmögenheternas sammansättning visar också tydliga regionala skillnader. Detta redovisas i tabell 10. Ju högre befolkningstätheten är, desto större andel av förmögenheten finns i tillgångsslaget små- hus. Hushållen i Stockholm, Göteborg och Malmö har störst andel av sina förmögenheter i småhus, medan hushållen i  
 H-regionen 
  norra glesbygden har minst. De finansiella tillgångarna följer det motsatta mönstret. 
 Tabell 10. De beskattade förmögenheternas sammansättning i H- regioner 
  
 H-region 
  
 Småhus 
  
 Fritidshus etc. 
  
 Bankmedel 
  
 Aktier 
  
 Övrigt 
  
 Skulder 
  
 Stockholm 
  
 32 
  
 7 
  
 23 
  
 33 
  
 16 
  
 -10 
  
 Göteborg 
  
 30 
  
 6 
  
 28 
  
 31 
  
 14 
  
 Young 
  
 Malmö 
  
 28 
  
 5 
  
 28 
  
 37 
  
 11 
  
 -10 
  
 Större städer 
  
 19 
  
 4 
  
 30 
  
 40 
  
 15 
  
 -8 
  
 Södra 
  
 15 
  
 3 
  
 36 
  
 39 
  
 13 
  
 -5 
  
 mellanbygden 
  
 Norra tätbygden 
  
 11 
  
 4 
  
 30 
  
 52 
  
 9 
  
 -5 
  
 Norra glesbygden 
  
 9 
  
 2 
  
 48 
  
 36 
  
 9 
  
 -2 
  
 Samtliga 
  
 26 
  
 5 
  
 28 
  
 36 
  
 15 
  
 Young 
  
 Källa: Beräkningar från storurvalet 
  
 567 
  
 Bilaga 7 
 Medelpriser för småhus 2003 
 Tabell 1. Antal köp samt medelpris för småhus, permanentbostäder i riket samt fördelande på län för år 2003. 
  
 Län 
  
 Antal köp 
  
 Medelpris, tkr 
  
 jan-dec 
  2003 
  
 jan-dec 
  2003 
  
 Stockholm 
  
 9 180 
  
 2 361 
  
 Uppsala 
  
 1 695 
  
 1 431 
  
 Skåne 
  
 8 088 
  
 1 253 
  
 Halland 
  
 2 000 
  
 1 221 
  
 V. Götaland 
  
 8 950 
  
 1 190 
  
 Södermanland 
  
 1 716 
  
 1 080 
  
 Östergötland 
  
 2 381 
  
 1 059 
  
 Gotland 
  
 367 
  
 1 040 
  
 Västmanland 
  
 1 903 
  
 1 018 
  
 Jönköping 
  
 2 180 
  
 833 
  
 Blekinge 
  
 1 143 
  
 783 
  
 Örebro 
  
 1 845 
  
 779 
  
 Västerbotten 
  
 1 381 
  
 775 
  
 Kronoberg 
  
 1 164 
  
 735 
  
 Kalmar 
  
 2 013 
  
 711 
  
 Jämtland 
  
 664 
  
 666 
  
 Gävleborg 
  
 1 749 
  
 665 
  
 Värmland 
  
 2 073 
  
 653 
  
 Dalarna 
  
 1 913 
  
 642 
  
 Norrbotten 
  
 1 540 
  
 626 
  
 Västernorrland 
  
 1 629 
  
 585 
  
 Hela riket 
  
 55 574 
  
 1 217 
  
 Källa: Fastighetsbarometern, Lantmäteriet, 2003 
 569