Till Statsrådet Greer Andnor 
 Regeringen beslutade den 18 oktober 2001 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera vissa frågor på hjälpmedels- området och lämna förslag till åtgärder samt att förtydliga vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (LSS). 
 Till särskild utredare förordnades från och med den 18 oktober 2001 riksdagsledamoten Armstrong. 
 Regeringen beslutade den 14 februari 2002 utvidga uppdraget till att utredaren även skulle se över systemet för arbetshjälpmedel. 
 Som experter att biträda utredningen förordnades från och med den 15 februari 2002 verksamhetschef Weeks, Synskadades Riksförbund; avdelningsdirektör Ramsey, Arbetsmarknads- styrelsen; lärare Miller, Sveriges Pensionärsförbund; jurist Smith, Socialstyrelsen, avdelningschef Hurley, Hjälpmedelsinstitutet; utredare  
 Garrison 
  Rice, Socialstyrel- sen; avdelningschef Meyer, Specialpedagogiska institutet; ombudsman vid Riksförbundet för Trafik och Polioskadade (RTP), Robbins, Handikappförbundens samarbetsorgan (HSO); utredare Delacruz, Landstingsförbundet; förbunds- sekreterare  
 Bowen, Svenska Kommunförbundet; för- bundsordförande vid Hörselskadades Riksförbund (HRF), Jan- Dudley, HSO; förbundssekreterare Lynch, Svenska Kommunförbundet; sakkunnig White, PRO; utredare Lopez, Landstingsförbundet. Byrådirektör Gallagher från Riksförsäkringsverket förordnades från den 3 april 2002. Kanslichef vid Riksförbundet för Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna (FUB),  
 Mcdonald, HSO, förordnades från den 1 februari 2003. Ellinor Englund ersattes från den 17 februari 2003 av utredare Pena, Socialstyrelsen. Gallagher entledigades den 6 januari 2003 och ersattes från den 21 februari 2003 av avdelningsdirektör Perry från Riksförsäkringsverket. Lynch ersattes från den 25 maj 2003 av förbundsjurist Smith, Svenska Kommunförbundet. 
 Som sakkunniga förordnades den 3 april 2002 departements- sekreteraren Johnson, Socialdepartementet, departements- sekreteraren Riggs, Kulturdepartementet, departements- sekreteraren Anderson, Utbildningsdepartementet och departementssekreteraren Moore, Näringsdepartementet. Den 1 september 2003 förordnades departementssekreteraren Anderson, Socialdepartementet. Riggs som entledigades den 1 januari 2004 ersattes från den 3 maj 2004 av departements- sekreteraren Parker. 
 Sekreterare har från den 1 februari 2002 varit Bass och Riggs. Bass, som var huvudsekreterare entledi- gades den 31 maj 2003. Som sekreterare förordnades Jones från den 15 september 2002,  
 Lopez 
  Fitzpatrick, från den 1 oktober 2002, Chapman från den 1 maj 2003 och Calderon från den 1 december 2003. Jones, utsågs till huvudsekreterare från den 1 november 2003. Jones har huvudsakligen arbetat med hjälpmedelsdelen, medan Chapman och Calderon uteslutande har arbetat med den delen. Greger Roberts, som inledningsvis arbetade med såväl LSS- som hjälpmedelsuppdragen har från hösten 2002 enbart arbetat med  
 LSS-delen 
  av utredningen.  
 Lopez 
  Fitzpatrick har huvudsak- ligen arbetat med  
 LSS-delen 
  och då i första hand med kapitel 2, 3 och 9 samt författningsförslag med kommentarer. Holland har bistått med ekonomiska konsekvensbeskrivningar av delar i  
 LSS-betänkandet. 
  
 Utredningen skulle ursprungligen slutföra sitt arbete senast den 10 januari 2003 (dir 2001:81). Utredningstiden förlängdes i sam- band med det utökade uppdraget (dir 2002:20) till den 15 septem- ber 2003. Efter detta har utredningstiden ytterligare förlängts till den 15 juni 2004 (dir 2003:111) respektive den 29 oktober 2004 (dir. 2004:100). 
 Utredningen, har antagit namnet Barton och hjälpmedelsutred- ningen (S 2001:06). Utredningens betänkande Hjälpmedel (SOU 2004:83) överlämnades i augusti. Härmed överlämnas utredningens betänkande LSS Särskilt personligt stöd m.m. (SOU 2004:103) 
 Stockholm i oktober 2004 
 Armstrong 
 /Greger Roberts 
  
 Lopez 
  Johnsson 
 Innehåll 
  
 Förkortningar ............................................................. 
  
 15 
  
 Sammanfattning ........................................................ 
  
 17 
  
 Summary .......................................................................... 
  
 29 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 43 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd 
  
 och service till vissa funktionshindrade(Huvudförslag) ....... 
  
 43 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
  
 (Alternativförslag) ................................................................... 
  
 47 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen 
  
 (1982:763) ................................................................................ 
  
 51 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 53 
  
 1.1 
  
 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa 
  
 funktionshindrade (LSS) ......................................................... 
  
 53 
  
 1.1.1 Lagen och dess målsättning.......................................... 
  
 53 
  
 1.1.2 
  
 Personkretsen ............................................................... 
  
 54 
  
 1.1.3 
  
 Behov och kvalitet ........................................................ 
  
 54 
  
 1.1.4 
  
 Insatserna ...................................................................... 
  
 55 
  
 1.1.5 
  
 Överklagande och sanktionsavgift .............................. 
  
 55 
  
 1.2 Uppdraget................................................................................. 
  
 56 
  
 1.2.1 
  
 Direktiven ..................................................................... 
  
 56 
  
 1.2.2 Rådgivning och annat personligt stöd......................... 
  
 56 
  
 1.2.3 
  
 Enskild verksamhet ...................................................... 
  
 57 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2004:103 
  
 1.2.4 
  
 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för 
  
 bostad med särskild service .......................................... 
  
 57 
  
 1.3 
  
 Arbetets bedrivande ................................................................. 
  
 57 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition......................................................... 
  
 60 
  
 2 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter................................ 
  
 63 
  
 2.1 
  
 Internationellt perspektiv ........................................................ 
  
 63 
  
 2.1.1 
  
 Mänskliga rättigheter (MR) ......................................... 
  
 63 
  
 2.1.2 
  
 Barnkonventionen......................................................... 
  
 64 
  
 2.1.3 
  
 FN:s standardregler ...................................................... 
  
 65 
  
 2.2 
  
 EG-rätten.................................................................................. 
  
 65 
  
 2.2.1 
  
 Arbetslivsdirektivet....................................................... 
  
 65 
  
 2.2.2 
  
 EU-stadgan.................................................................... 
  
 66 
  
 2.3 
  
 Den svenska handikappolitiken............................................... 
  
 66 
  
 2.3.1 
  
 Utvecklingen av handikappbegreppet.......................... 
  
 66 
  
 2.3.2 
  
 Principen om människors lika värde............................ 
  
 70 
  
 2.3.3 
  
 Normalisering, integrering, helhetssyn, 
  
 individualisering, integritet och 
  
 självbestämmanderätt.................................................... 
  
 71 
  
 2.3.4 
  
 Demokrati och brukarinflytande ................................. 
  
 73 
  
 2.3.5 
  
 Handikapperspektiv, tillgänglighet och 
  
 bemötande ..................................................................... 
  
 73 
  
 2.3.6 
  
 Nationella mål ............................................................... 
  
 75 
  
 2.3.7 
  
 Delaktighet i den politiska beslutsprocessen .............. 
  
 76 
  
 2.3.8 
  
 Tillgänglighet till offentliga lokaler och på 
  
 allmänna platser............................................................. 
  
 76 
  
 2.3.9 
  
 Diskrimineringslagstiftningen i Sverige ...................... 
  
 77 
  
 2.3.10 Regeringsformens målsättningsstadgande................... 
  
 78 
  
 2.4 
  
 Bedömning................................................................................ 
  
 78 
  
 3 
  
 Olika lagstiftningsmetoder ........................................... 
  
 81 
  
 3.1 
  
 Val av lagstiftningsteknik......................................................... 
  
 81 
  
 3.2 
  
 Ramlagstiftning eller mer detaljerad lagstiftning ................... 
  
 81 
  
 3.3 
  
 Speciallagstiftning och pluslag................................................. 
  
 83 
  
 8 
  
 SOU 2004:103 
  
 Innehåll 
  
 3.4 Rättighets- och skyldighetsbestämmelser .............................. 
  
 83 
  
 3.5 
  
 Rättighetsbestämmelsen rådgivning och annat 
  
 personligt stöd.......................................................................... 
  
 85 
  
 4 
  
 Tillämpning av insatsen råd och stöd............................ 
  
 87 
  
 4.1 
  
 Gränsdragningsproblem LSS HSL....................................... 
  
 88 
  
 4.1.1 Prioriteringar inom hälso- och sjukvården ................. 
  
 90 
  
 4.2 
  
 Skillnader mellan LSS och 1985 års omsorgslag..................... 
  
 92 
  
 4.3 
  
 Tillämpande myndigheter och domstolar .............................. 
  
 94 
  
 4.4 
  
 Regeringsrättens praxis............................................................ 
  
 95 
  
 4.5 
  
 Förändringar i tillämpningen av råd och stöd ........................ 
  
 97 
  
 4.5.1 Tillämpningen av råd och stöd åren  
 1994–1997.......... 
  
 99 
  
 4.5.2 Förändringar i tillämpningen av råd och stöd med 
  
 anledning av Regeringsrättens domar 1997............... 
  
 108 
  
 4.6 
  
 Tillämpning av råd och stöd idag .......................................... 
  
 115 
  
 4.6.1 Målsättning för råd och stöd...................................... 
  
 116 
  
 4.6.2 Organisering, styrning och ansvar............................. 
  
 119 
  
 4.6.3 Fördelning av det riktade statsbidraget..................... 
  
 123 
  
 4.6.4 Beslut om råd och stöd............................................... 
  
 125 
  
 4.6.5 Innehåll i råd och stöd – resurspersoner och 
  
 avgränsningar .............................................................. 
  
 128 
  
 4.6.6 Gränsdragningar – HSL och SoL. Sambandet 
  
 mellan råd och stöd och habilitering och 
  
 rehabilitering ............................................................... 
  
 133 
  
 4.6.7 Råd och stöd i förhållande till information, 
  
 uppsökande verksamhet, samordning och 
  
 individuell plan............................................................ 
  
 140 
  
 4.7 
  
 Framtidsbeskrivningar av råd och stöd................................. 
  
 143 
  
 4.8 
  
 Överväganden och bedömning ............................................. 
  
 149 
  
 5 
  
 Beskrivningar av situationen för personer med 
  
 funktionshinder........................................................ 
  
 155 
  
 5.1 
  
 Övergripande beskrivningar av stöd till personer med 
  
 funktionshinder...................................................................... 
  
 156 
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2004:103 
  
 5.1.1 
  
 Från patient till medborgare – en nationell 
  
 handlingsplan för handikappolitiken. Regeringens 
  
 proposition 1999/2000:79........................................... 
  
 156 
  
 5.1.2 
  
 Castaneda nia – nio vägar att utveckla 
  
 bemötandet av personer med funktionshinder 
  
 (SOU 1999:21)............................................................ 
  
 158 
  
 5.1.3 Socialstyrelsens beskrivningar i kartläggningar 
  
 och lägesrapporter....................................................... 
  
 158 
  
 5.1.4 Riksförsäkringsverkets studie om levnadsvillkor 
  
 för personer med funktionshinder............................. 
  
 163 
  
 5.1.5 
  
 Barnombudsmannens rapport 2002........................... 
  
 164 
  
 5.1.6 
  
 Handikappombudsmannens rapport 2003 ................ 
  
 165 
  
 5.1.7 Kommunernas ekonomiska läge, Svenska 
  
 Kommunförbundet, maj 2004 (ISBN  
 91–7289– 
  
 240–4) .......................................................................... 
  
 166 
  
 5.1.8 Om vardagsliv för familjer som har barn med 
  
 synskada. SRF Rapportserie 2004........................... 
  
 167 
  
 5.2 
  
 Brukarupplevelser av tillämpningen av råd och stöd............ 
  
 168 
  
 5.2.1 Lee i Göteborg .......................... 
  
 169 
  
 5.2.2 Utvärdering av råd och stöd i Västerbotten 1996 
  
 – 1999........................................................................... 
  
 171 
  
 5.2.3 Styrd eller självbestämmande – brukarupplevelser 
  
 i Norrbotten och Västerbotten.................................. 
  
 172 
  
 5.2.4 Uppföljning av beslut om råd och stöd, 
  
 landstinget i Värmland................................................ 
  
 174 
  
 5.2.5 Råd och stöd på brukarnas villkor. HSO, Skåne, 
  
 2002.............................................................................. 
  
 175 
  
 5.2.6 Ett mänskligt möte – en laglig rättighet .................... 
  
 176 
  
 5.2.7 Utveckling av råd och stöd till personer med 
  
 psykiska funktionshinder i Örebro län...................... 
  
 177 
  
 5.2.8 Uppsökande verksamhet i Skåne, 2004 ..................... 
  
 179 
  
 5.3 
  
 Överväganden och bedömning.............................................. 
  
 180 
  
 6 
  
 Förslag till förtydligande av insatsen råd och stöd 
  
 enligt 
  
 9 § 1 LSS Särskilt personligt stöd ................. 
  
 183 
  
 6.1 
  
 Motiv för ett förtydligande av råd och stöd enligt LSS ....... 
  
 184 
  
 6.1.1 
  
 Ny benämning på insatsen – Särskilt personligt 
  
 stöd .............................................................................. 
  
 188 
  
 10 
  
 SOU 2004:103 
  
 Innehåll 
  
 6.2 
  
 Beskrivning av insatsen, 9 § 1 LSS – Särskilt personligt 
  
 stöd 
  
 188 
  
 6.2.1 
  
 Värdegrund.................................................................. 
  
 188 
  
 6.2.2 
  
 Syfte med insatsen särskilt personligt stöd............... 
  
 189 
  
 6.2.3 
  
 Samband med habiliterings- och 
  
 rehabiliteringsinsatser enligt HSL ............................. 
  
 191 
  
 6.2.4 
  
 Huvudmannaskap för särskilt personligt stöd.......... 
  
 196 
  
 6.2.5 
  
 Tillgänglighet och tillgång till insatsen särskilt 
  
 personligt stöd ............................................................ 
  
 196 
  
 6.2.6 
  
 Grundläggande värden i insatsen särskilt 
  
 personligt stöd ............................................................ 
  
 197 
  
 6.3 
  
 Innehåll i insatsen 9 § 1 LSS Särskilt personligt stöd ....... 
  
 201 
  
 6.3.1 
  
 Huvudförslag .............................................................. 
  
 202 
  
 6.3.2 
  
 Motiv för alternativförslag ......................................... 
  
 208 
  
 6.3.3 
  
 Alternativförslag ......................................................... 
  
 210 
  
 6.3.4 
  
 Riktad uppföljning för bedömning av effekterna 
  
 av alternativförslaget................................................... 
  
 213 
  
 6.4 
  
 Samordnarfunktion inom särskilt personligt stöd............... 
  
 215 
  
 6.5 
  
 Ekonomiska konsekvenser.................................................... 
  
 216 
  
 6.6 
  
 Sammanfattande slutsatser .................................................... 
  
 220 
  
 7 
  
 Kvalitetssäkring av insatsen särskilt personligt stöd ..... 
  
 225 
  
 7.1 
  
 Att definiera och säkra en kvalitetsnivå i en stödinsats....... 
  
 225 
  
 7.2 
  
 Kvalitetsbestämmelser inom verksamheter enligt LSS........ 
  
 226 
  
 7.3 
  
 Forskning och utveckling (FoU) inom LSS och särskilt 
  
 personligt stöd........................................................................ 
  
 227 
  
 7.3.1 Socialstyrelsens lägesrapporter, 
  
 Handikappomsorg 2002 och 2003............................. 
  
 228 
  
 7.3.2 En forskningsstrategi för kommuner och 
  
 landsting ...................................................................... 
  
 229 
  
 7.4 Socialstyrelsens kartläggning och uppföljning..................... 
  
 230 
  
 7.5 
  
 Finansiellt stöd till kunskapsutvecklingen inom 
  
 socialtjänsten .......................................................................... 
  
 232 
  
 11 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2004:103 
  
 7.6 
  
 Intresseföreningen för  
  
 FoU-enheter 
  inom 
  
 välfärdsområdet ...................................................................... 
  
 233 
  
 7.7 
  
 Överväganden och bedömning.............................................. 
  
 234 
  
 7.8 
  
 Förslag..................................................................................... 
  
 236 
  
 7.9 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 236 
  
 8 
  
 Individuell plan enligt 10 § LSS................................. 
  
 237 
  
 8.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 238 
  
 8.2 
  
 Gällande bestämmelser .......................................................... 
  
 238 
  
 8.3 
  
 Praktisk tillämpning av individuell plan................................ 
  
 239 
  
 Socialstyrelsen ........................................................................ 
  
 239 
  
 Utredningens dialogkonferenser........................................... 
  
 240 
  
 Utredningens enkätundersökning......................................... 
  
 241 
  
 Synpunkter i övrigt ................................................................ 
  
 241 
  
 8.4 
  
 Överväganden och bedömning.............................................. 
  
 242 
  
 8.5 
  
 Förslag..................................................................................... 
  
 244 
  
 8.6 
  
 Ekonomiska konsekvenser .................................................... 
  
 244 
  
 9 
  
 Enskild verksamhet enligt LSS................................... 
  
 247 
  
 9.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 247 
  
 9.2 
  
 Gällande bestämmelser .......................................................... 
  
 248 
  
 9.3 
  
 Entreprenadverksamhet ......................................................... 
  
 249 
  
 9.4 
  
 Jämförelse LSS – SoL ............................................................. 
  
 250 
  
 9.5 
  
 Kvalitetskrav ........................................................................... 
  
 251 
  
 9.6 
  
 Överväganden, bedömning och förslag ................................ 
  
 252 
  
 10 
  
 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i bostad 
  
 med särskild service enligt LSS.................................. 
  
 255 
  
 10.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 256 
  
 12 
  
 SOU 2004:103 
  
 Innehåll 
  
 10.2 
  
 Gällande lagstiftning angående ansvaret för hälso- och 
  
 sjukvården............................................................................... 
  
 256 
  
 10.3 
  
 Huvudmännens syn på ansvarsfördelningen........................ 
  
 257 
  
 10.4 
  
 Socialstyrelsens syn på ansvaret i olika boendeformer ........ 
  
 258 
  
 10.5 
  
 Överväganden och bedömning ............................................. 
  
 259 
  
 10.6 
  
 Förslag .................................................................................... 
  
 261 
  
 10.7 
  
 Ekonomiska konsekvenser.................................................... 
  
 262 
  
 11 
  
 Författningskommentar ............................................. 
  
 263 
  
 11.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd 
  
 och service till vissa funktionshindrade................................ 
  
 263 
  
 11.1.1 Huvudförslag .............................................................. 
  
 263 
  
 11.1.2 Alternativförslag ......................................................... 
  
 265 
  
 11.2 
  
 Förslaget till lag om ändring av hälso- och 
  
 sjukvårdslagen (1982:763) ..................................................... 
  
 268 
  
 Särskilt yttrande .............................................................. 
  
 269 
  
 Referenser ...................................................................... 
  
 279 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv 2001:181 ....................................... 
  
 287 
  
 Bilaga 2 
  
 Tilläggsdirektiv 2002:20 ............................................. 
  
 303 
  
 Bilaga 3 
  
 Tilläggsdirektiv 2003:111 ........................................... 
  
 307 
  
 Bilaga 4 
  
 Kommittédirektiv 2004:100 ....................................... 
  
 309 
  
 Bilaga 5 
  
 Lag om stöd och service till vissa 
  
 funktionshindrade ...................................................... 
  
 311 
  
 Bilaga 6 
  
 Sammansättning av  
 LSS-gruppen .............................. 
  
 321 
  
 Bilaga 7 
  
 Referensgruppen för handikapp- och 
  
 pensionärsorganisationer............................................ 
  
 323 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2004:103 
  
 Bilaga 8 
  
 Ekonomiska konsekvenser av förtydligandet av 
  
 insatsen 9 § 1 LSS ........................................................ 
  
 325 
  
 Bilaga 9 
  
 Utredningens enkätundersökning 2003 .................... 
  
 333 
  
 Bilaga 10 
  
 Huvudmännens styrdokument .................................. 
  
 353 
  
 Bilaga 11 
  
 Utredningens regionala dialogkonferenser ............... 
  
 389 
  
 14 
 Förkortningar 
  
 1967 års 
  
 Lagen (1967:940) om omsorger om vissa psykiskt 
  
 omsorgslag 
  
 utvecklingsstörda. 
  
 1985 års 
  
 Lagen (1985:568) om särskilda omsorger om 
  
 omsorgslag 
  
 psykiskt utvecklingsstörda 
  
 1980 års SoL 
  
 Socialtjänstlagen (1980:620) 
  
 ADHD 
  
 Attention Deficit Hyperactivity Disorder 
  
 BFS 
  
 Boverkets författningssamling 
  
 BO 
  
 Barnombudsmannen 
  
 DAMP 
  
 Dysfunktion ifråga om avledbarhet, motorikkontroll 
  
 och perception 
  
 DHR 
  
 De Handikappades Riksförbund 
  
 dir. 
  
 Direktiv 
  
 Ds 
  
 Departementsserien 
  
 FoU 
  
 Forskning och utveckling 
  
 FMLS 
  
 Förbundet Funktionshindrade Med Läs- och 
  
 Skrivsvårigheter 
  
 FUB 
  
 Riksförbundet FUB för Utvecklingsstörda Barn, 
  
 Ungdomar och Vuxna 
  
 HSL 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
  
 HO 
  
 Handikappombudsmannen 
  
 HSO 
  
 Handikappförbundens Samarbetsorgan 
  
 LASS 
  
 Lagen (1933:389) om statlig assistentersättning 
  
 15 
  
 Förkortningar 
  
 SOU 2004:103 
  
 LSS 
  
 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa 
  
 funktionshindrade 
  
 NHR 
  
 Neurologiskt Handikappades Riksförbund 
  
 prop. 
  
 Proposition 
  
 PRO 
  
 Pensionärernas Riksorganisation 
  
 RBU 
  
 Riksförbundet för rörelsehindrade Barn och 
  
 Ungdomar 
  
 RFV 
  
 Riksförsäkringsverket 
  
 RÅ 
  
 Regeringsrättens årsbok 
  
 Råd och stöd 
  
 Rådgivning och annat personligt stöd enligt 9 § 1 LSS 
  
 SFS 
  
 Svensk författningssamling 
  
 SoL 
  
 Socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 SOU 
  
 Statens offentliga utredningar 
  
 SRF 
  
 Synskadades Riksförbund 
  
 TEACCH 
  
 Treatment and Education of Autistic and related 
  
 Communication handicapped CHildren 
  
 16 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Uppdraget för LSS- och hjälpmedelsutredningen avser följande förtydligande av lagen om stöd och service till vissa funktionshind- rade (LSS) 
  
 regleringen av insatsen rådgivning och annat personligt stöd (råd och stöd) 
  
 tillämpningsområdet för 23 § LSS samt 
  
 kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för personer som bor i bostad med särskild service för barn och ungdomar, bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna 
  
 De tolkningssvårigheter som finns i fråga om rådgivning och annat personligt stöd beror på att gränsdragningen mellan denna insats enligt LSS och sådana vård- och behandlingsinsatser, bland annat i form av habilitering och rehabilitering enligt hälso- och sjuk- vårdslagen (HSL) är oklar. 
 Den särskilde utredaren skall ta ställning till tillämpningsområ- det för 23 § LSS där bland annat tillståndsplikt för enskilt bedriven verksamhet regleras. 
 Uppdraget omfattar också ett klargörande av kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för boende i bostäder med särskild ser- vice enligt LSS. 
 Kommunerna skall enligt 18 § HSL erbjuda hälso- och sjukvård till personer som bor i vissa boendeformer eller bostäder som avses i socialtjänstlagen (SoL). Bostad med särskild service beviljad med stöd av LSS omnämns inte i HSL. 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:103 
  
 Utgångspunkter 
 En utgångspunkt för utredningens arbete har varit de värderingar som ligger till grund för den svenska handikappolitiken. Den vikti- gaste principen för olika regleringar avseende personer med funk- tionshinder är den grundläggande etiska principen om människors lika värde. I LSS uttrycks i 5 §: Verksamheten enligt denna lag skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i sam- hällslivet för de personer som anges i 1 §. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. 
 En annan utgångspunkt för utredningen har varit beskrivningar som gjorts under senare år avseende situationen för personer med funktionshinder i dagens samhälle. Socialstyrelsen konstaterar i senaste lägesrapporten Handikappomsorg 2003 att handikapp- omsorgen i Sverige överlag fungerar väl. Samtidigt framhålls att det finns vissa områden som både i nuläget och i ett längre framtids- perspektiv särskilt bör uppmärksammas. Många beskrivningar som kommit utredningen till del belyser brister i stödet till personer med funktionshinder. De tycks fortfarande ha betydande svårig- heter i det dagliga livet att nå jämlikhet på flera viktiga samhälls- områden. 
 När det gäller uppdraget att förtydliga insatsen råd och stöd har utredningen på olika sätt försökt skapa en bild av den praktiska tillämpningen av insatsen idag och även velat belysa utvecklingen av insatsen över tid. Detta för att i enlighet med direktiven kunna förtydliga syftet med insatsen. 
 Rådgivning och annat personligt stöd – Särskilt personligt stöd 
 Utredaren anser att rättighetslagen LSS behövs i dagens samhälle. Personer med omfattande och varaktiga funktionshinder har även i en närliggande framtid behov av en lag som ger dem rätt att få sär- skilda stödinsatser som komplement till annan lagstiftning exem- pelvis socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen. Detta gäller alla insatser som beskrivs i 9 § LSS – inklusive råd och stöd. 
 Rådgivning och annat personligt stöd (råd och stöd) var en av de särskilda omsorgerna i omsorgslagen (1985:568). I propositionen (1992/93:159) konstateras att personer med svåra funktionshinder och deras anhöriga har en så utsatt situation att deras tillgång till 
 18 
  
 SOU 2004:103 
  
 Sammanfattning 
  
 kompletterande särskilt expertstöd skall lagregleras. Denna rätt skall tillförsäkra personer som tillhör den nya lagens (LSS) person- krets tillgång till sådana kvalificerade insatser från flera kompe- tensområden som behövs för att underlätta det dagliga livet. Insat- serna skall ses som komplement till och inte ersättning för exem- pelvis habilitering, rehabilitering och socialtjänst. 
 I utredningens direktiv påpekas att det har förekommit skillna- der i tolkningar av begreppet rådgivning och annat personligt stöd såväl under den tid omsorgslagen gällde som sedan LSS infördes. Tolkningssvårigheterna grundar sig på att gränsdragningen mellan råd och stöd i LSS och vissa behandlingsinsatser bland annat i form av habilitering och rehabilitering enligt HSL är oklar. Regerings- rätten klargjorde 1989 (RÅ 1989 ref. 79) att omsorgslagen kunde vara ett komplement till HSL när det gällde individens behov av habiliteringsåtgärder om behovet faktiskt inte tillgodosågs på annat sätt. Efter det att LSS trätt i kraft har Regeringsrätten (RÅ 1997 ref. 49) slagit fast att habiliteringsåtgärder inte ryms inom råd och stöd enligt LSS utan att sådana åtgärder skall vidtas inom ramen för HSL. 
 Enligt Socialstyrelsen har Regeringsrättens avgörande försvårat för den enskilde att få råd och stöd jämfört med vad som gällde dessförinnan. I betänkandet Rios nia – nio vägar att utveckla bemötandet av personer med funktionshinder (SOU 1999:21) kon- stateras att oklarheten i begreppet rådgivning och annat personligt stöd bland annat inneburit att många som sökt insatsen fått avslag. Det har också varit svårt för enskilda att få fram information om insatsen, var den kan sökas och vilket innehåll den har. Den sär- skilde utredaren föreslog därför att lagen skulle förtydligas med utgångspunkten att återställa det ursprungliga syftet. De flesta remissinstanser som yttrade sig i frågan instämde i utredarens för- slag. 
 Regeringen anger i utredningsdirektiven att syftet med och för- utsättningarna för att få insatsen måste förtydligas. Förtydligandet bör också gälla på vilket sätt insatsen kan vara komplement till åtgärder som ges enligt annan lagstiftning. 
 Utredningen kan konstatera att tillämpningen av insatsen råd och stöd efter LSS ikraftträdande 1994 präglades av Socialstyrelsens Allmänna råd 1994:1. Insatsen sågs av många huvudmän som ett komplement till annan lagstiftning, bland annat habilitering och rehabilitering enligt HSL, om behovet inte tillgodosågs. Detta trots att Landstingsförbundet hävdade en annan tolkning med inne- 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:103 
  
 börden att habilitering och rehabilitering inte skulle kunna kom- pletteras inom råd och stöd. 
 Regeringsrättens domar 1997 har fått tydligt genomslag i huvudmännens tillämpning och förändrat förutsättningarna för råd och stöd. Många åtgärder som tidigare bedömdes kunna ingå som komplement inom råd och stöd betraktas numera strikt som HSL- insatser och innehållet i råd och stöd begränsas därmed. Detta innebär att huvudmännen i större utsträckning ensidigt kan begränsa insatsens omfattning eller neka insatsen utan möjlighet till rättslig prövning för den enskilde. 
 Många synpunkter som lämnats av huvudmännen i utredningens enkät eller av personal och brukarföreträdare under utredningens dialogkonferenser pekar på att en förtydligad råd- och stödinsats enligt LSS behövs även i framtiden bland annat för att garantera att enskildas behov faktiskt blir tillgodosedda och inte bortpriorite- rade eller ställda i vårdköer. Många förespråkar därför att insatsen återigen skall kunna fungera som komplement till habilitering och rehabilitering. 
 Tillämpningen av den nu gällande insatsen råd och stöd påverkas i hög grad av sambandet mellan råd och stöd och habilitering och rehabilitering. Det är uppenbart att verksamheterna har många lik- heter när det gäller målsättning, innehåll, arbetsmetoder, organisa- tion och personalkompetens. I princip kan habilitering och reha- bilitering omfatta alla de åtgärder som idag anses kunna ingå i råd och stöd. Många huvudmän har ambitionen att ersätta råd och stöd med habiliterings- eller rehabiliteringsinsatser. Enligt utredningen är det dock inte tydliggjort att dessa ambitioner leder till att enskil- das behov fullt ut blir tillgodosedda. Risken är att en del av de behov som personer som tillhör LSS personkrets har likställs med andra målgruppers behov inom HSL. Detta kan leda till att behövda åtgärder inte tillhandahålls eller fördröjs. 
 Det är därför enligt utredningen en alltför omfattande begräns- ning av råd och stöd att utesluta möjligheten att inom insatsen också kunna komplettera habilitering och rehabilitering om beho- ven inte tillgodoses. 
 Det är angeläget att råd och stöd enligt 9 § 1 LSS vid behov kan användas som ett komplement även till åtgärder som kan anses ingå i habilitering och rehabilitering. Gränsdragningen mellan råd och stöd enligt LSS och habilitering och rehabilitering enligt HSL skulle då avdramatiseras. Den samsyn som finns beträffande mål- sättning, innehåll, arbetssätt och personalkompetens kan utnyttjas 
 20 
  
 SOU 2004:103 
  
 Sammanfattning 
  
 som en fördel när det gäller exempelvis samordning och möjlig- heten att skapa samverkansvinster. 
 Utredningen föreslår därför att förtydligandet av regleringen av insatsen råd och stöd bland annat skall innebära att habiliterings- och rehabiliteringsåtgärder helt (huvudförslaget) eller delvis (alter- nativförslaget) åter kan bli föremål för komplettering inom insat- sen om behoven inte tillgodoses på annat sätt. 
 Ny beteckning på insatsen 
 Beteckningen rådgivning och annat personligt stöd (9 § 1 LSS) upplevs av många som allmängiltig och alltför närliggande den all- männa informations- och rådgivningsskyldighet som många myn- digheter har. En ny benämning på stödinsatsen kan därför med- verka till att förtydliga insatsen och utredningen föreslår därför att insatsen enligt 9 § 1 LSS benämns  
 Särskilt personligt stöd 
 . Den nya beteckningen ger en tydligare avgränsning mot nämnda informa- tions- och rådgivningsskyldighet. En ny beteckning på insatsen indikerar också att det handlar om en förtydligad och utvecklad insats i förhållande till nuvarande råd och stöd. 
 Särskilt personligt stöd kommer på samma sätt som råd och stöd att vara en verksamhet som ligger vissa delar av hälso- och sjukvår- den nära. Möjligheterna att bygga upp samverkan och skapa sam- ordnade utvecklingsinsatser samt göra samverkansvinster bör vara störst med landstingen som huvudman. Insatsens behov av särskild kunskap och kompetens förutsätter normalt ett större upptag- ningsområde än den medelstora kommunen. I landstingen finns dessutom som regel en uppbyggd organisation som kan utgöra bas för särskilt personligt stöd. Den ansvarsfördelning som framgår av 2 § LSS med landstingen som primärt ansvariga för insatsen enligt 9 § 1 bör därför bibehållas. Särskilt personligt stöd skall – liksom tidigare råd och stöd – kännetecknas av särskild kunskap om livs- betingelser, möjligheter och problem för personer med omfattande och varaktiga funktionshinder. Detta stöd bör ges av experter – enskilt eller i team – som har en bred kunskapsbas utifrån medi- cinska, psykologiska, sociala och pedagogiska aspekter av olika funktionshinder. 
 Förutsättningarna för att få insatsen är liksom tidigare för råd och stöd att den enskilde tillhör LSS personkrets enligt 1 § LSS och att han eller hon eller hans eller hennes legale företrädare begär 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:103 
  
 insatsen. För att en insats skall beviljas skall det självklart föreligga ett behov av stödåtgärder som har ett klart samband med den enskildes funktionshinder. Detta gäller även de indirekta stödin- satser till närstående som kan bli aktuella. 
 Särskilt personligt stöd kan ses som en övergripande och sam- ordnande insats. Det personliga stödet kan för den enskilde spela en avgörande roll för att skapa förutsättningar för goda levnads- villkor och möjligheter till delaktighet i samhällslivet. Särskilt per- sonligt stöd skall stärka den enskildes ställning som samhälls- medborgare och underlätta för personer med omfattande och var- aktiga funktionshinder att leva ett självständigt liv med full del- aktighet i samhällslivet. Stödet skall kännetecknas av självbestäm- mande, individuell anpassning och kontinuitet samt utgå från varje persons unika livssituation med särskilt fokus på de speciella förut- sättningar som personens funktionshinder medför. En styrka i ett framtida särskilt personligt stöd är flexibilitet och behovsanpass- ning. Det skall finnas en beredskap att ta till sig nya rön inom forskning och utveckling som kan leda till nya arbetsmetoder eller åtgärder inom särskilt personligt stöd. Målet är att funktions- hindret blir så lite handikappande som möjligt. 
 Utgångspunkten för särskilt personligt stöd är det individuella behovet, målet med insatsen och den enskildes självbestämmande. Grundläggande för insatsens kvalitet är att det finns tillgång till särskild kunskap och kompetens. Att beskriva innehållet i särskilt personligt stöd utifrån en uppräkning av tillgängliga experter är alltför begränsande, men de yrkeskategorier som idag oftast finns inom råd och stöd kan dock utgöra en bas för den kompetens som behövs även inom särskilt personligt stöd. Beslut om en åtgärd skall utgå från de, ofta varierande, behov som den enskilde har och en samlad bedömning där åtgärdens inriktning och omfattning vägs mot nyttan och möjligheten att nå det eftersträvade målet. Insat- serna skall ges utifrån en helhetssyn som siktar till att individens behov blir allsidigt tillgodosedda. Vid behov bör olika former av stödåtgärder kunna samordnas i en sammanhållen kedja för att ge bästa möjliga kvalitet i stödet och samtidigt bästa möjliga effek- tivitet. 
 Den enskilde skall ha stort inflytande över målet med insatsen. När det gäller utformningen av stödinsatserna har experterna ett ansvar att utifrån sin kunskap erbjuda en adekvat insats, givetvis med hänsyn tagen till den enskildes synpunkter. I samverkan med den enskilde och i förekommande fall hans eller hennes närstående 
 22 
  
 SOU 2004:103 
  
 Sammanfattning 
  
 skall de professionella, enskilt eller i team, arbeta för att tillgodose de behov den enskilde har. Genom experternas särskilda kompe- tens och ett utvecklat arbetssätt skapas förutsättningar att nå målet goda levnadsvillkor. I experternas kompetens ingår förmågan att i denna process bemöta den enskilde med respekt utifrån rätten till delaktighet och självbestämmande. 
 Huvudförslag 
 Det är angeläget att särskilt personligt stöd blir en flexibel insats som kan kompletteras dels efter individuella behov, dels efter för- ändrade förutsättningar beroende på teknikutveckling och annan kunskaps- och kompetensutveckling. Det är därför inte rimligt att precisera en heltäckande katalog av åtgärder som skall ingå i insat- sen. Utifrån dagens erfarenhet av innehållet i råd och stöd kan dock tre delar utgöra bas i särskilt personligt stöd;  
 Kunskapsstöd, psykosocialt stöd och särskilt kompletterande stöd. 
  
 Det är viktigt att det inte utvecklas någon skarp gräns mellan dessa delar eftersom det är en styrka om den samlade kompetensen kan samverka på det sätt som bäst motsvarar individens behov. Detta gränsöverskridande arbetssätt kan även i fortsättningen medföra problem i avgränsningen av insatsen, men en efterfrågan på tydliga riktlinjer och detaljstyrning måste vägas mot de enskildas behov av individuellt anpassade åtgärder. 
 Förtydligandet av insatsen innebär i  
 huvudförslaget  
 att det inom särskilt personligt stöd skall vara möjligt att komplettera – kvalita- tivt eller kvantitativt – med åtgärder som kan betraktas ingå i habi- litering och rehabilitering om dessa behov inte tillgodoses på annat sätt. Detta gäller alla de fyra delar som normalt anses ingå i habili- tering och rehabilitering medicinska, psykologiska, sociala och pedagogiska. 
 Alternativförslag 
 Huvudförslaget har mötts av invändningar från Landstingsförbun- det och Svenska Kommunförbundet och det kan inte uteslutas att invändningarna får genomslag vid ställningstagande till genom- förande av huvudförslaget. Av det skälet och då utredningen är angelägen om ett förtydligande av insatsen råd och stöd som skapar 
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:103 
  
 god kvalitet presenteras, som ett försök till kompromiss, ett alter- nativförslag. Vid remissbehandling kan en bedömning göras av de båda förslagen i förhållande till den situation som råder med dagens tillämpning av råd och stöd. 
  
 Även  
 alternativförslaget  
 bygger på tre delar, där  
 kunskapsstöd  
 och  
 psykosocialt stöd  
 har samma innehåll som i huvudförslaget. Till dessa båda delar läggs ett  
 utvecklings- och aktivitetsstöd 
 . 
  
 I  
 alternativförslaget  
 kan inom särskilt personligt stöd endast tre delar av habilitering och rehabilitering, nämligen de psykologiska, sociala och pedagogiska, ingå som komplement. För att inte påverka de principer som anses styra hälso- och sjukvården kan inte de medicinska åtgärderna i habilitering och rehabilitering ingå som möjligt komplement. Som en viss kompensation för detta har några preciserade insatser beskrivits inom utvecklings- och aktivitets- stödet. 
 Individuell plan och samordnarfunktion 
 Det har under utredningsarbetet framkommit ett tydligt samband mellan centrala delar i särskilt personligt stöd och den individuella plan som regleras i 10 och 14 §§ LSS. Det gäller bland annat infor- mation, kartläggning, planering, samordning, uppföljning och utvärdering. Sambandet har understrukits av både ansvariga huvudmän, handläggare och brukarföreträdare. Individuell plan har lyfts fram som ett instrument som borde utvecklas för att stödja en samverkansprocess där den enskilde ges ett reellt inflytande över planering och uppföljning av olika insatser. Planen kan också ge den enskilde god överblick av olika insatser och behovet av sam- ordning. Individuell plan kan ses som en brygga mellan insatsen särskilt personligt stöd och andra verksamheter som ger brukaren stöd. 
 Individuell plan används idag i mycket begränsad omfattning och lagstiftarens intentioner har inte infriats. Några skäl till detta kan vara att den enskilde själv skall begära planen och att kunskaps- spridning om planen är bristfällig. För att öka användandet av indi- viduell plan och därigenom stärka den enskildes möjlighet till inflytande och självbestämmande föreslår utredningen förändringar i 10 § LSS. I samband med att en insats beviljas enligt LSS skall huvudmännen alltid erbjuda den enskilde att en individuell plan 
 24 
  
 SOU 2004:103 
  
 Sammanfattning 
  
 upprättas. I förslaget ingår också att planen skall följas upp, utvär- deras och omprövas minst en gång per år. 
 För många brukare är behovet av samordning av olika stödåt- gärder ett återkommande behov och en viktig del av insatsen sär- skilt personligt stöd. Inte minst familjer med barn som har flera funktionshinder har behov av att samordna många olika stödinsat- ser. Ibland tvingas föräldrar eller andra närstående ta på sig rollen att leta fram och samordna dessa kontakter utan att ha rimliga för- utsättningar för den uppgiften. För att säkra kvalitet och konti- nuitet i en samordningsprocess skall den enskilde enligt utredning- ens förslag ha möjlighet – om han eller hon önskar – att få en namngiven samordnare utsedd inom särskilt personligt stöd. Sam- ordnaren skall fungera som ett stöd för brukaren och närstående när det gäller att hitta rätt i utbudet av vård, omsorg och service. Samordnaren kan medverka till att förenkla kontakterna mellan olika stödpersoner och öka möjligheterna till kontinuitet i samar- betet med brukare och närstående. 
 Kvalitetssäkring 
 Utredningens förslag till förtydligande genom särskilt personligt stöd innebär en utveckling av den nuvarande insatsen råd och stöd som kan bidra till att öka kvaliteten i stödet till personer som till- hör LSS personkrets. Vissa delar i insatsen är särskilt angelägna att utveckla exempelvis samordningsprocesser. Den enskildes infly- tande och självbestämmande är också kvalitetskriterier som bör kunna utvecklas. Regional  
 FoU-verksamhet 
  kan vara ett sätt att utveckla kvalitativa metoder och uppföljningsinstrument i nära samarbete med brukareföreträdare och personal. 
 Socialstyrelsen har påtalat behovet av personalutveckling och understryker vikten av att utveckla den särskilda kompetens som behövs inom handikappomsorgen bland annat för att stärka en känsla av yrkesmässig hemvist. Även inom detta område bör en regional eller lokal  
 FoU-verksamhet 
  ha goda förutsättningar att bidra till kvalitetsutveckling. Genom den lokala förankringen finns möjlighet att ta tillvara personalens kunskap för att utveckla arbetet inom särskilt personligt stöd. 
  
 FoU-enheter 
  inom socialtjänst och äldreomsorg har utvecklats med stöd av statliga stimulansmedel. Utredningen föreslår stöd till en motsvarande utveckling av  
 FoU-projekt 
  med syfte att utveckla 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:103 
  
 mål, innehåll, arbetsmetoder och personalkompetens inom särskilt personligt stöd och föreslår därför att medel motsvarande fem miljoner kronor per år fördelas regionalt under fem år. 
 Ekonomiska konsekvenser 
 Förslaget till förtydligande av insatsen kommer sannolikt att leda till en ökad användning av resurser inom särskilt personligt stöd. En central frågeställning i konsekvensanalysen är huruvida behovet av råd och stödinsatser och habiliterings- och rehabiliteringsinsat- ser är tillfredsställt idag eller ej. I ekonomiska termer kan detta uttryckas i frågeställningen: Existerar kostnaden för att tillfred- ställa behovet idag eller kommer nya användare att innebära en ny kostnad? Om kostnaden existerar innebär förtydligandet inga extra kostnader men däremot uppstår frågan vem som bär kostnaden idag. 
 Landstingen ansvarar primärt för insatsen råd och stöd och får sedan 1994 ett statsbidrag om 200 miljoner kronor per år för de merkostnader som de beräknas få genom att LSS ger en större grupp rätt till insatsen än den tidigare omsorgslagen. Hos de flesta huvudmännen kan medlen inte särskiljas eftersom någon särredo- visning inte kan presenteras. Det föreligger därför stora svårigheter att analysera hur dessa medel har använts och hur de är relaterade till övriga kostnader för råd- och stödverksamheter. Ett skäl är att huvudmännen arbetar integrerat med råd och stöd i habiliterings- verksamheter och i många fall har som ambition att i första hand erbjuda stödet som habilitering enligt HSL. Undersökningar visar att mindre än 20 procent av statsbidraget används till råd och stöd medan 60 till 80 procent används till habilitering och rehabilitering. Tendensen att statsbidraget till stor del används till habiliterings- och rehabiliteringsverksamhet innebär att även personer utanför LSS personkrets sannolikt får del av resursförstärkningen. Det leder också till oklarheter om i vilken utsträckning resurserna till- godoser behov av insatser hos personer som tillhör LSS person- krets. 
 Ur finansiell synvinkel tycks förslaget om särskilt personligt stöd i hög grad innebära en omfördelning av medel öronmärkta för råd och stöd, medel som idag till stor del används inom habilitering och rehabilitering. De gjorda scenarioberäkningarna med antagande om en efterfrågeökning visar under vissa givna antaganden att 
 26 
  
 SOU 2004:103 
  
 Sammanfattning 
  
 ökningen ej kommer att leda till kostnader överstigande statsbidra- get. Även förslaget om stöd till utveckling av  
 FoU-verksamhet 
  motsvarande 5 miljoner kronor per år kan finansieras genom en omfördelning inom statsbidragsramen. 
 Enskild verksamhet enligt LSS 
 I 23 § LSS regleras bland annat tillståndsplikt för enskilt bedriven verksamhet. Enligt bestämmelsen får en enskild person inte utan länsstyrelsens tillstånd yrkesmässigt bedriva sådan verksamhet som regleras i 9 § 6 10 LSS. Hit hör bostad med särskild service. Bakgrunden till utredningens uppdrag angående förtydligande av tillämpningsområdet för 23 § LSS är att riksdagens ombudsmän (JO) har uppmärksammat regeringen på att det finns skilda uppfattningar i frågan om bestämmelsen om tillståndsplikt är tillämplig när en kommun överlåter driften av bostäder med sär- skild service för vuxna enligt 9 § 9 LSS till ett privaträttsligt objekt. Tillämpningen av 23 §, det vill säga om tillståndsprövning skall ske eller inte har i vart fall före sommaren 2001 varierat hos länsstyrel- serna. 
 Socialstyrelsen har i yttrande till JO menat att tillståndsplikt förelåg även ifråga om entreprenadverksamhet och ansåg att en avvikelse förutsatte en direkt undantagsbestämmelse i lagen eller på annat sätt ett klart uttalande om att en undantagsmöjlighet finns. Sedan JO meddelat sitt beslut sommaren 2001 och länsstyrelserna hösten 2001 antagit riktlinjer för tillstånd att bedriva enskild verk- samhet enligt 23 § LSS råder en enhetlig tillämpning i fråga om till- ståndskravet. 
 Utredningen anser att det ligger närmast till hands att tolka bestämmelsen om tillståndsplikt i 23 § första stycket LSS på det sätt som Socialstyrelsen gjort. Om en kommun, såvitt avser en bostad med särskild service för vuxna enligt LSS, själv står för bostäder och eventuellt gemensamma lokaler men – med stöd av 17 § LSS – överlåter driften i övrigt till ett privaträttsligt subjekt, krävs följaktligen länsstyrelsen tillstånd för det privaträttsliga sub- jektet. Samtliga länsstyrelser tillståndsprövar idag enskilt bedrivna entreprenadverksamheter enligt LSS, vilket innebär att det finns en enhetlig tolkning av 23 § LSS. Utredningen anser därför att det inte finns behov av att förtydliga lagen och bestämmelsen föreslås såle- des bibehållas oförändrad. 
 27 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2004:103 
  
 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i särskilda boendeformer 
 Enligt direktiven skall utredningen förtydliga kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för personer som bor i bostad med särskild service för barn och ungdomar, bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna. Det görs idag olika tolk- ningar ifråga om kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för boende i bostäder med särskild service enligt LSS, vilket kan bero på att dessa bostäder inte nämns i 18 § HSL. 
 Utredningen har konstaterat att det är logiskt att det kommu- nala hälso- och sjukvårdsansvaret även skall omfatta bostad med särskild service enligt LSS, i likhet med bostad med särskild service enligt SoL. Samma förhållande skall även gälla för motsvarande boendeformer som omfattas av 23 § LSS. Utredningen har dock erfarit att det förekommer gränsdragningsproblem mellan sjuk- vårdshuvudmännen som negativt påverkar tillhandahållandet av och kvalitet i hälso- och sjukvården för de målgrupper som avses. Av det skälet är det angeläget att särskilt beakta den kompetens som krävs för att säkra att personer som tillhör LSS personkrets skall kunna få sina behov tillgodosedda. Det finns en risk att kommu- nerna – i synnerhet de mindre – saknar möjlighet att utveckla denna kompetens. 
 Utredningen föreslår således att kommunernas ansvar för hälso- och sjukvård enligt 18 § HSL även skall omfatta personer som beviljats insatsen bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller 9 LSS. Kommunernas ansvar för dessa personer skall inte omfatta sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare eller sådan vård som kräver sjukhusens medicinska eller tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Med begreppet annan särskild kompe- tens åsyftas expertstöd som bland annat innefattar kunskap om omfattande och varaktiga funktionshinder. Denna kompetens återfinns vanligtvis i landstingens barn- och ungdoms- samt vuxen- habiliteringsverksamhet. 
  
 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar föreslås omfatta endast  
 bostad med särskild service för barn och ungdomar som behö- ver bo utanför föräldrahemmet  
 enligt 9 § 8 LSS och  
 bostad med sär- skild service för vuxna  
 enligt 9 § 9 LSS. Hälso- och sjukvårdsan- svaret för boende i familjehem enligt 9 § 8 LSS och boende i annan särskilt anpassad bostad enligt 9 § 9 LSS åvilar enligt utredningens mening den huvudman som ansvarar för hemsjukvården. 
  
 28 
 Summary 
 The assignment 
 The assignment of the Inquiry on the Act concerning Support and Service for Persons with Certain Functional Impairments and assistive devices is to examine and clarify the following aspects of the Act concerning Support and Service for Persons with Certain Functional Impairments (LSS): 
  
 regulations relating to measures in the form of advice and other personal support (advice and support) 
  
 the scope of Section 23 of LSS, and 
  
 the responsibility of municipalities to provide health and medical care for persons living in housing providing special services for children and young people and in housing providing special services or other specially adapted housing for adults. 
  
 The problems associated with the interpretation of the concept advice and other personal support arise from the lack of distinction between these measures under LSS and the care and treatment measures, inter Hines in the form of habilitation and rehabilitation, under the Health and Medical Services Act. 
 The chair of the Inquiry shall adopt a position on the scope of Section 23 of LSS which regulates, inter Hines, the issue of mandatory licences for private activities. 
 The assignment also includes a clarification of the municipalities responsibility to provide health and medical care for residents in housing providing special services pursuant to LSS. According to Section 18 of the Health and Medical Services Act, municipalities are also obliged to offer health and medical care to persons living in certain forms of housing or accommodation pursuant to the Social Services Act. Housing providing special services that has been 
 29 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 granted in accordance with LSS is not mentioned in the Health and Medical Services Act. 
 Points of departure 
 A starting point for the Inquiry has been the values that form the basis of Swedish disability policy. The most important principle for various regulations concerning persons with functional impairments is the fundamental ethical principle of the equal value of all human beings. Section 5 of LSS states that: The activities pursuant to this Act shall promote equality in living conditions and full participation in the life of the community for those referred to in Section 1. The objective shall be for it to be possible for the private individual concerned to live as others do. 
 Another point of departure has Patton various descriptions in recent years regarding the situation of persons with functional impairments in todays society. In its latest Welfare Status Report on care of the disabled, the National Board of Health and Welfare Horne, as a whole, care of the disabled in Sweden works well. At the same time, it maintains that there are certain areas that should be Morris special attention, both Sullivan present situation and from a more  
 long-term 
  perspective. Many of the descriptions highlight shortcomings as regards support to persons with functional impairments. They still appear to have considerable difficulties in their daily lives of achieving equality in several important areas of society. 
 As regards the task of clarifying regulations relating to measures in the form of advice and support, the Inquiry has tried in various ways to create a picture of the practical application of these measures today and also to highlight their development over time. The intention has been to clarify the purpose of the measures, in accordance with the terms of reference. 
 Advice and other personal support Special personal support 
 The Inquiry considers that the entitlement law, LSS, is needed in todays society. In the foreseeable future, persons with extensive and permanent functional impairments will continue to need a law 
 30 
  
 SOU 2004:103 
  
 Summary 
  
 that entitles them to special support measures as a supplement to other legislation such as the Health and Medical Services Act. This applies to all Erickson described in Section 9 of LSS – including advice and support. 
 Advice and other personal support (advice and support) was one of the special forms of care under the Act on Services for the Intellectually Handicapped (The Care Act, 1985:568). The Government bill 1992/93:159 Horne persons with severe functional impairments and their families are so vulnerable that their access to supplementary special expert support is to be regulated under a law. It further states that this entitlement shall ensure persons who meet the criteria specified in the new Act (LSS) access to such qualified Short are needed to facilitate their daily lives. The measures shall be regarded as a supplement to and not as a substitute for habilitation, rehabilitation and social services. 
 The Inquirys terms of reference set out that there have been differences regarding the interpretation of the concept advice and other personal support, both when the Care Act was in force and since the introduction of LSS. The interpretation problems are based on the fact that the distinction between advice and support in LSS and certain treatment measures, for example, in the form of habilitation and rehabilitation under the Health and Medical Services Act, is unclear. In 1989, the Supreme Administrative Court (RÅ 1989 ref. 79) stated that the Care Act could serve as a complement to the Health and Medical Services Act as regards the individuals needs for habilitation Villarreal not actually met in any other way. After the entry into force of LSS, the Supreme Administrative Court (RÅ 1997 ref. 49) has established that habilitation measures are not encompassed by advice and support pursuant to LSS, and that such measures should be taken under the Health and Medical Services Act. 
 According to the National Board of Health and Welfare, the Supreme Administrative Courts decision has made it more difficult for individuals to receive advice and support than it was before this decision Johnson. The report Lindkvists ninth 
 – nine ways to improve the treatment of persons with functional impairments (SOU 1999:21) states that the lack of clarity of the concept advice and other personal support has meant, among other things, that many people who have applied for these measures have been refused. It has also been difficult for 
 31 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 individuals to receive information about the measures, Wagner to apply and about what they involve. The chair of the Inquiry therefore proposes that the law be clarified with the aim of restoring its original purpose. Most of the referral bodies that have commented on the issue agree with this proposal. 
 In the terms of reference, the Government states that the purpose of and the conditions for being granted advice or support pursuant to LSS need to be clarified. The clarification should also elucidate in what way the measures can supplement Shaffer to other legislation. 
 The Inquiry can establish that after the entry into force of LSS in 1994, the application of the measures for advice and support was influenced by the National Board of Health and Welfares General Recommendations 1994:1. The Harper regarded by many authorities as a supplement to other legislation, including habilitation and rehabilitation under the Health and Medical Services Act, in cases where individual needs failed to be met. This is despite the fact that the Swedish Federation of County Councils Elliott interpretation. 
 The Supreme Administrative Courts judgments of 1997 have had a clear impact on the application by public authorities and have changed the conditions for receiving advice and support. Many Hubbard previously regarded as being supplements within the sphere of advice and support are now strictly regarded as measures under the Health and Medical Services Act, thus imposing limitations on the content of advice and support. This means that responsible authorities can, to a greater extent, limit the scope of the measures or refuse to grant Martinez opportunities for the individual to take legal proceedings. 
 Many of the opinions submitted by responsible authorities in the questionnaire provided by the Inquiry, or by staff and user representatives at the Inquirys dialogue conferences indicate that clearer advice and support measures under LSS will also be needed in the future, among other things, to ensure that individuals needs are actually met and are not moved to the bottom of the list of priorities or placed on healthcare waiting lists. Many have therefore recommended that the measures should be restored as a complement to habilitation and rehabilitation. 
 The application of the current advice and support measures is affected, to a considerable extent, by the relationship between advice and support and habilitation and rehabilitation. It is clear 
 32 
  
 SOU 2004:103 
  
 Summary 
  
 that these activities have many similarities as regards objectives, content, working methods, organisation and staff skills. In principle, habilitation and rehabilitation can include all the measures that can today be said to be included in the concept advice and support. It appears to be the ambition of many responsible authorities to replace advice and support with habilitation or rehabilitation measures. According to the Inquiry, however, it has not Jones to verify that this would ensure the complete fulfilment of individuals needs. There is a risk that some of the needs of persons to Martinez applies have been equated with the needs of other target groups under the Health and Medical Services Act. This could mean that necessary measures are not provided or are delayed. 
 According to the Inquiry, therefore, eliminating the possibility of supplementing habilitation and rehabilitation with advice and support measures under LSS in cases where needs fail to be met implies an excessive limitation of advice and support measures. 
 It is crucial that advice and support pursuant to Section 9 of LSS can, if necessary, be used to supplement measures included in habilitation and rehabilitation. The distinction between advice and support pursuant to LSS and habilitation and rehabilitation under the Health and Medical Services Act would then be made less dramatic. The similarities that exist as regards objectives, content, working methods and staff skills could be used to their advantage, for example for coordination purposes and for the creation of common benefits. 
 The Inquiry therefore proposes that a clarification of the regulations relating to advice and support Colon, inter Hines, mean that habilitation and rehabilitation Rogers again be supplemented in their entirety (main proposal) or in part (alternative proposal) with advice and support Richards individual needs fail to be met in other ways. 
 New designation for the measures 
 The designation advice and other personal support (Section 1, paragraph 1 of LSS) is often regarded as being too general and too reminiscent of the general obligation of many authorities to provide information and advice. A new designation for the support Guerrero help to clarify their content. For this 
 33 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 Mcmahon, the Inquiry proposes that the measures under Section 9, paragraph 1 of LSS be referred to as  
 Special personal support 
 . The new designation makes it easier to distinguish these measures from the  
 above-mentioned 
  obligation to provide information and advice. A new designation also indicates that the measures have Cunningham and enhanced in relation to the present advice and support. 
 In the same way as advice and support, special personal support will be an area of activity that is closely associated with certain aspects of health and medical care. It should be easiest to build up cooperation, create coordinating development measures and achieve common benefits if the county councils are responsible for the organisation and provision of these activities. The special knowledge and skills needed for the provision of these measures normally require a greater recruitment area than the  
 average-sized 
  municipality. Furthermore, county Rivera generally have a well- developed organisation that can provide a good basis for personal support. The division of responsibilities set out in Section 2 of LSS, whereby the county councils have the overall responsibility for measures pursuant to Section 9, paragraph 1 should therefore be maintained. As with advice and support, special personal support shall be characterised by special knowledge about the conditions governing the lives of, opportunities for and problems of persons with extensive and permanent functional impairments. This support should be provided by experts – individuals or teams – with a broad knowledge of the medical, psychological, social and educational aspects of various functional impairments. 
 As in the case of advice and support, the measures can only be provided to individuals that qualify under Section 1 of LSS and only at the request of the individual or his or her legal representative. Measures will only be provided if there is an evident need for support Baker clearly related to the individuals functional disability. This also applies to any indirect support Turner. 
 Special personal support can be seen as a general and coordinating service. For an individual, personal support can play a decisive role in creating the conditions for a good standard of life and opportunities for participation in the life of the community. Special personal support shall strengthen the individuals position as a member of society and make it easier for people with extensive and permanent functional impairments to live independent lives 
 34 
  
 SOU 2004:103 
  
 Summary 
  
 with full participation in the life of the community. The support shall be characterised by  
 self-determination, 
  adaptation to the needs of the individual and continuity, and will be based on each individuals unique situation in Chambers a special focus on the specific conditions that apply to his or her functional impairment. Among the strengths of the new system of special personal support will be flexibility and adaptation to needs. It Mendez be characterised by an open attitude towards new research and development findings that can lead to new working methods or measures in the area of special personal support. The aim is to ensure that the functional impairment disables the individual as little as possible. 
 Points of departure for special personal support will be each individuals specific needs, the individuals right to self- determination and the objective of the measures. Access to special knowledge and skills is fundamental in ensuring a high level of quality. It would be too restrictive to describe the content of special personal support on the basis of a list of available experts, but the professional categories that are currently used for todays advice and support Francis serve as a basis for the skills needed for the provision of special personal support. Decisions about Colon be based on the, often varying, needs that the individual has and on an overall assessment, where the focus and extent of the measures is Martin against the benefits and the prospects of achieving the desired objective. The measures should be provided on the basis of a holistic approach that aims to fulfil the individuals needs in an  
 all-round 
  manner. When necessary, it should be possible to coordinate different forms of support Armstrong that they interlink to provide the best possible quality, with the greatest possible efficiency. 
 The individual should be able to exercise considerable influence over the objectives of the measures. As regards the organisation of the support measures, the experts are responsible for offering Brown, on the basis of their knowledge, while at the same time taking into account the individuals points of view. In collaboration with the individual, and where necessary with his or her relatives, single or teams of experts shall endeavour to meet the individuals needs. Together the experts special skills and competence and a  
 well-developed 
  working method shall combine to create conditions to achieve the objective of a good standard of life. One aspect of the experts skills and competence is the ability 
 35 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 in this process to treat the individual with respect by allowing room for both participation and  
 self-determination. 
  
 Main proposal 
 It is important that special personal support is a flexible system of measures that can be supplemented partly according to individual needs, and partly according to changing circumstances arising from technical developments and other knowledge and skills development. There is little point, therefore, in drawing up a comprehensive list of measures to be included in the concept. However, based on existing experience of the contents of advice and support, three aspects can be identified as the cornerstones of special personal support:  
 knowledge support, psychosocial support and special supplementary support. 
  
 It is important not to make a sharp distinction between Smith aspects, since the greatest benefits can be achieved if a combination of skills and competence can interact in a way that best corresponds to the individuals needs. This  
 cross-cutting 
  working method may continue to cause problems regarding the delimitation of measures, but a demand for clear guidelines and detailed control must be Martin against the individuals need for specially adapted measures. 
 According to the  
 main proposal 
 , a clarification of the measures means that it will be possible, within the framework of special personal support to provide supplementary Erickson – qualitatively or quantitatively – that can be regarded as habilitation and rehabilitation in Brown fail to be met in other ways. This applies to all four aspects that are normally considered to make up habilitation and rehabilitation – medical, psychological, social and educational. 
 Alternative proposal 
 The Swedish Federation of County Councils and the Swedish Association of Local Authorities have voiced objections against the main proposal, and it cannot be ruled Shepherd decision about the implementation of the main proposal. For this reason, and since the Inquiry is keen to 
 36 
  
 SOU 2004:103 
  
 Summary 
  
 ensure that a clarification of measures for advice and support will provide a high level of quality, an  
 alternative proposal  
 is also presented as a compromise proposal. When the report is circulated for comments an assessment can be made of both proposals in relation to the current application of advice and support measures. 
 The  
 alternative proposal  
 is also based on three aspects, where  
 knowledge support  
 and  
 psychosocial support  
 have the same content as the main proposal. The third aspect is  
 development and activity support. 
  
 In the  
 alternative proposal 
 , just three aspects of habilitation and rehabilitation, that is the psychological, social and educational aspects, may be included as supplements. So as not to influence the principles that are considered to guide health and medical services, the medical aspects of habilitation and rehabilitation cannot be included as a possible supplement. To compensate for this, in part, some specific Cowan development and activity support. 
 Individual plans and a coordinating function 
 During the course of the inquiry, a clear connection has emerged between central aspects of special personal support and the provisions on individual plans in Sections 10 and 14 of LSS. This includes information, appraisals, planning, coordination,  
 follow-up 
  and evaluation. The connection has Williams by responsible authorities, administrators and user representatives. Individual plans have been highlighted as an instrument that should be developed in order to support a cooperation process where the individual is given a real influence over planning and  
 follow-up 
  of various Erickson. The plans can also give the individual a clear overview of different measures and the need for coordination. Individual plans can be regarded as a bridge between measures in the form of special personal support and other activities intended to provide support to the user. 
 Today, individual plans are used to a very limited extent and the legislators intentions have not been fulfilled. One reason for this may be that it is up to the individual himself or herself to ask for a plan, and that knowledge of this option is lacking. In order to increase the use of individual plans, and consequently to strengthen opportunities for influence and  
 self-determination, 
  the Inquiry 
 37 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 proposes that Section 10 of LSS be amended. When a measure is granted pursuant to LSS, the responsible authority shall be obliged to inform the individual of the opportunity to draw up an individual plan. According to the proposal, the plan is to be followed up, evaluated and reviewed at least once a year. 
 For many users, coordination of various support measures is a recurrent need, and an important aspect of measures in the form of special personal support. In particular, families with children that have several functional impairments need to coordinate a number of different support measures. Sometimes parents or other relatives are compelled to take on the task of finding and coordinating these contacts without really having the prerequisites to do so. In order to enhance the quality of the coordination process and to ensure greater continuity, the Inquiry proposes that the individual should have the option of being assigned a specific, named Fernandez of special personal support. The coordinator shall help the user and his or her relatives to find what they are looking for among the available health care and social services. The coordinator can help to simplify contacts between various support persons and to increase opportunities for continuity in cooperation with users and their relatives. 
 Quality assurance 
 The Inquirys proposals for clarifications through special personal support mean an enhancement of the existing system of measures for advice and support that can serve to increase the quality of support to persons to Martinez applies. It is especially important to develop certain aspects of the measures, for example, coordination processes. Other quality criteria which can also be developed are the individuals right to exercise an influence and to  
 self-determination. 
  Regional RD activities could be a way to develop qualitative methods and  
 follow-up 
  instruments in close consultation with user representatives and staff. 
 The National Board of Health and Welfare has underlined the need for staff skills development and stresses the importance of extending the special skills that are needed in care of the disabled, inter Hines, to increase feelings of professional belonging. In this area too, regional or local RD activities should have the potential to contribute to quality development. Basing these activities in the 
 38 
  
 SOU 2004:103 
  
 Summary 
  
 local community makes it possible to take advantage of the staffs knowledge in order to develop work in the field of special personal support. 
 RD departments have been set up in the social services and elderly care services with the help of state incentive funds. The Inquiry proposes support to a corresponding development of RD projects with the aim of elaborating objectives, content, working methods and staff skills in the field of special personal support. It therefore proposes that funds amounting to SEK 5 million per year are distributed regionally for a period of five years. 
 Financial implications 
 It is probable that the proposal for a clarification of measures will lead to an increased use of resources in the field of special personal support. A central question in the impact assessment is whether or not the need for advice and support measures and habilitation and rehabilitation measures is satisfied today. In financial terms the question can be put as follows: Do the costs exist to satisfy needs today, or will new users mean additional costs? If the costs exist, the clarification will not involve any additional costs, but it is necessary to elucidate who bears the costs today. 
 The county Chan responsibility for measures in the form of advice and support. Since 1994, when LSS superseded the Care Act, county Martin received a government grant of SEK 200 million per year to cover the additional costs that could be estimated to incur when a larger group was given the right to measures. Among most responsible authorities it is impossible to distinguish Hernandez, since separate accounts cannot be presented. It is therefore very difficult to analyse how these funds have been used and how they relate to other costs for advice and support activities. One reason is that the responsible authorities work in an integrated manner with advice and support in habilitation activities and in many cases have the ambition primarily to offer the support in the form of habilitation pursuant to the Health and Medical Services Act. Surveys show that less than 20 per cent of the government grant is used for advice and support, and that between 60 and 80 per cent is used for habilitation and rehabilitation purposes. The tendency to use the government grant largely for habilitation and rehabilitation 
 39 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 purposes means that it is likely that individuals to whom LSS does not apply are also at the receiving end of the additional resources. This also causes a lack of clarity as to the extent to which the resources satisfy the needs of persons to Martinez does apply. 
 From a financial perspective, the proposal for special personal support should mean a redistribution of funds that are earmarked for advice and support – Best largely used for habilitation and rehabilitation purposes today. Presuming that the demand for support measures increases and based on certain assumptions, the projected estimations show that this increase will not give rise to additional costs over and above the government grant. It should also be possible to finance the proposal for support to the development of RD departments amounting to SEK 5 million per year through a redistribution of funds within the limits of the current government grant. 
 Private activities under LSS 
 Section 23 of LSS regulates, inter Hines, the issue of mandatory licences for activities conducted on a commercial basis. According to this provision, no private person may conduct on a commercial basis activities such as are envisaged in Section 9, subsections 6 10 of LSS. This includes housing providing special services. The background to the Inquirys assignment regarding a clarification of the scope of Section 23 of LSS is that the Parliamentary Ombudsmen have informed the Government that there are differences in opinion as to Hobbs provision on mandatory licences is applicable when a municipality transfers the management of housing providing special services for adults under Section 9, subsection 9 of LSS to a private legal subject. The application of Section 23, i.e., of whether or not licences are mandatory has, at any rate until the summer of 2001, varied between different county councils. 
 In a statement to the Parliamentary Ombudsmen, the National Board of Health and Welfare notes that licences are also mandatory in the case of contract activities, and that any deviations require a direct exemption clause in the law or some clear form of statement about the possibility of granting exemptions of this kind. Since the announcement of the Parliamentary Ombudsmens decision in the summer of 2001 and the adoption of guidelines by the county 
 40 
  
 SOU 2004:103 
  
 Summary 
  
 councils in the autumn of 2001 relating to licences to conduct activities on a commercial basis pursuant to Section 23 of LSS, provisions on mandatory licences have been applied in a uniform manner. 
 The Inquiry considers that it seems Cruz to adopt the same interpretation of the provision on mandatory licences in Section 23, paragraph one of LSS as the National Board of Health and Welfare. If a municipality, in the case of housing providing special services for adults pursuant to LSS, maintains responsibility for the provision of housing and any common premises – but on the basis of Section 17 of LSS – transfers the management thereof to a private legal subject, the private legal subject must consequently apply for a licence from the county council. Today, all county Davidson persons or bodies conducting private contract activities pursuant to LSS apply for a licence, which means that there is a uniform interpretation of Section 23 of LSS. According to the Inquiry, therefore, there is no need for a clarification of the law. 
 The responsibility of municipalities to provide health and medical care for persons living in special forms of housing 
 According to the terms of reference, the Inquiry shall clarify the issue of municipalities responsibility to provide health and medical care for persons living in housing providing special services for children and young people and in housing providing special services or other specially adapted housing for adults. There are currently different interpretations of municipalities responsibility to provide health and medical care for persons living in housing providing special services pursuant to LSS. This may be due to the fact that this form of accommodation is not mentioned in Section 18 of the Health and Medical Services Act. 
 The Inquiry has established that it is logical that municipalities responsibility to provide health and medical care should also apply to housing providing special services under LSS, in conformity with housing providing special services under the Social Services Act. The same conditions should also apply to the corresponding forms of accommodation covered in Section 23 of LSS. However, the Inquiry has learnt that there are demarcation problems between health authorities that negatively affect the provision and quality of 
 41 
  
 Summary 
  
 SOU 2004:103 
  
 health and medical care for the intended target groups. For this reason, it is important to take into special consideration the skills that are required to ensure that the needs of persons to Martinez applies are satisfied. There is a risk that municipalities – in particular smaller municipalities – do not have the necessary resources to develop Smith skills. 
 The Inquiry therefore proposes that the municipalities responsibility to provide health and medical care under Section 18 of the Health and Medical Services Act should also comprise individuals who have been granted housing providing special services pursuant to Section 9, subsection 8 or 9 of LSS. The municipalities responsibility for Smith persons should not include health and medical care that is provided by a doctor or care that requires a hospitals medical or technical resources or other specialist skills. The term other specialist skills refers to support from experts, inter Hines, with knowledge of extensive and permanent functional impairments. Such skills are normally found in the county councils habilitation services for children and young people and for adults. 
 It is proposed that the municipalities responsibility to provide health and medical care should only include  
 housing with special services for children and young people who need to live away from their parental home  
 pursuant to Section 9, subsection 8 of LSS and  
 housing providing special services  
 for adults, pursuant to Section 9, subsection 9 of LSS. Responsibility for health and medical care for persons living in a family home pursuant to Section 9, subsection 8 of LSS and for persons living in other specially adapted housing for adults pursuant to Section 9, subsection 9 of LSS rests with the authority responsible for home medical care. 
 42 
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissafunktionshindrade (Huvudförslag) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
 dels att rubriken till lagen skall ha följande lydelse, dels att 9 och 10 §§ skall ha följande lydelse, 
 dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 10 a §, av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade 
 Föreslagen lydelse 
 Lag (1993:387) om stöd och service till vissa personer med funktionshinder. 
 8 § 
 Insatser enligt denna lag skall ges den enskilde endast om han begär det. Om den enskilde är under 15 år eller uppenbart sak- nar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnads- havare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatserna för honom. 
 Insatser enligt denna lag skall ges den enskilde endast om han eller hon begär det. Om den enskilde är under 15 år eller uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatserna för honom eller henne. 
 43 
 Författningsförslag SOU 2004:103 
  
 9 § 
  
 Insatserna för särskilt stöd och särskild service är 
  
 1. rådgivning och annat per- 
  
 1. särskilt personligt stöd som 
  
 sonligt stöd som ställer krav på 
  
 ställer krav på särskild kunskap 
  
 särskild kunskap om problem 
  
 om problem och livsbetingelser 
  
 och livsbetingelser för männi- 
  
 för personer med stora och var- 
  
 skor med stora och varaktiga 
  
 aktiga funktionshinder. I insat- 
  
 funktionshinder. 
  
 sen ingår sådan habilitering och 
  
 rehabilitering som inte tillgodoses 
  
 genom insatser enligt hälso- och 
  
 sjukvårdslagen (1982:763). 
  
 2. biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt lagen (1993:389) om assistans- 
  
 ersättning, 
  
 9 a § 
  
 Med personlig assistans enligt 
  
 Med personlig assistans enligt 
  
 9 § 2 avses personligt utformat 
  
 9 § 2 avses personligt utformat 
  
 stöd som ges av ett begränsat 
  
 stöd som ges av ett begränsat 
  
 antal personer åt den som på 
  
 antal personer åt den som på 
  
 grund av stora och varaktiga 
  
 grund av stora och varaktiga 
  
 funktionshinder behöver 
  
 hjälp 
  
 funktionshinder behöver hjälp 
  
 med sin personliga hygien, mål- 
  
 med sin personliga hygien, mål- 
  
 tider, att klä av och på sig, att 
  
 tider, att klä av och på sig, att 
  
 kommunicera 
  
 med 
  
 andra 
  
 eller 
  
 kommunicera 
  
 med 
  
 andra eller 
  
 annan hjälp 
  
 som 
  
 förutsätter 
  
 annan 
  
 hjälp 
  
 som 
  
 förutsätter 
  
 ingående kunskaper om 
  
 den 
  
 ingående kunskaper om per- 
  
 funktionshindrade (grundläggan- 
  
 sonen 
  
 med 
  
 funktionshinder 
  
 de behov). 
  
 (grundläggande behov). 
  
 Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov har även rätt till insats enligt 9 § 2 för andra personliga behov om behoven inte tillgodoses på annat sätt. 
 Som kostnad för personlig assistans enligt 9 § 2 anses inte i något fall ersättning som den enskilde själv lämnar 
  
 1. 
  
 till någon som han eller hon lever i hushållsgemenskap med, 
  
 eller 
  
 2. 
  
 till en personlig assistent för arbete som utförts på arbetstid som överstiger den tid som anges i 2 4 §§ lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete. 
  
 44 
 SOU 2004:103 Författningsförslag 
  
 10 § 
  
 I samband med att insats 
  
 I samband med att insats 
  
 enligt denna lag beviljas kan den 
  
 enligt denna lag beviljas skall 
  
 enskilde begära att en individuell 
  
 den enskilde erbjudas att en 
  
 plan med beslutade och plane- 
  
 individuell 
  
 plan med beslutade 
  
 rade insatser upprättas i samråd 
  
 och planerade insatser upprättas 
  
 med honom. I planen skall även 
  
 i samråd med honom eller 
  
 redovisas åtgärder som vidtas av 
  
 henne. I planen skall även redo- 
  
 andra 
  
 än 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 visas åtgärder som vidtas av 
  
 landstinget. Planen skall fort- 
  
 andra 
  
 än 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 löpande och minst en gång om 
  
 landstinget. Planen skall fort- 
  
 året omprövas. 
  
 löpande och minst en gång om 
  
 Landstinget 
  
 och 
  
 kommunen 
  
 året följas upp, utvärderas och 
  
 skall 
  
 underrätta varandra 
  
 om 
  
 omprövas. 
  
 upprättade planer. 
  
 Om 
  
 den 
  
 enskilde 
  
 lämnar 
  
 samtycke, skall landstinget och 
  
 kommunen underrätta varandra 
  
 om innehållet i upprättade pla- 
  
 ner. 
  
 10 a § 
  
 I samband med att insats enligt 
  
 9 § 1 beviljas skall den enskilde 
  
 erbjudas stöd i form av en namn- 
  
 given samordnare. 
  
 12 § 
  
 Kommunen 
  
 får 
  
 besluta 
  
 om 
  
 Kommunen får besluta om åter 
  
 åter 
  
 betalning 
  
 av 
  
 ekonomiskt 
  
 betalning 
  
 av 
  
 ekonomiskt stöd 
  
 stöd 
  
 som 
  
 kommunen beviljat 
  
 som 
  
 kommunen beviljat 
  
 enligt 
  
 enligt 9 § första stycket 2, om 
  
 9 § första stycket 2, om den som 
  
 den som erhållit stödet eller 
  
 erhållit stödet eller hans eller 
  
 hans ställföreträdare genom att 
  
 hennes 
  
 ställföreträdare 
  
 genom 
  
 lämna oriktiga uppgifter eller på 
  
 att lämna oriktiga uppgifter eller 
  
 annat sätt har förorsakat att det 
  
 på annat sätt har förorsakat att 
  
 ekonomiska stödet har lämnats 
  
 det ekonomiska stödet har läm- 
  
 felaktigt eller med ett för högt 
  
 nats felaktigt eller med ett för 
  
 belopp. Detsamma gäller om det 
  
 högt 
  
 belopp. Detsamma gäller 
  
 ekonomiska 
  
 stödet 
  
 annars 
  
 har 
  
 om 
  
 det 
  
 ekonomiska 
  
 stödet 
  
 lämnats felaktigt eller med ett 
  
 annars har lämnats felaktigt eller 
  
 45 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:103 
  
 för högt belopp och den som erhållit stödet eller hans ställ- företrädare skäligen borde ha insett detta. 
 med ett för högt belopp och den som erhållit stödet eller hans eller hennes ställföreträdare skä- ligen borde ha insett detta. 
 16 § 
 16 § En kommuns ansvar enligt denna lag gäller gentemot dem 
  
 som är bosatta i kommunen. 
  
 Om en person som anges i 1 § 
  
 Om en person som anges i 1 § 
  
 tänker bosätta sig i en kommun, 
  
 tänker bosätta sig i en kommun, 
  
 skall 
  
 kommunen 
  
 på ansökan 
  
 skall 
  
 kommunen 
  
 på ansökan 
  
 meddela 
  
 förhandsbesked om 
  
 meddela 
  
 förhandsbesked 
  
 om 
  
 rätten till insatser från kommu- 
  
 rätten till insatser från kommu- 
  
 nen enligt 9 §. Vid prövningen 
  
 nen enligt 9 §. Vid prövningen 
  
 av en ansökan om förhands- 
  
 av en ansökan om förhands- 
  
 besked 
  
 skall 
  
 bestämmelserna i 
  
 besked skall 
  
 bestämmelserna i 
  
 denna 
  
 lag 
  
 gälla. 
  
 Kommunen 
  
 denna 
  
 lag 
  
 gälla. 
  
 Kommunen 
  
 skall utan dröjsmål planera och 
  
 skall utan dröjsmål planera och 
  
 förbereda insatser som för- 
  
 förbereda insatser som för- 
  
 handsbeskedet ger den enskilde 
  
 handsbeskedet ger den enskilde 
  
 rätt till om han bosätter sig i 
  
 rätt till om han eller hon bo- 
  
 kommunen. 
  
 Förhandsbeskedet 
  
 sätter sig i kommunen. För- 
  
 gäller under sex månader räknat 
  
 handsbeskedet gäller under sex 
  
 från den dag då insatserna blir 
  
 månader räknat från den dag då 
  
 tillgängliga för den enskilde. 
  
 insatserna 
  
 blir tillgängliga 
  
 för 
  
 den enskilde. 
  
 Om behov av insatser enligt denna lag uppkommer under en tillfällig vistelse i en kommun skall kommunen ge det stöd och den hjälp som omedelbart behövs. 
 Såvitt avser landstingets förpliktelser gäller vad som sägs i denna paragraf om kommunen i stället landstinget. 
 Denna lag träder ikraft den 1 januari 2006. 
 46 
  
 SOU 2004:103 
  
 Författningsförslag 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (Alternativförslag) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
 dels att rubriken till lagen skall ha följande lydelse, dels att 9 och 10 §§ skall ha följande lydelse, 
 dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 10 a §, av följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade. 
 Insatser enligt denna lag skall ges den enskilde endast om han begär det. Om den enskilde är under 15 år eller uppenbart sak- nar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnads- havare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatserna för honom. 
 Föreslagen lydelse 
 Lag (1993:387) om stöd och service till vissa personer med funktionshinder. 
 8 § 
 Insatser enligt denna lag skall ges den enskilde endast om han eller hon begär det. Om den enskilde är under 15 år eller uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatserna för honom eller henne. 
  
 9 § 
  
 Insatserna för särskilt stöd och särskild service är 
  
 1. rådgivning och annat per- 
  
 1. särskilt personligt stöd som 
  
 sonligt stöd som ställer krav på 
  
 ställer krav på särskild kunskap 
  
 särskild kunskap om problem 
  
 om problem och livs betingelser 
  
 och livsbetingelser för männi- 
  
 för personer med stora och var- 
  
 skor med stora och varaktiga 
  
 aktiga funktionshinder. I insat- 
  
 funktionshinder. 
  
 sen ingår sådan psykologisk, 
  
 social och pedagogisk habilitering 
  
 och rehabilitering som inte tillgo- 
  
 doses genom insatser enligt hälso- 
  
 47 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:103 
  
 och sjukvårdslagen (1982:763). 
 2. biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt lagen (1993:389) om assistans- ersättning, 
  
 9 a § 
  
 Med personlig assistans enligt 
  
 Med personlig assistans enligt 
  
 9 § 2 avses personligt utformat 
  
 9 § 2 avses personligt utformat 
  
 stöd som ges av ett begränsat 
  
 stöd som ges av ett begränsat 
  
 antal personer åt den som på 
  
 antal personer åt den som på 
  
 grund av stora och varaktiga 
  
 grund av stora och varaktiga 
  
 funktionshinder behöver 
  
 hjälp 
  
 funktionshinder behöver hjälp 
  
 med sin personliga hygien, mål- 
  
 med sin personliga hygien, mål- 
  
 tider, att klä av och på sig, att 
  
 tider, att klä av och på sig, att 
  
 kommunicera 
  
 med 
  
 andra 
  
 eller 
  
 kommunicera 
  
 med 
  
 andra eller 
  
 annan hjälp 
  
 som 
  
 förutsätter 
  
 annan 
  
 hjälp 
  
 som 
  
 förutsätter 
  
 ingående kunskaper om 
  
 den 
  
 ingående kunskaper om personen 
  
 funktionshindrade 
  
 (grundlägg- 
  
 med 
  
 funktionshinder (grund- 
  
 ande behov). 
  
 läggande behov). 
  
 Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov har även rätt till insats enligt 9 § 2 för andra personliga behov om behoven inte tillgodoses på annat sätt. 
 Som kostnad för personlig assistans enligt 9 § 2 anses inte i något fall ersättning som den enskilde själv lämnar 
  
 1. 
  
 till någon som han eller hon lever i hushållsgemenskap med, 
  
 eller 
  
 2. 
  
 till en personlig assistent för arbete som utförts på arbetstid som överstiger den tid som anges i  
  
 2-4 
  §§ lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete. 
  
 10 § 
  
 I samband med att insats 
  
 I samband med att insats 
  
 enligt denna lag beviljas kan den 
  
 enligt denna lag beviljas skall 
  
 enskilde begära att en indivi- 
  
 den enskilde erbjudas att en 
  
 duell plan med beslutade och 
  
 individuell 
  
 plan med beslutade 
  
 planerade 
  
 insatser upprättas i 
  
 och planerade insatser upprättas 
  
 samråd med honom. I planen 
  
 i samråd med honom eller 
  
 skall 
  
 även 
  
 redovisas 
  
 åtgärder 
  
 henne. I planen skall även redo- 
  
 som vidtas av andra än kommu- 
  
 visas åtgärder som vidtas av 
  
 nen 
  
 eller 
  
 landstinget. 
  
 Planen 
  
 andra än 
  
 kommunen 
  
 eller 
  
 skall fort löpande och minst en 
  
 landstinget. 
  
 Planen skall 
  
 fort- 
  
 48 
  
 SOU 2004:103 Författningsförslag 
  
 gång om året omprövas. 
  
 löpande och minst en gång om 
  
 Landstinget 
  
 och 
  
 kommunen 
  
 året följas upp, utvärderas och 
  
 skall 
  
 underrätta varandra 
  
 om 
  
 omprövas. 
  
 upprättade planer. 
  
 Om den enskilde lämnar sam- 
  
 tycke, 
  
 skall 
  
 landstinget 
  
 och 
  
 kommunen underrätta varandra 
  
 om innehållet i upprättade pla- 
  
 ner. 
  
 10 a § 
  
 I samband med att insats enligt 
  
 9 § 1 beviljas skall den enskilde 
  
 erbjudas stöd i form av en namn- 
  
 given samordnare. 
  
 12 § 
  
 Kommunen 
  
 får 
  
 besluta 
  
 om 
  
 Kommunen 
  
 får 
  
 besluta 
  
 om 
  
 åter 
  
 betalning 
  
 av 
  
 ekonomiskt 
  
 åter 
  
 betalning 
  
 av 
  
 ekonomiskt 
  
 stöd 
  
 som kommunen beviljat 
  
 stöd 
  
 som kommunen beviljat 
  
 enligt 9 § första stycket 2, om 
  
 enligt 9 § första stycket 2, om 
  
 den som erhållit stödet eller 
  
 den som erhållit stödet eller 
  
 hans ställföreträdare genom att 
  
 hans eller hennes ställföreträdare 
  
 lämna oriktiga uppgifter eller på 
  
 genom att lämna oriktiga upp- 
  
 annat sätt har förorsakat att det 
  
 gifter eller på annat sätt har för- 
  
 ekonomiska stödet har lämnats 
  
 orsakat att det ekonomiska stö- 
  
 felaktigt eller med ett för högt 
  
 det har lämnats felaktigt eller 
  
 belopp. Detsamma gäller om det 
  
 med ett för högt belopp. Det- 
  
 ekonomiska stödet 
  
 annars 
  
 har 
  
 samma gäller om det ekono- 
  
 lämnats felaktigt eller med ett 
  
 miska stödet annars har lämnats 
  
 för högt belopp och den som 
  
 felaktigt eller med ett för högt 
  
 erhållit stödet eller hans ställ- 
  
 belopp och den som erhållit 
  
 företrädare skäligen borde 
  
 ha 
  
 stödet eller hans eller hennes 
  
 insett detta. 
  
 ställföreträdare 
  
 skäligen borde 
  
 ha insett detta. 
  
 16 § 
  
 16 § En kommuns ansvar enligt denna lag gäller gentemot dem 
  
 som är bosatta i kommunen. 
  
 Om en person som anges i 1 § 
  
 Om en person som anges i 1 § 
  
 tänker bosätta sig i en kommun, 
  
 tänker bosätta sig i en kommun, 
  
 skall kommunen på ansökan 
  
 skall kommunen på ansökan 
  
 49 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:103 
  
 meddela förhandsbesked om 
  
 meddela förhandsbesked om 
  
 rätten till insatser från kommu- 
  
 rätten till insatser från kommu- 
  
 nen enligt 9 §. Vid prövningen 
  
 nen enligt 9 §. Vid prövningen 
  
 av en ansökan om förhands- 
  
 av en ansökan om förhands- 
  
 besked 
  
 skall 
  
 bestämmelserna i 
  
 besked 
  
 skall 
  
 bestämmelserna i 
  
 denna 
  
 lag 
  
 gälla. Kommunen 
  
 denna 
  
 lag 
  
 gälla. Kommunen 
  
 skall utan dröjsmål planera och 
  
 skall utan dröjsmål planera och 
  
 förbereda insatser som för- 
  
 förbereda insatser som för- 
  
 handsbeskedet ger den enskilde 
  
 handsbeskedet ger den enskilde 
  
 rätt till om han bosätter sig i 
  
 rätt till om han eller hon bosät- 
  
 kommunen. 
  
 Förhandsbeskedet 
  
 ter sig i kommunen. Förhands- 
  
 gäller under sex månader räknat 
  
 beskedet gäller under sex måna- 
  
 från den dag då insatserna blir 
  
 der räknat från den dag då insat- 
  
 tillgängliga för den enskilde. 
  
 serna blir tillgängliga för den 
  
 enskilde. 
  
 Om behov av insatser enligt denna lag uppkommer under en tillfällig vistelse i en kommun skall kommunen ge det stöd och den hjälp som omedelbart behövs. 
 Såvitt avser landstingets förpliktelser gäller vad som sägs i denna paragraf om kommunen i stället landstinget. 
 Denna lag träder ikraft den 1 januari 2006. 
 50 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Varje kommun skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som bor i en sådan bo- endeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket social- tjänstlagen (2001:453) eller som efter beslut av kommunen bor i sådan särskild boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 samma lag. Varje kommun skall även i samband med dagverk- samhet, som omfattas av 3 kap. 6 § socialtjänst erbjuda en god hälso- och sjukvård 
  
 SOU 2004:103 
  
 Författningsförslag 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
 Härigenom föreskrivs att 18 § fråga om hälso- och sjuk- vårdslagen skall ha följande lydelse 
 Föreslagen lydelse 
 Varje kommun skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som bor i en sådan boen- deform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket social- tjänstlagen (2001:453) eller som efter beslut av kommunen bor i sådan särskild boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 samma lag. Detsamma gäller i fråga om dem som bor i bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller lagen eller 9 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa personer med funktions- hinder. Varje kommun skall även i samband med dagverk- samhet, som omfattas av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen, erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. 
 En kommun får även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommu- nen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård). 
 Landstinget får till en kommun inom landstinget överlåta skyl- digheten att erbjuda sådan vård, som sägs i andra stycket, om landstinget och kommunen kommer överens om det samt reger- ingen medger det. Överenskommelsen får avse även ansvar för för- brukningsartiklar som avses i 3 c §. 
 Kommunens ansvar enligt Kommunens ansvar enligt första och tredje styckena och första och tredje styckena och kommunens befogenhet enligt kommunens befogenhet enligt 
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2004:103 
  
 andra stycket omfattar inte 
  
 andra 
  
 stycket omfattar 
  
 inte 
  
 sådan hälso- och sjukvård som 
  
 sådan hälso- och sjukvård som 
  
 meddelas av läkare. 
  
 meddelas av läkare. Beträffande 
  
 de som bor i bostad med särskild 
  
 service enligt 9 § 8 eller 9 lagen 
  
 (1993:387) om stöd och service 
  
 till vissa personer med funktions- 
  
 hinder 
  
 omfattar 
  
 kommunens 
  
 ansvar enligt första stycket inte 
  
 heller 
  
 sådan vård 
  
 som 
  
 kräver 
  
 sjukhusens medicinska och tek- niska resurser eller annan särskild kompetens. 
 En kommun får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som kommunen ansvarar för enligt denna lag. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en sam- fällighet, en stiftelse eller en enskild individ. 
 Denna lag träder ikraft den 1 januari 2006. 
 52 
 1 Inledning 
 Regeringen beslöt vid sitt sammanträde den 18 oktober 2001 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera vissa frågor på hjälpmedelsområdet och lämna förslag till åtgärder. Den sär- skilde utredaren skulle också förtydliga vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Beträffande hjälpmedelsområdet överlämnades den 16 augusti 2004 betänkandet Harding (SOU 2004:83) till statsrådet Shields. Förevarande betänkande behandlar återstående frågor, det vill säga förtydliganden av lagstiftningen rörande stöd och service till vissa funktionshindrade. 
  
 1.1 
  
 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) 
  
 1.1.1 
  
 Lagen och dess målsättning 
  
 För att ge ett sammanhang åt den fortsatta framställningen följer här en översikt av LSS. 
 LSS trädde i kraft den 1 januari 1994 och har således tillämpats under en  
 10-års 
  period. Verksamheten enligt LSS skall enligt 5 § främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för dem som är berättigade till insatser enligt lagen. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. I 6 § sägs bland annat att verksamheten skall vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den enskilde skall i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över de insatser som ges. Dessa allmänna målformuleringar påver- kar tillämpningen av hela lagen och har alltså även relevans för de förtydliganden som utredningsuppdraget avser. 
 Lagen återfinns i sin helhet som bilaga 5. 
 53 
  
 Inledning 
  
 SOU 2004:103 
  
 1.1.2 
  
 Personkretsen 
  
 De som kan bli föremål för insatser enligt LSS är personer som har svåra funktionshinder. Berättigade till insatser är enligt definitionen i 1 § personer 
  
 1. 
  
 med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, 
  
 2. 
  
 med betydande och bestående begåvningsmässigt funktions- hinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, eller 
  
 3. 
  
 med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. 
  
 Personer med funktionshinder hänförliga till någon eller några av punkterna brukar sägas tillhöra personkretsen. 
 Det totala antalet personer som hade insatser enligt LSS år 2003 uppskattas av Socialstyrelsen till mellan 53 000 och 55 000 per- soner. Detta motsvarar 0,6 procent av landets befolkning. Den 1 november 2003 hade 11 700 personer beviljats insatsen råd och stöd enligt 9 § 1 LSS. 
  
 1.1.3 
  
 Behov och kvalitet 
  
 Rätten till insatser enligt LSS förutsätter förutom personkretstill- hörighet att behov av insatsen föreligger. Enligt 7 § krävs att den enskilde behöver insatsen i sin livsföring och att behovet inte till- godoses på annat sätt. 
 I 7 § andra stycket anges som en kvalitetsnivå att den enskilde genom insatserna skall tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna skall vidare vara varaktiga och samordnade. Med varaktiga avses att den enskilde måste kunna lita på att de ges så länge behov före- ligger. Kontinuiteten skall garanteras. Med samordnade avses att insatserna inte skall ses isolerade från varandra. Vidare skall insat- serna enligt lagtexten anpassas till mottagarens individuella behov. De skall utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv. 
 54 
  
 SOU 2004:103 
  
 Inledning 
  
 1.1.4 
  
 Insatserna 
  
 Insatserna enligt LSS återfinns i följande 10 punkter i 9 § LSS: 
  
 1. 
  
 rådgivning och annat personligt stöd som ställer krav på sär- skild kunskap om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga funktionshinder, 
  
 2. 
  
 biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt lagen (1993:389) om assistansersättning, 
  
 3. 
  
 ledsagarservice, 
  
 4. 
  
 biträde av kontaktperson, 
  
 5. 
  
 avlösarservice i hemmet, 
  
 6. 
  
 korttidsvistelse utanför det egna hemmet, 
  
 7. 
  
 korttidstillsyn för skolungdom över 12 år utanför det egna hemmet i anslutning till skoldagen samt under lov, 
  
 8. 
  
 boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn eller ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet, 
  
 9. 
  
 bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpas- sad bostad för vuxna, 
  
 10. 
  
 daglig verksamhet för personer i yrkesverksam ålder som sak- nar förvärvsarbete och inte utbildar sig. 
  
 Alla som tillhör lagens personkrets är enligt 7 § tillförsäkrade de insatser de har behov av enligt 9 § 1 9. De som ingår i första och andra personkretsen har även rätt till daglig verksamhet enligt punkt 10 om behov föreligger. 
 Om den enskilde begär det skall en individuell plan upprättas i samband med att en insats beviljas. Detta skall ske på sätt som framgår av 10 och 14 §§. 
 Beträffande insatserna enligt punkterna 6 10 finns särskilda bestämmelser om tillstånd för enskild verksamhet i 23 §. 
  
 1.1.5 
  
 Överklagande och sanktionsavgift 
  
 LSS är en rättighetslagstiftning. Detta innebär bland annat att möj- lighet finns att överklaga beslut fattade med stöd av lagen. Detta regleras i 27 §. 
 För att garantera att den enskilde får del av de insatser veder- börande är berättigad till har på senare tid införts bestämmelser om 
 55 
 Inledning SOU 2004:103 
 sanktionsavgift vid domstolstrots. Bestämmelserna återfinns i 28 a d §§ och är tillämpliga när en kommun eller ett landsting underlåter att utan oskäligt dröjsmål tillhandahålla en insats enligt 9 § som någon är berättigad till enligt en domstols avgörande. 
  
 1.2 
  
 Uppdraget 
  
 1.2.1 
  
 Direktiven 
  
 Den särskilde utredarens uppdrag avser enligt direktiven (Dir. 2001:81) följande förtydliganden av LSS 
  
 regleringen av insatsen rådgivning och annat personligt stöd (råd och stöd), 
  
 tillämpningsområdet för 23 § LSS, samt 
  
 kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för personer som bor i bostad med särskild service för barn och ungdomar, bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna. 
  
 Direktiven i dess helhet återges som bilaga 1 4. 
  
 1.2.2 
  
 Rådgivning och annat personligt stöd 
  
 De tolkningssvårigheter som finns i fråga om rådgivning och annat personligt stöd beror på att gränsdragningen mellan denna insats enligt LSS och sådana vård- och behandlingsinsatser, bland annat i form av habilitering och rehabilitering, som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (HSL), är oklar. LSS föregicks av lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda med flera (omsorgslagen). Regeringsrätten klargjorde vid tillämpningen av omsorgslagen (RÅ 1989. ref. 79) att lagen kunde vara ett komple- ment till HSL när det gällde habiliteringsåtgärder, till exempel i form av behandling av logoped, om behovet faktiskt inte tillgodo- sågs på annat sätt. Sedan LSS trätt i kraft fann Regeringsrätten emellertid (RÅ 1997 Ref. 49) att habiliteringsåtgärder inte ryms i begreppet rådgivning och annat personligt stöd, utan att sådana åtgärder skall vidtas inom ramen för HSL. Sistnämnda avgörande har enligt Socialstyrelsen försvårat för den enskilde att få insatsen rådgivning och annat personligt stöd beviljad enligt LSS, jämfört 
 56 
  
 SOU 2004:103 
  
 Inledning 
  
 med vad som gällde innan. Utredningsuppdraget innefattar ett förtydligande av såväl syftet med som förutsättningarna för att få insatsen rådgivning och annat personligt stöd. Förtydligandet bör också gälla på vilket sätt insatsen kan vara ett komplement till åtgärder som ges enligt annan lagstiftning. 
  
 1.2.3 
  
 Enskild verksamhet 
  
 Den särskilde utredaren skall vidare ta ställning till tillämpnings- området för 23 § LSS. I bestämmelsen regleras bland annat till- ståndsplikt för enskilt bedriven verksamhet. Det har funnits skilda uppfattningar om tillståndsplikt krävs när en kommun står för bostäder med särskild service för vuxna och eventuella gemen- samma lokaler, men överlåter driften i övrigt till ett privaträttsligt subjekt. 
  
 1.2.4 
  
 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för bostad med särskild service 
  
 Slutligen omfattar uppdraget ett klargörande av kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar för boende i bostäder med särskild ser- vice enligt LSS. Kommunerna skall enligt 18 § HSL erbjuda hälso- och sjukvård till dem som bor i sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket soci- altjänstlagen (2001:453), SoL, eller som efter beslut av kommunen bor i sådan särskild boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 samma lag. Bostad med särskild service beviljad med stöd av LSS omnämns inte i lagtexten. Av förarbetena till 9 § LSS fram- går dock att det varit lagstiftarens avsikt att samma förhållanden skall gälla för bostad med särskild service enligt 9 § 8 och 9 LSS som för boende enligt SoL (prop. 1992/93:159, s. 182). Social- styrelsen har i en skrivelse till regeringen framhållit behovet av ett klargörande, varför lagstiftningen bör ses över i detta avseende. 
  
 1.3 
  
 Arbetets bedrivande 
  
 Av de utredningsdirektiv som berör LSS har den mest omfattande arbetsinsatsen gällt förtydligandet av insatsen 9 § 1 LSS – rådgiv- ning och annat personligt stöd. Målet har varit att skapa en bild av 
 57 
  
 Inledning 
  
 SOU 2004:103 
  
 bakgrunden till lagstiftningen, avväga intentionerna i lagen och få en uppfattning om hur insatsen används i praktisk verksamhet. Utredningen har därför bland annat genomfört ett antal dialog- konferenser och en enkätundersökning till huvudmännen. Dess- utom har utredningen tagit del av ett flertal styrdokument från huvudmännen. Erfarenheterna från dessa beskrivningar av den praktiska tillämpningen av insatsen råd och stöd presenteras utför- ligt i bilagor. 
 Webb plats 
 Utredningen har haft en webbplats där utredningens arbete fort- löpande har presenterats. 
 Expertgrupp 
 Omfattningen av utredningens arbete och uppdelningen i två direktivområde ledde till att den ursprungliga expertgruppen dela- des i två grupper. En grupp koncentrerade sitt arbete till hjälp- medelsfrågor. En  
 LSS-grupp 
  har huvudsakligen arbetat med de tre  
 LSS-direktiven. 
  Gruppens sammansättning framgår av bilaga 6.  
 LSS-gruppen 
  har sammanträtt vid ett trettiotal tillfällen. Några av gruppens möten har haft karaktären av hearingar med externa med- verkande. 
 Idédiskussion/hearing 
 Vid två tillfällen har expertgruppen haft diskussioner och kun- skapsutbyte med externa medverkande. Vid det första tillfället medverkade chefer och handläggare från landsting i mellersta Sverige. Vid ett senare tillfälle i mars 2003 hölls ett idéseminarium med externa experter från myndigheter, forskare och verksamhets- företrädare. 
 Referensgrupp 
 För att underlätta en dialog med brukarna bildades en referens- grupp med representanter för handikapp- och pensionärsorganisa- 
 58 
  
 SOU 2004:103 
  
 Inledning 
  
 tionerna. Referensgruppen har varit gemensam för de båda direkti- vområdena och dess sammansättning framgår av bilaga 7. Gruppen har träffats två till fyra gånger per år sedan våren 2002. 
 Regionala konferenser 
 Utredningen har arrangerat fyra regionala dialogkonferenser kring direktivet att förtydliga insatsen råd och stöd. Detta har varit en viktig del i arbetet för att få en uppfattning om hur insatsen används i praktisk verksamhet samt hur handläggare och brukare upplever insatsen idag. 
 Konferenserna i Lund, Stockholm, Göteborg och Sundsvall samlade drygt 250 deltagare. De flesta deltagarna var personal som representerade olika ansvarsnivåer i de verksamheter inom lands- ting och kommuner som arbetar med insatsen. Drygt 15 % av del- tagarna var brukare eller representanter för brukarorganisationer. Åtta olika frågeställningar behandlades och totalt fick utredningen in mer än 400 skriftliga redovisningar från de 34 arbetsgrupperna. 
 Konferenser, möten och besök 
 Utredningen har medverkat i en rad olika konferenser och möten. Det har i stor utsträckning gällt träffar med verksamhetsföreträdare på olika nivåer, men även brukarföreträdare. Möten har också skett med bland annat Barnombudsmannen och Handikappombuds- mannen. Utredningen har vid några tillfällen haft besök från brukargrupper och handläggare samt själv besökt några verksam- hetsgrupper och intresseorganisationer. 
 Samråd med andra utredningar 
 Samråd har skett med utredningar som arbetat med frågeställningar inom näraliggande områden t.ex. Läromedelsutredningen (SOU 2003:15) och i slutfasen av utredningstiden också med Äldrevårds- utredningen (SOU 2003:04). 
 59 
  
 Inledning 
  
 SOU 2004:103 
  
 Enkätundersökning 
 I början av år 2003 genomförde utredningen en enkätundersökning angående insatsen råd och stöd. Enkäten riktades till de 21 lands- ting och 14 kommuner som har ansvar för insatsen. Totalt 27 frå- geställningar har speglat huvudmännens syn på insatsen: Omfatt- ning och innehåll, styrning och organisering, utförarmodeller, eventuella avgränsningsproblem och hur statsbidraget till råd och stöd används. 
 Från enkäten har utredningen också fått en del statistiskt under- lag. I övrigt har utredningen analyserat den statistik som Social- styrelsen presenterat i form av Statistik Socialtjänst 2004:2. 
 Sammanställning av styrdokument, regelverk, arbetsprocesser och rapporter 
 Utredningen har tagit del av ett flertal styrdokument från lands- ting. Huvudmännens dokument har analyserats för att ge en upp- fattning om på vilket sätt lagens intentioner skall omsättas i prak- tisk verksamhet. 
 Utöver dessa dokument har utredningen tagit del av en rad olika rapporter både från verksamhetsföreträdare och externa utredare. I några av rapporterna görs beskrivningar av hur brukarna upplever stödet via insatsen råd och stöd. 
  
 1.4 
  
 Betänkandets disposition 
  
 Detta betänkande som belyser utredningens tre  
 LSS-direktiv 
  inleds med en beskrivning av utgångspunkterna för utredningens arbete och ställningstagande. I kapitel två görs en genomgång av olika handikappolitiska ställningstaganden och i kapitel fem lämnas en rad exempel på beskrivningar av situationen för personer med funktionshinder i dagens samhälle. 
 Kapitel tre belyser olika lagstiftningsmetoder. 
 Den centrala frågeställningen om förtydligande av insatsen råd och stöd enligt 9 § LSS har getts stort utrymme i betänkandet. Kapitel fyra beskriver tillämpningen av råd och stöd ur ett histo- riskt perspektiv och med särskilt fokus på de förändringar som skett efter Regeringsrättens domar 1997. I kapitel sex beskrivs motiven för ett förtydligande, syftet med insatsen och det centrala 
 60 
  
 SOU 2004:103 
  
 Inledning 
  
 sambandet mellan råd och stöd och habiliterings- och rehabili- teringsinsatser enligt HSL. I detta kapitel lämnas också förslag till förtydligande av insatsen – särskilt personligt stöd. 
 I kapitel sju beskrivs möjligheter till kvalitativ utveckling av sär- skilt personligt stöd. Kapitel åtta beskriver de samband som finns mellan insatsen råd och stöd och individuell plan enligt 10 § LSS. 
 I de två följande kapitlena beskrivs utredningens arbete med de två övriga  
 LSS-direktiven. 
  Kapitel nio tar upp frågan om förtyd- ligande inom tillämpningsområdet för 23 § LSS och i kapitel tio belyses frågan angående kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar i särskilda boendeformer enligt LSS. Därefter följer författnings- kommentarer. 
 Samtliga kapitel, undantaget kapitel 1, 3 och 11, inleds med kortfattad bedömning och i förekommande fall även förslag. 
 I bilagor presenteras en del av det omfattande utredningsmaterial som framkommit genom utredningens enkätundersökning till huvudmännen och vid utredningens fyra regionala dialogkonferen- ser angående råd och stöd. 
 61 
  
 2 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 Bedömning: 
 Enligt min bedömning råder det idag stor enighet om värde- grunden för handikappolitiken. Trots detta finns det många tecken som pekar på att personer med funktionshinder inte har likvärdiga levnadsförhållanden jämfört med personer utan funk- tionshinder, bland annat finns det problem avseende bemö- tande, tillgänglighet och välfärd. Detta får enligt min mening inte tolkas som att denna gemensamma värdegrund saknar betydelse. Tvärtom bör den användas för att ytterligare för- bättra förhållanden för personer med funktionshinder och att vidareutveckla arbetet med att genomföra den nationella hand- lingsplanen för handikappolitiken – att förskjuta fokus från ord till handling. 
 Utredningen skall förtydliga vissa frågor avseende LSS. En orsak till de oklarheter som uppstått kring tillämpningen kan vara att de allmänna uttalande som utgör värdegrund för LSS inte präglar den praktiska tillämpningen av lagen. Värdegrund och verklighet bör överensstämma annars finns det enligt min mening en risk att respekten för lagstiftningen minskar. 
  
 2.1 
  
 Internationellt perspektiv 
  
 2.1.1 
  
 Mänskliga rättigheter (MR) 
  
 De senaste två decennierna och då främst under  
 1990-talet 
  har handikappolitiken internationellt allt mer tagit sin utgångspunkt i mänskliga rättigheter och rätten till medborgarskap. Handikappolitiken har förskjutits från ett individinriktat medi- cinskt och socialt synsätt mot ett medborgar- och demokrati- perspektiv. Till stöd för denna utveckling ligger bland annat 
 63 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 Förenta Nationernas (FN) allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna från 1948 som säger att alla har rätt till liv, frihet och personlig säkerhet, att erkännas som person i lagens mening och att ta del av sitt lands styrelse. Alla har också rätt till arbete, under- visning, kulturliv, att bilda familj med mera 
 Varken artikel 26 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, artikel 2 (2) i FN:s konvention om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter eller artikel 14 i Europa- konventionen anger uttryckligen funktionshinder bland de angivna diskrimineringsgrunderna. Grunderna i respektive artikel är emel- lertid inte uttömmande och därför kan även andra grunder för dis- kriminering omfattas av artiklarnas tillämpning. 
 FN:s generalförsamling beslöt i december 2001 att pröva frågan om en särskild konvention om funktionshindrades åtnjutande av mänskiga rättigheter. För detta tillsattes en särskild ad hoc kom- mitté. Efter två möten i kommittén beslutade generalförsamlingen i december 2003 att kommittén ska ta fram en sådan konvention. Detta arbete har nu påbörjats och under 2004 har ad hoc kom- mittén haft två möten där ett utkast till konventionstext har behandlats. Det är idag svårt att säga när en slutlig text kan före- ligga. Handikapporganisationerna kan också söka ackreditering och delta i ad hoc kommittén. 
  
 2.1.2 
  
 Barnkonventionen 
  
 Det enda internationellt juridiskt bindande instrument som uttryckligen nämner funktionshinder som diskrimineringsgrund är artikel 2 i FN:s konvention om barnets rättigheter. Barnkonven- tionen antogs av generalförsamlingen 1989 och trädde i kraft påföljande år. I och med tillkomsten av barnkonventionen har, för- utom barn i allmänhet, barn med funktionshinder getts tydliga egna rättigheter. Alla rättigheter i konventionen gäller således lika även för barn med funktionshinder. Staterna har en skyldighet att se till att även barn med funktionshinder kommer i åtnjutande av de rättigheter som omfattas av konventionen. Därutöver finns en särskild artikel som riktar sig till barn med funktionshinder, där de alldeles särskilda behov som dessa barn kan ha lyfts fram. 
 64 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 2.1.3 
  
 FN:s standardregler 
  
 FN:s standardregler för att tillförsäkra människor med funktions- hinder delaktighet och jämlikhet antogs av FN:s generalförsamling år 1993. De är 22 till antalet och uttrycker tydliga principiella ståndpunkter när det gäller rättigheter, möjligheter och ansvar på olika samhällsområden. De ger också konkreta förslag till hur ett land kan undanröja hinder för funktionshindrade personer och skapa ett tillgängligt samhälle. Tanken är att länderna på olika sätt skall ta ansvar för att reglerna tillämpas och arbeta för principerna för full delaktighet och jämlikhet. Standardreglerna är inte juridiskt bindande, men förpliktar regeringarna att leva upp till dess innehåll. 
 De fyra första reglerna anger vilka förutsättningar som krävs för att uppnå delaktighet. De följande åtta reglerna lyfter fram viktiga huvudområden för delaktighet. De tio sista reglerna beskriver red- skap som kan användas för genomförandet och hur reglerna kan omsättas i praktisk handling. Till reglerna har kopplats ett system för övervakning och uppföljning. Övervakningsarbetet leds av en särskild rapportör som är utsedd av FN och som till sin hjälp har en expertpanel vars medlemmar i stor utsträckning hämtas från de internationella handikapporganisationerna. Mcmillan var sär- skild rapportör under de första tre  
 3-årsperioderna, 
  1994 2002. Hans efterträdare, Sheika Hessa  
 Al-Thani, 
  Qatar, utsågs sommaren 2003 för tiden till och med 2005. 
  
 2.2 
  
 EG-rätten 
  
 2.2.1 
  
 Arbetslivsdirektivet 
  
 Genom Amsterdamfördraget år 1997 infördes en ny artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen  
 (EG-för- 
  draget). Med stöd av artikel 13 kan rådet, inom ramen för de befo- genheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt beslut, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamen- tet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av bland annat funktionshinder. 
 I slutet av år 2000 antog rådet direktiv 2000/78/EG om inrät- tande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (arbetslivs- direktivet). Syftet med arbetslivsdirektivet är att fastställa en all- män ram för bekämpning 
 65 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 av diskriminering i arbetslivet på grund av bl. a. funktionshinder för att genomföra principen om likabehandling i medlemsstaterna (artikel 1). 
  
 2.2.2 
  
 EU-stadgan 
  
 Vid toppmötet i Nice i december 2000 tillkännagav Europaparla- mentet, rådet och kommissionen Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna  
 (EU-stadgan). 
  I ingressen till EU- stadgan anges att i stadgan bekräftas de rättigheter som har sin grund särskilt i medlemsstaternas gemensamma författningstradi- tioner och internationella förpliktelser, Fördraget om Europeiska unionen (Unionsfördraget) och gemenskapsfördragen, Europa- konventionen, gemenskapens och Europarådets sociala stadgor samt rättspraxis vid  
 EG-domstolen 
  och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen). 
 Enligt artikel 21.1 i  
 EU-stadgan 
  skall all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning vara förbjuden. Av artikel 26 framgår att unionen erkänner och respekterar rätten för personer med funktionshinder att få del av åtgärder som syftar till att säkerställa deras oberoende, sociala och yrkesmässiga inte- grering och deltagande i samhällslivet. 
  
 EU-stadgan 
  är för närvarande att betrakta som en politisk deklaration. Men enligt det konstitutionella fördraget, som antogs i juli 2004 och som förväntas undertecknas i oktober 2004, så skall stadgan införlivas i fördragstexten. 
  
 2.3 
  
 Den svenska handikappolitiken 
  
 2.3.1 
  
 Utvecklingen av handikappbegreppet 
  
 Den moderna handikappolitiska historien sträcker sig egentligen endast över en  
 30-års 
  period. Denna period har dock inneburit ett helt nytt synsätt på funktionshinder och handikapp, något som också avspeglas i lagstiftning och andra regelverk. Detta paradigm- skifte kan – såsom görs i propositionen Från patient till med- borgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 
 66 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 1999/2000:79) sammanfattas med rubriken Från välgörenhet till välfärdspolitik. 
 Den moderna svenska handikappolitiken har på många sätt sina rötter i  
 1960-talets 
  jämlikhetssträvanden. Det krävdes då föränd- ringar av samhället i den politiska diskussionen på ett sätt som inte skett tidigare. Fokus i debatten flyttades från individen till miljön. Detta medförde att man inom handikappolitiken började uppmärk- samma de problem som samhällets utformning medförde för per- soner med funktionshinder. Störst betydelse för denna utveckling har de närmast berörda personerna själva haft genom sina organi- sationer. I Handikappförbundens Centralkommittés (HCK:s) pro- gram Ett samhälle för alla från år 1972 slogs följande fast: Han- dikapp är i stor utsträckning en följd av brister i samhället. Därför kan handikapp elimineras. Det gör man genom att förändra sam- hället. 
 Regeringen tillsatte den första handikapputredningen år 1965. Utredningen, som arbetade i 10 år, fick bland annat stor betydelse för utvecklingen av det miljörelaterade handikappbegreppet. I slut- betänkandet Kultur åt alla (SOU 1976:20) beskrivs innebörden av handikapp på följande sätt: 
 Ordet handikapp används i olika betydelser. Vi använder ordet handikappad för att beteckna en person som av fysiska eller psykiska skäl har mer betydande svårigheter i den dagliga livsföringen. I denna beskrivning ligger att ett handikapp påverkas av den enskildes livsvillkor, av samhällets utformning. En blind kan ha en skada på synnerven, en utvecklingsstörd kan vara hjärnskadad och en rullstolsbunden kan ha blivit skadad i en trafikolycka. Men det är inte själva skadan som vi främst tänker på när vi använder ordet handikapp, utan de följder som skadan kan medföra. Skillnaden är väsentlig: skadan är något som ständigt finns – antingen är en person skadad eller också är han det inte. En funktionsnedsättning, däremot, föreligger i vissa situationer. Vid andra tillfällen finns inget handikapp i denna mening även om skadan är oförändrad. Man kan således vara handikappad i en situation eller funktion, men är det inte i en annan. 
 Det miljörelaterade handikappbegreppet utvecklades av 1989 års handikapputredning. Utredningen konstaterade i sitt huvud- betänkande Handikapp – Välfärd – Rättvisa (SOU 1991:46) att det finns två skäl till varför det är viktigt att beskriva handikapp som ett förhållande mellan skadan eller sjukdomen och personens omgivning. Det betonar dels att handikappet inte är den enskildes egenskap, dels ger möjligheter till förändring. 
 67 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 Utredningen delade handikapprörelsens uppfattning som inne- bar att funktionsnedsättningar skulle betraktas som en av flera naturliga och oundvikliga variationer hos en befolkning och anförde: Människor med funktionsnedsättningar och deras behov är inte ständigt nya problem som skall lösas i särskild ordning. Mångfalden och människors funktionsnedsättningar – finns alltid att räkna med. Denna vetskap skall vara utgångspunkt för den generella välfärdspolitiken och samhällets utveckling. Alla männi- skor skall ges lika rättigheter samt möjligheter att leva ett gott liv. 
 Huvudbetänkandet kom att ligga till grund för propositionen Stöd och service till visa funktionshindrade (prop. 1992/93:159), som innefattade förslaget till LSS. I propositionen beskrivs begrep- pen funktionshinder och handikapp på följande sätt (sid. 52 f.): 
 Funktionshinder och handikapp används ofta som synonyma begrepp. Enligt Världshälsoorganisationens (WHO) är ett funktionshinder den begränsning eller det hinder som gör att en människa till följd av en skada inte kan utföra en aktivitet på det sätt eller inom de gränser som kan ses som normalt. Funktionshinder är i sig självt inget handikapp, men kan bli det om den miljö eller den situation som den funktions- hindrade befinner sig i är sådan att tillvaron försvåras. Handikapp är en beteckning för de konsekvenser som följer av ett funktionshinder. Det är alltid något relativt och uppstår först i samspelet mellan en individ och den omgivande miljön. En person med funktionshinder kan alltså vara handikappad i en viss miljö eller i en viss situation utan att för den skull vara det i andra. Med en sådan miljörelaterad syn på handikapp är det enligt min mening missvisande att tala om handikapp som indi- viduella egenskaper eller om handikappade personer. Det är mer kor- rekt att tala om personer med funktionshinder. Det är mot denna bak- grund som jag i lagtexter och i föredragningen konsekvent använder begreppet funktionshinder. 
 På senare år har begreppet funktionshinder getts en enhetlig definition i diskrimineringslagarna. I lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan och lagen (2002:307) om förbud mot diskriminering definieras funktions- hinder som varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå. Enligt definitionen omfattas således i begreppet funktionshinder även begränsningar i funktionsför- mågan som ännu inte inträffat, men som kan förväntas uppstå. Härigenom skiljer sig diskrimineringslagarna från LSS. För att 
 68 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 insatser enligt LSS skall komma ifråga krävs att den sökande har ett funktionshinder, som gör att vederbörande kan hänföras till lagens personkrets. Insatser kan inte beviljas för funktionshinder som kan förväntas uppstå. Begreppet funktionshinder är alltså mer om- fattande enligt diskrimineringslagstiftningen än enligt LSS. Det finns ingen definition av funktionshinder i LSS. 
 WHO:s världshälsoförsamling har i maj 2001 godkänt en ny klassifikation av funktionstillstånd, funktionshinder och hälsa (International Classification of Functioning, Disability and Health, ICF). Enligt klassifikationen är funktionshinder en paraplyterm för funktionsnedsättningar, strukturavvikelser, aktivitetsbegränsningar eller delaktighetsinskränkningar. ICF tillhandahåller olika bedöm- ningsfaktorer (Rodriguez) med vilka man kan beskriva graden av funktionsnedsättning. Klassifikationen har ett universellt perspek- tiv och är alltså inte primärt inriktad på att bedöma funktions- hinder. ICF är en biopsykosocial modell, vilket innebär en syntes av olika perspektiv för att erbjuda en sammanhållen syn på hälsa utifrån ett biologiskt, individuellt och socialt perspektiv. Centralt i ICF är delaktighetsperspektivet och omgivningsfaktorernas tydliga plats i klassifikationen. I ICF beskrivs delaktighet som en männi- skas engagemang i sin livssituation. 
 ICF innehåller inte begreppet handicap, däremot ingår begreppet disability. I fråga om ICF har disability översatts med funktionshinder, men disability kan i vissa sammanhang översättas med handikapp. Ordvalet är viktigt, eftersom orden påverkar vårt sätt att se på verkligheten. Trots detta har begreppet handikapp tagits med nedan. Detta mot bakgrund av innehållet i det miljörelaterade relativa handikappbegrepp som vi tillämpar idag. Det är emellertid viktigt att vara öppen för möjligheten att byta ut handikapp mot till exempel delaktighetsinskränkning. 
 Det är svårt att ge korta och konkreta definitioner av samman- satta begrepp som till exempel funktionshinder. Definitioner har dessutom den nackdelen att de kan ge ett kategoriskt och statiskt intryck. Oaktat dessa begränsningar följer nedan några definitioner som är tänkta att spegla dagsläget. 
 Funktionshinder Varaktiga fysiska, psykiska eller begåvnings- mässiga begränsningar av en persons funk- tionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födseln eller har uppstått därefter. 
 69 
 Handikappolitiska utgångspunkter SOU 2004:103 
  
 Handikapp 
  
 Förlust eller begränsning av möjligheterna att 
  
 delta i samhällslivet på samma sätt som personer 
  
 utan funktionshinder. Uppstår i mötet mellan 
  
 en individs funktionshinder och den omgivande 
  
 miljöns krav och utformning. 
  
 Handikappolitik 
  
 Politik som syftar till att personer med funk- 
  
 tionshinder skall kunna vara delaktiga i sam- 
  
 hället på samma sätt som andra; det vill säga 
  
 som förhindrar att funktionshindret blir handi- 
  
 kappande. 
  
 Delaktighet 
  
 En människas engagemang i sin livssituation 
  
 och i samhället. 
  
 2.3.2 
  
 Principen om människors lika värde 
  
 De värderingar som ligger till grund för den svenska handikappoli- tiken innehåller fler relevanta begrepp än funktionshinder och han- dikapp. Viktigast av de principer som ligger till grund för de olika regleringarna avseende personer med funktionshinder är den grundläggande etiska principen om människors lika värde. Det är denna princip som ligger bakom 5 § LSS, som har följande lydelse: Verksamhet enligt denna lag skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som anges i 1 §. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. 
 Bestämmelsen i 5 § hade en motsvarighet i den lagstiftning som föregick LSS. I 3 §, första stycket i 1985 års omsorgslag hade tidi- gare slagits fast att de särskilda omsorgerna skulle syfta till att ge psykiskt utvecklingsstörda möjlighet att leva som andra och i gemenskap med andra. Nytt i fråga om målsättningsparagrafen i LSS var preciseringen att verksamheten skulle främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet. Något som dessförinnan bland annat kommit till uttryck i regeringens skri- velse till riksdagen (skr. 1982/83:131) över Handlingsprogrammet i handikappfrågor (SOU 1982:46). I regeringens skrivelse stod bland annat följande att läsa: Uppfattningen om människors lika värde är den grundläggande utgångspunkten för hur samhället skall utformas. Alla människor har kunskaper, erfarenheter och förmåga, som är viktiga för samhället. Det är en gemensam angelägenhet för hela befolkningen att samhället utvecklas på ett sådant sätt att orättvisor undanröjs, så att människor får jämlika levnadsförhållan- 
 70 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 den och att alla kan medverka i utvecklingen och nå delaktighet i samhällsgemenskapen. 
 Principen om människors lika värde har således funnits med under lång tid i handikappolitiska sammanhang. Principen är inte heller i övrigt någon nyhet. Den har sitt ursprung i upplysnings- tidens naturrätt. Den har efter andra världskriget varit utgångs- punkten för olika internationella regler om mänskliga rättigheter. Den återfinns även i regeringsformens målsättningsstadgande. 
  
 2.3.3 
  
 Normalisering, integrering, helhetssyn, individualisering, integritet och självbestämmanderätt 
  
 Många av de begrepp som än idag anses viktigast i arbetet med att eliminera handikapp har sitt ursprung i 1985 års omsorgslag och det utredningsarbete som föregick denna lagstiftning. 
 Det var omsorgskommittén som införde begreppen normali- sering och integrering i handikappolitiska sammanhang genom betänkandet Omsorger om vissa handikappade (SOU 1981:26). Begreppen kom till uttryck i 3 § i den nya omsorgslagen. Det har ovan anförts att bestämmelsens första stycke hade sin grund i prin- cipen om människors lika värde. Men att leva som andra och i gemenskap med andra är även ett uttryck för principerna om nor- malisering och integrering, jämför propositionen med förslag till lag om särskilda omsorger om psykiskt störda med flera (prop. 1984/85:176 sid. 21 f., sid. 59). I propositionen betonades att för att uppnå normalisering måste respekten för självbestämmanderätt och integritet upprätthållas (sid. 21 f.). Kravet på att verksamheten skulle grundas på respekt för den enskildes självbestämmande och integritet infördes i 3 § andra stycket. Rubriken omsorgslag och beteckningen särskilda omsorger för de insatser som kunde ges enligt 1985 års omsorgslag kan ge intrycket att lagen var en fort- sättning på en lagstiftningstradition där den enskilde i första hand uppfattades som ett vårdobjekt. Så var emellertid inte fallet. Kraven på respekt för den enskildes integritet och självbestämmanderätt ströks under genom att insatserna enligt lagen endast skulle ges efter begäran (6 §). Det fanns inga regler som möjliggjorde åt- gärder oberoende av samtycke. I propositionen (sid. 64) sägs att omsorgerna inte får ges formen av ett beskyddande omhänder- tagande där allting ordnas för den utvecklingsstörde och inte av 
 71 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 eller tillsammans med denne. Viktigt är att en aktiverande prägel utmärker omsorgerna oavsett i vilken form de ges. 
 Nytt i lagen var även kravet på individualisering. I 5 § skrevs in att de särskilda omsorgerna skulle anpassas till mottagarens indivi- duella behov. I bestämmelsen föreskrevs även att omsorgerna skulle vara lätt tillgängliga för den enskilde; vilket avsågs vara ett uttryck för den så kallad närhetsprincipen. 
 Helhetsprincipen kom till uttryck i lagen genom att det i 8 § föreskrevs att landstingskommunen skulle göra sig förtrogen med psykiskt utvecklingsstördas levnadsförhållanden samt verka för att de fick sina behov allsidigt tillgodosedda. 
 Ser man tillbaka på innehållet i 1967 års omsorgslag och de utredningsarbeten som föregick lagen slås man av att den värde- grund som lagen vilar på i stor utsträckning gäller fortfarande. Begrepp har utvecklats och formuleringar har förbättrats, men kär- nan är tämligen oförändrad. Normalisering, integrering, helhetssyn, individualisering, integritet och självbestämmande är begrepp som även idag är grundläggande för handikappolitiken. 
 De nu behandlade begreppens betydelse kan synas självklar, men för att erinra om dess innebörd vill jag framhålla ytterligare några definitioner. 
  
 Integrering 
  
 Personer med funktionshinder skall kunna 
  
 delta i samhället tillsammans med och på 
  
 samma villkor som personer utan funk- 
  
 tionshinder. Målet är aktiv delaktighet, det 
  
 vill säga inkludering. 
  
 Integritet 
  
 Varje människas värde och värdighet skall 
  
 respekteras oavsett hennes förmåga att 
  
 själv hävda detta. 
  
 Normalisering 
  
 Personer med funktionshinder skall ha en 
  
 livssituation som överensstämmer med 
  
 livssituationen för personer utan funk- 
  
 tionshinder. 
  
 72 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 Självbestämmanderätt Personer med funktionshinder har rätt att själva formulera och försvara sin integritet. Detta skall respekteras även i situationer när enskilda på grund av funktionshinder har begränsad förmåga och därför behöver stöd av företrädare för att utöva sin själv- bestämmanderätt. 
  
 2.3.4 
  
 Demokrati och brukarinflytande 
  
 Nytt i LSS var att demokratiperspektivet lyftes fram. Såsom ovan nämnts kom detta till uttryck i LSS genom att det i 5 § skrevs in att verksamheten skulle främja jämlikhet i levnadsvillkor och full del- aktighet i samhällslivet. Detta är formuleringar som har haft aktua- litet i vart fall sedan Handlingsprogrammet i handikappfrågor (SOU 1982:46). 
 Vidare utvecklades individens rätt till självbestämmande och inflytande ytterligare i LSS, bland annat mot bakgrund av vad 1989 års handikapputredning anfört om brukarinflytande. För att stärka den enskildes inflytande infördes i LSS möjligheten att få en indivi- duell plan. Planen skulle utgå från den enskildes egna mål, önske- mål och intressen. 
 Föredragande statsrådet menade i propositionen med förslaget till LSS att de två viktigaste begreppen inom handikappolitiken var valfrihet och integritet. Begreppen beskrevs som sammanlänkande genom att valfriheten stärker den enskildes integritet (prop. 1992/93:159, Bilaga 1, sid. 43). 
  
 2.3.5 
  
 Handikapperspektiv, tillgänglighet och bemötande 
  
 Handikappolitiken har under lång tid byggt på en stabil värdegrund med bred förankring hos de politiska partierna och de olika intres- seorganisationerna. Viktigast nu är att principer och begrepp mot- svaras av hur samhället fungerar. En utgångspunkt för denna pro- cess är propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). 
 I propositionen slås fast att insatserna under de närmaste åren bör koncentreras till företrädesvis tre huvudområden: 
 73 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhälls- sektorer 
  
 att skapa ett tillgängligt samhälle 
  
 att förbättra bemötandet 
  
 Propositionen föregicks av Martin nia – nio vägar att utveckla bemötandet av personer med funktionshinder (SOU 1999:21). I detta betänkande konstaterade den särskilde utredaren att det finns stora brister i bemötandet av personer med funktionshinder. Många känner sig kränkta, kontrollerade och ifrågasatta. Utredaren sammanfattade sina förslag för att förbättra bemötandet i nio punkter. 
 I propositionen beskrivs en ny struktur på det handikappolitiska arbetet med tydligare ansvar för de statliga myndigheterna. Det krävs bland annat av myndigheterna att de ser till att lokaler, verk- samhet och information är tillgängliga för personer med funk- tionshinder. 
 Tillgänglighet beskrivs på sid. 23 i Socialstyrelsens skrift Bostad med särskild service för vuxna enligt LSS (ISBN  
 91-7201-722-8) 
  på följande sätt: 
 De särskilda insatserna skall vara lätt tillgängliga. Tillgänglighets- begreppet har i detta sammanhang en vid betydelse. När det gäller fysisk utformning måste lokaler och bostäder vara tillgängliga och användbara. Möjligheten att ta del av information måste finnas för alla människor. Kommunen är ansvarig för att informera om LSS och verka för att personer som har rätt till insatser även kan använda dessa. Information om LSS och dess insatser måste vara lätt åtkomlig och förståelig för alla oavsett funktionshinder. Detta kräver att informa- tionen utformas utifrån mottagarens förutsättningar att ta emot den och med utgångspunkt att information inte är given förrän den är mottagen. Vidare skall verksamhet som ger stöd och service till per- soner med funktionshinder organiseras överskådligt och den skall vara lätt att nå för dem som behöver insatser. Tillgänglighet i ekonomisk bemärkelse kan innebära att den enskilde inte skall ha extra kostnader på grund av sitt funktionshinder. Att verka för tillgänglighet kan även innebära att påverka attityder till människor med funktionshinder genom information och utbildning. 
 Begreppet tillgänglighet omfattar således avsevärt mer än enbart fysisk tillgänglighet. 
 Den viktigaste principen för att genomföra Ett tillgängligare Sverige är ansvars- och finansieringsprincipen. Inte heller denna princip innebär någon nyhet. Redan 1964 går den att urskilja i 
 74 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 resonemang förda av den Socialpolitiska kommittén och den har därefter utvecklats bland annat i det nationella handlingsprogram- met för handikappfrågor från 1981 (skr. 1982/83:131) och i slut- betänkandet från 1989 års handikapputredning. Principen är inte lagfäst och har varierat mellan olika samhällsområden. 
 Nedan följer definitioner av tillgänglighet och ansvars- och finansieringsprincipen. 
  
 Tillgänglighet 
  
 För att personer med funktionshinder skall 
  
 kunna vara aktivt delaktiga i samhället krävs att 
  
 generella och individuella hinder undanröjs 
  
 och/eller kompenseras. Hinder för tillgänglighet 
  
 och användbarhet kan avse fysisk miljö, tillgång 
  
 till information och kommunikation, men även 
  
 bemötande och attityder. 
  
 Ansvars- och 
  
 Varje sektor i samhället skall utforma och bedriva 
  
 finansierings- 
  
 sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla 
  
 principen 
  
 medborgare, inklusive personer med funktions- 
  
 hinder. Kostnaderna för de nödvändiga anpass- 
  
 ningsåtgärderna skall finansieras inom ramen för 
  
 den ordinarie verksamheten. 
  
 2.3.6 
  
 Nationella mål 
  
 Den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) innehåller de politiska mål som gäller idag. 
 De nationella målen är: 
  
 en samhällsgemenskap med mångfald som grund 
  
 att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet 
  
 jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder 
  
 För att uppnå målen skall det handikappolitiska arbetet särskilt inriktas på: 
  
 att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder 
  
 att förebygga och bekämpa diskriminering mot personer med funktionshinder 
  
 75 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder förutsättningar för självständighet och självbestämmande 
  
 Både mål och medel är bekanta sedan tidigare, nytt är emellertid att de ges formen av en nationell handlingsplan. I propositionen beskrivs hur myndigheternas arbete bör struktureras och åtgärder som bör vidtas. Tyngdpunkten ligger således på hur målformu- leringarna skall omsättas i praktiken. 
 Regeringen tillkallade genom beslut i juli 2003 (dir. 2003:4) en särskild utredare med uppgift att föreslå en samlad statlig organisa- tion som på ett effektivt och slagkraftigt sätt kan bistå regeringen och övriga aktörer i arbetet med att genomföra den nationella handlingsplanen för handikappolitiken  
 (Handisam-utredningen). 
  Den särskilde utredaren överlämnade i april 2004 sitt betänkande Handikappolitisk samordning – organisation för strategi och genomförande (SOU 2004:54). I betänkandet förslås en ny orga- nisationsstruktur bestående av två delar: en ny myndighet med en övergripande, strategisk, samordnande och utvärderande roll, och en genomförandeorganisation som bland annat utvecklar och till- handahåller efterfrågade tjänster. 
  
 2.3.7 
  
 Delaktighet i den politiska beslutsprocessen 
  
 I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken poängteras att vallokaler bör vara tillgängliga för personer med funktions- hinder. En sådan bestämmelse har numera införts i 4 § andra stycket vallagen (1997:157). 
 Genom en ny bestämmelse i 4 kap. 33 § kommunallagen (1991:900) har kommuner och landsting ålagts att verka för att förtroendevalda med funktionshinder skall kunna delta i handlägg- ningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. 
  
 2.3.8 
  
 Tillgänglighet till offentliga lokaler och på allmänna platser 
  
 Den 1 juli 2001 infördes ändringar i plan- och bygglagen (1987:10) som innebär att tydliga krav skall ställas på tillgänglighet i samband med iordningställande och ändring av allmänna platser och områ- den för andra anläggningar än byggnader. Krav infördes också på 
 76 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 att enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten och användbar- heten för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga skall undanröjas i lokaler och på allmänna platser i den utsträckning som följer av föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Bover- ket har genom BFS 2003:19 utfärdat föreskrifter till plan- och bygglagen, som syftar till att öka tillgängligheten för rörelse- hindrade personer. 
  
 2.3.9 
  
 Diskrimineringslagstiftningen i Sverige 
  
 I Sverige gäller sedan den 1 maj 1999 lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder. Lagens syfte är att ge människor med funktionshinder ökade möj- ligheter till en jämlik och rättvis behandling i arbetslivet (prop. 1997/98:179). 
 Förbud mot diskriminering av personer med funktionshinder återfinns även i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. 
 Den 1 juli 2003 trädde lagen (2003:307) om förbud mot diskri- minering i kraft. Lagen utvidgade skyddet mot diskriminering för bland annat personer med funktionshinder till att gälla flera sam- hällsområden samtidigt som de ovan nämnda lagarna skärptes. Till de samhällsområden som omfattas av lagen hör bland annat arbetsmarknadspolitisk verksamhet, näringsverksamhet, social- tjänst, socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkring och hälso- och sjukvård. 
 Skolansvarsutredningen har i betänkandet Skolans ansvar för kränkningar av elever (SOU 2004:50) föreslagit en ny lag om för- bud mot kränkning av elever. Den föreslagna lagen innebär bland annat att den som bedriver skolverksamhet blir skadeståndsskyldig mot elev som skolan diskriminerar på grund av funktionshinder. Dessutom föreslås ett speciellt förbud mot att diskriminera funk- tionshindrade elever genom att försumma skäliga åtgärder för att göra skollokalerna lika tillgängliga och användbara för dem som för andra elever. 
 Regeringen tillsatte våren 2002 den parlamentariska Diskrimine- ringskommittén (N 2002:06). Direktiven till kommittén (dir. 2002:11) har rubriken En sammanhållen diskrimineringslagstift- ning. Kommittén skall bland annat överväga frågan om en gemen- sam lagstiftning mot diskriminering för alla eller flertalet diskrimi- 
 77 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 neringsgrunder och samhällsområden. Kommittén skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som uppdraget kan ge anledning till senast den 1 december 2004. 
  
 2.3.10 
  
 Regeringsformens målsättningsstadgande 
  
 Sedan den 1 januari 2003 har 1 kap. 2 § tredje stycket regeringsfor- men följande lydelse: Det allmänna skall verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden samt värna den enskildes privatliv och familjeliv. Det allmänna skall verka för att alla människor skall kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i sam- hället. Det allmänna skall motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. Tillägget innebär bland annat att funktionshinder omnämns i bestämmelsen. Författningsändringen har bland annat föregåtts av förslag från utredningen om bemötande av personer med funk- tionshinder (Lindqvists nia) och 1989 års handikapputredning. 
  
 2.4 
  
 Bedömning 
  
 Vi befinner oss i ett skede där stor enighet råder om värdegrunden för handikappolitiken. Trots detta har det genom olika utrednings- arbeten, bland annat Martin nia – nio vägar att utveckla bemötandet av personer med funktionshinder (SOU 1999:21) och Funktionshinder och välfärd betänkande av Kommittén Väl- färdsbokslut (SOU 2001:56), framkommit att personer med funk- tionshinder inte har likvärdiga levnadsförhållanden. Det finns bland annat problem avseende bemötande, tillgänglighet och välfärd. Detta innebär emellertid inte att värdegrunden saknar betydelse. Tvärtom bör den användas för att ytterligare förbättra förhållan- dena. Viktigt är nu att vidareutveckla arbetet med genomförandet av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken och att förskjuta fokus från ord till handling. Bristerna ligger inte i mål- formuleringarna. 
 I direktiven ges uppgiften att förtydliga vissa frågor avseende LSS. En orsak till att oklarheter uppstått kan vara att de allmänna uttalanden som utgör värdegrund inte präglar den praktiska 
 78 
  
 SOU 2004:103 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 tillämpningen av lagen. Värdegrund och verklighet bör överens- stämma. Det finns annars risk för att respekten för lagstiftningen minskar. Något som i sig kan medföra osäkerhet om rättsläget. Detta problem är inte nytt och har tidigare behandlats i olika förar- beten. Jag vill här erinra om några tidigare skrivningar. 
 1989 års handikapputredning diskuterade i sitt huvudbetänkande Handikapp – Välfärd – Rättvisa (SOU 1991:46) i avsnitt 3.4 mål- styrningens problem och möjligheter. De grundläggande värde- ringar och principer som skall prägla en viss lag brukar återfinnas i s.k. målsättningsparagrafer. Handikapputredningen beskriver mål- styrningen som en färdriktning som politikerna anger att de tilläm- pande myndigheterna bör följa. Myndigheterna får ett överordnat ideologiskt bestämt mål för sin verksamhet och kan utifrån dessa försöka utforma den lokala tillämpningen i överensstämmelse med dessa målbeskrivningar. För den enskilde medborgaren är det emellertid enligt utredningen oklart vad dessa målbeskrivningar kan användas till, eftersom de saknar rättsligt värde (sid. 107). Handikapputredningen menar vidare att genom att målbeskriv- ningarna är frikopplade från en plikt för det allmänna att uppfylla dem, så tenderar de politiska beslutsfattarna att formulera utom- ordentligt ambitiösa målskrivningar i lagtexterna. Det är i den poli- tiska processen, till exempel i ett riksdagsutskott, svårt att hålla en rimlig ambitionsnivå i dessa sammanhang – Vem vill inte allt det goda åt alla? Målsättningarna blir därmed ofta substanslöst for- mulerade (sid. 108). 
 Handikapputredningens arbete kom att ligga till grund för LSS. I de allmänna utgångspunkterna i lagförslaget anför det föredragande statsrådet att handikappolitiken mer har varit honnörsord än prak- tiska handlingar, mer paroller än paragrafer. 
 Jag vill i detta sammanhang även lyfta fram några rader ur propo- sitionen (2000/01:80) om ny socialtjänstlag med mera. Det är i och för sig inte SoL som är föremål för detta utredningsarbete. LSS är emellertid en pluslag till SoL. De värderingar och målsättningar som under mer än 20 års tid har gällt för socialtjänsten överens- stämmer därför i stort sett med den ovan under punkt 2.3 redo- visade värdegrund som skall prägla tillämpningen av lagstiftningen rörande personer med funktionshinder. I propositionen (prop. 2000/01:80) konstateras under rubriken Allmänna utgångspunkter (sid. 80) att genom 1980 års socialtjänstreform lades de grundlägg- ande målsättningarna och värderingarna som nu gäller för social- tjänsten fast. De principer som därvid avses är helhetssyn, fri- 
 79 
  
 Handikappolitiska utgångspunkter 
  
 SOU 2004:103 
  
 villighet, det förebyggande perspektivet och att den enskildes resurser skall tas tillvara. Individens delaktighet och egna ansvar skall beaktas. Socialtjänsten skall också präglas av frivillighet och självbestämmande, kontinuitet, flexibilitet, normalisering, närhet och valfrihet. I propositionen betonas att dessa grundläggande värderingar alltjämt skall gälla. Samtidigt påpekas att det är ange- läget att begreppen konkretiseras och manifesteras i det dagliga arbetet, så att de inte utvecklas till honnörsord utan konkret innehåll. 
 Min uppfattning är att den enskilde skall kunna lita på att de principiella utgångspunkter som återfinns i lagstiftningen genom- syrar den praktiska tillämpningen. I annat fall kan principerna uppfattas som tomma ord. Samtidigt är det viktigt att vara inför- stådd med att målsättningsparagrafer i sig inte innebär några över- klagningsbara rättigheter. Jag delar dock inte den ovan refererade uppfattningen att målbeskrivningar saknar rättsligt värde. Dessa utgör tolkningsdata vid bestämmelsernas tillämpning hos myndig- heter och domstolar. Värdegrunden påverkar således indirekt tolk- ningen. 
 80 
 3 Olika lagstiftningsmetoder 
  
 3.1 
  
 Val av lagstiftningsteknik 
  
 Det finns olika metoder för hur man skriver lagar. Vilken metod man väljer beror på det syfte man vill uppnå med lagen. Valet av metod påverkas också av den tid då lagen stiftas samt det samman- hang som lagen ingår i. De senaste decennierna präglas av att lag- stiftaren generellt sett har föredragit mer allmänt utformade lagar – så kallad ramlagar framför mer detaljerad lagstiftning. I fråga om sociallagstiftningen har på senare år begreppet rättighetslag börjat tillämpas och i anslutning härtill skyldighetslag. Sedan LSS infördes används även begreppet pluslag. 
  
 3.2 
  
 Ramlagstiftning eller mer detaljerad lagstiftning 
  
 Det finns inte någon konsekvent tillämpad definition av vad som avses med ramlag. Lagstiftningstekniken etablerades på  
 1970-talet 
  och förklarades med att förhållandena i det moderna samhället änd- rades snabbt och att det därför behövdes regler som var lätta att anpassa till utvecklingen. Det fanns en vilja att övergå från detalj- regler till målinriktade ramregler, att motverka sektorisering och främja helhetssyn och integration. Kännetecknande för ramlagar är att de innehåller mål och riktlinjer. Lagbestämmelserna är ofta abstrakta och allmänt avfattade. Den närmare innebörden av bestämmelserna förutsätts komma att konkretiseras genom reger- ingens eller centrala förvaltningsmyndigheters regler eller genom kommuners, myndigheters eller domstolars praxis. SoL och HSL är exempel på ramlagstiftning. 
 Till fördelarna med ramlagstekniken hör att lagarna hållit över tid, trots stora samhällsförändringar. Ramlagarna har inneburit ett effektivt sätt att uppnå de mål lagstiftaren angett till exempel i fråga om välfärd. Lagstiftningstekniken har främjat flexibilitet och där- 
 81 
  
 Olika lagstiftningsmetoder 
  
 SOU 2004:103 
  
 med effektivitet. Det är verksamheterna som har förändrats, inte lagens ordalydelse. Ramlagstekniken är användbar när staten vill reglera vissa verksamheter i kommuner utan att inkräkta på den kommunala självstyrelsen. Ramlagen ger kommunerna möjlighet att genom politiska beslut anpassa verksamheterna efter lokala behov och förutsättningar. 
 Ramlagstiftningens negativa sidor är främst hänförliga till rätts- säkerhetsaspekter rörande förutsebarhet och enhetlig tillämpning. Domstolarnas prejudikatbildning medför emellertid med tiden att såväl förutsebarheten som enhetligheten ökar. Rätten att få över- prövning är också ett av de viktigaste medlen att upprätthålla rätts- säkerheten. Statlig tillsyn och formaliserade handläggningsrutiner bidrar också till rättssäkerhet. 
 Ett exempel på ramlagstiftning är 7 § andra stycket LSS, där det bland annat sägs att den enskilde genom insatserna enligt 9 § LSS skall tillförsäkras goda levnadsvillkor. Vad som avses med goda levnadsvillkor definieras inte i lagtexten. Stadgandet är ett exempel på en så kallad generalklausul. Detta innebär att den angivna kvali- tetsnivån goda levnadsvillkor bestäms av rättspraxis. Förändras förhållandena i samhället, bör även domstolarnas tillämpning änd- ras. Generalklausulen kan däremot bibehålla sin lydelse. 
 Till ramlagstiftningen hör även programförklaringar (ofta i form av portalparagrafer) och målformuleringar, som till exempel 5 § LSS, vars lydelse är följande: 
 Verksamhet enligt denna lag skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som anges i 1 §. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. 
 Generellt sett har lagstiftningstekniken utvecklats från detalj- reglering mot mer allmänt avfattade bestämmelser, som komplette- ras av myndighetsföreskrifter och rättspraxis. 
 Detaljerade lagbestämmelser återfinns bland annat i lagstiftning som syftar till att skydda en svagare part, till exempel en konsu- ment eller till att tillförsäkra en särskild grupp dess rättigheter, till exempel personer med funktionshinder vissa insatser enligt LSS. 
 82 
  
 SOU 2004:103 
  
 Olika lagstiftningsmetoder 
  
 3.3 
  
 Speciallagstiftning och pluslag 
  
 Olika lagar varierar i fråga om hur generellt tillämpliga de är. Vissa lagar är mer allmänt tillämpliga – det vill säga de är tillämpliga på ett stort antal situationer – medan det motsatta gäller i fråga om speci- allagar. LSS kan betecknas som en speciallag i förhållande till SoL och HSL. De sistnämnda lagarna gäller för alla – inklusive personer med funktionshinder som kan komma ifråga för samhällets soci- altjänst eller hälso- och sjukvård. LSS omfattar däremot endast vissa personer med funktionshinder. 
 Det finns en tolkningsregel som säger att innehållet i en special- lag gäller framför allmän lag. Om innehållet i en mer allmänt hållen lag i ett visst avseende skulle strida mot vad som sägs i en special- lag, äger bestämmelsen i speciallagen således företräde. 
 Genom LSS infördes ytterligare ett begrepp pluslag. I förarbe- tena till LSS sägs att lagen skall vara en pluslag till SoL och HSL. Av 4 § LSS framgår att LSS inte får innebära någon inskränkning i de rättigheter som den enskilde kan ha enligt annan lag. Skulle en lagkonflikt uppstå mellan LSS och en mer allmän lag, bör begreppet alltså innebära att den för den enskilde förmånligaste bestämmelsen skall gälla. 
  
 3.4 
  
 Rättighets- och skyldighetsbestämmelser 
  
 Ordet rättighetslag kan leda tankarna åt olika håll. Civilrättsligt ligger det nära till hands att tänka på äganderätt, nyttjanderätt etc. Förvaltningsrättsligt når kanske tanken först de grundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. regeringsformen, till exempel yttrande- frihet, informationsfrihet och mötesfrihet. Det som man normalt menar med rättighetslag inom förvaltningsrätten är emellertid lagar som bestämmer enskildas rättigheter mot kommuner och lands- ting. 
 LSS brukar beskrivas som en rättighetslag, medan till exempel HSL beskrivs som en skyldighetslag. Det finns emellertid inga klara och entydiga definitioner av begreppen rättighets- och skyl- dighetslagstiftning. Allmänt uttryckt är en rättighetslag en lag som ger enskilda möjlighet att kräva ut en rättighet av något slag, till exempel en insats enligt LSS. En skyldighetslag däremot är en lag som anger en skyldighet för det allmänna utan att ge enskilda med- borgare en individuell rätt att kräva fullgörelse. Det är viktigt att 
 83 
  
 Olika lagstiftningsmetoder 
  
 SOU 2004:103 
  
 vara försiktig med hur dessa beteckningar används. Risk finns annars för att man befäster vagheter och oklarheter. 
 Beteckningarna rättighets- och skyldighetslag innebär inte att samtliga bestämmelser i en lag är hänförliga till dessa kategorier. Det är ytterst få lagar som enbart kan anses höra till den ena eller andra kategorin. LSS anses emellertid vara en renodlad rättighets- lag. För att undvika gränsdragningsproblem och för att ge mer nyanserade beskrivningar av olika regelverk är det mer meningsfullt att analysera de enskilda bestämmelserna i en viss lag ur ett rättig- hets- och skyldighetsperspektiv än att försöka hänföra hela lagen till en viss kategori. 
 Ett exempel på en lag med en blandning av bestämmelser är SoL. SoL innehåller grundläggande bestämmelser om kommunernas skyldigheter att bedriva vissa verksamheter. Men SoL ger även den enskilde möjligheter att kräva vissa rättigheter. Ett exempel på en rättighetsbestämmelse är 4 kap. 1 § SoL. Enligt bestämmelsen har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem till- godosedda på annat sätt rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och sin livsföring i övrigt. Han/hon skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndsbeslut kan överklagas genom förvaltningsbesvär. 
 Rättighetslagstiftning ger positiva associationer. Det är därför viktigt att begreppet förbehålls lagar som verkligen tillerkänner den enskilde en förmån. I annat fall kan den enskilde förledas att tro sig ha en bättre rättsställning än vad som verkligen är fallet. 
 På senare år har det utkristalliserats vissa kriterier som måste vara uppfyllda för att en rättighetsbestämmelse skall anses före- ligga. Det verkar råda enighet inom doktrinen om vilka krav som bör ställas, även om olika tolkningar finns för när de kan anses uppfyllda. Rättigheten skall vara noggrant preciserad både vad gäller förutsättningar och innehåll och den skall vara utkrävbar. För att vara utkrävbar fordras möjlighet till överprövning. Detta inne- bär att den enskilde genom ett domstolsutslag skall kunna hävda sin rätt mot den ansvarige huvudmannen. Ibland krävs också statlig tillsyn och kontroll av de myndigheter som har hand om förvalt- ningen. Beträffande LSS kan en särskild avgift (sanktionsavgift) utgå om en insats enligt 9 § som någon är berättigad till enligt en domstols avgörande inte tillhandahålls utan oskäligt dröjsmål. 
 Den skyldighet som åsyftas i en lagregel är ofta en huvudmans ansvar. I SoL regleras kommunernas skyldigheter och i HSL lands- tingens och kommunernas skyldigheter. Kommunernas och lands- 
 84 
  
 SOU 2004:103 
  
 Olika lagstiftningsmetoder 
  
 tingens beslut om hur de skall bedriva den verksamhet de är skyl- diga att tillhandhålla kan inte överprövas i sak genom förvaltnings- besvär. Däremot har medlemmar av en kommun eller ett landsting 
 – det vill säga i huvudsak de som bor där – alltid rätt att få laglig- heten av kommunens eller landstingets beslut prövad genom att begära laglighetsprövning (tidigare kommunalbesvär) hos läns- rätten. 
  
 3.5 
  
 Rättighetsbestämmelsen rådgivning och annat personligt stöd 
  
 I uppdraget ingår att föreslå förtydliganden beträffande syftet och förutsättningarna för insatsen rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS. Bakgrunden till uppdraget är att regeringen anser att oklarheter finns i fråga om tolkningen av innebörden av denna insats. 
 Det har ovan konstaterats att LSS i sin helhet brukar betecknas som en rättighetslag. Detta innebär att lagens regel om rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS – det vill säga det som i dagligt tal kallas råd och stöd – är en rättighetsbestämmelse. 
 Bestämmelsen i 9 § första stycket punkt 1 LSS har följande lydelse: 
 9 § Insatserna för särskilt stöd och service är 
 1. rådgivning och annat personligt stöd som ställer krav på särskild kunskap om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga funktionshinder, 
 Såsom tidigare nämnts krävs för att en rättighetsbestämmelse skall anses föreligga att rättigheten är noggrant preciserad både vad gäller innehåll och förutsättningar. Förutsättningarna i detta fall framgår av 7 § LSS, medan 9 § första stycket punkt 1 anger dess innehåll. 
 Det kan konstateras att bestämmelsen om rådgivning och annat personligt stöd är ganska allmänt avfattad. Rättigheten är inte till- räckligt pregnant uttryckt för att den skall kunna tillämpas utan att man tar del av motiv och rättspraxis. Teoretiskt sett hör rättighets- bestämmelser ihop med en konkret och detaljerad lagstiftnings- teknik, medan skyldighetsbestämmelser förknippas med ramlag- stiftning. I praktiken får emellertid omständigheterna avgöra hur bestämmelserna skall avfattas för att på bästa sätt uppnå lagstifta- 
 85 
  
 Olika lagstiftningsmetoder 
  
 SOU 2004:103 
  
 rens syften. Med hänsyn till att rådgivning och annat personligt stöd är en rättighet vars innehåll förväntas ändras med beaktande av nya erfarenheter är det viktigt att bestämmelsen inte är allt för rigid. Däremot bör insatsen vara tillräckligt klart preciserad för att gränsdragningsproblem inte skall uppstå gentemot annan lagstift- ning. 
 Genom överklagningsmöjligheten enligt 27 § LSS och Social- styrelsens och länsstyrelsernas tillsyn enligt 25 26 §§ LSS är övriga kriterier för en rättighetsbestämmelse uppfyllda. 
 86