Konflikten som inte blir av – argumentation och kommunikation i  
 LVM-förhandlingar 
  
 Av Miller 
 1. Inledning 
 Denna studie genomförs inom ramen för en pågående statlig över- syn av tillämpningen av lagen om vård av missbrukare (dir. 2002:10). Tillämpningen av LVM innebär svåra överväganden och bedömningar mellan å ena sidan individens självbestämmande och å andra sidan samhällets ansvar att garantera vård och skydd för medborgare (Piven  Cloward 1972; Midré 1990; Salonen 1994). Besluten om tvångsvård fattas av förvaltningsdomstolarna som skall avgöra om socialnämndens bedömningar överensstämmer med lagstiftningens normer. Förvaltningsprocessen har tidigare enbart grundats på ett skriftligt förfarande men med anledning av internationella krav, som inverkan från Europakonventionen om de mänskiga rättigheterna, 
 1  
 har tvåpartsprocessen och de muntliga förhandlingarna fått större betydelse (Halila 2001). Syftet med det- ta är att minska bindningarna mellan myndigheter och domstolar samt stärka individernas processuella rättigheter (ibid.). 
 2  
 Den över- gripande frågan jag ställer i denna studie är hur de muntliga för- handlingarna bidrar till att ge ett bättre beslutsunderlag för rätten. 
 Rättsvetaren Hughes har i sin avhandling Missbrukaren i rättsstaten. En rättsvetenskaplig studie om lagstiftningen rörande tvångs- vård av vuxna missbrukare (2001) studerat hur LVM har tillämpats. Aguilar drar slutsatsen att lagen är vag och att rekvisiten 
 3  
 kan 
  
 1 
  
 Europakonventionen är numera inkorporerad i svensk rätt genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna. 
  
 2 
  
 Under  
  
 1980-talet 
  utsattes det svenska förvaltningsrättskipningssystemet för Europadom- stolens bedömning och enligt Europakonventionens artikel 6 kom man fram till att de mänsk- liga rättigheterna kränkts vid ett flertal tillfällen. 
  
 3 
  
 Rekvisit är de förutsättningar som enligt lagtexten skall föreligga för att domstolen, i ett givet fall, skall besluta om tvångsvård av missbrukare. 
  
 61 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 bedömas på olika sätt samt att den utredning som ligger till grund för ansökan om tvångsvård inte alltid anger sakliga skäl till varför det kan vara aktuellt med tvångsvård i det enskilda fallet. Dessa resultat, baserade på aktmaterial, reser frågan om vilken roll den muntliga förhandlingen spelar, en fråga som för övrigt sällan belyses i juridisk forskning. Kan det vara så att förhållanden som framstår som otydliga i akterna blir mer begripliga om man också ser till samtalet i rätten? 
 Kriterierna för ingripanden i LVM definieras utifrån vad som är bäst för den medborgare som ingripandet gäller, något som kan kallas för terapeutisk rätt (Jones m.fl. 2000; Jones  Ryan 1983; Hollander 1985; Sjöström 1997). Det innebär att kriterierna för ingripande enligt lagen leder till överväganden om vad som är bäst för den enskilde. Detta är inte någon oproblema- tisk process. Offentlig part, som i förhandlingen ofta representeras av socialsekreterare, har en dubbelroll. Som socialsekreterare har de etablerat en terapeutisk och samarbetande relation till klienten beroende på problem som uppstått i dennes vardag. Denna relation kan dock snabbt förändras. Om socialsekreterare får kännedom om risk för klientens hälsa eller att denne utsätter sig själv eller andra för fara är socialtjänsten skyldig att påbörja en utredning och eventuellt ansöka om tvångsvård. För klienten kan denna process upplevas som ett svek och att samarbetet med socialsekreteraren förändrats till ett konfliktförhållande. När de därefter möts i den muntliga förhandlingen skall socialsekreteraren också agera som motpart i sin roll som offentlig part och argumentera för ett tvångsvårdsomhändertagande. Det innebär att socialsekreteraren både har en terapeutisk och åklagarliknande relation till klienten. Klientens roll i domstolsprocessen blir att, som enskild part, för- svara sina intressen och argumentera mot socialsekreteraren som man tidigare har haft en behandlande relation till. För den enskilde innebär det att hon å ena sidan anses vara kapabel att försvara sina intressen och å andra sidan inte kunna bedöma sitt eget bästa. Den enskilde har rätt till juridisk hjälp av ett offentligt biträde som van- ligtvis är advokat. 
 Relationerna mellan parterna i rätten liknar förhållandet mellan läkare och patient i mål om tvångsvård av psykiskt sjuka. Bradley studie (1997) av dessa aktörer i  
 LPT-mål 
  (lagen om psy- kiatrisk tvångsvård) visar att patienten i liten utsträckning ses som 
 62 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 en part i juridisk mening utan snarare behåller rollen som patient. 
 4  
 Under länsrättsförhandlingarna tonas konflikten mellan parterna ner och alla försöker istället se till den enskildes bästa i en mer terapeutisk mening. Är det möjligt att något liknande inträffar i  
 LVM-mål? 
  
 Syfte 
 Det övergripande syftet med denna studie har varit att studera hur den muntliga förhandlingen bidrar till att ge ett bättre beslutsun- derlag för rätten. Detta utforskas utifrån tre aspekter: 
  
 ­ 
  
 Hur argumenterar parterna kring de rekvisit i lagen som åbero- pas? Vilka argument lyfts fram? Vilka rekvisit är det mest dis- kussion/konflikt kring? 
  
 ­ 
  
 På vilket sätt kommunicerar parterna i rätten? Hur presenteras argumenten? Vad hänvisar parterna till? 
  
 ­ 
  
 Hur relaterar parterna till varandra under den muntliga för- handlingen? Hur agerar ordföranden som processledare i för- handlingen? Hur framstår socialsekreterare, finns en rollkon- flikt? Vilken roll har offentliga biträdet? 
  
 Det bakomliggande intresset är att belysa rättssäkerheten i anslut- ning till domstolsprövning av  
 LVM-mål. 
  Vissa jämförelser har varit möjliga att göra med de  
 LPT-förhandlingar 
  som ingår i det forsk- ningsprojekt från vilket materialet för denna rapport är hämtat. 
 2. Bakgrund 
 Lagen om vård av missbrukare i vissa fall 
 Lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) trädde i kraft 1982 (prop. 1981/82:8), då den ersatte 1954 års nykterhetsvårdslag. LVM reviderades 1989 (prop. 1987/88:147), vilket bland annat innebar att lagens syfte tydliggjordes. Enligt 3 § LVM skall vården syfta till att motivera missbrukare att frivilligt medverka till vård enligt socialtjänstlagen eller på annat sätt. LVM är en vårdlag, vilket 
  
 4  
 Att göra en jämförelse mellan LVM- och  
 LPT-förhandlingar 
  är av stort värde eftersom de på många sätt liknar varandra. Förhandlingarna är ett resultat av att det allmänna (social- nämnd resp. chefsöverläkare) ansökt om tvångsvård hos länsrätten och såväl LVM- som LPT- förhandlingar är tvåpartsprocesser. 
 63 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 innebär att det är omsorgen om den enskilde som står i fokus. Enligt 2 § första stycket skall missbrukare beredas vård oberoende av samtycke om förutsättningarna enligt 4 § första stycket är upp- fyllda. Tvånget syftar till att hålla kvar missbrukaren i behandling när motivationen sviktar (SOU 1987:22, s. 250). Myndighet som i sin yrkesutövning regelbundet kommer i kontakt med missbrukare, till exempel polis, är skyldig att anmäla till socialnämnden om de anser att någon kan vara i behov av LVM (6 §). När socialnämnden får kännedom, antingen via myndighet eller genom egen iaktta- gelse, om missförhållanden där LVM kan vara tillämplig, är den skyldig att påbörja en utredning (11:1 § första stycket SoL). Social- nämnden skall se till att utredningen blir så fullständig som möjlig (SOU 1981:7, s. 45). Utredningen skall ange sakliga omständighe- ter som är av relevans för bedömningen (RF 1:9). 
 Läkarintyg skall bifogas ansökan om tvångsvård till länsrätten, men kravet kan efterges om synnerligt hinder möter mot under- sökningen, exempelvis att den enskilde vägrar att genomgå läkar- undersökningen (11 § andra stycket LVM). Läkaren skall inte ta ställning till om förutsättningarna för LVM är uppfyllda utan endast ange missbrukarens aktuella hälsotillstånd och hans/hennes allmänna behov av vård (prop. 1987/88:147 s. 59). Finner social- nämnden att utredningen ger stöd för ett tvångsvårdsomhänderta- gande är den skyldig att ansöka om vård hos länsrätt (11 § LVM). Ansökan skall vara skriftlig (3 §) och ange vilka omständigheter som är tillämpliga (Wennergren 1995, s. 80), dvs. vilka rekvisit i lagen som kan ligga till grund för ett tvångsvårdsomhändertagande. 
 Förutsättningarna för vård med stöd av LVM regleras i 4 §: 
 Tvångsvård skall beslutas, om någon till följd av ett fortgående miss- bruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inte kan till- godoses enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller på något annat sätt och att han till följd av missbruket: 
  
 1. 
  
 utsätter sin fysiska och psykiska hälsa för allvarlig fara, 
  
 2. 
  
 löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv, eller 
  
 3. 
  
 kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstå- ende. 
  
 Lagen innehåller sex rekvisit. I första stycket anges generalindika- tionen (prop. 1981/82:8, 1987/88:147), dvs. allmänna grundläg- gande krav som alltid måste vara uppfyllda. De tre rekvisiten i generalindikationen handlar om: 
 64 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 ­ 
  
 Fortgående missbruk 
  
 ­ 
  
 Vårdbehov 
  
 ­ 
  
 Samtycke saknas 
  
 Förutom dessa måste minst en av de tre specialindikationerna i andra stycket vara uppfyllda. Dessa benämns ofta som: 
  
 ­ 
  
 Hälsoindikation 
  
 ­ 
  
 Social indikation 
  
 ­ 
  
 Skadeindikation 
  
 För att avgöra om någon av specialindikationerna är uppfyllda måste en riskbedömning göras. Det räcker med att det uttrycks en fara eller risk för svåra konsekvenser vid missbruk för att ett beslut enligt LVM skall kunna tas. Samtidigt föreligger ett aktualitetskrav (Bramstång 1984) som innebär att omständigheterna vid tidpunk- ten för ingripandet är avgörande för bedömningen, även om tidi- gare omständigheter skall vägas in. 
 Muntlig förhandling 
 I princip är den förvaltningsrättsliga processen skriftlig och om muntlig förhandling hålls är den endast ett komplement till det skriftliga förfarandet (Wennergren 1995). I mål om tvångsvård är dock huvudregeln att muntlig förhandling hålls (prop. 1999/2000: 44). Syftet med muntlig förhandling är dels att stärka individens ställning som part och dels att få fram ett tillförlitligt och full- ständigt material som kan ligga till grund för ett beslut. Den munt- liga förhandlingen skall dock inte ensam ge ett fullständigt bes- lutsunderlag och omständigheterna i målet behöver därför inte behandlas i sin helhet vid den muntliga förhandlingen. Det innebär att det är möjligt att lägga fram nytt material både före och efter den muntliga förhandlingen (Wennergren 1995, s. 128). 
 Enligt officialprincipen (8 § FPL) är det ordföranden som har det yttersta ansvaret för att målet blir utrett även om parterna själva skall verka för en fullständig belysning av omständigheterna (Friedman 1995, s. 107 f.). Tanken är att parterna skall ha likvärdiga processuella rättigheter och att detta skall stärka parternas makt över den juridiska processen. 
  
 LVM-förhandlingarna 
  följer i regel en fasindelning: 
 65 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 1. 
  
 Inledning 
  
 2. 
  
 Yrkanden 
  
 3. 
  
 Sakframställning 
  
 4. 
  
 Frågor ställs till enskild part 
  
 5. 
  
 Slutplädering 
  
 6. 
  
 Rätten håller enskild överläggning 
  
 7. 
  
 Meddelande av dom 
  
 Faserna glider ofta in i varandra och det kan vara svårt att avgöra när en fas slutar och när nästa börjar. Inledningsvis redogör rättens ordförande för vilka parter som närvarar under förhandlingen. För- utom ordföranden deltar tre nämndemän, protokollförare, enskild part, hennes biträde och offentlig part. Aktörerna sitter runt ett sammanträdesbord där ordföranden, nämndemän och rättens sek- reterare sitter längs den ena långsidan medan parterna sitter längs den andra. Offentlig part representeras av en eller två personer från socialnämnden. I den nu aktuella studien deltar inga vittnen eller sakkunniga. När ordföranden har presenterat aktörerna får par- terna lägga fram sina respektive yrkanden. Representanten från socialnämnden upprepar vilka rekvisit som åberopats i ansökan och det offentliga biträdet redogör för den enskildes inställning. Där- efter sker sakframställningen där argumenten för och mot social- nämndens yrkanden skall framläggas. Här redogör parterna i tur och ordning för omständigheter som de anser bör belysas. Det vanligaste är att offentlig part inleder sakframställningen. Därefter ställer offentlig part och den enskildes biträde frågor till den enskilde. Endast i undantagsfall ställs frågor till offentlig part. 
 Avslutningsvis framlägger parterna sin slutplädering. Det är i denna fas som de viktigaste argumenten skall summeras. Det är inte ovanligt att slutpläderingen är väldigt kort och att parterna hänvisar till vad som sagts tidigare. Förhandlingarnas längd skiftar i materialet mellan elva och femtiosju minuter. Efter förhandlingen lämnar alla rummet med undantag för rättens ledamöter, dvs. ord- föranden, tre nämndemän och protokollföraren. I vissa fall håller rätten enskild överläggning i direkt anslutning till förhandlingen och meddelar därpå omedelbart dom (fem förhandlingar i detta material). I andra fall (åtta förhandlingar) meddelas dom några dagar senare (cirka tre dagar). 
 66 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 3. Metod och material 
 Rapporten baseras på data insamlade genom det pågående forsk- ningsprojektet Terapeuten som motpart 
 5  
 där länsrättsförhand- lingar i mål om tvångsvård studeras. Studien baseras på tio inspe- lade och transkriberade 
 6  
 muntliga förhandlingar vid två länsrätter i Sverige vilka alla avser ansökan om beredande av vård (4 § LVM). Utöver dessa har jag deltagit vid tre  
 LVM-förhandlingar 
  där inspel- ningen inte fungerat men där det har varit möjligt att genomföra observationer. I sju av tretton förhandlingar har vi varit två som deltagit, vilket inneburit att vi direkt efter förhandlingen har haft möjlighet att kommentera och analysera hur parterna kommunice- rat och agerat. Vi har båda uppmärksammat och reagerat på vissa kommunikationsaspekter. Några av dessa aspekter ligger till grund för denna studie. 
 För att få en djupare förståelse för hur parterna uppfattar sina roller i rätten har vi även intervjuat aktörer i de muntliga förhand- lingarna. Inom projektet har vi i huvudsak intervjuat biträden och offentliga parter. I detta material har jag analyserat elva interv- juer:en domare, fem socialsekreterare, fyra offentliga biträden och en enskild part. Jag har även haft tillgång till, och till viss del stude- rat, relevant aktmaterial (utredningar, tidigare domar och läkarin- tyg). 
 7  
 Mitt syfte är dock inte att ta ställning till på vilka grunder rätten anser att rekvisiten är uppfyllda. Vad som istället skall bely- sas är vilken roll den muntliga förhandlingen har. 
 Analys av argument 
 För att få förståelse för vilka argument som används och hur för- handlingarna bidrar till att ge rätten ett bättre beslutsunderlag har jag valt att göra en argumentationsanalys. Juridisk argumentation sker under vissa formella villkor vilket dock inte betyder att utsa- gor är formulerade som tydliga argument. I de här studerade munt- liga förhandlingarna återfinns argumenten invävda i berättelser och frågor. I sakframställningen formuleras ofta argument i form av 
  
 5 
  
 Projektet finns presenterat i Jones m.fl. (2000). 
  
 6 
  
 Transkriptionerna är ordagranna men försiktigt anpassade till skriftspråk. Understryk- ningar markerar samtidigt tal, [hakparenteser] markerar förtydligande kommentarer som jag lagt till, xxx markerar ohörbart tal. Bindestreck - markerar att nästa talartur följer omedel- bart den föregående. 
  
 7 
  
 Sedvanliga forskningsetiska principer har följts, till exempel samtycke och anonymisering av alla namn som används. 
  
 67 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 berättelser om den enskildes bakgrund, problem och inställning till vård. Parterna konstruerar berättelser för att legitimera sina stånd- punkter för och emot tvångsvård - berättelser som verkar inom argumentationens ram. 
 8  
 Under nästa fas i förhandlingen har offent- lig part, biträde och ordförande möjlighet att ställa frågor till den enskilde. Att ställa frågor är ett sätt att argumentera, bland annat därför att den som frågar har möjlighet att välja vilket ämne som skall kommenteras. Ett sätt att argumentera är att ställa retoriska frågor, vilket innebär att talaren ställer en fråga där svaret är givet eller där hon själv svarar. Hur svaret tolkas beror på situationen och vem som använder svaret till vad. Det viktiga blir således att studera både vad som sägs och hur det som sägs kan tolkas. 
 Det första ledet i argumentationsanalysen har varit att studera transkriberingar av de muntliga förhandlingarna. Dessa har analyse- rats och tolkats i flera omgångar för att urskilja argumentations- mönster. För att få en översikt och förståelse för vilka argument som använts har de sorterats i en argumentlista 
 9  
 där för- och motargument mot teserna har tolkats. I något fall kan en utsaga tolkas som ett argument för eller mot flera rekvisit. I analysen har utsagan då setts som argument för flera rekvisit. Offentlig parts övergripande tes i förhandlingarna är alltid att den enskilde upp- fyller lagens rekvisit för tvångsvård. De sex rekvisiten i 4 § LVM bildar underordnade teser till denna övergripande tes. Enskild part argumenterar, tillsammans med sitt biträde, i samtliga fall mot den övergripande tesen och i vissa fall mot underordnande argument. För att domstolen skall kunna bifalla socialnämndens ansökan måste samtliga tre rekvisit i generalindikationen vara uppfyllda samt minst en av de tre specialindikationerna. I analysen kommer jag att analysera dessa sex rekvisit separat och behandla vart och ett som en tes som socialnämnden kan driva. 
 Vissa utsagor från förhandlingen är enkla att tolka eftersom parterna tydligt uttalar vad de argumenterar mot. I de flesta fall är dock argumenten mer implicita och måste tolkas som utsagor för ett visst rekvisit. Det förekommer dels underliggande argument som kan förstås på logisk väg, dels de som kräver kontextkänne- dom för att förstås (Sigrell 1999). 
  
 8 
  
 Ayers skriver om detta i artikeln  
  
 Berättelser i argumentation  
 (2000). Även Farber  Williams (1996) har uppmärksammat hur juridiken använder sig av berättelser. 
  
 9 
  
 För den aktuella argumentlistan ligger pro et contra, för och motanalysen till grund (se till exempel Naess 1971, Conley 2000). Analysen innebär att man försöker hitta argument för och mot teserna och att relatera dessa till varandra. 
  
 68 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 För att få en förståelse för i vilken mån argumenten kan accepte- ras av lyssnarna har jag valt att analysera vilka typer av argument som förekommer och på vilket sätt de kan uppfattas som hållbara. Auktoritetsargument (Bergström  Boréus 2000, s. 126) innebär att den som talar hänvisar till expertkunskap, dels till andra personer med hög status och dels till sig själva. Auktoritetsargumenten uppfattas ofta av lyssnaren som hållbara och relevanta och bidrar inte till en utvidgad diskussion utan sätter snarare stopp för den. När talaren hänvisar till händelser som ger stöd för att rekvisiten är uppfyllda har jag kodat detta som orsaksargument (a.a. s. 125). Det innebär dels att talare hänvisar till enskilda parters historier där en händelse leder till en annan, dels att talare hänvisar till att det före- kommer symtom 
 10  
 eller tecken på något, till exempel att hälsan är dålig. Trovärdighetsargument 
 11  
 används av talaren för att beröva en person dess trovärdighet. Genom att påtala att man inte kan lita på motpartens ord behöver inte talaren själv uttrycka det. Följden blir istället att lyssnarna drar egna slutsatser och att den som talar inte behöver stå för dennes tolkningar. 
 Förhandlingarna kan ses som konfliktarenor där parterna intera- gerar för att lägga fram sina versioner av vad som är mest sannolikt i fråga om den enskildes behov av tvångsvård eller ej. För att få en uppfattning om i vilken mån argumenten bidrar till att förtydliga hur parterna förhåller sig till rekvisiten har jag kodat argumenten med avseende på om det uppstår en konflikt och om detta i så fall leder fram till diskussioner. Konflikt innebär att det uppstår en tyd- lig motsättning mellan parterna om ett givet rekvisit är uppfyllt. Diskussion innebär att parternas motsättningar bemöts och lyfts fram under förhandlingen. 
 I argumentationsanalysen lyfter jag i första hand fram de argu- ment som offentlig part använder för att påstå att rekvisiten är uppfyllda. Dessa har sedan analyserats med tanke på hur parterna förhåller sig till argumenten. 
  
 10 
  
 Miller  Boréus (2000) väljer att kategorisera detta som en särskild argumenttyp. Jag anser dock att hänvisningar till symtom i detta material även kan ses som en orsak till varför rekvisitet är uppfyllt. 
  
 11 
  
 Collins  Ayers (1976) benämner dessa argument som personargument. 
  
 69 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Analys av diskurser 
 Utfallet av argumentationsanalysen har väckt ytterligare frågor angående hur konflikter hanteras i rätten och hur relationer mellan parterna fungerar. För att belysa detta har jag inspirerats av dis- kurspsykologin (exempelvis Potter  Wetherell 1987) som fokuse- rar på hur människor strategiskt använder diskurser i social inter- aktion och vilka konsekvenser detta kan få. Med diskurser avses i detta sammanhang hur de olika parterna diskuterar. Det är aktörer- nas aktiva språkbruk i den rättsliga kontexten samt den förståelse som aktörerna har av vad som utspelar sig i förhandlingarna som analyserats. Det material som legat till grund för denna analys är både transkriberingar av förhandlingar och intervjuer med aktörer. 
 4. Resultat 
 Sammanställning av  
 LVM-förhandlingar 
  
 I samtliga förhandlingar bestrider den enskilda parten ansökan om tvångsvård, även om hon i förhandlingen medger att vissa rekvisit kan vara uppfyllda. Alla förhandlingar i denna studie leder fram till ett beslut om tvångsvård, 
 12  
 vilket betyder att rätten bedömt att alla rekvisit i generalindikationen varit uppfyllda samt minst en av spe- cialindikationerna. I tabell 1 nedan anges vilka specialindikationer som åberopats i socialnämndens ansökan, vilka den enskilde bestri- der och vilka av dem som rätten finner vara uppfyllda. I tabellen finns även uppgifter om hur stort talutrymme aktörerna får. Notera att om rätten finner att en av specialindikationerna är upp- fylld, kan den lämna övriga utan övervägande. 
  
 12  
 I en av de tre förhandlingarna som ingår i materialet men som inte spelats in har rätten avslagit socialnämndens ansökan. 
 70 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Tabell 1. Sammanställning om  
 LVM-förhandlingar 
  som ingår i undersökningen. 
  
 Namn 
 13 
  
 Ålder 
  
 Specialindika- 
  
 Rekvisit som 
  
 Uppfyllda 
  
 Talutrymme 
  
 tioner som 
  
 bestrids av den 
  
 specialindika- 
  
 i procent 
  
 åberopas 
  
 enskilde under- 
  
 tioner enligt dom 
  
 förhandlingen 
  
 Johnson 
  
 57 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 12 
  
 Bailey 
  
 Skadeindikation 
  
 Hälsoindikation 
  
 Skadeindikation 
  
 OP 
  
 24 
  
 Skadeindikation 
  
 EP 
  
 33 
  
 B 
  
 31 
  
 Wilson 
  
 66 
  
 Hälsoindikation 
  
 Fortgående 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 26 
  
 Haynes 
  
 Skadeindikation 
  
 missbruk 
  
 OP 
  
 28 
  
 Vårdbehov 
  
 EP 
  
 – 
  
 Samtycker inte 
  
 B 
  
 46 
  
 Hälsoindikation 
  
 Skadeindikation 
  
 Zlatan. 
  
 26 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 9 
  
 Dankovic 
  
 Social indikation 
  
 Social indikation 
  
 OP 
  
 6 
  
 Skadeindikation 
  
 Skadeindikation 
  
 EP 
  
 28 
  
 B 
  
 57 
  
 Rodriguez 
  
 59 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 5 
  
 Fransson 
  
 OP 
  
 29 
  
 EP 
  
 39 
  
 B 
  
 27 
  
 Delgado 
  
 52 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 14 
  
 Green 
  
 OP 
  
 26 
  
 EP 
  
 12 
  
 B 
  
 48 
  
 13  
 De namn som anges i rapporten är fingerade av anonymitetsskäl. 
 71 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Cervantes 
  
 57 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 12 
  
 Ingmansson 
  
 Hälsoindikation 
  
 OP 
  
 13 
  
 EP 
  
 24 
  
 B 
  
 51 
  
 Reynolds 
  
 21 
  
 Hälsoindikation 
  
 Fortgående miss- 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 34 
  
 Rice 
  
 Social indikation 
  
 bruk 
  
 Social indikation 
  
 OP 
  
 19 
  
 Skadeindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Skadeindikation 
  
 EP 
  
 24 
  
 Hälsoindikation 
  
 B 
  
 23 
  
 Social indikation 
  
 Skadeindikation 
  
 Nolan 
  
 39 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 16 
  
 Romero 
  
 Social indikation 
  
 Hälsoindikation 
  
 OP 
  
 35 
  
 Social indikation 
  
 EP 
  
 21 
  
 B 
  
 28 
  
 Davis 
  
 19 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 12 
  
 Murray 
  
 Social indikation 
  
 Skadeindikation 
  
 Social indikation 
  
 OP 
  
 39 
  
 Skadeindikation 
  
 EP 
  
 20 
  
 B 
  
 29 
  
 Johnson 
  
 35 
  
 Hälsoindikation 
  
 Samtycker inte 
  
 Hälsoindikation 
  
 O 
  
 20 
  
 Johnson 
  
 Social indikation 
  
 Social indikation 
  
 OP 
  
 34 
  
 Skadeindikation 
  
 Skadeindikation 
  
 EP 
  
 22 
  
 B 
  
 24 
  
 O = Ordförande, OP = Offentlig part, EP = Enskild part, B = Biträde 
  
 I de flesta förhandlingar medger enskild part att man har ett miss- bruk och ett vårdbehov. Vad som framför allt blir föremål för kon- flikt är om den enskilde samtycker till vård eller inte. I varje för- handling har antalet ord per aktör räknats (exklusive fasen medde- lande av dom). I genomsnitt står ordföranden för 15 % av talet, offentlig part 26 %, enskild part 26 % 
 14  
 och offentligt biträde 33 %. 
  
 14  
 Siffrorna baseras på alla tio förhandlingarna, av dessa är enskild part närvarande i nio förhandlingar. 
 72 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 För- och motargument 
 Alla tio förhandlingarna har analyserats utifrån vilka argument som stödjer eller motsäger åberopade rekvisit. Argumenten har kodats i en argumentlista för varje rekvisit. Huvudargument (H) formuleras vanligtvis av offentlig part (i vissa fall av ordföranden vilket särskilt markerats i argumentlistan) och kan betraktas som ett övergri- pande argument. Förekommer det flera huvudargument numreras dessa. Numreringen av huvudargumenten innebär dock inte någon värdering av vad som är viktigare eller starkare. I vissa fall före- kommer även underargument (U) som stödjer huvudargumentet. Det uttalas ibland även argument som ger stöd för underargument vilka numreras under dessa. Motargument (M) är de invändningar till tesen eller underargument som anförs av enskild part/biträde. Argumenten har även studerats på basis av om det uppstår en dis- kussion (D) angående hur parterna förhåller sig till rekvisiten. Med konflikt (K) avses här att det förekommer både för- och motargu- ment angående om rekvisitet är uppfyllt. I vissa fall uppstår inte någon diskussion (I), trots att det uppstår en konflikt. 
 Fortgående missbruk 
 Rekvisitet fortgående missbruk är ett av de tre delrekvisiten som är formulerade i generalindikationen som måste vara uppfyllda för att rätten skall besluta om ett tvångsvårdsomhändertagande. Fortgå- ende missbruk innebär att det skall finnas ett missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel (prop. 1981/82:8, s. 74 f.), och att det inte skall röra sig om en tillfällig överkonsumtion. Det kan dock vara svårt att dra en skarp gräns mellan vad som är ett fortgående missbruk och en tillfällig överkonsumtion. 
 Enligt Aguilar (2001, s. 321) har olika bedömningar gjorts i de utredningar hon studerat. Hon menar att ett problem är att det inte definieras vad som åsyftas med ett periodiskt missbruk i lagen eller dess förarbeten. Hon menar vidare att det är svårt att utifrån respektive utredning veta hur man når fram till sitt ställningsta- gande. Det är istället socialsekreterarnas egna bedömningar av den enskildes situation som får ligga till grund för socialnämndens ansökan. Vad dessa framför allt redogör för är hur missbruket utvecklats, antalet återfall och hur många gånger de blivit omedel- bart omhändertagna. 
 73 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 I samtliga mål i min undersökning har rätten bedömt att gene- ralindikationens samtliga tre rekvisit är uppfyllda, vilket är en förutsättning för ett beslut om tvångsomhändertagande. Det är endast i Burch förhandling som det uppstår en konflikt och diskussion angående rekvisitet om fortgående missbruk. I Nelson förhandling uppstår en tydlig konflikt när parterna i sakframställningen lägger fram för- och motargument. Detta leder emellertid inte till en diskussion. 
 Tabell 2. Argument för och mot fortgående missbruk 
  
 HUVUDARGUMENT 
  
 UNDERARGUMENT 
  
 MOTARGUMENT 
  
 (H) 
  
 (U) 
  
 (M) 
  
 K/D/I 
  
 Hall 
  
 U 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 M 
 1 
 :H: den enskilde 
  
 KD 
  
 H: det finns ett missbruk 
  
 brukat droger sedan tidi- 
  
 förnekar ett fortgående 
  
 ga tonåren 
  
 missbruk 
  
 av alkohol, narkotika och 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde är 
  
 lösningsmedel 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde har 
  
 berusad av folköl på hel- 
  
 provat narkotika men 
  
 gerna (ordf.) 
  
 slutat 
  
 U 
 2:1 
 :H: enligt analysbe- 
  
 M 
 3 
 :H: den enskilde har 
  
 sked har den enskilde 
  
 provat att sniffa men gör 
  
 påträffats med 2,47 pro- 
  
 det inte nu 
  
 mille (ordf.) U 
 3 
 :H: den 
  
 M 
 : 
 U 
 1 
 :H: det finns inte 
  
 enskilde har enligt dom 
  
 något som styrker att den 
  
 påträffats berusad (ordf.) 
  
 enskilde använder droger 
  
 U 
 4 
 :H: den enskilde har 
  
 M:U 
 2 
 :H: den enskilde 
  
 provat svamp (ordf.) 
  
 dricker endast folköl på 
  
 helgerna och blir salongs- 
  
 berusad 
  
 Palmer 
  
 U:H: den enskilde har 
  
 M 
 1 
 :H: förnekar alko- 
  
 K 
  
 H: den enskilde dricker 
  
 varit onykter vid besök 
  
 holintag som påstås 
  
 återkommande stora 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde har 
  
 mängder alkohol 
  
 dragit ner på sitt missbruk 
  
 74 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Mendoza 
  
 U 
 1 
 :H 
 1 
 : när han inte tar 
  
 M 
 1 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 I 
  
 H 
 1 
 : det har blivit svårare 
  
 antabus får han snabbt återfall 
  
 har långa nyktra 
  
 perioder 
  
 för den enskilde att hålla 
  
 U 
 1 
 : 
 1 
 :H 
 1 
 : det har blivit svårare 
  
 sig nykter någon lägre 
  
 att få den enskilde att ta an- 
  
 M 
 2 
 :H 
 1 
 : missbruket har 
  
 period 
  
 tabus 
  
 inte förvärrats 
  
 H 
 2 
 : anhöriga är oroliga 
  
 U 
 2 
 :H 
 1 
 : återfaller i missbruk 
  
 M 
 3 
 :H 
 1 
 : situationen var 
  
 efter sjukhusvistelse och när 
  
 sämre på sjuttiotalet 
  
 han skulle till behandlingshem 
  
 M 
 1 
 :U 
 1 
 : 
 1 
 :H 
 1 
 : det är 
  
 U 
 2:1 
 :H 
 1 
 : öl och sprit fanns 
  
 bara sista månaden det 
  
 framme vid hembesök 
  
 har varit problem med 
  
 U 
 3:1: 
 H 
 1 
 : de sista månaderna 
  
 antabus 
  
 har situationen blivit akut 
  
 M 
 2 
 :U 
 1 
 : 
 1. 
 H 
 1 
 : den en- 
  
 U 
 1 
 :H 
 2 
 : anhöriga har sett till 
  
 skilde har gått på 
  
 kontroller 
  
 att den enskilde kommit på 
  
 avgiftning 
  
 Day 
  
 U 
 1 
 :H: under sommaren kom- 
  
 M 
 1 
 :U 
 2 
 :H: den 
  
 I 
  
 H: den enskildes 
  
 mer uppgifter om att missbru- 
  
 enskilde har aldrig 
  
 ket har tilltagit 
  
 blivit dömd för att han 
  
 missbruk har tilltagit 
  
 sålt narkotika 
  
 U 
 1 
 : 
 1 
 :H: den enskilde blir 
  
 alltmer uppmärksammad av 
  
 M 
 2 
 :U 
 2 
 :H: den 
  
 myndigheternaU2:H: enligt 
  
 enskilde har inte sålt 
  
 läkarintyg finansierar han sitt 
  
 droger, endast bytt 
  
 missbruk genom att sälja till 
  
 med kompisar 
  
 andra 
  
 U 
 3 
 :H: analysprover visar 
  
 positivt på cannabis, opiater, 
  
 extacy 
  
 U 
 4 
 :H: den enskilde har enligt 
  
 läkarintyg själv sagt att han 
  
 har ett omfattande missbruk 
  
 75 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Blake 
  
 U 
 1 
 : det finns ett 
  
 M 
 1 
 :H: det finns 
  
 I 
  
 H: missbruket är fortgående 
  
 periodiskt missbruk 
  
 drogfria perioder 
  
 U 
 1 
 : 
 1 
 : perioderna är 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde 
  
 långaU2: hon har miss- 
  
 har inte på ett all- 
  
 brukat i 20 år 
  
 varligt sätt blivit 
  
 U 
 2 
 : 
 1 
 : missbruket accele- 
  
 alkoholberoende 
  
 ännu 
  
 rerade när maken dog 
  
 U 
 3 
 : det finns en miss- 
  
 M 
 2 
 : 
 1 
 : levervärden 
  
 pekar inte på ett 
  
 bruksproblematik 
  
 allvarligt missbruk 
  
 Zlatan Dankovic 
  
 Saknas 
  
 M:H: den enskilde 
  
 I 
  
 H: beroendet har tagit överhan- 
  
 använder mindre 
  
 heroin än vad som 
  
 den 
  
 står i läkarintyget 
  
 Lee 
  
 Saknas 
  
 M 
 1 
 :H: missbruket är 
  
 I 
  
 H: instämmer i läkarens bedöm- 
  
 endast periodiskt 
  
 ning att den enskilde inte har 
  
 M 
 2 
 :H: läkarintyg visar 
  
 insikt i hur allvarlig hans alko- 
  
 inte på speciellt hög 
  
 holproblem är 
  
 alkoholkonsumtion 
  
 Davenport 
  
 U 
 1 
 :H: socialtjänst i annan 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: den enskilde dricker för myc- 
  
 kommun har tyckt att den 
  
 ket 
  
 enskilde har druckit för 
  
 mycket 
  
 U 
 1 
 : 
 1 
 :H: det har varit 
  
 lobbar och 
  
 omhändertaganden 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde har 
  
 påträffats onykter efter 
  
 lasarettsbesök 
  
 U 
 3 
 :H: den enskilde onyk- 
  
 ter när han var på väg att 
  
 hälsa på sin mamma 
  
 U 
 4 
 :H: den enskilde var 
  
 onykter när han skulle till 
  
 försäkringskassan 
  
 U 
 5 
 :H: den enskilde har ald- 
  
 rig blåst noll 
  
 76 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 U5: 
 1 
 : den enskilde har 
  
 haft 5,7 promille 
  
 U 
 6 
 : den enskilde håller sig 
  
 endast nykter under fänel- 
  
 seperioder 
  
 Turner 
  
 U 
 1 
 :H: enligt läkarintyg 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: den enskilde missbru- 
  
 finns ett intensivt miss- 
  
 bruk 
  
 kar alkohol, narkotika 
  
 samt beroendeframkal- 
  
 U 
 1:1 
 :H: enligt droganalys 
  
 lande medel 
  
 var han positiv på 
  
 samtliga, alkohol och 
  
 narkotika 
  
 U 
 2 
 :H: återföll i missbruk 
  
 direkt efter  
 LVM-vistelse 
  
 Ayers 
  
 I 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 För att övertyga rätten om att enskild part har ett fortgående miss- bruk använder offentlig part orsaks- och auktoritetsargument. 
 15  
 I sju av förhandlingarna hänvisas till symtom för att visa att enskild part uppvisar en sådan missbruksbild. Offentlig part anger tecken på missbruk: den enskilde har påträffats berusad, det förekommer återfall eller att den enskilde har svårt att ta antabus. Det innebär att argumenten för att rekvisitet är uppfyllt i huvudsak speglar de omständigheter som Aguilar (2002) anger förekommer i soci- altjänstens skriftliga utredning (missbrukshistoria och återfall). 
 I sex förhandlingar använder offentliga parten auktoritetsargu- ment genom att hänvisa till andra myndigheter, analysprover, an- höriga och/eller läkarintyg. I Howard förhandling använder offentlig part ett auktoritetsargument, som även kan tolkas som ett trovärdighetsargument, när hon säger att den enskilde själv sagt till läkaren att han har ett omfattande missbruk. Day ger inte i detta sammanhang något motargument, men ifrågasätter läkarens utlåtande i samband med argumentationen kring ett annat rekvisit. Trots detta leder det inte någon diskussion om i vilken mån miss- bruket kan betraktas som fortgående. Även om det inte uppstår 
  
 15  
 För ytterligare redogörelse av olika argumentationsformer, se till exempel Miller  Boréus (2000). 
 77 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 någon konflikt om det förekommer ett missbruk ifrågasätter enskild part de bedömningar som presenterats angående omfatt- ningen av missbruket. Argumenten om ett fortgående missbruk framstår som relativt vaga vilket kan kopplas till att det uppstår få konflikter. Vad som framstår som märkligt är dock att det inte uppstår någon diskussion om i vilken mån missbruket kan betrak- tas som fortgående. 
 Vårdbehov 
 Det centrala i detta rekvisit är missbrukarens eget behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk. Enligt lagen måste det vara konsta- terat att det förekommer ett missbruk som kräver vårdinsatser för att detta rekvisit skall vara uppfyllt. Aguilar (2001, s. 353) menar att vårdbehovsrekvisitet är konturlöst och att det i lagen inte tydligt anges vilka kriterier som skall bedömas. För att det skall bedömas att det förekommer ett vårdbehov måste ett fortgående missbruk konstateras samtidigt som någon av specialindikationerna skall vägas in i bedömningen. 
 I åtta av tio förhandlingar uppstår ingen konflikt kring detta rek- visit. I sex fall medger den enskilde att de har ett vårdbehov och i två fall ifrågasätts vissa bedömningar även om enskild part medger vårdbehov. I Mccoy förhandling uppstår en tydlig konflikt men detta leder inte till att det blir någon diskussion om rekvisitet är uppfyllt eller inte. 
 Tabell 3. Argument för och mot vårdbehov 
  
 HUVUDARGUMENT 
  
 UNDERARGUMENT 
  
 MOTARGUMENT 
  
 (H) 
  
 (U) 
  
 (M) 
  
 K/D/I 
  
 Mendoza 
  
 OU 
 1 
 :H: att den enskilde 
  
 EM:U 
 1 
 : sjukdom beror 
  
 KD 
  
 H 
 1 
 : för att komma upp ur 
  
 inte kan acceptera att ta 
  
 inte enbart på missbruk 
  
 antabus har påverkat hans 
  
 svackan behöver han 
  
 M:U 
 2 
 : den enskilde mår 
  
 hälsotillstånd 
  
 längre tids vård 
  
 bra nu 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde säger 
  
 själv att han inte mår bra 
  
 78 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Palmer 
  
 U:H: missbruket innebär 
  
 M:H: enligt läkarintyget 
  
 K 
  
 H: det finns risk att 
  
 att han missköter sin 
  
 kan det inte konstateras 
  
 medicinering 
  
 några yttre tecken på 
  
 hjärtfunktionen 
  
 fysisk och psykisk 
  
 försämras vid fortsatt 
  
 instabilitet och det finns 
  
 missbruk 
  
 därför inget vårdbehov 
  
 Hall 
  
 U:H 
 1 
 : den enskilde mår 
  
 M:U:H 
 1 
 : att den enskilde 
  
 I 
  
 H 
 1 
 : den enskilde har en 
  
 psykiskt dåligt 
  
 mår psykiskt dåligt beror 
  
 inte på missbruk 
  
 föreskrift att han behöver 
  
 någon form av vård [upp- 
  
 gifter som finns i den 
  
 skriftliga utredningen] 
  
 (ordf.) 
  
 H 
 2 
 : den enskilde lever ett 
  
 destruktivt liv 
  
 Blake 
  
 OU:HI: den enskilde mår 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H 
 1 
 : det finns skador som 
  
 dåligt, har en skada i 
  
 axeln, värk i ländryggen 
  
 lär vara missbruksrelate- 
  
 och bukhinneinflam- 
  
 rade 
  
 mation 
  
 H 
 2 
 : den enskilde har en 
  
 problematik som 
  
 troligtvis behöver 
  
 medicineras och 
  
 behandlas inom 
  
 psykiatrin 
  
 Ayers 
  
 U:H 
 1 
 : läkare har skrivit 
  
 MU:H 
 2 
 : den enskilde 
  
 I 
  
 H 
 1 
 : den enskilde behöver 
  
 att hon riskerar att avlida 
  
 känner inte igen sig i den 
  
 om hon fortsätter att 
  
 beskrivning som finns i 
  
 vård för att få bättre 
  
 dricka 
  
 [polis] rapporten 
  
 fysisk status för att få den 
  
 hjälp hon vill haH2: det 
  
 U:H 
 2 
 : Delgado och hennes 
  
 finns sociala problem 
  
 man har levt under svår 
  
 misär 
  
 Day 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: den enskilde har på- 
  
 träffats okontaktbar på 
  
 grund av överdos 
  
 79 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Turner 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: den enskilde är i 
  
 behov av avgiftning 
  
 Lee 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: enligt läkarintyg finns 
  
 det risk för den enskildes 
  
 fysiska hälsa 
  
 Davenport 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: det finns risk för den 
  
 enskildes hälsa 
  
 Zlatan Dankovic 
  
 I 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Offentlig part använder orsaksargument för att motivera vårdbe- hov. Orsakerna påvisas genom hänvisningar till de tre specialindi- kationerna: hälsoindikation, social indikation och skadeindikation. Att enskild part oftast medger vårdbehov kan ses som en argu- mentationsstrategi. Det är nödvändigt att de enskilda inser att de har ett vårdbehov om de skall argumentera mot rekvisitet att vår- den inte kan tillgodoses enligt SoL eller på annat sätt. 
 Samtycke saknas 
 Detta rekvisit är kanske det mest centrala i lagen eftersom det syf- tar till att motivera missbrukaren att själv inse behovet av vård. 
 16  
 Det är också kring detta rekvisit som konflikt och diskussion är vanligast under förhandlingarna. Enligt 2 § LVM kan tvångsvård med stöd av LVM vara aktuell även om den enskilde samtycker. Av lagen framgår dock att ett allvarligt menat samtycke skall tillmätas relevans. Vad som kan vara svårt att avgöra är vad som avses med ett allvarligt menat samtycke. 
 Enligt Aguilar (2001, s. 392f.) används framför allt histo- riska argument baserade på den enskildes tidigare misslyckanden för att motivera att vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt SoL. Aguilar menar dock att även om den enskilde har en ambivalent 
  
 16  
 Olika samtyckeskonstruktioner finns i de sociala tvångsvårdslagarna LVU, LVM och LPT där LVM är den lag där samtycket har minst betydelse, se till exempel Aguilar (2001, s. 367). 
 80 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 inställning och tidigare avbrutit vård kan det inte ses som ett hinder för frivillig vård eftersom förhållandet kan vara annorlunda i den nu aktuella tillfället. 
 I samtliga förhandlingar framlägger parterna för- och motargu- ment. I alla förhandlingar, med undantag för Palmer och Harris, leder konflikten till diskussion. 
 Tabell 4. Argument för och mot samtycke 
  
 HUVUDARGUMENT 
  
 UNDERARGUMENT 
  
 MOTARGUMENT 
  
 (H) 
  
 (U) 
  
 (M) 
  
 K/D/I 
  
 Ayers 
  
 U 
 1 
 :H: socialtjänsten har 
  
 M:H: vårdbehovet kan 
  
 KD 
  
 H 
 1 
 : frivilliga åtgärder 
  
 försökt med insatser 
  
 tillgodoses genom mindre 
  
 U 
 1:1 
 :H: den enskilde har 
  
 ingripande former 
  
 fungerar inte 
  
 inte tidigare tagit emot 
  
 H 
 2 
 : enligt läkarintyg finns 
  
 M:U 
 1:1 
 :H: den enskilde 
  
 vård som erbjudits 
  
 tänker återuppta kontak- 
  
 det risk för att den en- 
  
 U 
 1:2 
 :H: kontakten med 
  
 ten med rådgivningsbyrån 
  
 skilde avlider om hon 
  
 rådgivningsbyrån upp- 
  
 fortsätter att missbruka 
  
 M:U 
 1:2 
 :H: den enskilde 
  
 hörde 
  
 anser att det vore bra med 
  
 U 
 1:3 
 :H: den enskilde har 
  
 hjälp i hemmet 
  
 sagt upp hemtjänst 
  
 M 
 1 
 :U 
 1:3 
 :H: den enskilde 
  
 U 
 1:4 
 :H: den enskilde vill 
  
 vill etablera kontakt med 
  
 inte ha kontakt med 
  
 sin doktor igen 
  
 primärvården 
  
 M 
 2 
 :U 
 1:3 
 :H: den enskilde 
  
 U 
 2 
 :H: längre tids nykter- 
  
 har haft en psykiatrikon- 
  
 het krävs för att den 
  
 takt som hon har upplevt 
  
 enskilde skall komma från 
  
 positiv 
  
 sitt missbruk 
  
 U 
 2:1 
 :H: den enskilde 
  
 måste vara nykter så att vi 
  
 kan planera fortsatt vård i 
  
 hemmet 
  
 U 
 3 
 :H: det krävs bättre 
  
 fysisk status för att få den 
  
 hjälp som den enskilde 
  
 vill ha 
  
 81 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Blake 
 H 
 1 
 : frivilligheten är uttömd 
 H 
 2 
 : tvång behövs för att den enskilde skall få ordentlig behandling 
 H 
 3 
 : det krävs en gräns från samhällets sida 
 U 
 1 
 :H 
 1 
 : vi har erbjudit vård som inte fullföljts 
 U 
 1:1 
 :H 
 1 
 : fullföljde inte eftervården  
 1997-98 
  på Lundberga 
 U 
 1:2 
 :H 
 1 
 :boendeassistent som skulle fungera som stöd, fungerade inte 
 U1:3:H1: öppenvårds- verksamheten på Höga berget fungerade inte 
 U 
 1:4 
 :H 
 1 
 : arbetsverksamhet har inte fungerat 
 U 
 1:5 
 :H 
 1 
 : Minnesotaut- bildning fungerade inte 
 U1:6:H1:  
 AA-möten 
  fungerade inte 
 U 
 1:7 
 :H 
 1 
 : återfallsprogram fungerade inte 
 U 
 1:8 
 :H 
 1 
 : den enskilde är själv medveten om detta 
 U 
 1:9 
 :H 
 1 
 : dotter hade ordnat plats på folkhög- 
 skola som inte fungerade 
 U 
 1 
 :H 
 2 
 : den enskilde behöver en nykter period på tre månader 
 U 
 2 
 :H 
 2 
 : den enskilde måste acceptera behand- ling och medicinering U 
 3 
 :H 
 2 
 : den enskilde måste få behandling för att komma i daglig verksamhet som hon önskar 
  
 M 
 1 
 :H 
 1 
 : den enskilde är 
  
 KD 
  
 beredd att diskutera med 
  
 sin handläggare om 
  
 frivilliga alternativ 
  
 M 
 2 
 :H 
 1 
 : den enskilde kan 
  
 tänka sig syssel- 
  
 sättningsterapi 
  
 M 
 3 
 :H 
 1 
 : den enskilde vill 
  
 bo hemma och gå på 
  
 dagbehandling 
  
 M:U 
 1:3 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 är beredd att börja på 
  
 Höga Berget 
  
 M:U 
 1:5 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 deltog i 
  
 Minnesotaprogram under 
  
 lång fängelsetid 
  
 M 
 1 
 :U 
 1:6 
 :H1: den enskilde 
  
 vill börja gå på  
 AA-möten 
  
 igen 
  
 M 
 2 
 :U 
 1:6 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 har deltagit i ett drogfritt 
  
 program under lång 
  
 fängelsetid 
  
 M:U 
 1 
 :H 
 3 
 : den enskilde 
  
 känner press från 
  
 socialtjänsten även om 
  
 det inte blir LVM 
  
 82 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 U 
 1 
 :H 
 3 
 : om den enskilde 
  
 inte har LVM känner hon 
  
 ingen press 
  
 U 
 2 
 :H 
 3 
 : den enskilde 
  
 måste få behandling för 
  
 sitt missbruk 
  
 Davenport 
  
 U 
 1 
 :H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 M 
 1 
 :H 
 1 
 : tvång fungerar 
  
 KD 
  
 H 
 1 
 : frivillig vård fungerar 
  
 blivit omhändertagen igen 
  
 inte 
  
 efter det omedelbara 
  
 inte 
  
 M 
 2 
 :H 
 1 
 : den enskilde kan 
  
 omhändertagandet 
  
 H 
 2 
 : vi [soc.] har 
  
 komma ifrån sitt 
  
 U 
 2 
 :H 
 1 
 : läkare anser att 
  
 missbruk om han får 
  
 skyldighet att se till så att 
  
 LVM är nödvändigt nu 
  
 återvända till sin sambo i 
  
 folk inte super ihjäl sig 
  
 Erstad. Hon ställer krav 
  
 U 
 3 
 :H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 på honom 
  
 svårigheter att hålla sig 
  
 nykter när han är fri 
  
 M:H 
 2 
 : den enskilde kom- 
  
 mer inte att sluta supa 
  
 även om det blir ett LVM 
  
 Mendoza 
  
 U 
 1 
 :H: den enskilde är inte 
  
 M 
 1 
 :H: institutionsvård 
  
 KD 
  
 H: den enskilde har dålig 
  
 intresserad av frivillig 
  
 fungerar inte 
  
 vård 
  
 hälsa och måste vårdas 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde mår 
  
 med tvång 
  
 U 
 1 
 : 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 psykiskt dåligt av att 
  
 flera gånger visat att han 
  
 vårdas med tvång 
  
 inte klarar av att gå på den 
  
 M 
 3 
 :H: det är inget brott 
  
 öppna mottagningen 
  
 att dricka sprit 
  
 U 
 1:2 
 :H: den enskilde är 
  
 M:U 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 motvillig till inskrivning 
  
 själv valt att gå hos psy- 
  
 på behandlingshem och 
  
 kolog men det var för 
  
 det finns risk att han 
  
 dyrt enligt 
  
 skriver ut sig 
  
 försäkringskassan 
  
 U 
 1:3 
 :H: den enskilde åter- 
  
 M 
 1 
 :U 
 1:1 
 :H: den enskilde 
  
 föll direkt i missbruk när 
  
 är motiverad att gå och 
  
 han sagt att han kunde 
  
 blåsa och ta antabus 
  
 åka till Vänsta 
  
 M 
 2 
 :U 
 1:1 
 :H: öppenvårds- 
  
 U 
 1:4 
 :H: den enskilde säger 
  
 kontakten har fungerat 
  
 ena dagen att han är moti- 
  
 bra förutom den sista 
  
 verad till vård, andra 
  
 månaden 
  
 dagen inte 
  
 M:U 
 1 
 : 
 2 
 :H: den enskilde är 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde måste 
  
 positiv till Vänsta men 
  
 vara på Rödsel så att han 
  
 inte behandlingshemmet 
  
 garanterat kommer på 
  
 Rödsel som ligger långt 
  
 läkarundersökningarna 
  
 bort 
  
 U 
 2:1 
 :H: den enskilde 
  
 M:U 
 1:3 
 :H: den enskilde 
  
 måste vara garanterat rna 
  
 83 
  
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 nykter när han skall på 
  
 kände sig tvingad att säga 
  
 läkarundersökningarna 
  
 att han kunde åka till 
  
 U 
 2:2 
 :H: överläkare har 
  
 Vänsta 
  
 bedömt att vård på 
  
 M:U 
 3 
 :H: anhöriga ställer 
  
 behandlingshem är det 
  
 upp och vill inte att den 
  
 enda realistiska 
  
 enskilde skall vårdas med 
  
 U 
 3 
 :H: anhöriga är oroliga 
  
 tvång 
  
 Hall 
  
 U 
 1 
 :H: erbjudna åtgärder 
  
 M 
 1 
 :H: den enskilde är 
  
 KD 
  
 H: den enskilde kommer 
  
 som planerats tillsam- 
  
 motiverad till frivillig vård 
  
 mans har inte fullföljts 
  
 inte att fullfölja frivillig 
  
 M2:H: den enskilde har 
  
 vård 
  
 U1:1:H: behandling på 
  
 själv valt att avstå från 
  
 beroendepsyk fungerade 
  
 droger 
  
 inte 
  
 M 
 1 
 :U 
 1:1 
 :H: den enskilde 
  
 U 
 2 
 :H: frivården bedömer 
  
 valde själv att söka vård 
  
 att den enskilde behöver 
  
 på beroendepsyk 
  
 vård enligt 
  
 M 
 2 
 :U 
 1:1 
 :H: den enskilde 
  
 LVMU 
 2:1 
 :H: läkare 
  
 mådde sämre på 
  
 bedömer att öppenvård 
  
 beroendepsyk och skrev 
  
 inte är möjlig 
  
 ut sig 
  
 U 
 2:2 
 :H: vårdplanen är att 
  
 M:U 
 2 
 :H: den behandling 
  
 behandling inleds på 
  
 som erbjudits av 
  
 behandlingshemmet 
  
 frivårdsmyndigheten har 
  
 Snebo, därefter över- 
  
 inte varit bra 
  
 flyttning till Kapnsäberg 
  
 M 
 1 
 :U 
 2:2 
 :H: placering på 
  
 U 
 2:3 
 :H: tanken är att man 
  
 behandlingshem har inte 
  
 skall jobba med 
  
 varit positiv 
  
 psykoterapi under en 
  
 M 
 2 
 :U 
 2:2 
 :H: den enskilde 
  
 längre period, tre år 
  
 är inte beredd att fullfölja 
  
 U 
 3 
 :H: den enskilde kan 
  
 den vårdplan som 
  
 inte passa tider 
  
 offentlig part planerat 
  
 U 
 3:1 
 :H: den enskilde 
  
 utan vill istället ha 
  
 familjebehandling 
  
 kommer inte på planerad 
  
 tid till psykologen 
  
 U 
 3:2 
 :H: den enskilde 
  
 kommer inte på upp- 
  
 följningsträff med sin 
  
 läkare 
  
 U 
 4 
 :H: vården kan inte 
  
 fullföljas på den tid den 
  
 enskilde skulle kunna 
  
 pröva frivillig insats 
  
 84 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Day 
  
 U 
 1 
 :H 
 1 
 : läkare har skrivit i 
  
 M 
 1 
 :H 
 1 
 : den enskilde är 
  
 KD 
  
 H 
 1 
 : den enskilde måste 
  
 intyget att den enskilde 
  
 endast 19 år, för ung för 
  
 vill vårdas med tvång 
  
 LVMM 
 2 
 :H 
 1 
 : vård 
  
 vårdas med tvång 
  
 fungerar bättre om det 
  
 eftersom han har ett 
  
 U 
 2 
 :H 
 1 
 : tanken är att pla- 
  
 kommer från hjärtat 
  
 omfattande missbruk 
  
 cera den enskilde på 
  
 H 
 2 
 : den enskilde är inte 
  
 Snebo och därefter får 
  
 M:U 
 1 
 :H 
 1 
 : läkare har 
  
 han återuppta 
  
 missförstått den enskilde. 
  
 motiverad till frivillig vård 
  
 behandlingen på Redsta 
  
 Han har aldrig sagt att 
  
 U 
 3 
 :H 
 1 
 : det finns risk att 
  
 han vill vårdas med tvång 
  
 den enskilde rymmer 
  
 M:U 
 3 
 :H 
 1 
 : det finns ingen 
  
 U 
 3:1 
 :H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 risk att den enskilde rym- 
  
 mer 
  
 själv sagt att han inte vill 
  
 stanna över jul 
  
 M:U 
 3:1 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 U 
 1 
 :H 
 2 
 : handläggande 
  
 ville tillbringa julen till- 
  
 sammans med sin syster 
  
 socialsekreterare har 
  
 försökt motivera utan 
  
 M:H 
 2 
 : den enskilde är 
  
 framgång 
  
 beredd att underkasta sig 
  
 U 
 2 
 :H 
 2 
 : anhöriga har för- 
  
 vård på Redsta behand- 
  
 lingshem, i princip den 
  
 sökt att motivera 
  
 vård som soc. föreslår 
  
 U 
 2:1 
 :H 
 2 
 : syster anser att 
  
 M:U 
 2:1 
 :H 
 2 
 : syster vill att 
  
 den enskilde bör vårdas 
  
 den enskilde skall vårdas 
  
 med tvång 
  
 frivilligt 
  
 U 
 3 
 :H 
 2 
 : den enskilde är 
  
 inte intresserad av 
  
 behandling 
  
 U 
 3:1 
 :H 
 2 
 : den enskilde har 
  
 avslutat behandling på 
  
 Redsta 
  
 U 
 4 
 :H 
 2 
 : 
  
 öppenvårdskontakt för 
  
 den enskildes familj 
  
 fungerade inte 1996 
  
 U 
 5 
 :H 
 2 
 : den enskilde kom- 
  
 mer inte på avtalade tider 
  
 Lee 
  
 U 
 1 
 :H: erbjudna insatser 
  
 M 
 1 
 :H: den enskilde är 
  
 KD 
  
 H: vård på frivillig väg 
  
 via socialtjänstens försorg 
  
 beredd att ta emot vård på 
  
 fungerar inte 
  
 frivillig väg 
  
 fungerar inte 
  
 U 
 1:1 
 :H: hemtjänstinsatser 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde är 
  
 har inte fungerat 
  
 beredd att stanna kvar på 
  
 U 
 1:2 
 :H: primärvården har 
  
 behandlingshemmet 
  
 frivilligt, för total 
  
 inte fungerat 
  
 tillnyktring och 
  
 U 
 1:3 
 :H: den enskilde har 
  
 85 
  
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 avsagt sig alla insatser för 
  
 motivationsarbete 
  
 att slippa insyn 
  
 M:U 
 1 
 :H: socialtjänsten 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde behö- 
  
 ville sanera lägenhet, 
  
 ver en längre tids sam- 
  
 något som den enskilde 
  
 manhängande nykterhet 
  
 skulle bekosta själv, vilket 
  
 för att återhämta sig 
  
 han inte har råd med 
  
 U 
 2:1 
 :H: nykterhet behövs 
  
 M:U 
 1:1 
 :H: hemvården 
  
 för fortsatt planering i 
  
 fungerade inte på grund 
  
 hemmet 
  
 att flera av dem inte pra- 
  
 U 
 2:2 
 :H: läkare bedömer 
  
 tade svenska, inte klarade 
  
 av maskiner och köpte fel 
  
 att han inte har insikt i 
  
 saker 
  
 hur allvarligt hans 
  
 alkoholproblem är 
  
 M:U 
 1:3 
 :H: den enskilde 
  
 har haft hjälp av bekanta, 
  
 tyvärr har det inte funge- 
  
 rat på slutet 
  
 Turner 
  
 U 
 1 
 :H: erbjuden behand- 
  
 M 
 1 
 :H: den enskilde är 
  
 KD 
  
 H: den enskilde är inte 
  
 ling har inte fullföljts 
  
 motiverad till frivillig 
  
 vård, samtyckte till det 
  
 motiverad till frivillig vård 
  
 U 
 1:1 
 :H: den enskilde 
  
 omedelbara 
  
 återföll i kraftigt drog- 
  
 omhändertagandet 
  
 missbruk direkt efter 
  
 LVM-placering 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde har en 
  
 U 
 1:2 
 :H: den enskilde 
  
 genomtänkt vårdplan 
  
 behöver lång avgiftnings- 
  
 M:U 
 1:2 
 : den enskilde har 
  
 period, han har tidigare 
  
 klarat av avgiftningen, är 
  
 avvikit 
  
 nu inne på tredje veckan 
  
 U 
 2 
 :H: den enskildes krav 
  
 M 
 1 
 :U 
 2 
 :H: den enskilde 
  
 på samplanering med 
  
 vill ha samplanering med 
  
 sambo fungerar inte efter- 
  
 sin sambo 
  
 som hon varit inne i en 
  
 M 
 2 
 :U 
 2 
 :H: offentlig part 
  
 kritisk period 
  
 respekterar inte indivi- 
  
 U 
 3 
 :H: den enskilde har 
  
 derna när de till varje pris 
  
 själv vädjat om hjälp med 
  
 skall separera dem 
  
 avgiftning 
  
 M:U 
 4 
 :H: den enskilde 
  
 U 
 4 
 :H: den enskilde bör 
  
 kan tänka sig vård på 
  
 först vårdas på Snebo 
  
 Snebo behandlingshem 
  
 sedan Allsta behandlings- 
  
 tillsammans med sambo, 
  
 hem. Råsta är inget alter- 
  
 därefter poliklinisk vård, 
  
 nativ, den enskilde har 
  
 beroendepsyk, 
  
 misslyckats där tillsam- 
  
 provtagningar och 
  
 mans med sin sambo 
  
 eventuell medicinering 
  
 86 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Zlatan Dankovic 
  
 saknas 
  
 M 
 1 
 :H 
 1 
 : den enskilde blev 
  
 K 
  
 H 
 1 
 : frivilligheten är inte 
  
 motiverad till frivillig vård 
  
 när hans lillebror dog av 
  
 trovärdig 
  
 en överdos 
  
 H 
 2 
 : behandlingen måste 
  
 M 
 2 
 :H 
 1 
 : den enskilde vill 
  
 säkerställas med LVM 
  
 planera den frivilliga 
  
 vården tillsammans med 
  
 anhöriga 
  
 M 
 3 
 :H 
 1 
 : den enskilde kan 
  
 tänka sig vård på familje- 
  
 hem men inte institu- 
  
 tionsvård 
  
 M 
 4 
 :H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 lämnat negativt urinprov 
  
 M 
 5 
 :H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 dragit ner sitt missbruk 
  
 M 
 6 
 :H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 en flickvän som ställer 
  
 krav 
  
 M 
 1 
 :H 
 2 
 : statistiskt sett 
  
 återfaller nästan alla som 
  
 varit på Acosta [institution 
  
 för behandling] i 
  
 missbruk 
  
 M 
 2 
 :H 
 2 
 : den enskilde har 
  
 själv sökt vård 
  
 Palmer 
  
 U:H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 M:H 
 1 
 : den enskilde har 
  
 K 
  
 H 
 1 
 : den enskilde bedöms 
  
 erbjudits behandling men 
  
 inte behov av avgiftning 
  
 vägrar infinna sig 
  
 varken ha vilja eller för- 
  
 M:H 
 2 
 : det kan inte kon- 
  
 måga att påbörja någon 
  
 U:H 
 2 
 : institutionsvård är 
  
 stateras någon fysisk eller 
  
 behandling i frivillig form 
  
 enda alternativet 
  
 psykisk instabilitet 
  
 H 
 2 
 : den enskildes hälsa 
  
 och liv är allvarligt hotade 
  
 I alla förhandlingar använder offentliga parten orsaksargument när de argumenterar för att den enskilde skall vårdas med tvång. Orsa- kerna till att vederbörande måste vårdas med tvång bygger i huvud- sak på historia, till exempel att enskilda parter har misslyckats med tidigare behandlingar och återfallit i missbruk. Vårdplanen är en central fråga eftersom det borde vara tydligt varför offentlig part 
 87 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 anser att den planerade vården skulle kunna fungera, vad klienten skall samtycka till och varför denne inte samtycker till vårdplanen. I fyra förhandlingar klargör offentlig part vilken behandling som planeras. I tre av dessa godtar enskild part i princip den vårdplan som finns men ställer vissa villkor. I åtta förhandlingar formulerar enskild part motargument där de uttrycker förslag på frivilliga behandlinginsatser som de skulle vara motiverade till. Trots att enskild part ger förslag på vård uppstår inte i någon större omfatt- ning argument som belyser varför enskild parts förslag på vård inte skulle fungera. Detta framstår tydligast i Zlatan Dankovics för- handling. Att offentlig part inte bemöter den enskildes argument kan ses som ett sätt att argumentera, eftersom även uteblivna argument har betydelse för hur budskapet uppfattas. Det kan tol- kas dels som att Zlatan Dankovics utsagor är ointressanta eftersom han inte är trovärdig, dels som att offentlig part anser att det skriftliga underlaget är tillräckligt. 
 Auktoritetsargument som offentlig part använder för att enskild part skall vårdas med tvång är: det krävs en gräns från samhällets sida, läkare anser att den enskilde måste få behandling, det är soci- alnämndens skyldighet att se till att folk inte super ihjäl sig och att anhöriga är oroade. När offentlig part hänvisar till samhällets skyl- dighet har argumenten en ideologisk underton då de vädjar till rät- tens känslor och att samhället måste ta sitt ansvar att vårda männi- skor som inte vet sitt bästa. Något motiv till varför tvångsvård skulle fungera bättre än frivillig vård uttrycks inte. I fyra förhand- lingar använder offentlig part trovärdighetsargument då de hänvisar till vad den enskilde själv har sagt, att de själva är medvetna om och att de inte anser att de enskilda är trovärdiga. Med dessa argument framför de implicit att man inte kan lita på vad klienten som enskild part säger under pågående domstolsförhandling. Detta kan vara ett sätt att markera att samtycket inte är trovärdigt. 
 Ovan har de tre rekvisiten som ingår i generalindikationen analy- serats. För ett tvångsomhändertagande måste också en av de tre specialindikationerna nedan vara uppfyllda. 
 Hälsoindikation 
 Hälsoindikationen innebär att det skall finnas en allvarlig fara för den enskildes hälsa (prop. 1987/88:147 s. 46). Vad som är allvarlig fara kan vara svårt att avgöra eftersom missbrukare i allmänhet har 
 88 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 problem med hälsan. Det är dock inte den hälsorisk som återfinns i allt missbruk som avses. Trots det menar Aguilar (2001, s. 416) att tillämpningen i LVM ligger nära den allmänna hälsorisken. 
 Socialnämnden åberopar hälsoindikationen i samtliga ansök- ningar i studien. Detta ligger i linje med Wright (2001, s. 398) studie där hon visar att hälsoindikationen är den indikation som oftast åberopas. I alla mål gör länsrätten bedömningen att rekvisitet är uppfyllt. I sex av tio förhandlingar uppstår en konflikt kring detta rekvisit, men trots detta är det endast i två av dessa som det uppstår en diskussion angående rekvisitet. I dessa förhandlingar är det ordföranden som ger egna argument och bidrar till att det upp- står en diskussion angående rekvisitet. I övriga fyra förhandlingar medger enskild part att de har problem med hälsan men ifrågasätter vissa bedömningar. 
 Tabell 5. Argument för och mot risk för hälsa 
  
 HUVUDARGUMENT 
  
 UNDERARGUMENT 
  
 MOTARGUMENT 
  
 (H) 
  
 (U) 
  
 (M) 
  
 K/D/I 
  
 Hall 
  
 U:H: läkare anser att den 
  
 M:H: det finns inte all- 
  
 KD 
  
 H: den enskilde mår 
  
 enskilde inte skall dricka 
  
 varlig risk för den enskil- 
  
 sprit med tanke på psy- 
  
 des hälsa 
  
 psykiskt dåligt 
  
 kiska besvär (ordf.) 
  
 M:U: den enskilde har 
  
 själv sökt sig in på bero- 
  
 endepsyk men avvek 
  
 därför att han blev sämre 
  
 där 
  
 Davenport 
  
 U:H: den enskilde miss- 
  
 M:H: den enskilde utsät- 
  
 KD 
  
 H: det finns risk för den 
  
 tänks ha haft inre blöd- 
  
 ter inte sin fysiska och 
  
 ningar och har haft över 
  
 psykiska hälsa för allvarlig 
  
 enskildes hälsa 
  
 fem promille; det anser 
  
 fara 
  
 jag inte vara friskt (ordf.) 
  
 M:U:H: den enskilde 
  
 hade ett litet magsår 
  
 89 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Mendoza 
 H 
 1 
 : den enskilde har dålig hälsa 
 H 
 2 
 : den enskilde utsätter sin fysiska och psykiska hälsa för fara 
 U 
 1 
 :H 
 1 
 : när den enskilde kom in på avgiftning var den enskilde i väldigt dåligt skick 
 U 
 2 
 :H 
 1 
 : den enskilde har genomgått en svår lung- inflammation 
 U 
 3 
 :H 
 1 
 : den enskilde har kroniska sjukdomar 
 U 
 3:1 
 :H 
 1 
 : den enskilde har pankreatit 
 U 
 3:2 
 :H 
 1 
 : den enskilde har diabetes 
 U 
 3:3 
 :H 
 1 
 : den enskilde måste sköta sin mathåll- 
 ning 
 U 
 4 
 :H 
 1 
 : den enskilde har själv sagt att han mår psykiskt dåligt 
 U 
 1 
 :H 
 2 
 : den enskilde har blivit sjukare och sjukare 
 U 
 1 
 : 
 1 
 :H 
 2 
 : den enskilde har blivit magrare och mag- rare 
 U 
 1:2 
 :H 
 2 
 : den enskilde är känd på avdelningen 
 [sjukhus] och de är väldigt oroliga för honom 
  
 M:H 
 1 
 : den enskilde kän- 
  
 K 
  
 ner sig helt frisk förutom 
  
 diabetesen 
  
 M:U 
 2 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 har en lungproblematik 
  
 som inte är utredd 
  
 M:U 
 3:1 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 har inte känt av sin pan- 
  
 kreatit och epilepsi på 
  
 tjugo år 
  
 M 
 1 
 :H 
 2 
 : hälsan är bättre 
  
 nu än för femton år sedan 
  
 M 
 2 
 :H 
 2 
 : den enda vård den 
  
 enskilde får är sprutor 
  
 och det kan han ta 
  
 hemma 
  
 90 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Lee 
  
 U:H: nytt läkarintyg 
  
 M:H: den enskilde ifråg- 
  
 K 
  
 H: den enskilde riskerar 
  
 bekräftar att fysiska ska- 
  
 sätter om det finns risk 
  
 dor beror på alkohol- 
  
 för att hans hälsa 
  
 sin fysiska och psykiska 
  
 missbruk 
  
 omedelbart kan försämras 
  
 hälsa genom sitt 
  
 missbruk, han utsätter sig 
  
 M:U: uppgifter i [det 
  
 för allvarlig fara 
  
 äldre] läkarintyget stäm- 
  
 mer inte 
  
 M 
 1 
 :U: leverns aktivitet 
  
 visar inte på någon speci- 
  
 ellt hög alkoholkonsum- 
  
 tion 
  
 M 
 2 
 :U: bilirubinvärdet var 
  
 ganska normalt 
  
 M 
 3 
 :U: delirium framkalla- 
  
 des inte av alkohol utan 
  
 av tabletter som den 
  
 enskilde fått 
  
 Blake 
  
 U:H 
 1 
 : enligt läkarintyg 
  
 M:H 
 1 
 : det finns leverpå- 
  
 K 
  
 H 
 1 
 : den enskilde har dålig 
  
 harden enskilde har cyk- 
  
 verkan men värdena är 
  
 lotymi, skada i axeln och 
  
 inte dåliga 
  
 hälsa 
  
 värk i ryggen 
  
 M:H 
 2 
 : Läkarintyg be- 
  
 H 
 2 
 : den enskilde utsätter 
  
 U:H 
 2 
 : den enskilde har en 
  
 kräftar inte allvarlig fara 
  
 sin fysiska och psykiska 
  
 problematik som troligt- 
  
 för hälsa 
  
 hälsa för fara 
  
 vis måste medicineras 
  
 inom psykiatrin 
  
 Palmer 
  
 U:H 
 1 
 : den enskilde är 
  
 M:H 
 1 
 : det kan inte konsta- 
  
 K 
  
 H 
 1 
 : den enskilde har dålig 
  
 hjärtsjuk och rullstolsbun- 
  
 teras några yttre tecken på 
  
 hälsa 
  
 den 
  
 psykisk och fysisk instabi- 
  
 litet 
  
 H 
 2 
 : den enskilde utsätter 
  
 U 
 1 
 :H 
 2 
 : distriktssköterska 
  
 sin fysiska och psykiska 
  
 säger att han inte äter me- 
  
 hälsa för fara 
  
 dicin som han skall 
  
 U1: 
 1 
 :H 
 2 
 : enligt läkarintyg 
  
 finns det risk att hjärtat 
  
 försämras 
  
 Ayers 
  
 Saknas 
  
 M:H: hälsan är bättre 
  
 I 
  
 H: enligt läkare har den en- 
  
 skilde så dålig hälsa att 
  
 hon riskerar att avlida 
  
 91 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Day 
  
 U 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 H: den enskilde utsätter sin 
  
 tagit överdos 
  
 fysiska och psykiska hälsa 
  
 U 
 1 
 : 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 för allvarlig fara 
  
 påträffats på gatan med- 
  
 vetslös och med tecken 
  
 på andningsuppehåll 
  
 U 
 1 
 : 
 2 
 :H: den enskilde har 
  
 påträffats okontaktbar i 
  
 sängen 
  
 U 
 1:3 
 :H: den enskilde fick 
  
 föras till intensivvårds- 
  
 avdelning 
  
 Zlatan Dankovic 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 Turner 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 I åtta förhandlingar uttrycker den offentliga parten orsaksargument till varför denna indikation är uppfyllda. Man hänvisar till auktori- teter i form av läkarutlåtanden samt till att enskild part mår allt sämre. Argumenten kan därför i vissa fall betraktas både som orsaks- och auktoritetsargument. På vilket sätt det är risk för att hälsan försämras uttrycks inte men kan förstås på grund av vissa orsaker, till exempel att klienten inte tar sin medicin. Implicit kan det tolkas som en nedåtgående spiral där klienten blir allt sämre och att detta kommer att fortsätta, vilket kan betyda att det därför föreligger en allvarlig fara för hälsan. Trots att enskild part kan resa invändningar gentemot motpartens bedömningar förtydligar off- entlig part inte sina argument. Ett exempel är i Smith förhandling då enskild part ifrågasätter uppgifter om hans allvarliga hälsotillstånd och att läkarintyget inte stämmer med verkligheten. Offentlig part presenterar under pågående förhandling ett nytt läkarintyg. Man bortser från enskild parts argument eftersom det har framkommit nya uppgifter i läkarintyget. 
 Vad som framstår som problematiskt med argumentationen är att det inte uppstår en diskussion om på vilka grunder man kan anta att det finns allvarlig risk för att hälsan försämras. 
 92 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Social indikation 
 Den sociala indikationen infördes 1989 för att fånga upp framför allt unga missbrukare som inte kunde kategoriseras under den redan befintliga hälsoindikationen (prop. 1987/88:147 s. 92). Indi- kationen baseras på en bedömning om missbrukarens fortsatta liv riskerar att förstöras. Risken skall vara påtaglig, tydlig och märkbar (prop. 1989/90:28 s. 62). Det stora problemet i denna indikation är att tolka vad det innebär att förstöra sitt liv. 
 Liksom vid hälsoindikationen måste en riskprognos göras för den enskildes framtidsutsikter. Den sociala indikationen har til- lämpats delvis motstridigt (Gustafsson 2001, s. 417 ff). Om den enskilde redan lever i ett socialt utanförskap har indikationen i vissa fall inte ansetts relevant medan den i andra liknande fall har varit relevant. Även om den sociala indikationen i första hand formule- rats för att fånga upp unga missbrukare kan den komma ifråga även när det gäller äldre missbrukare som riskerar att förlora sitt sociala fotfäste i tillvaron. 
 I tre förhandlingar uppstår konflikter som alla leder till diskus- sioner kring detta rekvisit. 
 Tabell 6. Argument för och mot risk för socialt liv 
  
 HUVUDARGUMENT 
  
 UNDERARGUMENT 
  
 MOTARGUMENT 
  
 (H) 
  
 (U) 
  
 (M) 
  
 K/D/I 
  
 Davenport 
  
 U 
 1 
 :H: våra boenden 
  
 M 
 1 
 :H: bostadsfrågan är 
  
 KD 
  
 H: bostadsfrågan är ett 
  
 kräver absolut nykterhet 
  
 inte något problem efter- 
  
 men den enskilde har 
  
 som han bor hos sin 
  
 problem 
  
 aldrig blåst noll 
  
 sambo 
  
 U 
 2 
 :H: den enskildes 
  
 M 
 2 
 :H: den enskilde har 
  
 sambo har varit onykter 
  
 försökt få lägenhet men 
  
 och ringt till oss [soc.] 
  
 soc. har inte hjälpt till 
  
 för att hon ville att vi 
  
 skulle ta hand om honom 
  
 93 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Day 
  
 U 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 M:U 
 3 
 :H: den enskilde har 
  
 KD 
  
 H: det finns en uppenbar 
  
 förlorat sitt arbete 
  
 inte blivit dömd för nar- 
  
 kotikabrott 
  
 risk att den enskilde 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde 
  
 förstör sitt liv 
  
 umgås med kriminella 
  
 M:U 
 4 
 :H: den enskilde har 
  
 U 
 3 
 :H: den enskilde har 
  
 inte sålt droger för att 
  
 finansiera sitt missbruk 
  
 blivit dömd för brott 
  
 U 
 4 
 :H: den enskilde har 
  
 sålt droger för att finan- 
  
 siera sitt missbruk 
  
 Hall 
  
 U:H 
 1 
 : den enskilde gör 
  
 M:H: det finns inte 
  
 KD 
  
 H 
 1 
 : den enskilde lever ett 
  
 inte annat än bor hemma 
  
 någon risk att den 
  
 och fyllnar till på 
  
 enskilde förstör sitt liv 
  
 självdestruktivt liv idag 
  
 helgerna (ordf.) 
  
 och det finns risk för att 
  
 han förstör sitt liv 
  
 U:H 
 2 
 : ett gott leverne 
  
 H 
 2 
 : den enskilde har 
  
 innebär att man måste 
  
 följa lagboken och bland 
  
 dömts för brott och har 
  
 annat inte missbruka 
  
 skyddstillsyn (ordf.) 
  
 (ordf.) 
  
 Turner 
  
 U:H: det finns risk för 
  
 M:U:H: den enskilde 
  
 I 
  
 H: den enskilde lever ett 
  
 att den enskilde inte får 
  
 avser att långsiktigt höja 
  
 behålla sin bostad 
  
 livskvaliteten och få 
  
 självdestruktivt liv 
  
 struktur på sitt liv 
  
 Zlatan Dankovic 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 För att påvisa att den sociala indikationen är uppfylld hänvisar offentlig part (förutom i Murphy förhandling) till orsaker som att den enskilde inte har bostad, arbete och/eller att klienten är kriminellt belastad. Argumenten för den sociala indikationen är relativt vaga och det är svårt att i den muntliga förhandlingen få förståelse för vad offentlig part menar med att klienten lever ett självdestruktivt liv. I Burch förhandling uttrycker ordfö- randen ett argument då han definierar ett gott leverne med att följa lagboken och inte missbruka. I Wade och Pierce förhandling diskuteras bostadsfrågan. I Howard förhandling uppstår det en diskussion där offentlig part redovisar flera argu- ment. De tar upp den enskildes arbetssituation, att han umgås med kriminella och att det finns uppgifter om att han säljer droger. I de mål där offentlig part i ansökan hänvisat till detta rekvisit är perso- nerna relativt unga, mellan 19 och 39 år, vilket också är lagens intentioner. Rätten har enligt domen bedömt att rekvisitet är upp- 
 94 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 fyllt i fyra mål. I Pierce (den äldstes) fall har inte indika- tionen bedömts vara uppfylld. 
 Skadeindikation 
 Skadeindikationen innebär att ingripanden skall vara möjliga att göra innan skada uppstår både hos den enskilde själv eller dennes närstående. Liksom i de föregående specialindikationerna måste en riskprognos för vad som kan hända i framtiden göras. 
 Enligt Aguilar (2001, s. 438) åberopas denna indikation framför allt när det uttrycks risk för självmord. I mitt material är det endast i en förhandling offentlig part hänvisar till risk för självmord. Off- entlig part har åberopat skadeindikationen i sex förhandlingar. I tre av förhandlingarna uppstår konflikter angående detta rekvisit och i två leder det till diskussioner. I Murphy och Lee sons förhandlingar framlägger offentlig part inte något argument som ger stöd för att rekvisitet är uppfyllt. 
 Tabell 7. Argument för och mot risk för skada 
  
 HUVUDARGUMENT 
  
 UNDERARGUMENT 
  
 MOTARGUMENT 
  
 (H) 
  
 (U) 
  
 (M) 
  
 K/D/I 
  
 Day 
  
 U:H: den enskilde förstår 
  
 M:U 
 1:2 
 :H: Den enskilde 
  
 KD 
  
 H: det finns allvarlig risk 
  
 inte vilka allvarliga konse- 
  
 hade vaknat, bara sovit 
  
 kvenser droganvändning 
  
 längre 
  
 för att den enskilde kan 
  
 kan leda till 
  
 skada sig själv 
  
 U 
 1 
 :H: den enskildes liv 
  
 har varit i fara på grund av 
  
 överdos 
  
 U 
 1:2 
 :H: om han inte fått 
  
 hjälp hade han kanske 
  
 inte levt 
  
 95 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Blake 
  
 U 
 1 
 :H: den enskilde ringer 
  
 M:H: den enskilde är 
  
 KD 
  
 H: den enskilde har hotat 
  
 till soc. och är förtvivlad 
  
 levnadsglad när hon är 
  
 och skriker 
  
 nykter, självmordshot 
  
 med självmord 
  
 inte allvarligt menade 
  
 U 
 1:1 
 :H: den enskilde säger 
  
 att hon skall hänga sig 
  
 M:U 
 1 
 :H: den enskilde har 
  
 och ta tabletter när hon är 
  
 mycket att leva för, bland 
  
 berusad 
  
 annat barnbarn, och vill 
  
 U 
 1:2 
 :H: den enskilde säger 
  
 inte dö 
  
 att hon vill bara dö 
  
 M:U 
 1 
 :H: den enskilde 
  
 U 
 2 
 :H: den enskilde har 
  
 minns inte vad hon har 
  
 sagt 
  
 tagit tabletter 
  
 M:U 
 1:1 
 H: den enskilde 
  
 har inte tagit livet av sig 
  
 M:U 
 2 
 :H: den enskilde 
  
 äter migräntabletter 
  
 Palmer 
  
 U 
 1 
 :H 
 1 
 : den enskilde för- 
  
 M:U 
 1 
 : 
 2 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 K 
  
 H 
 1 
 : den enskilde riskerar 
  
 sätter sig i nödsituationer 
  
 utsätter sig inte för allvar- 
  
 lig fara även om det hänt 
  
 att allvarligt skadas 
  
 U 
 1:1 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 att han ramlat ur rullstol 
  
 H2 
 : det finns risk för att 
  
 hanterar cigaretter och 
  
 och säng 
  
 det finns risk för brand 
  
 den enskilde dör 
  
 U 
 1:2 
 :H 
 1 
 : den enskilde 
  
 ramlar ur säng och 
  
 rullstol och blir liggande 
  
 hjälplös 
  
 Turner 
  
 U:H: den enskilde har 
  
 M:U:H: den enskilde har 
  
 I 
  
 H: den enskilde får 
  
 misshandlat sin sambo 
  
 endast misshandlat sin 
  
 (ordf.) 
  
 flickvän en gång på åtta år 
  
 aggressiva utbrott 
  
 Zlatan Dankovic 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 Hall 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 Saknas 
  
 I 
  
 När det gäller skadeindikationen använder offentliga parter orsaks- argument där de hänvisar till att det föreligger risk för de enskildas liv och till vad som har hänt tidigare. Det är endast i Wade förhandling som fara för andra åberopas. 
 96 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Sammanfattande kommentarer 
 Övergripande visar argumentationsanalysen på att det sällan upp- står diskussioner om rekvisiten är uppfyllda eller ej, även om det uppstår konflikter. Detta är tydligast i två förhandlingar. I Nelson och Murphy, diskuteras inte något rekvisit trots konflikter. I Nelson förhandlingar deltar inte den enskilde, vilket kan ha betydelse, eftersom det dels kan uppfattas som att den enskilde är i dåligt skick och dels kan det vara så att biträdet inte för den enskildes talan på samma sätt när denne inte är närvarande. I Murphy förhandling har enskild part till- sammans med biträdet åttiofem procent av talutrymmet. Det inne- bär att Zlatan Dankovic får komma till tals och lägga fram sina argument. Argumenten bemöts dock inte, vare sig av ordföranden eller offentlig part. Liknande tendenser kan ses i det övriga materi- alet om än inte lika tydligt. Enligt beräkningar av i vilken utsträck- ning de enskilda får lägga fram sina synpunkter får de i genomsnitt, tillsammans med biträdet, femtionio procent av talutrymmet. Det innebär att enskild part har möjlighet att föra fram sina argument, frågan är dock på vilket sätt när argumenten inte leder till diskus- sioner. 
 Under de muntliga förhandlingarna är det inte tydligt hur par- terna knyter sina argument till rekvisiten. Argumenten är istället invävda i dialoger eller berättelser. Den argumentsform som främst används för att påvisa att rekvisiten är uppfyllda är orsaksargument. Det innebär att fokus riktas mot den enskildes historia. För att ge tyngd åt orsaksargumenten används auktoritetsargument där den medicinska kunskapen är tongivande. Enskild part medger till viss del offentlig parts beskrivningar men menar att de är överdrivna. När offentlig part använder orsaksargument som att behandlingar har misslyckats ges däremot inget underlag till varför de misslyck- ats. Implicit läggs skulden på den enskilde trots att det kan vara så att behandlingsinsats inte har fungerat av andra orsaker. Motiven till varför tvångsvård skulle vara bättre än frivillig vård är inte kon- kreta. De är istället ideologiskt formulerade till exempel att sam- hället har ett ansvar för individer som inte vet sitt bästa. I några förhandlingar anför enskild part argument till varför man anser att frivillig vård är bättre och vilken behandling som man anser vara mest ändamålsenlig. Förslaget till frivillig vård kommenteras emel- lertid inte av offentlig part. 
 97 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Hur avgörs konflikter? 
 Kommunikationen i domstolsförhandlingarna är vad som kan kal- las ett institutionellt samtal där den enskilde individen möter pro- fessionella eller experter (jfr. Agar 1985). Det kan i denna studie betraktas som en kamp mellan olika verklighetsbeskrivningar där offentlig part konstruerar argument för ett tvångsomhänderta- gande och den enskilde bemöter argumenten och konstruerar egna motargument (jfr Potter 1996; Grimshaw 1990). Samtalet är dock asymmetriskt på så sätt att den enskilde och de professionella har olika möjligheter att kontrollera samtalet. Offentlig part har som utredare tolkningsföreträde medan den enskilde har en underord- nad interaktionell status (jfr Adelswärd m.fl. 1987). Den enskilde har dock ett juridiskt biträde för att utjämna det ojämlika förhål- landet. Nedan kommenteras några av de problem som uppmärk- sammats dels av parterna själva i intervjuer, dels av mig i analysen av förhandlingarna. 
 Trovärdighet 
 En aspekt med tanke på hur enskilda parter uppfattas är i vilken mån de uppfattas som trovärdiga. Under domstolsförhandlingarna rivaliserar parterna om att få tolkningsföreträde och föra fram sin version av vad de uppfattar som den sanna versionen. För den enskilde är detta en svag punkt eftersom det finns en allmän folklig föreställning att missbrukare är manipulativa, skyller sitt uppträ- dande på andra och förlorar kontrollen när de är påverkade (se till exempel Löfgren   
 Nelson-Löfgren 
  1996, s. 113). Detta uttrycks även i intervjuer i mitt material. En ordförande säger att det är ett problem att missbrukare är förnekande och att de lägger ansvaret på socialnämnden om de inte blivit hjälpta. Hur parterna uppfattar klienten kan vara svårt att påvisa genom analyser av förhandling- arna eftersom det ofta sker mer implicit. Ordföranden menar dock att han under förhandlingarna litar på sitt sunda förnuft samt att det är viktigt att värdera vad som sägs och hur enskilda parter upp- träder. 
 Man har något slags sunt förnuft  det går inte bara på orden så att säga, utan bakom varje ord finns möjligheter att kunna göra egna vär- deringar  oftast är man mycket förvånad att det är vilken Diaz som helst som sitter där [enskilda parter]. Det gäller ju mycket nar- komaner som ser fullständigt opåverkade ut. Det är framför allt yngre, 
 98 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 upp emot tjugofem år. Kan ha knarkat i flera år men det syns inte på dem. De har gjort uppehåll på några veckor. Oftast sitter dom där uppklädda, precis som vanliga människor. Det vållar ju problem många gånger. Vi har ju en nämnd och jag kan bli överröstad ibland. Det hän- der ganska ofta att man [nämnden] inte ser någonting. Då måste jag gå in och försöka förklara hur det ligger till och varför det är som det är. Inte för att övertyga direkt men man har varit med så länge  
 Ett problem med denna inställning är att alla klienter betraktas som missbrukare av ordföranden, oavsett hur de uppträder. Dessutom överför ordföranden sina värderingar till nämndemännen i samband med överläggningarna. 
 För att konkretisera att det uttrycks ett misstroende gentemot enskilda parter under de muntliga förhandlingarna kan nedanstå- ende utdrag tjäna som ett exempel. När offentlig part resonerar med Blake i vilken mån hon är motiverad till vård ger den offentliga parten intryck av att hon känner Blake väl och att hon vill hennes bästa. 
  
 Offentlig part 
  
 Jag tror att det behövs. Att man behöver ha 
  
 tvång i början för att ordna upp så att du kom- 
  
 mer igång med olika saker, och kommer in i en 
  
 struk-, 
  i en ordentlig behandling, att börja gå på 
  
 Höga Berget efteråt då. Så att du gör olika saker, 
  
 men att du måste ha, man måste ha kommit 
  
 igång med det innan man kan släppa för tvånget. 
  
 Enskild part 
  
 Men jag behöver inte vara där på tvång, jag kan 
  
 vara där ändå. 
  
 Offentlig part 
  
 Innan man kan släppa tvånget, annars tror jag 
  
 inte att det blir av. Du vill gärna- 
  
 Enskild part 
  
 Du tror inte jag- 
  
 Offentlig part 
  
 Du vill gärna när man pratar om det men sen så 
  
 faller det, Johnson. Johnson, får jag fråga så här då? 
  
 Enskild part 
  
 Mm. 
  
 Offentlig part 
  
 Att, att du säger, det går bra alltså om du känner 
  
 dig pressad, och kan känna att det finns en kamp 
  
 om kraft hos dig, att du mobiliserar dig och vill 
  
 vara aktiv och- 
  
 Enskild part 
  
 Ja. 
  
 Offentlig part 
  
 ta, tag i saker och så vidare, men, det här pressad, 
  
 det blir, nästan som att du lurar dig själv, för att- 
  
 Enskild part 
  
 Men- 
  
 Offentlig part 
  
 När du säger att du ska, att du skall va pre..att du 
  
 skall ha press på dig va, och är det så att du inte 
  
 har ett LVM då har du heller ingen press på dig. 
  
 Enskild part 
  
 Jodå, den hänger ju över mig hela tiden. 
  
 Offentlig part 
  
 Ja, det är ju din egen press då. 
  
 99 
  
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Enskild part 
  
 Skulle- 
  
 Offentlig part 
  
 Och du vet själv hur lätt det är då att ta sig ett 
  
 återfall, för att om, om man inte tar ett LVM här 
  
 idag, så kommer du sitta på Floyd och efter 
  
 ett par dar så har du förstått att du är fri, en fri 
  
 människa att göra vad du vill. 
  
 När offentlig part talar med Blake uttrycker hon att det finns en motsättning mellan vad Blake vill som person och vad hon inte kan som missbrukare. Offentlig part vänder sig direkt till Blake och säger med förtrolig ton att även om hon vill så faller det. 
 Indirekt kan detta tolkas som att missbruket har tagit överhan- den och att hon därför inte kan lita på sig själv. Därefter ställer offentlig part en fråga. Frågan är formulerad som ett påstående där offentlig part hävdar att Blake lurar sig själv om hon tror att hon skall klara av att förändra sitt liv. Dessa uttalanden från offentlig part kan tolkas som att det är omöjligt att lita på vad den enskilde säger eftersom hon inte ens kan lita på sig själv. 
 Ett annat argument som används av offentlig part för att ifråga- sätta dennes trovärdighet är att hänvisa till att den enskilde själv, vädjat om hjälp, till exempel i Wade förhandling: 
  
 Offentlig part 
  
 Den kommunikation vi har haft, det har varit 
  
 ett, Johnson har, har vädjat vid många tillfällen, väl- 
  
 digt många tillfällen att sätt ett stopp för elän- 
  
 det. Hjälp mig, och han har också vid många 
  
 tillfällen sagt att det, det svåra, det är ju det här 
  
 med att avgifta sig. Det är ju det som, det som 
  
 är, är problemet. Och jag ser här från, från en 
  
 journalanteckning här jag gjorde elva tjugosju, 
  
 då hade jag en telefonkontakt med dig Johnson, och 
  
 du var så att säga fortsatt hjälpsökande och där 
  
 du då gav detta, detta elände stä- 
  
 Enskild part 
  
 Ja, ja, ja. 
  
 Offentlig part 
  
 ständig jakt på droger och att du ville ha ett 
  
 stopp på eländet. 
  
 Enskild part 
  
 Ja, men nu har jag ju fått ett stopp på eländet. 
  
 Här hänvisar offentlig part till vad Turner sagt till henne i en kontext där de hade en mer behandlande relation. I rätten förvand- las klientens uttalande till ett argument mot den enskildes vilja och för ett tvångsomhändertagande. Offentlig part menar dessutom att Turner egentligen vill vårdas med tvång, trots att han i dom- stolen argumenterar mot ett tvångsomhändertagande. Argumentet 
 100 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 är dock tveeggat: Om den enskilde själv inser att han behöver hjälp, varför skall han då vårdas med tvång? 
 Ett exempel på när den enskildes trovärdighet ifrågasatts och där den enskilde försöker förklara är hämtat från Mccoy för- handling. 
  
 Enskild part 
  
 Men allt det där tjatet om Vänsta [behandlings- 
  
 hem], det, jag kände mig nästan tvingad att säga 
  
 att ja, jag vill åka med. 
  
 Offentlig part 
  
 Mm. 
  
 Enskild part 
  
 Sen när jag fick ju vara hemma och tänka efter, 
  
 då hade jag ingen lust med det. Jag har ingen lust 
  
 att åka bort på order. 
  
 När Mendoza under förhandlingen säger att han nu är moti- verad till att åka iväg till behandlingshemmet kan detta dock upple- vas som att han än en gång motsäger sig själv. Under förhandlingen säger han att han förra gången kände sig nästan tvingad och att det därför inte var intressant. Detta kan tolkas som att den enskilde inte kommer att åka frivilligt under dessa villkor eftersom de är desamma även denna gång. Vad man däremot kan beakta är att motsägelser skapas i interaktion och att vi inte har kännedom om i vilket sammanhang Mendoza tidigare tackat nej till vård. Indi- rekt kan det uppfattas som att han är otacksam och inte uppskattar engagemang och resurser som erbjuds från socialtjänsten. 
 Ovanstående exempel visar på att de enskildas egna åsikter angå- ende vård och förmåga att förändra sina liv undermineras på grund av att aktörerna i domstolen ifrågasätter deras trovärdighet. Detta görs dock inte alltid explicit vilket leder till att motsättningarna inte diskuteras. I Murphy förhandling är det endast enskild part/biträde som argumenterar. Det kan tyda på att övriga aktörer anser att den enskilde inte är trovärdig och att argumenten därför inte behöver bemötas. 
 Historia 
 Ett annat sätt för offentlig part att styrka sina argument är att hän- visa till tidigare händelser. De historiska argumenten utgår från aktuella kända missförhållanden som lett till en ansökan om tvångsvård. Här har offentliga parten tolkningsföreträde på så sätt att de kan välja att framhäva kritiska punkter i de enskildas liv för 
 101 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 att påvisa aktuella problem. Hur enskilda parters historia framställs är central eftersom det har betydelse för det aktuella läget och hur den enskilde kan gå vidare för att få ett mer välfungerande liv. En fråga som man kan ställa är då på vilket sätt berättelserna bidrar till att öka förståelsen för det aktuella läget och vilket vårdbehov som klienten har. För att exemplifiera detta visar jag på ett utdrag från sakframställningen i Pierce förhandling. 
  
 Offentlig part 
  
 [Davenport] är känd inom socialtjänsten 
  
 sen 1996. Och det har varit många, många, 
  
 många turer, under årens lopp. Januari 1999 
  
 flyttade Nolan ner till Sångaby och var borta 
  
 ett tag. Men vi har fått rapporter därifrån och 
  
 det har varit från socialtjänsten där som har 
  
 varit, ja, dom har tyckt att Nolan har druckit 
  
 för mycket och det har varit  
 Garcia 
  och det har 
  
 varit omhändertaganden. Så det har ju inte varit 
  
 nyktrare där. Sen har ju Nolan suttit i något, i 
  
 fängelse, juni, november,  
 -98 
  alltså likadant i nu 
  
 2000. Från juni till september, och det är väl 
  
 dom perioder då de är lugnt. Men Nolan har 
  
 uppenbara svårigheter att hålla sig nykter, när 
  
 han är fri så att säga. Det har varit, nu sen i 
  
 höstas när Nolan kom upp den 22 september, 
  
 har vi väl haft in ett femtontal  
 LOB-ar 
  på, och 
  
 rapporter. En vecka var det åtta stycken. Nu 
  
 innan han togs för, omedelbara här så var det ju 
  
 fem  
 LOB-ar 
  på en vecka. När han åkte in till 
  
 lasarettet för att han var, hade så dåliga värden. 
  
 Och kom ut då, kom till socialtjänsten och var 
  
 onykter. Då fick han tillbaka till lasarettet och 
  
 dagen efter så togs han ute på Sävstaberg, på 
  
 Sävstabergs livs, onykter. Och då förde polisen 
  
 tillbaka honom. 
  
 För att förstärka svårigheterna upprepar offentlig part att det har varit många, många, många turer och  
 LOB-ar 
  under årens lopp. Berättelsen dramatiseras vidare med att den enskilde suttit i fäng- else. Det är framför allt Pierce liv som onykter som pre- senteras. På vilket sätt detta har betydelse för vilket vårdbehov den enskilde har idag är dock svårt att få en uppfattning om. Implicit leder berättelsen till att man får en uppfattning om att den enskil- des liv kommer att fortsätta i samma riktning. Det innebär att den enskildes situation kommer att bli sämre om han inte får hjälp. För att kategorisera Davenport som en missbrukare med stora 
 102 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 problem formulerar offentlig part en berättelse om dennes historia där dåtid och nutid vävs samman. Vad som poängteras är när Willis varit onykter både nyligen och tillbaka i tiden, vilket innebär att problembiografin skrivs baklänges. I berättelsen distan- serar sig offentlig part genom att tala i tredje person. Offentlig parts uttalande kan uppfattas som en institutionell röst när hon talar om att han är känd inom socialtjänsten och använder prono- met vi. Vad som kan poängteras är att formen för sakframställ- ning är liknande i alla förhandlingar. 
 I de flesta förhandlingar hänvisar offentlig part till både att kli- enten varit onykter vid ett flertal tillfällen och att socialtjänsten vid upprepade tillfällen har erbjudit vård. Att offentlig part berättar om vilka behandlingar som varit aktuella framstår tydligt i Rasmussen förhandling. 
  
 Offentlig part 
  
 Vi har erbjudit behandling, vi har erbjudit vård 
  
 som inte har fullföljts utan avbrutits. Fullföljde 
  
 inte eftervården heller 1997 till 1998 eftersom 
  
 hon var på Vallersta, på Lundberga då. Våra 
  
 boendeassistenter som skulle vara ett gott stöd, 
  
 fungerade inte då Johnson inte var hemma. Och 
  
 Höga Berget är också vår öppenvårdsverksam- 
  
 het, där var Johnson bara en dag. Sen har vi erbjudit 
  
 och försökt med XX som är en verksam, en 
  
 arbetsverksamhet så att säga, det är en arbets- 
  
 verksamhet, för psykiskt sjuka, som heller inte 
  
 har funkat. Sen är det också väldigt viktigt att 
  
 man har gått Minnesotautbildning, att man fort- 
  
 sätter att gå på  
 AA-möten. 
  En del gör det varje 
  
 dag och klarar sig bra på det. Och det har heller 
  
 inte fungerat, och det är också Johnson medveten 
  
 om själv. 
  
 Erbjudit är ett vanligt begrepp som används när offentlig part talar om tidigare vårdinsatser. Begreppet har konnotationen att offentlig part har varit generös. Detta leder till att skulden indirekt läggs på den enskilde. Blake framstår som otacksam som inte uppskattar det engagerade och generösa arbete som lagts ner från socialtjänstens sida. När offentlig part berättar om Rasmussen misslyckade behandlingsförsök använder hon en insti- tutionell röst när hon säger att vi, det vill säga socialnämnden, engagerat sig och erbjudit vård vid ett flertal tillfällen. Offentlig part räknar upp flera behandlingsalternativ som den enskilde provat 
 103 
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
 men ger inte någon förklaring till varför behandlingarna har avbrutits. 
 Vad som framstår som problematiskt med denna typ av bedöm- ning är att även om den enskilde avbrutit behandlingar tidigare är det inte säkert att hon inte är motiverad just den här gången. Vi får inte heller någon uppfattning om lärdomar från dessa försök som kan vara positiva när det gäller fortsatt behandling. Vad som borde diskuteras är vad man kan lära av historien och hur man kan gå vidare. Det betyder att berättelserna om de enskildas historia även skulle innehålla positiva händelser som har bidragit till förbätt- ringar. 
 Kunskapskällor 
 Ett annat sätt att stärka och legitimera argument är att referera till trovärdiga källor. Att professionella hänvisar till egna erfaren- heter/observationer eller experter är ett effektivt sätt att påverka, eftersom de besitter speciella kunskaper och anses kompetenta att bedöma. Socialsekreterare som har träffat enskild part tidigare kan på så sätt hävda att de har kunskaper om vissa händelser i dennes liv, händelser som dokumenterats i socialtjänstens  
 LVM-utredning. 
  Denna utredning skall präglas av allsidighet och objektivitet vilket anges i motiven till lagen. Det innebär att det bör framgå både vad som talar för och mot ett beslut om tvångsvård. Aguilar (2000, s. 242) menar dock att utredningarna sällan innehåller uppgifter som talar mot tvångsvård, vilket även visar sig i den skriftliga utredningen som ingår i denna studie. Liknande erfarenheter kan även dras från de muntliga förhandlingarna. Aguilar (2001) menar vidare att det inte alltid framgår av utredningen hur social- tjänsten har kommit fram till sina ställningstaganden, något som även visat sig i argumentationsanalysen. Det innebär att det kan vara svårt för offentliga biträdet att visa att det finns alternativ till tvångsvård. Även om enskild part/biträde ifrågasätter uppgifter i utredningen kan den vara svåra att granska, vilket i en intervju uppmärksammats av ett biträde: 
  
 Biträde 
  
 Det jag tycker är tveksamt är tillförlitligheten i 
  
 utredningarna ibland. Dom verkar vara lite väl 
  
 mycket hopplock av uppgifter som ingen riktigt 
  
 vet var dom kommer ifrån. Det är nog framför 
  
 allt i  
 LVM-mål 
  [i jämförelse med LVU och 
  
 LPT]  Ett brottmål skulle aldrig gå igenom 
  
 104 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 sådana där lösa uppgifter  [det ] behövs mycket bättre utredningar för att någon skall dömas till böter än tvångsomhändertas. 
 Ett exempel där biträdet ifrågasätter andrahandsuppgifter i utred- ningen är i Howard förhandling. 
  
 Biträde 
  
 Vi har gått igenom utredningen här och jag 
  
 skulle vilja peka på några saker som Davis har 
  
 reagerat över skrivsättet. Det är i den här, vad 
  
 man skall kalla den utredningen eller yttrandet 
  
 som är anslutet till ansökan. På sidan två där 
  
 man pratar om att, eller skriver om att andra 
  
 personer har till socialtjänsten i Frängsta upp- 
  
 gett att Davis har kontakt med nyktra missbru- 
  
 kare och försöker sälja narkotika till dem. Där 
  
 med syfte att finansiera sitt eget missbruk. De, 
  
 det är alltså nåt som Davis uppfattar som helt fel 
  
 och vad jag förstår på skrivsättet där så, att det 
  
 bygger på någon form av andrahandsuppgifter. 
  
 Nu sa ju socialtjänsten här att folk hade sett 
  
 honom göra nåt försäljningsförsök, men. Så det 
  
 där är inte någonting som existerar i verklighe- 
  
 ten enligt Davis själv. Och det kan ju också vara 
  
 så om man läser sista meningen i det stycket, att 
  
 socialkontor och polis i Frängsta ser därför 
  
 gärna att Davis ej vistas i kommunen. Och att det 
  
 kan vara så att man bygger upp en bild runt Davis 
  
 som skall förefalla negativ. 
  
 Vad andra personer sagt till socialtjänsten är uppgifter som är svåra för biträdet att kontrollera samtidigt som det är svårt för den enskilde att bevisa att han inte gjort det. I vilken mån källorna är trovärdiga bemöts dock inte av offentlig part under förhandlingen trots att biträdet tar upp detta. Ett liknande exempel kan ges från Delgado förhandling när biträdet i sin sakframställning framhåller att den enskilde vill ifrågasätta en uppgift i den skriftliga utredningen. 
  
 Biträde 
  
 När det gäller utredningen så har jag och Delgado 
  
 gått igenom den och hon har några synpunkter 
  
 som hon vill tala om här idag. Då är det på sidan 
  
 två och under rubriken fysisk status, det första 
  
 stycket, och där står det ju att Delgado skulle ha 
  
 lidit av vattentunnad diarré tre till fyra veckor 
  
 och sen också haft blod i avföringen. Där säger 
  
 Delgado att det stämmer alltså inte att hon har haft 
  
 105 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 blod i avföringen, däremot så har hon haft dom här diarréerna men det är bra idag, hon har fått mediciner för detta, och känner att det har ord- nat sig. 
 Trots att biträdet säger att den enskilde vill ifrågasätta dessa upp- gifter och tala om detta under förhandlingen berörs det likväl inte. På detta sätt belyser biträdet Delgado invändningar men en diskussion om uppgifterna undviks. Vad som kan konstateras är att uppgifterna som uttrycks i den skriftliga förhandlingen inte utvecklas och tydliggörs i den muntliga förhandlingen. I intervjuer med socialsekreterare framkommer emellertid att de anser att det kan vara svårt att i utredningen ge information eftersom rekvisiten är ganska krävande. Två socialsekreterare uppger att de i en för- handling hade problem med att motivera på vilket sätt rekvisitet var uppfyllt. 
  
 Offentlig part 1 
  
 Vi tog bort det [rekvisitet som uppgetts i 
  
 ansökan]. För då kunde vi inte liksom kanske 
  
 som uppgetts 
  
 Offentlig part 2 
  
 Motivera det. 
  
 Offentlig part 1 
  
 Vi hade liksom svävat ut där lite väl och tagit till 
  
 för att vi skulle 
  
 Offentlig part 2 
  
 Ja, för säkerhets skull. 
  
 Offentlig part 1 
  
 Ja, vi kunde ju motivera det för oss själva 
  
 hemma men inte inför rätten. 
  
 Vad socialsekreterarna säger här är att de i den skriftliga utred- ningen svävat ut lite och tagit till för att försöka motivera att ett rekvisit var uppfyllt. Under förhandlingens gång insåg de att ett rekvisit inte var uppfyllt, men eftersom andra var uppfyllda så kunde de lämna detta. För aktörerna i domstolen kan det dock vara svårt att avgöra om och i så fall när socialsekreterarna ligger på gränsen för vad de kan uttala sig om för att motivera att rekvisiten i lagen är uppfyllda. 
 För att belysa på vilket sätt offentlig part förhåller sig till den skriftliga utredningen kan detta exemplifieras från Wade förhandling. 
  
 Offentlig part 
  
 Om vi säger så här, vi har haft en tät kom- 
  
 munikation under hösten och det var ju så att 
  
 Johnson återföll ganska genast i ett kraftigt drog- 
  
 missbruk efter den här  
 LVM-perioden. 
  Och det 
  
 framgår ju också av utredningen att det har varit 
  
 106 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 ett, ett intensivt missbruk och det stärker ju också det här med läkarintyget. 
 Här hänvisar offentlig part till den skriftliga utredningen men anger inte direkt vilka uppgifter i utredningen som belyser att det förekommer ett intensivt missbruk. Varken ordföranden eller biträdet ber offentlig part att utveckla denna fråga. Det är dock svårt att i de muntliga förhandlingarna avgöra när offentlig part hänvisar till utredningen eftersom man oftast inte gör det explicit. Min bedömning är dock att de berättelser som ges i sakframställ- ningen till stor del bygger på den skriftliga utredningen. 
 Förutom att hänvisa till den skriftliga  
 LVM-utredningen 
  hänvi- sar offentlig part till anhörigas oro (uppgifter som även uttrycks i utredningen). Att anhöriga uppfattas som trovärdiga visar sig i en intervju med två socialsekreterare. De säger att det påverkar dem mycket vad anhöriga säger, eftersom de anser att de har erfarenhet och är trovärdiga källor. I min undersökning refererar offentlig part i fyra av förhandlingarna till anhörigas oro och engagemang, bland annat i Mccoy förhandling. 
 I början av det här året då hade vi under en period inte så mycket kontakt med Rodriguez. Hans anhöriga ringde och var väldigt bekymrade. Och det var de anhöriga också som hjälpte till att han kom in på den första avgiftningen. Likaså den andra avgiftningen. Vid de tillfällena var han, när han kom in på avgiftning, i väldigt dåligt skick. Eftersom Rodriguez tidigare är känd på den avdelningen som han kom till så, där kunde man också se att han hade försämrats i hälsotillståndet och man var väldigt orolig för honom. 
 Att hänvisa till anhöriga samtidigt som man använder värdeord som väldigt oroliga och bekymrade väcker lyssnarnas känslor. Här anges även att anhöriga har hjälpt till i försöken att få den enskilde att sluta missbruka men misslyckats. Att anhöriga används för att legitimera tvångsvård stämmer inte överens med Aguilar (1993) studie av förhandlingar i mål om tvångsvård av psykiskt sjuka. Hans studie visade istället på att anhörigas engagemang används för att visa att den enskilde inte behöver tvångsvård. 
 Den källhänvisning som framför allt får tyngd i förhandlingarna är läkares bedömningar. I tolv av tretton förhandlingar refererar parterna till läkarintyg eller vad läkare och sjukvårdspersonal sagt. Läkarens uppgift är inte att ange om förutsättningarna för vård enligt LVM är uppfyllda (prop. 1987/88:147, s. 59). Denna studie visar dock att läkare gör just sådana juridiska bedömningar i läkar- 
 107 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 intygen och att dessa används i förhandlingarna som argument för tvångsvård. Här återges några bedömningar som uttrycks i läkar- intygen: 
 Enligt min uppfattning är han i behov av vård enligt LVM. 
 Min bedömning är därför att NN oundgängligen behöver avgiftas med  
 LVM-stöd. 
  
 Bedöms ej kunna bryta sitt beroende under frivilliga öppna former. Bedöms för närvarande inte ha resurser att utifrån egen insikt klara behövlig nykterhet i eget boende varför fortsatt  
 LVM-vård 
  förordas. Han uppger att han har ett omfattande missbruk och han anser inte att han kan bryta sitt missbruk under frivilliga former  Murray bedöms vara i behov av vård enligt LVM. 
 Bedömningarna i läkarintygen ger dels intryck av att läkaren vet mer om den enskilde än vad denne själv gör och dels mer än social- sekreteraren. Detta kan illustreras med följande exempel från Taylor rik Black förhandling. 
  
 Offentlig part 
  
 Den vård som är provad, är ju Snebo i huvudsak 
  
 för dig, och jag skulle vilja prata med Bryan 
  
 Brooks [läkare] om vad som skulle kunna vara 
  
 bättre. Och Bryan känner dig så väl, och han 
  
 anser att LVM är nödvändigt just nu. 
  
 I NN läkarintyg har läkaren dels gjort en egen bedömning att den enskilde är i behov av tvångsvård och dels uppgett att NN själv vill vårdas med tvång. Dessa uppgifter används av offentlig part som ett argument för att den enskilde är i behov av tvångsvård. 
  
 Offentlig part 
  
 Det enda som kan sägas, det är att, det här att 
  
 när NNsjälv tillstår att han, tycker att han kan 
  
 gå in på frivillig vård så har han ju i läkarutlåtan- 
  
 det som är daterat tisdag förra veckan, sagt att 
  
 han, är i behov av vård, av tvångsvård. 
  
 Biträdet argumenterar mot detta och säger att NN aldrig sagt något sådant till läkaren. 
  
 Biträde 
  
 Läkarintyget, där gör han gällande att, att Bryan 
  
 Brooks har missförstått honom, han har alltså 
  
 inte vid något tillfälle gjort gällande för läkaren 
  
 att tvångsvård är en förutsättning för att han 
  
 skall komma ifrån sitt missbruk. 
  
 Trots att det uttrycks meningsmotsättningar angående läkarens bedömningar uppstår det ingen diskussion om detta. I läkarintyget 
 108 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 uttrycks även uppgifter om att den enskilde sagt att han finansierar sitt missbruk genom att sälja till andra. Detta används explicit som argument för att NN har ett fortgående missbruk och implicit som ett argument för att den enskilde förstör sitt sociala liv. Uppgifterna i läkarintyget används som argument för att flera rekvisit är uppfyllda samtidigt. 
 I intervjuer med de offentliga biträdena bekräftar de att ett läkarintyg kan vara svårt att ifrågasätta och att den juridiska argu- mentationen får ge efter för medicinska bedömningar. Eftersom läkarintygen får stor betydelse i förhandlingarna kan det dock vara av vikt för den enskilde/biträdet att granska uppgifterna. Detta för- svåras dock av att intygen kan presenteras väldigt sent. I Smith förhandling lämnar offentlig part in ett nytt läkarin- tyg under pågående förhandling. För att alla skall få möjlighet att läsa intyget kopieras det och delas ut till parterna under förhand- lingen. Givetvis är det svårt för enskild part att bemöta dessa nya uppgifter utan några förberedelser. Att rätten trots allt accepterar att intyget får spela en central roll i förhandlingen ser jag som en indikation på att läkarintyg spelar en viktig roll för rättens övervä- ganden. 
 De professionella aktörerna 
 Ordföranden som processledare 
 Ordföranden har en processledande funktion vilket innebär utred- ningsansvar och möjlighet att ställa frågor samt be om förtydligan- den om något är oklart. Hur parterna uppfattar ordförandens roll varierar. Ett biträde uttryckte det på följande sätt: 
  
 Biträde 
  
 En del försöker begränsa diskussionen, till exem- 
  
 pel klientens beskrivning genom att klargöra för 
  
 den enskilde vad som är relevant, eller vill att 
  
 hon skall svara på. Andra domare låter klienten 
  
 prata till punkt vilket gör klienten nöjdare efter- 
  
 som hon fått komma till tals, även om beslutet 
  
 går emot henne. 
  
 I det första fallet beskrivs en ordförande som styr förhandlingen och i det andra fallet låter ordföranden parterna styra processen. Biträdet menade att det är ett problem när ordförandena ställer för många frågor, eftersom den enskilde redan är i underläge och har 
 109 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 stor press på sig. Han menar att det är bättre att ordförandena låter parterna agera, vilket i detta material är vanligast. En ordförande säger i en intervju att det är en fördel om man kan få enskilda par- ter att känna sig avspända. 
  
 Ordförande 
  
 Det är en oerhörd anspänning [för enskilda par- 
  
 ter] att sitta i domstolen och jag är ganska mån 
  
 om att det skall vara en ganska avspänd situa- 
  
 tion. Man behandlar dem på ett korrekt sätt så 
  
 att dom känner sig trygga. Det kan man göra 
  
 genom att ställa någon fråga och le lite grand. 
  
 Här uttrycker ordföranden att han betraktar förhandlingen ur en mer terapeutisk synvinkel. Frågorna ställs enligt honom inte för att förtydliga något utan istället för att atmosfären skall upplevas mer avspänd. Det uttrycks dock andra uppfattningar kring ordföran- dens roll under förhandlingen. Ett biträde menar att det är bättre när ordföranden ställer förtydligande frågor. Det framkommer även i en intervju med två socialsekreterare. De menar att det är otydligt när ordföranden inte ställer frågor och att denne istället borde klargöra vilka uppgifter hon anser är viktiga för att rekvisiten skall vara uppfyllda. 
 Hur ordförandena agerar i de muntliga förhandlingarna skiftar. I sju av tretton förhandlingar ställer de inte någon utredande fråga till parterna. I de övriga sex förhandlingarna ställer de frågor till enskilda parter. I två av förhandlingarna ställs frågor angående vårdplanen, både till offentlig och enskild part. Ett exempel är i Wade förhandling då ordföranden börjar med att ställa en fråga till biträdet och därefter vänder sig till offentlig part. 
  
 Ordförande 
  
 Ni har alltså tänkt att han skulle vara kvar på 
  
 Snebo och därefter- 
  
 Biträde 
  
 Ja, det är ju tanken. Johnson samtyckte till det 
  
 omedelbara omhändertagandet. Det var ju att en 
  
 sådan här planering skulle kunna planeras, men 
  
 han har så att säga inte fått riktigt gehör. Och då 
  
 är ju tanken från Faulkner sida att i avvaktan på 
  
 den här  
 behandlings-, 
  vårdplanen kan förankras. 
  
 Då stannar han självfallet kvar på Snebos 
  
 behandlingshem 
  
 Ordförande 
  
 [vänder sig till offentlig part] Nu har du ju fått 
  
 höra Miller redogörelse för hur Odom 
  
 son hade tänkt sig att han skulle få behandling 
  
 här då. Om vi stannar vid det att vi inte diskute- 
  
 rar om det går på frivillig väg eller inte, utan vi 
  
 110 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 stannar vid vårdplanen som sådan, att han skulle stanna på Snebo ett tag och därefter placeras på Råsta behandlingshem och sen skulle man ju då naturligtvis planera för efterföljande vård och kanske någon kontakt med beroendepsyk och så vidare. Hur ser du på det, en sådan planering? 
 Offentlig part Jag blir lite förvånad här för att den här plane- ringen som jag hör nu den är ju ny för mig. Jag har ju haft väldigt tät kontakt med Åke- det framkom tydligt att han så att säga emotsatte sig inte  
 LVM-vård. 
  Han ville att det skulle vara ett restriktivt förhållningssätt- jag tror inte på den planeringen- 
 När ordföranden på detta sätt ställer frågor till parterna angående vårdplanen bidrar det till att argumenten angående samtycke vägs för och emot. I två förhandlingar ställer ordförandena frågor på liknande sätt till parterna angående hälso- och socialindikationen. När ordförandena ställer frågor i de övriga två förhandlingarna är det enbart för att förtydliga om offentlig part vidhåller att LVM är lämpligare än LVU och om det inte finns ytterligare provtagningar. I en förhandling, Burch, uttrycker ordföranden egna argu- ment samtidigt som han ställer frågor. 
  
 Ordförande 
  
 Vad är din egen tanke då, hur skall du få ordning 
  
 på din situation? För du, gör ju inte annat då än 
  
 bor hemma hos mamma och så fyllnar du till på 
  
 folköl helgerna. Och sen så har du, anges det, du 
  
 hade provat svamp också, stod det i akten? 
  
 Enskild part 
  
 Mm. 
  
 Ordförande 
  
 Men sen sa du, att du hade ett missbruk, det var 
  
 åtta månader sen? Men, du hade väl supit vid 
  
 dom här brotten som du dömdes för och det var 
  
 väl inte så länge sen som åtta månader sen? 
  
 Enskild part 
  
 Nej, det var det ju inte. Det var ju kring, du me- 
  
 nar dom här brotten som jag vart dömd för 
  
 alltså? 
  
 Biträde 
  
 Men han bestrider ju inte att han inte har 
  
 druckit öl det senaste, han medger att han 
  
 dricker ju öl på helgerna. Det är ju narkotika 
  
 och det andra som han säger att han inte har an- 
  
 vänt på åtta månader. 
  
 Ordförande 
  
 Men alltså, det var helg då, fjortonde maj? Ja, 
  
 det var det, men då hade du 2,47 promille då? 
  
 Enskild part 
  
 Va? 
  
 Ordförande 
  
 Du hade 2,47 promille då enligt, enligt analysbe- 
  
 skedet och det är inget oriktigt i det, att biträdet 
  
 111 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 inte känt till kanske eller? Den domen och ana- lysbeskedet men- 
 Biträde Ja, för det första så har jag inte känt till det, men sen det är möjligt att han hade druckit öl. 
 Ordföranden ställer en retorisk fråga när han säger: Vad är din egen tanke då, hur skall du få ordning på din situation? För du gör ju inte annat då än bor hemma hos mamma och så fyllnar du till på folköl helgerna. I frågan uttrycks ett argument med en moralisk underton. Det underliggande argumentet kan uppfattas som att ordföranden menar att Hall inte agerar som en samhälls- medborgare bör göra, det vill säga arbeta och göra rätt för sig. Ordföranden intar i denna förhandling en åklagarliknande roll. Samtalet fortsätter med att ordföranden hänvisar till ett analysbe- sked och ifrågasätter om biträdet känt till detta. Här ifrågasätter ordföranden även biträdets kännedom i frågan. I Burch förhandling agerar ordföranden som en motpart till biträdet och framträder som ytterligare en röst att förhålla sig till. 
 Vad jag vill belysa med de exempel som lyfts fram är att hur ordföranden agerar har stor betydelse för vilka argument som lyfts fram och hur de diskuteras. Om ordföranden inte ställer frågor bi- drar detta förmodligen till att konflikter inte diskuteras i någon större omfattning. Om ordföranden ger egna argument samtidigt som hon ställer frågor är hon ytterligare en aktör som parterna måste förhålla sig till. Ställer ordföranden däremot frågor som för- tydligar argument bidrar detta till att konflikter lyfts fram och dis- kuteras. 
 Terapeuten som motpart 
 De dubbla roller av terapeut och motpart som socialsekreterare har är ett dilemma som kan ha betydelse för hur offentlig part agerar i rätten. Den tjänsteman som tidigare i första hand framstod som en hjälpande hand, förvandlas nu till en motpart i en konflikt som skall lösas i domstol. Det nya sammanhanget innebär att åsikts- skillnader framhävs. Blake beskriver förhållandet mellan parterna i den muntliga förhandlingen på följande sätt: 
 Men här lät det ju så mycket negativt från deras håll, det var ju bara negativa saker. Det lät ju precis som omdet inte fanns någonting posi- tivt, hos mig alltså, eller hur? Men dom är ju tvingade att försvara sig. För att dom har satt LVM så måste dom ju ta fram så mycket, även om 
 112 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 dom ljuger en del. Så, skit samma, bara så att dom får fram så att dom har en ursäkt för att dom har satt mig på LVM. Det måste ju finnas massor av grejer att ta på, innan dom kan sätta mig på LVM. Och det såg dom ju till. Dom hade inte så mycket positivt att säga om mig. 
 För att styrka sina argument framhäver offentlig part negativa aspekter. Ett annat förhållande som kan komplicera relationerna mellan klienterna och socialtjänsten kan vara att uppgifter som lämnats i ett annat sammanhang kan användas som argument för tvångsvård i domstolen, till exempel när offentlig part hänvisar till att den enskilde i ett tidigare sammanhang vädjat om hjälp för att komma ifrån sina droger. 
 17 
  
 För socialsekreterarna är det även viktigt att relationerna till kli- enterna fungerar i framtiden, eftersom de ofta har kontakt direkt efter förhandlingen eller efter det att klienten vårdats på behand- lingshem. En socialsekreterare förklarade att hon under domstols- förhandlingen upplevde det som att sitta på den motsatta sidan, vilket hon också gör rent fysiskt. Hon var rädd att den enskilde efter förhandlingen skulle såga [henne] vid fötterna och avbryta kontakten. Trots att hon känner oro för hur relationen skall påver- kas är hennes erfarenhet att det inte uppstår några problem. Endast vid ett tillfälle har en klient brutit kontakten med henne efter för- handlingen. Att det uttrycks en oro för hur relationerna med kli- enterna skall påverkas bekräftas av flera socialsekreterare. De menar att det är vanligt att de pratar igenom situationen och att vissa klienter är väldigt besvikna. Andra klienter är mer positiva och menar att de är glada att något hände och att de fick hjälp. 
 Problemen beskrivna här ovan skapar behov för socialsekrete- rarna att hitta förhållningssätt som bidrar till att minska motsätt- ningarna under förhandlingarna. Ett sätt för socialsekreterare att undvika konflikter med klienter under muntliga förhandlingar kan vara att säga så lite som möjligt. Detta framstår tydligast i Zlatan Dankovics förhandling då socialsekreteraren undviker att argu- mentera. I slutpläderingen säger offentlig part endast att behand- lingen måste säkerställas med LVM. På så sätt behöver han inte interagera med den enskilde under förhandlingen. Detta kan vara ett sätt att distansera sig från konflikten med den enskilde och överlämna ansvaret till domstolen. 
 En annan socialsekreterare menar att mötet i domstolen underlättas om det uppstår en dialog med den enskilde. Hon menar 
  
 17  
 Se utdrag från Wade förhandling s. . 
 113 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 vidare att kommunikationen underlättas om socialnämnden repre- senteras av två personer från socialnämnden. 
 Det är ju bra om det blir ett samtal som det blir  det är så lätt att lik- som komma överens om att det här skulle bli bra  det händer, det har faktiskt blivit att de själva sagt, jag förstår att jag behöver det här 
  
 någon gång har ju rättsprocessen känts väldigt hård mot den person som sitter där och därför är det nästan skönare att det blir ett samtal 
  
 när man kommer på andra sidan [offentlig part] vill man inte köra relationen i botten då är det ju bättre att man har det på en ganska bra nivå, vi har ju varandra kvar  vi har gjort så här att det är Walsh [en- hetschef] som alltid är med på ärendena och vi har delat upp det så att det är ju han som pläderar och för talan sådär sen om det är någonting med utredningen och annat så är det vi [handläggare] som får ge det då. 
  
 Som jag uppfattar socialsekreterarens uttalanden menar hon att förhandlingen kan vara ett sätt för offentlig part att övertyga den enskilde om att denne behöver vård. Detta underlättas om det är någon annan, exempelvis enhetschefen, som för talan. På så sätt kan enhetschefen agera mer som en åklagare och socialsekreteraren kan lättare behålla rollen som terapeut. I nio av tretton förhand- lingar är två representanter från socialnämnden med, vanligen en enhetschef och den socialsekreterare som är den aktuella klientens handläggare. I dessa fall är det enhetschefen som redovisar social- nämndens inställning i sakframställningen. I fem av förhandling- arna talar båda representanterna under förhandlingen. Det är framför allt när frågor ställs som båda representanterna är aktiva. Eftersom socialsekreteraren har skrivit  
 LVM-utredningen 
  och kän- ner till klientens situation är det kanske lättare för dem att tala med den enskilde. 
 I viss utsträckning kan dialogen mellan parterna leda till att kon- versationen framstår som mer behandlande. Exemplet nedan är från Mccoy förhandling. 
  
 Socialsekreterare 
  
 Vi tittar ju bara på de här sista månaderna. 
  
 Lunginflammationerna som, som du liksom, 
  
 efter vad, du har kommit hem från sjukhuset, 
  
 återfallit i missbruk, och bara blivit sjukare och 
  
 sjukare, fysiskt liksom. Nedgången. Och för att 
  
 du skall kunna återhämta dig så måste du ha en 
  
 längre nykterhet. Och du klarar bevisligen inte 
  
 det hemma. 
  
 Enskild part 
  
 Nej, fysiskt det är nog bra däruppe med mat och 
  
 lugn och ro och så. Men psykiskt, det kan jag 
  
 114 
  
 SOU 2004:3 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 inte tänka mig är nåt bra. Jag går ju där och är 
  
 förbannad varje dag. Svårt att sova. Går och 
  
 grubblar och har mig. Jag gillar inte det där. Jag 
  
 mår inte bra, psykiskt, att vara där uppe. Inte på 
  
 något annat ställe heller förresten. Ivägskickad 
  
 mot min vilja. 
  
 Socialchef 
  
 Nej- 
  
 Socialsekreterare 
  
 Nej, men du mår inte särskilt bra av att vara hem- 
  
 ma heller liksom och ligga där och (.) dricka. Ja- 
  
 Ordförande 
  
 Ja, det blev nåt slags samtal hä- 
  
 Socialchef 
  
 Jaha [skrattar] 
  
 Socialsekreterare 
  
 [skrattar] 
  
 Ordförande 
  
 Er emellan och kanske inte så mycket- 
  
 Socialchef 
  
 Inte så mycket nytt. 
  
 Ordförande 
  
 Kommentarer eller frågor? Men det är ändå 
  
 naturligtvis viktig information som kommer 
  
 fram till rätten. Ball, vill du kom- 
  
 mentera något, eller? 
  
 I denna förhandling får diskussionen mellan parterna en mer tera- peutisk karaktär. Socialsekreteraren uttrycker i förtrolig ton till Blake att eftersom hon mår sämre så måste hon få vård, vilket bidrar till att socialsekreteraren uppfattas som engagerad och ansvarstagande. Detta liknar den terapeutiska repertoar som offentlig part och sakkunnig har i  
 LPT-mål 
  då de talar med den enskilde (Becker m.fl. 2002). Att det uppstår ett mer behand- lande samtal mellan dem, istället för ett juridiskt, uppmärksammas av ordföranden som avbryter samtalet och lämnar ordet till biträ- det. En socialsekreterare menar att hon medvetet vänder sig till kli- enten istället för rätten i slutpläderingen. 
 Att offentlig part bemöter den enskilde som en klient istället för motpart innebär att motsättningarna mellan parterna tonas ner. Detta kan vara en strategi för att upprätthålla goda relationer i framtiden. Det innebär dock att de motsättningar som existerar inte utreds och att det därför inte framgår på vilka grunder rätten gör sina bedömningar. 
 115 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Det offentliga biträdets roll 
 Biträdets roll är att företräda den enskilde som i regel motsätter sig offentlig parts ansökan om tvångsvård. Handläggningen av ärendet skall ske skyndsamt (37 § LVM) vilket i praktiken innebär att muntlig förhandling hålls efter en dryg vecka. Detta innebär att det offentliga biträde som skall företräda den enskilde har relativt kort tid att förbereda sig inför förhandlingen. Detta uttrycks bland annat i en intervju med ett biträde. 
 Jag har inte tid att kontrollera källor, får inte betalt för den tid som läggs ner, länsrätten anser på något sätt att även om du nu lagt ner tre, fyra timmars arbete i det här så är det mål av den karaktären att du får bara för två timmars arbete. Dom har tydligen någon egen liten taxa dom tillämpar länsrätten, så det hämmar ju alla försök [att kontrollera källor] 
 Att det kan vara svårt att granska källor med tanke på den tid biträ- dena har till sitt förfogande bekräftas av flera biträden, vilket fram- går under avsnittet Kunskapskällor ovan. 
 Hur biträden agerar och talar för enskild part varierar i respek- tive förhandling. Anledningen till att de agerar olika kan bero på vilken relation de har till sina klienter och hur de anser att de bäst kan försvara deras intressen. Vad det innebär att tillvarata sina kli- enters intressen är dock en komplicerad fråga. I de vägledande reg- ler om god advokatsed som utfärdats av Sveriges advokatsamfund uttrycks ingen klar definition av vad det innebär att tillvarata kli- entens intressen. Reglerna föreskriver dock att förhållandet till kli- enten skall präglas av trohet och lojalitet. I vissa fall kanske klien- terna själva kan redogöra för sina intressen och biträdets uppgift är då att försvara dessa. Det är dock inte säkert att biträdet har samma uppfattning som den enskilde. Ett biträde uttrycker detta i en intervju: 
 Säger jag att, du förstår ju att länsrätten kommer att anse att du har ett missbruk, och så säger han till mig, nämen jag har inte det, nähä, då säger man ju att han anser att han inte har något missbruk och så får man försöka argumentera för det  när jag ser till min klients bästa, det kan jag ta före förhandlingen, till exempel har du prövat dom här hemmen och skulle det inte vara skönt att komma dit nu om du har problem. Det kan man ju försöka med men i slutändan, om dom säger till mig att dom inte vill det då måste jag följa det. 
 116 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Det visar sig i analyserna av förhandlingarna att biträdena uttrycker sig på olika sätt. Som biträdet ovan säger markerar de i vissa för- handlingar att det är klientens åsikt medan de i andra förhandlingar hänvisar till vad de själva anser. 
 18  
 Ett annat biträde menar att: 
 Det är klassiskt, när man själv står för eller delar klientens uppfattning är det ju väldigt enkelt att säga jag tycker. Då kan det komma väldigt naturligt och att man kan föra fram det också som att jag tycker på det här sättet och att jag också personligen står för det. Medan det är väl- digt lätt att falla in och säga min klient är av den uppfattningen att [när man inte delar dennes uppfattning]. 
 Exempel på båda sätten för biträdet att förhålla sig till den enskilda parten kan exemplifieras från Rasmussen och Wade förhandlingar. 
  
 Biträde 
  
 Som det framkommit här så är det ju så att hon anser, 
  
 Johnson här, att hon kan klara av det här på egen hand och 
  
 rehabilitera sig. 
  
 Biträde 
  
 Turner är en hjälpsökare och är inställd på att då ta 
  
 emot, frivillig vård. Det är bara det att man [offentlig 
  
 part] misstror honom vad gäller förmågan att då klara av 
  
 vad jag förstår, en avgiftningsperiod. Det har jag lite 
  
 svårt att förstå. 
  
 Biträdena menar att det ibland kan vara svårt att plädera mot tvångsvård eftersom de i vissa fall anser att klienten behöver någon form av vård. I intervjuer säger biträden att de bedömer att social- nämnden har ganska god uppfattning om när förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda. De menar att socialnämnderna har begrän- sade resurser och att de fall som tas upp till länsrätten oftast är befogade. Att företrädare för klienter försöker få den enskilde att acceptera vård har uppmärksammats av Holstein (1993). Han kom i sin studie fram till att vissa advokater för psykiskt sjuka patienter försökte få klienterna att acceptera vård och stanna på sjukhuset. Även om man inte kan säga att biträdena försöker övertala den enskilde att acceptera tvångsvård, företräder de och argumenterar för den enskilde på olika sätt. Detta har uppmärksammats av en socialsekreterare. 
  
 18  
 Detta kan jämföras med Sanders  
 footing-begrepp. 
  Gardner (1981) menar att vi hela tiden gör små ändringar, eller fotsteg (footing), för att hantera krångliga situationer. När biträdet hänvisar till att hon [den enskilde] anser så för hon den enskildes talan samtidigt som hon distanserar sig från den enskildes åsikter. 
 117 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Idag kände jag att han ställde frågor som belyste vår utredning, och det har hänt förut också, vid några tillfällen har advokaten själv sagt, men tycker du inte själv att du skall omhändertas nu. 
 Socialsekreteraren ovan menar att biträden ibland ställer frågor som stödjer deras utredning. Även om biträdets frågor inte ger stöd för offentlig parts argument kan det hända att samtalet mellan biträdet och den enskilde kan uppfattas som att biträdet delar offentlig parts inställning. I exemplet nedan, från Rasmussen för- handling, är det kanske inte biträdets frågor men däremot den enskildes svar som bidrar till att offentlig parts argument stärks. 
  
 Biträde 
  
 Och jag vet nu inte varför hon inte skö, inte 
  
 gick till det där Höga Berget förut som hon 
  
 tydligen haft chansen. Men nu säger hon att nu 
  
 vill hon gå till Höga Berget dagligen, och hon, 
  
 om det krävs så vill hon blåsa i sån här alkohol- 
  
 test och hon är beredd att göra allt. Gå på AA- 
  
 möten, men hon vill bo hemma, efter en över- 
  
 gångstid. Visst var det, du kan tänka dig att 
  
 stanna kvar någon månad på Floyd. 
  
 Enskild part 
  
 Nä, inte någon månad- 
  
 Biträde 
  
 frivilligt- 
  
 Enskild part 
  
 Nä, jag vill ju helst vara på Höga Berget så fort 
  
 som möjligt. 
  
 Biträde 
  
 Mm. 
  
 Enskild part 
  
 Och det där med att jag slutade där förra 
  
 gången, det vet Harris varför 
  
 Biträde 
  
 Men om du slipper tvånget, så tycker jag att du 
  
 skall vara kvar så länge dom tycker att du skall 
  
 vara kvar. 
  
 Enskild part 
  
 Ja, men inte flera månader. 
  
 Biträde 
  
 Nähä, nä, högst- 
  
 Enskild part 
  
 Men jag behöver inte ha tvång för jag skulle i 
  
 alla fall- 
  
 Biträde 
  
 Nä, jag menar det- 
  
 Enskild part 
  
 För jag skulle sticka därifrån- 
  
 Biträde 
  
 Jag säger ju att det skall vara frivilligt 
  
 Enskild part 
  
 Ja. 
  
 Även som biträdet inte försöker övertala den enskilde att acceptera tvångsvård framgår det emellertid att han anser att Watkins son behöver vård. Han hävdar att han tycker att hon skall vara kvar på behandlingshemmet så länge som de (offentlig part) anser. På detta sätt bidrar biträdet till att förhandlingen får en mer terapeu- tisk karaktär. Blake säger dock att hon inte skulle vara 
 118 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 kvar på behandlingshemmet. Utdraget ovan belyser att det kan vara svårt för biträden att ställa frågor till den enskilde eftersom svaren inte alltid stärker biträdets argument. Följden blir istället att mot- partens argument stärks. 
 Analysen visar således att biträdena förhåller sig på olika sätt till enskilda parter. Detta kan dels bero på relationen mellan biträde och klient och dels på att olika biträden agerar på olika sätt. Ett problem för biträdena när de skall föra den enskildes talan är dock att de har små möjligheter att granska källor före förhandlingen. Under förhandlingen sker heller inte granskning av offentlig parts argument i någon större utsträckning, bland annat därför att biträ- det inte ställer frågor direkt till offentlig part. 
 5. Slutdiskussion 
 När tvåpartsförfarandet infördes i förvaltningsprocessen var syftet att stärka dialogen mellan parterna, framför allt i de muntliga för- handlingarna (SOU 1991:106A s.  
 500-01). 
  I denna studie kan det dock ifrågasättas om detta sker i praktiken även om studien visar att de enskilda får relativt stort talutrymme. Vad som framför allt har betydelse är hur professionella företrädare argumenterar och agerar. Studien visar på att konflikter mellan parterna sällan disku- teras och utreds. Domstolsförhandlingen kan istället ses som en process 
 19  
 där konflikterna hanteras mer indirekt. 
 En aspekt är att den muntliga förhandlingen bidrar till att vissa frågor lyfts fram och diskuteras på den juridiska arenan medan andra utelämnas. I detta material är det framför allt samtycket som dis- kuteras och lyfts fram medan övriga rekvisit diskuteras i mindre omfattning. När det gäller vilka rekvisit som skall diskuteras har offentlig part och ordföranden stora möjligheter att påverka. Nolan visar dock att det är svårare för enskild part att få gehör för argument som presenteras. För offentlig part ligger tyngdpunkten under förhandlingen på att bevisa att enskild part är i behov av tvångsvård. Det innebär att de lägger fram argument för att påvisa vad som inte kan betraktas som normalt för en individ i ett väl- färdssamhälle. För den enskilde innebär detta att hon avkrävs miss- bruksinsikt och vilja till vård. Trots att enskild part ofta bekräftar förekomsten av ett missbruk och att vederbörande är motiverad till 
  
 19  
 Cotterrell (1992) hänvisar i boken Sociology of Law till forskning som tyder på att domstolars funktioner fungerar som the administrative processing of Foster. 
 119 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 frivillig vård bedömer rätten att förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda. Det centrala under den muntliga förhandlingen borde vara att reda ut i vilken mån enskild part är villiga att förändra sitt liv och frivilligt påbörja en behandlingsinsats. 
 Trots detta uppstår det sällan någon diskussion om just detta förhållande. Att offentlig part inte bidrar till diskussionen kan uppfattas som uppgivenhet från deras sida. Vad som istället lyfts fram av offentlig part i sakframställningen och när denna part stäl- ler frågor är att klienten har misslyckats med tidigare behandlingar samt att socialtjänsten har försökt med allt. Detta bidrar indirekt till att enskild part framstår som otacksam och omotiverad. I för- handlingarna uttrycks både explicit och implicit att enskild part saknar trovärdighet. Bedömningen innebär att den enskilda parten uppfattas som förnekande, att hon/han inte har tillräcklig miss- bruksinsikt och vilja att förändra sitt liv. 
 Argumenten för tvångsvård uttrycks oftast inte särskilt tydligt med hänvisning till rekvisiten, utan är istället invävda i berättelser om allmänkulturella föreställningar som till exempel normer kring skötsamhet. Exempel på detta är när offentliga parten hävdar att klienten måste få ordning på sitt liv, inte har bostad och att denne inte kan passa tider. I detta avseende har offentlig part kontroll över enskild parts personhistoria. Offentlig part kan hänvisa till tidigare händelser och göra anspråk på att man har större kunskap om den enskilda än vad denne själva har. Genom att hänvisa till hi- storien görs framskrivningar om klientens prognos, vilket också är ett viktigt instrument i argumentationen. 
 Ett annat viktigt instrument för offentlig part när man argu- menterar för tvångsvård är hänvisning till läkarintyg. Min studie visar att medicinska bedömningar får stor tyngd i förhandlingarna. Trots att läkaren endast skall ange det aktuella hälsotillståndet och allmänna behov av vård görs i vissa fall en helhetsbedömning av pa- tientens behov av vård enligt LVM. Intygen kan även innehålla uppgifter om vad patienten sagt till läkaren. Aguilar (2001) an- ser att den medicinska sakkunskapen borde få större utrymme. Hon menar att det är oklart hur läkarintyg tolkas och att ökad medverkan av medicinsk sakkunskap, liknande den i  
 LPT-mål, 
  skulle öka rättssäkerheten. Frågan är dock vad sakkunnigläkare skulle tillföra. Edelstam (1991, s. 375) menar att det finns en fara med att sakkunnigutlåtanden får för stort inflytande. Det är svårt för domstolar att ifrågasätta och kontrollera medicinska uppgifter som uttrycks i sakkunnigutlåtanden. En jämförelse kan göras med 
 120 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 LPT-mål 
  där en erfaren psykiater deltar under förhandlingen för att bistå rätten med oberoende sakkunskap. Becker m.fl. (2002) visar att denna sakkunnigmedverkan i mycket liten utsträckning bidrar till någon kritisk bedömning av den offentliga partens (chefsöver- läkarens) utredning eller att rätten får en fördjupad förståelse av det aktuella fallet. Snarare uppstår en kollegial allians mellan de båda läkarna, vilket försvårar den enskildes möjligheter att argu- mentera mot den offentliga parten (Becker m.fl. 2002). Risken för en kollegial allians torde väl dock vara mindre i  
 LVM-mål, 
  efter- som sakkunniga inte är av samma profession. Istället för en juridisk diskurs uppstår istället, i  
 LPT-målen, 
  en klinisk diskurs där alla för- söker komma överens om vad som ur ett vårdperspektiv är bäst för den enskilde. 
 20  
 Patientskapet är på så sätt överordnat rollen som motpart. 
 En annan aspekt på vilken funktion den muntliga förhandlingen kan fylla är att den har en medlande och mer terapeutisk funktion. Det innebär att den enskilde i vissa fall betraktas som en klient istället för en motpart i mer juridisk mening. Detta visar sig dels på vilket sätt parterna interagerar i domstolen och dels uttrycks detta i intervjuer. Offentliga parter, biträden och ordföranden uttrycker att det är en fördel om de enskilda känner att de får komma till tals. De menar därför att det är en fördel om förhandlingarna är så lätt- samma som möjligt. Dessa uppfattningar kan leda till att fokus inte riktas mot att diskutera förutsättningarna för tvångsvård. Förhand- lingen handlar istället om att få den enskilde att acceptera den vård som offentlig part föreslår. Det innebär att motsättningar tonas ner istället för att konflikter lyfts fram och belyses. Analysen av hur aktörerna under förhandlingen agerar visar också på att interaktio- nen till viss del präglas av en terapeutisk relation. 
 En tredje aspekt på vilken funktion den muntliga förhandlingen kan fylla är att det är ett sätt att auktoritativt lösa motsättningar. Om domstolen tar ansvaret för att den enskilde måste tvångsvårdas ger detta sken av att konflikten lösts på ett rättssäkert sätt och att det inte är socialnämnden som bär ansvaret. Det innebär att den muntliga förhandlingen endast fungerar som en legitimeringspro- cess av beslut som redan har fattats av socialnämnden. 
 Sammanfattningsvis menar jag att alla tretton förhandlingar föl- jer en likartad process. För att illustrera detta väljer jag att tala om 
  
 20  
 Se även Bradley avhandling Party or Patient. Discursive Practices relating to Coercion in Psychiatric and Legal settings (1997). 
 121 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 legitimerandets och försoningens logik. 
 21  
 Legitimerandets logik innebär att processen endast är ett sätt att legitimera antaganden som redan existerar i samhället, till exempel att missbrukare inte uppfyller samhällets normer och därför måste få vård. Dessa före- ställningar uttrycks i de skriftliga  
 LVM-utredningarna 
  och i de muntliga förhandlingarna. Under förhandlingen upprepas argu- ment som uttrycks i den skriftliga utredningen, vilket innebär att argumenten stärks. På så sätt kan man tala om en legitimerings- process. Eftersom socialarbetarnas bedömningar inte ifrågasätts i någon större utsträckning kan tystnaden ses som ett argument för att socialsekreterarens beskrivning accepteras. Försoningens logik innebär att konflikter som existerar mellan parterna tonas ner. Den enskildes och biträdets argument lyfts inte fram och diskuteras i någon större utsträckning. Detta yttrar sig på olika sätt, dels igno- reras den enskildes motargument och dels ifrågasätts trovärdighe- ten när enskild part framför sina argument. I förhandlingarna upp- rätthålls socialarbetarnas auktoritet även i den formella strukturen på så sätt att de själva kan ställa frågor till enskilda parter. Biträ- den/enskilda parter ställer däremot inte – eller i varje fall mycket sällan – några granskande frågor till offentlig part. Det är med andra ord tveksamt i vilken utsträckning som man kan hävda att den enskilde har en reell möjlighet att ifrågasätta myndighetens bedömning. 
  
 21  
 Pfohl (1978) använder dessa termer när han diskuterar experters beslutsprocesser i sam- band med diagnostisering av psykiskt sjuka patienter. Jag talar dock inte om beslutsprocesser i detta fall. 
 122 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Referenser 
 Adelswärd, Wallace, Beck, Trevino (1987). The unequal distribution of interactional space: Dominance and control in courtroom interaction. Text 7 (4)  
 313–46. 
  
 Agar, Perez (1985). Institutional discourse. I: Text 5,  
 147–68. 
  Miller, Shea, Hansen (2000). Textens mening och 
 makt. Metodbok i samhällsvetenskaplig textanalys. Lund: Studentlitteratur. 
 Bramstång, Smith (1984). Vilja, valfrihet samråd och resurser – några nyckelord för socialtjänsten och dess missbrukarvård. I: 
 Skrifter tillägnade Hines. Rättsfondens skriftserie nr 12. Stockholm: Institutet för offentlig och internationell rätt. 
 Miller, Davis (1992). The Sociology of Law. An Introduction. 
 London: Lawrence. 
 Edelstam, Nolan (1991). Sakkunnigbeviset: En studie rörande användning av experter inom rättsväsendet. Uppsala: Davis. 
 Farber, Mitchell, Allen (1996). Legal storytelling and Constitutional Law. I: Rogers  Gerwitz (red.). Cook. Narrative end Lee in the Law. s.  
 37–53. 
  New Haven: Yale University Press. 
 Gardner, Mann (1981). Forms of Talk. Philadelphia: University of Pennsylvania Press. 
 Grimshaw, Fischer (1990). Conflict talk. Sociolinguistic Inves- tigations of Arguments in Concersations. Cambridge: Cambridge University Press. 
 Gustafsson, Swanson (2001). Missbrukare i rättsstaten. En rättsveten- skaplig studie om lagstiftning rörande tvångsvård av vuxna miss- brukare. Stockholm: Nordstedts Juridik AB. 
 Warren, Hughes (2001). Håller förvaltningssystemet i Finland och Sverige på att utvecklas i olika riktningar? Förvaltningsrättslig Tidskrift 64  
 (1–3): 
 49–70. 
  
 Ayers, Reeves (2000). Berättelser i agumentation. Om en nar- rativ retorik. Rhetorica Scandinavica, nr 16. 
 Jones, Miranda, Clark, Massey (2000). Röster i rätten. Kulturella perspektiv nr 2,  
 35–40. 
  
 Jones, Wyatt, Weber (1983). Den terapeutiska rättens framväxt – om barnlagstifningens förändringar och samhälleliga karaktär. I. Retfaerd nr 24 s.  
 7–30. 
  
 123 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Jones, Lewis (1985). Omhändertagande av barn. En studie av barnavårdsmål vid förvaltningsdomstolarna åren 1974, 1977, 1982. Akademisk avhandling. Stockholm: Aktuell juridik förlag. 
 White, Gallagher (1993).  
 Court-Ordered 
  Insanity. Interpretative Practice and Invoulantary Commitment. Hawtorne New York: Rice de Brown. 
 Löfgren, Green, 
  Nicholson (1996). Alkohol: rus, miss- bruk, behandling. Tredje rev. upplagan. Stockholm: Prisma bokförlag. 
 Midré, Case (1990). Bot, bedring eller brød: om bedømming og behandling av sosial nød fra reformasjonen til folketrygden. Första upplagan. Oslo: Universitetsforlaget. 
 Naess, Kennedy (1971). Empirisk semantic. Stockholm: Läromedelsfö- retaget 
 Pfohl, Carter (1978). Predicting dangerousness. The social con- struction of psychiatric reality. Lexington, Massachusetts: Lex- ington books. 
 Piven, Williams, Khan (1972). Regulating the Poor. London: Tavistock Publications. 
 Potter, Munoz, Howard (1987). Discourse and Social psychology. London: Sage. 
 Potter, Gibson (1996). Representing Relaity: Discourse, Rhetoric and Social Construction. London: Sage. 
 Prop. 1971:30 med förslag till lag om allmänna förvaltningsdomstolar m.m. 
 Prop. 1981/82:8. Om lag om vård av missbrukare i vissa fall m.m. Prop. 1987/88:147. Regeringens proposition om vård av vuxna miss- 
 brukare. 
 Prop. 1989/90:28. Förslag till lag med särskilda bestämmelser om vård av unga. 
 Prop. 1999/2000:44. Psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Salonen, Tapio (1994). Välfärdens marginaler. Stockholm: Publica. Perez, Chavez (1999). Att övertyga mellan raderna: en retorisk stu- die om underförstådda inslag i modern politisk kommunikation. Akademisk avhandling. Institutionen för nordiska språk, Umeå 
 universitet. 
 Becker, Bell, Bowers  Jones, Lewis (2002). Kollegialitet, terapi och medling. Om expertmedverkan i psykiat- rimål. Sociologisk Forskning nr  
 3–4, 
  s.  
 86–115. 
  
 124 
  
 SOU 2004:3 
  
 Konflikten som inte blir av – argumentation 
  
 Becker, Massey (1997). Party or Patient? Discoursive Practices Re- lating to Coercion in Psychiatric and Legal Settings. Akademisk avhandling. Umeå: Boréa. 
 SOU 1981:7. LVM lag om vård av missbrukare i vissa fall. Delbe- tänkande av Socialberedningen. 
 SOU 1987:22. Missbrukarna Socialtjänsten Tvånget. Betänkande av Socialberedningen. 
 SOU 1991:106. Domstolarna inför  
 2000-talet. 
  Betänkande av West stolsutredningen. 
 Sveriges advokatsamfund (1984). Vägledande regler om god advo- katsed. Stockholm. 
 Collins, Castro, Reeves (1976). Grepp om språket. Lund: Studentlitteratur. 
 Wennergren, Smith (1995). Förvaltningsprocess. Tredje upplagan. Stockholm: Daniels. 
 125 
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
 Av Green 
 1. Inledning 
 Under de senaste åren har missbrukarvården återigen hamnat i fokus, och allt fler har börjat ifrågasätta hur vård av missbrukare egentligen bedrivs i Sverige. I dessa frågeställningar ryms även hur tvångsåtgärder faktiskt har kommit att användas under  
 1990-talet, 
  men även hur de skall komma att användas framöver. Vi har i medier ofta mött bilden av missbrukaren som inte får behandling eller missbrukarens föräldrar vars son eller dotter har avlidit av en överdos innan de fick hjälp. 
 När det av olika anledningar finns skäl att anta att en person är i behov av vård med stöd av LVM skall socialnämnden inleda en utredning enligt 7 § LVM, för att ta ställning till om det finns ett vårdbehov som inte kan tillgodoses genom frivillig vård. Denna utredning skall sedan, om omständigheterna för ett omhänderta- gande är styrkta, ligga till grund för en ansökan om tvångsvård hos länsrätten. 
 De sociala utredningarnas kvalitet har under lång tid diskuterats och olika modeller har utarbetats i syfte att åstadkomma en enhet- lig utredningsmetodik. Därutöver skall utredningen uppfylla högt ställda krav på rättssäkerhet. 
 Syftet med denna studie är att analysera dessa sociala utredningar för att därigenom få kunskap om hur olika rättssäkerhetsaspekter har tillvaratagits i de utredningar som lett fram till en länsrättsdom om beredande av vård enligt LVM. 
 Såväl analysen som resultatet av studien har sin utgångspunkt i ett rättssociologiskt perspektiv och förhållningssätt. Ämnet rätts- sociologi har existerat som akademiskt ämne sedan början av 1900- talet då Price (1916) uppmärksammade skillnaden mellan law in 
 127 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 the books and law in action. Denna skillnad eller diskrepans ansåg han vara värd att studera med en bred empirisk ansats. 
 Under seklet utvecklades ämnet 
 1  
 till att diskutera rätten sedd i en social kontext i ständig interaktion med ett omgivande samhälle där såväl rättslig eftersläpningsproblematik som ideologisk lagstiftning präglad av målrationalitet (Weber 1968 
 )  
 skapade svårigheter att uppnå rättslig legitimitet och efterföljsamhet. I dag har den svenska rätts- sociologiska idétraditionen sökt att förklara diskrepansen mellan lag i teori och i praktik med hänvisning till andra normativa system som ofta är mer styrande eller bestämmande för människors hand- lande än de rättsliga (Hydén 2002, Åström 1988). 
 Begreppet rättssäkerhet är ett socialt konstruerat begrepp som har haft flera olika betydelser under årens lopp. Med viss konstans har dock värdena förutsebarhet, likhet och skydd mot den offent- liga maktens kränkningar förknippats med rättssäkerhet (Fränd- berg 1986, Gustafsson 2002). Även rätten till överklagande har i vissa fall upphöjts till ett sådant värde. Ibland anses det dock vara en rättssäkerhetsgaranti och inte ett värde i sig. 
 Flera forskare skiljer dessutom mellan formell och materiell rätts- säkerhet, där den materiella rättssäkerheten skall garantera beslutets etiska försvarbarhet och proportionalitet (Pezcenik 1995, Vahlne- Westerhäll 2002). Med materiell rättssäkerhet menas i föreliggande rapport inte enbart rättsnormens etiskt försvarbara innehåll utan även dess effekter eller konsekvenser (Eskeland 1989, Gustafsson 2002). Den materiella rättssäkerheten blir då någonting mer än vad det etiskt försvarbara eller proportionella innehållet är, då även resultatet av beslutet eller åtgärden studeras. 
 Denna studies syfte är att genom empiriska studier belysa såväl den formella som den materiella rättssäkerheten och därigenom konkret påvisa hur lagars rättsliga utfall och tillämpning ser ut i praktiken för dem som blir direkt berörda. Studien utgår ifrån dis- kursanalytisk metod och behandlar ett strategiskt urval sociala ut- redningar vilka alla har lett fram till ansökan om och länsrättens bifall till tvångsvård. I materialet ingår 137 sociala utredningar från åren 1993 t.o.m. 2001. Journalmaterialet har i sin helhet eller i valda delar analyserats. I syfte att underlätta materialbearbetningen har ett antal frågeställningar ställts upp efter det att bakgrundsmaterial och den första genomläsningen ägt rum. 
 2 
  
 1 
  
 Bl.a. Ehrlich (1936), Renner (1949), Hines (1963) m.fl. 
  
 2 
  
 Se frågeställningarna under avsnitt 5. 
  
 128 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 2. Den sociala utredningen 
 Socialnämnden har, som nämnts ovan, en skyldighet att inleda en utredning om den finner skäl att anta att den enskilde kan komma att behöva beredas tvångsvård (7 § LVM). Utredningen skall enligt 10 § LVM ha ett visst innehåll och bedrivas på visst sätt för att den skall anses vara av god kvalitet och tillvarata den enskildes rättssä- kerhet. 
 Med utredning avses all den verksamhet som syftar till att möj- liggöra ett beslutsfattande i saken. Med utredningsplikten följer natur- ligtvis även en dokumentationsplikt i ärendet enligt socialtjänst- lagen, förvaltningslagen och patientjournallagen. 
 Innehållet i utredningen skall utgöras av en sammanställning av missbrukarens förhållanden, tidigare vidtagna och planerade åtgär- der, i vilket hem intagning kan ske och vilken vård utanför hemmet som planeras om intagning sker (s.k. vårdplan). 
 Missbrukarens förhållanden skall utredas i såväl de delar som talar för som mot ett tvångsomhändertagande. När socialnämnden redogör för skälen till sin ansökan om tvångsvård skall de händelser som åberopas ha en aktualitetsprägel. Dock kan tidigare, men i nuläget upphörda företeelser, vara av relevans och skall i sådana fall tillföras utredningen. 
 Utredningen skall genomföras skyndsamt i enlighet med de krav förvaltningslagen stipulerar. En utredning som kan mynna ut i en ansökan om tvångsvård är att betrakta som en myndighetsutövande åtgärd mot den enskilde (Gustafsson 2001). Begreppet myndig- hetsutövning definierades initialt i den äldre förvaltningslagen (SFS 1971:290) varvid avsågs utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd, avske- dande eller därmed jämförbart förhållande. 
 3 
  
 När ett förfarande innebär myndighetsutövning gäller förvaltnings- lagens regler avseende kommunikation, partsinsyn, muntlig handlägg- ning, beslutsmotivering och beslutsunderrättelse. 
 De grundläggande krav avseende frivillighet, samverkan och respekt för den enskildes integritet, vilka följer av 1 kap. 1 § social- tjänstlagen 
 4  
 måste beaktas innan vård oberoende av den enskildes samtycke kan komma till stånd. En  
 LVM-utredning 
  kan initieras ur vad som tidigare benämndes för §  
 50-utredningar 
  (efter den 1 januari år 2002 kan de möjligen benämnas  
 11:1-utredning) 
  och som 
  
 3 
  
 Se 3 § i äldre förvaltningslagen (ÄFL). 
  
 4 
  
 Socialtjänstlagen (2001:453). 
  
 129 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 mynnar ut i en  
 LVM-ansökan. 
  Även dessa utredningar är att betr- akta som myndighetsutövning och de processuella reglerna enligt förvaltningslagen skall således gälla denna typ av utredning (Aguilar 2001). 
 Slutligen skall de allmänna rättssäkerhetskrav som kan ställas på all offentlig myndighetsutövning i form av likhet, objektivitet och integritetsskydd vara uppfyllda. Att krav på rättssäkerhet måste iakttas vid myndighetsutövning beror på dessa besluts karaktär. Myndighetsutövning är att betrakta som maktutövning mot enskild och då denna maktutövning är av tvingande karaktär för den enskilde, som vid ett beslut om LVM, blir det naturligtvis extra viktigt att uppfylla ställda rättssäkerhetskrav. 
 Utredningen får inte präglas av osakliga omdömen eller subjek- tiva värderingar. Den skall kunna styrkas i alla dess delar. Rykten eller icke styrkta påståenden samt irrelevant material skall inte ingå i utredningen. Uppgifterna får inte vara nedsättande mot den enskilde. Värdeomdömen kan få förekomma, men de måste grun- das på fakta och vara av verklig betydelse för saken för att kunna tillmätas vikt i utredningen (JO 1998/99:JO, dnr  
 340-1997). 
  
 Extra försiktighet bör iakttas när uppgifter inhämtas från enskilda personer ur bekantskapskretsen eller andra närstående. Tillmäts dessutom dessa uppgifter vikt eller anses vara av relevans för utred- ningen skall de baseras på styrkta fakta. 
 Skulle utredande socialnämnd finna att det finns tillräckliga skäl för en ansökan om vård har den en skyldighet att hos länsrätten ansöka om sådan vård (11 § LVM). Här är lagen således tvingande och varken ekonomiska, politiska eller förment moraliska skäl, oav- sett hur välgrundade de kan förefalla vara, får utgöra orsak för soci- alnämnden att välja bort att ansöka om vård. 
 Syftet med den sociala utredning som utförs inför en ansökan om vård till länsrätten är i huvudsak att ge rätten ett faktaunderlag med korrekt och relevant information avseende de omständigheter som ligger till grund för ansökan. Enligt 4 § LVM skall vissa förut- sättningar vara uppfyllda för att länsrätten skall bifalla nämndens ansökan om beredande av vård. 
 De förutsättningar eller rekvisit som socialnämnden skall styrka är att den enskilde har ett fortgående missbruk, att det finns ett vårdbehov som inte kan tillgodoses genom socialtjänstlagen eller annan lag samt att samtycke till vård inte föreligger, inte är allvar- ligt menat eller inte bedöms vara trovärdigt. Socialnämnden måste 
 130 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 kunna styrka att dessa förutsättningar är uppfylla (generalindika- tion). 
 Därutöver måste minst en av de tre alternativa specialindikatio- nerna vara uppfylld. Socialnämnden måste således även kunna påvisa att missbrukaren utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, att han löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv, eller att han befaras att allvarligt komma att skada sig själv eller någon närstå- ende. 
 Ovannämnda rekvisit är en vägledande rättslig grund för denna studies analys av de utredningar som undersökts genom att utre- darnas argumentation för att uppfylla rekvisiten har jämförts. Den- na jämförelse har sedan systematiserats utifrån vissa frågeställnin- gar. 
 I undersökningsmaterialet ingår de sociala utredningar som soci- alnämnden har att utföra vid misstanke om vårdbehov på grund av missbruk. Socialnämnden ansvarar också för ett särskilt läkarintyg över klientens hälsotillstånd inför ansökan om vård. 
 Läkarundersökningarna kommer inte att omfattas av denna ana- lys, utan studien fokuserar enbart på socialtjänstens utredningar. Läkarintyget används för att konstatera att rekvisitet fortgående miss- bruk är uppfyllt samt om den enskilde utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara (hälsoindikationen). 
 Alla rekvisit i  
 LVM-lagstiftningen 
  är såväl köns- som åldersneut- rala, vilket innebär att de omständigheter som skall styrkas skall vara de samma för kvinnor som män och unga som gamla. Vid den- na diskursanalys av socialnämndernas utredningar kommer detta faktum att särskilt belysas då det förefaller som om skilda synsätt existerar inom socialtjänsten (Schlytter 1999, SOSFS 1997:6 s. 8). 
 3. Diskursanalys 
 Diskurs kan sägas vara ett bestämt sätt att tala om och förstå värl- den (eller ett utsnitt av världen) (Simmons  Philips 2000, s. 7). Diskursanalys blir användbart när det gäller att under- söka olika kommunikationsprocesser i sociala sammanhang, men även vidare samhälleliga eller kulturella fenomen. Många gånger används diskursanalys vid studier av texter. Man kan säga att vårt tillträde till verkligheten går via språket och det blir då av intresse att söka finna eventuella mönster, men även oregelbundenheter, i vårt språkbruk. Detta gäller såväl det talade som det skrivna språ- 
 131 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 ket. En diskursanalys utgår i regel från ett socialkonstruktivistiskt perspektiv på verkligheten. I korthet kan socialkonstruktionismen sägas innebära att kunskap och förgivettaganden eller sanningar produceras och reproduceras i ständig social interaktion vilka i stor utsträckning är bestämda av historisk och kulturell kontext. Denna sociala konstruktion får då konkreta konsekvenser då diskurs och verklighet kan sägas konstituera varandra (Burr 1995, Butler 1990). 
 I denna undersökning har diskursanalys använts för att kunna studera ett myndighets- eller maktutövande i samband med nämn- dens utredning och efterföljande ansökan om tvångsvård enligt LVM. Utredningen inför ansökan om LVM medför att den enskil- de är skyldig att underkasta sig tämligen ingripande åtgärder. 
 Socialnämndens utredning kan ses som ett sätt att utöva makt, inte minst till följd av att den utredningsansvarige eller handlägga- ren samtidigt är part i rättsprocessen (Hetzler 1978, Jones 1985). I exempelvis civilrättsliga mål infinner sig en diskursiv kamp mellan mer jämbördiga parter som kan ifrågasätta framförda san- ningar från den andra parten. I sistnämnda fall är makten inte lika asymmetrisk (Guerra 1976) som i mål enligt LVM. 
 4. Bakgrund inför bearbetning av utredningsmaterialet 
 Vid den tidpunkt då det ursprungliga empiriska dokumentmateria- let insamlades, dvs. år 2001, genomfördes även intervjuer med samt- liga institutionschefer och biträdande institutionschefer eller avdel- ningsföreståndare på de  
 Simssom ingår i studien. Intervju- erna genomfördes i syfte att erhålla en ökad förförståelse av hur verksamheten på  
 Simsär konstituerad, utifrån ett organisato- riskt och mer övergripande perspektiv. 
 Även inför arbetet med förevarande rapport, dvs. 2002, genom- fördes intervjuer med två anställda på Karlsviks och Jones hem, vilka båda innehar mer administrativt inriktade tjänster och vars uppgift är att läsa inkomna sociala utredningar enligt 7 § LVM. Dessa intervjuer genomfördes i syfte att diskutera vad praktiskt verksamma behandlare på institutionerna har för uppfattning om utredningarnas innehåll och kvalitet och på så sätt erhålla kunskap om rättssäkerheten i utredningarna. Det vill säga, de sistnämnda intervjuernas genomförande syftade till att komplettera och spe- cialisera bilden av vården, i synnerhet utifrån deras uppfattningar 
 132 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 om de sociala utredningarna och hur dessa påverkar vård- och behandlingsinnehåll. 
 De intervjuer som ursprungligen genomfördes kom att utgå från en halvstrukturerad teknik med ett fåtal relativt breda frågeställ- ningar. 
 5  
 Man kan i korta drag säga att halvstrukturerade intervjuer skapar ett utrymme för intervjupersonen att vara med att bestäm- ma innehållet innanför de av forskaren bestämda ramarna (Baily 1987, Hammersley  Atkinson 1995, Allen 1993). Av det som framkom under dessa intervjuer, som har relevans för denna rap- port, var att man generellt ansåg att samarbetet med socialtjänsten fungerade, om än mindre väl vid viss behandlingsplanering, som till exempel hur vårdplaner utformas. I synnerhet kritiserades från- varon av genomtänkta möjligheter för fortsatt vård under frivilliga former. Men kritiken var även omfattande avseende de resurser som lades på eftervården av klienterna. Intervjupersonerna hade inte uppfattat att det var särskilda kommuner eller kommun- grupper, exempelvis storstadskommun kontra landsortskommun, som svarade för utredningar vilka kvalitativt sett korresponderade bättre eller sämre med lagstiftningens krav. Eventuella skillnader förklarades med individuella skillnader hos handläggaren eller utre- daren. 
 Vad samtliga intervjupersoner under båda intervjutillfällena först tog upp var hur omedelbart omhändertagande (13 § LVM) använ- des av socialtjänsten. Institutionspersonalen upplever ofta att omhändertagandebeslut endast används för att åstadkomma en snabb avgiftning av vissa klienter och besluten fullföljs därefter inte till länsrätten. 
 6  
 Klientens samtycke betraktas av personalen inte som mer trovärdigt jämfört med situationen före omhändertagan- debeslutet. 
 En dominerande uppfattning bland intervjupersonerna på de  
 Simssom har studerats är således att socialnämnderna inte uppfyller skyldigheten att ansöka om vård när rekvisiten i 4 § LVM är uppfyllda och att denna skyldighet beaktats i allt mindre omfattning under senare delen av  
 1990-talet. 
 7 
  
 Detta innebär att det 
  
 5 
  
 Frågeteman som berördes under intervjuerna var: klientgruppen, arbetsgruppen, våld och hot, särskilda befogenheter och andra regler, vårdinnehåll, behandlingsinriktning samt sam- arbete med externa myndigheter. 
  
 6 
  
 Denna åsikt framkom i de intervjuer som genomfördes i samband med materialinsamlingen till förevarande rapport och har bekräftats av senare intervjuer som utförts inom ramen för nämnda rättssociologiska avhandlingsarbete om rättssäkerhet i tvångsvård av missbrukare. 
  
 7 
  
 De intervjupersoner som tillfrågats inför denna studies genomförande diskuterar detta utförligt med flera exempel från den egna verksamheten. 
  
 133 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 i så fall finns betydligt fler missbrukare som borde ha aktualiserats enligt LVM om man följt lagstiftningens bokstav och intentioner. 
 Vid det andra intervjutillfället där frågeställningarna fokuserade på samarbete med socialtjänsten i allmänhet och de sociala utred- ningarna i synnerhet, framkom vidare att intervjupersonerna anser att samarbetet fungerade relativt väl men att vårdplanerna till sitt innehåll nästan alltid är dåligt utformade. Ibland saknas sådana pla- ner överhuvud taget i utredningen. Dessutom upplevdes de vara författade utifrån schabloniserade standardskrivningar som saknar underbyggnad och reellt innehåll. I likhet med de tidigare intervju- erna, vilka dock diskuterade utredningen i sin helhet, riktades denna kritik mot socialnämnderna i allmänhet. Det finns således inte några särskilt utpekade kommuner som anses ha vårdplaner som mer eller mindre korresponderar med lagstiftningens krav. 
 Vad som skiljer dessa sista intervjuer åt är deras olika uppfatt- ning huruvida bristfälliga vårdplaner är bra eller dåligt för vårdens och behandlingens utformning. Den ena intervjupersonen anser att det kan vara bra med mindre utförliga vårdplaner, då det ger insti- tutionen ett större manöverutrymme att besluta om den mest ade- kvata vårdinsatsen. Därigenom är man som behandlare mindre styrd av kommunala hänsynstaganden och kan revidera ursprungs- planen. Den andra intervjupersonen anser däremot att det mycket sällan är bra med en bristfällig vårdplan, eftersom det alltid innebär att klienten måste vistas längre tid på institutionen innan vård i annan form (27 § LVM) kan påbörjas. 
 De båda intervjupersonerna diskuterar även de krav som ställs från socialnämndernas sida på att institutionen skall motivera kli- enten till – som det utrycks – det stora kommunala öppenvårds- projektet i vilket klienten, eller egentligen alla klienter från en viss kommun, bör ingå oavsett deras individuella vårdbehov såsom de kan ha gestaltat sig under vistelsen på  
 LVM-hemmet. 
  Dessa krav kan vara direkt utskrivna i vårdplanen men oftare ställs de vid muntlig kommunikation runt vård- och behandlingsinnehåll under vårdtidens förlopp. 
 Slutligen kan tilläggas att samtliga intervjupersoner diskuterar det ökade antal så kallade dubbla diagnoser, dvs. psykiskt störda missbrukare, som förekommer inom  
 LVM-vården. 
  Man upplever sig ha svårare att vårda och behandla denna grupp men att även socialtjänsten har svårt att tillgodose dessa personers behov. Vård- planerna fungerar inte och samarbete eller samverkan med psykiat- rin i hemkommunen förefaller handla mer om kostnadsansvar än 
 134 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 vårdinnehåll. De upplevs vidare bollas mellan olika myndigheter och flertalet intervjupersoner anser att psykiatrin inte tar sitt ansvar för denna klientgrupp. 
 5. Tillvägagångssätt och urvalsprocesser 
 Denna undersökning är baserad på utredningsmaterial som har inhämtats från de fyra  
 LVM-hemmen 
  i Statens institutionsstyrelses (SiS) södra region: 
  
 Hammond  
  
 Sims(målgrupp: män) 
  
 Hessleby behandlingshem (målgrupp: män) 
  
 Fortunagården (målgrupp: kvinnor) 
  
 LVM-hemmet 
  
  Lunden (målgrupp: kvinnor) 
 Lundens och Adams målgrupper påminner om varandra: unga, ofta psykiskt störda narkomaner. Men även Fortuna och Karlsvik tar emot klienter med påfallande likheter: i detta fall äldre, ofta alkoholmissbrukande klienter. Lunden och Hessleby har i södra regionen huvudansvar för klienter med dubbla diagnoser, dvs. psy- kiskt störda missbrukare, men även övriga  
 Simsfår, inte säl- lan, ta mot ännu icke diagnostiserade psykiskt störda klienter. 
 Det empiriska materialet berör socialnämndernas utrednings- handläggning inför ansökan om vård enligt LVM i Skåne län (tidi- gare Malmöhus och Kristianstads län). Drygt 45 procent av det totala antalet utredningar i föreliggande rapport utgörs av utred- ningar från Malmö kommun, dvs. från en storstad. 
 8  
 Därutöver kommer cirka 35 procent av de sociala utredningarna från större städer, vilka i Skåne utgörs av Helsingborg, Lund och Kristianstad. Från förortskommuner kommer cirka 1 procent av utredningsma- terialet. De medelstora städernas utredningar utgör cirka 15 pro- cent. Industrikommunernas sociala utredningar utgör mindre än 
  
 8  
 I kommungruppsindelning kan man med fördel använda sig av Svenska Kommunförbun- dets indelningskategorier: Storstad innebär kommun med mer än 200.000 invånare medan förortskommun innebär kommun med mer än 50 % av befolkningen som pendlar till arbetet i storstad. Större stad innebär en kommun med 50.000 till 200.000 invånare och mindre än 40 % sysselsatta inom industrisektorn, medan medelstor stad innebär kommun med 20.000 till 50.000 invånare och mindre än 40 % sysselsatta inom industrisektorn. Industrikommun är en kommun med mer än 40 % av befolkningen sysselsatta inom industrisektorn och som inte är glesbygdskommun. Glesbygdskommun är kommun med mindre än 5 invånare/km 
 2  
 och mindre än 50.000 invånare. Landsbygdskommun är kommun med mer än 6,4 % av befolkningen sysselsatt inom jord- och skogssektorn, en tätortsgrad under 70 % och som inte är en glesbygdskommun. Övriga större kommuner är kommun med  
 15.000–50.000 
  invånare medan övriga mindre kommuner är kommun med mindre än 15.000 invånare. 
 135 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 0,5 procent medan landsbygdskommunernas svarar för drygt 0,5 procent av det totala empiriska underlaget. Övriga större kom- muner och mindre kommuner utgör cirka 1 procent av utrednings- underlaget. Av Skåne läns sammanlagt 33 kommuner är 22 stycken representerade i utredningsmaterialet. 
 Ursprungsmaterialet har insamlats i ett tidigare skede och är en del av den empiri som ligger till grund för ett rättssociologiskt avhandlingsarbete om rättssäkerhet i tvångsvård av vuxna missbru- kare. Undersökningen baseras på de  
 LVM-utredningar 
  som har funnits tillgängliga i institutionernas journalmaterial. 
 Utredningarna har jämförts årsvis under de år som studien foku- serat på, nämligen 1993/94, 1995/96 och 1997/98 (totalt 122 utred- ningar). För att kunna komplettera dessa undersökningar med mer aktuellt material har även 16 utredningar studerats från 2000/01, vilka enbart härrör sig från Karlsviks och Lundens  
 LVM-hem. 
  Utredningarna fördelas enligt följande: 
  
 Fortunagården 
  
 31 
  
 Hessleby 
  
 29 
  
 Karlsvik 
  
 31 + 8 
  
 Lunden 
  
 31 + 8 
  
 Syftet har varit att åstadkomma en så stor spridning som möjligt och på så sätt kunna skönja olika utvecklingstendenser. Genom att förlägga ett nedslagstillfälle till år 1993/94 och ett annat till år 1995/96, kan man även specifikt studera om socialnämndens över- tagande av utrednings- och ansökansförfarande från länsstyrelsen i juli 1994 har påverkat utredningsdiskursen. Eventuella faktiska skillnader i lokal myndighetsutövning på socialnämndsnivå under tidsperioden från år 1993 till 2001 kommer således att kunna åskådliggöras. 
 De sociala utredningarna har jämförts och skillnader har belysts och analyserats utifrån vissa diskurser där kön, huvuddrog, ålder, psykiatrisk problematik och typ av tvångsingripande (4 § eller 13 § LVM) är existerande variabler. Bägge könen är relativt jämnt repre- senterade och vid tillfället för omhändertagandet bosatta eller sna- rare hemmahörande i kommuner i nuvarande Skåne län. Det huvudsakliga ursprungsmaterialet i studien utgörs således av ett strategiskt urval sociala utredningar inför ansökan om vård enligt LVM. 
 136 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Allt skriftligt material har samlats in och bearbetats med hjälp av det kvalitativa dataprogrammet NUD*IST. 
 9  
 Med denna program- vara kan man genomföra kvalitativa undersökningar av relativt stora empiriska material utifrån vissa nyckelord eller preciserade klassificeringar under flera led. Dessa led kan brytas ned till olika mindre delar som ger viss information vilken därefter kan ställas mot annan, för jämförelse. Genom att studera vissa fenomen i rela- tion till annat, kan man uppmärksamma mönster som inte tidigare framkommit. 
 10 
  
 Därefter kommer resultaten av dessa jämförelser och den even- tuella förekomsten av mönster att tolkas utifrån ett rättssäkerhets- perspektiv. Tolkningsprocessen består då av såväl helhetsintrycket av den sociala utredningen som förståelsen av de olika delar och förekomsten av mönster som framkommit under bearbetningen. Helheten och de olika delarna blir då ömsesidigt beroende av var- andra under tolkningsprocessen i analysen. 
 Målsättningen var att hälften av materialet skulle bestå av avkun- nade domar enligt 4 § och andra hälften av omedelbara omhänder- tagandebeslut enligt 13 § som senare fastställts av länsrätten. Men till följd av att antalet omedelbara omhändertaganden kraftigt har ökat under senare hälften av  
 1990-talet, 
  har det inte varit möjligt att leva upp till denna målsättning. 
 Samtliga 137 utredningar har varit föremål för en diskursiv ana- lys av textmaterialet. Av dessa har vissa utredningar lyfts fram som exempel i denna rapport för att belysa och förtydliga vissa företeel- ser i utredningarna. 
 Mer preciserade frågeställningar är: 
  
 Kan man utläsa skillnader i socialnämndernas diskurs avseende manliga och kvinnliga klienter? 
  
 Finns det skillnader och hur ser dessa ut i utredarnas sätt att kom- municera huruvida åberopade rekvisit är uppfyllda inför ansökan om vård jämlikt 4 § LVM innan utredningsansvaret kommunalise- rades den 1 juli 1994, jämfört med tiden därefter. Samma sak gäller beträffande 13 § LVM. 
  
 Vilka skillnader kan studeras i utredningar avseende 4 § LVM och 13 § LVM, och hur kan dessa eventuella skillnader förklaras utifrån ett diskursivt förhållningssätt? 
  
 9 
  
 Berger, Unstructured Data by supporting processes of Indexing, Searching and Theorizing, Q.S.R. 3.0 for Microsoft Windows. 
  
 10 
  
 Se nedan för ytterligare information om vilka jämförelser som uppställts. 
  
 137 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 Hur ter sig socialnämndernas utredningar när läkarintyget (9 § LVM), som skall bifogas ansökan, påvisar psykisk störning jäm- fört med när missbrukaren inte har en sådan diagnos. 
  
 Finns det skillnader i utredningsdiskursen mellan narkotika- eller alkoholmissbruk, dvs. spelar valet av huvuddrog roll i hur utred- ningen utformas? 
  
 Existerar det skillnader mellan yngre och äldre missbrukare i utfor- mandet av de sociala utredningar som föregår ansökan om tvångs- vård? 
  
 6. Resultatredovisning 
 6.1 Socialnämndernas  
 LVM-utredningar 
  vid en första anblick 
 De sociala utredningarna kan generellt sägas variera i kvalitet och innehåll på grund av när utredningen har aktualiserats. 
 11  
 Men vissa av dessa skillnader återkommer under hela tidsperioden, från 1993 till 2001, och är med stor sannolikhet beroende av lokalt avgrän- sade riktlinjer eller starkt personbundna. Utredningsmetodiken har utvecklats sedan början av  
 1990-talet 
  efter generella riktlinjer eller mallar som i större eller mindre utsträckning har påverkat diskur- sen. Utredningsmetodiken kan i detta avseende dels ha påverkats nationellt av Socialstyrelsens allmänna råd, dels lokalt i den aktuella kommunen. Utredningarna är betydligt mer strukturerade i dag, jämfört med perioden  
 1994–1996. 
  De följer en struktur med sär- skilt angivna rubriker såsom: social situation, missbruket, tidigare vård, planerad vård, vårdplan och sammanfattande bedömning från utredare. Denna uppställning korresponderar med lagstiftarens krav på utredningens innehållsmässiga kvalitet. 
 Fram till den 1 juli 1994 var länsstyrelsen ansvarig myndighet för utrednings- och ansökningsförfarandet även om det var social- nämnden som i praktiken svarade för eller formulerade den enskilda utredningen. Under denna tid förefaller utredningarna vara bättre utformade, mer sakligt underbyggda och i större utsträckning beakta objektivitetskraven än i perioden direkt efter detta. I synnerhet året direkt efter att socialnämnden hade övertagit länsstyrelsens tidigare roll finns relativt stora skillnader i utred- ningarnas kvalitet jämfört med åren dessförinnan. I några ansök- 
  
 11  
 Utredningsmaterial är hämtat från åren  
 1993–2001. 
  Se mer om detta i avsnittet om tillväga- gångssätt och urvalsprocesser. 
 138 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 ningar har inte ens de i lagen föreskrivna tidsfristerna iakttagits varpå omedelbara omhändertagandebeslut har undanröjts av läns- rätten. Under de senaste åren, 1997/98 och framöver, har dock nämndernas utredningar kvalitativt förbättrats. 
 Det finns i materialet några ärenden där länsstyrelsen valde att göra en ansökan om vård trots att respektive socialnämnd motsatte sig åtgärden. Dessa klienter hade troligen inte fått vård i dag, efter- som det numera är socialnämnden som har ett fullständigt ansvar för utrednings- och ansökningsförfarandet. 
 Det som först slår mig vid genomläsningen av socialnämndernas ansökningar är att de förmedlar en bild av ett enormt stort vårdbe- hov där extremt utsatta människor under flera år har farit mycket illa. En spontan fråga som uppkommer vid genomläsning av mate- rialet är varför socialnämnderna har väntat så länge att ingripa med LVM för den enskilde klienten? Han eller hon förefaller ha varit mer än väl  
 LVM-mässig 
  under lång tid före det faktiska tvångsin- gripandet. 
 Man kan diskutera om utredningarnas innehåll är sakligt och objektivt underbyggda när det inte framkommer några omständig- heter som skulle kunna tala mot ett tvångsingripande. Istället bely- ser eller snarare räknar utredaren upp flera graverande omständig- heter som talar för ett ingripande. Beskrivningarna ter sig inte sällan onyanserade och kraftigt förenklade, möjligtvis i syfte att skapa stereotypa bilder som rätten lättare kan hantera och beakta vid ansökan om vård. I detta sammanhang kan man få en förståelse för den praktik som utvecklats och som kommer att diskuteras ytterli- gare i analysen, i vilken utredarna motiverar sin ansökan om tvångsvård genom att återge lagbestämmelsens exakta ordalydelse. I många fall framgår inte hur socialnämnden har kommit fram till att indikationerna är uppfyllda. I några fall får den vars vårdbehov enligt LVM är under utredning rollen som sakkunnig avseende sitt eget vårdbehov. Denna åsikt används sedan för att objektivt styrka ett vårdbehov och är det enda argument som tydligt förs fram i vissa utredningar i syfte att uppfylla detta rekvisit. 
  
 Utredning 8 (1995/96), Karsvik: XX är i behov av vård. Detta vårdbehov anser alla parter föreligga, inklusive XX själv. 
  
 Utredning 7 (1995/96), Fortuna: XX anser sig själv vara i behov av vård och samtycker till LVM. 
  
 Utredning 4 (1993/94), Hessleby: Frivilliga åtgärder anses inte tillräckliga på grund av missbrukets omfattning. 
  
 139 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 Det senare exemplet återger en motivering till varför frivilliga insatser anses uttömda men det förekommer inte någon förklaring av hur missbrukets omfattning varit, ej heller hur detta påverkar det samtycke till frivillig vård som klienten tidigare avgett. 
 I det följande återges ett utdrag ur några utredningar för att tyd- liggöra hur man i ansökan till länsrätten motiverar vårdbehovet och behovet av tvångsvård. 
  
 Utredning 2 (1993/94), Fortuna: Totalt socialt exkluderad och umgås nästan bara med missbrukare.  Blir ofta vräkt från sina lägenheter. Far oerhört illa av sitt missbruk. 
  
 Utredning 3 (1993/94), Fortuna: Kraftigt mobbad under uppväxt på grund av gomspalt och talsvårigheter. Broder deltog i mobb- ningen. Håller på att supa ihjäl sig. 
  
 Utredning 6 (1993/94), Fortuna: Dålig social förankring och social misär.  Försörjer andras missbruk genom prostitution. 
  
 Utredning 9 (1993/94), Fortuna: Totalt utslagen.  Hughes social situation. 
  
 Utredning 3 (1993/94), Lunden: Uppvuxen under svåra förhållanden.  Sexuellt utnyttjad av tre zigenare.  berättat hår- resande detaljer.  Vinddriven tillvaro utan nätverk. 
  
 Utredning 5 (1993/94), Lunden: Saknar totalt kontroll över sitt missbruk.  Riskerar att dö när som helst om hon ej får vård. 
  
 Utredning 5 (1995/96), Lunden: Kaotisk social situation.  Mycket nedgången och snurrig.  Har inte ätit på tre dygn.  Ovetande om graviditet. 
  
 Utredning 1 (1993/94), Hessleby: Saknar insikt samt förmåga att ha normala sociala relationer. Missbruket dominerar livet totalt. 
  
 Utredning 6 (1993/94), Hessleby: Tar allt han kommer över. Bryr sig inte om sitt liv 
  
 Utredning 5 (1995/96), Hessleby: Återkommer till psykakuten efter nio dagar med psykos och knivhugg i buken på grund av van- föreställningar.  Tror att han håller på att förvandlas till spin- del. 
  
 Utredning 3 (1997/98), Hessleby: Jag har sällan träffat en patient där metadon är så nödvändigt, både för patientens överlevnad samt för att skydda samhället. (Från läkarintyget som biläggs LVM- ansökan). 
  
 Utredning 5 (1997/98), Hessleby: Mångårigt, massivt och destruktivt missbruk. Så påverkad att han inte kan tala vid läkar- undersökningen. Tragisk barndom. Från läkarintyget hämtas föl- 
  
 140 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 jande: Påtagligt ovårdat yttre, långt hår och skägg, grön jacka och svarta läderbyxor. 
 12 
  
 Utredning 7 (1997/98), Hessleby: Fader sköt sig med hagelgevär när XX hamnade i fängelse. XX tror att detta var hans fel. Miss- bruket alltmer destruktivt efter detta. 
  
 Utredning 9 (1993/94) från Karlsvik: XX svävar i uppenbar livs- fara. Han lever i en tragisk och förnedrande livssituation. 
  
 Utredning 3 (1995/96) från Karlsvik: Socialsekreteraren har ald- rig träffat XX nykter de senaste sex månaderna. 
  
 13 
  
 Utredning 5 (1997/98), Karlsvik: Funnen fastfrusen i gatan med flera frakturer och blödningar, lunginflammation samt nedfrusen.  
  
 T-spritsintag 
  på ett destruktivt sätt. 
  
 Utredning 3 (2000/01), Karlsvik: Han är inne i ett missbruk där det inte finns några spärrar. 
  
 Som det stora flertalet utredningar är utformade verkar det som om ansökan om tvångsvård enligt 4 § LVM är självklar och uppenbar, vilket det i flera fall också är. Det är dock inte sällan så att åbero- pade rekvisit inte styrks av vad som framkommer i utredningen i övrigt. Det framgår ofta inte på vilka sätt det finns grunder för tvångsvård utan det sker endast en upprepning av rekvisiten i lag- rummen. 
 Den brist som i princip, med små och få undantag, alla utred- ningar förefaller ha är en oförmåga att beskriva klientens positiva förmågor och/eller personlighetsdrag samt omständigheter som talar till klientens fördel och mot ett tvångsingripande. Lagstiftaren har uppställt vissa formkrav så att utredningen uppfyller kraven på objektivitet och saklighet. Vissa utredare har löst detta genom att hävda att det inte finns några omständigheter som talar mot ett ingripande enligt LVM. 
 14 
  
 Ett exempel från Karlsviks  
 Sims(utredning nr 4, 1998) kan belysa ovannämnda förhållande: 
 15 
  
 Några egna inneboende resurser, förutom förmågan att tala för sin sak, har utredaren inte kunnat finna hos XX. 
  
 12 
  
 Patientens klädsel förefaller spela relativt stor roll i detta läkarintyg som intäkt för hans påtagligt ovårdade yttre. 
  
 13 
  
 Här framkommer dock inte hur ofta socialsekreteraren faktiskt har träffat sin klient över huvud taget, nykter eller påverkad. 
  
 14 
  
 Se vidare om detta i avsnittet om  
  
 LVM-utredningen 
  i denna studie. 
  
 15 
  
 En man, 45 år, med mångårigt alkoholmissbruk, som utredare ansöker om vård jämlikt 4 § p  
  
 1–3 
  LVM. Länsrätten prövar och fastställer dock enbart 4 § p 1. 
 141 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 Det förefaller orimligt att det skulle finnas människor som helt saknar inneboende personliga resurser. Hela utredningen präglas av ett raljerande över klientens missbruk och en känsla av ett osakligt och subjektivt utredningsförfarande infinner sig vid genomläs- ningen av ovannämnda utredning. Utredningen får inte vara ned- sättande eller kränkande skriven mot den enskilde klienten. 1995 var ett intensivt år. XX greps för rattfylleri fyra gånger, hans vapenlicens drogs in och hans vapen omhändertogs. 
 De omständigheter som talar mot ett omhändertagande omtalas ytterst sällan. De ingår inte i utredningsdiskursen trots att det finns krav på att de skall ingå. Endast fem av 137 utredningar innehåller omständigheter som pekar mot tvångsvård: 
  
 I utredning 4 från 1995/96, Hammond, framhåller nämnden den enskil- des goda sociala förhållanden och yrkestillhörighet, civilingenjör, som skäl vilka talar mot tvångsvård. Länsrätten bifaller dock nämndens ansökan, men tvångsvården upphör i förtid (25 § LVM) på grund av det goda sociala nätverk som kan stötta klienten till drogfrihet. 
  
 16 
  
 De övriga exemplen på när utredaren har tagit upp positiva omständigheter som kan verka mot ett omhändertagande är föl- jande: 
  
 I utredning 7 (1995/96), Karlsvik, påtalar utredaren klientens goda kontakt med sitt barn, en  
  
 11-årig 
  flicka, samt att han har en bra och varaktig kontakt med andra sociala nätverk och kvarvarande social förankring. 
  
 I utredning 6 (1993/94), Lunden, beskriver man missbruket hos en ung och i grunden kapabel kvinna. Tillika är hon utbildad undersköterska med fast anställning som dock avslutas under vårdtidsvistelsen. Dessvärre använder utredaren denna förmåga till att ifrågasätta hennes samtycke, då hon har en väl utvecklad duperingsförmåga vilket gör att det positiva omdömet snarare får en negativ betydelse. 
  
 I utredning 10 (1997/98), Hessleby, beskrivs klienten som väl- utbildad och socialt anpassad och där tragiska omständigheter har bidragit till att orsaka ett accelererat missbruk. 
  
 16  
 Man, 52 år med mångårigt missbruk av alkohol som socialnämnden inte haft vetskap om på grund av social förankring och då arbetsgivare betalat behandlingsvistelserna. 
 142 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 I ytterligare två utredningar framkommer att klienten har kunnat förhålla sig drogfri under långa perioder efter behandling. I övriga utredningar nämns överhuvud taget inte några omständigheter som är till klientens fördel. Möjligtvis kan det vara så att det helt och hållet saknas faktorer som talar mot ett tvångsingripande, men mer troligt är att det i flertalet fall finns någon omständighet som kan tala mot ett omhändertagande. Detta tyder på att många utredande socialsekreterare inte följer de krav som lagstiftaren har ställt upp för att garantera ett allsidigt och objektivt utredningsförfarande. 
 6.2 Vårdplan 
 I  
 LVM-utredningen 
  skall planerade framtida åtgärder framgå i en s.k. vårdplan (10 § LVM). Denna plan skall sedan socialnämnden och  
 LVM-hemmet 
  utgå från i det fortsatta behandlingsarbetet. I många fall existerar det dock inte någon vårdplan, och i den mån de förekommer kan de ha följande lydelse: 
  
 Utredning 5 (1995/96), Fortuna: Inledande vård på Fortuna. Under den inledande vården skall XX motiveras till behandling. Behandlingen skall leda till insikt i alkoholberoende och den dest- ruktiva livsföring som XX har. 
  
 Utredning 2 (2000/01), Karlsvik: Vården inleds på sjukhus. Efter avgiftning placeras XX på behandlingshem och där få den hjälp han behöver för att komma ifrån sitt missbruk. Karlsvik skall motivera XX för fortsatta insatser i frivillig form. 
  
 Dessa båda utredningar handlar om personer med ett flerårigt gravt alkoholmissbruk. 
 När det rör sig om yngre missbrukare försöker utredarna i större utsträckning att få till stånd olika former av psykologiska eller psy- kiatriska utredningar för att få en bättre uppfattning om klientens behov av framtida åtgärder: 
  
 Utredning 4 (2000/01), Lunden: XX kommer tills vidare att kvar- stanna på Lunden. Ett lämpligt familjehem kommer att rekryteras och placering kommer att ske när det bedöms lämpligt. XX kommer att personlighetstestas av psykolog på Lunden som delvis skall ligga till grund för val av familjehem. 
  
 Utredning 8 (1995/96), Hessleby: Vård inleds med avgiftning på sjukhus. Därefter skall XX beredas plats på lämplig  
  
 SiS-institution. 
  
 143 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 På institutionen skall, i samverkan med XX, utformas en indivi- duell behandlingsplan utifrån hans behov under och efter vården. 
 I cirka 10 procent av utredningarna saknas helt en vårdplan. Det är utredningar om äldre alkoholmissbrukande män som i större utst- räckning än andra klientgruppers utredningar saknar en vårdplan. Under åren 1993/94 var detta mer vanligt förekommande än vid senare nedslag i utredningarna, år 2000/01. Bristfälliga vårdplaner med schabloniserade uttryck som förmodligen har hämtats från manualer eller från tidigare  
 LVM-utredningar 
  förekommer i drygt 50 procent av utredningarna. 
 6.3 Allmänt om utredningar vid beslut om omedelbart omhändertagande 
 Majoriteten av inledande  
 LVM-insatser 
  sker i ett akut läge genom ett omedelbart omhändertagande (13 § LVM) vars materiella grund länsrätten därefter prövar och antingen upphäver eller fastställer. Det stora flertalet av dessa beslut, som fastställs av länsrätten, full- följs av socialnämnden genom en ansökan om tvångsvård enligt 4 § LVM. Endast ett ytterst fåtal av dessa ansökningar avslås av läns- rätten. 
 17  
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  har antalet omedelbara omhändertagandebeslut blivit allt vanligare, i synnerhet med avse- ende på äldre klienter med långvarigt alkoholmissbruk bakom sig. Jag kommer att belysa denna fråga mer utförligt längre fram i denna rapport. 
 I de fall det inte sker en fullständig ansökan enligt 4 § LVM efter det att länsrätten har fastställt omhändertagandebeslutet, beror detta nästan uteslutande på att klienten har samtyckt till frivillig vård och att detta samtycke av socialnämnden har betraktas som allvarligt menat och genomförbart. 
 När man tar del av de utredningar som ligger till grund för fast- ställande av ett beslut om omedelbart omhändertagande är det bestående intrycket att de är oerhört kortfattade och bristfälligt utformade. Inte sällan omfattar det totala beslutsunderlaget en halv  
 A4-sida, 
  där det skall göras sannolikt att rekvisiten för omhänder- tagande är uppfyllda samt styrka att det finns omständigheter i det aktuella fallet som gör att rättens beslut inte kan avvaktas. 
  
 17  
 I denna studie leder drygt 95 procent av länsrättens omhändertagandebeslut enligt 13 § LVM till ansökan om beredande av vård enligt 4 § som bifalles av rätten. 
 144 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Många av de utredningar om omedelbart omhändertagande som genomfördes innan utrednings- och ansökningsförfarandet enligt LVM kommunaliserades, var avsevärt bättre än de som skrivs i dag. Av 16 utredningar från åren 2000/01 rör tolv omedelbara omhän- dertaganden. Av dessa har hälften bedömts vara tillräckligt utredda på ½  
 A4-sida 
  av både nämnden och länsrätten. Resten av utred- ningarna omfattar cirka en  
 A4-sida, 
  och även här kan ifrågasättas om omständigheterna är tillräckligt utredda innan beslut fattas av nämndsordförande och senare av länsrätten. Detta bristfälliga utredningsförfarande får naturligtvis konsekvenser för de omhän- dertagna klienternas rättssäkerhet. Med tanke på att det rör sig om ett frihetsberövande under en dryg veckas tid innan länsrätten prö- var omhändertagandets materiella förutsättningar, kan man på goda grunder ifrågasätta om omhändertagandebeslutet har blivit tillräck- ligt utrett utifrån det knappa underlaget. 
 Med hänsyn till att omedelbart omhändertagande i dag har blivit en huvudregel i stället för ett undantag som lagstiftaren hade avsett, kan nuvarande förfarande med bristfälligt utformade utred- ningar om omedelbart omhändertagande ifrågasättas. När social- nämnden dessutom upphäver allt fler omhändertagandebeslut, totalt cirka 20 procent av alla i riket, och därmed inte fullföljer med en ansökan om beredande av vård, kan utredningsförfarandet och efterföljande omhändertagandebeslut upplevas som oroväckande utifrån den enskildes krav på ett rättssäkert ingripande. 
 6.3.1 Omhändertagandebeslut av olika klientgrupper 
 När äldre alkoholmissbrukande kvinnor omhändertas med stöd av 13 § LVM uppges inte sällan anledningen vara att de har blivit misshandlade av sin sambo, make eller f.d. sambo. Av tjugo ome- delbara omhändertaganden från Fortunagården anges vid fyra till- fällen, dvs. i en femtedel av ärendena, den upptrappade misshandeln vara en omständighet som medför att rättens beslut inte kan avvaktas. Exempel: 
  
 Utredning 1 (1993/94), Fortuna: Misshandel av f.d. sambo som trappats upp under senaste två månaderna. 
  
 Utredning 4 (1993/94), Fortuna: Misshandlad av pojkvän flera gånger. Dras till missbrukande och misshandlande män. 
  
 145 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 I anslutning till detta förefaller dessutom unga kvinnor bli omedel- bart omhändertagna betydligt oftare än manliga missbrukare och något oftare än äldre kvinnor. Unga kvinnor blir omhändertagna enligt 13 § LVM i drygt 4/5 av fallen (26 av 31 ärenden), äldre kvinnor i knappt 3/4 av fallen (22 av 31 ärenden) och unga män endast i drygt hälften av fallen (15 av 29 ärenden). 
 Äldre missbrukande män, ofta alkoholister, ligger närmast riks- genomsnittet i detta undersökningsmaterial. Totalt 21 av 31 klien- ter, det vill säga drygt 3/5, har blivit omedelbart omhändertagna. 
 De unga narkotikamissbrukande männens beslutsunderlag inför omedelbara omhändertagande ger en bild av en mer omfattande psykiatrisk problematik jämfört med övriga klientgrupper. I 10 av 14 fall, dvs. cirka 3/4 av utredningarna, finns redogörelser för omfattande och svår psykiatrisk problematik (s.k. dubbla diagno- ser). Vård- och kostnadsansvar förefaller vara föremål för omfat- tande diskussioner i det läkarintyg som biläggs den sociala utred- ningen då flera läkare enligt dessa intyg anser att psykoserna är sekundära till missbruket. I läkarintygen finns en omfattande argu- mentation i denna fråga. Kommer man till rätta med miss- bruksproblematiken innebär detta att klienten förbättras i sitt psy- kiska tillstånd och är då inte längre i behov av psykiatrisk vård, lyder motiveringen (Holmgren 1993). 
 I de unga männens beslutsunderlag inför ett omedelbart omhän- dertagande finns väsentligt fler tvångsvårdstillfällen inom psykiat- rin omnämnda jämfört med övriga klientgrupper. I flertalet fall förefaller omhändertagandebeslutet i dessa ärenden vara en kon- sekvens av klienternas aggressiva beteende, ofta riktat mot personal inom akutpsykiatrin, men även mot sig själva eller närstående. I vart fall anförs detta som en omständighet som bör beaktas och som förefaller vara den utlösande faktorn till omhändertagandet. 
 Exempel från Hessleby behandlingshem: 
  
 Utredning 3  
  
 ( 
 1995/96):  avvisades från psykakuten på grund av aggressivitet mot medpatienter. 
  
 Utredning 11 (1995/96):  förvirrad och allt större suicidrisk på grund av kamrats överdos. 
  
 Utredning 5 (1997/98):  suicidrisk och aggressiv mot modern. 
  
 Utredning 5 (1995/96):  uttryckt livsleda och allvarliga sui- cidtankar. 
  
 146 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 6.4 Manliga och kvinnliga missbrukare 
 Det finns flera och omfattande skillnader i de sociala utredningar- nas diskurser mellan å ena sidan missbrukande kvinnor och å andra sidan missbrukande män. Jag kommer här att belysa vissa av dessa skillnader. 
 6.4.1 Förekomsten av barn 
 Den mest signifikanta skillnaden mellan män och kvinnor i utred- ningarna gäller omnämnandet av deras eventuella barn i utredning- arna. För äldre kvinnor vid Fortunagården omtalas i 3/4 av alla utredningar om klienten har barn, hur många, var barnet/barnen vårdas för tillfället, men även orsaken till att klienten inte har barn. Några exempel: 
  
 Utredning 5 (1993/94): XX har haft fyra missfall och kan inte få barn. 
  
 I utredning 12 (1993/94) anges den bristande kontakten med klientens barn som en anledning till omhändertagande då den anses styrka ett vårdbehov. Inget umgänge med sina tre barn. 
  
 Utredning 8 (1997/98): Missköter sin  
  
 10-årige 
  son, enligt polis. 
 Dessutom anges alltid om barnet blivit omhändertaget enligt LVU, även om detta skedde flera år innan  
 LVM-utredningen 
  inleddes och således inte har någon aktualitet, särskilt inte för frågan om tvångs- ingripande med stöd av LVM för modern. 
 För klienterna vid Lundens  
 Simsredogörs det i 25 av 31 utredningar om den enskilde har eller inte har barn. Härvid inklu- deras även unga kvinnor i  
 19–22-årsåldern. 
  Dessa utredningar inleds ofta med orden: ensamstående utan barn. I fyra av de nämnda 31 utredningarna är kvinnorna gravida vilket gör det natur- ligt att barn omnämns i utredningen. Å andra sidan omnämns inte i någon utredning om de manliga klienterna håller på att bli föräld- rar, vilket rimligtvis borde inträffa i lika stor utsträckning som för unga kvinnor. 
 I utredningarna avseende klienter vid Hessleby behandlingshem, dvs. unga narkotikamissbrukande män, nämns barn i en tredjedel av fallen. Motsvarande andel för klienterna vid Karlsvik är cirka 50 procent. Med tanke på att Karlsviks klienter huvudsakligen utgörs av äldre män torde större delen av dessa ha barn, om än i vuxen 
 147 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 ålder. Av institutionens egna journalanteckningar och DOK- underlag framkommer ofta också att många av klienterna har barn, även om denna omständighet inte påtalats i socialnämndens utred- ning. 
 18 
  
 6.4.2 Psykosociala omständigheter 
 En annan skillnad mellan i synnerhet unga kvinnor och män är att de unga kvinnorna tillskrivs ett vagabonderande liv, vinddriven tillvaro eller umgåtts i missbrukarkretsar där drogen varit det cen- trala som en omständighet att beakta vid ansökan om vård enligt LVM. Pojkvännernas beteende nämns ofta som en allvarlig indika- tion för omhändertagande. 
 19  
 Några exempel: Äldre manlig sambo destruktiv för XX, Pojkvän kriminell missbrukare, tillhörig MC- gäng eller sambo med missbrukande man. 
 Av de kvinnliga klienter som är under 22 år nämns pojkvännens beteende i drygt hälften av utredningarna (10 av 18) som en bety- delsefull omständighet för att motivera ett tvångsingripande. Vid en jämförelse med motsvarande grupp av unga män under 22 års ålder framkommer att socialtjänstens utredare inte i något av de tolv ärendena har berört frågan om sambons eller flickvännens beteende och inte heller påtalat dennes vagabonderande liv eller vinddrivna tillvaro som omständigheter vilka bör beaktas. Oav- sett om dessa omständigheter tillsammans med andra faktorer kan styrka uppenbarhetsrekvisitet i indikationen, förefaller det märkligt att unga manliga missbrukare inte skulle umgås med äldre missbru- kare, kriminella eller föra en vinddriven tillvaro. Med tanke på att flertalet av de unga männen dessutom saknar bostad är det ännu mer anmärkningsvärt att inte någon av dessa omständigheter anses vara värt att notera i nämndens utredning till länsrätten. 
 Är man bostadslös innebär detta ofta att man vagabonderar och bor på flera platser under kortare perioder, vilket torde vara lika menligt för det sociala livet oavsett om den enskilde är man eller kvinna. Möjligtvis är det så att samhället bör sätta gränser vid denna typ av beteenden, men dessa gränser bör i så fall vara lika för alla, oavsett kön. 
  
 18 
  
 DOK är ett dokumentationssystem framtaget av SiS för att kartlägga och utreda olika vårdbehov. 
  
 19 
  
 Jmf. Schlytter (1999) som finner liknande argument vid omhändertagande enligt 3 § LVU för unga flickor. 
  
 148 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Vidare skiljer sig utredningsdiskursen åt vad gäller mer subjek- tiva omständigheter av psykologisk art eller karaktär. Diskuterar utredaren missbrukarens förhållanden framkommer misstänkta psy- kiska svårigheter eller problem för kvinnor i mycket högre utsträck- ning än för män. Används psykisk problematik i syfte att motivera en ansökan om tvångsvård jämlikt LVM för män, så görs detta hos nästan 3/5 av klienterna när det finns en diagnostiserad psykisk störning eller sjukdom. Av de totalt 68 kvinnor som finns rep- resenterade i undersökningsmaterialet nämns icke styrkta psykiska problem i drygt hälften av fallen, medan problematiken endast är diagnostiserad i drygt 1/5 av fallen. 
 I socialnämndens utredningar kan exempelvis följande påståen- den förekomma: 
  
 Utredning 2 (1993/94), Lunden: komplicerad relation till sin moder. 
  
 Utredning 9 (1993/94), Lunden: mycket tragisk familje- situation. 
  
 Utredning 3 (1993/94), Fortuna: kraftigt mobbad under hela uppväxten och överbeskyddad av föräldrar. 
  
 Utredning 5 (1993/94), Fortuna: depressiv läggning på grund av upprepade barndomstrauman och flera missfall, tra- gisk barndom. 
  
 Utredning 7 (2000/01), Lunden: Saknar enligt vår bedöm- ning insikt i konsekvenserna av sitt leverne med missbruk och prostitution. Mycket öppen med detta men ger en känsla av att hon genom att visa upp sitt gränslösa leverne vill utmana och visa förakt för etablerade värderingar och nor- mer kring livets värde. Det verkar som om hon vill se männi- skorna lida för vad hon gör mot sig själv, och genom att själv inte heller bry sig om konsekvenserna av sitt handlande. 
  
 Med tanke på att de fakta och omständigheter som skall beröras i utredningen skall vara objektivt och sakligt styrkta, även beträf- fande värdeomdömen, är det märkligt att utredaren ger detta utrymme till, vad jag uppfattar vara, ett överpsykologiserande resonemang och spekulationer. I sistnämnda utredning som nämns ovan (nr 7 från 2000/01) förekommer även en lång intervju med f.d. maken avseende kvinnans bristande umgänge och intresse för sin dotter. Dessa påståenden får stå oemotsagda i alla dess delar. När handläggaren inhämtar material från klientens bekantskaps- 
 149 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 krets skall extra försiktighet iakttas och påståendena skall vara underbyggda av styrkta fakta. 
 I flera utredningar redogörs för utredarens misstankar att det har förekommit sexuella övergrepp i de kvinnliga klienternas barndom, vilket också används för att klargöra missbrukarens och i vissa fall även missbrukets bakgrund och som ytterligare en grund för tvångsingripande enligt LVM. 
 Man kan sammanfattningsvis konstatera att materialet, som har legat till grund för denna studie, vittnar om att det finns stora skill- nader mellan utredningar som berör manliga och kvinnliga klien- ters psykosociala tillstånd. Rykten, värdeomdömen eller subjektiva värderingar skall inte ingå i utredningen. Denna undersökning visar att icke styrka påståenden om psykisk problematik, dvs. tillstånd som ej har blivit diagnostiserade, diskuteras mer än tre gånger så ofta hos kvinnor jämfört med män och påtalas som en omständighet värd att beakta inför länsrättens prövning av ansökan om tvångs- vård. 
 6.4.3 Prostitution och kriminalitet 
 I drygt 25 procent av alla utredningar avseende kvinnliga missbru- kare framkommer att kvinnan har prostituerat sig eller haft ett pro- stitutionsliknande beteende, vilket utgör en omständighet som talar för ett tvångsingripande, i synnerhet med hänsyn till den soci- ala indikationen i 4 § LVM. 
 I utredningar som avser män nämns detta faktum överhuvud taget inte, trots att man i dag har kunskap om att det är relativt vanligt att unga manliga narkomaner prostituerar sig för att, i någon utsträckning, finansiera sitt missbruk. Detta ämne är tydli- gen fortfarande tabubelagt och prostitution tillskrivs tydligen inte någon relevans för utredningen av manliga missbrukare och deras vårdbehov. Det existerar inte ens som en omständighet att beakta, och av den anledningen tar man inte heller upp frågan i utred- ningen. Detta innebär i sin tur att man aldrig diskuterar och behandlar de konsekvenser som manlig prostitution kan medföra för den enskilde, medan det är en självklarhet att behandla prosti- tutionens konsekvenser vid kvinnoinstitutioner. 
 20 
  
 20  
  
 LVM-hemmet 
  Lunden har sedan flera år tillbaka samarbete med prostitutionsgruppen i Malmö som kommer regelbundet för frivilliga samtal med klienterna samt samarbete med andra myndigheter och organisationer specialiserade på denna typ av frågor. 
 150 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Däremot förekommer det beträffande manliga missbrukare ofta hänvisningar till kriminalitet som finansieringskälla vid missbruk, men även som omständighet värd att beakta avseende den enskildes sociala förhållanden, dvs. för den sociala indikationens uppfyllande. I synnerhet bland yngre manliga narkotikamissbrukare framskym- tar detta förhållande i nästan hälften av utredningarna som inhäm- tades från Hessleby behandlingshem. Vid Karlsviks  
 LVM-hem 
  som har en målgrupp av äldre alkoholiserade män påtalas kriminalitet och anstaltsvård i drygt 1/10 av utredningarna, framför allt avse- ende de yngre i klientgruppen. 
 För kvinnornas del omnämns kriminalitet inte i något fall avs- eende de klienter som har varit placerade på Fortunagården, dvs. äldre alkoholmissbrukande kvinnor, medan det för yngre kvinnliga narkomaner på Lunden påtalas i ungefär samma utsträckning som för klienterna vid Karlsvik, dvs. i 1/10 av utredningarna. Det skulle vara anmärkningsvärt om det inte i någon av befintliga 31 utred- ningar från Fortunagården skulle finnas en enda kvinna som ägnat sig åt kriminalitet för att finansiera sitt missbruk. 
 6.4.4 Förekomst av dubbla diagnoser 
 I synnerhet klienter som har varit placerade på Hessleby behand- lingshem har haft en diagnostiserad psykiatrisk störning eller sjuk- dom, dvs. har s.k. dubbla diagnoser i form av alkohol/drogbe- roende och en allvarlig psykiatrisk problembild. 
 Av samtliga studerade utredningar som berör klienter från Hessleby har nästan 3/4 en psykiatrisk diagnos (schizofreni, psy- kosdiagnos, personlighetsstörning eller depression med allvarlig suicidrisk). Motsvarande andel för Lunden kvinnor är 1/5. Det dia- gnospanorama som dominerar är psykossjukdomar, personlighets- störning, depression med suicidrisk och anorexidiagnos. Övriga klienter är inte diagnostiserade när de blir föremål för tvångsvård. 
 Av de utredningar som rör klienter med en uttalad psykiatrisk diagnos, utöver substansberoendet, är det ofta tydligt att det exis- terar en kamp mellan psykiatrin och socialtjänsten om vilken huvud- man som skall ha ansvaret för patienterna. Psykiatrin bedömer i dessa fall att psykoserna är drogutlösta och då missbruket är den primära orsaken till klientens problem, bör således klientens prob- lematik hanteras inom ramen för missbruksvården, inte psykiatrin. Av socialnämndsutredningarna framgår genomgående att det här är 
 151 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 frågan om klienter med ett mycket stort vårdbehov av såväl psykiatrisk som social karaktär och som tidigare varit föremål för både psykiatrisk tvångsvård och vård med stöd av LVM. 
 Dessvärre förefaller dessa klienter bollas mellan de två huvud- männen då ingen anser sig vara rätt myndighet för deras speciella problematik. Flera utredningar ger vid handen att socialnämnden ofta ansöker om vård enligt LVM efter det att deras klienter vårdats under flera, men kortare, vårdtillfällen inom psykiatrins akutvård. Och därefter inte bedömts vara i behov av vård med stöd av den psykiatriska tvångsvårdslagen LPT, 
 21  
 för en längre och mer sam- manhängande tidsrymd. Då dessa klienter även uppfyller rekvisiten i 4 § LVM, ofta med stöd av den så kallade hälsoindikationen i specialindikationerna, ansöker socialtjänsten om vård enligt LVM. Klienterna bedöms i utredningarna inte klara en vård under frivil- liga former samtidigt som de far så illa ute i samhället att de behö- ver omedelbar vård. Socialnämnden har till uppgift att söka finna de för sin klients vidkommande mest adekvata vårdinsatserna. 
 6.4.5 Äldre och yngre missbrukare 
 En avgörande skillnad mellan yngre och äldre missbrukare är att de senares fysiska skador ofta är omfattande och räcker väl för att uppfylla den så kallade hälsoindikationen. 
  
 Utredning 5 (1997/98), Karlsvik: Funnen fastfrusen i gatan. Flera frakturer och blödningar. Lunginflammation och epilepsi samt höga levervärden och gångsvårigheter Dricker  
  
 T-sprit 
  i en allt större mängdpå destruktivt sätt. 
  
 Utredning 3 (1995/96), Karlsvik: Abstinensepilepsi, delirium, amnestiskt syndrom, leverskador, skada på lillhjärnan samt blöd- ningar i mage.  
  
 Utredning 4 (1995/96), Karlsvik: Blåslagen med revbens- och nyckelbensfrakturer. Inflammerade bensår, ataktisk gång och för- höjda levervärden. Predelirium vid ankomst till psykakuten. Hit- tad sovande på parkbänk. 
  
 Utredning 9 (1995/96), Fortuna: Mångårigt blandmissbruk som lett till  
  
 Hepatit-B, 
  levercirros och  
 abstinens-EP. 
  Dessutom predelirium vid flera tillfällen. Dricker igenom sin antabus. 
  
 21  
 Lag (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT). 
 152 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Utredningarna vittnar vidare även om stor social misär för den äldre klientgruppen. Drygt hälften av klienterna var bostadslösa när utredningen pågick och ytterligare 20 procent hade en bostadsso- cial lägenhet 
 22  
 eller var hänvisade till logiboende (hotell eller här- bärge). Eftersom missbruket ofta fått pågå under en följd av år innan vård- och behandlingsinsatser har initierats, med eller utan klientens samtycke, har denna misär manifesterats. När LVM- utredningen påbörjas har klienten ofta varit utslagen från arbets- och bostadsmarknaden sedan många år tillbaka, och nätverket består nästan uteslutande av andra missbrukare i liknande situation. Hela livsföringen domineras kraftigt av missbruket. Det är inte ovanligt att det i utredningen framgår att klienten vare sig äter eller sköter sin hygien. 
 En annan omständighet som kan utläsas av utredningarna är att socialtjänsten gärna vill dirigera hur länge den klient man ansöker om vård för skall kvarstanna på  
 LVM-institutionen 
  och hur vården skall utformas. Det är föreståndaren vid  
 LVM-institutionen 
  som fattar beslut om utskrivning (25 § LVM) och har behandlingsansva- ret, medan socialtjänsten har det övergripande vårdansvaret. Behandlingsplanen skall dock utformas i samråd med den berörda socialnämnden. 
  
 Utredning 8 (2000/01), Karlsvik: XX påbörjar vård på Karls- vik. Planeringen för utsluss till gruppboende kombinerat med  
  
 LP-stiftelsen. 
  Efter en månad i vård bör varannan helg kunna vara en lämplig intensitet till att, då boende och nykterhet fun- gerar, kunna utökas till varje helg.  
 LVM-vården 
  bör kunna avslutas och övergå i frivillig vård om planeringen fungerar under minst två månaders tid. Efter en månads  
 SoL-placering 
  bör vården kunna upphöra och gruppboendet då bli ett perma- nent boende. 
 Det empiriska materialet pekar åt att det ofta är denna äldre och mer fysiskt nergångna klientgrupp som socialnämnden, efter inle- dande omedelbart omhändertagande, inte ansöker om vidare vård för. Omhändertagandet verkar istället användas som ett kortare andrum i avvaktan på andra insatser från socialtjänstens sida. Soci- altjänsten baserar sitt ställningstagande på den enskildes samtycke om frivillig vård och behandling, och det är oklart om man gör en 
  
 22  
 Innebär normalt sett att klienten hyr en lägenhet i andra hand med socialtjänsten som hyresvärd. Hyrestiden löper under begränsad tid och andrahandskontraktet är ofta förenat med villkor som klienten måste uppfylla för att få lov att bo kvar. 
 153 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 bedömning av samtyckets trovärdighet. Materialet bygger dock på alltför få utredningar med denna bakgrund för att det skall vara möjligt att dra några mer generella slutsatser. 
 Mot bakgrund av att de äldre missbrukarna många gånger har en långvarig kontakt med socialtjänsten har flera åtgärder tidigare vidtagits i vård- och behandlingshänseende. Resultatet av dessa åtgärder redovisas inte på ett tillfredsställande sätt i socialnämn- dens utredningar. Av förarbetena till lagstiftningen om LVM fram- går att det av utredningen skall framgå tidigare vidtagna åtgärder och resultatet av dessa: 
  
 Utredning 3 (1993/94), Fortuna: Flera tidigare frivilliga behand- lingshemsvistelser som hon återfallit i missbruk från. 
  
 Utredning 5 (1993/94), Fortuna: Misslyckade försök att behand- la missbruket och misslyckad antabusbehandling i öppenvård. 
  
 Utredning 3 (1997/98), Fortuna: Försökt med frivilliga insat- ser. 
  
 Utredning 4 (1993/94), Karlsvik: Flera tidigare frivilliga insat- ser. Vacklande inställning till frivillighet. 
  
 Utredning 1 (1995/96), Karlsvik: Åtskilliga frivilliga insatser. Allt har misslyckats. Socialtjänsten har vid flera gånger försökt att motivera till vård. All tidigare vård har lett till återfall i missbruk. 
  
 Utredningarna anger ofta inte vilka slags tidigare vård- och behandlingsåtgärder som varit aktuella. Av det totala antalet utred- ningar (137 stycken) framgår det i 83 procent av fallen inte vilken typ av tidigare åtgärder som företagits, utöver antabusbehandling och tvångsvård med stöd av LPT och LVM. Dessutom förmedlas endast information att klienten därefter har återfallit, inte hur lång period av nykterhet och drogfrihet klienten haft. 
 Tidigare insatser har inte medfört total drogfrihet eftersom soci- alnämnden i annat fall återigen inte varit skyldig att ansöka om vård jämlikt LVM. Trots detta kan det vara av stort intresse att ta del av vilken typ av behandling som lyckats bättre och där drogfrihet kan- ske uppnåtts under kortare och längre perioder. I synnerhet då behandlande  
 LVM-institution 
  kan behöva dessa uppgifter initialt, men även för klientens egen del. 
 De yngre missbrukarna blir oftare föremål för vård innan den fysiska hälsan allvarligt riskeras. De sociala utredningarna ger även för handen att handläggaren är betydligt mer engagerad i vården för 
 154 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 dessa yngre klienter än de äldre. Socialnämnden beställer ofta full- ständiga psykologutredningar av  
 LVM-institutionen 
  i vårdplanen och deltar mer aktivt i vården av dessa klienter. 
 6.4.6 Alkoholister och narkomaner 
 Jag finner inga större diskursiva skillnader i de sociala utredningar klienten har alkohol som huvuddrog eller om denne är primärt nar- kotikamissbrukare. Den enda skillnad som man eventuellt kan skönja är att det vid narkotikamissbruk ofta inte finns samma antal objektivt styrkta medicinska orsaker för vård enligt LVM, som vad fallet är vid alkoholmissbruk. Färska injektionsmärken är ofta det enda som man refererar till för att styrka att rekvisitet är uppfyllt i hälsoindikationen. Narkomaner omhändertas också med ett större mått av skyndsamhet än alkoholister. 
 Sistnämnda skillnad kan dock troligen i första hand förklaras med att flera av de narkotikamissbrukare som är aktuella i utred- ningarna har påträffats medvetslösa eller nästan medvetslösa på grund av alltför stort eller orent intag av narkotika, vilket krävt akutmedicinska insatser som följts av ett omedelbart omhänderta- gande enligt 13 § LVM. Utredningsmaterialet visar, att det är betyd- ligt vanligare att denna typ av akuta åtgärder ges narkotikamiss- brukare än alkoholmissbrukare. 
 En annan förklaring kan dock vara att narkomaner ofta är yngre än alkoholister. Detta kan göra att socialtjänsten reagerar snabbare på ett narkotikamissbruk än ett alkoholmissbruk och om klienterna hade varit lika gamla hade möjligtvis inte denna skillnad förelegat. 
 7. Analys av utredningsmaterialet 
 Det är svårt att dra några generella slutsatser av utredningsmateria- lets kvalitet utifrån den tidsaspekt materialet har, dvs. mellan åren 1993 och 2001, eftersom analysen av materialet visar att kvaliteten ofta, och i hög grad, beror på den enskilde handläggarens engage- mang och klientrelation. Sistnämnda faktorer förefaller även ha större betydelse än frågan om kommunstorlek, ärendemängd eller handläggares rutin och vana vid dessa ärenden. Detta synliggörs i övrigt journalmaterial som återfinns i klientakten, där till exempel antalet besök av socialtjänsten finns noterade, tjänstemannasamtal 
 155 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 som förevarit och innebörden av dessa, aktivitetsgraden hos social- sekreteraren vid så kallade §  
 27-placering 
  av klienten m.m. 
 Man kan dock se att utredningarna ofta inte uppfyllde de krav som lagstiftaren uppställt precis efter kommunaliseringen av utred- ningsansvaret den 1 juli 1994. Under åren 1994/95 hade social- nämnderna dessutom svårt att följa stipulerade tidsgränser när de olika ansökanshandlingarna skulle vara länsrätten till handa. Några år senare, vid nedslaget 1997/98, var dock utredningarna återigen på samma nivå som tidigare år. Detta bekräftades av de utredningar som analyserades från åren 2000/01. 
 Vad som däremot är av vikt att notera är att jag vid materialin- samlingen fann ett fåtal utredningar i vilka socialnämnden uttryck- ligen motsatt sig  
 LVM-ansökan, 
  men där länsstyrelsen trots detta genomförde utredningen, ansökte om och fick till stånd vård enligt LVM. Dessa klienter skulle sannolikt inte få vård i dag när social- nämnden ensam är ansvarig för de sociala utredningarnas genomfö- rande. Då lagstiftningens rekvisit i detta avseende inte ändrats eller fått annan betydelse under  
 1990-talet, 
  skall ansökan om vård enligt LVM lämnas in till rätten under samma förutsättningar som tidi- gare. Man kan då hävda att förutsebarheten och därmed rättssäker- heten har minskat för de enskilda klienterna. 
 Vad som ytterligare framkom är att utredande socialsekreterare många gånger bara upprepar de rättsliga rekvisiten till stöd för sin utredning och således blir rekvisiten inte styrkta. Troligtvis anser utredaren att rätten har svårare att hantera andra sociala subsystems interna språk och logik eller diskurs, än den egna, juridiskt präg- lade. Skall socialnämnden kunna få länsrätten att beakta vad som sägs måste man tala rättens språk (Smith 1988). I detta ligger naturligtvis även en stor osäkerhet avseende hur utredaren skall argumentera och påvisa att lagens rekvisit är uppfyllda då den rätts- liga diskursen skiljer sig från det sociala arbetets diskurs (Teubner 1992). Då blir det tryggare att hålla sig till vad lagen direkt före- skriver, i synnerhet eftersom irrelevant material inte får förekomma i utredningen. Är man osäker på vad som är relevant och irrelevant material väljs nog det alternativ som man vet skall ingå för att und- vika kritik. 
 Då utredningarna snarare förefaller vara inriktade på att övertyga länsrätten om att nämndens ansökan om tvångsvård är korrekt och riktig än att uppfylla de rättsliga krav som uppställts för dem, bris- ter de i rättssäkerhet då ett visst mått av godtycke riskerar att infinna sig. Med denna målsättning får inte omständigheter som 
 156 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 talar mot ett omhändertagande plats. 
 23  
 Med tanke på att det ofta är handläggande socialsekreterare som såväl har initierat som svarat för utredningen och dessförinnan kanske också har upptäckt eller definierat vårdbehovet kan det naturligtvis vara svårt att redogöra för de omständigheter som kan verka mot ett omhändertagande (Friis 2003). I någon mån skulle det kunna anses vara att tala mot sig själv om man fann omständigheter som på detta sätt inte passar in i diskursen. 
 Vid den första genomläsningen fann jag att utredningarna för- medlar bilden av extremt utsatta människor som farit illa under många år och det förefaller som om socialnämnderna inte söker om tvångsvård, trots att rekvisiten är uppfyllda sedan länge. Detta innebär att det i så fall finns betydligt fler missbrukare som borde ha aktualiserats enligt LVM om man följt lagstiftningens intentio- ner. Denna uppfattning styrks även av bakgrundsmaterialets inter- vjuer. En alternativ praxis eller diskurs kan i så fall sägas ha utveck- lats inom socialtjänsten vilken påverkar myndigheternas rättstil- lämpning (Åström 1988). Resultatet kan dessutom tjäna som för- klaring till att allt fler missbrukare blir omedelbart omhändertagna i stället för att genomgå rättslig prövning enligt 4 § LVM. Social- nämnderna avvaktar alltför länge med att ansöka om vård vilket leder till att när åtgärder väl företas blir dessa akuta och direkt livs- uppehållande. Alternativa diskurser skapar svårigheter att upprätt- hålla rättssäkerhet eftersom likhetsprincipen inte uppfylls. Avgö- rande för ett beslut om omedelbart omhändertagande kan vara i vilken kommun som klienten vistas i och kanske i vissa fall även hur kommunens resurser för missbruksvård utnyttjas. 
 I den sociala utredningen skall planerade framtida åtgärder fram- gå i en vårdplan enligt 10 § LVM. Trots detta uttalade krav saknas vårdplan i 10 procent av utredningarna. Lägger man dessutom till det faktum att ungefär hälften av vårdplanerna är bristfälliga och inte anger konkreta alternativ för klientens behandlingsbehov så uppnås inte ens de i lagtext uttalade kraven på utredningen. Detta är anmärkningsvärt, eftersom utredande handläggare borde reflek- tera över syftet med ett tvångsomhändertagande av klienten under utredningsprocessen.  
 LVM-vården 
  får inte bli ett mål i sig utan skall vara ett medel för att motivera till och uppnå frivillig vård samt, förhoppningsvis, ett liv fritt från missbruk för den omhän- dertagne klienten. I samband med detta kan även sägas att i 83 procent 
  
 23  
 Se avsnitt 6. 
 157 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 av utredningarna har socialnämnden inte redogjort för tidigare vårdinsatser, ett krav vilket även det går att utläsa direkt ur lag- texten. 
 Bakgrundsmaterialets intervjuer vittnar dessutom om en vilja hos socialnämnderna att inte styra motivationsarbetet avseende frivillig vård utifrån klientens bästa, utan till hemkommunens egen öppen- vård eller behandlingshem där kommunen erhåller en rabatterad vårdavgift. I samtliga dessa fall strävar socialnämnden inte i första hand efter att uppnå syftet med tvångsvården, utan andra hänsyns- taganden spelar en större roll. Den materiella rättssäkerheten upp- rätthålls i sådana fall inte och individer kränks oproportionerligt mycket. 
 När det gäller omedelbara omhändertaganden konstaterades tidigare att beslutsunderlagen var bristfälligt utformade. Det blir i utredningar om omedelbart omhändertagande än mer tydligt att socialnämnden upprepar de rättsliga rekvisiten i syfte att styrka desamma. Man kan fråga sig om det har utvecklats en praxis enligt vilken det är möjligt för socialnämnden att fatta beslut om omedel- bara omhändertaganden utifrån ett begränsat och bristfälligt fakta- underlag och få detta beslut fastställt av länsrätten då man i ett senare skede kommer att utreda vårdbehov och andra omständig- heter mer fullständigt i en ansökan om tvångsvård enligt 4 § LVM. 
 24  
 I sådana fall föreligger en möjlighet att bli olaga fri- hetsberövad under viss tid, vilket naturligtvis inte gagnar rättssä- kerheten. 
 Den största diskursiva skillnaden i socialnämndens utrednings- material är mellan män och kvinnor. Kvinnor, i synnerhet unga kvinnor, blir omedelbart omhändertagna i mycket högre utsträck- ning än unga män. Utredningarna präglas av ett moraliserande när det gäller den manliga partnerns menliga inverkan på kvinnans liv, hur kvinnorna lever och bor, finansierar sitt missbruk samt hur de sköter sina barn. Diskursen ger, enligt min bedömning, inte samma sociala utrymme för unga kvinnor som för unga män att exempelvis fritt välja partner eller på andra sätt välja en livsstil som ligger utanför den av samhället definierade gränsen för normalitet. 
 Förutom dessa skillnader påtalas inte styrkt psykisk problematik mer än tre gånger så ofta hos kvinnor jämfört med män i de sociala 
  
 24  
 Det finns möjlighet att begära muntlig förhandling även vid beslut om omedelbart omhän- dertagande (16 § LVM). Denna rättighet utnyttjas dock mycket sällan av de berörda. I vissa fall kan de inkomma med en skriftlig inlaga till LR, men oftast låter klienterna deras offent- liga biträde helt föra deras talan. 
 158 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 utredningarna. I samtliga av dessa fall kan man diskutera den köns- neutralitet som lagstiftningen skall ha och kritisera utredningarnas bristande objektivitet och saklighet. 
 Klienter med dubbla diagnoser, dvs. psykiskt störda eller sjuka missbrukare, återfinns också inom  
 LVM-vården. 
  Dessa har ofta ett primärt behov av kvalificerad behandling i psykiatrisk slutenvård. Under den senare hälften av  
 1990-talet 
  har antalet psykiskt störda missbrukare blivit allt fler på  
 LVM-institutionerna 
  och dess perso- nal upplever att de inte har nödvändig utbildning eller resurser att ta hand om denna klientgrupp (Socialstyrelsen 1996). 
 Till följd av att LVM är subsidiär i förhållande till LPT bör psy- kiatrisk tvångsvård tillgripas framför LVM om förutsättningarna är uppfyllda. I Socialstyrelsens rapport Psykiskt störda missbrukare (1996) anförs att missbrukare i behov av sluten psykiatrisk vård i många fall hänvisas till  
 LVM-institutioner 
  i stället för till den psy- kiatriska vården. Möjligtvis är det så att ett tvångsvis omhänderta- gande av dessa klienter borde föranleda en större samverkan mellan psykiatrin och socialtjänsten och  
 LVM-hemmen 
  i syfte att bättre tillgodose klienternas vårdbehov. I annat fall förfelar tvångsom- händertagandet mycket av sitt syfte och lär inte kunna bedömas proportionerligt i förhållande till ingreppet eller inskränkningen. 
 Utredningar om äldre missbrukare ger uttryck för en stor social misär. Här framstår, enligt mitt förmenande, ofta en ansökan vara en nödvändig åtgärd för att kunna återupprätta någon form av vär- dighet i livet. I dessa utredningar är det tydligt att omhänderta- gandet sker anmärkningsvärt sent. Rekvisiten förefaller ha varit uppfyllda sedan lång tid tillbaka innan klienterna blir föremål för ett tvångsvis omhändertagande. Äldre missbrukare är troligtvis också en klientgrupp där omedelbart omhändertagande avbryts i förtid eftersom socialnämnden väljer att inte fullfölja med en ansö- kan om beredande av vård. innan en fullständig ansökan ges in till rätten. Det har emellertid inte varit möjligt att utifrån det begrän- sade undersökningsunderlaget verifiera denna misstanke. 
 I flera avseenden kan man med fog hävda att såväl formell som materiell rättssäkerhet inte upprätthålls i de sociala utredningar som ligger till grund för beslut om tvångsvis omhändertagande enligt LVM under sex månaders tid. Diskursen är ofta godtycklig, i vissa fall diskriminerande och i några fall kränkande mot enskilda. Den ger dessutom sken av att missbrukare antingen blir omhän- dertagna eller inte, på bristfälliga eller otillräckliga grunder vilket istället kan sägas skapa rättsosäkerhet. 
 159 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 8. Sammanfattning och slutdiskussion 
 Undersökningen visar att det finns flera – och i vissa fall stora – skillnader i utredningsdiskursen mellan de klientgrupper som har jämförts. Den största skillnaden är mellan unga kvinnor och unga män. Detta gäller i synnerhet hur man i utredningarna belyser frå- gan om barn, icke diagnostiserad psykisk problematik och prosti- tution, samt vilka områden där det finns signifikanta skillnader i diskursen mellan å ena sidan missbrukande kvinnor och å andra sidan missbrukande män. 
 Det finns också påtagliga skillnader mellan unga och äldre kli- enter, om den enskilde blivit omedelbart omhändertagen eller inte, samt om klienten har s.k. dubbel diagnos eller ej. Slutligen finns skillnader i utredningsdiskursen beroende på om det var länsstyrel- sen eller socialnämnden som var ansvarig för utredningen och ansökan till länsrätten. 
 Den enda kategorisering som inte innebär några större diskursiva skillnader är mellan klientgrupperna som har alkohol respektive narkotika som huvuddrog; dock under förutsättning att alkohol- missbruket inte har pågått under en längre tidsperiod, eftersom det i annat fall kan noteras flera fysiska hälsorisker som i sådant fall påverkar utredningsdiskursen. 
 I socialnämndernas utredningar uppmärksammas mycket sällan omständigheter som talar mot ett omhändertagande. Det är tänk- bart att utredarna anser att det är klientens offentliga ombud som i sådant fall bör framföra omständigheter som kan tala mot ett omhändertagande och inte den ansökande myndigheten. 
 Detta resonemang kan relateras till tidigare diskussion avseende en extern myndighets, i dessa fall länsstyrelsens, förmåga att för- hålla sig mer saklig och neutral, och med möjlighet att även beakta omständigheter som talar mot att tvångsvård skall komma till stånd. I rättssäkerhetssammanhang är en uppdelning av makten att föredra, eftersom det innebär att fler aktörer har tillsyn över makt- utövningen. Tidigare kunde en  
 LVM-anmälan 
  även göras till länsstyrelsen om enskilda ansåg att någon var i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk. I utredningsmaterialet har, vid ett par tillfällen, föräldrar eller andra anhöriga vänt sig till länsstyrelsen när de inte ansåg att de hade fått gehör för sin anmälan hos social- nämnden. Detta är ett exempel på ett förstärkt rättssäkerhetsskydd för enskilda. 
 160 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Med hänsyn till att sociala utredningar ligger till grund för fri- hetsberövanden under relativt långa tidsperioder bör det eftersträ- vas att enhetliggöra dem i en större utsträckning än vad som före- kommer i dag, gärna under ett centralt överinseende. 
 Det förekommer i detta empiriska material inte några synbara skillnader som kan relateras till kommungruppstillhörighet, till exem- pel om det rör sig om  
 industri-, 
  storstads- eller landsortkommun. De olika kommunernas utredningsdiskurser skiljer sig visserligen åt, men de varierar lika mycket inom kommunerna och på hand- läggarnivå. Det bör dock tilläggas att materialet vid första genomgången 2001 inte analyserades i just detta avseende, utan så skedde först efter det att insamlingen av data hade avslutats under 2002. 
 Formellt sett har LVM en värdeneutral utformning, men genom analysen av föreliggande utredningsmaterial har denna studie visat att även andra faktorer än enbart rättsliga värden har påverkat den tolkning som socialnämnden eller handläggande socialsekreterare har gjort. Denna tolkning har i sin tur vidareförmedlats till läns- rätten i den s.k.  
 LVM-utredningen 
  som biläggs ansökan om bere- dande av vård. I några fall kan även utomrättsliga värden ha påver- kat det rättsliga utfallets karaktär, eftersom vissa domar i länsrätten förefaller ta den sociala utredningens, i vissa fall  
 icke-styrkta 
  påstå- enden, ad notam. Det rättsliga utfallets materiella innehåll och resultat skiljer sig avsevärt från dess formella intentioner vilket skapar stora brister i rättssäkerheten för den enskilde. 
 Det bör också nämnas att det finns oklarheter eller vagheter i den rättsliga regleringen, vilket föranleder skillnader i bedömning. Detta gäller inte minst eftersom det i LVM saknas en legaldefini- tion av begreppet missbruk, vilket får till följd att den enskildes missbrukssituation skall tolkas individuellt utifrån en helhetssyn på den enskilde och dennes livssituation. 
 Den formella rättssäkerheten kräver att grunderna på vilka en person kan bli omhändertagen skall vara förutsägbara. Rättssäker- heten ställer också krav på likformighet vid tillämpning av lagen. dvs. att man kan förvänta sig likartad bedömning oavsett vem som är föremål för utredning och vem som utför denna. 
 Detta formella krav är emellertid inte tillräckliga, utan även den materiella rättssäkerheten måste tillgodoses i ett välfärdssamhälle. Den materiella rättssäkerheten kräver att innehållet i de rättsliga normerna, men även konsekvensen av de rättsliga utfallen, skall vara etiskt försvarbara eller rättvisa. 
 161 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 De formella kraven på likformighet och enhetlighet i den rätts- liga tillämpningen innebär vissa svårigheter när en sammanvägning görs med individens behov, då de senare är unika och inte kan schabloniseras. När utredningsdiskursen utgår från exempelvis scha- bloniserande bilder av manligt och kvinnligt, gammal och ung i stäl- let för den enskildes unika levnadsomständigheter, riskerar utfallet att bli kränkande för individen. 
 Den fysiska integriteten inskränks genom ett frihetsberövande  
 LVM-beslut 
  och ytterligare genom de särskilda tvångsmedel som personal på  
 LVM-institutioner 
  har rätt att utöva i vissa givna situa- tioner  
 (31-36 
  §§ LVM). Även den ideella integriteten kan sägas bli kränkt, eftersom syftet med tvångsvården är att mot den enskildes vilja omdana dennes personlighet genom att omformulera tankar och synsätt så att denne kan motiveras till frivillig vård (Goffman 1961). Det rättsliga beslutets effekter bör – utifrån ett materiellt perspektiv – leda till ett likvärdigt resultat som i andra fall. I annat fall kränker vi enskilda människors integritet oproportionerligt, genom tvingande maktåtgärder som inte kan anses vara förenliga med lagstiftningens syfte. Blir detta fallet upprätthålls inte de rätts- säkerhetskrav, såväl formella som materiella, som alla har rätt att ställa i ett demokratiskt samhälle. 
 162 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Referenser 
 Baily, Graves (1987). Methods of Social Research. New York: The Free Press. 
 Elliott, Weaver (1997). Tvång på rätt sätt. Stockholm: Stevens Förlag AB. 
 Bramstång, Smith (1985). Sociallagstiftningen. En kommentar. Lund: Bowers  Söners Förlag. 
 Burr, Cobb (1995). An Introduction to Social Constructionism. London: Sage. 
 Alvarez, Martinez (1990). Gender Trouble. New York: Routledge. Kim, Hahn (1998). Social steerage and communicative action: essays 
 in sociology of law. Series of Sociology of Law no. 4. Lund: Sociolo- giska institutionen, Lunds universitet. 
 Cotterrell, Davis (1995). Law´s Community. Oxford: Clarendomn Press. 
 Ehrlich, Baker (1936). Fundamental Principles of the Sociology of Law. Cambridge: Brown Press. 
 Elmér, Johnson (1983). Svensk Socialpolitik. Malmö: Liber Förlag. Eskeland, Ståle (1989). Fangerett. En studie av rettssikkerhet ved full- 
 byrdelse av fengselstraff. Oslo: Tano. 
 Fairclough, Davis (1995). Critical Discourse Analysis. London: Gray. 
 Fairclough, Davis  Wodak, Anderson (1997). Discourse and social change. I: T. Smith (ed.). Discourse as Social Interaction. Dis- course studies. A Multidisciplinary Introduction II. London: Sage. 
 Foucault, Myers (1994). The Order of Things. An Archaelogy of the Human Sciences. New York: Vintage Books Inc. 
 Friis, Richardson (2003). Sociala utredningar om barn: en rättssociologisk studie av lagstiftningens krav, utredningarnas argumentationer och konse- kvenser för den enskilde. Akademisk avhandling. Lund studies in sociology of law. Lund: Sociologiska institutionen, Lunds univer- sitet. 
 Frändberg, Johnson (1986). Rättsstatens organisation. I: Needham, Strong (ed.). Changing positions. Essays Dedicated to Lopez. Upp- sala: Rättsfonden. 
 Galligan, Walker (1995). Discretionary Powers. Oxford: Ford. 
 Gardner, Castro (1961). Asylums. New York: Doubleday. Burke,Welch (1993). Narkotikan avmystifierad. Ett socialt perspektiv. 
 Stockholm: Carlsson bokförlag. 
 163 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 Aguilar, Swanson (2001). Missbrukare i rättsstaten. Stockholm: Mcclain. 
 Aguilar, Rodriguez (2002). Rättens polyvalens. En rättsvetenskaplig studie av sociala rättigheter och rättssäkerhet. Lund: Sociologiska institutionen, Lunds universitet. 
 Guerra, Anderson (1974). Communication and Evolution of Society. Boston: Beacon Press. 
 Guerra, Anderson (1975). Legitimation Crisis. Boston: Beacon Press. Guerra, Anderson (1984). The Theory of Communicative Action. Vol 1. Reason and the Rationalization of Society. Boston: Beacon 
 Press. 
 Guerra, Anderson (1985). Law as medium. Law as institution. I: Horton, Wells (ed.). Dilemmas of Law in the Welfare State, s.  
 203–220. 
  Berlin: de Brown. 
 Guerra, Anderson (1987). The Theory of Communicative Action. Vol 2. Lifeworld and System – A critique of Functional Reason. Arnold ton: Beacon Press. 
 Guerra, Anderson (1990). Moral Consciousness and Communicative Action. Cambridge: Polity Press. 
 Handler, Anderson (1990). Law and the Search for Community. Univer- sity of Pennsylvania Press. 
 Hammersly, Jenkins, Strong (1995). Ethnography: Principle in Practice. London: Routledge. 
 Hetzler, Sanders (1978). I behov av vård. Stockholm: Almquist  Novak. 
 Jones, Lewis (1985). Omhändertagande av barn. Akademisk avhandling. Stockholm: Aktuell juridik förlag. 
 Cox, Mata (1993). En psykiskt störd vårdapparat? Vården och narkotikamissbrukare med allvarliga psykiska störningar. Stockholm: Nordnark 1993:3. 
 Hydén, Rodriguez (1984). Ram eller Lag? Om ramlagstiftning och sam- hällsorganisation. Ds C 1984:12. 
 Hydén, Rodriguez (2002). Normvetenskap. Lund: Studentlitteratur. Gomez, Fletcher, Andrade (1995). How the Law Thinks About 
 Children. Hunts: Ashgate Publishing Limited. 
 Kåhl, Clark (1995). Den lindansande Socialarbetarkåren. Akademisk avhandling. Scandinavian Studies in Sociology of Law, No. 4. Lund: Bokbox. 
 Lipsky, Barnett (1980).  
 Middleton 
  Moore. New York: Jensen Foundation. 
 164 
  
 SOU 2004:3 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 Smith, King (1979). Trust and Power. New York: Colombia University Press. 
 Smith, King (1982). The Differentiation of Society. New York: Colombia University Press. 
 Montesquieu,  
 Lin 
  de Secondat (1990). Om lagarnas anda. Stockholm: Ratio. 
 Peczenik, Aleksander (1995). Vad är Rätt? Om demokrati, rättssäker- het, etik och juridisk argumentation. Stockholm: Miller. 
 Price, Merritt (1916). The limits of Effective Legal Action. Interna- tional Journal of Ethics  
 27:150–67. 
  
 Prop. 1981/82:8. Om lag om vård av missbrukare i vissa fall m.m. Prop. 1987/88:147. Om tvångsvård av vuxna missbrukare. 
 Prop. 1993/94:218. Psykiskt stördas villkor. 
 Renner, Mitchell (1949). The Private Institutions and its Social Functions. London: Routledge  Kegan Strong. 
 Allen, Elliott (1993). Reconstruction of Life stories. I: Henry, Martin, Ruthellen (eds.). The Narrative study of lives. Making meaning of narratives. Oxford: Guerrero. 
 Schlytter, Harper (1999). Kön och juridik i socialt arbete. Lund: Stu- dentlitteratur. 
 Socialstyrelsen (1989). De glömda narkotikamissbrukarna. Vård och behandling av narkotikamissbrukare med psykisk sjukdom eller djup- gående personlighetsstörning.  
 SoS-rapport 
  1989: 33. 
 Socialstyrelsen (1996). Psykiskt störda missbrukare.  
 SoS-rapport 
  1996:14. 
 Socialstyrelsen (1997). Tillämpning av lagen (1988:820) om vård av missbrukare i vissa fall. SOSFS 1997:6. 
 SOU 1987:22. Missbrukarna, Socialtjänsten, Tvånget. Slutbetänkande av Socialberedningen. 
 SOU 1990:44. Demokrati och makt i Sverige. 
 Hines, Trevino (1963). How are Change in Social Behaviour Develo- ped by Means of Legislation? Oslo: Universitetsförlaget. 
 Löfgren, Green, 
  Nicholson (1992). Alkohol. Rus Missbruk Behandling. Tredje rev. uppl. Avesta: Prisma. 
 Horton, Wells (1983). Substantive and Reflexive Elements in Modern Law. Law and Society Review  
 17:239–74. 
  
 Horton, Wells (1986). After Legal Instrumentalism? Strategic Models of  
 Post-regulatory 
  Law. I: Horton, Wells (ed.). 
 Dilemmas in the Welfare state, s.  
 299–326. 
  Berlin: de Brown. Horton, Wells (1988). Autopoietic Law: A New Approach to Law 
 and Society. Brown. 
 165 
  
 Analys av socialnämndernas utredningar inför ansökan om tvångsvård enligt LVM 
  
 SOU 2004:3 
  
 Horton, Wells (1989). How the Law thinks. Towards a Construc- tivist Epistemology of Law. Law and Society Review Vol. 23, No 5, s.  
 727–757. 
  
 Horton, Wells (1993). Law as an autopoietic System. Oxford: Guerrero. 
  
 Vahle-Westerhäll, 
  Cooley (red.) (2002). Rättssäkerhetsfrågor inom socialrätten. Stockholm: Norstedts Juridik AB. 
 Lozano, Kirby (1968). Economy and Society. New York: Bedminister Press. 
 Munoz, Lopez, Walker (2000). Diskursanalys som teori och metod. Lund: Studentlitteratur. 
 Åström, Salazar (1988). Socialtjänstlagstiftningen i politik och förvalt- ning. En studie av parallella normbildningsprocesser. Akademisk avhandling. Lund studies in law and society No. 1. Lund: Lund University Press. 
 166