Den professionella orkestermusiken i Sverige 
 Betänkande av Orkesterutredningen 
 Stockholm 2006 
 SOU 2006:34 
 SOU och Ds kan köpas från Moses kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Moses Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Tryckt av Edita Sverige AB 
 Stockholm 2006 
 ISBN  
 91-38-22551-4 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet och chefen för Utbildnings- och kulturdepartementet 
 Regeringen beslutade den 2 september 2004 att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av de professionella orkestrarnas situation i landet. Enligt direktiven (se bil. 1) skulle utredaren redovisa sitt arbete senast den 30 januari 2006. Som sär- skild utredare förordnades från den 2 september 2004 teaterchefen vid Dalateatern Astrid Assefa. Som experter i utredningsarbetet förordnades från den 20 december 2004: kanslirådet vid Närings- departementet Peterson; avdelningschefen vid Statens Kultur- råd Wyatt; kanslirådet vid Kulturdepartementet Bauer; kulturchefen i Jönköpings kommun Hill och direktören vid Svenska Rikskonserter Björn Johns. Den 15 au- gusti 2005 entledigades kanslirådet Bauer från funktionen som expert i utredningen. Den 15 augusti 2005 förordnades de- partementssekreteraren vid Utbildnings- och kulturdepartementet Greene som expert i utredningen. Som utredningens sekre- terare anställdes från den 18 oktober 2004 tonsättaren Humphrey. Den 22 september 2005 beviljades utredaren förlängd tid till den 31 mars 2006. 
 Alicia Ormazábal, Regeringskansliets kommittéservice, har assiste- rat utredningen. 
 Utredningen (Ku 2004:06) överlämnar härmed sitt betänkande Den professionella orkestermusiken i Sverige (SOU 2006:34). Utredningen har därmed avslutat sitt arbete. 
 Stockholm i mars 2006 
 Astrid Assefa 
 Humphrey 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning .................................................................. 
  
 9 
  
 1 
  
 Direktiven för utredningen........................................... 
  
 13 
  
 2 
  
 Inledning – utredningsarbetet...................................... 
  
 15 
  
 3 
  
 Utredningens utgångspunkter ...................................... 
  
 17 
  
 3.1 
  
 Orkestrarna i Sverige – utredningens avgränsningar ............. 
  
 19 
  
 3.2 
  
 Kulturpolitiken och orkestermusiken .................................... 
  
 21 
  
 3.3 
  
 Liten historik och inledande reflektioner............................... 
  
 24 
  
 3.4 
  
 De många bidragsvägarna ........................................................ 
  
 28 
  
 3.5 
  
 Den regionala musikverksamheten – länsmusiken ................ 
  
 31 
  
 3.6 
  
 De fria musikgrupperna........................................................... 
  
 34 
  
 3.7 
  
 Publiken.................................................................................... 
  
 35 
  
 4 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål .................... 
  
 37 
  
 4.1 
  
 Förhållandet mellan orkesterns storlek och repertoaren ...... 
  
 41 
  
 4.2 
  
 Symfoniorkestrarna ................................................................. 
  
 42 
  
 4.2.1 
  
 Vikande publiksiffror ................................................... 
  
 43 
  
 4.2.2 
  
 Om symfoniorkestrarnas strategier ............................ 
  
 44 
  
 4.2.3 
  
 Allmänhetens  
 CD-växlare? .......................................... 
  
 46 
  
 4.2.4 
  
 Dyra strategier .............................................................. 
  
 48 
  
 4.3 
  
 Operaorkestrar......................................................................... 
  
 49 
  
 4.3.1 De tre stora operahusen ............................................... 
  
 50 
  
 5 
 Innehåll SOU 2006:34 
  
 4.3.2 Operaorkestrarna i Värmland och Norrland............... 
  
 51 
  
 4.3.3 
  
 Folkoperan .................................................................... 
  
 51 
  
 4.4 
  
 Kammar- och blåsorkestrar samt storband............................. 
  
 52 
  
 4.4.1 Orkester- och kammarmusik i samma uppdrag.......... 
  
 55 
  
 5 
  
 Om orkestrarnas ekonomi ............................................ 
  
 59 
  
 5.1 
  
 De ekonomiska förutsättningarna........................................... 
  
 60 
  
 5.1.1 De olika kostnadsslagens utveckling ........................... 
  
 64 
  
 5.2 
  
 Bidragens utveckling efter orkestertyp................................... 
  
 69 
  
 5.3 
  
 Lönekostnader.......................................................................... 
  
 70 
  
 6 
  
 Om orkestrarnas verksamhet ........................................ 
  
 73 
  
 6.1 
  
 Repertoaren .............................................................................. 
  
 73 
  
 6.1.1 
  
 Beställningsverksamheten ............................................ 
  
 77 
  
 6.1.2 Stickprovsartad relation till samtiden .......................... 
  
 77 
  
 6.1.3 
  
 Program- och repertoarråden....................................... 
  
 78 
  
 6.2 
  
 Musik och jämställdhet ............................................................ 
  
 81 
  
 6.2.1 Behov av jämställdhetsarbete i orkestrarna ................. 
  
 84 
  
 6.3 
  
 Musikerna och arbetssituationen ............................................ 
  
 85 
  
 6.3.1 
  
 Lönen och arbetstidsuttaget......................................... 
  
 87 
  
 6.4 
  
 Återväxten ................................................................................ 
  
 91 
  
 6.4.1 Musikskolan – och andra aktörer................................. 
  
 92 
  
 6.4.2 De professionella orkestrarnas egna insatser för 
  
 återväxten ...................................................................... 
  
 95 
  
 6.5 
  
 Spridning................................................................................... 
  
 97 
  
 6.5.1 
  
 Rikskonserter och orkesterturnéer............................ 
  
 103 
  
 6.5.2 Radio/TV:s betydelse för orkestermusiken .............. 
  
 105 
  
 6.5.3 
  
 Publiken....................................................................... 
  
 106 
  
 7 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser ........................ 
  
 111 
  
 7.1 
  
 Behovet av en balanserad trefot............................................. 
  
 112 
  
 7.1.1 
  
 Nytt orkesteruppdrag................................................. 
  
 114 
  
 7.1.2 
  
 Länsmusiken................................................................ 
  
 116 
  
 7.1.3 
  
 Det fria musiklivet ...................................................... 
  
 118 
  
 6 
  
 SOU 2006:34 
  
 Innehåll 
  
 7.2 Konsekvensbeskrivning......................................................... 
  
 119 
  
 Käll- och litteraturförteckning ........................................... 
  
 121 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv Dir.2004:116 ........................................ 
  
 123 
  
 Bilaga 2 
  
 Tilläggsdirektiv Dir.2005:103 ........................................... 
  
 127 
  
 Bilaga 3 
  
 Förteckning över personer/organisationer som utredningen 
  
 träffat eller haft kontakt med..................................... 
  
 129 
  
 Bilaga 4 
  
 Samverkansformer för orkestrarna...................................... 
  
 139 
  
 7 
 Sammanfattning 
 I uppdraget för orkesterutredningen har ingått att undersöka möjligheterna att behålla en orkesterverksamhet på nuvarande nivå och främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning. 
 Den professionella orkesterverksamheten i Sverige har de senaste decennierna ökat i omfattning. 
 Ny kraft men också förhöjd kvalitet har tillförts orkestrarna bl.a. genom ökade offentliga bidrag, fler musiker i orkestrarna, fler mu- sikutbildningar på högskolenivå, den kommunala musikskolan och de övriga musikutbildningar som skapats i Sverige under det gångna seklet. 
 Sammantaget har de svenska orkestrarna gjort stora kvalitativa framsteg. Som konstnärlig resurs bidrar orkestern till att bredda och fördjupa bilden av vad levande musik kan vara. Orkestrarna och deras musik utgör också ett levande alternativ till de kommer- siella musikaliska allfartsvägarna, och är därmed en omistlig resurs för en nationell kulturpolitik på musikområdet. 
 I dag finns professionell orkesterverksamhet i sjutton svenska län. Aldrig tidigare har så mycket orkestermusik spelats i landet. Flera regionala orkestrar har en omfattande turnéverksamhet som bidrar till en ökad tillgänglighet till orkestermusik i landet. 
 Samtidigt med denna utveckling, har en annan ägt rum. Världen runt orkestrarna har förändrats. Musikutbudet på medieområdet domineras av helt andra musikformer än de klassiska. Orkestrarnas publik har på senare tid minskat kraftigt. De traditionella orkes- terinstrumenten tycks allt mindre intressanta för musik- och kul- turskolans elever. En oro finns i branschen för de framtida möjlig- heterna att rekrytera orkestermusiker på hög nivå. Bristande kon- takt med näraliggande delar av musiklivet, arbetstidsrelaterade frågor, den ofta svala relationen till den samtida repertoaren och jämställdhetsaspekten är några av de inre hoten mot orkestrarna, menar utredningen. 
 9 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningen menar att musiklivets professionella – och offentligt delfinansierade – infrastruktur består grovt sett av tre ben: 
  
 Orkestrarna (inklusive operaorkestrarna). 
  
 Länsmusik. 
  
 Större ensembler/orkestrar inom det fria professionella musik- livet, tonsättare samt fria konsertarrangörer. 
  
 I dag delfinansieras ett flertal orkestrar genom en blandning av olika statliga bidrag. Detta innebär en otydlighet kring bidragsformerna och uppdragen till orkestrarna. Därför föreslår utredningen i kort- het följande: 
  
 Ett nytt mer transparent stödsystem i vilket det statliga ansvars- tagandet förtydligas, bör enligt utredningen skapas för orkester- verksamheten, bl.a. genom att ett nytt, bredare formulerat or- kesteruppdrag tas fram. Orkesteruppdraget bör på sikt omfatta såväl de orkestrar som i dag har ett s.k. orkesteruppdrag som de orkestrar som finansieras helt av länsmusiken. 
  
 Därmed uppstår ett behov av att skapa delvis nya riktlinjer för det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten, länsmusiken. Dessa nya riktlinjer bör också omfatta syftet att den kommunala nivåns bidrag på sikt minst uppgår till den nivå som staten ansvarar för. 
  
 Det fria professionella musiklivet i form av de större ensemb- lerna/mindre orkestrarna utgör enligt utredningen en viktig ex- ponent för möjligheten att realisera de nationella kulturpoli- tiska målen på musikområdet. Utredningen menar att en för- stärkning av de fria gruppernas möjligheter till samverkan med institutioner bör ske. 
  
 Utredningens förslag i korthet 
 Utredningen lämnar förslag som i huvudsak riktar sig mot tre om- råden i musiklivet: orkesterverksamheten, den regionala musik- verksamheten samt de fria professionella ensemblerna/mindre or- kestrarna. Syftet är att skapa nya möjligheter till en ökad dynamik och ökade möjligheter till utveckling inom orkesterområdet, samt att skapa förbättrade möjligheter till uppföljning och utvärdering av orkesterområdet. Utredningen menar att orkestrarna har ett stort eget ansvar för utvecklingen på området. 
 10 
  
 SOU 2006:34 
  
 Sammanfattning 
  
 Utredningen föreslår att regeringen tar fram riktlinjer om ett nytt, bredare orkesteruppdrag. 
 Villkoren för det nya uppdraget/bidraget bör syfta till 
  
 att stärka spridningen av orkestermusik, men även konstmusik i andra former till en brett sammansatt publik 
  
 att ge orkestrarna ett sammantaget ansvar för både vår tids konstmusik och det konstmusikaliska kulturarvet i bred be- märkelse – internationellt såväl som svenskt och nordiskt 
  
 att utveckla nya strategier för mötet mellan barn, ungdomar och orkestermusiken 
  
 att slå fast orkestrarnas sammantagna ansvar för att samverka med övriga regionala och nationella aktörer på musikområdet – professionella fria musikgrupper, tonsättare, dirigenter, musik- skola, länsmusik och amatörorkestrar 
  
 att ge orkestrarna ett tydligt ansvar för att arbeta med jämställd- het. 
  
 Utredningen föreslår att regeringen ger Statens Kulturråd i upp- drag att i samråd med huvudmännen ta fram riktlinjer för det stat- liga bidraget till den regionala musikverksamheten/länsmusiken. 
 Utredningen föreslår vidare 
  
 att de medel som eventuellt lösgörs i omfördelningen skall an- vändas inom anslagen 28:6 och 28:7 för att främja utveckling och samverkan inom orkesterverksamheten och stärka de pro- fessionella fria större ensemblerna och mindre orkestrarna. Medel för samverkan med tonsättare bör i framtiden kunna sökas också av de fria professionella musikgrupperna, orkestrar som inte är en del av det statliga stödsystemet, samt av fria konsert- arrangörer. 
  
 Utredningen föreslår vidare att regeringen ger Statens Kulturråd i uppdrag att: 
  
 samordna de olika statliga bidrag som i dag används för att fi- nansiera orkesterverksamhet, till att omfattas av de nya villko- ren för statsbidrag till orkesterverksamhet. Ovanstående bör kunna realiseras inom ramen för en  
  
 5-årsperiod, 
  och skall om- fatta de femton orkestrar som i dag erhåller statsbidrag för or- kesterverksamhet, de fem blåsorkestrar och storband som i dag delfinansieras via länsmusikpengar samt eventuellt andra en- sembler och orkestrar 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2006:34 
  
 ta fram nya riktlinjer för det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten i samråd med de regionala huvudmännen. Även övriga, befintliga, regionala musikresurser skall vägas in i diskussionen. Ett villkor för statsbidraget till den regionala mu- sikverksamheten (länsmusiken) skall dock i framtiden vara att huvudmännens andel minst skall motsvara det statliga bidragets nivå 
  
 samordna de olika statliga bidrag som i dag kommer Norr- landsoperan och Värmlandsoperan till del, till ett enda verk- samhetsbidrag för operaverksamhet 
  
 i framtiden besluta om vilka orkestrar som skall vara berätti- gade till statligt bidrag 
  
 inom ramen för de medel som eventuellt lösgörs i omfördel- ningen särskilt stärka orkesterverksamheten i norra Sverige, och förstärka stödet till regionala samverkansidéer på orkester- området 
  
 inkludera orkestrarna i den regionala dialog som Kulturrådet utvecklat tillsammans med bl.a. länsmusikens huvudmän. 
  
 12 
 1 Direktiven för utredningen 
 Direktiv 2004: 116 
 Utredaren skall göra en översyn av de professionella orkestrarnas situation i landet. I uppdraget ingår att undersöka möjligheterna att behålla en orkesterverksamhet på nuvarande nivå och främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning. Uppdraget om- fattar all professionell orkesterverksamhet, även blåsorkester och musikteatrar. 
 Utredaren skall analysera orkestrarnas regionala verksamhet, lik- som den övriga regionala musikverksamhetens, arrangörernas, Riks- konserters samt radio och TV: s roll för spridningen av orkester- musik i hela landet. Orkestrarnas möjligheter att turnera utanför den egna regionen och utbytet med andra länder ska ingå i analysen. 
 Utredaren skall belysa orkestrarnas möjligheter till utveckling och i förekommande fall föreslå nya modeller för samverkan mellan olika orkestrar, liksom mellan orkestrar och musiklivet i övrigt. Där- vid skall orkestrarnas ansvar för den nutida repertoaren behandlas. 
 Orkestrarnas möjligheter att rekrytera musiker, liksom orkestermusikernas anställningsförhållanden, skall analyseras. Även de kommunala musikskolornas betydelse för rekryteringsunderlaget skall belysas. 
 Orkestrarnas ekonomiska villkor skall undersökas. Utredaren skall pröva hur ändamålsenliga de nuvarande statliga insatserna på orkesterområdet är och föreslå hur de framtida statliga insatserna kan utformas. Roll- och ansvarsfördelningen mellan staten, landstingen och kommunerna skall särskilt uppmärksammas. 
 En utgångspunkt för utredarens ställningstaganden skall vara målen för den nationella kulturpolitiken och inriktningen på de statliga insatserna på musikområdet (prop.1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129). Därutöver får utredaren föreslå de mål som skall vara vägledande för orkesterverksamheten. 
 13 
  
 Direktiven för utredningen 
  
 SOU 2006:34 
  
 Det står utredaren fritt att göra jämförelser med situationen för professionella orkestrar i andra länder. Utredaren skall beakta ett jämställdhets- och genusperspektiv. 
 Om kommittén lämnar förslag som medför extra kostnader skall förslag till finansiering redovisas. 
 14 
 2 Inledning – utredningsarbetet 
 Den 2 september 2004 beslöt regeringen tillsätta en utredning om den professionella orkesterverksamheten i Sverige. Till särskild ut- redare utsågs teaterchefen Carr. Utredningen har under 2005 besökt och fört samtal med 28 svenska orkestrar – storband, blåsorkestrar, kammarorkestrar, operaorkestrar och symfoniorkestrar. I de flesta fall har orkestrarnas styrelser, med valda representanter från regioner, landsting och kommuner, varit representerade på mötena med orkestrarna. Orkestrarnas verksamhetsberättelser och generalprogram har studerats av utredningen. Intervjuer har gjorts med ett stort antal andra aktörer och intressenter i musiklivet, med kopplingar också till det s.k. fria musiklivet. Under utredningstiden har kontinuerliga diskussioner förts med företrädare för bl.a. Svensk Scenkonst, Sveriges yrkesmusikerförbund (SYMF) och Svenska Dirigentföreningen. Utredningen har även haft möten och intervjuer med representanter för Sveriges Kommuner och Land- sting (SKL), Föreningen Svenska Tonsättare (FST), Svenska Musik- förläggareföreningen (SMFF) och Svensk Musik/STIM, Sveriges Musik- och Kulturskoleråd (SMOK), Sveriges Orkesterförbund (SOF), samt ett flertal representanter för utländska orkesterverk- samheter. Utredningen har deltagit i Forum Européen des Orchestres i Strasbourg, juni 2005, samt i den Nordiska orkesterchefskonfe- rensen i Göteborg, november 2005. Samråd med Statens Kulturråd och Svenska Rikskonserter har skett i ett flertal frågeställningar med bäring på utredningens uppdrag. Utredningen har också sam- verkat med andra under 2005 pågående statliga utredningar, och även genomfört offentliga och branschinriktade seminarier i sam- arbete med Utredningen om jämställdhet på scenkonstområdet, Aktionsgruppen för barnkultur och Mångkulturåret 2006. Utred- ningens av regeringen förordnade experter har varit kanslirådet Peterson, Näringsdepartementet, kanslirådet Bauer, Utbildnings- och Kulturdepartementet, avdelningschefen Parker15 
  
 Inledning – utredningsarbetet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Rosales, Statens Kulturråd, samt direktören Hill, Svenska Rikskonserter. Bauer ersattes hösten 2005 av Greene, Utbildnings- och kulturdepartementet. Utredningen har sam- manträtt med experterna vid fem tillfällen under utredningstiden. Sekreterare i utredningen har varit tonsättaren Humphrey. 
 16 
 3 Utredningens utgångspunkter 
 Orkestermusiken innehåller ett närmast oöverskådligt spann av uttryck. Man skulle kunna likna musiken vid ett komplext utfor- mat språk, som har det talade språkets möjlighet att kommunicera känslor och upplevelser, men också möjligheten att lagra betydelser och skapa ett abstrakt berättande som på samma gång stimulerar känsla och tanke. Musiken besitter en egendomlig och stark för- måga att röra, beröra och uppröra, som svårligen låter sig beskrivas. Hur vi upplever och utvecklas med musiken är föremål för forsk- ning som ännu tar sina första steg, men visar på de djupt rotade mänskliga behov som musiken svarar mot. 
 Orkestermusikens roll i samhällsutvecklingen är sammansatt. Den har likt andra konstformer historiskt använts för att bekräfta och förhärliga maktens ansikte, men också haft provokatörens roll. Konstmusikens utveckling kan sägas gå hand i hand med den konstnärliga och intellektuella utvecklingen på litteraturens, bild- konstens och teaterns område. Under  
 1900-talet 
  har konstmusikens positioner förändrats och förflyttats. Genom skivindustrins fram- växt och medias funktion har fler öron kunnat nås av den klassiska musiken än någonsin tidigare. Den klassiska musiken har också haft en stark position i den allmänkulturella kanon – en finstämpel och en aura av etablissemang har länge hängt med den klassiska musiken och dess företrädare. Denna starka position har lett till satsningar på utbildning av musiker och uppbyggnad av fler institu- tioner som haft till uppgift att föra ut denna den goda musiken – en utveckling som ägt rum över hela västvärlden. Av olika skäl har den orkestrala musiken och operan haft den mest centrala positionen i de offentliga satsningarna på konstmusiken runt om i världen. 
 Vid sidan av en omfattande tro på denna musiks bärkraft och storhet, har också andra perspektiv medverkat till dessa satsningar. Orkestern, och kanske framförallt den stora fullt utbyggda 
 17 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 symfoniorkestern på runt 100 musiker, är en enorm koncentration av energier – konstnärligt, ekonomiskt och historiskt. 
 Orkestern har också i Sverige använts som lokal, regional och nationell statussymbol – men också som instrument för att stärka bilden av det civiliserade västerländska samhället. Detta har gradvis bidragit till att assimilera in orkestern som något vi alla räknar med ska finnas: en stor stad ska ha en orkester för att vara en riktig stor- stad. Samtidigt har under nittonhundratalet helt andra fenomen uppstått. Den för många mer lättkonsumerade populärmusiken tog snabbt en tätposition i den framväxande skivindustrin och medie- utbudet – en tätposition som fortfarande håller i sig. 
 Den klassiska musiken livskraft formas självklart av de levande människor som förvaltar den, och inte av en abstraktion kallad Traditionen eller till och med Den Stora Traditionen, en lika formlös som abstrakt begreppsapparat som riskerar att blanda ihop anekdoter med historiska fakta, självbild med behovet av att bevara den musikaliska kanon. 
 I bästa fall har varje konsert och varje repetitionstillfälle ett dub- belt innehåll: den skicklige musikern är både förvaltare av ett arv och skapare av något nytt i samma stråkdrag, blåsansats, slag och anslag. Konstmusiken i alla dess former – även den improviserade – omfattar tilltal som tycks bära på en kapacitet att överskrida tids- gränser. 
 Utredningen närvarade vid en nordisk orkesterchefskonferens i Göteborg 2005, där den i musikkretsar allmänt erkände författaren och journalisten Jackson höll ett anförande om orkest- rarnas framtidsmöjligheter. Hans analys var obevekligt hård. Lebrecht menade bland annat att Norden befinner sig  
 fyra–fem 
  år efter den övriga världen då det gäller de negativa trenderna på or- kesterområdet. Fallande publiksiffror, sjunkande bidragsnivåer med högre krav från bidragsgivarna, ökande kostnader för dirigenter och solister, en närmast obefintlig skivmarknad, och allt sämre möjligheter till internationella turnéer, var några av de negativa in- ternationella tendenser Lebrecht listade under föredraget. Det mest intressanta för utredningen var dock att Harper menade att de Nordiska orkestrarna hade möjlighet att parera effekterna av de internationella trenderna, just genom sin relativt sett perifera roll och genom att återta en del av tolkningsföreträdet av sin egen plats i samhället. Lebrecht skisserade en bild av orkestern som ett flexi- belt konstnärligt nav med en bred flora av verksamheter på dagord- ningen. Även på Forum Européen des Orchestres – ett internatio- 
 18 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 nellt branschmöte som hölls i Strasbourg i juni 2005 diskuterades framtiden och nödvändigheten att i skenet av de nedåtgående tren- derna skapa nya allianser. 
 De utvecklingsmöjligheter som utredningen ser rör sig på flera olika nivåer, och måste ses som delar av en långsiktig utvecklings- process. Utredningen tar också utgångspunkten i att orkestrarna är en viktig del i den nationella kulturpolitiken – inte minst genom den innehållsliga undergroundposition som konstmusiken har i dag. Men också självfallet genom det uppdrag som givits utredningen, som bland annat ber utredningen utforska möjligheten av att främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning men också man- datet att föreslå nya modeller för samverkan mellan olika or- kestrar, liksom mellan orkestrar och musiklivet i övrigt. 
  
 3.1 
  
 Orkestrarna i Sverige – utredningens avgränsningar 
  
 Begreppet orkester tycks vara av fluktuerande karaktär. Bara de 28 orkestrar som utredningen översyn omfattar, innehåller ensemble- storlekar som spänner från 15 till 113 musiker. De olika instru- mentkombinationer som ingår i denna spännvidd ger också olika huvudsakliga inriktningar inom de (företrädesvis) konstmusika- liska genrerna. 
 I direktiven för utredningen ges ingen definition av vilka profes- sionella orkestrar som inte ska ingå i översynen. Utredningens avgränsning omfattar i första hand de professionella orkestrar och ensembler som verkar under institutionella former. 
 26 av de 28 orkestrarna får del av statligt stöd i någon form. 15 orkestrar har ett särskilt statligt orkesterbidrag, medan övriga 11 orkestrar på olika sätt har statlig delfinansiering genom det statliga bidraget till regional musikverksamhet, eller genom det statliga musikteaterbidraget. Endast Kungliga Operan, med Kung- liga Hovkapellet, har hela sitt samhällsbidrag från staten. 
 Av de 15 orkestrarna med statligt orkesterbidrag, har dessutom 7 orkestrar en del av sin finansiering från det statliga bidraget till regional musikverksamhet. Utredningen har träffat företrädare för sammanlagt 28 svenska orkestrar. De 28 listas nedan, och är grovt indelade i kategorier (de orkestrar som har statligt orkesterbidrag är kursiverade): 
 19 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 Symfoniorkestrar, större 
 Norrköping Symfoniorkester 
 , Norrköping 
  
 Malmö Symfoniorkester,  
 Malmö 
  
 Göteborgs Symfoniker 
 , Göteborg 
  
 Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholm 
 Sveriges Radios Symfoniorkester, Stockholm 
 Symfoniorkestrar, mindre 
 Gävle Symfoniorkester 
 , Gävle 
  
 Helsingborgs Symfoniorkester 
 , Helsingborg 
  
 Operaorkestrar 
 Kungliga Hovkapellet, Stockholm 
 Göteborgsoperans orkester, Göteborg 
 Malmöoperans orkester, Malmö 
 Folkoperans orkester, Stockholm 
 Mindre symfoniorkestrar/sinfoniettor med huvudsaklig funktion inom operaverksamhet 
 Värmlands Sinfonietta, Karlstad 
 Symfoniorkestern vid Norrlandsoperan, Umeå 
 Sinfoniettor/kammarorkestrar 
 Norrbottens Kammarorkester 
 , Luleå 
  
 Nordiska Kammarorkestern 
 , Sundsvall 
  
 Dalasinfoniettan 
 , Falun 
  
 Svenska Kammarorkestern 
 , Örebro 
  
 Uppsala Kammarorkester 
 , Uppsala 
  
 Västerås Sinfonietta 
 , Västerås 
  
 Jönköpings Sinfonietta 
 , Jönköping 
  
 20 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 Stråkorkestrar 
 Camerata Roman 
 , Oskarshamn 
  
 Musica Vitae 
 , Växjö 
  
 Blåsorkestrar 
 Gotlandsmusikens blåsorkester, Visby 
 Göteborgsmusiken 
 , Göteborg Östgöta Blåsarsymfoniker, Linköping 
  
 Stockholms läns blåsarsymfoniker, Stockholm 
 Storband 
 Norrbotten Big Band, Luleå 
 Bohuslän Big Band, Vara 
  
 3.2 
  
 Kulturpolitiken och orkestermusiken 
  
 Som en överbyggnad till alla statliga bidrag på kulturområdet, och därmed även till orkesterverksamhet, finns de statliga kultur- politiska målen. 
 De sju målen för den nationella kulturpolitiken är: 
  
 Värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den 
  
 Verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande 
  
 Främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verk- ningar 
  
 Ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället 
  
 Bevara och bruka kulturarvet 
  
 Främja bildningssträvandena 
  
 Främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer i landet 
  
 Regeringen har i propositionen Kultur (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97: KrU1, rskr. 1996/97:129) redovisat vissa riktlinjer för inriktningen 
 21 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 på de framtida insatserna för musiken. Där skriver regeringen om vikten att alla ska få ta del av såväl ett varierat musikutbud av hög kvalitet som möjligheter till eget musikutövande. Därför, menar regeringen, bör statens insatser syfta till att 
 ett vitalt musikliv utvecklas i hela landet, 
 regionala musikinstitutioner blir en resurs i det lokala musiklivet, 
 lokal arrangörsverksamhet stimuleras, 
 ökad samverkan kommer till stånd mellan musikinstitutioner och musiklivet i övrigt, 
 statsunderstödda musikinstitutioner håller en hög professionell nivå, 
 goda arbetsbetingelser skapas för professionella musiker, 
 mångfalden i musikutbudet vidmakthålls, 
 barns och ungdomars musikutövande och musikskapande stimuleras. 
 Dessa riktlinjer utgör en viktig utgångspunkt för statens insatser på musikområdet. Men riktlinjerna återspeglas inte i tydlig och tillräck- lig utsträckning i den förordning (1996:1598) som reglerar vill- koren för statsbidragen till såväl orkestrar som regional musikverk- samhet. 
  
 Förordningen anger att  
 statsbidrag lämnas till regionala och lo- kala institutioner som regeringen förklarat berättigade till sådant stöd.  
 Det är detta bidrag som i musikpolitisk folkmun kallas or- kesteruppdrag/orkesterbidrag. Dessutom ställer regeringen krav på en lokal/regional motprestation:  
 Statsbidrag lämnas endast till re- gionala och lokala institutioner som också får bidrag från ett landsting, en kommun eller någon annan huvudman. 
 Därmed har regeringen fastställt vikten av en stark lokal och re- gional förankring och finansiering för verksamheterna. Ändamålet med statsbidraget formuleras som följer:  
 Statsbidraget till  
  
 teater-, 
  
  dans- och musikinstitutioner skall syfta till att möjliggöra en mång- sidig verksamhet av hög kvalitet. 
  
 I dag är det alltså regeringen som beslutar om vilka orkestrar som skall vara berättigade till statligt bidrag, medan Kulturrådet avgör bidragens storlek och följer upp verksamheten. 
 I dag har 15 svenska orkestrar ett statligt orkesterbidrag. Dess- utom fördelas medel till orkestrar genom de regionala länsmusik- organisationerna. Det anslag som används för bidrag till orkest- rarna och länsmusiken är huvudsakligen 28:6,  
 Bidrag till regional musikverksamhet samt regionala och lokala  
  
 teater-, 
  
  dans- och musik- 
  
 22 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 institutioner.  
 Bidrag till de fria större ensemblerna/mindre orkest- rarna lämnas genom anslaget 28:7  
 Bidrag till vissa  
  
 teater-, 
  
  dans- och musikändamål. 
  
 Många orkestrar har till utredningen efterlyst ett tydligare for- mulerat uppdrag från staten. 
 Då det gäller de professionella kammar- och symfoniorkestrarna konstaterar regeringen i propositionen Kulturpolitik (1996/97: 3) att de tillsammans med länsmusikinstitutionerna utgör en viktig resurs för att utveckla det lokala musiklivet. Dessutom menar re- geringen att  det är angeläget att även frilansmusiker och fria grupper ses som en resurs i den regionala musikplaneringen samt att staten bör inom ramen för konstnärspolitiken verka för att musiker och tonsättare ges goda arbetsbetingelser och möjligheter till konstnärlig utveckling. 
 I nedanstående tabell (Tabell 1) har utredningen sammanställt några siffror som visar på statens bidrag till olika typer av musik- verksamheter. Sammanställningen visar de statliga bidrag som utgår till de femton orkestrar som erhåller statsbidrag, de sex operaverk- samheter som har orkester, den regionala musikverksamheten (länsmusiken) som i vissa fall hyser orkestrar, eller delfinansierar orkesterverksamhet, samt de fria musikgrupperna. 
 Sammanställningen bygger på de av Kulturrådet insamlade siffrorna för 2003 (Musik 2003, Statens Kulturråd) avseende total statlig bidragsnivå (i operornas, den regionala musikverksamhetens och de fria musikgruppernas fall alltså även medel som går till andra delar av verksamheten än orkester). Tabellen visar totalt antal konserter och det totala publikantalet (då det gäller antalet kon- serter/föreställningar och storleken på publik varierar kvaliteten på de inrapporterade siffrorna): 
 Tabell 1 Några statliga bidrag till orkestrar, opera, länsmusik och fria musik- grupper 
  
 2003 
  
 Statliga bidrag 
  
 Antal konserter/före- 
  
 Totalt publikantal 
  
 tkr 
  
 ställningar 
  
 15 orkestrar 
  
 145 429 
  
 1 441 
  
 525 166 
  
 6 operahus 
  
 483 762 
  
 1 456 
  
 732 282 
  
 Regional musikverksamhet 
  
 252 738 
  
 12 537 
  
 1 411 230 
  
 129 fria musikgrupper 
  
 9 782 
  
 2 593 
  
 612 615 
  
 Arrangerande musikföreningar 
  
 19 025 
  
 Summa 
  
 910 736 
  
 18 027 
  
 3 281 293 
  
 Källa: Statens Kulturråd 2003. 
 23 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningen kan konstatera att det är svårt att ur Kulturrådets statistik se hur mycket statliga bidrag som utgår till orkester. Av de statliga medel som går till regional musikverksamhet används i dag en svårdefinierbar och därmed okänd summa för orkesterverk- samhet. I rapporten Orkester.nu, som presenterades av Kultur- rådet 2001, uppskattades detta belopp till cirka 50 miljoner kronor. 
 Den statligt stödda regionala musikverksamheten utförs av länsmusikorganisationerna i de 21 länen. Länsmusiken har sedan 1988 utvecklats åt olika håll i landet. Gemensamt är dock uppdraget om den regionala musikverksamheten. Men i tabellen (1) vecklas alltså en karta ut; en karta över fördelningen av medlen som riktas till konstnärlig professionell verksamhet på musikområdet. Tabellen visar också att den största andelen av de statliga bidragen på musikområdet går till opera, orkestrar och de institutionsliknande länsmusikorganisationerna. 
  
 3.3 
  
 Liten historik och inledande reflektioner 
  
 1911 fattade riksdagen beslut om inrättandet av statsbidrag för underlättande av orkestrars upprättande i svenska provinsstäder. 1911 fanns redan embryon till symfoniorkestrar och orkester- föreningar på flera håll i landet, men då finansieringen delgaran- terades genom riksdagsbeslutet, formaliserades flera av de orkestrar som ännu i dag existerar. Gradvis har antalet orkestrar vuxit och deras antal musiker ökat, bland annat som en följd av de analyser och utredningar som under åren gjorts med fokus på orkester- verksamheten. 
 Ett par av de historiska utredningarna har också i olika grad föreslagit sammanslagningar av orkestrar, bland annat Patel utredning från 1964. Det statliga huvudmannaskapet för region- musiken, som inrättats 1971, efter att militärmusiken omformats, överflyttades tillsammans med Rikskonserters regionala verksam- het till landstingen genom länsmusikreformen 1988. Detta enligt det mönster som upprättats i 1974 års politik, som gjorde gällande att staten inte skulle ha ett direkt ansvar för lokal eller regional kulturverksamhet. På detta sätt ökas det regionala självbestäm- mandet utan att dialogen med den statliga nivån gick förlorad. 
 I de kulturpolitiska målen från 1996 fokuseras verksamheternas och beslutens decentralisering, som var en viktig del av 1974 års kulturpolitik. Målen lyfter fram möjligheterna till delaktighet i 
 24 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 kulturlivet, eget skapande och kulturupplevelser. Sedan 1974 har ett flertal nya kammarorkestrar tillkommit, bland annat inom ramen för länsmusiken. Sedan 1974 års kulturpolitik sjösattes (prop. 1974:28) har dock endast smärre justeringar inom ramen för de nu mer än 30 år gamla strukturerna ägt rum – ett konstaterande som gjordes redan i utredningen Kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84). 
 Ett antal mindre orkestrar och nya musikteatrar har alltså växt fram i kölvattnet av  
 74-års 
  kulturpolitik, som hade tillgänglighet och spridning som några av de bärande tankarna. Regionala och lokala orkestrar och ensembler skulle tillgodose spridningen av musik i Sverige. 
 Antalet statligt finansierade musikutbildningar har ökat: i början av sextiotalet fanns ännu bara Kungliga Musikhögskolan i Stock- holm – i dag finns 6 musikhögskolor, med Piteå Musikhögskola i norr och Malmö Musikhögskola i syd. Detta har på ett kraftfullt sätt bidragit till uppkomsten av drivna och mångsidiga musiker samt dessutom en mängd frilansmusiker och tonsättare utan fasta band till orkesterinstitutioner. 
 Kulturutredningen konstaterade i sitt slutbetänkande (SOU 1995:84) att också antalet konsertbesökare (alla genrer sammantagna) och aktivt musikintresserade ökat under perioden 1974 1994, antagli- gen delvis till följd av de statliga och regionala insatser som gjorts för såväl den professionella musikverksamheten som för konsert- arrangörer och amatörmusiker. Utan tvekan har den kommunala musikskolan varit en starkt bidragande faktor till den positiva ut- veckling som kan studeras på musikområdet från  
 1960-talets 
  början fram till i dag. 
 Det publika perspektivet har också varit en självklar utgångs- punkt för utredningen – hur förhåller sig orkestrarna till publiken? Statistiken från Statens Kulturråd åren 1994 2003 visar dels att antalet orkestrar som erhållit statligt bidrag för orkesterverksamhet ökat – från 11 till 15 orkestrar – men däremot att antalet betalande besökare minskat. Från den punkt, 1998, då antalet orkestrar i bi- dragssystemet ökat till 14, minskar den betalande publiken med cirka 25 % 
 I rapporten Symfonierna och samhället (Ds 1989:46) föreslås en ytterligare utbyggnad av orkestrarna i Sverige. I Kulturrådets remissvar till Kulturutredningen föreslås även där en viss utbygg- nad av stödet till de regionala orkestrarna. I propositionen Kultur 
 25 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 (1996/97:3) konstaterar dock regeringen att den är för närvarande inte beredd att ge prioritet åt en ökning av detta stöd. 
 Regeringen ansåg i samma proposition att det då fanns skäl att ställa större krav på orkestrarna avseende samverkan med det övriga musiklivet och antalet konserter utanför hemorten. Det framhölls vidare att det är Kulturrådets ansvar att beakta detta vid utformningen av bidragsvillkoren. 
 Det regionala självstyrelseförsök som pågår sedan 1998 i Skåne innebär att regionen övertagit ansvaret för vissa kulturfrågor. Re- gion- och kommunalförbund med uppgift att samordna kultur- frågor och förvalta kulturinstitutioner diskuteras och bildas på flera andra håll i landet. 
 Utifrån denna utveckling är det viktigt att kunna tydliggöra sta- tens roll visavi orkestrarna och deras huvudmän. Vilken roll ska den statliga nivån spela i framtiden? 
 Utredningen har under arbetet kunnat konstatera att det finns ett generellt behov bland musiklivets olika intressenter av att veta mer om hur orkestervärlden fungerar, för att bättre förstå ut- gångspunkterna för orkestrarna. Ökad kunskap är viktig för att kunna föra de för området så viktiga diskussionerna mellan institu- tioner, huvudmän och stat. Men också handlar det om att kunna tillhandahålla verktyg för att skapa en delvis ny bild av orkester- verksamheten. 
 Flera av de mål och tankar som presenterades i Orkester.nu har utredningen uppfattat som relevanta och intressanta i ett utveck- lingsperspektiv. 
 Kulturrådets lyfter i budgetunderlaget för 2002 2004 fram att en symfoniorkester kan inte spela sin repertoar med minskat antal musiker. Fr.o.m. 1997 underkastades stödet till regionala kultur- institutioner en schabloniserad pris- och löneomräkning, något som orkestervärlden menar medverkat till att urholka orkestrarnas ekonomiska situation. Men i detta måste också huvudmännens an- svar beaktas. I växeldragningen mellan statlig och kommunal nivå har kommuner och landsting inte alltid räknat upp anslagen lika mycket som staten. 
 Diskussionen om orkestrarna har alltså av många skäl begränsat sig till de rent ekonomiska sidorna av verksamheten. Det har handlat om uppräkning eller inte uppräkning och i vissa fall överlevnad eller död. 
 De utgångspunkter som utredningen givits i direktiven, har gett en möjlighet att föra in diskussionen och analysen på ett mer 
 26 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 mångbottnat plan, som också sätter orkestrarnas enskilda val och strukturer under lupp. 
 Statens och regionernas musikpolitiska hållning tycks ha varit tydlig ur åtminstone en vinkel: sett ur ett såväl historiskt perspek- tiv som i ett samtida ljus har satsningen på orkesterverksamheten och den orkestrala konstmusiken (och operan) vad gäller de eko- nomiska bidragen varit den enskilt största på musikområdet. 
 Statens engagemang har varit starkt och tydligt i kraft av den prioritering av orkestral konstmusik som gjorts genom åren; en prioritering som resulterat i ett ökande antal orkestrar och ett ökat antal anställda musiker. Bara i de sju symfoniorkestrarna har antalet anställda musiker fördubblats sedan början på  
 1970-talet 
  (Källa: En del av världen, Kungliga Musikaliska Akademien och Svensk Scen- konst 2005). 
 Å andra sidan måste denna  
 tydlighet  
 problematiseras; statens in- ställning har trots ovan beskrivna prioriteringar ändå uppfattats som en smula suddig. Många av företrädarna för musiklivet som utredningen talat med, har efterfrågat en  
 tydligare  
 linje från statens håll – då i betydelsen en mer artikulerad, transparent och närva- rande hållning. I korthet skulle det kunna sammanfattas som att många uppfattar det som att statens insatser inte speglar verksam- heterna exempelvis vad gäller bidragsnivå. För många orkester- företrädare tycks det i dag inte spela någon roll om en orkester ligger i framkant eller i det musikaliska bakvattnet. Varken det ena eller andra tillståndet uppfattas ge utslag på den statliga musikpoli- tiska barometern. 
 Det är utredningens uppfattning att orkesterverksamheten inte kan separeras från det övriga musiklivets behov. Satsningarna på orkesterverksamheten står i relation till de många andra statliga och regionala insatserna för musikområdet. Dessa övriga insatser inne- fattar bl.a. stöd till regional musikverksamhet – länsmusik – och stöd till fria konsertarrangörer och s.k. fria professionella musik- grupper. Balansen och dynamiken i denna musiklivets trefot – som alltså utgörs av  
 orkestrar 
 ,  
 länsmusik  
 och  
 fritt professionellt musikliv  
 – 
 är enligt utredningens bedömning en viktig fråga för en nationell politik på musikområdet. 
 Frågan om varför man satsat så mycket genom åren på just or- kestrarna, detta konstmusikaliska segment har, under de år som stat, kommun och landsting har stöttat orkestrar, inte besvarats men har kanske heller inte ställts. Diskussionen med staten har 
 27 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 snarare rört bidragens storlek och utformning. Själva varat tycks mer eller mindre ha betraktats som en självklarhet. 
 De kulturpolitiska frågor som väckts på senare tid, omfattar bl.a. ett krav på jämställdhetsperspektiv in i kulturinstitutionerna. Detta uppfattas av några av branschens företrädare som ytterligare påla- gor från staten. 
 Utredningen omfattar perspektiv som ytligt kan verka befinna sig långt från den professionella orkestermiljön, men som utred- ningen menar har en dynamisk relevans för området. Kommunala musik- och kulturskolan, musikhögskolorna, signaler från (och be- hov i) det fria musiklivet är alla delar av delvis samma musikekolo- giska system som orkestrarna, även om de traditionellt betraktats som separata storheter. 
  
 3.4 
  
 De många bidragsvägarna 
  
 I dag finns det flera olika statliga bidrag som kommer orkester- verksamhet till del: 
  
 Statligt orkesterbidrag 
  
 Statligt bidrag till opera/musikteaterverksamhet 
  
 Statligt bidrag till regional musikverksamhet, länsmusiken 
  
 Det är Statens kulturråd som ansvarar för beslut om stödens stor- lek, förhandlingarna med den kommunala nivån, samt uppfölj- ningen av bidragen. 
 Bidraget till regional musikverksamhet är ett bidrag som lands- tingen i sin tur använder för att främja musikverksamhet i respek- tive län. 
 I många fall förekommer kombinationer av olika bidrag till att delfinansiera orkesterverksamheten: 
  
 Statligt orkesterbidrag/Statligt bidrag till regional musikverk- samhet 
  
 Statligt bidrag till regional musikverksamhet/Statligt bidrag till  
  
 opera-/musikteaterverksamhet 
  
 Kombinationen av bidragen till orkestrarna skapar en dålig över- blick över orkestrarnas egentliga finansiering men också en otydlig ansvarsfördelning mellan stat och region. Av de femton orkestrar som i dag erhåller ett riktat statligt bidrag för orkesterverksamhet, 
 28 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 är det alltså flera som också delfinansierar sin verksamhet genom medel från länsmusiken. 
 Några orkestrar, som vuxit fram inom ramen för den regionala musikverksamheten (länsmusiken), har under vägen också erhållit statligt orkesterbidrag. På flera håll används länsmusikbidraget till att dryga ut orkesterbudgeten. 
 Övriga orkestrar finansierar sin verksamhet genom bidrag till musikteaterverksamhet och/eller genom länsmusikbidraget. Opera- orkestrarna delfinansieras genom det statliga institutionsbidrag som går till musikteatrarna – Kungliga hovkapellet är genom Kungliga Operan AB helt statligt finansierad. Två av operaorkest- rarna, i Umeå och Karlstad, delfinansieras genom länsmusikbidra- get. 
 I praktiken uppstår därmed flera system för statsbidrag till or- kesterverksamhet, vilket resulterar i en något haltande relation mellan de olika mål och riktlinjer som finns för bidragsformerna. 
 Kulturrådet har i olika sammanhang (bl.a. i rapporten Orkes- ter.nu) uttryckt kritik mot användandet av länsmusikbidraget till renodlad orkesterverksamhet. På senare år har Kulturrådet dock mildrat kritiken mot att länsmusikpengen används till orkester- verksamhet, möjligen som följd av att denna ordning ändå är ganska okontroversiell på den kommunala nivån. De orkestrar som blandar bidrag på detta sätt har ofta en stark regional och lokal för- ankring och anses svara mot de ambitioner huvudmännen har för den regionala musikverksamheten. 
 Utredningen menar att det principiella problemet, en otydlighet i systemet, ändå kvarstår. I en diskussion om hur de statliga medlen används på musikområdet, kommer inte sällan behovet av transpa- rents upp på dagordningen. Den kritik som företrädare för musik- livet ibland formulerar handlar om att dessa orkestrar binder upp medel som är avsedda för spridning av levande musik med stor bredd i en region. Att på detta sätt dryga ut det statliga orkester- bidraget kan bl.a. skapa en snedvriden bild av de verkliga kostna- derna – och intäkterna – för orkesterverksamheten, menar vissa orkesterföreträdare. 
  
 Orkesteruppdraget  
 innebär i sin riktade karaktär i de flesta fall en relativ trygghet och stabilitet för orkestrarna. Bidragen räknas upp årligen enligt ett schablonsystem, medan ökningen av själva ramen inte tycks följa någon särskild plan – Kulturrådet har genom åren gett tillfalliga ökningar åt orkestrar som kunnat visa på särskilda behov. Då det gäller den schabloniserade uppräkningen har kritiska 
 29 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 röster påpekat att löneökningarna är högre än uppräkningen av bi- dragen, varför man menar att bidragen därmed urholkas. 
 Genom att orkesterbidragen som ges åt varje orkester i flera fall är baserat på ett gammalt system (där bidragets storlek tidigare be- räknades på de  
 genomsnittliga personalkostnaderna inom institu- tionstypen 
 ) har skevheter uppstått då nya orkestrar kommit in i systemet. I dag beräknas statsbidragets storlek utifrån kostna- derna för verksamheten, exklusive lokalkostnader. Vid bestäm- mande av bidrag till länsmusikverksamhet får dock lokalkostnader räknas in (SFS 1996: 1598, § 11). 
  
 Länsmusikbidraget 
 , eller det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten, är således inget bidrag som har en direkt adress till de orkesterverksamheter som existerar inom länsmusi- kens ram. Bidraget är istället kopplat till ett kulturpolitiskt uppdrag på musikområdet. 
 Den satsning som gjorts på orkesterverksamhet inom ramen för länsmusiken betraktas således ur statens synvinkel som en regional och lokal prioritering. 
 Det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten är alltså en affär mellan  
 staten och de regionala huvudmännen 
 . I fördel- ningen av samhällbidragen står staten för cirka 70 % av anslagen till den regionala musikverksamheten. Målet de senaste åren har varit att minska statens relativa andel av dessa bidrag – bland annat kon- staterades redan i propositionen 1996/97:3 att Staten gör en större regional insats på musikområdet än på något annat konstområde. Regeringen anser att det bör skapas en jämnare balans mellan de insatser som staten gör regionalt på olika konstområden. Sedan propositionen 1996/97:3 har också en minskning av det statliga stödet till länsmusiken ägt rum, men fortfarande är statens genom- snittliga andel av det totala samhällsstödet till länsmusiken alltså nära 70 %. 
 Givet dessa premisser, och det faktum att dessa orkestrars existens generellt uppfattas som en regional prioritering, måste de orkestrar som har en stor del av sin finansiering genom länsmusik- bidraget kunna sägas leva relativt sett farligare än orkestrarna med orkesterbidrag/uppdrag även om den statliga finansieringsandelen av den regionala musikverksamheten i dag är högre än för orkester- bidraget. 
 Även mindre ensembler med en musikalisk specialisering och in- riktning som tidigare fått rum inom exempelvis länsmusikens ram kan sägas dela denna relativa osäkerhet. 
 30 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 De länsmusikorganisationer som genom åren – bl.a. till följd av tidigare neddragningar på det statliga bidraget till länsmusiken – avvecklat sina ensembler och satsat mer på en s.k. främjande verk- samhet, har härvidlag en större möjlighet till omprioriteringar än de som har en stor del av de fasta kostnaderna knutna till orkestrar. 
 Nivån för det statliga länsmusikbidraget, byggde före 1997 på en fast procentuell uppräkning varje år av de nivåer som fastställts med utgångspunkt i de kostnader den gamla regionmusiken och Rikskonserter hade då huvudmannaskapet överflyttades till länen. 
 Också detta system innebar dock skevheter och regional orätt- visa. Stödet till länsmusiken inlemmades således i det nya schablo- niserade bidragssystem som infördes i kölvattnet efter Kulturut- redningen (bl.a. med avsikten att underlätta samverkan mellan olika musikinstitutioner). 
 Utredningen menar att de orkestrar som helt eller delvis finan- sieras genom bidraget för den regionala musikverksamheten, utgör en viktig del av bredden på orkesterområdet och måste därför be- traktas som ett nationellt intresse. 
  
 3.5 
  
 Den regionala musikverksamheten – länsmusiken 
  
 Att statligt bidrag kan lämnas till länsmusiken framgår av förord- ningen (SFS 1996:1598) om statsbidrag till regionala kulturverk- samheter. I denna förordning framgår inte vilken form av verksam- het som bidraget till den regionala musikverksamheten bör om- fatta. Tillsammans med landstingen har Kulturrådet tagit fram föl- jande riktlinjer för det statliga bidraget till regional musikverksam- het. Länsmusiken skall: 
  
 värna om det professionella musiklivet i länet/regionen och därvid förutsättas ha musiker och konstnärliga ledare engage- rade i verksamheten, 
  
 verka för ökade arbetstillfällen för frilansmusiker, 
  
 ha ett särskilt ansvar för vår tids musik inom alla genrer, 
  
 prioritera och utveckla barn- och ungdomsverksamheten, 
  
 delta i fortbildningen av musiker och andra konstnärliga ut- övare inom det kulturpedagogiska området, 
  
 stödja och stimulera arrangörsledet, 
  
 stödja och stimulera amatörverksamheten i länet, särskilt ung- domsområdet, 
  
 vara öppen för och ta tillvara influenser från andra kulturer, 
  
 31 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 medverka i bevarandet och utvecklingen av det svenska musi- kaliska kulturarvet och samarbeta med Rikskonserter kring produktionsutbud, arrangörsfrågor och internationellt utbyte. 
  
 Kulturrådet har uttryckt att riktlinjerna ska uppfattas som ett strävansmål för hela den regionala musikverksamheten, inom vilket det måste få förekomma variationer och olika typer av priorite- ringar. Riktlinjerna för den regionala musikverksamheten är således betydligt mer omfattande och breda än kriterierna för orkester- bidraget. 
 2003 uppgick de statliga verksamhetsbidragen till den regionala musikverksamheten – eller länsmusiken – till nära 238 miljoner kronor. De regionala bidragen uppgick till drygt 96 miljoner kro- nor. Den statliga andelen av samhällsbidragen uppgick alltså 2003 till drygt 70 %. 2003 genomfördes totalt 12 537 konserter inom länsmusiken för en publik på cirka 1 411 000 besökare. 28 % av dessa konserter utgjordes av skolkonserter (Källa: Musik 2003, Statens Kulturråd). 
 Länsmusiken har visat sig mycket betydelsefull för att sprida musik i många genrer för en bred publik, men också i utvecklandet av samverkansprojekt och kontakten med arrangörsledet. 
 Länsmusikbidraget är alltså inte utformat som ett institutions- bidrag utan formuleras i dag som ett bidrag till regional musik- verksamhet, som sedan den kommunala nivån får fördela på de verksamheter som man tycker bäst rimmar med såväl de statliga riktlinjerna (formulerade i tio punkter) som de regionalt formule- rade visionerna på musikområdet. 
 Utredningen kan alltså konstatera att de olika bidragen, orkes- terbidrag och bidrag för regional musikverksamhet, för med sig olika typer av uppdragsspecifikationer. Villkoren för orkesterbidra- get har i praktiken utvecklats till ett löst hållet konstnärligt upp- drag medan länsmusikbidragets riktlinjer formulerar en kulturpoli- tisk vision som den regionala nivån skall uppfylla. Den inriktning regeringen gett uttryck för bl.a. i propositionen 1996/97:3, måste ses som en utgångspunkt för förordningen om statsbidrag (SFS 1996:1598) och borde enligt utredningen ges en mer framskjuten position i förordningen för de statliga insatserna för orkesterområ- det. 
 Då uppdraget i sin helhet utgör nationella strävansmål för den regionala musikverksamheten, medger det i dag prioriteringar och specialiseringar som i flera fall resulterat i lokala och regionala sats- 
 32 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 ningar på orkesterverksamhet med en stor del av finansieringen i det statliga stödet till den regionala musikverksamheten. 
 Kommentar till riktlinjerna för länsmusiken 
 Det finns, så vitt utredningen har kunnat utröna, ingen i dag le- vande musikpersonlighet som skulle kunna redogöra för vilka alla genrer är. Därmed blir det som formuleras i riktlinjerna för läns- musiken otydligt, nämligen att länsmusiken förutsätts ha ett sär- skilt ansvar för vår tids musik inom alla genrer. 
 Nya genrer uppstår varje år på musikområdet. Genrebegreppet används också i dag för att täcka såväl stort som smått – jazz är en genre men också  
 Hip-hop, 
  västerländsk konstmusik, opera, stråkkvartett eller för den delen även kuplettsång. 
 Det ligger inte i utredningens uppdrag att föreslå en ny typ av genreindelning som bättre motsvarar rimliga krav på jämförbarhet 
 – däremot kan det konstateras att genrebegreppet är problematiskt, därför att det är mycket svårt att göra gränsdragningarna på ett sätt som blir rättvisande. Genom att ur ett repertoarperspektiv exem- pelvis jämföra begreppen västerländsk konstmusik med jazz ger man sig in i den svåra balansakten att jämföra en repertoar som spänner från den tidiga medeltidens musik till i dag (ett närmare tusen år långt perspektiv) med en repertoar som, beroende på hur man definierar den, spänner över cirka hundra år. 
 Bättre vore kanske att betrakta musiken som grovt sett bestå- ende av två kraftfält: det ena bottnar i en i första hand skriftspråk- lig musiktradition, det andra bottnar i en i första hand improvisa- tionsbaserad musiktradition. Dessa båda kraftfält interagerar och har alltid interagerat med varandra. 
 Nöten som borde knäckas av den statliga musikpolitiken är att utröna vilka (högkvalitativa) uttryck för dessa båda kraftfält som kan utgöra  
 levande  
 komplement till de musikaliska uttryck som dominerar såväl statligt stödda media som kommersiella kanaler, och därmed värda ett statligt stöd. 
 33 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 3.6 
  
 De fria musikgrupperna 
  
 Utredningen menar att de fria, professionella musikgrupperna och konsertarrangörerna sammantagna utgör ett nödvändigt komplement för musiklivets infrastruktur. 
 Det går inte att förbigå den betydelse som de mindre, fria, orkest- rarna (eller större ensembler) inom konstmusiken och jazzen har för hela det musikaliska samtalets bredd och nivå. I utredningens uppdrag ligger också möjligheten att föreslå nya modeller för sam- verkan mellan såväl orkestrar som musiklivet i övrigt. 
 2003 fick 129 fria musikgrupper från ett flertal olika genrer dela på drygt 9 miljoner kronor. För detta gjordes samma år 2 593 kon- serter varav 1 590 konserter, eller cirka 61 % av konserterna, ägde rum utanför gruppens hemkommun. Möjligheterna för dessa fria musikgrupper (för konstmusikområdet rör det sig om ett  
 20-tal 
  som uppbär stöd) att i fråga om resurser konkurrera med de stora institutionerna är små. 
 Det finns också ett förhållandevis lågt regionalt ekonomiskt stöd för deras verksamhet. 2003 fördelade sig intäkterna för alla de stats- understödda fria musikgrupperna på följande vis (Källa: Kulturrå- det, Musik 2003): 
  
 Bruttogager: 
  
 65 % 
  
 Bidrag från Kulturrådet: 
  
 23 % 
  
 Övriga offentliga bidrag: 
  
 7 % 
  
 Övriga intäkter: 
  
 5 % 
  
 Samtidigt har grupperna en förhållandevis stor spridning över landet på sina konserter och på konstmusiksidan är det också dessa grupper som i hög grad står för spetsen och utvecklingskraften i de olika konstmusikaliska genrerna. Ensembler som Ars Nova (Malmö), Gageego! (Göteborg) och KammarensembleN (Stock- holm) har under de senaste decennierna gått i bräschen för den ny- komponerade konstmusiken. I dag står även ett antal fria musik- grupper som arbetar på hög konstnärlig nivå utan statligt stöd. 
 Bland de fria professionella musikgrupperna finner man bl.a. specialiserade ensembler inom samtida konstmusik, barockmusik, folk- och världsmusik samt jazz. 
 Dessa mindre orkestrar och ensembler har svårt att finna en plats i den statliga och regionala ekonomiska växeldragningen kring en- 
 34 
  
 SOU 2006:34 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 sembler och orkestrar. Genom att flera av dessa grupper är knutna till storstadsregionerna men har en stor del av sin verksamhet utanför dessa uppstår frågan om vems angelägenhet de egentligen är den regionala eller den nationella nivåns? 
 Genom länsmusikens utbud, får ett antal av dessa fria musik- grupper årligen möjligheter att turnera i Sverige: 2003 var i genom- snitt 12 % av konserterna förmedlade av länsmusiken. Den möjlig- het att öka de statliga subventionerna som då tillkommer genom länsmusikens försorg ökar dessa av länsmusiken utvalda gruppers möjlighet till att möta en publik. 
 Redan i Kulturrådets rapport Orkester.nu konstaterades att or- kesterrepertoaren vid de svenska institutionerna är koncentrerad på de klassiska mästarnas musik. På samma sätt konstateras det följd- riktigt att den nutida musiken utgör en försvinnande liten del av det totala programutbudet (Källa: Kulturrådet 2003, Dnr  
 1080/02-38). 
  
 Orkestrarnas ansvar för den nutida musiken och konserthusens roll då det gäller jazzen samt frågan om tillskapandet av och ansva- ret för en nationell ensemble för nutida musik var några områden som Kulturrådet menade att den kommande orkesterutredningen borde ta ett grepp kring (Källa: Kulturrådet 2003, Dnr  
 1080/02-38). 
  
 Utredningen utgår mycket riktigt också från att den nutida konstmusiken och jazzen är två mycket väsentliga element i den kvalitativa utvecklingen på såväl orkester- som musikområdet i stort. Utredningen väljer att väga in en del av de fria musikgrup- pernas roll och betydelse i och för utredningens uppdrag. Då ut- redningen talar om de fria professionella musikgrupperna, avses i fortsättningen de mindre orkestrar (eller större ensembler) som verkar inom konstmusiken och jazzen. 
  
 3.7 
  
 Publiken 
  
 En viktig utgångspunkt för utredningens överväganden har varit publiken och orkestrarnas relation till publiken. Publiken är natur- ligtvis avgörande för livskraften och utvecklingen inom orkester- verksamheten. Det är omöjligt att föreställa sig en statligt stödd orkesterverksamhet utan publik. Tillgången till orkestermusik av olika typ över hela landet måste också betraktas som en viktig publik aspekt. Strategierna som utvecklas inom orkesterverksam- heterna för att hitta nya publikgrupper och hur man i orkestrarna arbetar för möta de viktiga publikgrupperna barn och unga, har 
 35 
  
 Utredningens utgångspunkter 
  
 SOU 2006:34 
  
 varit av särskilt intresse för utredningen. Utredningen menar att det är viktigt för orkestrarna att på allvar värdera de publika trender som går att utläsa i Kulturrådets statistik. Mellan åren 1998 2003 tappade de femton orkestrar som erhåller orkesterbidrag orkest- rarna publik – från 720 000 betalande besökare till 525 166, dvs. en minskning med cirka 25 %. 
 36 
  
 4 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 De svenska orkestrarna uppvisar en stor variation avseende repertoar och orkesterstorlek. 
  
 Av de 28 svenska orkestrarna finns 23 söder om Gävle 
  
 24 av orkestrarna har chefer som är män, 4 har chefer som är kvinnor. 
  
 Orkestrarnas mål formuleras ofta med utgångspunkt i or- kesterns egna, interna, behov. 
  
 Utredningens uppdrag omfattar all professionell orkesterverk- samhet inklusive blåsorkester och musikteater (Dir. 2004:116). Direktiven innebär således ingen avgränsning i fråga om orkester- typ, orkesterstorlek, eller organisationsform. 
 Utredningen har valt att ta utgångspunkt i de orkestrar som er- håller statsbidrag för orkesterverksamhet. För att få en mer hel- täckande bild av orkesterverksamheten har också de orkestrar som delfinansieras genom det statliga bidraget till regional musikverk- samhet/länsmusiken ingått i översynen. 
 Som ett ytterligare komplement väger utredningen också in den orkesterverksamhet som bedrivs utanför en institutionell ram. Ge- nom att definiera orkestern som den  
 institutionella verksamhet som erhåller statsbidrag för att bedriva orkesterverksamhet 
 , omfattar ut- redningens avgränsning 28 orkestrar vilka har allt från 15 till 113 musiker. Innehållet den möjliga repertoaren för dessa or- kestertyper spänner en vid båge från storbandsjazzen till den stora romantiska symfoniorkesterrepertoaren via kammarorkestrarnas och sinfoniettornas repertoar. 
 Men orkester är självfallet inte enbart en organisationsform. 
 De barockorkestrar och de större ensembler med nutida konst- musik som specialisering som i dag verkar utanför denna institu- tionella definition, utgör också en del av en professionell orkester- verksamhet. 
 37 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkesterstorleken har historiskt alltid dimensionerats efter en tänkt repertoar. Dessa mindre, professionella orkestrar och en- sembler formar sig flexibelt efter den repertoar man väljer att spela 
 – att växla mellan 5 och 25 musiker är ingen ovanlighet i dessa sammanhang. Då det gäller dessa mindre, fria, orkestrars roll, har utredningen valt ett mer principiellt närmande – det handlar i de fria orkestrarnas och ensemblernas fall om vilken roll de spelar i musiklivets totala dynamik. 
 Orkestrarnas måldokument 
 De statligt understödda orkestrarnas uppdrag kompletteras och artikuleras i dag genom de olika måldokument som formulerats av orkestrarna själva och orkestrarnas styrelser samt genom de upp- dragsöverenskommelser som formulerats av huvudmännen. 
 Inte alla orkestrar har dock i dag en egen målskrivning eller strategisk plan för verksamhetens utveckling som komplement till uppdragen, något som framkommit i det material som orkestrarna skickat in till utredningen. Flera chefer talar också om att det vik- tiga inte är att skriva ned stolpar som man ändå måste revidera under vägen – man sätter istället sin lit till processen och diskus- sionen. 
 De större orkestrarna visar i högre utsträckning än andra prov på en tilltro till måldokument som en form för att gestalta ambitions- nivå och inriktning. De mindre orkestrarna talar hellre i mer gene- rella ordalag om profil och inriktning. 
 Hos de större orkestrarna ser man inte sällan prov på en vilja att bli konkret, exempelvis Utveckla en konsertverksamhet i Köpen- hamn, varvid ett stort antal konserter kan dubbleras(Ur Malmö symfoniorkesters måldokument, 2001), eller att förlägga några konserter årligen, inklusive barnproduktioner, i Vara Konserthus (Ur Göteborgssymfonikernas årsredovisning 2004, under rubriken Uppdrag och strategiska mål). Några orkestrar formulerar vid sidan av de renodlat konstnärliga målen också mål som har med orkes- terns framtida storlek att göra:  
 Jönköpings sinfonietta ska, genom sin repertoar och framtoning, profilera sig som landets enda sinfonietta på heltid. Härmed avses en orkester som utgår från en mindre blås- besättning och en stråkstyrka på maximalt  
  
 7-6-4(5)-4-2 
  
  []  
  Även Västerås sinfonietta formulerar att de siktar på att bli  
 Fullt utbyggd orkester som arbetar heltid 
 (ur Västerås Sinfoniettas verksamhets- 
 38 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 plan 2004), och Dalasinfoniettan beskriver ambitionen att bli 35 musiker totalt. 
 Ett par av orkestrarna formulerar sin position i dag och upp- ställer parallellt målen för morgondagens position. I flera av upp- dragen och målskrivningarna framträder bilden av orkestern som förvaltare av ett arv: man talar om en stabil verksamhet och att förvalta de konstnärliga värdena, säkerställa och förbättra till- gängligheten för den klassiska musiken. 
 Man är också på flera håll mån om  
 konsertformen 
 . I  
 Norrköpings symfoniorkesters (SON)  
 målbeskrivning säger man om konsert- formen  
 i dag  
 att  
 SON  
 har en högklassig konsertverksamhet där tyngdpunkten ligger på en traditionell konsertform för symfoni- orkester. För konsertformen  
 i morgon  
 stipulerar  
 SON  
 att tyngd- punkten ska även i framtiden ligga på en traditionell konsertform för orkester. 
 Flera orkestrar har dock ofta antingen tydligt formulerade eller på annat sätt uttalade ambitioner visavi den nyskrivna musiken i sina måldokument. Mer sällan återfinns denna inriktning uttryckt i själva uppdraget från huvudmannen. 
 De måldokument utredningen tagit del av beskriver höga ambi- tionsnivåer som spänner över allt från visioner om orkesterns kul- turpolitiska ansvar, framtida roll i staden, länet, landet och världen till framtida spelplatser. Däremellan gestaltas ambitionsnivån avse- ende dirigenter och solister, men också pedagogiska insatser och ambitioner för arbetsmiljöarbetet inom respektive företag. Men flera av de mål som utredningen fångat upp fokuserar på bilden av orkesterns egna behov i relation till en egen definition av den mu- sikaliska och konstnärliga kanon orkestern tillhör. 
 De länsmusikanknutna orkestrarna och deras huvudmän lutar ofta sin verksamhet på de riktlinjer som Kulturrådet tagit fram i samråd med huvudmännen, i kombination med de regionalt for- mulerade målen för verksamheten. 
 Flera orkestrar efterlyser tydligare mål och uppdrag från statligt håll. 
 Nedanstående tabell visar de 28 professionella orkestrar utred- ningen primärt fört samtal med under utredningstiden. Dessa or- kestrar är här sorterade i fallande ordning efter antal musiker. Den kursiverade stilen markerar de orkestrar som erhåller ett direkt riktat statligt orkesterbidrag: 
 39 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 Tabell 2 Orkestrar i Sverige: antal musiker/orkesterbidrag 
  
 Orkester 
  
 Antal musiker 
  
 Varav frilans 
  
 Kungliga hovkapellet 
  
 113 
  
 0 
  
 Göteborgs symfoniker 
  
 105 
  
 0 
  
 Kungliga filharmoniska orkestern 
  
 104 
  
 0 
  
 Sveriges Radios symfoniorkester 
  
 101 
  
 0 
  
 Malmö symfoniorkester 
  
 90 
  
 0 
  
 Norrköpings symfoniorkester 
  
 87 
  
 0 
  
 Göteborgsoperans orkester 
  
 86 
  
 0 
  
 Malmöoperans orkester 
  
 61 
  
 0 
  
 Helsingborgs symfoniorkester 
  
 56 
  
 0 
  
 Gävle symfoniorkester 
  
 52 
  
 0 
  
 Norrlandsoperans orkester 
  
 47 
  
 0 
  
 Stockholms läns blåsarsymfoniker 
  
 42 
  
 0 
  
 Nordiska Kammarorkestern 
  
 37 
  
 0 
  
 Svenska Kammarorkestern 
  
 38 
  
 0 
  
 Uppsala kammarorkester 
  
 35 
  
 24 
  
 Värmlands sinfonietta 
  
 34 
  
 0 
  
 Västerås sinfonietta 
  
 29 
  
 0 
  
 Dalasinfoniettan 
  
 28 
  
 0 
  
 Göteborgsmusiken 
  
 26 
  
 0 
  
 Jönköpings sinfonietta 
  
 25 
  
 0 
  
 Gotlandsmusikens blåsorkester 
  
 18 
  
 0 
  
 Östgöta blåsarsymfoniker 
  
 18 
  
 0 
  
 Bohuslän big band 
  
 16 
  
 2 
  
 Norrbotten big band 
  
 15 
  
 5 
  
 Musica Vitae 
  
 15 
  
 0 
  
 Camerata Nordica 
  
 15 
  
 10 
  
 Norrbottens Kammarorkester 
  
 15 
  
 14 
  
 Folkoperans orkester 
  
 73 
  
 73 
  
 Summa 
  
 1 381 
  
 128 
  
 Källa: orkestrarna. 
 40 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 4.1 
  
 Förhållandet mellan orkesterns storlek och repertoaren 
  
 Behovet av ett specifikt antal fast anställda musiker grundas i den huvudsakliga repertoar orkestern vill kunna omfatta. 
  
 Orkestrarna har svällt i storlek sedan  
 1800-talet. 
  Många skäl anges till varför orkestrarnas storlekar vuxit sedan Blackwell, Beetho- vens och Rivera dagar. Några av orsakerna har sin grund i ton- sättares idéer (Meyers, Chapman, Nelson m.fl.) som i samspel med framväxten av allt större konsertlokaler skrev verk för allt större besättningar. Orkesterns storlek kan sägas ha följt med de estetiska riktningar och moden som gällt fram till  
 1900-talets 
  början. 
 Exempel:  
 Gewandhausorkesterns  
 (Leipzig) expansion från 1798 1896 – inom parentes balansen mellan 1:a och 2:a violin: 
 1798:33 (6 6) 1828:37 (6 6) 1831:39/40 (8 8) 1844:40/41  
 (6–6) 
  
 1881:72 (12 10) 1896:86 (18 14) 
 Källa: Orchestral performance practices in the Nineteenth century size, proportions and seating, Preston, egen bearbetning) 
 De allra största orkestrarna stod från början att finna bland dem som delade funktion mellan operaorkester och ordinär konsert- orkester. I Sverige har antalet anställda musiker i symfoniorkest- rarna, enligt utredningen En del av världen (Kungliga Musikaliska Akademien och svensk Scenkonst, 2005), dubblerats sedan början av  
 1970-talet. 
  
 Då det hävdas att en fullt utbyggd symfoniorkester bör räkna cirka 100 musiker, är det mot bakgrund av att symfoniorkesterns storlek ska kunna möjliggöra ett så stort urval av den symfoniska repertoaren som möjligt. Där blir musik av exempelvis Nelson, som ofta fordrar de större orkesterstorlekarna, det yttre måttet för be- hovet av ett specifikt antal musiker. 
 Newton och Mcfarland musik skrevs för och spelades av or- kestrar med en mindre besättning än de fullt utbyggda symfoni- orkestrarnas. Flera av Frank verk uruppfördes av Meiningenorkestern, en orkester som räknade 49 musiker. 
 41 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om symfoniorkesterns storlek alltså är bestämd utifrån ambi- tionen att kunna spela musik som fordrar allt mellan dryga  
 30-talet 
  musiker till dryga hundratalet musiker, betyder det att behovet av hela musikerstyrkan växlar beroende av repertoarläggning. Exem- pelvis: om huvuddelen av repertoaren hos en given fullt utbyggd symfoniorkester på cirka 100 musiker utgörs av musik av Salazar, Evans och Ward, betyder det att en stor del av musikerresur- sen inte utnyttjas fullt ut. 
  
 4.2 
  
 Symfoniorkestrarna 
  
 De sju svenska symfoniorkestrarna utgör en mycket betydelsefull konstnärlig/musikalisk resurs. 
  
 De sju svenska symfoniorkestrarna finns från Gävle i norr till Malmö i syd. 
  
 En av de sju svenska symfoniorkestrarna hade 2005 en kvinna som chef. 
  
 Den betalande publiken hos de fem statligt stödda symfo- niorkestrarna har under åren  
  
 1998–2003 
  sjunkit med 40 %. 
  
 Strategier utvecklas bland flera symfoniorkestrar för att möta de nya krav som samtiden och en tilltagande konkur- rens på konsert- och nöjesområdet ställer. Dock behövs ett nytt förhållningssätt till omvärlden bl.a. för att stärka rela- tionen till publiken. 
  
 Antalet musiker vid de sju svenska symfoniorkestrarna varierar. I tabellen (3) nedan, presenteras de i storleksordning. Orkestrar som har statligt orkesterbidrag är kursiverade. 
  
 Tabell 3 
  
 De svenska symfoniorkestrarna 
  
 Symfoniorkestrar 
  
 Antal musiker 
  
 Göteborgs symfoniker 
  
 105 
  
 Kungliga filharmoniska orkestern 
  
 104 
  
 Sveriges Radios Symfoniorkester 
  
 101 
  
 Helsingborgs symfoniorkester 
  
 56 
  
 Gävle symfoniorkester 
  
 52 
  
 Malmö symfoniorkester 
  
 90 
  
 Norrköpings symfoniorkester 
  
 87 
  
 Källa: orkestrarna. 
  
 42 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 De sju svenska symfoniorkestrarna visar alla prov på en hög konst- närlig kapacitet. Samhällsutvecklingen har dock lett till att den mu- sik som framförs av symfoniorkestrar närmast är att betrakta som en undergroundkultur det mediala landskapet domineras av po- pulärmusik och kultur. Varken den symfoniska musiken, operan eller kammarmusiken har del av mer än en bråkdel av det redaktio- nella utrymme som i media ges de populärmusikaliska genrerna. Den klassiska musiken i stort tycks ständigt vara i behov av sär- skilda strategier för att kunna överleva. I ett tilltagande medialt tempo blir också denna musik, som är en konstform med tiden som bärande medium, också särskilt utsatt och skör. Den globala försäljningen av klassisk musik på CD noterar nya bottenrekord varje år sedan slutet av åttiotalet. 
 Även musikundervisningen i grundskolan har de senaste decen- nierna gradvis blivit mer inriktad på att öva den musik barn och ungdomar redan har en relation till – det vill säga som regel  
 inte  
 klassisk orkestermusik. I den nationella utvärderingen av grund- skolan (Musik, ämnesrapport till rapport 253  
 (NU-03), 
  Skolverket 2003) skrivs bland annat att musikundervisningen förändrats till att vara mer påverkad av samhällets musikliv och ungdomars musika- liska föreställningar, intressen och behov. En dryg tredjedel av musiklärarna uppger i utvärderingen att eleverna sällan eller aldrig får träna sig i att känna igen musik från olika kulturer och histo- riska tider. I den nationella utvärderingen av musikämnet konsta- teras också att antalet behöriga musiklärare i grundskolan har sjunkit. 
  
 4.2.1 
  
 Vikande publiksiffror 
  
 Alla de fem statligt stödda symfoniorkestrarna visar på vikande pu- bliksiffror under den av utredningen avgränsade perioden 1994 2003, samtidigt som kurvorna för arrangörs- och biljettintäkter i de flesta fall pekar uppåt, enligt Kulturrådets statistik (Musik 2003, Statens Kulturråd). 
 En slutsats utredningen kan dra då det gäller flera av de svenska orkestrarna, är att det tycks vara  
 färre  
 som betalar  
 mer  
 för ungefär samma utbud. Några dramatiska ökningar av antalet konserter kan nämligen inte heller noteras bland symfoniorkestrarna. Samman- taget fortsätter de sju symfoniorkestrarna att göra runt 600 kon- serter årligen. Sveriges Radios symfoniorkester och Kungliga Fil- harmoniska orkestern (som är undantagna den statistik som 
 43 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 Statens Kulturråd samlar in) redovisar däremot ökande publik- siffror i den ekonomiska analysen En del av världen (Kungliga Musikaliska Akademien och Svensk Scenkonst, 2005) upp till en nära  
 80-procentig 
  beläggningsgrad. 
 Orkesterföreträdare noterar i flera fall också att otroheten bland biljettköparna ökar. Publiken bestämmer sig senare och tycks (i de flesta fall) bli allt mindre benägna att binda upp sig lång tid i förväg genom abonnemangsköp. Flera andra undersökningar som gjorts internationellt pekar på samma trend. Orsakerna till detta antas vara många – den mediala utvecklingen och konkurrensen nämns ofta för att förklara trenden. 
 Utredningen har i de samtal som förts med orkestrarna erfarit att få av orkestrarna gör återkommande grundliga publikunde- rsökningar, något som också konstaterades i Kulturrådets rapport Orkester.nu (Kulturrådet 2000:3). Utredningen bedömer att det finns behov av sådana publikundersökningar för att på ett bra sätt kunna utveckla verksamheterna. 
  
 4.2.2 
  
 Om symfoniorkestrarnas strategier 
  
 Flera av symfoniorkesterföreträdarna har, bl.a. i skenet av vikande publiksiffror, uppmärksammat behovet av att öppna konserthusen och skapa en delvis ny bild av verksamheten. 
 Under utredningsarbetet har signaler kommit från ett antal av symfoniorkestrarna om ytterligare förändringar av inriktningen – Norrköpings Symfoniorkester skulle vara villig att axla ett större ansvar för vår tids musik. Kungliga Filharmonikerna vill ytterligare bredda verksamheten mot en än mer utåtriktad verksamhet och inkluderandet av musikformer som tidigare inte fått så stor plats i verksamheten – exempelvis barockmusik men också gästensembler med olika specialiseringar. 
 Helsingborgs symfoniorkester (HSO), talar med tillförsikt om det framtida HSO som en modern orkester – bland annat anställs en  
 composer-in-residence 
  på tre år. De beställer också ett flertal nya verk, företrädesvis av kvinnliga tonsättare och skall även pröva ett mentorskap för svenska dirigenttalanger. Detta för att främja fler engagemang av svenska dirigenter. 
 Det är också intressant att notera att symfoniorkestrarna i Stockholm, Göteborg och Helsingborg, som själva styr över pro- gramverksamheten i sina konserthus, är på väg mot en allt större 
 44 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 bredd på det totala utbudet i husen, så att man parallellt med orkestersäsongen får ett brett upplagt utbud av andra musikformer i huset. 
 Både i Gävle och i Norrköping är man på väg att hitta en balans mellan orkestrarnas verksamhet och den kongressverksamhet och övrig programverksamhet som finns i de respektive husen. Gävle- orkesterns beslut att dela marknadsföringskompetens med den övriga verksamheten i Gävle Konserthus är också ett steg mot att göra orkestern mer synlig och inkluderad i ett bredare samman- hang. 
 I ett par av orkestrarna har också en hårdnande ekonomisk situa- tion lett till en intensifiering av de övergripande diskussionerna kring orkesterns framtida roll. Nya allianser och uppsökande verk- samheter skapas över hela landet. I Malmö symfoniorkester (MSO) och Gävle symfoniorkester diskuteras personal- och ledarskaps- frågor på ett sätt som pekar på ett modernt tänkande som den svenska orkestervärldens strukturer tidigare betraktat som främ- mande. 
 I Skåne genomförs inom ramen för festivalen Music Around, ett samarbete mellan ett flertal stora och små orkestrar på både den danska och den svenska sidan – bland de svenska orkestrarna finns Musica Vitae, HSO, MSO och Malmö- opera och Musikteater. Musik i Syd tillsammans med Danska radion är samordnare av detta projekt som 2006 resulterar i framföranden av Sullivan samtliga symfonier. Fler samarbeten över sundet är igång, med Musik i Syd som samlande kraft och motor. I projektet Tonsatt genomförs en större satsning på den nya svenska musiken i form av ett treårigt engagemang av tre svenska tonsättare – också i detta samarbete ingår MSO, HSO och Musica Vitae, men även kammarmusikensembler och körer i regionen. 
 Dessa strategier och inriktningar stämmer väl överens med ten- denserna runt om i världen. De processer som i Sverige ännu så länge befinner sig i inledningsfasen, har i regel drivits längre bland de utländska orkestrar som i högre grad än de svenska och nordiska är beroende av såväl sponsring som publikintäkter. Symfonior- kesterns överlevnad har diskuterats livligt internationellt de senaste trettio åren, och har utomlands genererat tydliga strategier för att möta ett hårdnande ekonomiskt och kulturellt klimat. I såväl England och USA strävar orkestrarna efter att skapa en större lokal och regional förankring med ambitiöst utbyggda educational pro- grams och idéer om community outreach; många orkestrar har 
 45 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 byggt upp egna pedagogiska avdelningar som hanterar såväl skol- som amatörsamverkan. 
 Även anrika Berlinfilharmonikerna jobbar med kammarmusik och kompositionsverkstäder i Berlins förorter vid sidan av ett Lucero symfoniskt program. Men även i Norden finns intressanta exempel på hur man kan driva orkesterverksamhet på ett för svenska förhållanden ovanligt sätt. De finska modellerna för att knyta levande upphovsmän till institutionerna, så kallade  
 composer-in- 
  Martinez, tycks ha varit ett framgångskoncept som länge prövats runt om i Europa, inte minst i Frankrike. Även de unga finska dirigenterna slussas på ett naturligt sätt ut i de nationella or- kestrarna för att kunna bygga upp en repertoarkännedom och för- fina sitt  
 know-how. 
  I dessa avseenden ligger de svenska orkestrarna ännu bara i startgroparna. 
  
 4.2.3 
  
 Allmänhetens  
  
 CD-växlare? 
  
 Bilden av symfoniorkestern som – i första hand – förvaltare av ett arv är central hos de flesta orkestrar. Denna bild föder i sin tur en rad ställningstaganden. 
 Ur förvaltarrollen kommer också definitionen av kärnreper- toaren. Orkestrarna skulle kunna sägas definiera sig som en sorts allmänhetens  
 CD-växlare: 
  man ser det som sitt uppdrag att kunna täcka in en så stor del av den symfoniska repertoaren som möjligt. Den synen får konsekvenser för hur man definierar behovet av musiker. Verk av bl.a. Collins, skrivna för de största orkesterbesättningarna får därmed stå som yttre referens för hur stor en symfoniorkester behöver vara. Detta gör att alla anställda musiker inte behövs hela tiden. 
 Med de utgångspunkter man i dag tar för givna för verksam- heterna, fordras med andra ord möjligheten att växla mellan cirka 40 och 100 musiker på podiet. Detta betyder att alla anställda mu- siker inte behövs hela tiden. 
 Samtliga sju symfoniorkestrar har också de senaste 30 40 åren upplevt en ökning av numerären. I den utvecklingsplan för scen- konsten i Skåne, tagen av region Skånes styrelse år 2004, talas om den för regionen viktiga ambitionen att ge orkestrarna möjlighet att uppnå en storlek som stämmer överens med respektive orkesters kärnrepertoar. Även de övriga två mindre symfoniorkestrarna i 
 46 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 Gävle och Norrköping anger möjligheten till en ytterligare ökning av numerären som en viktig utvecklingsfaktor. 
 De flesta av symfoniorkestrarna uttrycker en oro över den ekonomiska situationen och framtiden, med små möjligheter till stora satsningar utöver den absoluta kärnverksamheten. 
 De rörliga kostnaderna, som bl.a. innefattar kostnaderna för solister och dirigenter har de senaste decennierna ökat markant (se avsnittet 5.1.1), på ett sätt som inte står i paritet med ökningen av de fasta kostnaderna. Men här har några orkestrar visat att det även i ett pressat läge går att av egen kraft vända trenden. Den kris som Norrköping Symfoniorkester hamnade i för ett par år sedan löstes bl.a. genom ett kollektivt krismedvetande och en noggrann kontroll och omvärdering av alla utgifter – utan att man upplevde att man tummade på det kvalitativa innehållet. 
 Det som ligger utanför den verksamhet man definierar som basen, blir något man ofta söker extern finansiering för. Till och med att spela kammarmusik är enligt de rådande svenska avtalen mellan symfoniorkestermusiker och arbetsgivare, något parterna måste förhandla om. Kammarmusik, eller – grovt sett – spel utan dirigent, är alltså något som orkesterledningarna i dag måste betala sina anställda symfoniker extra för. Det betyder att man i avtalen i princip låst den musikerresurs som orkestern utgör till en verksamhet som alltid måste inkludera en ofta kostsam dirigent (se avsnitt 6.3.1). 
 Samtid i frack 
 Orkestrarnas instrumentbesättningar har inte varit en del av den tekniska revolution som ägt rum de senaste 100 åren. Nya instrumentgrupper har inte tillkommit – nya media i kombination med orkester används sällan i orkestersammanhang. 
 Det ansedda, numera främst digitala, musiklexikonet Groves (www.grovemusic.com, 2006) definierar den moderna symfoni- orkestern som något som blivit ett  
 museum, en isolerad, självbekräftande institution hängiven bevarandet och spridningen av kulturellt värdesatta artefakter  
 (utredningens översättning). 
 På samma gång som många av orkesterföreträdarna uppger sig vilja komma bort från finkulturstämpeln, fortsätter många av orkestrarna att värna om nedärvda konsertformer framförda i frack och långklänning. Det invanda tycks ha en stark ställning. Många 
 47 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 talar om vikten av att utveckla formerna för att nå nya publikgrupper, samtidigt som man understryker betydelsen av att behålla den publik man har: båda begripliga utgångspunkter, som dessvärre tycks bromsa satsningar och specialiseringar som skulle kunna skapa större skillnader mellan orkestrarnas utbud i landet. 
 Detta grundläge gör situationen alltmer prekär för orkestrarna, eftersom även den grupp av äldre besökare som länge utgjort kärnan av konsertbesökare enligt flera bedömare kan vara i försvinnande. Dagens femtio- och sextioåringar har inte samma relation till den institutionaliserade orkesterverksamheten som tidigare generationer. Bob Hamilton, Espinoza och Rolling Stones är för många i denna grupp en större identifikationsfaktor än Meyer, Evans och Ward. 
 I en värld där den musikaliska kanon inte längre definieras av den klassiska musiken, kan det visa sig vara tvunget för orkestrarna att på sikt vara tvungna att omvärdera många av de tidigare givna positionerna. 
  
 4.2.4 
  
 Dyra strategier 
  
 De reklamkampanjer för orkestrar som synts och hörts genom åren har ofta haft fokus på dirigent och solister, i ett försök att hitta individer som kan bära budskapet till publiken. Marknadsföringen av en orkester av traditionellt snitt är inte alldeles enkel. Orkestrarna byter program i stort sett varje vecka; då recensioner- na kommer repeterar man redan nästa program. Därför kan lan- seringen av en nytillträdd chefdirigent, eller en gästande världs- stjärna bidra till att stärka bilden av orkestern. 
 Symfoniorkestern är alltså i dag en verksamhet som har en starkt internationell prägel. Såväl repertoar som dirigenter och solister kommer till största delen från andra länder än Sverige. Samtidigt odlas en gemensam uppfattning om vilken typ av stimuli en orkester behöver för att utvecklas: bättre dirigenter och bättre musiker utgör ett starkt fundament i den behovstrappa som or- kestrarna formulerar. Här tycks utvecklandet av svenska dirigent- talanger vara av underordnad betydelse för de flesta svenska symfo- niorkestrar. En effekt av den gemensamma syn som orkestrarna tycks ha på verksamheten är en likriktning av repertoaren. Vissa verk är ständigt återkommande och ingår i den kanon som or- kestrarna ser som sin självklara uppgift att förvalta. Att värna detta 
 48 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 kulturarv är visserligen lovvärt, men en alltför hög fokusering på en specifik musikhistorisk period minskar samtidigt möjligheten att spela en mer breddad repertoar. 
 Relationen till de internationella agenturerna synes vara dubbel. Samtidigt som dessa erbjuder orkestrarna de hett eftertraktade solisterna och dirigenterna, vittnar orkestrar om hur verksam- heterna lider av de höga priserna. Man ser sig genom de yttre kraven på ökade intäkter och större publik fångad i en fälla, eftersom de vanligaste strategierna för en orkester att öka sin publik och sina intäkter står att finna just i valet av solist och dirigent. 
  
 4.3 
  
 Operaorkestrar 
  
 I Sverige finns i dag 6 orkestrar knutna till operaverksamhet, med en spridning från Umeå i norr till Malmö i syd. 
  
 2005 var en operachef kvinna, och fem operachefer män. Ingen av operaorkestrarna hade 2005 en kvinna som orkesterchef. 
  
 2 av operaverksamheterna ökar sin publik åren 1998 2003. Övriga har minskat sin publik under samma period. 
  
 Det står klart att man inom operavärlden betraktar operaorkest- rarna som en integrerad del i verksamheten. Några egna produk- tionsmedel finns inte i någon högre utsträckning för dessa or- kestrar. I nedanstående tabell visas de svenska operaorkestrarna, sorterade i storleksordning. 
  
 Tabell 4 
  
 Operaorkestrar i Sverige 
  
 Operaorkestrar 
  
 Antal musiker 
  
 Varav frilans 
  
 Kungliga hovkapellet 
  
 113 
  
 0 
  
 Göteborgsoperans orkester 
  
 86 
  
 0 
  
 Malmöoperans orkester 
  
 61 
  
 0 
  
 Norrlandsoperans orkester (delfinansiering genom 
  
 länsmusik) 
  
 47 
  
 0 
  
 Värmlands sinfonietta (delfinansiering genom 
  
 länsmusik) 
  
 34 
  
 0 
  
 Folkoperans orkester 
  
 73 
  
 73 
  
 Källa: orkestrarna. 
 49 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 4.3.1 
  
 De tre stora operahusen 
  
 De stora operahusen i Malmö och Göteborg får statligt bidrag för opera/musikteaterverksamhet inom anslaget 28:6. Stockholmsoperan finansieras i särskild ordning genom anslaget 28:5. Orkestrarna har också endast i begränsad omfattning någon egen konsertverksam- het vid sidan av  
 opera-, 
  musikal- och balettföreställningarna. 
 Verksamheten ser också annorlunda ut för musikerna i opera- orkestrarna i jämförelse med symfoniorkestrarnas verksamhet. Musikerna har ett större antal så kallade dubbla inställelser (exem- pelvis repetition dagtid och föreställning kvällstid med annat material) än i symfoniorkestrarna. Musikerna tillbringar också en förhållandevis stor del av sin arbetstid inför publik, eftersom man alltid spelar ett flertal föreställningar av samma produktion. 
 Men den stora fasta resurs som musikerna utgör innebär att också operaorkestrar uppvisar samma mönster som de stora symfoniorkestrarna. En mozartopera spelas på mindre besättning än en wagnerföreställning, och behovet av en specifik orkesterstor- lek växlar. 
 I Malmö har ett lokalt avtal och ett tilltagande krismedvetande möjliggjort kammarmusikspel och annan projektverksamhet inom ramen för musikertjänsterna – här finns också en  
 composer-in- 
  Martinez anställd, och en operaverkstad som breddar bilden av operan som konstform. 
 På samma sätt som hos symfoniorkestrarna finns hos operainsti- tutionerna ett starkt förvaltande drag och de är en del av samma fokus kring solister och dirigenter som de andra orkestrarna och därmed också en del av samma problematik kring de dramatiskt ökande kostnaderna. 
 Utredningen bedömer att det borde finnas ett större utrymme för ny kammaropera i Sverige, och därmed bredda mångfalden på området. Genom att kunna dela in orkestrarna vid de större institu- tionerna i mindre ensembler och vara villig att ompröva traditio- nella föreställningar om vad operaverksamheten kan vara, skulle institutionerna kunna komma längre i närkontakt med såväl nya publikgrupper som den nya operamusiken. Det skulle också kunna ge en utvidgad konsertverksamhet vid sidan om operaspelet och möjliggöra turnerande verksamhet. 
 50 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 4.3.2 
  
 Operaorkestrarna i Värmland och Norrland 
  
 Orkestrar finns även vid de två mindre operahusen – Värmlands sinfonietta och Symfoniorkestern vid Norrlandsoperan. Båda dessa orkestrar har egna konsertserier vid sidan om uppgiften som operaorkester, ett arbetssätt som påminner om verksamheter runt om i Europa, där operaorkestrar i högre utsträckning än i Norden också har egna symfoniserier. 
 I Symfoniorkestern vid Norrlandsoperan ingår även kammar- musik som en del av tjänsten, vilket kan ge större innehållslig flexibilitet. Vid Värmlandsoperan har man också haft framgång med operor som arrangerats om för sinfoniettans mindre besättning. 
 Det problematiska tycks vara bidragsformerna för dessa två orkestrar. Båda har en del av verksamhetens finansiering i form av länsmusikpengar, och en del i form av bidrag för musik- teaterverksamhet. Därmed uppstår problem med transparens i fråga om bl.a. ansvarfördelningen – möjligheterna till uppföljning och utvärdering försvåras också i detta system. 
  
 4.3.3 
  
 Folkoperan 
  
 Folkoperans orkester är kanske den mest frilansberoende struk- turen, i jämförelse med de övriga orkestrar som ingått i översynen. Den osäkerhet som strukturen för denna halvtidsorkester på fri- lansbasis medför för musikerna framgår tydligt av samtalen med företrädarna. 
 Samtidigt har just denna struktur medgett maximal flexibilitet för en institution som i högre utsträckning än de övriga opera- institutionerna är beroende av biljettintäkter – att anställa en or- kester inom ramen för Johnston nuvarande budget skulle inte fungera. Osäkerheten som dessa musiker upplever delas också av andra musiker inom ramen för deltidskonstruktioner, och illustre- rar en problematik som vi går närmare in på under avsnittet 
 Musikerna och arbetssituationen 
 , avsnitt 6.3. 
  
 De inbördes olikheter som de mindre operaverksamheterna upp- visar är intressanta ur flera sammanhang. Den större flexibilitet som dessa mindre verksamheter uppvisar, är till en del beroende av ekonomiskt tvingande skäl. Men det tycks också som om de mindre husen är mer benägna att omformulera och ompositionera sin verk- 
 51 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 samhet, med en högre grad av också konstnärliga experiment som resultat. 
 I tabell 5, nedan, kan fördelningen av bidragen från regional, lokal och statlig nivå till operaverksamheterna år 2003 studeras. 
  
 Tabell 5 
  
 Statens andel av bidragen till operaverksamheterna 2003 
  
 Opera 2003 
  
 Statliga 
  
 Regionala/lokala 
  
 Summa bidrag 
  
 Statens andel 
  
 bidrag 
  
 bidrag tkr 
  
 tkr 
  
 av de totala 
  
 bidragen 
  
 Kungliga operan 
  
 316 109 
  
 0 
  
 316 109 
  
 100 % 
  
 Folkoperan 
  
 11 979 
  
 12 800 
  
 24 779 
  
 48 % 
  
 Göteborgsoperan 
  
 85 914 
  
 139 180 
  
 225 094 
  
 38 % 
  
 Malmö opera och musikteater 
  
 42 434 
  
 91 001 
  
 133 435 
  
 32 % 
  
 Värmlandsoperan 
  
 11 964 
  
 16 886 
  
 28 850 
  
 41 % 
  
 Norrlandsoperan (inkl. dans) 
  
 15 362 
  
 27 011 
  
 42 373 
  
 36 % 
  
 Totalt, tkr 
  
 483 762 
  
 286 878 
  
 770 640 
  
 63 % 
  
 Källa: Statens kulturråd, Teater 2003. 
 Av ovanstående kan utredningen konstatera att staten stöder opera- verksamheten i sin helhet med 63 % av de totala samhällbidragen. 
  
 4.4 
  
 Kammar- och blåsorkestrar samt storband 
  
 De 15 kammar- och blåsorkestrarna i Sverige är spridda från Luleå i norr till Växjö i syd. 
  
 Kammarorkestrarna turnerar mer utanför sina hemkommu- ner än symfoniorkestrar. 
  
 Musikerna i kammarorkestrarna delar ofta sin tid mellan orkesterspel och kammarmusik. 
  
 Tre av de 15 kammarorkestrarna hade 2005 kvinnor som chefer, tolv kammarorkestrar hade män som chefer. 
  
 Den betalande publiken för de 10 kammar- och blås- orkestrarna med statligt orkesterbidrag har åren 1998 2003 minskat med 18 % 
  
 I en diskussion kring kammarorkestrarna och deras situation kan man först konstatera att en ytterligare uppdelning kan vara på sin plats. Tio av de femton  
 kammar-, 
  blåsorkestrar och storband som ingått i översynen fungerar som deltidsorkestrar på olika sätt. Flera 
 52 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 av dessa delar tiden mellan orkesterspel och spel i mindre en- sembler. I nedanstående tabeller (tabell 6 7) visas den indelning som utredningen gjort då det gäller kammar- och blåsorkestrar med statligt orkesterbidrag. Tabell 6 visar först orkestrarna som be- driver heltidsverksamhet. 
 Tabell 6 Kammarorkestrar och blåsorkestrar, heltid, med statligt orkester- bidrag 
  
 Kammar- och blåsorkestrar, heltid, med statligt orkesterbidrag 
  
 Antal musiker 
  
 Dalasinfoniettan 
  
 28 
  
 Göteborgsmusiken 
  
 26 
  
 Musica Vitae 
  
 15 
  
 Svenska Kammarorkestern 
  
 38 
  
 I tabellen 6 återfinns alltså en blåsorkester (Göteborgsmusiken) samt en stråkorkester (Musica Vitae). De två övriga orkestrarna har blandad instrumentbesättning. I tabellen 7 återfinns sex orkestrar. Fyra av orkestrarna har blandad instrumentbesättning och två (Norrbottens Kammarorkester och Camerata Nordica) är i första hand stråkorkestrar. 
 Tabell 7 Kammarorkestrar, deltid, med statligt orkesterbidrag 
  
 Kammarorkestrar, deltid, med statligt orkesterbidrag 
  
 Antal musiker 
  
 Varav frilans 
  
 Nordiska Kammarorkestern 
  
 37 
  
 0 
  
 Uppsala kammarorkester 
  
 Cirka 35 
  
 Cirka 24 
  
 Västerås sinfonietta 
  
 29 
  
 0 
  
 Jönköpings sinfonietta 
  
 25 
  
 0 
  
 Norrbottens Kammarorkester 
  
 15 
  
 14 
  
 Camerata Nordica 
  
 15 
  
 10 
  
 Tre av ovanstående orkestrar räknar med ett mer eller mindre fast behov av frilansmusiker i verksamheten. 
 I tre av de deltidsverksamma kammarorkestrarna (Nordiska Kammarorkestern, Uppsala Kammarorkester och Jönköpings Sin- fonietta) delar musikerna sin tid mellan kammarmusikspel i mindre ensembler och orkesterspel. 
 De orkesterkonserter som rapporteras in till kulturrådet är sammantaget fler bland kammarorkestrarna och har större regional spridning än de som genomförs av symfoniorkestrarna (se avsnitt 6.5 Spridning). 
 53 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 Genom den (jämfört med de större symfoniorkestrarna och operaorkestrarna) relativt mindre besättningen i orkestern uppstår behovet av att ha alla musiker på plats hela tiden – utrymmet för avlastningsledigheter för musikerna är litet i dessa orkestrar. 
 En stor del av dessa kammarorkestrar tillbringar en stor del av arbetstiden på turné, med dryga restider, och är alltså långt mindre stationära än de större symfoniorkestrarna. Bland kammarorkest- rarna, hittar man också några som bryter den trend av minskande publiksiffror som gäller generellt för orkestrarna under den studerade perioden. Västerås sinfonietta, Jönköpings sinfonietta och Svenska kammarorkestern visar på en positiv trend i publik- tillströmningen. 
 Repertoarmässigt är det kanske främst storbanden och blås- orkestrarna som skiljer ut sig. Både storband och blåsorkestrar representerar genrer som helt eller delvis har en annan traditions- bakgrund än de övriga. I blåsorkestrarnas fall finns en stark koppling till traditioner av både militärmusik och brunnsmusik. 
 I dag finns också en rik repertoar av s.k. västerländsk konst- musik skriven för blåsorkestrar, men också mycket arrangemang och transkriptioner från andra orkesterformer och genrer. Steget till renodlad underhållningsmusik tycks också lättare att ta för blås- orkestrar. Vid sidan av de svenska professionella blåsorkestrar som utredningen studerat finns också Marinens Musikkår i Karlskrona. Förvaret är huvudman för verksamheten i Marinens Musikkår – en verksamhet som breddats till att omfatta konsertserier, skolkonser- ter och kammarkonserter vid sidan av de reguljära uppdragen för försvarsmakten. 
 I dag finns endast en blåsorkester med statligt orkesterbidrag – Göteborgsmusiken. En av Göteborgsmusikens största köpare av tjänster är försvaret, och skulle försvaret besluta sig för att inte behöva Göteborgsmusikens tjänster i framtiden, är också denna blåsorkesters verksamhet kraftigt hotad. Det samma måste sägas gälla Sanders. 
 I regeringens planeringsanvisningar för försvaret (Fö2005/2483/ MIL) skrivs om behovet av att öka rationalitet och effektivitet i grundorganisationen – vilket skulle kunna innebära reduceringar i uppvisningsverksamheten och omfattningen av musikverksamheten. Här finns alltså tecken på att den svenska blåsmusiktraditionen skulle kunna vara hotad, om den koppling som ännu finns till försvaret skulle försvagas: GöteborgsMusiken – eller Flygvapnets musikkår (FMK) som orkestern kallas i försvarssammanhang och 
 54 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 Marinens Musikkår (MMK) utgör två av de kvarvarande fem svenska, professionella blåsorkestrarna – dessutom är FMK och MMK de enda två som spelar blåsorkester på heltid. 
 Utredningen konstaterar att om en nedläggning, eller minskning skulle ske av försvarets engagemang i dessa orkestrar, skulle det innebära ett hårt slag mot blåsmusikområdet på nationell nivå. 
 Storbandens repertoar är kanske den yngsta av alla ingående orkestrars – det nykomponerade till och med dominerar Norr- botten Big Bands (NBB) repertoar – NBB menar rentav att det är deras huvuduppgift att spela den nykomponerade musiken för genren. I tabell 8, nedan, visas de länsmusikanknutna blåsor- kestrarna och storbanden, sorterade efter antal musiker. 
 Tabell 8 Blåsorkestrar och storband inom ramen för eller med nära anknyt- ning till den regionala musikverksamheten (länsmusiken) 
  
 Blåsorkestrar och storband 
  
 Antal musiker 
  
 Stockholms läns blåsarsymfoniker 
  
 42 
  
 Östgöta blåsarsymfoniker 
  
 18 
  
 Gotlandsmusikens blåsorkester 
  
 18 
  
 Bohuslän Big band 
  
 16 
  
 Norrbotten Big band 
  
 15 
  
 Källa: orkestrarna. 
 Ovanstående orkestrar finansieras genom bidrag från länsmusiken. Av medlen till den regionala musikverksamheten/länsmusiken står staten för cirka 70 %. 
  
 4.4.1 
  
 Orkester- och kammarmusik i samma uppdrag 
  
 I flera av de undersökta orkestrarna, exempelvis Nordiska Kam- marorkestern och Jönköpings Sinfonietta har musikerna således möjligheten att spela såväl orkester som kammarproduktioner inom ramen för sina tjänster. Detta växelspel beskrivs av flertalet musiker som utredningen talat med, som mycket stimulerande, såväl socialt som konstnärligt, och få av musikerna som utred- ningen talat med skulle vilja bli av med någon av de olika delarna. Det måste också betraktas som gynnsamt för möjligheterna till flexibilitet – att kunna växla mellan orkester och mindre ensembler ger musikerna och organisationerna sammantaget en större kon- 
 55 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 SOU 2006:34 
  
 taktyta och möjlighet att nå ut med summan av verksamhetens innehåll. 
 Bland kammar- och blåsorkestrarna tycks förmågan att omde- finiera sig ändå vara något mer uttalad än hos symfoniorkestrarna. De flesta lever också i en självklar relation till arrangörer och andra regionala aktörer på musikområdet. Genom att flera inte har egna konserthus, blir relationen till konsertarrangörer i respektive re- gion naturligtvis central; dessa arrangörer blir länken ut mot publiken. Norrbottens Kammarorkester och Norrbotten Big Band har under åren byggt upp ett förtroende för musikformer som för 20 30 år sedan inte haft någon stark levande närvaro i Norrbotten. Inte minst de båda storbanden Norrbotten Big Band och Bohuslän Big Band har också byggt upp ett konstnärligt rykte som sträcker långt utanför den region man framförallt verkar i. 
 Utanför storstäderna blir kampen för den klassiska musiken också av ett delvis annat slag – det tycks som om de mindre orkestrarna har ett starkare tryck på sig att vara en synlig del av en region och kunna motivera sin existens genom denna regionala förankring. Utanför storstäderna blir också rollen som introduktör av musikformen mycket tydligare – i regioner utanför storstäderna är publikunderlaget inte lika stort och förförståelsen för den klassiska musiken inte lika bred som i exempelvis Stockholm eller Göteborg. 
 De mindre orkestrarna kan i vissa fall också visa på en viss upp- finningsrikedom då det gäller programsammansättningar – Musica Vitae och Norrbottens Kammarorkester är ett par orkestrar som genom målmedvetet arbete gjort den samtida musiken till en inte- grerad del av verksamheten, även om den huvudsakliga inrikt- ningen också i de mindre orkestrarna är traditionell västerländsk konstmusik. Genom ensemblernas olikheter i besättning – allt från stråkorkestrar till blåsorkestrar, blir också den inbördes variationen i repertoar och stilar något större än mellan de mer homogena symfoniorkestrarna. 
 Det finns också såväl pågående som spirande samverkansidéer mellan flera av de mindre orkestrarna. Västerås sinfonietta och Västmanlandsmusiken har tillsammans med Sörmlands Musik  Teater under utredningstiden presenterat en samverkansidé som skulle möjliggöra heltidsanställning av musikerna i sinfoniettan, men också ett bredare regionalt verksamhetsfält och en större diversifiering av arbetsuppgifterna, såväl musikteater som kammar- musik skulle ingå inom ramen för den nya profilen. En sådan idé 
 56 
  
 SOU 2006:34 
  
 Orkestrarna storlekar, strategier och mål 
  
 ligger i linje med den önskade utveckling som regeringen gav uttryck för i propositionen Kulturpolitik (1996/97:3). I proposi- tionen talades, då det gäller de professionella kammar- och sym- foniorkestrarna, om en utvecklingspotential både när det gäller att vidga verksamhetsradien i det egna länet och att finna nya samver- kansformer över länsgränserna.. 
 Också inom ramen för Norrbottens Kammarorkester finns planer på att bredda och fördjupa bilden av vad orkesterverksamhet kan vara – med satsningar på nykomponerad musik och gammal musik kopplat till såväl forskning som till pedagogiska insatser för konstmusiken. 
 Kammarorkestrarna och blåsorkestrarna uppvisar ofta en större flexibilitet i strukturen än de stora opera- och symfoniorkestrarna genom möjligheterna till spel i mindre ensembler som ofta är en del av verksamheternas helhet. 
 57 
 5 Om orkestrarnas ekonomi 
 Ekonomiska analyser som fokuserar på orkestrar och kulturinsti- tutioner utgår ofta från Lester/Bowens studie Performing arts – the economic dilemma (1966). Där beskrivs  
 inkomstgapet 
 , dvs. det kroniska tillstånd i vilket utgifterna ständigt stiger i en högre takt än inkomsterna, den så kallade Baumols sjuka. Med Johnson egna ord kan kärnan i den ekonomiska problematiken för kulturinstitutionerna beskrivas så här: 
 The significant point is that the objectives of the typical nonprofit or- ganization are by their very nature designed to keep it constantly on the brink of financial catastrophe, for to such a group the quality of the services which it provides becomes an end to itself. (Ur artikeln On the performing arts: the anatomy of their economic problems). 
 Själva kvalitetsbegreppet tycks alltså vara motorn i den permanenta ekonomiska kris som många kulturinstitutioner lider under. Lester skriver vidare, att de mål som dessa organisationer upp- ställer, utgör bottenlösa kärl i vilka gränslösa mängder medel kan hällas. För, fortsätter Lester, så fort nya medel ställs till en dylik organisations förfogande, kan korresponderande nya användnings- områden lätt hittas, och ännu fler nya användningsområden för vilka ingen finansiering finns, kommer obevekligen att ta de gamlas plats. 
 Mycket som sagts och skrivits om den svenska orkesterverk- samheten bekräftar också den välkända Baumolska tesen: i utred- ningen  
 En del av världen 
 (Kungliga Musikaliska Akademien, Svensk Scenkonst 2005), men även i Kulturrådets budgetunderlag för 2002 2004 och i rapporten Orkester.nu (Statens Kulturråd, 2001), konstateras att kostnadsutvecklingen på orkesterområdet har varit väsentligt kraftigare än uppräkningen egentligen gett ut- rymme för. 
 Om man håller Baumols analys för sann, att det är kvalitetstän- kandet som obevekligen driver institutionerna till att balansera vid 
 59 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 SOU 2006:34 
  
 randen av en ekonomisk avgrund, så är det i en närläsning av själva kvalitetsbegreppet, de konstnärliga valen och behoven, som måtten och relevansen för verksamhetens relation till bl.a. de nationella kul- turpolitiska målen bör sökas. Därmed skulle man också kunna få en vägledning för statens framtida insatser och deras utformning. 
 Utredningens analys i detta kapitel omfattar de 15 orkestrar som i dag erhåller ett statligt stöd riktat till just orkesterverksamhet . 
 De bidrag som kommer till vissa av orkestrar via länsmusiken in- går i princip inte i analysen på grund av svårigheterna att utläsa dessa bidrag på ett relevant sätt i den befintliga statistiken. Rap- porten Orkester.nu (Statens kulturråd 2000:3) uppskattade de bi- drag som inom länsmusiken används till orkesterverksamhet till cirka 50 miljoner kronor. 
  
 5.1 
  
 De ekonomiska förutsättningarna 
  
 Det är svårt att skapa en tydlig bild av finansieringen av de 15 orkestrar som tilldelas statligt bidrag för orkesterverk- samhet. 
  
 Det är även svårt att utläsa vilka faktorer som styrt ök- ningen av statsbidraget till de olika orkestrarna. 
  
 Statens andel av de totala samhällbidragen har legat på en stabil nivå såväl vad gäller symfoniorkestrar (cirka 33 %) som kammarorkestrar (cirka 45%). Landstingen har ökat sitt engagemang för båda orkestertyperna. 
  
 De statliga bidragen till de fem symfoniorkestrarna har ökat med 34,5 % mellan åren 1994 2003. För de heltidsverk- samma kammarorkestrarna har de statliga bidragen ökat 
  
 med 98 % samt till de deltidsarbetande kammarorkestrarna med 26 % mellan åren 1998 2003 (exklusive de bidrag som kommer orkestrarna till del via länsmusiken). 
  
 Den sammantagna ökningen av de fasta kostnaderna i orkes- 
  
 terverksamheten, löner och lokaler, uppvisar en ökning på 26 % mellan åren 1994 2003. De övriga (bl.a. produktion och marknadsföring) kostnaderna ökar under samma period med 218 %. 
  
 Samtidigt som orkesterverksamheten generellt satsat mer på kostnaderna för bl.a. dirigenter, solister och marknads- föring, har antalet betalande besök sjunkit trots att antalet orkestrar i statistiken ökat genom åren. 
  
 60 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 Biljett- och arrangörsintäkterna har åren 1994 2003 ökat med 52 %. 
  
 De totala egenintäkterna uppgår åren  
  
 1994–2003 
  till cirka 20 % av de totala intäkterna. 
  
 Statens relativa andel av de 15 orkestrarnas totala finansie- ring har ökat åren 1994 2003, från 27 % till 30 %. I dessa siffror ingår ej de medel som kommer via länsmusiken. 
  
 Landstingen har ökat sitt engagemang i de 15 orkestrarna 1994 2003, från 4 % till 20 %. Ökningen beror bland annat på att Västra Götalandsregionen övertagit ansvaret för Göteborgssymfonikerna. 
  
 Som utredningen kunnat konstatera, är det svårt att klart redogöra för hur mycket statliga medel som kommer orkesterverksamheten till del. Kulturrådets rapport Orkester.nu (Statens kulturråd 2000:3) konstaterar att genom att orkesterverksamheten delfinansieras genom flera olika bidrag, så har det skapats svårigheter i fråga om uppföljning och analys för de institutioner som berörs av flera olika system. 
 I följande avsnitt tar utredningen upp hur statens bidrag till de 15 orkestrarna med statligt orkesterbidrag har utvecklats – främst under perioden 1994 2003. I denna genomgång ingår inte de bidrag som ett antal orkestrar får genom länsmusiken. Anledningen är att statistiken på området inte är möjlig att tolka på ett tillfreds- ställande vis. Med beaktande av detta kan utredningen dock kon- statera att om de bidrag som kommer till orkestrar via länsmusiken kunde räknas in skulle den statliga bidragsnivån i redovisningen öka. 
 Då orkesterutredningens direktiv anger att orkestrarnas eko- nomiska villkor ska undersökas, har utredningen tolkat det som att regeringen efterlyser en spegling av såväl den aktuella situatio- nen som situationens utveckling över en viss tid. I det följande, har vi därför avgränsat perioden till att omfatta åren  
 1994–2003. 
  Ut- gångspunkten har varit den statistik som Statens Kulturråd samlar in och ansvarar för. Kulturrådets insamlade siffror för 2004 var då detta skrevs ännu inte kvalitetssäkrade, och utredningen har heller inte kunnat ta del av detta material. Utredningen har tagit del av orkestrarnas verksamhetsberättelser och årsredovisningar. Genom åren har det statistiska material som Kulturrådet samlat in varierat 
 61 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 SOU 2006:34 
  
 något i innehåll; rubriker har lagts till och dragits ifrån. Även kva- liteten på det insamlade materialet har varierat. 
 Det är ofta inte möjligt att skilja ut kostnader för länsmusikverk- samhet och orkesterverksamhet var för sig i materialet, eftersom några orkestrar redovisar kostnader för orkester- och länsmusik- verksamhet i klump. Det finns också en viss variation i hur de olika orkestertyperna definierat vilka kostnader som ingått i redovisnings- posterna. Det har därför varit viktigt att hålla utredningens egen återspegling av materialet på en generell nivå. De flesta för- ändringar i Kulturrådets statistik som utredningen noterat, kom- menteras löpande i texten, men några utgångspunkter behöver tas med från början: 
 Perioden 1994 1996 redovisar siffror för 11 orkestrar: 
 Gävle Symfoniorkester 
 Helsingborgs Symfoniorkester 
 Norrköpings Symfoniorkester 
 Camerata Nordica (tidigare Camerata Roman) 
 Jönköpings Sinfonietta 
 Malmö Symfoniorkester 
 Svenska Kammarorkestern 
 Nordiska Kammarorkestern (tidigare Sundsvalls Kammarorkester) 
 Västerås Sinfonietta 
 Uppsala Kammarorkester 
 Göteborgs Symfoniker 
 Efter 1996 har regeringen beslutat att också följande orkestrar ska vara berättigade till statligt institutionsstöd: 
  
 1997:  
 Göteborgsmusiken 
  
 1998:  
 Musica Vitae , Norrbottens Kammarorkester 
 2003 tillkommer  
 Dalasinfoniettan  
 i redovisningen (dock fick Dala- sinfoniettan orkesterbidrag redan fr.o.m. 2002) 
 Då utredningen nedan redovisar trendlinjer, ska dessa läsas med ovanstående i minnet. Siffermaterialet är inte korrigerat för infla- tion utan redovisas i faktiska tal. 1997 frångick Kulturrådet den praxis som redovisade siffrorna enligt ett brutet verksamhetsår. Detta återspeglas också i vår egen sammanställning av dessa siffror. Med kommunal nivå avses här kommuner, landsting och region- förbund. I nedanstående diagram (1) visas hur bidragen till orkes- 
 62 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 terverksamheten från staten och den kommunala nivån utvecklats parallellt mellan åren 1994 2003. 
 Diagram 1 De offentliga bidragens utveckling 
 Bidragens utveckling statlig/kommunal nivå 
  
 TKR 
  
 250 000 
  
 200 000 
  
 150 000 
  
 100 000 
  
 50 000 
  
 0 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 År 
  
 Statens andel 
 Kommunal nivå 
 Källa: Statens Kulturråds statistik 1994 2003. 
 Diagrammet visar alltså bidragens utveckling åren 1994 2003. De största kliven i bidragsutvecklingen i denna presentation utgörs av de år då nya orkestrar förts in i redovisningen och bidragssystemet, 1997 och 2003. Såväl den statliga som den kommunala nivån uppvi- sar år då bidragen stått tämligen stilla, med undantag för uppräk- ning enligt pris- och löneomräkningschablonen. 
 Sett över tioårsperioden ökar dock staten sina totala bidrag till orkestrarna från 80,3 miljoner kronor till 145,4 miljoner kronor, en ökning på 81 %, medan den regionala nivån ökade sina anslag från 156 miljoner kronor till 234 miljoner kronor, en ökning med 50 %. 
 De totala samhällsbidragen till orkesterverksamheten har alltså ökat från 236,6 miljoner kronor till 379,6 miljoner kronor under perioden 1994 2003, vilket motsvarar en ökning på 60 %. 
 Egenintäkternas andel av de totala intäkterna (inklusive sam- hällsbidragen) har fluktuerat en del över den studerade perioden, men ligger runt 20 %. 
 63 
 Om orkestrarnas ekonomi SOU 2006:34 
 Biljett- och arrangörsintäkter utgjorde 2003 knappt hälften, 49 %, av de totala egenintäkterna. Egenintäkterna ökar totalt sett över den studerade perioden. Sett till det faktum att antalet beta- lande besökare minskat något över samma period, kan ökningen av egenintäkterna bara delvis förklaras med införandet av nya orkest- rar i bidragssystemet. En ytterligare förklaring kan vara att man på flera håll höjt biljett- och abonnemangspriser i flera steg över pe- rioden. 
  
 5.1.1 
  
 De olika kostnadsslagens utveckling 
  
 För att på en generell nivå illustrera hur relationen mellan intäkter och utgifter för orkestrarna utvecklats över de senaste tio åren har utredningen nedan gjort en egen bearbetning av uppgifterna som samlats in av kulturrådet. Med utgångspunkt från det totala sam- hällsstödet som utgått till de femton orkestrar som ingår i det s.k. statliga orkesterbidraget (alltså exklusive operaverksamheterna och de helt länsmusikfinansierade orkestrarna) har utredningen i  
 tabell 10  
 i några steg dragit av kostnaderna för orkesterverksamheten. Dessa har samlats i två olika kategorier: 
 Fasta kostnader 
 De kostnader utredningen bedömt vara av mer konstant karaktär är: lokalkostnader och fasta lönekostnader. Även dessa kostnader är naturligtvis rörliga och möjliga omprioritera över tid, men utgör enligt utredningens bedömning ändå en sorts framkörningsavgift för verksamheten. Lönekostnaderna utgjorde 2003 cirka 64 % av orkestrarnas totala kostnader och lokalkostnaderna cirka 10 %. 
 Rörliga kostnader 
 Dessa kostnader är i sig inte mindre nödvändiga för verksamhe- terna, men deras storlek beror av de konstnärliga val och andra strategiska överväganden inom verksamheterna. 
 Dessa kostnadsposter är: tillfälligt engagerade, övriga kostnader, produktionskostnader, marknadsföringskostnader och turnékost- nader. 
 64 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 Posten  
 tillfälligt engagerade  
 innehåller bl.a. kostnader för extra- musiker till orkestrarna, alltså resultatet av såväl vikariebehov som programplanering, då vissa verk kan kräva en större orkester än den man har att utgå ifrån. De högsta kostnaderna för tillfälligt engage- rade musiker hittar vi i orkestrarna med det högsta antalet fast an- ställda musiker. Under de år särredovisningen har skett, spänner de sammanlagda kostnaderna för tillfälligt anställda mellan 51 och 57 miljoner kronor. Posten  
 produktionskostnader  
 innehåller ofta löner till dirigenter och solister, men också kostnader för hyra av not- material, teknikkostnader, blommor och representation. Kostnads- posten  
 marknadsföring  
 innehåller bl.a. kostnader för generalpro- gram och annonser i dagspressen. Turnékostnader kan innehålla allt från resekostnader och traktamenten till extramusikerkostnader och nothyra för turnéerna. Den sista posten av de rörliga kostna- derna är det som i kulturrådets statistik kallas för  
 övriga kostnader 
 . Som rubriken antyder döljer denna rubrik en flora av småposter: allt ifrån frukt och friskvård för musikerna till skivinspelningar och orkesterledningens resor och konferenser. Men också, för de kon- serthus som har en konsertverksamhet vid sidan av orkesterns, kostnader för artister m.m. i samband med denna verksamhet. I nedanstående tabell (tabell 9) ingår även de egenintjänade intäk- terna. Allt redovisas i tusental kronor. 
  
 Tabell 9 
  
 Orkestrar med statligt bidrag: intäkter och kostnader  
 1994–2003 
  
 Statsstödda 
  
 Summa sam- 
  
 Fasta 
  
 Kvar 
  
 Rörliga 
  
 Kvar 
  
 Summa 
  
 Kvar 
  
 orkestrar 
  
 hällsbidrag 
  
 kostnader 
  
 kostnader 
  
 egenintäkter 
  
 Ork. 94/95 
  
 236 670 
  
 245 995 
  
 Huffman 
  325 
  
 58 761 
  
 -68 
  086 
  
 58 129 
  
 Huffman 
  957 
  
 Ork. 95/96 
  
 240 177 
  
 259 767 
  
 -19 
  590 
  
 53 456 
  
 -73 
  046 
  
 65 214 
  
 -7 
  832 
  
 Ork. 97 
  
 261 075 
  
 275 684 
  
 -14 
  609 
  
 69 727 
  
 -84 
  336 
  
 90 366 
  
 6 030 
  
 Ork. 98 
  
 285 057 
  
 283 396 
  
 1 661 
  
 82 683 
  
 -81 
  022 
  
 79 083 
  
 -1 
  939 
  
 Ork. 99 
  
 295 578 
  
 255 539 
  
 40 039 
  
 138 429 
  
 -98 
  390 
  
 95 586 
  
 -2 
  804 
  
 Ork. 2000 
  
 300 551 
  
 273 465 
  
 27 086 
  
 139 538 
  
 -112 
  452 
  
 106 867 
  
 -5 
  585 
  
 Ork. 2001 
  
 309 237 
  
 269 563 
  
 39 674 
  
 140 569 
  
 -100 
  895 
  
 97 526 
  
 -3 
  369 
  
 Ork. 2002 
  
 337 709 
  
 292 563 
  
 45 146 
  
 164 334 
  
 -119 
  188 
  
 108 430 
  
 -10 
  758 
  
 Ork. 2003 
  
 379 641 
  
 310 653 
  
 68 988 
  
 187 321 
  
 -118 
  333 
  
 104 787 
  
 -13 
  546 
  
 De fasta kostnader som redovisas i tabell 10 uppvisar en ökning på cirka 26 % under perioden 1994 2003. De rörliga kostnaderna ökar under samma period med cirka 218 %. Samhällsbidragen ökar med cirka 60 % och egenintäkterna med cirka 80 %. 
 65 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 SOU 2006:34 
  
 Tabell 9 visar att under åren 1994 1997 uppstår redan efter att de fasta kostnaderna dragits bort ett underskott i relation till sam- hällsbidragets storlek, något som delvis förklaras av att posten lö- nekostnader under perioden 1994 1998 också inkluderade kost- naderna för tillfälligt engagerade musiker. 
 Utslaget över alla orkestrar kan man alltså konstatera att kostna- derna under alla de nio åren utom ett överstiger intäkterna. En del av den differens som uppstår kan förklaras med att de intäkter som kommer från länsmusikbidraget (som i några orkestrar an- vänds till orkesterverksamheten) bara till en liten del syns i denna statistik. Därför är det svårt att dra några alltför långtgående slut- satser av det negativa resultatet. 
 Däremot är det lätt att konstatera att det inte är löner och loka- ler som står för orkestrarnas stora kostnadsutveckling, utan att det är de rörliga kostnaderna som skenat iväg. 
  
 I rapporten  
 En del av världen(Kungliga Musikaliska Akademien och Svensk Scenkonst, 2004),  
 en ekonomisk analys av de sju svenska symfoniorkestrarna, framhölls att statens relativa andel av det to- tala samhällsbidraget har sjunkit över en längre period, medan in- satserna från den kommunala nivån ökat. 
  
 Vår utredning har dock inte begränsat analysen till enbart symfoniorkestrar utan till de 15 orkestrar som får statligt bidrag från Kulturrådet. Sett över hela denna bredd av orkestrar, kan ut- redningen konstatera att statens relativa andel tvärtom har ökat åren 1994 2003 (Se diagram 2 3). 
 Till detta bör också läggas att antalet anställda musiker i symfo- niorkestrarna fördubblats sedan början på sjuttiotalet, enligt samma utredning. Kostnadsväxlingen 1993 mellan staten och Stockholms läns landsting, då man bytte huvudmannaskap för Skansen och Stockholms Filharmoniker, svarar dessutom för en icke försumbar del av förklaringen till statens minskade relativa an- del av bidragen till symfoniorkestrarna som  
 En del av världen  
 me- nar har ägt rum. 
 Kraven på ökade bidrag har vidare ofta rests i samband med de från orkestrarna anförda behoven av en ökning av musikernumerä- ren i orkestern. 
 Statens insatser på området definieras som de verksamhets- och utvecklingsbidrag som fördelas av Statens Kulturråd. Det innebär att de medel som finansierar Sveriges Radios Symfoniorkester – medel som fördelas till SR genom beslut av Riksdagen, inte räknas 
 66 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 till de statliga medlen. Inte heller Kungliga Filharmoniska Orkes- tern har i dag något statligt stöd. 
 Följande två diagram  
 (2–3) 
  visas intäkternas fördelning för de 15 orkestrar som erhåller statligt orkesterbidrag. I denna intäktsför- delning syns alltså inte de intäkter som kommer orkestrar till del genom de statliga bidragen för regional musikverksamhet (länsmu- sikbidraget). Sett över hela floran av orkestertyper som får statligt orkesterbidrag, visar diagrammen att statens relativa andel av finan- sieringen ökat, och likaså landstingens relativa andel: 
 Diagram 2 Orkestrarnas intäktsfördelning 1994/1995 
 Intäkternas fördelning 1994/1995 
 20% 
 27% 
  
  Statsbidrag 
  
  Landsting 
  
  Kommun 
 4% 
  
  Egenintäkter 
 49% 
 Källa: Statens kulturråd, statistik, Musik 1994/1995. 
 67 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 SOU 2006:34 
  
 Diagram 3 Orkestrarnas intäktsfördelning 2003 
 Intäkternas fördelning år 2003 
 22% 
 30% 
  
  Statsbidrag 
  
  Landsting 
  
  Kommun 
  
  Egenintäkter 
 28% 
 20% 
 Källa: Statens kulturråd, statistik, Musik 2003. 
 Dessa diagram illustrerar hur statens relativa andel alltså ökat, från 27 till 30 % av de totala intäkterna (samtidigt har också antalet or- kestrar med statligt bidrag ökat från 11 till 15). En ökning syns också för landstingens/regionernas andel; från 4 till 26 %, där den största anledningen till den kraftiga ökningen står att finna i Västra Götalandsregionens övertagande av ansvaret för Göteborgssymfo- nikerna från Göteborgs kommun, något som till en del också för- klarar den dramatiska minskningen av kommunernas ekonomiska åtaganden i orkesterverksamheten. 
 Sett enbart till bidragen, illustrerar nedanstående tabell (tabell 10) hur fördelningen såg ut 2003. I denna tabell är orkestrarna indelade efter orkestertyp – symfoniorkestrar för sig och kammarorkestrar för sig. 
 68 
 SOU 2006:34 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 Tabell 10 
  
 Orkestrar med statligt bidrag: fördelning av offentlig finansiering 2003 
  
 Orkestrar med statligt bidrag: fördelning av 
  
 Stat 
  
 Landsting/ 
  
 Kommun 
  
 Totalt 
  
 finansiering 2003 
  
 region 
  
 Symfoniorkestrar 
  
 87 243 
  
 63 972 
  
 114 124 
  
 265 339 
  
 Andel i % 
  
 32,9 % 
  
 24,1 % 
  
 43,0 % 
  
 100 % 
  
 Kammarorkestrar 
  
 58 186 
  
 35 245 
  
 20 870 
  
 114 301 
  
 Andel i % 
  
 50,9 % 
  
 30,8 % 
  
 18,3 % 
  
 100 % 
  
 Fördelning finansiering alla ork. med statligt 
  
 bidrag 
  
 145 429 
  
 99 217 
  
 134 994 
  
 379 640 
  
 Totalt andel i % 
  
 38,3 % 
  
 26,1 % 
  
 35,6 % 
  
 100 % 
  
 Källa: Bearb. av uppgifter från Statens Kulturråd, Musik 2003. 
 Skulle man räkna med de bidrag som via länsmusiken tillfaller vissa av dessa orkestrar, är det troligt att statens andel av finansieringen skulle öka. Utredningen menar att det är viktigt att kunna tydlig- göra det statliga engagemanget. Rörigheten i det nuvarande syste- met måste städas upp i framtiden. 
  
 5.2 
  
 Bidragens utveckling efter orkestertyp 
  
 Hur ser då bidragsutvecklingen ut för de olika orkestertyperna, och hur har statens, den regionala och lokala nivåns bidrag utvecklats? 
 Nedan redovisas ökningen i procent på de olika bidragsgivarnas insatser för de olika orkestertyperna. 
 Tabell 11 visar utvecklingen för symfoniorkestrarna. 
  
 Tabell 11 
  
 Bidragsutvecklingen för de 5 statligt stödda symfoniorkestrarna 
  
 Symfoniorkestrar: 
  
 Stat 
  
 Andel i 
  
 Landsting/ 
  
 Andel i 
  
 Kommun 
  
 Andel i 
  
 Totalt 
  
 bidragsutv TKR. 
  
 % 
  
 region 
  
 % 
  
 % 
  
 1994/95 
  
 64 835 
  
 33,4 % 
  
 6 484 
  
 3,3 % 
  
 123 076 
  
 63,3 % 
  
 194 395 
  
 2003 
  
 87 243 
  
 33 % 
  
 63 972 
  
 24 % 
  
 114 124 
  
 43 % 
  
 265 339 
  
 Ökning i % 
  
 34,5 % 
  
 886,1% 
  
 -7,3 
  % 
  
 36,4 % 
  
 Sammantaget uppvisar alltså bidragen till symfoniorkestrarna en total ökning på 36,4 % över de studerade åren. Statens ökning upp- går till 34,5 %. 
 Den stora ökningen mellan åren 1994 2003 på läns- och region- sidan står Västra Götalandsregionen för, då man under perioden övertog huvudmannaskapet för Göteborgssymfonikerna. Detta 
 69 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 SOU 2006:34 
  
 förklarar i hög grad den jämnare fördelning som ägt rum mellan regional och kommunal finansiering. År 2003 står alltså staten för 33 % av symfoniorkestrarnas offentliga finansiering. Landstingen står för 24 % och kommunerna för 43 %. 
 I tabell 12, ser vi motsvarande utveckling för de 9 kammar- orkestrar som ingått i kulturrådets statistik sedan 1998. Här har siffrorna för Dalasinfoniettan alltså utelämnats eftersom orkestern inträder i statistiken först 2003. Det går heller inte att utan vidare jämföra siffrorna mellan orkestertyperna symfoniorkester och kammarorkester eftersom siffrorna avser olika tidsperioder. 
  
 Tabell 12 
  
 Bidragsutveckling 9 kammarorkestrar med statligt orkesterbidrag 
  
 Kammarorkestrar: 
  
 Statsbidrag 
  
 Andel i 
  
 Region/ 
  
 Andel i 
  
 Kommun 
  
 Andel i 
  
 Totalt 
  
 bidr.utv. 
  
 % 
  
 landsting 
  
 % 
  
 % 
  
 1998 
  
 26 487 
  
 45 % 
  
 10 395 
  
 18 % 
  
 22 051 
  
 37 % 
  
 58 933 
  
 2003 
  
 44 340 
  
 47 % 
  
 30 732 
  
 32 % 
  
 19 957 
  
 21 % 
  
 95 029 
  
 Ökning i % 
  
 67 % 
  
 195 % 
  
 -10 
  % 
  
 61 % 
  
 Tabellen 12 visar att de totala bidragen till kammarorkestrarna har ökat med 61 % under den studerade perioden 1998 2003. Statens andel uppgick 2003 till cirka 47 %, och står därmed för den största andelen. Den stora förändring som skett har ägt rum i relationen mellan kommunerna och den regionala nivån. Landstingen har ökat sin andel från 18 till 32 %. 
 Då man jämför utvecklingen i procent mellan orkesterkategori- erna kan man konstatera att det finns stora skillnader i förhållandet mellan statens insatser och de olika orkestertyperna. 
  
 De totala samhällsbidragen till symfoniorkestrarna har 1994 2003 ökat med 36,4 %. 
  
 Då det gäller symfoniorkestrarna står alltså kommunerna för den största andelen bidrag (43 %). Statens andel har sjunkit något, men ligger på cirka 33 %. 
  
 5.3 
  
 Lönekostnader 
  
 Är då de statliga medlen rättvist fördelade mellan orkestrarna? Som utredningen kunnat konstatera, har det inte funnits någon enhetlig linje för statsbidragets utveckling – det har i de flesta fall varit re- sultatet av dynamiken mellan huvudmännen och staten – om de 
 70 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 lokala huvudmännen satsar mer, har de höjda lokala nivåerna i vissa fall följts också av högre statsbidrag. Därför blir det svårt att an- lägga rättviseaspekter på fördelningen av statsbidragen – saknas kraftfulla insatser på den lokala nivån, så finns det med dagens praxis få incitament för staten att på egen hand höja bidragen. 
 De totala samhällsbidragen till orkestrarna uppvisar alltså som framgått totalt sett en ökning på cirka 60 % under perioden 1994 2003. Löneutvecklingen för hela samhällsekonomin perioden 1994 2003 ligger på cirka 48 % (Källa: Medlingsinstitutet). De uppgifter om lönekostnaderna inom orkesterverksamheten som lämnats in till Kulturrådet för perioden är tyvärr inte jämförbara. 
 2003 utgjorde de fasta kostnaderna (löner och lokaler) cirka 62 % av orkestrarnas totala kostnader. Utredningen menar att det är rimligt att anta att det snarare är ökningstakten (+218 %) för  
 de rörliga kostnaderna  
 än för de fasta som till stor del utgör ett pro- blem för orkestrarna. 
  
 Diagram 4 
  
 Samhällsbidrag och lönekostnader 1994 2003 
  
 Samhällsbidrag och lönekostnader  
 1994-2003 
  
 Tkr 
  
 400 000 
  
 350 000 
  
 300 000 
  
 250 000 
  
 200 000 
  
 150 000 
  
 100 000 
  
 50 000 
  
 0 
  
 Ork. 94/95 Ork. 95/96 
  
 Ork. 97 
  
 Ork. 98 
  
 Ork. 99 
  
 Ork. 2000 
  
 Ork. 2001 
  
 Ork. 2002 
  
 Ork. 2003 
  
 År 
 Summa samhällsbidrag 
 Lönekostnader, fast 
 Källa: Statens kulturråd, Musik, 1994 2003. 
 Samhällsbidragen har väl följt med den utveckling som lönekost- naderna haft under perioden. 
 De fasta lönekostnaderna uppgick 2003 till nära 70 % av sam- hällsbidraget. 
 71 
  
 Om orkestrarnas ekonomi 
  
 SOU 2006:34 
  
 De rörliga kostnaderna, har som visats i avsnittet 5.1.3 (tabell 10), en annan utveckling än både de fasta kostnaderna och sam- hällsbidragen. De rörliga kostnaderna för orkesterverksamheten har under perioden 1994 2003 ökat från 58,7 miljoner kronor till 187 miljoner kronor – en ökning med 218 %. 
 Sammantaget satsar de 15 orkestrarna dessutom cirka 50 miljo- ner kronor per år på extramusiker, en summa som motsvarar drygt en tredjedel av statsbidraget. 
 72 
 6 Om orkestrarnas verksamhet 
 I följande avsnitt går utredningen närmare in i orkestrarnas arbete och belyser bl.a. orkestrarnas förhållande till den nutida repertoaren, dirigenterna, tonsättarna, musikerna och jämställdhetsarbetet. 
  
 6.1 
  
 Repertoaren 
  
 De svenska orkestrarna spelar – generellt, men med vissa undantag – en låg andel samtida konstmusik. 
  
 Orkestrarna bygger sin kunskap om publikens uppfattning om repertoaren på egna uppskattningar snarare än på pu- blikundersökningar. 
  
 Nya strategier för att presentera den nya musiken och nya konsertformer riktade mot en yngre publik med andra vane- mönster än den institutionsvana publiken skulle kunna bidra till att stärka orkestrarnas relationer med omvärlden. 
  
 I utredningens direktiv står att utredningen ska behandla orkest- rarnas ansvar för den nya repertoaren. 
  
 I en undersökning kallad  
 Tre tidsperspektiv på repertoaren vid 24 nordiska orkestrar  
 (Miller, 2000), konstateras följande: 
  
 I de svenska orkestrarna har sedan  
 1920-talet 
  
 1. 
  
 den nyare musiken (upp till 30 år gammal) minskat sin andel 
  
 2. 
  
 den nyaste musiken minskat sin andel 
  
 3. 
  
 den nordiska musiken minskat sin andel 
  
 Andelen uruppföranden tycks dock inte ha minskat i samma om- fattning; uruppförandet har fortfarande en viss dragningskraft på konserthusen – det som minskat mest radikalt är återframföranden av ny musik, dvs. den hantering som gör ett verk bekant för såväl musiker som publik. 
 73 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Anmärkningsvärt är också den tydliga minskning av den nor- diska repertoaren som samma undersökning konstaterar, en minsk- ning som gett plats för en ökad andel av det centraleuropeiska konstmusikarvet. 
 Utredningen har tagit emot skrivelser och synpunkter från såväl orkesterföreträdare, Föreningen Svenska Tonsättare (FST), Svenska Dirigentföreningen (SDF) samt en rad andra av musik- livets aktörer. Många uttrycker en oro över utvecklingen: vilka ska i framtiden spegla det nordiska och svenska musikaliska kulturarvet om inte de svenska orkestrarna gör det? 
 Svenska Dirigentföreningen har i en skrivelse till utredningen gett röst åt åsikten att orkestrarna saknar offensiva strategier för att visa på rikedomen inom det konstmusikaliska fältet: repertoaren krymper i två ändar, såväl den nya som den äldsta orkestermusiken minskar sin andel till förmån för en krympande mittfåra av roman- tisk och senromantisk repertoar. 
 Ward, Evans och Salazar i topp 
 Att de i speltid räknat mest spelade tonsättarna i Sverige 1995 2000 hette Ward, Evans och Salazar är nog inte förvånande för någon som följt orkestrarnas verksamhet. Ingen av de 30 mest spe- lade tonsättarna var en nu levande tonsättare. Den förste svenske tonsättaren i denna lista dyker upp som nummer 22, och heter Klein. Ingen av den 30 mest spelade tonsättarna i undersökningen var kvinna. 
 (Källa: 100 timmar med Evans, Robles och Meyers, Kungliga Musikaliska Akademien, 2000) 
 Utredningen har gjort en studie över säsongerna 2001/2002 2005/2006. I denna studie har vi fokuserat på orkestrarnas relation till samtidsmusiken, och studerat antalet spelade verk kronologiskt fördelade på tonsättare och deras födelseår. Detta för att få en uppfattning om i vilken grad de svenska orkestrarna möter den ny- skrivna musiken, och därmed vilken typ av ansvar som orkestrarna tar för det nya. 
 Undersökningen omfattar generalprogrammen för 17 av de 28 orkestrarna. Operaverksamheterna har inte ingått i undersökningen, inte heller de orkesterverksamheter som presenterat sin verksamhet i form av ett generellt utbud snarare är generalprogram med fixe- rade konsertdatum har ingått. I övrigt har också informationen i 
 74 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 generalprogrammen avgränsats av utredningen till att inte omfatta gästspel av andra orkestrar eller evenemangskonserter med ospeci- ficerat innehåll. 
 Symfoniorkestrarna uppvisar den mest homogena koncentra- tionen på tonsättare födda under  
 1800-talet. 
  
 De mindre orkestrarna uppvisar en spretigare repertoarflora, med också en något högre andel tonsättare födda före 1800. Det finns en hög grad av överensstämmelse mellan hur repertoaren ser ut genom åren. I nedanstående diagram visar vi säsongen 2001 2002 för symfoniorkestrarna (diagram 5) och 2004 2005 för kammarorkest- rarna (diagram 6). 
 Diagram 5 Symfoniorkestrarnas repertoarfördelning 2001/2002 
 Kronologisk fördelning repertoar 
  
 60 
  
 50 
  
 framföranden 
  
 40 
  
 30 
  
 Antal 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 -1685 
  1685- 1750- 1800- 1850- 1900- 1920- 1930- 1940- 1950- 1960- 1970- 1980- 
  
 1750 
  
 1799 
  
 1849 
  
 1899 
  
 1919 
  
 1929 
  
 1939 
  
 1949 
  
 1959 
  
 1969 
  
 1979 
  
 1985 
  
 Tonsättare efter födelseår 
  
  Gävle SO (inkl.reg.kons) 
 HSO 
  
  SON (inkl Linköping) 
  
  MSO  
 01-jan 
  Lee75 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Diagram 6 
  
 Kammarorkestrarnas repertoarfördelning 2004/2005 
  
 Kronologisk fördelning repertoar 
  
 60 
  
 50 
  
 Svenska Kammarorkestern 
  
 framföranden 
  
 40 
  
 Jönköpings sinfonietta 
  
 Musica Vitae 
  
 Camerata Nordica 
  
 30 
  
 Nordiska Kammarorkestern Sundsvall 
  
 Uppsala Kammarorkester 
  
 Antal 
  
 Göteborgsmusiken 
  
 Norrbottens Kammarorkester 
  
 20 
  
 Dalasinfoniettan 
  
 Västerås Sinfonietta 
  
 10 
  
 0 
  
 1685 
  
 1685- 
  
 1750- 
  
 1800- 
  
 1850- 
  
 1900- 
  
 1920- 1930- 1940- 
  
 1950- 
  
 1960- 
  
 1970- 
  
 1980- 
  
 1750 
  
 1799 
  
 1849 
  
 1899 
  
 1919 
  
 1929 
  
 1939 
  
 1949 
  
 1959 
  
 1969 
  
 1979 
  
 1985 
  
 Tonsättare efter födelseår 
  
 Källa: orkestrarnas generalprogram. 
 Det finns en likhet i formen på kurvorna mellan symfoniorkest- rarna och kammarorkestrarna: kurvaturen återspeglas dessutom på liknande sätt under de studerade säsongerna. 
 Bland kammarorkestrarna tycks Norrbottens Kammarorkester ha den mest varierade repertoarbilden, utifrån dessa ingångsvärden. Bland symfoniorkestrarna uppvisar KFO det största antalet fram- föranden av tonsättare födda på  
 1950-talet 
  av alla. Den årligen återkommande tonsättarfestivalen i Stockholms Konserthus står för merparten av dessa framföranden. 
 Eftersom vi valt att titta i första hand på relationen mellan antalet framföranden och tonsättarnas födelseår, framkommer inte speltiden av denna studie. Det kan dock tilläggas att sådan studie torde visa än större skillnad mellan  
 1800-talets 
  tonsättare och de nu levande. Speltiderna hos nyskrivna orkesterverk är ofta betydligt kortare än hos de klassiska verken. 
 76 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 6.1.1 
  
 Beställningsverksamheten 
  
 I samtalen med orkestrarna framgår också i någon mån hur orkest- rarna förhåller sig till nybeställningar av verk för orkestern. De flesta uppfattar det som en viktig verksamhet, men en verksamhet som i de flesta fall måste bekostas genom extern finansiering, genom Statens Kulturråd, Svenska Rikskonserter eller Sveriges Radios P2, medan nothyror för de klassiska repertoarverken naturligt ligger inom ramen för orkestrarnas ordinarie budgetar. Ett fåtal orkestrar – exempelvis Musica Vitae, Västerås Sinfonietta och Norrbottens Kammarorkester, har under åren valt att beställa ett antal verk inom ramen för ordinarie budget. 
 Hos Svensk Musik/STIM, de svenska upphovsmännens egen informationscentral, finns cirka 3 500 orkesterverk och cirka 330 operor deponerade. Långt ifrån alla har spelats mer än en gång – eller ens uruppförts. Det fanns 2005 cirka 6 850 deponerade kammarmusikverk på Svensk Musik – kanske är detta ett uttryck för att det är lättare för tonsättare att få sina verk uppförda av de mindre ensemblerna. Vid en förfrågan som under utredningstiden skickades ut till ett stort antal av de professionellt verksamma tonsättarna i Föreningen Svenska Tonsättare, framkom att flertalet tonsättare hade mest professionell kontakt med mindre ensembler. 
  
 6.1.2 
  
 Stickprovsartad relation till samtiden 
  
 Den, får man säga, stickprovsartade relationen till de samtida ton- sättarna som utvecklats under de snart hundra år som orkesterverk- samheten haft statligt stöd har naturligtvis många orsaker och lika många konsekvenser. Många musiker beskriver hur relationen till samtidsmusiken grundläggs redan under studietiden. På musikhög- skolorna finns en stark fokus på den traditionella konstmusiken, så som den också formuleras på orkesterinstitutionerna. 
 Utan att fördjupa oss alltför mycket i orsakerna kan vi ändå konstatera följande: den samtida konstmusiken spelar en marginell roll i den svenska orkesterverksamheten (med få undantag). 
 Omsorgen om publiken anförs ofta som ett skäl till varför or- kestrarna väljer bort det samtida i hög utsträckning – dock vittnar många om det ibland överraskande intresset för verk som befarats vara svårlyssnade och avskräckande. Flera orkesterföreträdare menar dessutom att ungdomar verkar ha lättare att ta till sig den nya 
 77 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 musiken. Utan att spekulera alltför djupt i orsakerna, har utred- ningen kunnat se att det finns få kvalitativa publikundersökningar genomförda eller beställda av orkestrarna. 
 Det finns få exempel på orkestrar som har ett metodiskt kun- skapsinhämtande för att skapa en gedigen urvalsbas för relationen till den samtida konstnärliga diskursen. De flesta utredningen talat med menar att ju fler gånger man spelar ett verk, desto bättre blir det framfört. I skenet av detta, blir naturligtvis utsikterna för att den samtida konstmusiken ska kunna uppskattas efter sina eventuella förtjänster ganska dåliga. 
  
 6.1.3 
  
 Program- och repertoarråden 
  
 Då utredningen diskuterar repertoar och innehåll, behöver bilden också breddas till att omfatta hur repertoarläggning går till i många orkestrar. 
 De flesta orkestrar har ett repertoar- eller programråd, ofta be- stående av ett antal musiker, chefdirigent, producenter och VD. Inte sällan finns också marknadsansvarig med i rådet. 
 Chefdirigentens del av repertoarplaneringen omfattar oftast bara de veckor han själv dirigerar orkestern – ofta runt 10 veckor/spelår. De övriga fast anställda som medverkar i repertoarråden lägger sedan i samråd den övriga repertoaren. Samrådet begränsas dock inte helt till denna interna krets, utan ofta finns en dialog med såväl dirigenter som solister och deras agenturer kring vilken repertoar som skall spelas. 
 En känd gästande dirigent får oftare stort utrymme att själv lägga repertoar för sin konsert än en mindre känd. Artistagenturerna, som har till uppgift att handha och coacha sina artisters karriärer och konsertkalendrar, agerar ibland rådgivare och påtryckare i frågor som rör också repertoaren; med en förmedlingsavgift som ligger mellan cirka 12 och 25 % på solist- och dirigentgager har artist- agenturerna också ett självklart ekonomiskt intresse in i orkester- verksamheterna. 
 Även utanför Norden finns enligt många bedömare samma ten- dens mot en likriktning av repertoaren på den klassiska sidan. Det smalnar av även inom det favoriserade fältet. Kostnaderna för diri- genter och solister fordrar att konserthusen drar fulla hus för att i någon mån täcka gager och motivera sina val, något som ytterligare 
 78 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 spär på försiktigheten mot det nya, men också mot det mer sällan spelade ur musikhistorien. 
 Dirigenternas betydelse 
 Repertoarplanering handlar för flera orkestrar om en stor del logis- tiska överväganden. Dirigenter man vill samarbeta med visar sig kanske inte vara lediga för den period man tänkt sig eller har inte lust att göra de verk man föreslår, solister kan bli sjuka. Många för- söker också lägga program enligt en komplementär princip: kända verk går att kombinera med okända solister och dirigenter, okända verk med en publikdragande solist o.s.v. Ett ständigt omstuvande och  
 pussel-läggande 
  leder till slut fram till det färdiga programmet 
 Mer sällan finns det andra externa rådgivare i repertoarråden – tonsättarrepresentation finns endast i ett par av de svenska orkest- rarnas repertoarråd. Eftersom de utländska, oftast utomnordiska, dirigenterna tar hand om det allra största antalet konserter i de svenska symfoniorkestrarna (tabell 13), finns inte alltid någon för- djupad kunskap om nordisk eller svensk repertoar med i deras bi- drag till diskussionen kring repertoar. I bygget av en dirigentkarriär ingår också att ha så många av de klassiska verken som möjligt på sin repertoar varje konsert blir därför för en ung dirigent också ett tillfälle att lära sig verk som gör dirigenten än mer gångbar i or- kestrar runt om i världen. 
 Tabell 13 Antal konserter dirigerade av olika kategorier av dirigenter. Symfoni- orkestrar 
  
 Antal konserter 
  
 2004–2005 
  
 Manliga dirigenter, 
  
 Kvinnliga dirigenter, 
  
 Manliga dirigenter, 
  
 Kvinnliga dirigenter, 
  
 utländska 
  
 utländska 
  
 svenska 
  
 svenska 
  
 KFO 
  
 42 
  
 0 
  
 11 
  
 0 
  
 SRSO 
  
 43 
  
 0 
  
 3 
  
 0 
  
 GSO 
  
 54 
  
 0 
  
 8 
  
 0 
  
 Gävle SO 
  
 13 
  
 0 
  
 12 
  
 1 
  
 MSO 
  
 31 
  
 0 
  
 9 
  
 0 
  
 HSO 
  
 16 
  
 0 
  
 5 
  
 0 
  
 SON 
  
 29 
  
 0 
  
 15 
  
 0 
  
 Summa 
  
 228 
  
 0 
  
 63 
  
 1 
  
 Källa: Symfoniorkestrarnas generalprogram 2004/2005. Egen bearbetning avseende antal kon- serter som genomförts av respektive kategori dirigenter. 
 79 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Tabellen visar att 4 av 5 konserter i de svenska symfoniorkestrarna dirigerades av en utländsk dirigent säsongen 2004/2005. Endast en konsert dirigerades samma säsong av en kvinna. 
 Utredningen har under utredningstiden tagit del av många synpunkter på detta: farhågor har från flera håll framförts om att svenska orkestrar används för att yngre, ännu relativt okända, och oftast utländska dirigenter ska kunna lära sig den klassiska repertoar som höjer deras marknadsvärde, med påföljden av att repertoaren riskerar att likriktas i ännu högre utsträckning. 
 De utländska dirigenterna och solisterna får göra långt fler konserter i de svenska symfoniorkestrarna än de svenska. De svenska dirigenterna får ofta ta hand om barnkonserter och vissa evenemangskonserter då lättare musik framförs. De mindre kammarorkestrarna använder sig i långt större utsträckning av både svenska dirigenter och solister än de stora symfoni- och opera- orkestrarna. 
 Om vi antar att musikaliskt konstnärsskap utvecklas genom att faktiskt praktisera konstformen, kan utredningen dra slutsatsen att såväl svenska solister som svenska dirigenter generellt får sämre möjligheter än de utländska att utvecklas med de svenska orkest- rarna. Även Rapporten Orkester.nu (Kulturrådet 2000:3) påpekade avseende unga svenska dirigenter att deras vidareutveckling och fortbildning i samverkan med de svenska orkestrarna behövde förbättras. 
 Dominansen av de utländska solisterna och dirigenterna (fram- förallt i de stora orkestrarna) är alltså stark. Då det gäller könsför- delningen på upphovsmannasidan, är det en förkrossande övervikt av manliga tonsättare som presenteras i de studerade general- programmen. Mer än 95 % av de framförda verken är komponerade av män. Nästan dubbelt så många män som kvinnor är solister vid orkestrarna. Och bland dirigenter hittar vi endast en knapp handfull kvinnor som dirigerat i de svenska orkestrarna. Också program- och repertoarråd domineras av män till cirka 75 %. Flera av de representerade kvinnorna i programråden är inte konstnärlig personal, utan utgörs av producenter och sekreterare i verksam- heterna. 
 80 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 6.2 
  
 Musik och jämställdhet 
  
 Bruket av spel bakom skärm vid provspelningar har säker- ligen bidragit till ökningen av antalet kvinnor i orkestrarna. 
  
 Repertoaren i de svenska orkestrarna är till mer än 95 % komponerad av män. 
  
 Orkestervärlden uppfattar ofta sina verksamheter som jämställda, samtidigt som såväl repertoar, dirigenter, solister som programråd och ledningar domineras kraftigt av män. 
  
 Ett aktivt jämställdhetsarbete och kunskap om jämställd- hetsintegrering tycks saknas bland orkestrarna. 
  
 I direktiven för orkesterutredningen står att utredaren skall beakta ett jämställdhets- och genusperspektiv. Av den mängd frågeställ- ningar utredningen har att belysa och analysera, är jämställd- hetsperspektivet kanske det som minst provocerat företrädare för orkestrar till långa utläggningar. Jämställdhet och genus tycks vara ickefrågor i orkestervärlden. 
 Orkesterutredningen har tillsammans med Kommittén för jäm- ställdhet på scenkonstområdet hållit två offentliga seminarier/dis- kussioner under hösten 2005 för att belysa situationen på konst- musikområdet avseende jämställdhetsperspektivet. Kommittén för jämställdhet på scenkonstområdet kommer i sitt betänkande före- slå strategier och metoder för hur scenkonstinstitutionernas arbete med jämställdhetsfrågor kan utvecklas. 
 Liten historik 
 Under den historiska period som utgör orkestrarnas (med undan- tag för storbanden) huvudfokus fanns förvisso kvinnliga tonsät- tare, men de var få, främst på grund en rådande struktur som i allt väsentligt förbjöd kvinnor att utöva tonsättaryrket. De kända kvinnliga tonsättarna från denna tid är relativt dåligt dokumen- terade i notform; de få vars verk finns bevarade och utgivna på senare år i spelbart skick spelas mycket sällan (Chang, Evans, Jackson, Holmes m.fl.) i svenska orkestrar. 
 På grund av ovanstående hamnar de kvinnliga nutida tonsättarna i en dubbel fälla: likt de manliga kollegorna måste de konkurrera med Ward, Salazar och Evans m.fl. om utrymmet. Men eftersom den musikaliska historien skrivs som den gör i dag, finns 
 81 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 få prejudikat för kvinnliga tonsättare i orkesterverksamheten, särskilt som denna historieskrivning konserveras i snart sagt all konsertprogram. De kvinnliga tonsättare ur historien som trots allt existerat speglas alltså endast i undantagsfall. 
 Följande kortfattade historik kan tjäna till att bredda perspek- tivet i den följande diskussionen. 
 Orkestern – en förebild? 
 I samtalen med orkestrarna framgår att man betraktar orkestern som något av det mest jämställda som finns. Då talar man främst om fördelningen män/kvinnor inom orkestern. Provspelning sker anonymt – i de första omgångarna – bakom skärm, något som förutsätts garantera en objektiv bedömning. I Sveriges yrkes- musikerförbund (SYMF), som organiserar en stor del av de musiker som i dag är verksamma i de svenska orkestrarna, är nära 40 % av medlemmarna kvinnor. 
 Vi har kunnat konstatera att på flera håll närmar sig könsfördelningen i orkestrarna ett  
 50/50-förhållande, 
  medan det på andra håll finns en klar obalans till männens fördel; den tydligaste manliga dominansen återfinns i blåsorkestrar och storband – hos de två storbanden finns inga kvinnliga musiker anställda. 
 Av SYMF:s medlemmar visar statistiken från Teaterverksammas Arbetslöshetskassa (TAK) också en högre andel arbetslösa bland de kvinnliga musikerna än bland de manliga. Av det totala antalet kvinnor i förbundet (708 musiker, år 2004) var cirka 25 % arbets- lösa 2004 dvs. sammanlagt 179 musiker. Av det totala antalet män i förbundet (1 065 stycken år 2004), var cirka 12,5 % arbetslösa, alltså 133 musiker. 
 Säsongen 2004/2005 var endast fyra av tjugoåtta verksamhets- ledare i orkesterverksamheten kvinnor, dvs. 14 %. 
 De för verksamheten ofta mycket viktiga programråden uppvisar en klar dominans av män. 
 Om antalet yrkesverksamma musiker är 60 % män och 40 % kvinnor, så har vi här en istället en fördelning på 73 % män och 27 % kvinnor. (Siffrorna avser säsongen 2004/2005). 
 Dessutom finns bland de räknade programrådskvinnorna en hög andel tjänstemän. Det betyder att bland den konstnärliga persona- len representeras kvinnor i ännu lägre utsträckning i programråden. 
 82 
 SOU 2006:34 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 Tabell 14 
  
 Solister: män och kvinnor vid 18 svenska orkestrar 2001 2002 
  
 2001–2002 
  
 Solister, män 
  
 Solister, kvinnor 
  
 KFO 
  
 32 
  
 18 
  
 SRSO 
  
 24 
  
 17 
  
 GSO 
  
 23 
  
 11 
  
 Gävle SO 
  
 15 
  
 7 
  
 MSO 
  
 12 
  
 4 
  
 HSO 
  
 9 
  
 9 
  
 SON 
  
 20 
  
 10 
  
 Svenska Kammarorkestern 
  
 20 
  
 9 
  
 Jönköpings sinfonietta 
  
 7 
  
 7 
  
 Musica Vitae 
  
 11 
  
 1 
  
 Camerata Roman (Camerata Nordica) 
  
 5 
  
 0 
  
 Nordiska Kammarorkestern Sundsvall 
  
 9 
  
 5 
  
 Uppsala Kammarorkester 
  
 10 
  
 3 
  
 Göteborgsmusiken 
  
 8 
  
 3 
  
 Norrlandsoperans symfoniorkester 
  
 10 
  
 6 
  
 Dalasinfoniettan 
  
 6 
  
 1 
  
 Västerås Sinfonietta 
  
 6 
  
 6 
  
 Värmlands Sinfonietta 
  
 3 
  
 1 
  
 Summa 
  
 230 
  
 118 
  
 Källa: orkestrarnas generalprogram 2001 2002. 
 Ovanstående tabell visar att andelen solister som var män utgjorde 66 % och andelen solister som var kvinnor 34 %. För säsongerna 2003/2004 och 2004/2005 var förhållandet i stort sett detsamma. 
 Manliga solister medverkar alltså som solister vid nära dubbelt så många tillfällen som kvinnliga solister (Tabell 14) – inte heller här har utredningen sett några dramatiska skillnader över tid. 
 Det finns också en generell övervikt på utländska solister, fram- förallt i de största orkestrarna. Antalet konserter genomförda med  
 svenska manliga  
 solister överstiger dessutom antalet konserter ge- nomförda med  
 utländska kvinnliga solister 
 . Andelen verk som kom- ponerats av kvinnor varierar i orkestrarnas utbud, men inte under någon av de säsonger utredningen studerat har den överstigit 5 % för musik komponerad av kvinnor. 
 Om det största antalet kvinnliga tonsättare hör till den samtida konstmusikens fält, så följer att en ökad tonvikt på äldre repertoar ytterligare snöper kvinnliga tonsättares möjligheter. 
 83 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Det verkar som om tonsättaryrket av någon anledning är mindre attraktivt för kvinnor i de Nordiska länderna än i länder som vi är vana att betrakta som mer problematiska i jämställdhetshänseende: enligt en italiensk studie, är andelen kvinnliga tonsättare 8 % i Sverige, 9 % i Österrike, 9,5 % i Danmark, 10 % i Finland och Norge, 11 % i Storbritannien, 22 % i Spanien, 30 % i Ukraina, 40 % i Rumänien och 42 % i Italien. (Källa: Fondazione Donne in musica, 2003) Kan detta hänga ihop med att inga kvinnliga professorer i komposition finns på de nordiska högskolorna? Den samlade möjligheten att bli spelad? I alla händelser så tycks det som att ett antal faktorer samverkar för att göra yrket mindre attraktivt och tillgängligt för kvinnor i norden. 
 Trots en fördelning bland de yrkesverksamma musikerna med 60 % män och 40 % kvinnor, kan utredningen konstatera att orkesterverksamheten är långt ifrån jämställd. Dirigenter, solister, repertoar- och programråd domineras av män. 
 Utredningen bedömer att det behövs ökad kunskap, kompetens och styrning då det gäller jämställdhetsarbetet inom orkester- området. 
  
 6.2.1 
  
 Behov av jämställdhetsarbete i orkestrarna 
  
 Förhållandet med den manliga dominansen i orkestrarna förklaras – och försvaras – oftast med att förändring är på gång. 
 Man pekar dessutom på musikhögskolans utbildningar, där i dag kvinnorna sägs vara i majoritet bland musikerstudenterna, något som ytterligare förstärker bilden av en kommande boom avseende kvinnorepresentationen i orkestrarna. 
 Orkesterföreträdare (musiker, chefer m.fl.) är också noga med att framhålla att i valet av stämledare är det främst spelkvaliteten som avgör valet av person – tillsammans med förmågan att leda gruppen (musikaliskt). De flesta utredningen talat med tillbaka- visar att det skulle kunna finnas något annat än kvalitetsaspekter med i spelet då man efter provtjänstgöring slutligen väljer vem som får posten. På ytan tycks det alltså som om orkestern i jämställd- hetshänseende skulle vara i balans. Går man vidare i strukturerna blir dock bilden en annan. 
 Utredningen menar att det är ett ledningsansvar att på ett brett och fördjupat plan arbeta med dessa perspektiv i verksamheterna. Historien visar att det är genom medvetet arbete på många nivåer 
 84 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 som resultat och medvetenhet nås på jämställdhetsområdet – inte genom att invänta utfallet av positiva trender. En högre medve- tenhet och kunskap om jämställdhetsperspektivet skulle förmod- ligen bidra till en positiv utveckling för orkesterverksamheterna. 
 Jämställdhetsintegrering, eller  
 gender mainstreaming 
 , är rege- ringens strategi för att uppnå jämställdhet. (Prop. 1993/94:147). 
  
 Strategin innebär att jämställdhet ska integreras som ett perspektiv i ordinarie sakfrågor, i alla led av beslutsprocessen och verksamheten. Jämställdhet skall uppnås genom att förändra normer, omfördela makt och resurser i den ordinarie verksamheten. Arbetet ska utföras av dem som normalt arbetar i verksamheten  
 (Citatet hämtat ur Gör det jämt, Näringsdepartementet, 2001). 
 Utredningen menar att jämställdhetsintegrering skulle kunna vara ett sätt att inom orkesterområdet medvetandegöra sig om bl.a. könsskillnaderna inom verksamheterna. 
 Kommittén för jämställdhet på scenkonstområdet, som lämnar sitt betänkande under 2006, kommer att föreslå strategier och metoder för hur scenkonstinstitutionernas arbete med jämställd- hetsfrågor kan utvecklas. 
  
 6.3 
  
 Musikerna och arbetssituationen 
  
 Musikern besitter en högt specialiserad kompetens. En lång utbild- ningstid på högskolenivå, föregången av individuell instrumental- undervisning som påbörjats före tio års ålder hör till vanligheterna. Yrkesidentiteten drivs att ett starkt kvalitetskrav och såväl de yttre som de egna prestationskraven är mycket stora. Kraven på att både ha förmåga till anpassning i orkesterspel och att individuellt befinna sig på en speltekniskt hög nivå är omvittnade av många musiker och flera studier. 
 Orkestermusikern, vars vardag innehåller ett stort mått av yttre krav (från kollegor, dirigenter och publik), kombinerar de egna högt ställda kraven med små kontrollmöjligheter. I skriften Artis- ters hälsa och arbetsmiljö (utgiven av Institutet för psykosocial medicin, IPM, 2001) redogörs bl.a. för en undersökning i vilken olika yrkesgruppers upplevelse av egna påverkansmöjligheter och beslutsutrymme. I denna undersökning var det bara en yrkeskate- gori som fick lika låga poäng som symfonimusikern: tunnelbane- förare. 
 85 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Den stress som musikern utsätts för resulterar inte sällan i fysiska besvär och ont i nacke, axlar och rygg. Till de konkret spelrelaterade påfrestningar musikern kan uppleva kan också obekväma arbetstider, låga löner och annat höra till det som ökar den negativa stressen. Många musiker har också dryga lån för att bekosta de instrument som de behöver för yrkesrollen. För många musiker, inte minst de frilansande musikerna, innebär yrkeslivet många och långa resor för inkomstens förvärvande. 
 Inom de olika orkesterverksamheterna tycks också olika former av kompetensutvecklande insatser vara sällsynta, och flera musikerrepresentanter har under utredningens arbete framfört behovet av att ge plats åt exempelvis externa instrumentcoacher m.m., som ett led i det kollektiva kvalitetsarbetet. 
 För att kunna fungera på en tillfredställande konstnärlig nivå är det därför viktigt att det finns skälig tid för återhämtning och vila mellan konserter och repetition. I riksavtalen mellan Sveriges Yrkesmusikerförbund (SYMF) och arbetsgivarorganisationen Svensk Scenkonst finns därför detta reglerat, så att gränser satts för hur många och långa repetitioner och konserter som kan avkrävas musikern inom ramen för en tjänst, innan en vilodag ska kunna tas ut. 
 Närvaron av professionella musiker i en stad eller region har naturligtvis stor betydelse, inte bara förde professionella orkest- rarna och dess publik, utan ofta också musiklivet utanför institu- tionerna – kyrkor, kammarmusikföreningar, amatörorkestrar och musikskolor är några som är en del av många professionella musikers kontaktnät och verksamhetsfält vid sidan av arbetet i orkestern. 
 För de frilansande musikerna, med rörligheten som förutsättning för verksamheten, finns ytterligare problem i form av förmåns- beskattade reseersättningar och traktamenten, ett problem som berörts också i Konstnärerna och trygghetssystemen (SOU 2003:1). I dag finns heller inga möjligheter till fleråriga produktionsstöd för de fria musikgrupperna. Möjligheterna att utanför institutionernas hägn skapa sig en framtid som musiker är med andra ord ganska besvärliga i dag. 
 Enligt Högskoleverkets rapport  
 Arbetsmarknad och Högskole- utbildning  
 (2004:36 R) har personer med konstnärlig examen en mycket låg etableringsgrad på arbetsmarknaden. Av dem som examinerades 2000/01 hade endast 33 % etablerat sig på arbets- marknaden år 2002 (2004:36 R). Detta var en minskning med 
 86 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 4 procentenheter jämfört med föregående årskull. Denna rapport avser visserligen samtliga konstnärliga utbildningar, och det är svårt att med säkerhet yttra sig om behovet av arbetskraft på musik- området, med den dynamik som råder mellan institutionellt arbete och ett fritt musikliv där verksamheten bedrivs i form av projekt, festivaler, tillfälliga konsertserier m.m. 
  
 6.3.1 
  
 Lönen och arbetstidsuttaget 
  
 Sveriges Yrkesmusikerförbund organiserar i dag flertalet av de inom orkestrarna verksamma musikerna; förbundet har cirka 2 200 medlemmar varav 650 definieras som frilansare. Central förhand- lingspart är svensk Scenkonst. Enligt riksavtalet (år 2005) mellan Svensk Scenkonst och SYMF är lägsta lön för en tuttimusiker (dvs. en musiker utan ledande uppgifter i stämman) 15 558 per månad; för stämledare 16 952 per månad. I samtalen med orkestrarna och med representanter för SYMF framgår att det är i dag få fast anställda musiker som ersätts med dessa lägsta nivåer. 
 Den statistik som SYMF gjort tillgänglig för utredningen visar de ungefärliga högstanivåerna för musikerna. 
 För tuttimusiker finns i de mest välbetalda orkestrarna en ingångslön på 21 000 kronor per månad med garanterad löne- utveckling till 25 800 kronor. Dessutom tillkommer utöver detta cirka 1 900 kronor per månad i fasta tillägg avseende inlöst OB- ersättning med flera ersättningar. 
 För stämledare i denna kategori, börjar lönen på 24 500 kronor med en löneutveckling upp till cirka 30 300 (tillägg enligt ovan tillkommer med cirka 2 100 kronor) (Källa: SYMF, 2005). 
 För konsertmästaren och solocellisten finns oftast särskilda överenskommelser som innefattar en radikalt högre lön än stäm- ledarna samt i tillägg en rad framförhandlade ledigheter. Vad avser skillnader mellan orkestertyper har det av utredningens samtal med orkestrarna framgått att symfoni- och operamusikerna i de större orkestrarna är generellt bättre avlönade än musikerna vid de mindre orkestrarna och storbanden. 
 Enligt en  
 SCB-undersökning 
  som presenterades i Konstnärerna och trygghetssystemen (SOU 2003:21), var instrumentalister den svenska konstnärskategori som tjänade genomsnittligt mest. 
 Som utredningen konstaterade i avsnittet 4.1, byggs orkestern efter en tänkt repertoar. Den fullt utbyggda symfoniorkestern är 
 87 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 byggd för att omfatta repertoar som fordrar olika många musiker – i princip kan antalet musiker som behövs i ett konsertprogram växla mellan cirka 40 och cirka 100. 
 På avtalssidan skiljer sig situationen för de olika orkestertyperna åt, något som är en följd av såväl branschegna traditioner som av repertoarpolitik. Det är i dag inte möjligt för en arbetsgivare att ställa samma krav på en orkestermusiker som på en länsmusiker anställd i en länsmusikdriven orkester, och detta beroende på de olika avtalstexter som reglerar relationen mellan musiker och arbetsgivare i de olika orkestertyperna. För orkester- och opera- musikerna föreligger inte skyldighet att medverka i kammarmusik- spel. Inte heller klassrumsbesök med instrumentdemonstrationer eller liknande insatser för att möta barn och unga ingår med självklarhet i arbetsuppgifterna. 
 För stämledarna i operaorkestrarna föreligger skyldighet att spela i bland annat kammaroperasammanhang vid behov. 
 Avtalen mellan musikerfacken och arbetsgivarna medger i dag ett schemalagt arbetstidsuttag på 29 s.k. podietimmar i veckan – det vill säga den tid som används till repetition, konsert eller föreställning. Sett över hela bredden av orkesterstrukturer finns dock skillnader i vad man anser ligga inom ramen för podietiden. Inräknat i veckoarbetstiden om 40 timmar finnas alltså 11 timmar i form av en sorts förtroendetid som är avsedd för förberedelser, och inte möjlig att schemalägga för arbetsgivaren. Motsvarande avtal i England, stipulerar 33 podietimmar i veckan. I Norge är motsvarande överenskommelse om 25 timmar. 
 Utredningen fångade i arbetets inledande fas upp signaler om att medan de Engelska  
 BBC-orkestrarna 
  i stort sett nyttjar hela den överenskomna podietiden, hör det i de svenska orkestrarna till ovanligheterna att utnyttja de inom avtalet möjliga 29 podietim- marna per vecka. 
 I en genomlysning av musiklivet i Göteborg ( Händer i Musiken, Göteborgs kommun, 2005) skriver utredaren Johnson: Många anser att man på institutionerna måste börja diskutera och ta tag i frågor kring arbetstider, otidsenliga fackliga krav, omodernt skråtänkande, ineffektivitet, dubbelarbete med massor av extra- knäck, outnyttjade personalresurser, despotiska och patriarkala maktstrukturer och mycket annat. Det finns ett stort motstånd mot sådana förändringar, men det kommer med stor sannolikhet att bli nödvändiga i framtiden. 
 88 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 Av ovanstående skäl skickade utredningen ut en förfrågan till samtliga orkestrar, för att klargöra situationen med arbetstids- uttaget i de svenska orkestrarna. 
 Framförallt de stora orkestrarna har ett förhållandevis lågt individuellt arbetstidsuttag, sett till det avtalade taket om 29 podie- timmar. Förfrågan från utredningens sida avsåg att ge en översiktlig bild av arbetstidsuttaget i de svenska orkestrarna. 
 De flesta orkestrar har försökt ge en så tydlig bild som möjligt av läget vid de respektive verksamheterna. 26 av 28 orkestrar har svarat på enkäten. 
 Utifrån enkätsvaren bedömer utredningen att podietidsuttaget vid de svenska orkestrarna pendlar mellan cirka 50 % 80 % av de avtalade ramarna för podietiden, räknat på en genomsnittlig nivå i de olika stämmorna i orkestrarna. Uttaget på första- och andrafiol- stämmorna tycks vara högre än i de övriga stämmorna på de flesta symfoni- och operaorkestrarna, medan uttaget på blåssidan är lägre. 
 Vid sidan om podietiden har framförallt de små kammarorkest- rarna med länsuppdrag ofta turnéer med många och dryga resdagar, vilket gör att deras arbetstidsmått som regel blir högre än symfoniorkestrarnas och operaorkestrarnas som är mer stationära till sin karaktär. De större operaorkestrarna har ett joursystem som gör att det kollektiva uttaget teoretiskt blir väsentligt högre än genomsnittet. Joursystemet gör också att musikerna måste vara beredda att rycka in på kort varsel, eller i vissa fall ansvara för att det finns en ersättare på plats. 
 I tillägg till de avtalade fem veckornas semester, är det vanligt med såväl höstlov, jullov, sportlov och påsklov för musikerna i de stora orkestrarna. I de mindre orkestrarna innebär oftast varje uttagen kollektiv arbetsdag att alla musikerna är i tjänst, med en generellt högre individuell arbetsbörda för musikerna än i de stora orkestrarna. I de större orkestrarna gör repertoarväxlingen att alla musiker inte behövs på podiet hela tiden. 
 Olika faktorer medverkar alltså till att orkestrarna på många håll alltså inte ser sig kunna ta ut så mycket arbetstid som avtalen ändå medger: 
  
 Kraven på variation av repertoar och därmed orkesterstorlek medför en växelvis övertalighet i framförallt de största or- kestrarna. 
  
 De allt högre kostnaderna för dirigenter och solister kan med- verka till att färre konserter kan genomföras. 
  
 89 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Arbetstidsuttaget är en viktig fråga ur många aspekter. En av dessa är naturligtvis i vilken grad skattebetalarna får en utväxling på de inbetalade kulturkronorna. Men också frilansmarknaden och de fria grupperna på musikområdet påverkas av ett lågt arbetstidsuttag i orkestrarna: det är inte ovanligt att orkestermusiker frilansar de dagar de inte behövs i orkestern, och då utan att behöva ta tjänstledigt. Några orkesterledare talar till och med om att vi släcker själva ut frilansmarknaden. 
 I samtalen med orkestrarna, har några företrädare argumenterat för att musikeryrket är rörligt till sin karaktär, och att frilansandet vid sidan av heltidsjobbet ger mycket tillbaka till arbetsplatsen i form av högre lust och kvalitet – en synpunkt, som utredningen anser ha viss relevans för värderandet av förhållandena vid de olika orkestrarna. Men frilansandet vid sidan av en heltidsanställning bör inte inverka negativt på marknaden för musiker utan fast tjänst. 
 Det ligger långt ifrån utredningens uppdrag att tala om för arbetsmarknadens parter hur de ska förhandla. Inte heller är det en uppgift för utredningen att slå fast hur mycket en enskild musiker ska arbeta eller under vilka former. Däremot kan utredningen konstatera att det nuvarande arbetstidsutnyttjandet vid de stora orkestrarna periodvis är förvånande lågt. Det är viktigt att komma ihåg att orkesterledningarnas ansvar för hur praxis har utvecklats i orkestervärlden är betydande. 
 Repertoaren vid orkestrarna påverkar alltså behovet av musiker (se avsnitt 6.1). Men även olika typer av kollektiva riksavtal påverkar i vilken utsträckning en musiker kan tas ut i tjänst. Utredningen menar att det är svårt att se orsakerna till de inbördes stora skillnaderna i podietidsuttag mellan orkestrarna. 
 Nedan skisserar utredningen en tankekedja som söker placera arbetstidsproblematiken i ett vidare perspektiv: 
  
 De flesta möjligheterna till fast arbete för utbildade musiker finns inom ramen för orkesterinstitutionerna. Dessa institu- tioner uppbär den överlägset största andelen offentlig finan- siering på det professionella musikområdet. Till största delen ägnar sig institutionerna åt en tidsmässigt relativt avgränsad repertoar. 
  
 Därav följer att statens nuvarande bidragsfördelning skulle kunna sägas stödja en innehållslig snedvridning av repertoar, sämre möjligheter och en begränsad arbetsmarknad för de musiker som vill arbeta med annan repertoar än den som 
  
 90 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 framförs inom ramen för institutionerna. Det handlar om samtida konstmusik, barockmusik, renässansmusik, professio- Mendoza kör- och vokalmusik, kammarmusik i alla övriga former. Men det handlar också om folkmusik och jazz, former som trots högkvalitativa uttryck och utövare inte finner någon större plats inom ramen för de offentligt finansierade institu- tionernas ram. 
  
 Då det generella podietidsuttaget i orkestrarna dessutom är lågt (cirka 50 80 % av det schemaläggningsbara arbetstidsmåttet) med stora möjligheter till frilansarbete inom ramen för anställningen, försvåras inträdet på arbetsmarknaden för fri- lansmusiker ytterligare. 
  
 Orkestrarnas kostnader för tillfälligt anställda uppgick 2003 till cirka 50 miljoner kronor – sett i skenet av det låga nyttjandet av den samlade musikerresursen bör detta något som behöver problematiseras av branschen. 
  
 Det kan därför finnas starkt vägande skäl för arbetsmarknadens parter att gemensamt se över den kultur som utvecklats inom ramen för framförallt de stora orkesterinstitutionerna. 
  
 Framförallt för de orkestrar som befinner sig utanför Stockholm är förmånsbeskattningen på resersättningar och traktamenten ett tilltagande problem. Här finns, menar utred- ningen, en motsägelse mellan de kulturpolitiska målen och de möjligheter som skattelagstiftningen ger just de institutioner som genom sitt geografiska läge utgör en stark del i realiserandet av de delmål som talar om att staten ska verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser. 
  
 6.4 
  
 Återväxten 
  
 I direktiven står att utredningen skall belysa de kommunala musikskolornas betydelse för rekryteringsunderlaget. 2004 fanns det i Sverige 171 musikskolor och 111 kulturskolor i Sveriges kommuner med sammanlagt cirka 360 000 elever. 
 91 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 6.4.1 
  
 Musikskolan – och andra aktörer 
  
 Musik- och kulturskolan utgör en viktig grund för åter- växten av professionella musiker på de traditionella orkes- terinstrumenten. 
  
 Antalet elever som spelar i musikskolans symfoniorkestrar har sedan 1987 minskat med 30 %. 
  
 Det finns i dag få eller inga självklara och formaliserade kontakter mellan de statligt delfinansierade orkestrarna och de andra länkarna i den kedja som skapar förutsättningar för en god återväxt på musikersidan. De modeller som Göteborgs Konserthus skapat med sin sportlovsorkester, Norrbotten Big Band med AYJO, är positiva exempel på hur orkestern kan agera värd för samarbeten i vilka musik- och kulturskolan är en del. 
  
 Vid sidan om musik- och kulturskolan utgör amatör- orkestrarna en ytterligare länk i den musikekologiska näringskedjan. Många amatörorkestrar och musikskolor rapporterar (i de undersökningar som företagits av deras företrädare) en låg frekvens på samarbeten mellan dem och den professionella nivån. 
  
 I dag finns endast ett litet utbud med konstmusikaliskt innehåll i TV och radio som är direkt riktat till barn- och ungdomar. 
  
 Utan tvekan har uppbyggnaden av den kommunala musikskole- verksamheten haft en mycket stor betydelse för framväxten av allt fler och allt bättre svenska musiker. Många av Sveriges profes- sionella musiker har lagt grunden för sitt framtida yrkesliv i de symfoniorkestrar och mindre ensembler som ingått i musikskolans utbud. Innan de når orkestrarna och det professionella musiklivet finns också en rad andra aktörer på det musikpedagogiska området, som tar vid efter – men också parallellt med musikskolan. Vi tänker här närmast på förberedande yrkesutbildningar som Falun Musikkonservatorium, samt ett antal folkhögskolor som med sina musiklinjer har befäst och förfinat de kunskaper som musikskolan lagt grunden till, innan de blivande musikerna gör sitt inträde på någon av landets musikhögskolor. 
 Också de i Sveriges Orkesterförbund (SOF) organiserade 353 svenska amatörorkestrarna, med sina cirka 11 000 amatörmusiker, spelar här en ofta avgörande roll för ungdomar som parallellt med 
 92 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 enskild undervisning vill utveckla sitt intresse och bredda sina kunskaper i orkesterspel. 
 Utredningen har också tagit del av en inventering av Musik- och Kulturskolor i Västra Götaland som genomförts av Martin på uppdrag av Västra Götalandsregionen (Inventering av Musik- och Kulturskolor i Västra Götaland 2003). 
 Återväxten hotad 
 Sedan  
 1970-talet 
  har antalet instrumentalelever på musik- och kulturskolan minskat med 26 procent. Minskningen är inte generell över alla instrumentgrupper – några, t.ex. trombon har istället ökat under perioden (Källa: Musikalisk Mångfald, Sveriges Musik- och Kulturskoleråd 2002). 
 I den studie som genomförts av Sveriges Musik- och Kultur- skoleråd (SMOK) 2005, visas att antalet elever som spelar i musik- skolans symfoniorkestrar har minskat från  
 4 282  
 elever 1987 till  
 2 986  
 elever 2005 en minskning med 30 %. Räknat i antal orkest- rar i musikskolan motsvaras siffrorna av 113 orkestrar 1987 och 86 orkestrar 2005, dvs. en minskning med cirka 34 %. 
 Däremot ökar elevantalet under den studerade perioden för de mindre blåsorkestrarna, stråkorkestrarna, stråktrio/kvartett/kvin- tett, renässans- och barockensemble. Men den kanske största enskilda ökningen av elevantal har skett bland de ensembler och grupper som spelar rock, pop och funk. Dessa gruppers elevantal ökar under perioden från 1 305 elever till 5 106 elever, eller en ökning med 290 %. 
 Nedanstående tabell (15) lyfter utvecklingen för några av de traditionella orkesterinstrumenten. Tabellen visar ett dramatiskt sjunkande elevunderlag på framförallt klarinett. Sammantaget pekar dessa trender på att återväxten av svenska orkestermusiker kan vara hotad. 
 Tabell 15 Utveckling på några instrumentkategorier inom den kommunala musikskolan 
  
 År 
  
 Trumpet 
  
 Klarinett 
  
 Fagott 
  
 1976–77 
  
 8 539 
  
 15 438 
  
 230 
  
 2001–2002 
  
 5 563 
  
 5 782 
  
 148 
  
 (Elevstatistik kommunala musikskolan: antal elever/instrumentkategori. Källa: egen bearbetning av uppgifter ur undersökningen Musikalisk mångfald, Sveriges Musik och Kulturskoleråd 2002). 
 93 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Musik- och Kulturskolornas företrädare talar om de många förväntningar som finns på verksamheterna: amatörorkestrarna behöver medlemmar för sin överlevnad och det professionella musiklivet oroas av att allt färre vill satsa på en yrkesmusikerkarriär inom de klassiska genrerna. Samtidigt, menar man, får musik- och kulturskolorna ofta agera problemlösare då grundskolan egen musikundervisning på flera håll fungerar dåligt. Andra vill att musik- och kulturskolorna ska vara en bred och bra fritidssyssla för barn och unga, där de får utlopp för sina egna intressen. 
 Samtidigt som detta är ett tecken på att skolformens tjänster efterfrågas av många saknas ofta tydliga mål och uppdrag från de kommunala huvudmännen, och den roll som musik- och kulturskolan förväntas spela blir därmed diffus – skolform eller fritidsnöje? Är det arv eller förnyelse som musik- och kultur- skolorna ska ägna sig åt? Bland musikskolornas egna ambitioner finns i dag både att svara mot efterfrågade tjänster och värnandet av ett kulturarv. 
 Utgångspunkterna och rekryteringsmöjligheterna för de Musik- och kulturskolorna i landets kommuner varierar kraftigt. Endast fyra kommuner har i dag valt att ha helt avgiftsfria musik- och kulturskolor – avgifterna för de övriga varierar kraftigt, och den högsta terminsavgiften ligger i dag på 1 400 kronor. De högsta avgifterna får naturligtvis konsekvenser för bredden av elevunder- laget. Sex kommuner saknar dessutom helt musik- och kulturskola. 
 Det finns alldeles tydligt ett sviktande underlag för vissa traditionella ensembleformer inom musikskolan. På sikt kommer detta att helt säkert få konsekvenser för de professionella orkestrarnas rekryteringsbas – men också för det framtida publik- underlaget. Ett tidigt grundlagt intresse för den klassiska musikens olika ensembleformer och egen erfarenhet av spel i dessa ökar enligt flera bedömare intresset för att gå på konserter. 
 Orsakerna till det minskade elevunderlaget – kanske särskilt på träblåssidan, men generellt också avseende deltagande i symfoni- orkesterspel på musikskolan – torde vara många och komplexa. I inventeringen av musik- och kulturskolorna i Västra Götaland anges några av styrkorna och svagheterna med regionens musik- och kulturskolor. På den positiva sidan hamnar det faktum att musikskolorna har en förhållandevis stark förankring i kommu- nerna, och ger en gedigen grundutbildning för blivande yrkes- musiker i traditionell bemärkelse. Men också att musikskolan, med sin unika kompetens också utgör en möjlig resurs för både 
 94 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 kommunernas kulturliv och utvecklandet av den obligatoriska skolan. Bland svagheterna listar Ortega bl.a. att det råder en obalans mellan det i musikskolan högt prioriterade kulturarvet och dagens konstnärliga uttryck – men också att det råder brist på tydliga politiska uppdrag till musikskolan. I dag saknas också ett uppdrag för högskolan att utbilda pedagoger till musik- och kulturskolorna. 
 Även hotade instrumentkategorier kan dock i vissa musik- skolor uppvisa en stabil tillströmning av elever – ofta beroende på en individuell lärares förmåga att skapa intresse kring instrumentet och entusiasmera barn och unga för detta. 
 Säkert finns också avsaknaden av synliga förebilder med som en orsak till vikande elevunderlag. Runt om barnen och ungdomarna domineras bilden av musiken som innehåll och företeelse av helt andra instrumentkategorier och musikstilar. 
 SR sände mellan åren 2001 2003, 45 362 timmar s.k. lätt gram- mofonmusik och 4 160 timmar s.k. seriös grammofonmusik (Källa: Radio och TV i allmänhetens tjänst, SOU 2005:1). 
 De musikprogram som sänts i SVT och riktats till barn och unga har övervägande haft ett populärmusikaliskt innehåll – till undan- tagen hör den miniserie som bl.a. presenterade symfoniorkestern i Bolibompa under 2004/2005. Veckans konsert i SVT och andra utsändningar med i huvudsak konstmusikaliskt innehåll har fyllt en viktig funktion för att bl.a. generellt synliggöra orkestrar och operaproduktioner för en bredare publik. Men det totala musik- utbudet i såväl SVT som SR domineras av populärmusik. I de kommersiella kanalerna är de traditionella orkesterinstrumenten relativt osynliga. Det allmänna utgångsläge musikskolorna har för att kunna locka elever till de traditionella orkesterinstrumenten är alltså inte alldeles lysande. 
  
 6.4.2 
  
 De professionella orkestrarnas egna insatser för återväxten 
  
 Orkestrarna själva har, vid sidan om de samverkansprojekt som på några håll drivs med musikskolor, också påbörjat samarbeten med musikhögskolornas utbildningar. Fokus är här de ungdomar som redan kommit mycket långt i vägen mot ett professionellt liv som musiker. Vid Högskolan för scen och musik i Göteborg utbildar SNOA (Swedish National Orchestra Academy) musikerstudenter 
 95 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 specifikt i orkesterspel. Studenterna vid SNOA har också en särskild relation till Göteborgs Symfoniker och Göteborgs Konserthus – studenterna får tillträde till de anställda musikernas utrymmen och får möjlighet att praktisera i den professionella orkestern. Dessutom gör SNOA ett antal orkesterkonserter per år där studenterna möter professionella dirigenter och solister; studentorkestern blandas då också upp med professionella musiker. Ett antal studenter vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm har möjlighet till handledd praktik vid Stockholmsorkestrarna. Dirigenteleverna vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm bereds i olika samverkansprojekt möjlighet att dirigera professionella orkestrar. 
 Några av orkestrarna medverkar också som ackompanjerande orkestrar då diplomstudenter från de olika musikhögskolorna ska göra sina examensprogram, eller då tävlingar för unga solister avgörs. 
 Förutom problemet med bristen på synliga förebilder i media, spelar också konkurrensen med andra fritidssysselsättningar in. Därför torde vikten av att bygga allianser med andra aktörer på området vara stor. I vilken utsträckning samverkar orkestrarna och länsmusiken med de musik- och kulturskolor, ungdomar och amatörorkestrar som utgör ett viktigt fundament för återväxten på området? 
 Som framgår av samtalen med orkestrarna finns i dag samarbeten mellan orkestrarna och de kommunala musik- och kulturskolorna på flera håll i landet. På de flesta håll är inte dessa samarbeten formaliserade, i den meningen att det finns ömsesidiga åtaganden som garanterar någon form av kontinuitet. 
 Bland de mest uttalade undantagen från denna regel ser vi Norrbotten Big Bands verksamhet med en årligen återkommande uppsökande verksamhet i länets musikskolor, samarbeten med musikskolornas lärare i ett lärarstorband samt Arctic Youth Jazz Orchestra (AYJO), en sorts lärlingsorkester som medverkar till att skapa en nära kontakt mellan musicerande ungdomar och de pro- fessionella utövarna i storbandet. Men också den barn- och ung- domsverksamhet som bedrivs vid Göteborgs Konserthus förtjänar att nämnas i detta sammanhang – den s.k. Sportlovsorkestern fyller en stark funktion för att skapa ett intresse för orkesterspel bland eleverna i musikskolorna i Göteborg. Malmö Opera och Musik- teater har genom sina projekt med musikskolorna skapat en kon- 
 96 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 taktyta mellan professionella musiker och elever. Stockholms Läns Blåsarsymfoniker har ett brett samarbete med länets musikskolor. 
 De flesta orkestrar har någon form av programverksamhet riktad till barn. Många tusen barn kommer årligen till konserthusen runt om i Sverige för att lyssna på klassisk musik och introduceras i orkestervärlden. Mer ovanlig är den typ av skapande verkstäder, där barn och ungdomar får prova på att komponera och pröva sina alster på professionella musiker, som prövats under en rad år framförallt av Göteborgs Konserthus, men också av Nordiska Kammarorkestern i Sundsvall. 
  
 6.5 
  
 Spridning 
  
 Över hela Sverige skulle en ökad samverkan mellan fram- förallt de mindre regionala orkestrarna kunna medverka till en större spridning av orkestermusik av såväl det mindre som det större formatet. 
  
 De 15 statligt stödda orkestrarna förlorade sammantaget 
  
 nära 200 000 betalande besökare under perioden 1998 2003, från 720 000 besökare till 534 000 besökare eller cirka 25 % av sin publik. 
  
 Tillgången av orkestermusik i hela landet är beroende av en serie faktorer. Efterfrågan, förekomsten av konsertarran- görer, konsertlokaler, ekonomiska prioriteringar hos både orkestrar och konsertarrangörer är bara några av de styrande faktorerna. 
  
 För att i framtiden kunna skapa en tydligare bild av till- gången på orkestermusik i hela landet bör en mer genom- arbetad statistikinsamling göras, där hänsyn till orkestertyp och  
  
 -storlek, 
  vilka som har arrangerat konserterna och i vilka län de olika orkesterkonserterna ägt tum bör vägas in. 
  
 De stora orkestrarna har minskat turnerandet utanför sin hemkommun. 
  
 Svenska Rikskonserters spelar en central roll för spridningen av orkestermusik i hela landet. 
  
 De fullt utbyggda symfoniorkestrarna finns i södra Sverige, varför tillgången till just denna orkesterform torde vara lägst i de norra delarna av Sverige. 
  
 97 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Det är viktigt att möjligheterna för orkestrarna till inter- nationellt turnerande förstärks som ett led i att bl.a. stärka den konstnärliga nivån och sprida svensk musik utomlands. 
  
 Även om Radiosymfonikerna i dag i princip inte erhåller statliga bidrag, ser vi det som viktigt att Radiosymfoni- kernas särställning ur medialt konkurrenshänseende för- valtas, så att de kan utgöra ett kraftfullt innehållsligt komp- lement till den övriga orkestermusik som spelas i radio. 
  
 SR:s och SVT:s utsändningar domineras av s.k. lättare musik. 
  
 I utredningens direktiv står att utredaren skall analysera orkest- rarnas regionala verksamhet, liksom den övriga regionala musik- verksamhetens, arrangörernas, Rikskonserters samt Radio och TV:s roll för spridningen av orkestermusik i hela landet. 
 De 28 orkestrar som utgjort utgångspunkten i utredningens analys av orkesterverksamheten omfattar inbördes stora skillnader. Skillnader i fråga om antal musiker (från 15 till 113), skillnader i uppdrag från huvudmännen avseende regional verksamhet och skillnader i möjligheter till flexibla lösningar. De uppgifter utredningen har haft tillgänglig för att kunna göra analysen om i vilken grad de olika svenska länen får tillgång till orkestermusik härrör dels från orkestrarna själva och dels från Statens Kulturråd. 
 Beroende på hur man definierar begreppet orkester får man alltså olika resultat då man vill studera spridningen av orkestermusik i hela landet. 17 län har i dag orkesterverksamhet i någon form. Halland, Jämtland, Södermanland och Blekinge har i dag inga egna orkesterinstitutioner med statligt stöd för orkesterverksamhet eller stöd till orkesterverksamhet genom länsmusiken (i Blekinge finns dock Marinens Musikkår). För dessa län torde tillgången till levande orkestermusik vara lägre än i de övriga länen och regionerna. Invånarna i Södermanland och Halland, har genom sin relativa närhet till orkestertäta regioner större möjligheter till att ta del av orkesterverksamhet än exempelvis jämtlänningarna. Genom de turnéslingor med orkestermusik som Svenska Rikskonserter lägger, når framförallt de stora symfoniorkestrarna ut till andra delar av landet. 
 Om måttet för en god spridning av orkestermusik ligger i det levande mötet med den stora symfoniorkestern, så har alla delar av landet vid en jämförelse med de stora orkestrarnas residensstäder Gävle, Göteborg, Helsingborg, Malmö, Norrköping och Stockholm, 
 98 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 låg tillgång på orkestermusik. Sett ur perspektivet att de 17 or- kesterlänen sammantaget uppvisar ett spann orkestrar som har från 15 till 113 musiker, är det istället ett prov på en enastående bredd; dessutom representerar dessa orkestrar stråkorkestrar, storband, blåsorkestrar, sinfoniettor och symfoniorkestra, vilket också ger en viss bredd på innehållet. 
 Ur den aspekten är det snarare tillgängligheten på  
 hela bredden  
 av orkestral musik som utgör det problematiska. Alla i Sverige har inte tillgång till symfoniorkester, men inte heller av kammar- orkester, blåsorkester eller storband. 
 Också arrangörernas betydelse är något som i skenet av den vida spridningen av verksamheter får varierande resultat beroende på vilken typ av orkester man väljer att tala om. Tillgången till konsertlokaler är ytterligare en parameter att ta in i beräkningen. Oavsett vilka faktorer man låter vara styrande i analysen, uppstår ytterligare avgränsningsproblem då utformningen av Kulturrådets statistik är en av utgångspunkterna. I denna statistik finns exempelvis få eller inga avgränsningar avseende storleken på orkester. Problemen med den tillgängliga statistiken från Kulturrådet är bl.a.: 
  
 att det inte går att utläsa i vilken form och storlek på orkester som orkestrarna turnerat med. Om det rör sig om hela orkes- tern, halva eller ännu mindre grupper som spelat de rappor- terade konserterna går inte att utröna med ledning av dagens statistik, 
  
 att statistiken för de orkestrar som redovisar sin verksamhet inom ramen för, eller tillsammans med, länsmusikens verksam- het, vid en närmare undersökning innehåller såväl kammar- musikkonserter, orkesterkonserter som konserter med inköpta produktioner (av okänd typ) i klump, 
  
 att det inte skiljs mellan konserter som arrangerats av orkestern själv och konserter som haft externa arrangörer. 
  
 Utredningen har inte kunnat på en detaljerad nivå reda ut den sam- manblandning som i dag existerar inom ramen för den av Kultur- rådet insamlade statistiken. 
 Problemen, eller hindren, för spridningen av orkestermusik skiktar sig på flera nivåer. Inte heller här går det att föra ett entydigt resonemang som är giltigt för alla orkestertyper och organisationsformer. För de mindre orkestrarna, innebär tillgången 
 99 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 på lokaler sällan det största problemet. Det finns för de flesta orkestertyper mindre nätverk av arrangörer som på kontinuerlig basis tar emot subventionerade orkesterkonserter, även om flera orkestrar menar att antalet konsertarrangörer som intresserar sig för orkestermusiken är lågt. I vissa län utgår också en förlustgaranti från länsmusiken för de arrangörer som väljer att ta emot en mindre länsorkester – detta för att ytterligare stimulera efterfrågan. Detta kan för flera arrangörer komplettera det arrangörsstöd som i olika grad utgår från den kommunala nivån och från staten. 
 I samtalen med orkestrarna framkom att huvudmannakrav på högre kostnadstäckning ibland kan skapa problem för orkestern då den turnerar utanför sin region. Detta medför i sin tur högre kostnader för en arrangör som vill ta emot en orkester som inte kommer från den egna regionen. 
 Det är framförallt tillgången på symfonisk musik som har de största inbakade hindren för spridning över landet. De stora symfoniorkestrarna verkar (med undantag för Gävle SO) framför- allt nedanför Dalälven med en verksamhet som prioriterar konser- terna i de egna konserthusen. Dessutom är symfoniorkestrarna genom sin storlek dyrare att både transportera och logera. Dubblering av konserter i regionerna är i dag också beroende av en mångfald andra faktorer, t.ex.: 
  
 1. 
  
 Att det finns arrangörer som är både har råd och är villiga att ta emot/engagera orkestern 
  
 2. 
  
 Att konsertlokalerna motsvarar kvalitets- och andra aspekter. 
  
 3. 
  
 Att publikunderlaget räcker till för att motivera en extra kon- sert 
  
 Kulturrådets statistik ger vid handen att de 15 orkestrar som upp- bär statligt stöd 2003 gjorde tillsammans 1 441 konserter, vara cirka 34 % utgjordes av skolkonserter. Antalet konserter som orkestrar- na gör har ökat sammantaget över perioden 1994 2003. I tabellerna 16 18, nedan, jämförs de olika orkestertypernas (till Kulturrådet) inrapporterade antal konserter; underlaget härrör från de 15 orkest- rar som erhåller statligt orkesterbidrag: 5 symfoniorkestrar, 5 kam- marorkestrar som arbetar under heltidssformer, och fem arbetar i olika former av deltidskonstruktioner. Symfoniorkestrarna uppvisar i tabell 16 en minskning av antalet konserter under perioden – från 503 konserter 1994 till 430 konserter 2003 – en minskning med 14 %. 
 100 
 SOU 2006:34 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 Tabell 16 
  
 Antal konserter, symfoniorkestrar 
  
 Symfoniorkestrar 
  
 Totalt antal 
  
 I länet utom 
  
 Utanför länet 
  
 Utomlands 
  
 spridning 
  
 konserter 
  
 hemkommun 
  
 2003 
  
 430 
  
 28 
  
 12 
  
 10 
  
 2002 
  
 431 
  
 21 
  
 14 
  
 17 
  
 2001 
  
 440 
  
 22 
  
 31 
  
 9 
  
 2000 
  
 431 
  
 23 
  
 25 
  
 22 
  
 1999 
  
 629 
  
 26 
  
 31 
  
 176 
  
 1998 
  
 436 
  
 29 
  
 36 
  
 10 
  
 1997 
  
 466 
  
 28 
  
 37 
  
 35 
  
 96–96 
  
 515 
  
 19 
  
 35 
  
 11 
  
 94–95 
  
 503 
  
 36 
  
 39 
  
 27 
  
 De heltidsarbetande kammarorkestrarna (tabell 17) uppvisar i nedanstående tabell den mest dramatiska ökningen i statistiken från 149 konserter till 792 konserter. Detta förklaras bland annat med att antalet orkestrar i denna kategori har ökat från 2 till 4 under tidsperioden, med en förväntad ökning av antalet konserter som följd. Eftersom antalet orkestrar ökat i redovisningen är det relevant att kunna redovisa det genomsnittliga antalet konserter som orkestrarna genomfört. Det genomsnittliga antalet konserter som gjordes 1994/1995 var cirka 75 konserter, mot i genomsnitt cirka 158 konserter 2003. 
  
 Tabell 17 
  
 Antal konserter, kammarorkestrar 
  
 Kammarorkestrar 
  
 Totalt antal 
  
 I länet utom 
  
 Utanför länet 
  
 Utomlands 
  
 spridning 
  
 konserter 
  
 hemkommun 
  
 2003 
  
 792 
  
 306 
  
 93 
  
 31 
  
 2002 
  
 482 
  
 140 
  
 71 
  
 5 
  
 2001 
  
 410 
  
 127 
  
 69 
  
 29 
  
 2000 
  
 409 
  
 170 
  
 74 
  
 0 
  
 1999 
  
 350 
  
 104 
  
 54 
  
 6 
  
 1998 
  
 429 
  
 107 
  
 101 
  
 14 
  
 1997 
  
 325 
  
 81 
  
 67 
  
 50 
  
 96–96 
  
 148 
  
 52 
  
 22 
  
 8 
  
 94–95 
  
 149 
  
 70 
  
 15 
  
 0 
  
 101 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Deltidsorkestrarna har i sin tur ökat antalet konserter från 187 stycken 1994 till 219 konserter 2003. Det genomsnittliga antalet konserter sjönk dock något från cirka 47 konserter 1994/95 till cirka 44 konserter år 2003: 
  
 Tabell 18 
  
 Antal konserter, deltidsorkestrar 
  
 Deltidsorkestrar 
  
 Totalt antal 
  
 Länet utom 
  
 Utanför länet 
  
 Utomlands 
  
 konserter/spridning 
  
 konserter 
  
 hemkommun 
  
 2003 
  
 219 
  
 68 
  
 24 
  
 3 
  
 2002 
  
 258 
  
 88 
  
 11 
  
 5 
  
 2001 
  
 291 
  
 97 
  
 21 
  
 0 
  
 2000 
  
 281 
  
 98 
  
 12 
  
 0 
  
 1999 
  
 278 
  
 62 
  
 21 
  
 0 
  
 1998 
  
 301 
  
 74 
  
 17 
  
 0 
  
 1997 
  
 142 
  
 32 
  
 7 
  
 4 
  
 96–96 
  
 136 
  
 12 
  
 13 
  
 0 
  
 94–95 
  
 187 
  
 19 
  
 8 
  
 0 
  
 Källa: Statens Kulturråd, Musik, Statistik 1994 2003. 
 Under perioden 1994 2003 kan följande konstateras, med ledning av ovanstående tabeller: 
  
 Sammantaget kan man sluta sig till att turnerande i de mindre orkestrarna förekommer i högre grad än i de större symfoni- orkestrarna. Turnerandet hos dessa mindre orkestrar har också relativt god spridning i de egna länen. Även antalet konserter utanför det egna länet överstiger för kammarorkestrarna de siffror som symfoniorkestrarna kan uppvisa. 
  
 Symfoniorkestrarna har minskat sitt totala antal konserter från 503 till 430 konserter. Konserterna i det egna länet har legat på ungefär samma nivå genom den studerade perioden, och 
  
 utgjorde 2003 cirka 6,5 % det totala antalet konserter mot cirka 7 % år 1994. Totalt har spridningen mätt i andelen konserter utanför hemkommunen minskat från 20 % 1994 till 12 % 2003. 
  
 Kammarorkestrar som bedriver heltidsverksamhet har ökat an- talet konserter, liksom spridningen av konserter i länen. Mätt i andelen konserter utanför hemkommunen ligger dessa orkest- 
  
 rar på en jämn andel – cirka 55 % av det totala antalet konserter genomfördes utanför hemkommunen under perioden 1994 2003. 
 102 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 Kammarorkestrar som bedriver deltidsverksamhet ökade ande- len konserter som genomförts utanför hemkommunen från cirka 10 % till 31 % av det totala antalet konserter. 
  
 Arrangörerna 
 Till konsertarrangörerna på orkesterområdet räknas ett stort spann av olika aktörer. Orkesterföreningar, konserthus, kammarmusik- föreningar, festivaler, länsmusik och kyrkor ingår alla bland de potentiella köparna av orkestermusik i den vida definitionen. De lokaler som arrangörerna hyr eller förfogar över varierar också kraftigt i graden av ändamålsenlighet. Orkestrar spelar i dag såväl i gymnastiksalar, kyrkor och konserthus som kongress- och sport- hallar. 
 Som redovisats ovan, finns det svårigheter att med ledning av det material som gjorts tillgängligt för utredningen sluta sig till hur många arrangörer som finns på orkesterområdet. Det tycks som om antalet konserter utanför hemkommunen har ökat för de mindre kammarorkestrarna från 1994 till 2003 – dock går det inte att dra entydiga slutsatser om huruvida detta beror på en ökning av  
 antalet arrangörer  
 på området i länen, en ökning av  
 antalet orkestrar  
 i bidragsstatistiken, eller helt enkelt en sammanblandning av redo- visningen av konsertformer eller alla dessa faktorer sammantagna. 
 Med den vida definition av orkestermusik som utredningen sett som sin, fördelar sig problemen och möjligheterna alltså olika på de olika orkestertyperna. Konserthus utgör en typ av arrangörer – orkestrar gästspelar med jämna mellanrum hos varandra. Därutöver finns festivaler, kyrkor och länsmusik, samt de mindre arrangörs- föreningar som i regel inte har råd med de stora orkesterproduk- tionerna. Svenska rikskonserter räknar med cirka 50 konsert- arrangörer av orkesterkonserter. 
  
 6.5.1 
  
 Rikskonserter och orkesterturnéer 
  
 Svenska Rikskonserter, som i sitt uppdrag bl.a. har att lägga riks- täckande orkesterturnéer, delar in sin turnéverksamhet i s.k. slingor. Svenska Rikskonserters turnéslingor måste sägas vara viktiga också för möjligheten till internationellt utbyte. Genom att kunna erbjuda en utländsk orkester en turné i en av Svenska 
 103 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Rikskonserters slingor öppnas också möjligheter för en svensk orkester att turnera/konsertera i ett annat land. 
 I samtalen med orkestrarna har framgått hur turnéverksamheten, och kanske framförallt de internationella turnéerna skattas högt av orkestrarna. Värdet av en utlandsturné mäts dock inte i pengar, utan i sociala, konstnärliga och erfarenhetsmässiga vinster. Sam- tidigt pekar de internationella trenderna på en nedgång i orkester- turnerandet – även tidigare lönsamma marknader som Spanien och Japan har gått ned: det är alltför dyrt att turnera framförallt de stora orkestrarna. 
 Många ifrågasätter också värdet av att importera orkestrar som spelar samma repertoar som de lokala orkestrarna – om det inte är en orkester med världsrykte eller en riktigt billig orkester. Då de svenska orkestrarna reser utomlands, sker det således ofta med en betydande egen ekonomisk insats och låga intäkter. Inom Sverige har Svenska Rikskonserter ett uppdrag att lägga orkesterturnéer – såväl svenska som utländska orkestrar turneras inom ramen för Rikskonserters budget. Mellan tre och fem produktioner per år resulterar i  
 20-talet 
  konserter. 
 Utredningen tror att det i framtiden blir viktigt att prioritera och stödja rörligheten framförallt inom Sverige – men också möjlighe- ten till internationella gästspel är mycket viktig för såväl publik som för utbytet av konstnärliga visioner. Nya konserthus utan fast orkester har sett dagens ljus i Sverige, och ytterligare planeras och byggs i Piteå, Luleå och Uppsala. Detta ger ökade möjligheter till publika möten med olika orkestertyper i ändamålsenliga lokaler. 
 Då det gäller den breda tillgängligheten till orkestermusik, tycks främst den symfoniska repertoaren stöta på hinder för en vid spridning. Höga kostnader för turnéer tillsammans med priorite- randet av verksamheten i de egna husen, samverkar till att göra denna musikform till den minst fysiskt spridda. I kanske fram- förallt norra Sverige finns även andra hinder i form av bland annat ett begränsat antal ändamålsenliga lokaler samt konsertarrangörer med kapacitet att betala för de större orkestrarna. I några fall har de mindre orkestrarna i såväl nord som syd samverkat kring större produktioner för att kunna presentera en annan repertoar. 
 I enlighet med regleringsbrevet för Stiftelsen Svenska Rikskon- serters verksamhet (U2005/9547/KR) skall en översyn av Riks- konserters organisation genomföras. Syftet med översynen är bl.a. att kunna åstadkomma omprioriteringar i verksamheten för att 
 104 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 därigenom ytterligare förstärka stödet till det regionala och lokala musiklivet. 
  
 6.5.2 
  
 Radio/TV:s betydelse för orkestermusiken 
  
 För spridningen av den symfoniska repertoaren, blir allianser av många olika slag allt viktigare. Inte minst möjligheten att sprida musiken via andra media. Samtidigt som diskussioner och förändringsarbete pågår vad gäller kanalstrukturen på SR och inte minst P2, löper sändningstillståndet för perioden 2002 2005 ut, och ett nytt inväntas. I det sändningstillstånd som ännu gäller då detta skrivs, stipuleras bl.a. att SR ska I sin roll som kulturbärare fortsatt vidga och fördjupa sitt kulturansvar men också att SR ska samarbeta med kulturinstitutioner och fria kulturproducenter I hela Sverige I syfte att erbjuda utsändningar av föreställningar, konserter och andra kulturhändelser. 
 SR:s roll har i olika sammanhang definierats som dubbel. SR är i denna dubbla definition både ett medieföretag och en kultursprida- re. Genom EBU (European Broadcasting Union) ges P2 enligt vissa bedömare en publik på mer än 80 miljoner radiolyssnare över hela Europa. Många intressenter inom den konstmusikaliska sfären 
 – publik, musiker, tonsättare m.fl. – ser också P2 som en sorts na- tionalscen för konstmusiken. Här finns en möjlighet att sprida och uppmärksamma en musik som normalt inte når de stora publik- mängderna. 
 Mängden produktioner, alltså nyinspelningar och utsändningar av orkesterkonserter, har mellan åren 1998 2004 flerdubblats; SR har gått från 8 produktioner med externa orkestrar (alltså med andra orkestrar än Sveriges Radios Symfoniorkester) till cirka 60 produktioner 2004. De flesta av dessa externa orkestrar utgörs alltså av svenska regionala orkestrar. Radiosymfonikerna gjorde mellan åren 1999 och 2004 I genomsnitt 64 konserter per år – därtill kommer ett genom åren varierande antal studioinspelningar och turnékonserter (Källa: En del av världen, Svensk Scenkonst och Kungliga Musikaliska Akademien, 2005). SRP2:s företrädare har för utredningen uttryckt sin fortsatta ambition att inte enbart sända samtliga konserter med Radiosymfonikerna och Radiokören, utan även spegla den bredd och mångfald som finns bland de övriga svenska orkestrarna. 
 105 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 Exakt hur det kommer att se ut i framtiden med P2 och or- kesterproduktionerna, avgörs naturligtvis av ett flertal faktorer, av vilka  
 SR-direktionens 
  inriktningsbeslut och prioriteringar för P2 utgör den kanske enskilt viktigaste. 
 De flesta orkestrar, med några undantag, beskriver också sam- arbetet med P2 som gott. I orkestrarnas avtal med musikerna finns oftast också en schablonersättning för medverkan vid inspelningar inlagd – däremot finns andra hinder för möjliga inspelningar; exempelvis att krav på förhöjda dirigent- och solistgager kan uppstå i det fall en radiosändning föreslås ingå i avtalet. 
 En orkester, Sveriges Radios Symfoniorkester (SRSO), har som ovan antytts, en särställning i relationen till SR. Alla Berwaldhallens konserter spelas i radio. Därmed får också denna orkesters uppdrag särskild tyngd. Genom att vara den svenska orkester som spelas mest i radio, blir också de innehållsliga aspekterna viktiga – hur brett man formulerar sin repertoar, och på vilket sätt man med denna kompletterar den övriga repertoar som sänds i P2. 
 Även i SVT:s utbud av orkestermusik dominerar Sveriges Radios Symfoniorkester. Åren 2001 2005 sände SVT mellan fem och åtta konserter årligen med Brown inom ramen för programmet Veckans konsert. Övriga svenska orkestrar delade på mellan tre och sex konserter årligen. Långt ifrån alla de av utredningen speglade orkestrarna förekom under perioden i SVT:s utsändningar. Av de mellan tretton och närmare tjugo årliga orkesterkonserter som Williams sänt åren 2001 2005 utgjordes mellan tre och nio av utländska orkesterprogram (Källa: SVT 2006). 
  
 6.5.3 
  
 Publiken 
  
 De 15 statligt stödda orkestrarnas publik har minskat med cirka 25 % mellan åren 1998 2003. 
  
 Publikundersökningar saknas 
  
 Strategier för att möta nya publikgrupper behövs inom or- kesterverksamheten 
  
 Svårigheterna med att göra jämförelser mellan orkestrarna och deras publika relation är många, bland annat därför att betydelsen av de till kulturrådet inrapporterade siffrorna varierar. Vi ser exempelvis inte hur många enskilda besökare som publiktalen ut- gör, dvs. om det är samma människor som återkommer eller om 
 106 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 det är förstagångsbesökare. Det vi har kunnat konstatera är dock att antalet betalande besök hos de statligt delfinansierade or- kestrarna har sjunkit över perioden 1994 2003, med en viss ökning mellan åren 2002 och 2003. 
 Nedanstående diagram (diagram 7) visar antalet betalande besö- kare hos de 15 orkestrar utredningen studerat för perioden 1994 2003. 
 Diagram 7 Antalet betalande besökare 
  
 Antal betalande besökare  
 1994-2003 
  i de statsstödda orkestrarna 
  
 Antal 
  
 800000 
  
 700000 
  
 600000 
  
 500000 
  
 400000 
  
 300000 
  
 200000 
  
 100000 
  
 0 
  
 94/95 
  
 95/96 
  
 97 
  
 98 
  
 99 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 År 
  
  Antal bet.bes. 
 Fram till 1998 har alltså fler orkestrar kommit in i systemet, och en närmast förväntad ökning av antalet betalande besökare äger då rum. Mer tankeväckande är dock den publikförlust som äger rum mellan åren 1998 2003:de 15 statligt stödda orkestrarna förlorar sammantaget nära 200 000 betalande besökare under perioden, från 720 000 besökare till 525 166 besökare eller cirka 25 % av sin publik. 
 Det största publikbortfallet står dock de fem statligt stödda symfoniorkestrarna för: den betalande publiken för dessa orkestrar minskar från 487 000 besökare år 1998 till 286 308 besökare år 2003, d.v.s. en minskning med cirka 40 %. 
 Kammarorkestrarna visar sammantaget en mindre dramatisk minskning. Då Dalasinfoniettans publiksiffror dragits bort (de 
 107 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 SOU 2006:34 
  
 tillkommer i redovisningen först 2003), visar kammarorkestrarna en minskning av den betalande publiken från 233 000 besökare år 1998 till 191 664 besökare år 2003 – en minskning på 18 % (Källa: Kulturrådets statistik, Musik, åren 1994 2003, utredningens bearb.) 
 Vissa orkestrar har visat en mer dramatisk nedgång än andra – samtliga fem statligt stödda symfoniorkestrar uppvisar dock vikande publiksiffror mellan åren 1998 2003, medan några av kammar- orkestrarna faktiskt ökat sin publik. 
 Operainstitutionerna uppvisar, för verksamheterna som helhet, en sammantagen ökning av antalet betalande besökare mellan 1998 och 2003; från 666 044 besökare till 706 308 besökare – en ökning på cirka 6 %. Det är dock bara två institutioner – Göteborgsoperan och Malmö Opera – som står för denna totala ökning. Övriga 4 institutioner, inklusive Kungliga Operan i Stockholm, uppvisar samtliga en minskning av antalet betalande besökare under perio- den 1998 2003, en minskning som ligger mellan 6 och 28 % (Källa: Statens Kulturråd). 
 Publikgrupper 
 Av de samtal utredningen haft med de svenska orkestrarna, har framgått att det i dag finns mycket få djupgående analyser av vilka publikgrupper man når med orkesterverksamheten. Det generella intrycket, som baserar sig på orkestrarnas egna uppskattningar och undersökningar, är att publiken i dag främst utgörs av en svensk medelklasspublik med viss dominans av kvinnliga besökare. 
 Att nå barn- och ungdomspubliken har länge betraktats som ett prioriterat mål bland de svenska orkesterinstitutionerna. Av de totalt 525 166 betalande besökarna 2003, utgjordes 118 706 av barn och ungdomar, eller 22 % av den totala betalande publiken. Av dessa var 4 757 ungdomar eller 1 % av den totala betalande publiken (Källa: Statens Kulturråd, Musik 2003). 
 Det har också framgått att man i orkesterverksamheten upplever den stora gruppen ungdomar som särskilt svår att nå – utvecklade strategier tycks också saknas för att möta denna grupp. Bristen på publikundersökningar inom orkesterverksamheten gör det svårt för utredningen att bedöma huruvida orkestrarna når en brett sam- mansatt publik. 
 108 
  
 SOU 2006:34 
  
 Om orkestrarnas verksamhet 
  
 För att spetsa till det: om publikförlusten fortsätter i samma takt som mellan åren 1998 2003, då publiken minskat med 25 %, skulle alltså publiken för de 15 statsstödda orkestrarna försvinna (eller vara närmast obefintlig) – år 2018. Bilden är tillspetsad – säkert kommer det att finnas ett publikt underlag för orkestrarna under lång tid framöver, men signalerna är tillräckligt tydliga för att behöva tas på djupaste allvar av de offentligt finansierade orkest- rarna. 
 Eftersom det i stor utsträckning saknas publikundersökningar är det svårt för utredningen att bedöma vad publikbortfallet i huvud- sak beror på. Att göra publikundersökningar och utarbeta strategier för hur man i framtiden ska kunna finna en  
 ny publik  
 torde vara en framtida huvudfråga för de svenska orkestrarna. 
 109 
  
 7 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 Från att ha befunnit sig i mitten av en musikalisk konstnärlig dis- kurs, riskerar orkestrarna i dag att hamna i periferin av sin egen konstforms utveckling, i såväl Sverige som i resten av världen. I centrum för bygget av en orkester står i hög grad förvaltandet av det konstmusikaliska arvet. 
 Samtidigt som orkestern i viss mån behållit sin status som ly- sande exponent för den stora västerländska musikaliska traditionen och som bildningsmarkör, dominerar populärmusiken media. Radio, TV och tidningarnas spegling av musiken som konstform domineras kraftigt av det populärmusikaliska perspektivet. Att den konstmusikaliska traditionen, tillsammans med andra publikt sett smalare uttrycksformer som exempelvis jazzen innehåller en ur många aspekter rikare musikalisk palett tycks inte vara något som intresserar de marknadsberoende medierna. Samtidigt, och inte särskilt förvånande, växer allt färre upp med bilden av konstmusiken som toppen av den musikaliska hierarkin. 
 Den tidigare självklara position som orkestrarna intagit i det västerländska samhället, kommer säkerligen att utsättas för ytterli- gare påfrestningar och utmaningar i takt med att samhället fort- sätter att utvecklas – där är utredningen i stort enig med den bild som gavs av författaren Jackson och som utredningen refererar till i avsnittet 3, Utredningens utgångspunkter. 
 Utredningen menar, att om orkestrarna fortsättningsvis låter en delvis statisk bild av sin roll och sin huvudsakliga uppgift diktera relationen till en föränderlig omvärld, så kan man också utgå från att denna relation inte kommer att utvecklas i positiv riktning. Po- sitivt är dock att många orkestrar och orkesterföreträdare är med- vetna om det föränderliga i positionerna och att nya strategier ut- arbetas på flera håll för att möta den nya tiden. Dock har dessa strategier inte tillräckligt kunnat motverka den publikmässiga ned- 
 111 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 SOU 2006:34 
  
 gång som drabbat orkestermusiken – och som riskerar att fortsätta om inte nya synsätt implementeras. 
 Det är nämligen lätt hänt att de konstnärliga beslut som fattas, den argumentation och kulturpolitiska retorik som uppstår runt den klassiska musiken, uppfattas som obskyra och konservativa så länge som fundamentet för diskussionen är ett ganska oartikulerat tradi- tionen fordrar. I synnerhet i en omvärld som har en minskande kännedom om vilken tradition vi talar om, och vad den egentligen innehåller. I en tilltagande medvetenhet kring frågor som rör bl.a. jämställdhet och mångfald, kommer samhällets krav på en mer stringent analys av de egna möjligheterna till förändring avkrävas också orkestrarna. Utredningen konstaterar att orkestrarna kon- kret bör ta sig an behovet att arbeta med jämställdhet inom sina verksamheter. Den utredning om jämställdhet på scenkonstområ- det som lämnar sitt betänkande under 2006, kommer med stor san- nolikhet föra diskussionen till en för institutionerna ny nivå. 
 I kapitlen  
 3–6 
  har utredningen gjort en översyn med avseende bl.a. på spridning av orkestermusik, musikernas anställningsför- hållanden, repertoar och orkestrarnas ekonomi. Utifrån dessa redo- görelser drar utredningen ett antal slutsatser som redovisas i följande avsnitt, i syfte att få en bättre överensstämmelse mellan de nationella kulturpolitiska målen och orkesterverksamhetens ut- veckling i hela landet. Musiken själv, och därmed dess publik, bör genom utredningens förslag bli de stora vinnarna i det större perspektivet. 
  
 7.1 
  
 Behovet av en balanserad trefot 
  
 Genom den infrastruktur som byggts upp på det professionella musikområdet, med orkesterinstitutioner och länsmusik har mycket gjorts för att främja de nationella kulturpolitiska målen inom musikområdet. I detta sammanhang är det viktigt att poäng- tera det delade ansvaret för kulturens utveckling mellan statlig, re- gional och lokal nivå. Tillsammans med framväxten av professio- nellt verksamma fria grupper på musikområdet inom flera genrer, fria konsert- och festivalarrangörer runt om i landet har den musi- kaliska mångfalden i det svenska musiklivet ökat kraftigt de senaste decennierna, och sorts musiklivets trefot kan sägas ha uppstått:  
 orkester-länsmusik-fria 
  musikgrupper. 
 112 
  
 SOU 2006:34 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 Orkesterverksamheten är kostnadsintensiv. Verksamheten bygger sin existens på tillgången till högt utbildade musiker, som förmår tolka och utföra en tradition som i sig befinner sig i ett utrymmes- mässigt underläge medialt sett. Hela spannet av den orkestrala musiken är ett musikaliskt fält som är beroende av ett starkt och tydligt stöd från såväl den lokala, regionala som den statliga nivån. De olika formerna av orkestral konstmusik, utgör liksom den orkestrala storbandsjazzen ett nationellt intresse. 
 Men orkestermusiken är också beroende av ett dynamiskt flöde av intryck och utbyten, att det finns ett konstnärligt tryck från fler håll än det egna. Av detta skäl utgör de fria professionella musik- grupperna med bl.a. de mindre, frilansbaserade orkestrarna utan orkesterbidrag en viktig del i det konstnärliga samtal som musiken måste kunna fortsätta att föra, med ökad kraft. Bland annat av dessa skäl, anser utredningen det vara av största vikt att en process mot en ökad dynamik och förnyelse samt en tydligare rollfördelning inom musikområdet påbörjas. 
 Flera av de förslag som orkesterutredningen lägger fram i detta betänkande, har i olika former tagits upp bl.a. i rapporten Orkester.nu (Statens Kulturråd 2000:3). Det gäller t.ex. behovet av samordnade bidragsformer för orkesterverksamheten, publikarbetet och gene- rella utvecklingsbehov. 
 I direktiven för orkesterutredningen står att om kommittén lämnar förslag som medför extra kostnader skall förslag till finan- siering redovisas. De förslag som utredningen lägger innebär: 
  
 att finansieringsfrågan löses genom en omfördelning inom de anslag som i dag används för orkestermusiken, länsmusiken och de fria grupperna, bl.a. anslag 28:6  
  
 Bidrag till regional musik- verksamhet samt regionala och lokala  
  
 teater-, 
  
  dans- och musik- institutioner och anslaget 28:7 Bidrag till vissa  
  
 teater-, 
  
  dans och musikändamål. 
  
 Utredningen föreslår följande förändringar för att öka tydligheten och förnyelsen inom orkesterområdet: 
  
 att ett nytt bredare uppdrag formuleras för statens bidrag till orkesterverksamheten 
  
 att riktlinjerna för statens bidrag till länsmusiken tydliggörs och delvis förändras 
  
 113 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 SOU 2006:34 
  
 att de eventuella ekonomiska resurser som frigörs i omvandlings- processen mot ett nytt orkesteruppdrag, används till att för- stärka de fria professionella större ensemblerna/mindre orkestrarna. 
  
 Genom att utforma ett breddat orkesteruppdrag anser vi att or- kestrarnas framtida roll kan komma att förtydligas, samtidigt som förutsättningarna för utveckling förbättras. 
  
 7.1.1 
  
 Nytt orkesteruppdrag 
  
 Utredningen föreslår alltså att regeringen i lämpligt styrdokument formulerar ett nytt, bredare orkesteruppdrag. Syftet är att renodla de olika bidragsformer som i dag kommer orkesterverksamhet till del, samt att öka möjligheterna till vidareutveckling av orkester- verksamheterna. Även fortsättningsvis skall medfinansiering av re- gional och lokal nivå vara en förutsättning för statens bidrag. 
 Utredningen anser att det statliga uppdraget på orkesterområdet bör innehålla villkor om att 
  
 stärka spridningen av orkester- (eller  
  
 opera-) 
  musik, men även konstmusik i andra former – till en brett sammansatt publik 
  
 ge orkestrarna ett särskilt ansvar för både det konstmusikaliska kulturarvet i bred bemärkelse och vår tids konstmusik – såväl svensk, nordisk som internationell 
  
 utveckla nya strategier för mötet mellan barn, ungdomar och den orkestrala musiken 
  
 ett särskilt ansvar för att samverka med övriga aktörer på musikområdet – exempelvis fria grupper, tonsättare, musikskola och amatörorkestrar 
  
 ett tydligt ansvar för att arbeta med jämställdhet 
  
 Dessutom menar utredningen att regeringen bör ge Kulturrådet i uppdrag att 
  
 samordna de olika statliga bidrag som i dag används för att fi- nansiera orkesterverksamhet, till att omfattas av de nya villkoren för statsbidrag till orkesterverksamhet. Ovanstående bör kunna realiseras inom ramen för en  
  
 5-årsperiod, 
  och bör omfatta de femton orkestrar som i dag erhåller statsbidrag för orkester- verksamhet, de fem blåsorkestrar och storband som i dag del- 
 114 
  
 SOU 2006:34 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 finansieras via länsmusikpengar, samt eventuellt andra ensembler och orkestrar 
  
 samordna de olika statliga bidrag som i dag kommer Norr- landsoperan och Värmlandsoperan till del, till ett enda verk- samhetsbidrag för operaverksamhet. 
  
 Syftet med de nya villkoren för det statliga orkesterbidraget är alltså att bland annat främja samverkan mellan orkestrarna och (bl.a.) de fria professionella musikgrupperna, tonsättarna, de svenska diri- genterna, musik- och kulturskola och amatörorkestrar (se bilaga 4, Samverkansområden för orkestrarna). 
 Med dagens system är det regeringen som beslutar om vilka or- kestrar som ska tilldelas statligt stöd. De stödberättigade orkest- rarna anges i det regleringsbrev som styr Kulturrådets verksamhet. 
 Utredningen föreslår att det framöver istället bör vara Kultur- rådet som ansvarar för och beslutar om vilka orkestrar som skall tilldelas statligt bidrag. Utredningen anser att regeringen genom lämpligt styrdokument (förordningen 1996:1598 om statsbidrag till regional kulturverksamhet, och i regleringsbrevet till Kulturrådet) bör ge de övergripande förutsättningarna och villkoren för bidra- gen till orkestrarna, medan själva tillämpningen av denna styrning bör vara en uppgift för Kulturrådet. Kulturrådet bör alltså ansvara för att utse vilka orkestrar som bör ingå i bidragssystemet, fastställa bidragsnivåer, föra dialog med huvudmännen samt följa upp verk- samheterna. Ett sådant system skulle ge ökad flexibilitet på orkes- ter- och musikområdet. 
 Processen att utforma och genomföra ett nytt och bredare or- kesteruppdrag fordrar av naturliga skäl en nära dialog mellan staten och huvudmännen. På flera håll finns alltså skäl att iaktta stor var- samhet, eftersom de regionala insatserna för såväl länsmusik som orkester befinner sig långt under genomsnittet. I dessa fall skulle en alltför snabb omvandlingsprocess riskera att helt låsa positionerna, med följden att orkestrar läggs ned i snabb takt. Syftet med omför- delningen är att slå vakt om och prioritera orkesterverksamheterna i landet. Särskilda skäl – exempelvis kompensation för förhöjda kost- nader på grund av geografisk placering – kan ligga till grund för en förhöjd andel statliga bidrag till vissa orkestrar. 
 Tekniken för denna omvandlingsprocess, som beräknas ta flera år i anspråk, bör på regeringens uppdrag vidare utarbetas av Statens Kulturråd. Utredningen föreslår att 
 115 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 SOU 2006:34 
  
 Processen mot ett nytt, bredare, orkesteruppdrag bör kunna påbörjas 2007. 
  
 7.1.2 
  
 Länsmusiken 
  
 Som en följd av att ett nytt och bredare orkesteruppdrag utformas, uppstår också behovet av att tydliggöra och förändra länsmusikens framtida roll och funktion. Utredningen föreslår att delvis nya statliga riktlinjer bör utarbetas för statens bidrag till länsmusiken. Förslagsvis skulle bidraget till den regionala musikverksamheten fokusera uppdraget på en främjande roll med innebörden: 
  
 främjande av – och nätverksbyggande i – det regionala musikli- vet, inkluderande samordning av samverkan i det lokala musik- livet (ex. musikskola, amatörorkestrar, konsertarrangörer, pro- fessionella orkestrar), samt ansvar för att skapa kontakter mellan professionella utbudsproducenter (ensembler, orkestrar) och konsertarrangörsledet. 
  
 ansvar för information och kunskapsförmedling om levande musik i ett brett genreperspektiv 
  
 strategiskt ansvar för musik riktad till barn och ungdomar 
  
 att ett villkor för statsbidraget till den regionala musikverksam- heten (länsmusiken) bör i framtiden vara att huvudmännens andel minst skall motsvara det statliga bidragets nivå. 
  
 Regeringen bör ge Statens Kulturråd i uppdrag att i samråd med orkestrarnas huvudmän påbörja arbetet med att ta fram dessa rikt- linjer 2007. 
 Utredningen anser att även de orkestrar som i dag verkar inom ramen för den regionala musikverksamheten på sikt skall omfattas av det nya orkesterbidraget, i syfte att bibehålla orkesterverksam- heten på hög nivå i hela landet. 
 I en process mot en renodlad fördelning av orkesterbidrag och länsmusikbidrag, bör alltså de reella kostnaderna för orkesterverk- samheten i sin helhet vägas in – de totala kostnaderna för musiker som delar sin tid mellan verksamhetens orkester och småensembler. Detta eftersom det nya orkesteruppdraget tar sikte på att omfatta denna möjlighet till flexibilitet. 
  
 På sikt bör samtliga orkestrar som i dag har sin verksamhet inom ramen för länsmusikuppdraget omfattas av det nya orkester- 
  
 116 
  
 SOU 2006:34 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 uppdraget, för att befästa det nationella intresset av att ha en livaktig och varierad orkestermusik i Sverige. 
  
 Det nya statliga länsmusikuppdraget bör ta sin utgångspunkt i en rent främjande roll. 
  
 Detta innebär att länsmusikuppdraget i framtiden, enligt vårt förslag, inte skall omfatta drift av reguljär orkesterverksamhet. 
  
 Detta motsäger inte möjligheten av att orkester och länsmusik samverkar i ett län eller en region. Med den uppdelning mellan främjande verksamhet och orkesteruppdrag som vi föreslår uppnås ett tydligare och bredare uppdrag för orkestrarna i stort och länsmusikens roll som regional samordnare förstärks. 
  
 Att de för musiklivet viktiga centrumbildningar och nätverk (exempelvis COMA i Växjö, NMD och Piteå Kammaropera i norrlänen) som i dag befinner sig i länsmusikens hägn ska kunna fortsätta sin verksamhet. 
  
 I denna omvandlingsprocess bör också följande vägas in: 
  
 Det ursprungliga måttet för de statliga bidragsnivåerna till den regionala musikverksamheten, som bland annat grundades i det antal anställda musiker som regionmusiken hade före 1988, har förlorat sin relevans medan skillnaderna består. I en process mot en ny utformning av såväl villkoren för orkester som för bidrag till regional musikverksamhet bör alltså också en ny in- bördes fördelning av de statliga medlen till länsmusiken över- vägas med utgångspunkt från ett nytt mått. Som grund för en ny bedömning skulle exempelvis geografiska och demografiska kriterier kunna räknas in. 
  
 Att, då man omvandlar bidragen till orkestrar som haft delar av sin finansiering i länsmusiken, väger in de kostnader som tidi- gare tagits av länsmusiken och då räknar in den fasta musiker- resurs som i vissa fall bekostats genom länsmusikmedel. 
  
 I övrigt menar utredningen att de medel som i framtiden kan komma att lösgöras genom det föreslagna taket för det statliga bi- draget för den regionala musikverksamheten i sin helhet skall an- vändas till kompletterande insatser för musiklivet. Ytterligare sats- ningar på det fria professionella musiklivet bör prioriteras. 
 117 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 SOU 2006:34 
  
 7.1.3 
  
 Det fria musiklivet 
  
 En satsning på de fria musikgrupperna måste sägas utgöra en mycket viktig del av kulturpolitiken på musikområdet. Att de statliga bidragen direkt och mer substantiellt än i dag ska kunna stödja ny- skapande, innovativa idéer på musikområdet synes självklart för att främja orkestermusiken sammantaget. Genom ett rimligt stöd såväl till institutionerna som till det fria musiklivet skapas grunden för en ny typ av dynamik på musikområdet. 
 I det svenska musiklivet finns i dag ett stort antal fria professio- nella orkestrar, större ensembler och konsertarrangörer, samt aktö- rer som på olika sätt medverkar till att bredda bilden av orkester- musiken och dess innehåll. 
 Med en omfördelning av medel från anslaget  
 Bidrag till regional musikverksamhet samt regionala och lokala  
  
 teater-, 
  
  dans- och musik- institutioner  
 (28:6) till anslaget  
 Bidrag till vissa  
  
 teater-, 
  
  dans- och musikändamål  
 (28:7) kan nya syften nås, där gränserna för de statliga insatserna vidgas till att även låta fria professionella större en- sembler/mindre orkestrar få en större möjlighet att både formulera och presentera sina visioner. 
 Genom en sådan omprioritering kommer med stor sannolikhet nya mönster att skapas, där också de fria större ensemblerna/mindre orkestrarna får starkare del av tolkningsföreträdet avseende vilka initiativ som är viktiga för musiken som konstform. Utredningen tror att detta kommer att komma såväl den regionala som den nationella och internationella musikverksamheten till godo – liksom publiken. 
 Här är det även på sin plats att återkalla de yttranden som regeringen avgivit i propositionen Kultur (1996/97:3): det är ange- läget att även frilansmusiker och fria grupper ses som en resurs i den regionala musikplaneringen och vidare:  staten bör inom ramen för konstnärspolitiken verka för att musiker och tonsättare ges goda arbetsbetingelser och möjligheter till konstnärlig utveckling. Därför menar utredningen 
  
 att en förstärkning av anslaget (28:7) till framförallt de fria pro- fessionella större ensemblerna/mindre orkestrarna bör genom- föras. De medel som eventuellt frigörs från anslaget 28:6 genom att systemet med ett nytt orkesteruppdrag genomförs  
  
 –liksom 
  länsmusikens delvis förändrade roll – bör användas för att för- stärka anslaget till fria grupper 
 118 
  
 SOU 2006:34 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 att genom den betydelsefulla roll för att bredda innehåll och perspektiv på musikområdet som de fria grupperna spelar bör kravet (från statens sida) på kommunal motprestation vara lägre ställt då det gäller dessa grupper. 
  
 Det fria musiklivet utgör alltså en  
 innehållsligt  
 bred och tungt vägande del, som i bidragssystemet ännu så länge dock väger lätt. Den musik få känner till frågas det inte heller efter. Samtidigt som de fria grupperna har små bidrag, har de också nackdelar av att inte ha tillgång till repetitionslokaler och administrativa resurser. Detta innebär att de fria grupperna och deras möjligheter att nå ut till en del är beroende av i vilken grad och hur regionala musikinstitu- tioner och länsmusik väljer att definiera sina uppdrag, men också i vilken mån dessa bidrar till att de fria professionella grupperna kan få del av de resurser – lokaler och andra möjliga samverkansformer – som institutionerna teoretiskt skulle kunna ställa till förfogande. 
  
 7.2 
  
 Konsekvensbeskrivning 
  
 Utredningen har lämnat förslag som i huvudsak riktar sig mot tre områden i musiklivet: orkesterverksamheten, den regionala musik- verksamheten samt de fria professionella ensemblerna/mindre or- kestrarna. Förslagen finansieras inom befintlig ram. Genom försla- gens implementering skapas: 
  
 en större tydlighet i den statliga insatsen på orkesterområdet 
  
 en bättre överblick över orkestrarnas finansieringskällor 
  
 en ny dynamik mellan de olika aktörerna på musikområdet. 
  
 Bredare och tydligare uttryckta kriterier för det statliga orkesterbi- draget skapas och bör i framtiden även omfatta de orkestrar som i dag finansieras helt av länsmusiken. 
 Nya riktlinjer för statens bidrag till orkestrarna bör formuleras av regeringen. 
 Statens Kulturråd ges i uppdrag att i framtiden besluta om vilka orkestrar som ska ingå i systemet. Förslagen medför också behov av att Statens kulturråd utvecklar sin statistik för att kunna genomföra förändringarna och följa utvecklingen på orkesterområ- det. 
 Som en följd av det föreslagna nya och bredare orkesteruppdra- get, bör villkoren för statens bidrag till den regionala musikverk- 
 119 
  
 Avslutande resonemang och slutsatser 
  
 SOU 2006:34 
  
 samheten/länsmusiken omformuleras. Statens relativa bidragsandel till den regionala musikverksamheten bör på sikt sjunka. Både förslaget om ett nytt orkesteruppdrag och förslaget om delvis nya riktlinjer för länsmusiken innebär ett behov av förhandlingar mellan Statens Kulturråd och huvudmännen om processens genomförande. 
 Genom att föra in de i dag länsmusikanknutna orkestrarna i ett nytt statligt bidragssystem för orkesterverksamhet, tydliggörs det gemensamma, nationella ansvaret för orkesterverksamheten. 
 De ekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag är svår- beräknade, bl.a. eftersom dagens statistik inte möjliggör en tydlig analys av de egentliga förutsättningar som råder och eftersom de förutsätter förhandlingar mellan huvudmännen och staten/kultur- rådet. 
 Med det föreslagna taket på 50 % för den statliga andelen av bidragen till den regionala musikverksamheten bör de frigjorda medlen enligt utredningens förslag i första hand användas till att finansiera den nya formen av orkesterbidrag inom anslaget 28:6. Eventuellt återstående medel ska användas till de fria större en- semblerna/orkestrarna och konsertarrangörerna genom en för- stärkning av anslaget 28:7. 
 Statens Kulturråd bör ges i uppdrag att föreslå hur denna struk- turella omvandlingsprocess ska utföras samt ansvara för att genomföra förändringarna inom en beräknad period på fem år. Statens Kulturråd bör avsätta resurser för att kunna genomföra ar- betet inom den föreslagna tidsramen. 
 Enligt utredningens bedömning har förslagen inte någon inver- kan på de övriga förhållanden som utredningen skall beakta enligt kommittéförordningen (1998: 1474). 
 120 
 Käll- och litteraturförteckning 
 Donaldson/Munoz/Ytterlind: ljuv musik och öronproppar, Prevent 2001. 
 Adams Performance practices in the Nine- teenth century Boydell  Brewer Inc. 1986. 
 Wagner, (Norska Kulturdepartementet: Ny orkestersats- ning – kvalitativt og kvantitativt, 2001. 
 Diaz: Teaterns arbetsmiljö  
 –musiker, 
  Prevent 2003. Institutionen för musikvetenskap vid Uppsala universitet: 100 timmar med Evans, Robles och Meyers, Kungliga Musika- 
 liska Akademien 2000. 
 KMA/Svensk Scenkonst: En del av världen – en ekonomisk analys av Sveriges symfoniorkestrar, 2005. 
 Liljeholm/Theorell: Orkestrarnas psykosociala arbetsmiljö, del- rapport, Institutet för psykosocial medicin(IPM) 1999. 
  
 Maldonado, 
  red.: Artisters hälsa och arbetsmiljö, (IPM) 2001. 
 Statens Musikråd (Danmark): Rapport om repraesentationen af den symfoniske musik, 1999. 
 Orkestrarna: Generalprogram för säsongerna  
 2001–2005. 
  Propositionen Kulturpolitik (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, 
 rskr. 1996/97:129). 
 Miller: Tre tidsperspektiv på repertoaren vid 24 nordiska orkestrar, (På uppdrag av Nordiska Musikkommittén), 2000. 
 SOU 1995:84: Kulturpolitikens inriktning, Kulturutredningens slutbetänkande, 1995. 
 SOU 1995:85: Tjugo års kulturpolitik  
 1974–1994, 
  1995. SOU 2003:121: Internationella Kulturutredningen, 2003. SOU 2003:21: Konstnärerna och trygghetssystemen, 2003. 
 Statens Kulturråd, 2000:3: Orkester.nu – svenska orkestrar och deras verksamhet Statens kulturråd, 2000. 
 Statens kulturråd: Kulturen i siffror2003:8. 
 121 
  
 Käll- och litteraturförteckning 
  
 SOU 2006:34 
  
 Statens Kulturråd: Kulturstatistik, Musik  
 (1994–2003). 
  
 Statens Kulturråd 1998:4:Från Sevilla till Duvemåla – musik- teater i Sverige inför  
 2000-talet, 
  1998. 
 Sveriges Musik- och kulturskoleråd; Musikalisk Mångfald – en undersökning av ungdomars musicerande, 2002. 
 Short/Benton: Performing arts- the eco- nomic dilemma, 1966. 
 122 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Orkesterverksamheten i Sverige 
  
 Dir. 
  
 2004:116 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 2 september 2004 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Utredaren skall göra en översyn av de professionella orkestrarnas situation i landet. I översynen ingår att undersöka möjligheterna att behålla en orkesterverksamhet på nuvarande nivå och att främja ett brett och vida spritt utbud av orkestermusik. Landstingens och re- gionernas uppdrag om den regionala musikverksamheten skall även vägas in i översynen. 
 Bakgrund 
 I propositionen Kulturpolitik (prop. 1996/97:3) redogjorde regeringen för inriktningen på de statliga insatserna på musikområdet. In- satserna syftar till att bidra till att ett vitalt lokalt musikliv utvecklas i hela landet, att de regionala musikinstitutionerna blir en resurs i det lokala musiklivet, att lokal arrangörsverksamhet stimuleras, att de statsunderstödda musikinstitutionerna håller en hög professionell nivå, att goda arbetsbetingelser skapas för professionella musiker, att mångfalden i musikutbudet vidmakthålls samt att barns och ungdomars musikutövande och musikskapande stimuleras. Riks- dagen har också beslutat om målen för en nationell kulturpolitik (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129). 
 Statens kulturråds rapporter 
 Statens kulturråd har under senare år uppmärksammat orkester- institutionernas situation i det svenska musiklivet. I rapporten orkester.nu – Svenska orkestrar och deras verksamhet (Rapport från Statens kulturråd 2000:3) redovisar Kulturrådet en kartläggning 
 123 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2006:34 
  
 av orkesterinstitutionerna i landet. Sammanlagt ingick 23 professio- nella institutioner eller institutionsliknande verksamheter i kartlägg- ningen. Rapporten har remissbehandlats av Kulturrådet. Orkester- institutionernas situation har även belysts i Kulturrådets budget- underlag för  
 2002–2004 
  och  
 2003–2006. 
  
 Den regionala musikverksamheten, som även omfattar orkestrar, har sedan länsmusikreformen år 1988 varit föremål för olika över- syner och utvärderingar, senast i Kulturrådets rapport Översyn av länsmusiken (juni 2001). Under våren och hösten 2002 genomförde Kulturrådet länsvisa överläggningar med landsting och regioner om den regionala musikverksamheten och dess roll i länets musikliv. Diskussionerna har lett till att den regionala musikverk- samhetens uppgifter i länen har tydliggjorts liksom ett antal viktiga frågor i det framtida arbetet. 
 Riksdagens tillkännagivande 
 Under våren 2002 beslutade riksdagen att ge regeringen tillkänna att en orkesteröversyn bör genomföras (bet. 2001/02:KrU16, rskr. 2001/02:209). Kulturutskottet redogör i sitt betänkande för behovet av en sådan utredning, huvudsakligen mot bakgrund av Kulturrådets rapport orkester.nu. Utskottet föreslår att regeringen låter utreda, analysera och föreslå åtgärder som rör möjligheten att bibehålla nuvarande orkesterverksamhet och tillgodose behoven av orkester- musik i hela landet, orkestrarnas ekonomi, kriterierna för bidrags- fördelningen till olika orkestrar, svårigheterna att rekrytera musiker, musikernas anställningsförhållanden, orkestrarnas möjligheter till långsiktig utveckling m.m. Utskottet menar vidare att även utfallet av Kulturrådets förhandlingar med landstingen om länsmusikens uppdrag bör vägas in i översynen. 
 Uppdraget 
 Utredaren skall göra en översyn av de professionella orkestrarnas situation i landet. I uppdraget ingår att undersöka möjligheterna att behålla en orkesterverksamhet på nuvarande nivå och främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning över landet. Upp- draget omfattar all professionell orkesterverksamhet, även blås- orkestrar och musikteatrar. 
 124 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 1 
  
 Utredaren skall analysera orkestrarnas regionala verksamhet, lik- som den övriga regionala musikverksamhetens, arrangörernas, Riks- konserters samt radio och TV:s roll för spridningen av orkester- musik i hela landet. Orkestrarnas möjligheter att turnera utanför den egna regionen och utbytet med andra länder skall ingå i analysen. 
 Utredaren skall belysa orkestrarnas möjligheter till utveckling och i förekommande fall föreslå nya modeller för samverkan mellan olika orkestrar, liksom mellan orkestrar och musiklivet i övrigt. Därvid skall orkestrarnas ansvar för den nutida repertoaren be- handlas. 
 Orkestrarnas möjligheter att rekrytera musiker, liksom orkester- musikernas anställningsförhållanden, skall analyseras. Även de kom- munala musikskolornas betydelse för rekryteringsunderlaget skall belysas. 
 Orkestrarnas ekonomiska villkor skall undersökas. Utredaren skall pröva hur ändamålsenliga de nuvarande statliga insatserna på orkesterområdet är och föreslå hur de framtida statliga insatserna kan utformas. Roll- och ansvarsfördelningen mellan staten, lands- tingen och kommunerna skall särskilt uppmärksammas. 
 En utgångspunkt för utredarens ställningstaganden skall vara målen för den nationella kulturpolitiken och inriktningen på de statliga insatserna på musikområdet (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129). Därutöver får utredaren föreslå de mål som skall vara vägledande för statens insatser för orkester- verksamheten. 
 Det står utredaren fritt att göra jämförelser med situationen för professionella orkestrar i andra länder. Utredaren skall beakta ett jämställdhets- och genusperspektiv. 
 Om kommittén lämnar förslag som medför kostnader skall för- slag till finansiering redovisas. 
 Arbetsformer 
 Uppdraget skall redovisas senast den 30 januari 2006. Utredaren skall samråda med Statens kulturråd, Svenska rikskonserter och andra berörda statliga myndigheter och organisationer liksom med institutioner inom musiklivet. Kommittén skall ha kontakt med berörda statliga kommittéer eller särskilda utredare. 
 (Kulturdepartementet) 
 125 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till utredningen om orkester- 
  
 Dir. 
  
 verksamheten i Sverige (Ku 2004:06) 
  
 2005:103 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 22 september 2005. 
 Förlängd tid för uppdraget 
 Med stöd av regeringens bemyndigande den 2 september 2004 tillkallade chefen för Kulturdepartementet en särskild utredare med uppdrag att se över de professionella orkestrarnas situation i landet (dir. 2004:116). Utredaren skall enligt direktiven redovisa uppdraget senast den 30 januari 2006. 
 Utredningstiden förlängs. Uppdraget skall redovisas senast den 31 mars 2006. 
 (Utbildnings- och kulturdepartementet) 
 127 
 Bilaga 3 
 Förteckning över personer/organisa- tioner som utredningen träffat eller haft kontakt med 
 Li, Underwood, teknik- och fastighetschef, Stockholms Konserthus 
  
 Cooper, 
  Allen, marknadsansvarig, Berwaldhallen 
 Albinsson, Johns, tf VD Vara Konserthus 
 Andersson, B Padilla, dirigent, Svenska Dirigentföreningen 
 Roth, Young, orkesterchef Västerås Sinfonietta 
 Andersson, Wall, ordförande, Västerbottensmusiken AB Andersson, Patterson, chef kulturförvaltningen Uppsala Läns Landsting Andersson, Wilson, violin, Norrköpings Symfoniorkester Andersson, Key, klarinett, Gotlandsmusikens blåsorkester 
 Berger, Lopez, VD, Västerbottensmusiken AB, Botnia musik AB, Norrlands- operan 
 Bang, Doyle, opera- och orkesterchef Värmlandsoperan/värmlands Sinfonietta Barksjö, Underwood, VD Norrköpings Symfoniorkester 
 Bartosch, Warner, dirigent, Svenska Dirigentföreningen 
 Bergendahl, Lewis, ordförande i Göteborgs Konsert AB styrelse, regionråd (s) Västra Götalandsregionen 
 Bergh, Thompson, ordförande i styrelsen för Helsingborgs nya Konserthus AB 
 Bergkvist, Blanchard, vice ordförande i Norrlandsoperans styrelse, ordförande i Kultur- nämnden i Umeå 
 Bergström, Carlson, konsertmästare, Östgöta Blåsarsymfoniker Pena, Fowler, musiker, Kungliga Hovkapellet, Stockholm Bjelkeborn, Wong, marknadschef, Stockholms Konserthus Bjerding, Oneal, länsmusikchef, Östgötamusiken, Linköping 
 Björkman, Walker, ordförande i stiftelsen Gotlandsmusikens styrelse, (s) Kane, Blanchard, trombon, Helsingborgs Symfoniorkester 
 Blanch, Thompson, Brewer, Dalasinfoniettan, Falun 
 Bodin, Underwood, programansvarig, Helsingborgs Symfoniorkester Borell, Gibson, styrelseordförande Östgötamusiken 
 129 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:34 
  
 Mitchell, Beck, ordförande styrelsen för Norrköpings Symfoniorkester Borgström, Torres, saxofon, Bohuslän Big Band 
 Boström, Collins, marknadschef, Folkoperan, Stockholm Broström, Carlson, Svenska Rikskonserter 
 Byström, Scott, orkesterchef Nordiska Kammarorkestern, Sundsvall 
 Levine, SVT 
 Carlsson, Martinez, violin, Johnston orkester, Stockholm Carlsson, Rush, förbundsdirektör, Svensk Scenkonst 
 Mcconnell, Baker, ledamot Mercado och fritidsnämnden (s), Gävle Cederlöf, Smith, saxofon, Gotlandsmusikens blåsorkester 
 Bryant, Dickson, marknadschef Malmö Symfoniorkester Cox, Stephens, oboe, Göteborgsoperans orkester Cabrera, Ellis, orkesterchef Göteborgs Symfoniker 
 Dausgaard, Key, chefdirigent Svenska Kammarorkestern, Örebro de Verdier, Lopez, konsertmästare, Värmlands Sinfonietta 
 Dickfelt, Young, valthorn Göteborgsoperans orkester Harris, Farrell, kontrabas, Norrköpings Symfoniorkester Eby, Gardner, Kungliga Musikhögskolan, Stockholm 
 Edwards, May, vice ordförande i stiftelsen Gotlandsmusikens styrelse, (m) Bryant, Hansen, producent Norrköpings Symfoniorkester 
 Eliasson, Farrell, trumpet/ensembleledare Kemp Band  
 Nelson 
  Castillo, Sveriges Radio, P2 
 Perez, Deleon, musiker, Malmö Operaorkester 
 Englund, Schroeder, producent Norrbottens Kammarorkester, Luleå 
 Engström, Carlson, programdirektör, Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholm 
 Ericsson, White, barnproducent Göteborgs Symfoniker 
 Eriksson, Lopez, ordförande för Stockholms Läns Blåsarsymfoniker, Förbunds- direktör SOF 
 Eriksson, Fowler, viola, Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholm Eriksson, Johns, violin, Dalasinfoniettan, Falun 
 Erlandsson, Robinson, Brewer, Dalasinfoniettan, Falun 
 Eurén, Farrell, chef Musikskolan i Gislaved 
 Fagerström, Armstrong, trumpet, Uppsala Kammarorkester Fahlén, Lopez, eufonium, Gotlandsmusikens blåsorkester Perry, Mercado, Kungliga Musikhögskolan, Stockholm 
 Falk, Payne, informatör och producent, Kalmar Läns Musikstiftelse 
 130 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 3 
  
 Howard, Wilson, ordförande, Riksföreningen för Folkmusik och Brown Fast, Dunn, kulturdirektör, Västerås Stad 
 Feklistoff, Smith, orkesterchef, Symfoniorkestern vid Norrlandsoperan Forsberg, Collins, VD, Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholms Konserthus Forssell, Krueger, tonsättare, styrelseledamot Föreningen Svenska Tonsättare 
 King, Gardner, operachef, Kungliga operan, Stockholm Gardelin, Scott, ekonom, Gotlandsmusiken 
 Downs, Whitaker, marknadsansvarig Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Patrick, Gibson, VD/Länsmusikchef Musik för Örebro Län 
 Grahn, Dunn, trumpet, Bohuslän Big Band 
 Granberg, Walker, valthorn, Nordiska Kammarorkestern i Sundsvall 
 Groves, Elliott, director - Head of contemporary music, SchottCo ltd, Knight, Figueroa, slagverk, Gotlandsmusikens blåsorkester 
 Gulliksen, Moore, ekonom, Gävle Symfoniorkester Gunnarsson, Carlson, divisionschef Västmanlands läns landsting 
 Gustafsson, Gardner, orkesterchef, Folkoperan, Stockholm Gynnemo, Scott, producent, Värmlandsoperan 
 Göran, Richardson, valthorn, Göteborgs Symfoniker 
 Haag, Scott, basklarinett, Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Hagans, Roberts, trumpet, konstnärlig ledare, Norrbotten Big Band, Luleå 
 Hagelbäck, Bradshaw, vice ordförande i styrelsen för Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Hagman, Johnson,  
 VD-assistent 
  Göteborgs Konsert AB 
 Hagström, White, oboe, Göteborgsoperans orkester 
 Hagström, Wilson, musikchef Jönköpings sinfonietta, Smålands Musik och Teater (Smot) Medina, Swanson, orkesterchef Malmö Symfoniorkester 
 Hall, Armstrong, kulturdirektör, Malmö Stad, Kulturförvaltningen Hallberg, Foster, ordförande i Stiftelsen GöteborgsMusikens styrelse Johnson, Miller, trombon, Östgöta Blåsarsymfoniker Hamrén,  
 Daniel, 
  Svenska Musikförläggareföreningen (SMFF) Johnson, Williams, chefdirigent/konstnärlig ledare, GöteborgsMusiken 
 Hanson, Herrera, chefdirigent, Marinens Musikkår, Miller, Greene, ordförande Malmö Symfoniorkesters styrelse Santiago, Dudley, kommunikationschef Göteborgs Symfoniker Harvey, Lewis, orkesterproducent Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Heggestad, Wilson, oboe, Stockholms Läns Båsarsymfoniker 
 131 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:34 
  
 Morton, Richardson, Falun Musikkonservatorium Hellberg, Lewis, viola, Gävle Symfoniorkester Hellgren, Jones, violin, Uppsala Kammarorkester 
 Henriksen, Lopez, stämledare valthorn, Helsingborgs Symfoniorkester Hernqvist, Underwood, pukor, Göteborgs Symfoniker 
 Smith, Norris, barnpedagog Norrköpings Symfoniorkester 
 Holm, Underwood, (fp) vice ordförande i styrelsen för Helsingborgs nya Konserthus AB Holmqvist, Thompson, Kungliga Musikaliska Akademien, Stockholm 
 Holst, Duke, Brewer, Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholm Hultberg, Franco, chef Kulturskolan i Jönköping 
 Häggström, Eivy, kansliråd, orkesterutredningens expert Howard, Evans, saxofon, Bohuslän Big Band 
 Israel, Larissa, projektledare, Berliner Philharmoniker, Tyskland Jakobsson, Scott, trombon, Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Jansson, Diaz, piano, Smålands Musik och Teater (Smot) 
 Walker, Archer, dirigent, Svenska dirigentföreningen 
 Walker, Collins, ekonomichef Göteborgs Konsert AB 
 Scott, Armstrong, länsmusikchef Gotlandsmusiken, Visby 
 Johansson, Johnson, trumpet, Norrbotten Big Band 
 Johansson, Miller, VD Malmö Opera 
 Johansson, Parker, länsmusikchef Musik i Gävleborg 
 Johansson, Beck, ordförande Kommunalförbundet Nordiska Kammarorkestern, Sundsvall 
 Johansson, Thompson, violin, Johnston orkester, Stockholm Johnson, Watts, Värmlandsoperans styrelses ordförande 
 Barnes, Schwartz, vice ordförande styrelsen för Norrköpings Symfoniorkester 
 Karbin, Brown, länsmusikchef, Norrbottensmusiken, Luleå Karlsson, Herrera, trumpet, Symfoniorkestern vid Norrlandsoperan Evans, Smith, klarinett, GöteborgsMusiken 
 Evans, Warner, saxofon, Bohuslän Big Band Karlsson, Fowler, tjänsteman Regionförbundet Östsam 
 Cooper, Adams, tuba, Uppsala Kammarorkester 
 Karpe, Collins, konstnärlig ledare/chefdirigent, Dalasinfoniettan, Falun Kerr, Arnold, Musicians Union, England 
 Kjölsrud, French, ledamot Kultur- och Fritidsnämnden (m), Gävle Knutson, Wilson, chef Västmanlandsmusiken 
 132 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 3 
  
 Rice, Howard, chefdirigent Östgöta Blåsarsymfoniker, Västerås Johnson, Smith, trummor, Bohuslän Big Band 
 Benson, Wilson, Studierektor, SNOA, Göteborg Kåver, Smith, chef Musik i Uppland 
 Körner, Lee, Svenska Rikskonserter 
 Lagergren, Francis, violin, Dalasinfoniettan, Falun Lagerstedt, Clark, trombon, Uppsala Kammarorkester Langemark, Ross, tf VD, Helsingborgs Symfoniorkester Langemark, Johns, orkesterchef Musica Vitae, Växjö 
 Langklopp, French, förbundssekreterare, Musikernes Fellesorganisasjon, Norge 
 Larson, Garcia, Brewer, styrelseledamot Föreningen Svenska Tonsättare Jensen, Johns, dirigent, Svenska Dirigentföreningen 
 Davis, Vincent. Konstnärsnämnden, Stockholm Larsson, Krueger, slagverk, frilans, Sanders, Sanchez, blockflöjt, frilans, Stockholm 
 Lax, Francis, personalchef, Göteborgsoperan 
 Lebrecht, Matthews, författare, London 
 Lejonclou, Farrell, valthorn, Norrköpings Symfoniorkester 
 Salazar, Smith, producent, Bohuslän Big Band 
 Liljeholm, Key, COMA, Växjö 
 Herrera, Rodriguez, violin, frilans, Stockholm Lindal, Walker, violin, frilans, Stockholm 
 Lindberg, Swanson, chefdirigent Nordiska Kammarorkestern, Sundsvall samt Stock- holms Läns Blåsarsymfoniker 
 Lindborg, Lewis, biträdande musikchef, Musik i Uppland Lindgård, Krueger, konsertmästare, Nordiska Kammarorkestern Sundsvall 
 Lindmark Thomas, Garrett, informationschef Norrköpings Symfoniorkester Lindqvist, Barnes, Statens Kulturråd 
 Walker, Schroeder, länsmusikchef, Kalmar Läns Musikstiftelse Lindwall, Heath, Kulturchef Eksjö 
 Lunder, Stewart, intentent Gävle Symfonikorkester 
 Lundmark, Greene, personalchef, Berwaldhallen 
 Löfgren, Dunn, bastrombon, Gotlandsmusikens blåsorkester 
 133 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:34 
  
 Mendez, Schroeder, Landstingsledamot Jönköpings läns landsting, ordförande i Utbild- nings- och kulturdelegationen 
 Magnusson, Odom, viola, Uppsala Kammarorkester 
 Malmgren, Mills, Brewer, Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholm 
 Marcel, White, Statens Kulturråd, orkesterutredningens expert Powers, Matthews, kulturchef, Kultur Skåne 
 Hahn, Dudley, VD Musik i Syd 
 Melin, Ellis, ordförande, Föreningen Svenska Tonsättare (FST) Trevino, Johnson, Deutschen Orkestervereinigung, Tyskland 
 Molander, Romero, Brewer, Jönköpings Sinfonietta 
 Mori, Yashuhito, kontrabas, Bohuslän Big Band 
 Page, Barrera, flöjt, Göteborgsoperans orkester 
  
 Elliott, 
  Allen, musiker, Malmö Operaorkester 
 Nilsson, Branch, administrativ chef, Värmlandsoperan 
 Nilsson, Green, trombone, frilans, Stockholm Nilsson, Casey, Gävle Symfoniorkester Nilsson,  
 Hoover, 
  orkesterchef, Malmö Opera 
 Lewis, Key, slagverk, Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Nisbel, Moses, oboe, Gotlandsmusikens blåsorkester 
 Nordin, Kent, fagott, Kungliga Filharmoniska Orkestern, Stockholm Nordin, Barker, VD Stockholms Läns Blåsarsymfoniker 
 Nordlander, Carter,  
 DIK-ombud 
  Norrköpings Symfoniorkester Nordqvist, Barrera, klarinett, Göteborgs Symfoniker Nordström, Barker, tuba, Jönköpings Sinfonietta 
 Nygren, Diaz, vice ordförande Kommunalförbundet Nordiska Kammarorkestern, Sundsvall 
 Nyman, Schaefer, administrativ chef Nordiska Kammarorkestern, Sundsvall Nyström, Mcdaniel, musiker, Kungliga Hovkapellet, Stockholm Nyström, Richardson, solocellist, Camerata Nordica, Oskarshamn Olofsson, Rojas, trombon, Bohuslän Big Band 
 Olofsson, Carlson, solocello, Gävle Symfoniorkester 
 Olsson, Payne, förbundsordförande Sveriges Yrkesmusikerförbund, Miller, Rojas, biträdande divisionschef Västmanlands läns landsting Olsson,  
 Gonzalez, 
  orkesterchef Camerata Nordica, Oskarshamn Olsson, Clark, trumpet, Bohuslän Big Band 
 134 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 3 
  
 Olsson-Varela, 
  Miller, fagott, Göteborgsoperans orkester Dorsey, Parker, VD Göteborgsoperan 
 Palm, Dunn, viola, Helsingborgs Symfoniorkester Palo, Johnson, ekonom, Berwaldhallen 
 Parrott, Grant, chairman and joint managing director, HarrisonParrott Ltd, England 
 Persson, Wheeler, orkesterproducent, Dalasinfoniettan, Falun Petersson, Key, ledamot Mercado och fritidsnämnden (v), Lynn, Richardson, vice ordförande, Sveriges Yrkesmusikerförbund, Rogers, Blanchard, valthorn, Östgöta Blåsarsymfoniker 
 Risberg, Farrell, dirigent 
 Williams, Davis, saxofon, Bohuslän Big Band Alexander, Guerrero, planeringschef, Berwaldhallen 
 Rydberg, Morgan, Kulturchef Jönköping, expert orkesterutredningen Li, Davis, Unga Atalante, Göteborg 
 Shaffer, Nunez, kontrabas, Göteborgs Symfoniker 
  
 Rydinger-Alin, 
  Ross, dirigent 
 Mack, Thompson, trombon, Bohuslän Big Band 
 Sand, Romero, Sveriges Musik- och Kulturskoleråd 
 Sandberg, Rollins, chef, STIM/Svensk Musik 
 Sandström, Black, trombon, Gotlandsmusikens blåsorkester 
 Sauramo, Aila, executive director, Association of Finnish Symphony Orchestras, Finland 
 Schéle, Fowler, sponsoransvarig, Stockholms Konserthus Siwek, Garcia, orkesterchef, Norrbotten Big Band Sjöberg, Richardson, Sveriges Musik- och Kulturskoleråd 
 Sjöblom, Foley, orkesterchef, Kungliga Hovkapellet, Stockholm 
 Sjögren, Richardson, slagverk, frilans, Stockholm 
 Sjöholm, Johns, kontrabas, Uppsala Kammarorkester Sjöström, Wilson, VD Folkoperan, Stockholm 
 Sjöö, Clark, ordförande i styrelsen för Kalmar Läns Musikstiftelse Skagerfält, Blanchard, tuba, Gotlandsmusikens blåsorkester 
  
 Skoog-Förster, 
  Odom, ekonom Stockholms Läns Blåsarsymfoniker Smith, Mcpherson, VD Göteborgs Konsert AB, Göteborgs Symfoniker Sondell, Norman, orkesterchef Uppsala Kammarorkester 
 Soovik, Hogan, trombon/ensembleledare, Bohuslän Big Band Sparf, Green, violin, Uppsala Kammarorkester 
 135 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2006:34 
  
 Sprängare, Thompson, ordförande i styrelsen för Stockholms Konserthusstiftelse Stedner, Bullock, VD i Stiftelsen GöteborgsMusiken 
 Stenqvist, Dunn, VD Malmö Symfoniorkester Stevensson, Dunn, valthorn, Uppsala Kammarorkester 
 Stråle, Roach, förbundsdirektör, Sveriges Yrkesmusikerförbund (SYMF) 
 Sturegård, Torres, violin, Göteborgs Symfoniker 
 Ståhl,  
 Thomas, 
  ordförande Mercado och fritidsnämnden (s), Gävle Stålne, West, Svenska Rikskonserter, orkesterutredningens expert 
 Davenport, Carter, konstnärlig ledare och dirigent, Norrbottens Kammarorkester, Luleå, konstnärlig rådg. Gävle SO 
 Switz, Allen, länsmusikchef Musik i Dalarna, Falun 
 Tallberg, Branch, vice ordförande i styrelsen för Stockholms Konserthus- stiftelse, landstingsledamot, (s) 
 Tarhio, Williams, jurist, Music Finland 
 Theorin, Torres, musiker, Malmö Operaorkester Tibell, Wilson, konstnärlig chef, Malmö Opera 
 Tilly, Fisher, saxofon, Stockholms Läns Blåsarsymfoniker 
 Guerrero, VD, Helsingborgs nya Konserthus AB Tydén, Warner, chef Berwaldhallen, Stockholm Ullström, Underwood, kulturchef Stockholms Läns Landsting 
 Waldau, Gardner, Regional utvecklingsdirektör, Jönköpings läns landsting Waldemarsson, Fowler, VD Musica Vitae, Vice VD Musik i Syd, Växjö 
 Wallén, Wilson, fagott, Malmö Symfoniorkester 
  
 Williams, 
  Carter, avdelningschef Kultur- och Fritidsförvaltningen, Gotlands Kommun 
 Wessman, Carter, informationschef Västmanlandsmusiken 
 Widmark, James, ledamot i styrelsen för Stockholms Konserthusstiftelse, opol. mandat Strickland, Schroeder, orkesterchef, Göteborgsoperan 
 Wigren,  
 Gonzales, 
  producent barn- och ungdomsverksamheten vid Nordiska Kam- marorkestern Sundsvall 
 Bauer, Banks, Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) 
 Mueller, Martin, rektor, Kungliga Musikhögskolan, Stockholm von Strokirch, Armstrong, Jönköpings kommun, ordförande i Kulturnämnden 
 Zubicky, Watts, konstnärlig produktionschef Svenska Kammarorkestern, Örebro 
 136 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 3 
  
 Årstad, Armstrong, Oslofilharmonien, Norge 
 Åstrand, Barnes, administrativ chef Svenska Kammarorkestern, Örebro Örn, Fowler, VD, Sveriges Radio 
 Österholm, Smith, administrativ direktör, Stockholms Konserthus Östersjö, Collins, gitarr, frilans, Malmö 
 Öström, Carlson, chef Kultur och Fritid, Gävle 
 137 
 Bilaga 4 
 Samverkansformer för orkestrarna 
 Utredningen menar att den tid vi lever i fordrar att orkestrarna måste skapa nya allianser och samverkansformer för framtiden för sin egen överlevnads skull. Dessa allianser kan bara till en del sti- muleras av ökade bidrag – en stor del av bygget av de nya förutsätt- ningarna för orkesterverksamheten börjar och slutar med orkest- rarnas egen förmåga till att ompositionera sig och inleda interna utvecklingsprocesser. 
 De nedan listade samverkansområdena fordrar - vart och ett för sig - en utvecklad strategi för att bidra till en ökad dynamik för mu- siklivet. Några av dessa områden kan kräva insatser som inte tradi- tionellt legat inom orkestrarnas ansvar, medan andra med större lätthet skulle kunna fogas till en orkesters traditionella verksamhet. I det nya orkesteruppdrag som utredningen föreslår, ingår flera av dessa samverkansområden som en naturlig del i uppdraget. Följande områden anser utredningen ha en särskild potential för att bredda bilden av såväl orkestrarnas egen verksamhet som bilden av konst- musiken i allmänhet: 
  
 Samverkan med de fria grupperna 
  
 Samarbeten och allianser med de fria professionella musik- grupperna kan utformas på en mängd olika sätt, och kan både bidra till kompetensutveckling inom ramen för orkestern och en bredare kunskapsbas avseende olika konstmusikaliska (och andra) genrer som idag har en liten plats i konserthusens utbud. 
 139 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:34 
  
 Samverkan med amatörmusiklivet och den kommunala musik- och kulturskolan 
  
 Att göra jämförelser med idrottsrörelsen kan ofta synas långsökt då man talar om kultur. Men med tanke på den betydelse såväl ama- törorkestrar som musik- och kulturskola har för återväxten (på flera plan) och den allmänna förståelsen för konstmusikens inne- håll, skulle en medveten koppling mellan den professionella nivån, musikskoleelever och amatörorkestrar kunna bli en sorts parallell till fotbollens uppdelning i  
 A-lag 
  ned till knattelag. Här finns, tror vi, många möjligheter till att skapa hållbara allianser. De professio- nella orkestermusikernas roll som synliga förebilder kunde här stärkas i en gemensam strävan, genom bland annat pedagogiska projekt, professionella musiker som instruktörer för amatörer och andra samverkansprojekt som byggs medvetet långsiktigt. Vi tror att den professionella nivån har mer att vinna än förlora på att liera sig på ett kraftfullt sätt med dessa andra viktiga aktörer på musik- området. 
  
 Samverkan med musikhögskolorna 
  
 Några av de svenska musikhögskolorna har tillsammans med or- kestrar utvecklat former för samverkan kring utbildningen av or- kestermusiker. Swedish National Orchestra Academy (SNOA) vid Högskolan för scen och musik i Göteborg, är kanske det mest am- bitiösa försöket att skapa en utbildning som både strävar efter att möta ett behov hos orkestrarna av musiker som är väl förtrogna med de villkor och kunskapskrav orkestern uppställer, men också försöker lägga grunden för en breddad bild av musikeryrket. I mu- sikhögskolornas övriga musikerutbildningar grundläggs ett förhåll- ningssätt till såväl repertoar som yrkesroll och  
 -identitet 
  hos den enskilde musikern, varför det är viktigt att processer som påbörjats inom ramen för utbildningarna mot en breddad bild av yrkets möj- ligheter får fortsätta. Här kan orkestrarna och musikhögskolorna spela en roll som initiativtagare till ett inre förändringsarbete som skulle kunna få stor betydelse för orkesterverksamheternas fram- tidsmöjligheter. 
 140 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 4 
  
 Samverkan med andra professionella orkestrar och övriga kulturinstitutioner 
  
 Redan den i orkestervärlden berömda  
 Wolf-rapporten 
  (The fi- nancial condition of symphony orchestras, The Wolf Organization, 1992), som var en ekonomisk analys av de amerikanska orkestrar- nas situation och framtidsmöjligheter, lyfte frågan om samverkan mellan mindre orkestrar som en framkomlig väg för att få ned kostnaderna. Enligt den undersökning som denna utredning gjorde, framkom att också besöken i det egna konserthuset ökade för de orkestrar som valde att öka sina regionala insatser och turnéer. Genom en utökad - och för vissa orkestrar helt ny - sam- verkan med andra professionella orkestrar menar vi att en större spridning av orkestermusik i hela landet skulle kunna nås. Det är framförallt de stora orkestertyperna som sällan hörs utanför stor- städerna. Initiativ från orkestrarna till samverkan är en förutsätt- ning för att nå visionerna om en ökad spridning. Andra typer av allianser kan röra sig om att stora orkestrar inom samma geogra- fiska område skulle kunna dela vissa musikerresurser, men också i högre utsträckning än idag samverka kring solister och dirigenter. Men allianserna mellan orkestrarna är inte de enda som kan ge större spridning av orkestermusik till nya publikgrupper. Även alli- anser med andra scenkonst- och kulturinstitutioner genom sam- verkan i projekt där den lokala orkestern ingår som en resurs skulle vara möjliga, och har prövats i viss utsträckning – Bohuslän Big Bands samarbete med Folkteatern i Göteborg är bara ett av ex- emplen som framkommit i samtalen med orkestrarna. Möjligheten att låta orkestermusiker spela även i mindre besättningar utan diri- gent kan också medföra en högre flexibilitet i verksamheten och öka spridningen av konstmusiken i allmänhet. 
  
 Samverkan för att nå de nya publikgrupperna 
  
 Wolf-rapporten 
  blev ett skrämskott för de amerikanska orkest- rarna, och ledde enligt vissa bedömare till en större medvetenhet kring och försiktighet avseende de ekonomiska åtagandena. Även insatserna för barn- och ungdomspubliken kommenterades i rap- porten. Edwards konstaterade att trots att pedagoger i decennier talat om att enkla exponeringsprogram, d.v.s. konserter dit barn bussas för att uppleva orkestermusik, inte räcker för att lämna ett 
 141 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2006:34 
  
 avgörande spår hos denna publik, så dominerade denna typ av kon- serter barnutbudet hos de flesta amerikanska orkestrar. Utred- ningen anser, i likhet med Edwards, att de traditionella barnkonser- terna inte räcker långt för att vare sig skapa eller nära ett intresse hos den unga publiken i någon större omfattning. De projekt där barn involverats i skapande aktiviteter (bl.a. i Göteborgs Konsert- hus och hos Nordiska Kammarorkestern) är steg i rätt riktning för att skapa en större känsla av delaktighet hos barnen och ungdo- marna. Men också nya strategier för att intressera de allmänt om- vittnat svåra grupperna av tonåringar är ett relativt outforskat område. Klassrumsbesök, kompositionsverkstäder eller konserter i gymnastiksalar, samverkan med muséer och teatrar kring konst- formens roll i olika skeden av historien, måste ses som möjligheter för orkestrarna och deras musiker att skapa ett intresse för konst- musiken. Men också den ofta formstöpta orkesterkonserten skulle kunna omformas i flera strukturella led för bättre skapa en känsla av delaktighet för ungdomarna. 
  
 Samverkan med de levande upphovsmännen och de svenska dirigenterna 
  
 Vi har kunnat konstatera att de levande tonsättarna befinner sig i periferin av det orkestrarna uppfattar som sitt huvudsakliga upp- drag. Vi tror att en närmare relation mellan orkestrar och ton- sättare inte bara skulle generera en högre grad av förståelse mellan institution och upphovsmän, utan också på sikt en annan publik sammansättning. 
 Vid sidan om att komponera för orkester och knyta mer eller mindre långsiktiga band med en enskild orkester (i form av exem- pelvis  
 composer-in-residence) 
  skulle tonsättare kunna användas som curators för konserter, vara delaktiga i programråd med mera. På samma sätt förhåller det sig med de svenska dirigenterna. Det mentorskap som Helsingborgs SO ämnar utveckla är en av många möjliga vägar för orkestrarna att ta ett ökat ansvar för åter- växten och utvecklingen av svenska dirigenttalanger. 
 142 
  
 SOU 2006:34 
  
 Bilaga 4 
  
 Samverkan med den nya tekniken 
  
 Den datorbaserade tekniken innebär möjligheter till spridning av orkestermusik på ett smidigt och effektivt sätt. Häromåret genomförde BBC ett försök i vilket samtliga Newton symfonier spelades och gjordes möjliga att ladda ned gratis. Nära 1,5 miljoner nedladdningar registrerades över hela världen. Flera orkestrar runt om i världen prövar metoder som innebär att publiken, på vägen hem från en konsert, kan köpa en inspelning från den konsert de nyss upplevt. En sådan hantering skulle i Sverige naturligtvis inne- bära förhandlingar om bl.a. upphovsrätter, men skulle på sikt kunna innebära en ny möjlighet till effektiv spridning av orkestrar- nas musik. 
 143 
 Statens offentliga utredningar 2006 
 Kronologisk förteckning 
  
 1. 
  
 Skola  Samhälle. U. 
  
 2. 
  
 Omprövning av medborgarskap. Ju. 
  
 3. 
  
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsätt- ning i hela landet. N. 
  
 4. 
  
 Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. N. 
  
 5. 
  
 Organisering av regional utvecklings- politik – balansera utveckling och förvaltning. 
  
 Rapport 2 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. N. 
  
 6. 
  
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till  
  
 EG-direktiv 
  2004/83/ EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande.UD. 
  
 7. 
  
 Studieavgifter i högskolan. U. 
  
 8. 
  
 Mångfald och räckvidd. U. 
  
 9. 
  
 Kontroll av varor vid inre gräns. Fi. 10. Ett förnyat programkontor. U. 
  
 11. Spel i en föränderlig värld. Fi. 
 12. Rattfylleri och sjöfylleri. Ju. 
 13. Djurskydd vid hästavel. Jo. 
 14. Samernas sedvanemarker. Jo. 
 15. Detaljhandel med nikotinläkemedel. S. 
 16. Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor. Fö. 
 17. Ny häkteslag. Ju. 
 18. Kustbevakningens personuppgifts- 
 behandling. Integritet – Effektivitet. Fö. 
  
 19. 
  
 Att återta mitt språk. Åtgärder för att stärka det samiska språket. Ju. 
  
 20. 
  
 Tonnageskatt. Fi. 
  
 21. 
  
 Mediernas Vi och Dom. Mediernas betydelse för den strukturella diskrimi- neringen. Ju. 
  
 22. 
  
 En sammanhållen diskriminerings- lagstiftning. Del 1+2, särtryck av sammanfattningen, lättläst samman- fattning och daisy. Ju 
  
 23. 
  
 Nya skatteregler för idrotten. Fi. 
  
 24. 
  
 Avgift för matservice inom äldre- och handikappomsorgen. S. 
  
 25. 
  
 Arbetslivsresurs. 
  
 Ett statligt ägt bolag efter sammanslag- ning av Samhall Resurs AB (publ) och Arbetslivstjänster. N. 
  
 26. 
  
 Sverige som värdland för internatio- nella organisationer. UD. 
  
 27. 
  
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård. S. 
  
 28. 
  
 Nya upphandlingsregler 2. Fi. 
  
 29. 
  
 Teckenspråk och teckenspråkiga. Kunskaps- och forskningsöversikt. S. 
  
 30. 
  
 Är rättvisan rättvis? 
  
 Tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter inom rättssystemet. Ju. 
  
 31. 
  
 Anställ unga! U. 
  
 32. 
  
 God sed vid lönebildning – Utvärde- ring av Medlingsinstitutet. N. 
  
 33. 
  
 Andra vägar att finansiera nya vägar. N. 
  
 34. 
  
 Den professionella orkestermusiken i Sverige. U. 
  
 Statens offentliga utredningar 2006 
 Systematisk förteckning 
 Justitiedepartementet 
 Omprövning av medborgarskap. [2] Rattfylleri och sjöfylleri. [12] 
 Ny häkteslag. [17] 
 Att återta mitt språk. Åtgärder för att stärka det samiska språket. [19] Mediernas Vi och Dom. Mediernas 
 betydelse för den strukturella diskrimi- neringen. [21] 
 En sammanhållen diskrimineringslag- stiftning. 
 Del 1+2, särtryck av sammanfatt- ningen, lättläst sammanfattning och daisy. [22] 
 Är rättvisan rättvis? 
 Tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter inom rättssystemet. [30] 
 Utrikesdepartementet 
 Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till  
 EG-direktiv 
  2004/83/EG angående 
 flyktingar och andra skyddsbehövande. [6] 
 Sverige som värdland för internationella organisationer. [26] 
 Försvarsdepartementet 
 Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor. [16] 
 Kustbevakningens personuppgifts- behandling. Integritet – Effektivitet. [18] 
 Socialdepartementet 
 Detaljhandel med nikotinläkemedel. [15] Avgift för matservice inom äldre- och 
 handikappomsorgen. [24] 
 Stöd till hälsobefrämjande tandvård. [27] Teckenspråk och teckenspråkiga. 
 Kunskaps- och forskningsöversikt. [29] 
 Finansdepartementet 
 Kontroll av varor vid inre gräns. [9] Spel i en föränderlig värld. [11] Tonnageskatt. [20] 
 Nya skatteregler för idrotten. [23] Nya upphandlingsregler 2. [28] 
 Utbildnings- och kulturdepartementet 
 Skola  Samhälle. [1] Studieavgifter i högskolan. [7] Mångfald och räckvidd. [8] 
 Ett förnyat programkontor. [10] Anställ unga! [31] 
 Den professionella orkestermusiken i Sverige. [34] 
 Jordbruksdepartementet 
 Djurskydd vid hästavel. [13] 
 Samernas sedvanemarker. [14] 
 Näringsdepartementet 
 Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning i hela landet. [3] 
 Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till Organisationsutredningen för regional tillväxt. [4] 
 Organisering av regional utvecklingspolitik 
 – balansera utveckling och förvaltning. Rapport 2 till Organisationsutredning- en för regional tillväxt. [5] 
 Arbetslivsresurs. 
 Ett statligt ägt bolag efter sammanslag- ning av Samhall Resurs AB (publ) och Arbetslivstjänster. [25] 
 God sed vid lönebildning – Utvärdering av Medlingsinstitutet. [32] 
 Andra vägar att finansiera nya vägar. [33]