SOU 2000:82 
  
 107 
  
 5 
  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 
  
 De konstnärliga utbildningarna har annan karaktär och uppläggning än övrig högskoleutbildning. Det rör sig här om individuella utbildningar inom områden med speciella förutsättningar. Behovet av lärar- och andra utbildningsresurser blir därför särskilt stort. Flertalet av utbild- ningarna ställer också mycket stora krav på lokaler och utrustning för t.ex. scenisk framställning, musikutövande eller vissa former av bild- skapande. Samtidigt har de konstnärliga utbildningarna – och måste ha, med hänsyn till såväl den begränsade arbetsmarknaden som de höga krav som ställs på dem som antas – en begränsad omfattning. De stora resurskraven och den nödvändiga småskaligheten ställer speciella krav på resurstilldelningen. 
  
 5.1 
  
 Bakgrund 
  
 Principen med enhetliga per  
 capita-ersättningar 
  – samma ersättning per helårsstudent respektive helårsprestation inom samma utbildnings- område – omfattade inte det konstnärliga utbildningsområdet under det första budgetåret med det nya resursallokeringssystemet. Utbildnings- ministern anförde i propositionen Högre utbildning för ökad kompe- tens: För dessa utbildningar bör enligt min mening tillämpas en för var och en av de berörda universiteten och högskolorna individuellt beräknad ersättning per helårsstudent. 
 1 
  
 Skillnaderna mellan lärosätenas ersättning per helårsstudent inom det konstnärliga utbildningsområdet var stora, vilket framgår av nedan- stående tabell: 
  
 1  
 Prop. 1992/93:169, s. 20. 
  
 108  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 
  
 SOU 2000:82 
  
 Universitet/högskola 
  
 Ersättning per helårsstudent 1993/94 
  
 Konstfack 
  
 78 200 kr 
  
 Högskolan i Luleå 
  
 82 800 kr 
  
 Musikhögskolan 
  
 88 600 kr 
  
 Göteborgs universitet 
  
 91 600 kr 
  
 Konsthögskolan 
  
 97 000 kr 
  
 Lunds universitet 
  
 101 500 kr 
  
 Danshögskolan 
  
 110 500 kr 
  
 Umeå universitet 
  
 125 000 kr 
  
 Teaterhögskolan 
  
 151 700 kr 
  
 Operahögskolan 
  
 202 000 kr 
  
 Dramatiska institutet 
  
 267 000 kr 
  
 (Dåvarande Högskolan i Örebro som hade musiklärar- och idrottslärarutbild- ning erhöll en gemensamma per capitaersättning för musik och idrott. Denna exkluderas i redovisningen). 
 Fr.o.m. budgetåret 1994/95 infördes samma principer för resurstilldel- ning för konstnärliga utbildningar som för övriga utbildningar. Försla- get presenterades i propositionen Utbildning och forskning – Kvalitet och konkurrenskraft. 
 2  
 För att kunna tillämpa principen om samma per  
 capita-ersättning 
  inom ett utbildningsområde till alla lärosäten blev det emellertid nödvändigt att dela upp det konstnärliga utbildningsområdet i sju olika utbildningsområden. Bakgrunden till detta var de stora skill- naderna i resurser per helårsstudent mellan olika typer av konstnärlig utbildning och grundprincipen att inget lärosäte skulle drabbas av en lägre tilldelning än tidigare. En sammanslagning till ett fåtal områden och införandet av enhetlig ersättning per student och område skulle få drastiska konsekvenser för resurstilldelningen till flera av de små konstnärliga högskolorna i Stockholm. 
 3  
 Det konstnärliga utbildnings- området delades således upp i sju olika utbildningsområden; dans, design, konst, media, musik, teater och opera. 
 Budgetåret 1994/95 inkluderades också ersättning för hyreskost- nader och lånekostnader i per  
 capita-ersättningarna 
  för alla utbild- ningsområden. Skillnaderna i ersättningsbeloppen mellan de konstnär- liga områdena – med proportionellt sett höga lokalkostnader – och övriga utbildningsområden förstärktes därmed. För de konstnärliga utbildningsområdena innebar det faktum att hyreskostnaderna inklu- derades i per  
 capita-ersättningarna 
  att ersättningen ökade med mellan 
  
 2 
  
 Prop. 1993/94:177. 
  
 3 
  
 Prop. 1993/94:177, s. 87. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar  
 109 
  
 50 och 100 % medan motsvarande ökning för övriga utbildnings- områden varierade mellan 10 och 35 %. De konstnärliga utbildningarna har såväl höga undervisningskostnader som höga lokal- och lånekost- nader per student. 
 Nedan redovisas respektive utbildningsområdes storlek mätt i antal helårsstudenter, den genomsnittliga ersättningen per helårsstudent och utbildningsområde samt den totala ersättning som dessa studenter gene- rerar. Uppgifterna om antal helårsstudenter har tagits fram inom utbildningsdepartementet och avser år 1999. Uppgifterna om genom- snittlig ersättning per helårsstudent avser ersättningsbeloppen för bud- getåret 2000 med antagande om 95 procents prestationsgrad. 
  
 Utbildnings- 
  
 Antal hst. 
  
 Per hst. 
  
 Total ersättning 
  
 område 
  
 (tkr) 
  
 (mkr) 
  
 Dans 
  
 111 
  
 237 
  
 26,3 
  
 Design 
  
 1 089 
  
 176 
  
 191,1 
  
 Konst 
  
 575 
  
 222 
  
 127,6 
  
 Media 
  
 183 
  
 397 
  
 72,7 
  
 Musik 
  
 1 673 
  
 153 
  
 256,6 
  
 Opera 
  
 70 
  
 358 
  
 25,1 
  
 Teater 
  
 165 
  
 325 
  
 53,7 
  
 Totalt 
  
 3 866 
  
 753,0 
  
 Källa:  
 Utbildningsdepartementet, högskoleenheten. 
 Av tabellen framgår att vissa av de konstnärliga utbildningsområdena är mycket små. Inom utbildningsområdet opera redovisades 70 helårs- studenter år 1999. Inom vart och ett av områdena dans, teater och media redovisades mindre än 200 helårsstudenter. 
 Den genomsnittliga ersättningen per helårsstudent varierar från ca 150 000 kr för utbildningsområdet musik till ca 400 000 kr för utbild- ningsområdet media. Som jämförelse kan nämnas att motsvarande ersättning till utbildningsområdena humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi är ca 25 000 kr (den lägsta ersättningen) samt till området medicin ca 100 000 kr (den högsta ersättningen inom övriga områden). 
  
 110  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 
  
 SOU 2000:82 
  
 5.1.1 
  
 Önskemål om konstnärligt utbildningsområde från flera lärosäten 
  
 Rätten att erhålla ett konstnärligt utbildningsområdes per  
 capita-ersätt- 
  ningar var inledningsvis förbehållet lärosäten med rätt att utfärda konstnärlig högskoleexamen samt bildlärar- och musiklärarexamen. 
 Den allmänna utvecklingen och förändringen av utbildningsutbudet inom universitet och högskolor innebär bl.a. att nya utbildningar med inslag av konstnärliga moment blir allt vanligare. Denna utveckling har också uppmuntrats av regeringen. Därtill kommer att vissa utbild- ningar, nya eller gamla, har en inriktning och ett innehåll som snarare anses tillhöra något av de konstnärliga utbildningsområdena än de övriga områdena, även om dessa utbildningar inte leder fram till en konstnärlig högskoleexamen. Exempel på sådana utbildningar är olika former av mediautbildningar. Önskemålen från lärosätena att få tillämpa något eller några av de konstnärliga utbildningsområdena ökar därför. Några lärosäten har också fått sina önskemål tillgodosedda. 
 Det är uppenbart att regeringen i sin prövning av önskemål om tillämpning av konstnärliga utbildningsområden måste inta en restriktiv hållning på grund av de höga per  
 capita-ersättningarna. 
  Ersättnings- beloppen grundar sig på den historiska tilldelningen till de specifika konstnärliga utbildningarna. Av ekonomiska skäl är det rimligt att den höga ersättningen även fortsättningsvis förbehålls dessa utbildningar. 
  
 5.1.2 
  
 Sju olika konstnärliga utbildningsområden 
  
 Motivet för att dela upp det konstnärliga området i sju olika utbild- ningsområden var, som framgått av redovisningen ovan, de stora skill- naderna i resurser per student som gällde (och fortfarande gäller) för de konstnärliga utbildningarna. En enhetlig per  
 capita-ersättning 
  för hela det konstnärliga området var inte möjlig att genomföra på grund av de konsekvenser det skulle få framför allt för de konstnärliga högskolorna i Stockholm. Indelningen i många och dessutom i vissa fall mycket smala områden med sinsemellan stora skillnader i ersättningsbeloppen verkar dock konserverande och stimulerar inte till utveckling, föränd- ring och gränsöverskridande. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar  
 111 
  
 5.1.3 
  
 Behovet av särbehandling 
  
 Som framgått av den inledande redovisningen är de konstnärliga hög- skolorna i Stockholm små – några mycket små – mätt i antal helårs- studenter. Med höga per  
 capita-ersättningar 
  och få studenter blir käns- ligheten stor även för små förändringar i studentantalet. Kostnaderna för infrastruktur som lokaler och utrustning är dessutom, som redan nämnts, avsevärda. En resurstilldelning som enbart grundar sig på antalet studenter och deras prestationer medför därför svårigheter vid minskat studentantal. Omvänt gäller att ett utökat uppdrag medför ett större resurstillskott än vad som kan vara motiverat. Dessa förhållanden gäller givetvis inte enbart de konstnärliga högskolorna i Stockholm utan även övriga lärosäten med motsvarande utbildningar. Dock har en mycket liten högskola inte de möjligheter till interna omfördelningar som övriga lärosäten har. Vid våra samtal med de konstnärliga hög- skolorna har det också påpekats att det finns ett behov av en mer indi- viduell behandling av dessa små och mycket speciella högskolor. Vi anser dock att behovet av individuell behandling även gäller övriga lärosäten som ger motsvarande konstnärliga utbildningar. 
  
 5.2 
  
 Överväganden och förslag 
  
 Med utgångspunkt i ovan redovisade problemställningar har vi funnit att det finns starka motiv för att förändra principerna för resurstilldel- ning avseende konstnärliga utbildningar. 
  
 5.2.1 
  
 Förslag 
  
 De sju olika konstnärliga utbildningsområdena avskaffas och ersätts med ett enda konstnärligt utbildningsområde. Ersättningen per hel- årsstudent resp. helårsprestation för detta utbildningsområde bör vara lägre än de nuvarande lägsta ersättningsbeloppen bland de konstnärliga utbildningsområdena. Det nya konstnärliga utbildningsområdet får tillämpas av samtliga lärosäten som enligt regleringsbrevet har rätt till detta. 
 Utöver per capitaersättningarna erhåller lärosäten med rätt att ut- färda konstnärlig högskoleexamen samt bildlärar- och musiklärar- examen en fast tilldelning. Den fasta tilldelningen bör fastställas i dialog med berört lärosäte. 
 Även för utbildningsområdet idrott bör ett likarat system övervägas. 
  
 112  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 
  
 SOU 2000:82 
  
 Förslaget innebär således att de lärosäten som ger konstnärliga utbildningar som leder fram till ovan nämnda examina erhåller såväl en fast resurs som en rörlig per capitatilldelning. Lärosäten som saknar sådana examensrättigheter erhåller däremot endast den rörliga per capitatilldelningen. 
 Den fasta resursen är fast i den bemärkelsen att den inte är beroende av antalet studenter. Den utgör en för varje lärosäte individuellt fastställd basresurs. Basresursens storlek kan givetvis förändras, men detta bör ske efter en grundlig dialog mellan utbildningsdepartementet och lärosätet. 
 I detta sammanhang är det viktigt att påpeka att den föreslagna modellen endast är en teknik att tilldela resurser. Givetvis skall berörda lärosäten även fortsättningsvis själva avgöra hur de skall använda de samlade anslagsmedlen för att med högsta möjliga kvalitet fullgöra sitt uppdrag. Basresursen skall således inte vara öronmärkt för någon spe- ciell användning. 
 Fördelarna med den föreslagna förändringen är följande: 
 Det blir mindre resurskrävande att ge ett lärosäte rätt att tillämpa det konstnärliga utbildningsområdet än vad som gäller idag. 
 Uppdelningen av de konstnärliga utbildningarna i många smala områden försvinner. 
 De små högskolornas känslighet för förändringar i studentantalet minskar. 
 Eventuella behov att tillfälligt öka uppdragen inom det konstnärliga området, exempelvis för fort- och vidareutbildning, blir mindre resurskrävande förutsatt att den fasta tilldelningen inte ändras. 
 En mer individuell behandling av lärosäten som ger konstnärliga utbildningar möjliggörs. 
 Den fasta tilldelningen kräver en grundlig dialog mellan utbild- ningsdepartementet och berört lärosäte, vilket efterlysts från läro- sätenas sida. 
 För att illustrera vad den föreslagna förändringen skulle innebära redo- visas nedan några exempel. Exemplen avser de konstnärliga högskolor i Stockholm, som för närvarande endast har ett utbildningsområde. Exemplen visar hur stor den rörliga respektive fasta delen av tilldel- ningen skulle bli, under förutsättning att det samlade anslaget till respektive högskola skulle vara oförändrat. Beräkningarna har gjorts utifrån antagandet att den genomsnittliga ersättningen per helårsstudent inom det nya konstnärliga området (den rörliga ersättningen) är 100 000 kr alternativt 125 000 kr. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar  
 113 
  
 100 000 kr/hst 
  
 125 000 kr/hst 
  
 Högskola 
  
 Fast 
  
 Rörlig 
  
 Fast 
  
 Rörlig 
  
 Danshögskolan 
  
 57 % 
  
 43 % 
  
 46 % 
  
 54 % 
  
 DI 
  
 74 % 
  
 26 % 
  
 68 % 
  
 32 % 
  
 Konsthögskolan 
  
 46 % 
  
 54 % 
  
 43 % 
  
 57 % 
  
 Operahögskolan 
  
 72 % 
  
 28 % 
  
 64 % 
  
 36 % 
  
 Teaterhögskolan 
  
 69 % 
  
 31 % 
  
 61 % 
  
 39 % 
  
 5.2.2 
  
 Statsmakternas styrning av omfattningen av konstnärliga utbildningar 
  
 Under den första treårsperioden med det nya resurstilldelningssystemet styrdes omfattningen av konstnärlig utbildning på samma sätt som övrig utbildning. Detta innebar att det i varje aktuellt lärosätes uppdrag angavs ett högsta antal helårsstudenter totalt inom det konstnärliga området som kunde ligga till grund för ersättning under treårsperioden. 
 Fr.o.m. budgetåret 1997 har, som tidigare redovisats, vissa föränd- ringar skett avseende utbildningsuppdragens utformning. 1997 övergav regeringen den tidigare modellen att begränsa antalet ersättnings- berättigande helårsprestationer (för konstnärliga utbildningar helårs- studenter) inom olika utbildningsområden eller grupper av utbildnings- områden. För de konstnärliga högskolorna i Stockholm begränsar tak- beloppet – nu som tidigare – antalet studenter. Övriga lärosäten med konstnärliga utbildningar kan dock, i varje fall teoretiskt, öka dessa utan några begränsningar. 
 I tidigare avsnitt har frågan om statsmakternas styrning vad gäller utbildningsutbudets omfattning och inriktning behandlats. Bl.a. för- ordade vi att statsmakterna i vissa fall skall kunna ange ett maximalt antal helårsstudenter och/eller helårsprestationer inom vissa områden. Det konstnärliga området skulle kunna vara ett sådant område. 
  
 114  
 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 
  
 SOU 2000:82 
  
 5.3 
  
 Sammanfattning av bedömningar och förslag 
  
 Den konstnärliga utbildningen är för närvarande indelad i sju olika utbildningsområden. Det totala antalet helårsstudenter understiger 4 000. Per  
 capita-ersättningen 
  varierar mellan 150 000 kr och 400 000 kr. De konstnärliga högskolorna i Stockholm är små – några mycket små – mätt i antal helårsstudenter. Med lågt studentantal och hög ersättning per student blir en resurstilldelning som enbart grun- dar sig på antalet studenter och deras prestationer besvärlig vid för- ändrat studentantal. Flera lärosäten, som tidigare inte fått tillämpa konstnärliga utbildningsområden önskar detta. Några har också fått denna rättighet. 
 Vi föreslår att de sju olika konstnärliga utbildningsområdena ersätts med ett enda konstnärligt utbildningsområde. Ersättningen per helårsstudent resp. helårsprestation för detta utbildningsområde bör vara lägre än de nuvarande lägsta ersättningsbeloppen bland de konstnärliga utbildningsområdena. Det nya konstnärliga utbildnings- området får tillämpas av samtliga lärosäten som enligt reglerings- brevet har rätt till detta. 
 Utöver per  
 capita-ersättningarna 
  erhåller lärosäten med rätt att utfärda konstnärlig högskoleexamen samt bildlärar- och musiklärar- examen en fast tilldelning. Den fasta tilldelningen bör fastställas i dialog med berört lärosäte. Vi föreslår att ett likartat system övervägs även för idrott. 
 Vi föreslår att statsmakterna i vissa fall skall kunna ange ett maximalt antal helårsstudenter och/eller helårsprestationer inom vissa områden. Det konstnärliga området skulle kunna vara ett sådant område. 
  
 SOU 2000:82 
  
 115 
  
 6 Forskarutbildning 
 Uppdraget 
 Direktiven till utredningen innehåller följande uppgifter. 
  
 Utvärdera nuvarande styrning av forskarutbildningen med exa- mensmål och minimibelopp för studiefinansiering samt överväga om mer utvecklade mål för forskarutbildningen skall införas, t.ex. avvägning mellan olika inriktningar och områden. 
  
 Utvärdera modeller som gör det möjligt dels för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskning och forskar- utbildning, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen. 
  
 Analysera och överväga hur fördelningen av anslag för forskning och forskarutbildning kan utformas. Bedömningen skall baseras på kvalitetsomdömen med anknytning till bl.a. lärosätets profi- lering. Utredaren skall lämna förslag om hur ett sådant system kan utformas samt för- och nackdelar med ett sådant system. 
  
 Också med avseende på forskarutbildning och forskning gäller direktivens uppgift. 
  
 lämna förslag till åtgärder som statsmakterna bör kunna vidta om målen inte uppfylls. 
  
 6.1 
  
 Nuläge 
  
 Det sker stora förändringar inom forskarutbildningen. Antalet aktiva (> 10 %) forskarstuderande är nu större än antalet gymnasister på läro- verkens 3- och  
 4-åriga 
  linjer 1952. 
 Antalet nyantagna har ökat, antalet aktiva har ökat, antalet avlagda forskarexamina har ökat och andelen kvinnor har ökat. 
  
 116  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildningen under  
 1990-talet. 
  
 1992/93 
  
 1999 
  
 ökning 
  
 Antal nyantagna 
  
 2 450 
  
 3 186 
  
 +30 % 
  
 Kvinnor 
  
 38 % 
  
 43 % 
  
 +74 % 
  
 Antal aktiva (>10%) 
  
 14 360 
  
 18 107 
  
 +26 % 
  
 Kvinnor 
  
 35 % 
  
 43 % 
  
 +55 % 
  
 Doktorsexamina 
  
 1 225 
  
 2 120 
  
 +73 % 
  
 Kvinnor 
  
 365 
  
 784 
  
 +114 % 
  
 Lic.examina 
  
 550 
  
 970 
  
 +77 % 
  
 Kvinnor 
  
 154 
  
 309 
  
 +101 % 
  
 Källa:  
 SCB U21 SM 9901, Årsrapport 1998 HSV.  
 NU-databasen 
  HSV för 1999. 
 Sedan mitten av  
 1980-talet 
  har medicinsk och teknisk fakultet haft flest doktorander. Höstterminen 1999 hade medicinsk fakultet 22 % av totalantalet aktiva doktorander, teknisk fakultet 23 %, samhällsveten- skaplig 17 %, humanistisk 13 % och  
 matematisk-naturvetenskaplig 
  17 %. Därtill skogs- och jordbruksvetenskaplig fakultet 2 % samt ca 1 % vardera på farmaci, odontologi, rättsvetenskap och övrigt. 
 1 
  
 Tendensen är att antal nyantagna doktorander ökar inom medicinsk och teknisk forskarutbildning och minskar inom humanistisk och sam- hällsvetenskaplig. Med 1998 års forskarutbildningsreform skärptes kraven på lärosätena att finansiera de forskarstuderandes studier. Vi vet inte ännu hur detta kommer att påverka forskarutbildningens volym. Att antagningen minskat inom humaniora och samhällsvetenskap som en följd av reformen har påtalats från flera håll. 
 Medianåldern för dem som avlade doktorsexamen 1997/98 var 34,5 år. Medianåldern har sjunkit något under  
 1990-talet. 
  Högst me- dianålder har humanistisk och samhällsvetenskaplig fakultet med 41,5 år. Lägst har teknisk fakultet med 32 år. 
 2 
  
 Hur stor del av forskarutbildningen som finansieras av andra källor än fakultetsanslagen saknas det uppgifter om, eftersom forskarutbild- ningen inte är en egen verksamhetsgren. Vid Lunds universitet sker sedan något år tillbaka en uppdelning av verksamhetsgrenen forskning i forskning och forskarutbildning. Ofta belastar dock enbart studiestöds- kostnaden forskarutbildningens konto. Drygt 70 % av de totala kostna- 
  
 1 
  
 Fr.o.m. 1999 redovisas inte forskarutbildningen fakultetsvis utan per ämne (som i stort sett motsvarar de gamla fakulteterna) och per vetenskapsområde. SCB U 21 9901 samt  
  
 NU-databasen 
  forskarutbildning 1999. HSV. 
  
 2 
  
 SCB U21 SM 9901. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 117 
  
 derna för studiestöd (utbildningsbidrag och doktorandanställningar) belastar fakultetsanslagen och knappt 30 % andra finansiärer som forskningsråd, stiftelser etc. Det är dock stora skillnader i fördelning mellan framför allt tekniska högskolan och övriga fakulteter. 
 En redovisning och analys av svensk forskarutbildning i inter- nationell belysning har nyligen publicerats av Callahan. 
 3 
  
 6.1.1 
  
 Styrning av forskarutbildningen 
  
 Forskarutbildningen är en integrerad del av forskningen vid universitet och högskolor. I anslagen till vetenskapsområdena ingår resurser för såväl forskning som för forskarutbildning. 
 Statsmakternas styrning av forskarutbildningens omfattning och inriktning görs idag genom tilldelning av vetenskapsområden, exa- mensmål och öronmärkning av minimiresurser för studiefinansiering i forskarutbildningen. 
  
 6.1.1.1 
  
 Examensrätt för forskarutbildning 
  
 I högskolelagen kap. 2 § 5 och i högskoleförordningen kap. 8 § 3 anges att forskarutbildning får anordnas av universiteten. En högskola som inte är universitet får anordna forskarutbildning inom de vetenskaps- områden som finns vid den högskolan. 
 4 
  
 Inga andra myndigheter har idag något formellt ansvar för forskar- utbildning. I andra länder är det inte ovanligt att forskningsråden är engagerade i forskarutbildningen. Det kan också finnas särskilda organ eller myndigheter för planering och/eller finansiering av forskarutbild- ningen. 
 Forskarutbildningen är mycket differentierad och organisatoriskt spridd. Forskarutbildning bedrivs i minst 600 ämnen vid ca 1 000 institutioner. Antalet doktorander inom ett enskilt ämne kan vara stort och mycket litet. 
 5 
  
 Formellt ansvarig för forskarutbildningen enligt högskoleförord- ningen är fakultetsnämnd. Den fastställer forskarutbildningsämne och forskarutbildningsplan. Den utser (med delegationsrätt) handledare och 
  
 3  
 Brandt, Evans: Svensk forskarutbildning i internationell belysning. KVA 
 2000. 
  
 4 
  
 HF kap. 8 § 3. 
  
 5 
  
 SOU 1998:128 Forskningspolitik, s. 136. 
  
 118  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 betygsbestämmande lärare. Den utser också fakultetsopponent och betygsnämnd inför disputationer. 
 6 
  
 6.1.1.2 
  
 Examensmål för forskarutbildningen 
  
 Statsmakterna anger för universiteten och de större högskolorna mål för antalet examina under en treårsperiod inom vart och ett av de veten- skapsområden som är företrädda vid respektive lärosäte. Lärosätena får omfördela högst tre procent av examensmålet för ett vetenskaps- området till övriga vetenskapsområden. Examinationen under den första treårsperioden  
 1994/95–96/97 
  samt målen och examinationen för treårsperioden  
 1997–1999 
  framgår av följande tabell. 
  
 Vetenskapsområde 
  
 Examina 
  
 Examens- 
  
 Examina 
  
 Diff 
  
 mål 
  
 Examina/mål 
  
 1994/95- 
  
 1997-99 
  
 1997-99 
  
 1997-99 
  
 1996/97 
  
 Humaniora/samhällsvet. 
  
 1 120 
  
 1 154 
  
 1 445 
  
 +291 
  
 Medicin 
  
 1 655 
  
 1 692 
  
 1 902 
  
 +210 
  
 Naturvetenskap 
  
 1 013 
  
 1 172 
  
 1 133 
  
 -39 
  
 Teknik 
  
 1 350 
  
 1 640 
  
 1 603 
  
 -37 
  
 Summa 
  
 5 138 
  
 5 658 
  
 6 083 
  
 +425 
  
 Examinationen mellan de två treårsperioderna har ökat med 18 %. Utfallet för den senaste treårsperioden visar att målen nåtts med råge för samhällsvetenskap och medicin, men ligger något under för natur- vetenskap och teknik. En anledning till detta är säkerligen att målen för naturvetenskap och teknik sattes 16 % resp. 21 % högre än examina- tionen  
 1994/95–96/97, 
  men endast 3 % resp. 2 % högre för humaniora- samhällsvetenskap resp. medicin. 
 I budgetpropositionen för 1998 
 7  
 sattes preliminära examensmål för  
 2000-02, 
  som innebär en ökning med totalt 22 %. I jämförelse med utfallet för  
 1997–99 
  innebär de preliminära målen att humaniora- samhällsvetenskap redan har en examination i nivå med målen. Även medicin ligger nära, medan naturvetenskap och teknik har en svårare situation. 
  
 6 
  
 HF kap. 8 §§ 9,  
  
 18-21. 
  
 7 
  
 1997/98:1:16 s. 95. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 119 
  
 Vetenskapsområde 
  
 Mål för 
  
 Oconnell. Mål 
  
 Förändring 
  
 Förändring 
  
 1997-99 
  
 2000-02 
  
 antal 
  
 % 
  
 Humaniora- 
  
 1 154 
  
 1 427 
  
 273 
  
 24 % 
  
 samhällsvetenskap 
  
 Medicin 
  
 1 692 
  
 1 980 
  
 288 
  
 17 % 
  
 Naturvetenskap 
  
 1 172 
  
 1 477 
  
 305 
  
 26 % 
  
 Teknik 
  
 1 640 
  
 2 038 
  
 398 
  
 24 % 
  
 Summa 
  
 5 658 
  
 6 922 
  
 1 264 
  
 22 % 
  
 Av svaren på vår enkät till universitet och högskolor framgår att stats- makternas examensmål tas till utgångspunkt för den lokala planeringen. Styrelserna för examensmålen vidare till fakultetsnämnder eller mot- svarande organ. Uppsala universitet, till exempel, anger att examens- mål och den nya forskarutbildningsreformen har lett till att universitetet satsat särskilda resurser på forskarstuderande inom det humanistisk- samhällsvetenskapliga området. 
 Vanligt är att examinationen av doktorer och licentiater ligger till grund för den interna fördelningen på ämnen av någon del av lärosätets eget statsbudgetanslag till forskning och forskarutbildning. 
 Enligt enkäten har inget lärosäte hittills utnyttjat möjligheten att omfördela examensmål mellan vetenskapsområden. Uppsala univer- sitet anger dock att möjligheten eventuellt kan komma att utnyttjas. Universitetets satsning på det  
 humanistisk-samhällsvetenskapliga 
  området har genererat ett stort antal examina som kan behöva utnyttjas för att nå de mål som satts för examina inom de medicinska och natur- vetenskapliga vetenskapsområdena. 
  
 6.1.1.3 
  
 Öronmärkta medel till studiefinansiering i forskarutbildningen 
  
 Statsmakterna anger  
 minimibelopp för studiefinansiering  
 inom forskar- utbildningen i anslagen till vetenskapsområdena. Beloppen för år 1999 framgår av följande tabell: 
  
 120  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 h-s 
  
 med 
  
 nat 
  
 tekn 
  
 summa 
  
 tkr 
  
 tkr 
  
 tkr 
  
 tkr 
  
 tkr 
  
 UU 
  
 75 573 
  
 32 541 
  
 42 267 
  
 42 266 
  
 192 647 
  
 LU 
  
 67 930 
  
 22 243 
  
 58 310 
  
 53 091 
  
 201 574 
  
 GU 
  
 64 907 
  
 25 652 
  
 39 273 
  
 129 832 
  
 SU 
  
 74 370 
  
 66 951 
  
 141 321 
  
 UmU 
  
 35 997 
  
 17 775 
  
 30 984 
  
 84 756 
  
 LiU 
  
 19 553 
  
 7 561 
  
 37 119 
  
 64 233 
  
 KI 
  
 57 401 
  
 57 401 
  
 KTH 
  
 71 316 
  
 71 316 
  
 LuU 
  
 2 406 
  
 18 885 
  
 21 291 
  
 CTH 
  
 72 000 
  
 72 000 
  
 Summa 
  
 340 736 
  
 163 173 
  
 237 785 
  
 294 677 
  
 1 036 371 
  
 % 
  
 33 % 
  
 16% 
  
 23% 
  
 28 % 
  
 100 % 
  
 Statsmakternas examensmål för perioden  
 1997–1999 
  förutsätter ett absolut minsta antal doktorander på ca 7 500 doktorander (examensmål för treårsperioden /3 ger antalet examina per år, detta antal multipli- cerat med 4 för det minsta antal årskullar som behövs för den fyraåriga doktorsexamen). Det är det antal doktorander som krävs för att nå målen med en  
 100-procentig 
  examinationsfrekvens på normalstudietid, dvs. fyra år. I verkligheten förutsätter examensmålen självfallet ännu fler doktorander, eftersom det förekommer studieavbrott och många doktorander inte genomför utbildningen på föreskriven tid. 
 Med en genomsnittlig kostnad för studiefinansiering på 230 000 kr per doktorand och år (genomsnittlig kostnad om studiefinansieringen sker med två års utbildningsbidrag á 13 000 kr/mån och två års dokto- randanställning á 17 500 kr/mån + 49 % lkp) krävs drygt 1,7 miljarder kr per år för studiefinansiering av minimiantalet (7 500) doktorander. Med en studiefinansiering i form av en fyraårig doktorandanställning (17 500 kr/mån+49 % lkp) blir kostnaden 312 000 kr per doktorand och totalt drygt 2,3 miljarder kr. De öronmärkta beloppen uppgick år 1999 till ca 1 miljard kr. Det fattas således mellan 0,7 och 1,3 miljarder kr för att universitet och högskolor själva ska kunna stå för finansieringen av det minimiantal doktorander som ligger i statsmakternas examens- mål. 
 Möjligheterna för universitet och högskolor att med anslagen till vetenskapsområdena finansiera ett minimiantal doktorander för att nå examensmålen skiljer sig mycket mellan vetenskapsområdena. Det framgår av följande tabell: 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 121 
  
 Vetenskaps 
  
 Examensmål 
  
 Motsvarar 
  
 Krav på 
  
 Öronmärkt 
  
 Differens 
  
 område 
  
 1997-99 
  
 minimum 
  
 studiestöd 
  
 studiestöd 
  
 dokt 
  
 mkr 
  
 mkr 
  
 mkr 
  
 humaniora- 
  
 1 154 
  
 1 539 
  
 480 
  
 340 
  
 -120 
  
 samhällsvet 
  
 medicin 
  
 1 692 
  
 2 256 
  
 704 
  
 163 
  
 -541 
  
 naturvetenskap 
  
 1 172 
  
 1 563 
  
 488 
  
 238 
  
 -250 
  
 teknik 
  
 1 640 
  
 2 187 
  
 682 
  
 295 
  
 -387 
  
 summa 
  
 5 658 
  
 7 544 
  
 2 354 
  
 1 036 
  
 -1 
  298 
  
 Framför allt området Medicin, men också områdena Teknik och Natur- vetenskap har stora underskott. Inom dessa områden ligger således i examensmålen indirekt krav på en omfattande extern finansiering av studiefinansiering och andra kostnader i forskarutbildningen. Samtidigt framförs inte sällan synpunkter med innebörden att en omfattande extern finansiering av forskarutbildningen kan innebära att utbild- ningen alltför mycket styrs av externa intressen. 
 Vi ställde i enkäten till universitet och högskolor också frågor om studiefinansieringen i forskarutbildningen. De flesta av dem, som kommenterat studiefinansieringen, är emot öronmärkningen av medel för detta ändamål. Några lärosäten framför främst principiella invänd- ningar mot att statsmakterna ger alltför snäva riktlinjer för medels- användningen. Många framhåller att öronmärkningen är irrelevant, eftersom examensmålen inte kan uppnås med de öronmärkta medlen. 
 Umeå universitet påtalar det problem som ligger i att öronmärk- ningen av studiefinansiering inte är kopplad till resurser för handled- ning. Betydande höjningar har gjorts av studiefinansieringsramen utan att resurserna för handledning ökats i motsvarande mån, framhåller universitetet. 
 Enligt Lunds universitet kan det i många fall vara förhållandevis lätt att få extern finansiering av doktorandtjänster medan det däremot är svårt att få externa finansiärer att bekosta handledning. Universitetet menar därför, att med nuvarande öronmärkning, kan det vara svårt för lärosätet att frigöra tillräckliga resurser för handledning. Man kan där- med t.o.m. tvingas avstå från extern studiefinansiering. Regleringen av minsta belopp till studiefinansiering kan därför hindra en volymökning i forskarutbildningen. 
 Ett fåtal lärosäten uttalar sig dock för en fortsatt öronmärkning, framför allt som en garanti för vissa minimiresurser till forskarutbild- ningen. 
  
 122  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 6.1.1.4 
  
 Vad kostar forskarutbildningen? 
  
 Såväl i diskussion om som planering av forskarutbildningen uppmärk- sammas oftast endast de kostnader för forskarutbildningen som gäller doktorandernas studiefinansiering. Självfallet är dock själva utbild- ningen förenad med en rad olika kostnader: kostnader för handledning, undervisning och examination, kostnader i anslutning till avhandlings- arbetet (t.ex. utrustning och material för laboratorieverksamhet, insam- ling och bearbetning av data, resor etc.), kostnader för tryckning av avhandlingen och kostnader i samband med disputationen. 
 De faktiska kostnaderna för forskarutbildningen är i många fall svåra att isolera från kostnaderna för forskningen vid den berörda institutionen. Enligt vår enkät kan inget av lärosätena för närvarande ur den reguljära redovisningen få uppgifter om de faktiska kostnaderna för forskarutbildningen. 
 Forskarskolorna har i någon mån inneburit förändringar härvidlag, i varje fall med avseende på de forskarskolor som har mer omfattande extern finansiering. Forskningsstiftelserna, som för närvarande svarar för en stor del av finansieringen av forskarskolorna, förutsätter en total- budgetering av den verksamhet de stöder. Som exempel på hur kost- nadsnivåerna ser ut, när samtliga kostnader för forskarutbildningen redovisas, kan anges att Stiftelsen för strategisk forskning, den allra största finansiären, beräknar en årlig kostnad av ca 800 000 kr per doktorand. Vid Uppsala universitet har kostnaderna för forskarutbild- ning i samhällsvetenskap beräknats till ca 500 000 kr per doktorand och år. 
 8 
  
 Högskoleverket har på regeringens uppdrag studerat forskarskolorna vid de svenska lärosätena. Högskoleverket har dock inte analyserat kostnaderna för forskarskolorna. 
 I regleringsbrevet för år 2000 
 9  
 har några lärosäten fått i särskilt uppdrag att redovisa nyckeltal för forskarutbildningen för år 2000. Redovisningen skall inkludera en beräkning av kostnad i kr per fors- karexamen för resp. vetenskapsområde. 
  
 8 
  
 Se även Curry, Sture:Tio forskarskolor. Ett förslag till utveckling av for- skarutbildningen. Slutrapport juli 2000. 
  
 9 
  
 Regleringsbrev för år 2000 avseende gemensamma bestämmelser för universitet och högskolor. MurphyUH. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 123 
  
 6.1.1.5 
  
 Externt finansierad forskarutbildning 
  
 En betydande del av såväl doktorandernas studiefinansiering som övriga kostnader för forskarutbildningen finansierar universitet och högskolor med externa medel. Externfinansieringen har ökat särskilt på grund av forskningsstiftelsernas bidrag. Externfinansieringen har ökat kraftigast inom teknik, medicin och naturvetenskap I detta ligger att omfattningen och inriktningen av forskarutbildningen i inte oväsentlig utsträckning påverkas av externa intressenter. 
 Forskning 2000 markerade kraftigt att ansvaret för forskarutbild- ningen måste ligga på universitet och högskolor. Den styrning som den externa finansieringen innebär var – enligt Forskning 2000 inte rimlig. 
 10 
  
 Vi delar uppfattningen att ansvaret för genomförandet av forskar- utbildningen måste ligga uteslutande på universitet och högskolor. 
 Extern finansiering av forskarutbildning (och forskning) är emeller- tid numera ett accepterat och reguljärt inslag. När de externfinansierade projekten utsätts för vetenskaplig granskning kan de också utgöra en kvalitetsfaktor. 
 Inget hindrar att statsmakterna i sin styrning av forskarutbildningens omfattning och inriktning (på vetenskapsområden) förutsätter eller krä- ver viss extern finansiering. Men det är angeläget att hålla graden av extern finansiering under noggrann bevakning. 
 Eftersom examensmålen för forskarutbildningen därmed kommer att sättas högre än vad de direkta statliga anslagen medger uppstår frågor om vad sådana mål skall kallas (t.ex. strävansmål) och hur målupp- fyllelsen skall hanteras. 
 Vi anser att måluppfyllelsen bör spela samma roll som andra mål- uppfyllelser. Graden av måluppfyllelse bör alltså påverka nya uppdrag och anslag för nästkommande planeringsperiod (dvs. forskningspropo- sitionerna). Någon särskild målbeteckning finns inte anledning att före- slå. 
  
 6.2 
  
 Internationell trend. 
  
 Det finns en gemensam trend i forskarutbildningens utveckling i euro- peiska länder och USA. Denna är flera nya och yngre forskare, inter- nationell standard och internationell konkurrens. 
 En klar tendens är att utbildningsdelen i forskarutbildningen ökar och att kraven på volym och genomströmning likaså ökar. Schematiskt 
  
 10  
 SOU 1998:128: Forskningspolitik, s. 137. 
  
 124  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 uttryckt blir forskarutbildningen mera utbildning och mindre forskning, vilket också får den effekten att forskningsvolymen minskar. 
 I Danmark och Finland har forskarutbildningen reformerats under  
 1990-talet 
  på olika sätt, men det gemensamma målet är att öka antalet examinerade doktorer, som håller god internationell standard och som blir färdiga på utsatt tid. 
  
 6.2.1 
  
 Danmark 
  
 I Danmark infördes  
 Ph.D-utdannelsen 
  1993. Den har nyligen utvärde- rats. Reformen 1993 hade två mål. En dansk Ph.D. skulle stå sig i den internationella konkurrensen och det skulle skapas ramar för utbildning av väsentligt fler forskare än tidigare. 
 En väsentlig del i forskarutbildningsreformen var att de nyantagna kunde tilldelas  
 Ph.D-stipendier 
  genom Statens utdannelsestötte. Fr.o.m 1998 är de lönnede Ph.D.er. 60 % av de nyantagna får sådan lön som kan erhållas i max 3 år. 76 % av dem som haft stipendium i 3 år (+ 3 månader) hade avlagt sin Ph.D enligt utvärderingen. 
 En stor skillnad i jämförelse med det svenska systemet är att det till  
 Ph.D-lönen 
  är knutet ett taxameterbidrag, som skall täcka doktorandens utbildningskostnader (handledning, kurser, arbetsplats, deltagande i symposier, ev. utlandsvistelse, tryckningskostnader, examination och administration). 
 Taxameterbidraget 1999 var 152 300 dkr/år på experimentella områden och 108 400 dkr/år på  
 icke-experimentella 
  områden. I utvär- deringen ansågs att bidraget var för lågt. Samhällsvetenskapliga fakul- teten vid Köpenhamns universitet ansåg t.ex. att det borde höjas med ca 
  
 10 
  
 000 dkr per år. 
  
 11 
  
 11 
  
 I ett yttrande till utredningen lämnade samhällsvetenskapliga fakulteten vid Köpenhamns universitet följande kalkyl på huvudsakliga kostnader för forskar- utbildningen (exkl. doktorandlön) för den treåriga utbildningstiden: 
  
 1. 
  
 Annoncering  bedømmelse ifm opslag – pr stipendiat som bliver ansat: 15 000 dkr. 
  
 2. 
  
 Vejledning pr.  
  
 Ph.d.-studerende 
  i 3 år: 45 000 dkr. 
  
 3. 
  
 Ph.d.-studienævnets 
  
  administration – pr. Stipendiat i 3 år: 10 000 dkr. 
  
 4.  
 Internet kurser m.v. + kursusadadministration – pr. Stipendiat 3 år: 45 000 dkr. 
  
 5. 
  
 Arbejdspladsudgifter – pr. Stipendiat 3 år: 110 000 dkr. 
  
 6. 
  
 Rejser: Konferencer, forskerkurser, udlandsophold pr. Stipendiat i 3 år: 90 000 dkr. 
  
 7. 
  
 Bedømmelse af afhandling: 30 000 dkr. 
  
 8. 
  
 Trykning af afhandling: 8 000 dkr. 
  
 I alt  
 1-8 
  pr. Stipendiat för alle tre år: 353 000 dkr. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 125 
  
 Ph.D-lönen 
  och taxameterbidraget fördelas i finansloven till univer- siteten, som i sin tur fördelar dem till fakulteter och institutioner. 
 För externt finansierade Ph.D.studerande förutsätts att bidragsgiva- ren ger motsvarande taxameterbidrag. På denna punkt råder det delade meningar (enligt utvärderingen kaos). 
 En klar fördel med det danska systemet är att kostnaderna för fors- karutbildningen synliggörs. 
 12 
  
 6.2.2 
  
 Finland 
  
 År 1994/95 startade i Finland ett system med forskarskolor. Anled- ningen var att studietiden till doktorsexamen var för lång och genom- snittsåldern för doktorsexamen för hög samt att antalet forskarutbildade borde öka. Kännetecknande för forskarskolorna är att de är tidsbegrän- sade (4 år) och att de skall vara verksamma på riksnivå. 
 Forskarskolorna är den centrala men inte enda vägen till doktors- examen. Det finns för närvarande ca 100 forskarskolor. Systemet täcker de flesta ämnesområden. Forskarskolorna täcker ca 30 % av forskarutbildningen och fungerar som nätverk. Ca 4 000 forskar- studerande deltar i forskarskolorna. 
 Ansökan om medel för forskarskola inges av intresserade personer till undervisningsministeriet, som efter hörande av Finlands Akademi beslutar. Beslutet innefattar forskarskolans namn, ansvarig professor, vilka universitet som deltar och hur många finansierade forskarplatser forskarskolan får (lönen är ca SEK 13 000/mån). 
 Därefter ledigförklarar forskarskolan forskarplatserna och utser de bästa. 
 Forskarskolorna leds av en ledningsgrupp med en ansvarig profes- Howell. Administrativt knyts forskarskolan till ett visst universitet. 
 Antagna till forskarskolor skall alltid vara inskrivna vid ett univer- sitet och få sina studieplaner godkända av sitt universitet. De avlägger även sin examen vid hemuniversitetet. 
 Skillnaden mellan vanliga forskarstuderande och de som är antagna till forskarskolor är finansieringen, utbudet av handledning samt ev. kurser och annan undervisning inom forskarskolan. 
 Systemet med forskarskolor betyder främst att man skapar större forskarutbildningsmiljöer. 
 En andra omgång forskarskolor startade 1999. I den andra om- gången kom fler ämnesområden att täckas än i första omgången. Vissa 
  
 12  
 (Nelson begyndt – forskarutdannelsen i Danmark. Rapport från den av Perez forskningsråd utsedd panelen Ramsey). 
  
 126  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 forskarskolor lades ned eller gick upp i andra efter den första  
 4-års- 
  perioden. 
 13 
  
 6.2.3 
  
 Forskarskolor i Sverige och andra länder 
  
 Med amerikanska graduate schools som partiell förebild har forskar- skolor vuxit fram i flera länder i Europa. Sverige var i detta samman- hang tidigt ute och forskarutbildningen inom  
 Tema-organisationen 
  i Linköping är ett gott exempel. 
 Under hösten 1999 redovisade Högskoleverket ett regeringsuppdrag om forskarskolor, som bl.a. resulterade i ett uppdrag till professor Lewis att utforma ett förslag med 10 forskarskolor. Slutrapporten avlämnades i juni 2000. 
 14 
  
 I HSV:s rapport redovisas framväxten av forskarskolor i Europa. Begreppet forskarskola är emellertid ingalunda enhetligt – inte ens i samma land. Avgörande för tillkomsten av forskarskolor är enligt HSV främst behovet av en effektivare forskarutbildning. I inget europeiskt land har forskarskolor ersatt den vanliga forskarutbildningen. I Finland finns dock uttalanden som tyder på att forskarskolorna skall ta över den reguljära forskarutbildningen. 
 I Sverige har under  
 1990-talet 
  särskilda statliga medel anvisats för forskarskolor. 
 Allmänt synes erfarenheterna av forskarskolorna vara klart positiva och frågan gäller inom vilka områden och i vilken omfattning forskar- skolor ska bedrivas, snarare än om det är rätt riktning för utveckling av forskarutbildningen. Samtidigt bör man vara observant på att forskar- skolor inte nödvändigtvis innebär en förbättrad forskarutbildning jäm- fört med en väl fungerande handledning av traditionell typ. 
 15 
  
 13 
  
 Higher education policy in Finland. Undervisningsministeriet. Ss.  
  
 42-44 
  samt information från Åbo Akademi. 
  
 14 
  
 Curry, Olson: Tio forskarskolor. Ett förslag till utveckling av forskarutbildningen slutrapport juni 2000. 
  
 15 
  
 Baldwin, Santiago: Redovisning av uppdraget till Högskoleverket om forskar- skolor HSV reg.nr  
  
 62-944-99 
  samt Curry, Olson: 10 forskarskolor (del- rapport 17 april 2000). 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 127 
  
 6.3 
  
 Bedömningar och förslag 
  
 6.3.1 
  
 Mål och planering för forskarutbildningen 
  
 Forskarutbildningens syfte och karaktär håller på att ändras. En viktig förändring ligger i själva expansionen. Utbildningstrappan har för- skjutits flera steg uppåt. Volymen har ökat kraftigt. 
 En annan – och med expansionen självfallet sammanhängande för- ändring – ligger i att personer med kvalificerad utbildning efterfrågas inom många nya områden. Forskarutbildade anställs nu till exempel inom vissa områden i betydligt större utsträckning än tidigare utanför akademien. 
 Dimensioneringskriteriet för närvarande för forskarutbildningen är varken arbetsmarknadens behov eller studenternas efterfrågan. I stället är principen att forskarutbildningen ska dimensioneras med utgångs- punkt i befintliga resurser. Till forskarutbildning får således, enligt högskoleförordningen, antas endast så många doktorander som kan erbjudas handledning och godtagbara studievillkor i övrigt och som har studiefinansiering  (Högskoleförordningen 9 kap. 1 §). 
 De regler för forskarutbildningen, som gäller från år 1998, ställer stränga krav på adekvata resurser för studiefinansiering som underlag för dimensionering och antagning till forskarutbildning. Ingen får nu antas till forskarutbildning utan att studiefinansieringen på något sätt är garanterad under hela utbildningstiden. Däremot ställs inga kvantitativa krav på omfattningen av resurserna för själva utbildningen. 
 I fråga om synen på hur de studerande ska försörja sig finns nu en klar skillnad mellan den grundläggande högskoleutbildningen och fors- karutbildningen. I grundutbildningen är det fullt tillåtet att försörja sig med arbete vid sidan av studierna. Den senaste studiemedelsreformen ger till yttermera visso ökade möjligheter för detta. När det gäller fors- karutbildningen är synen däremot en helt annan. Doktoranderna måste alltid ha en viss form av garanterad studiefinansiering. 
 Med hänsyn till betydelsen av forskarutbildningen för utbildnings- och forskningssystemet i dess helhet är det, enligt vårens mening, rim- ligt att statsmakterna har ett övergripande ansvar för omfattningen, inriktningen och lokaliseringen av utbildningen. Statsmakterna bör där- för, som för närvarande, för berörda lärosäten besluta om examensmål för forskarutbildningen inom de olika vetenskapsområdena. 
 För den grundläggande högskoleutbildningen föreskrivs nu i regle- ringsbrev att universitet och högskolor vid planeringen av utbildnings- utbudet ska beakta arbetsmarknadens behov. Lärosätena är också skyl- diga att till regeringen redovisa hur bedömningarna av arbetsmark- nadsbehoven gjorts. Enligt vår mening bör motsvarande gälla för 
  
 128  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 forskarutbildningen. Det bör således åläggas berörda lärosäten att vid planeringen av forskarutbildningens omfattning och inriktning även beakta behoven av forskarutbildade på arbetsmarknaden. Lärosätena bör också här till regeringen redovisa hur bedömningarna av arbets- marknadsbehoven gjorts. Överläggning och samordning mellan läro- sätena kan förslagsvis ske i SUHF:s regi. 
 Doktorsexamina avläggs nu i över 600 forskarutbildningsämnen. Statsmakterna bör utöver examensmålen per vetenskapsområde, om så bedöms angeläget, också kunna ange examensmål för något eller några ämnen i form av  
 särskilda åtaganden  
 för enskilda universitet eller hög- skolor. I första hand bör genom sådana särskilda åtaganden ansvaret för forskarutbildning inom små, men likväl för det svenska samhället väsentliga forskningsområden, fördelas mellan lärosätena. 
 Även andra typer av uppgifter bör kunna ges formen av särskilda åtaganden, t.ex. att svara för forskarutbildning av vissa särskilda grup- per av studerande (exempelvis studerande från olika vårdutbildningar). 
 Eftersom omfattningen och karaktären av de särskilda åtagandena kan komma att variera högst väsentligt är det inte möjligt att ange en enhetlig lösning på finansieringen av åtaganden. Berörda lärosäten måste ges möjlighet att som underlag för statsmakternas beslut redovisa de ekonomiska konsekvenserna av besluten. Statsmakterna förutsätts därefter beakta medelsbehoven i samband med sina anslags- beräkningar. 
 Examensmålen omfattar idag såväl licentiatexamen som doktors- examen. Detta sker genom att licentiatexamen tillgodoräknas som en halv examen och doktorsexamen som avläggs efter licentiatexamen i sin tur också tillgodoräknas som en halv examen. 
 Vi anser att examensmålen endast bör avse just doktorsexamen. Att räkna in licentiatexamen i detta sammanhang kan ge en felaktig bild av situationen för svensk högre utbildning och forskning. Risk finns att tillgången på forskarutbildade, inte minst för rekrytering till anställ- ningar som lärare och forskare vid universitet och högskolor, felbedöms med allvarliga långsiktiga konsekvenser som följd. Exem- pelvis är flertalet examina inom den tekniska forskarutbildningen nu licentiatexamina. Att examensmålen för doktorsexamina inom teknik uppfylls på detta sätt ger t.ex. en felaktig bild av förutsättningarna att rekrytera behöriga lärare med doktorsexamen i tekniska ämnen till uni- versitet och högskolor. 
 Teknologer med lic.examen synes dock ha en god arbetsmarknad i övrigt. 
 Frågan om licentiatexamen har diskuterats fram och tillbaka sedan 1969. Licentiatexamen har inga internationella motsvarigheter. Beho- vet av en mellanexamen är dock dokumenterat, men en harmonisering 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 129 
  
 av examina med omvärlden önskvärd. Även om det ligger utanför vårt uppdrag vill vi aktualisera tanken på att utveckla magisterexamen i riktning mot en masterexamen enligt internationell förebild. 
 De examensmål som statsmakterna anger bör helst, enligt vårens mening, relateras till de resurser som universitet och högskolor själva förfogar för. Detta utesluter inte att forskarutbildning också i fortsätt- ningen ska kunna bedrivas med extern finansiering och att mål sätts upp för hur omfattande den externt finansierade forskarutbildningen skall vara. Detta skulle även kunna stimuleras t.ex. genom en examens- premie till lärosätet om förslagsvis 50 000 kr per doktorsexamen. Kost- naden för detta är drygt 100 miljoner kr för det totala antalet doktors- examina. Om kostnaderna för detta skall finansieras inom nuvarande resursram måste dock examensmålen sänkas i motsvarande mån. 
 Forskning 2000 lade fram förslag om att externa finansiärer till uni- versitet och högskolor skulle erlägga ett särskilt kompetensutveck- lingspåslag. Ekonomistyrningsverket har på regeringens uppdrag arbe- tat vidare med denna fråga. Om ett sådant påslag införs bör det utfor- mas så att det även bidrar till att täcka kostnader för forskarutbildning. 
  
 6.3.2 
  
 Resurstilldelningen 
  
 Forskarutbildningen bedrivs i regel integrerat med forskningen vid respektive institution. Det gör det svårt att isolera kostnaderna för forskarutbildningen. I regel har diskussionen om kostnaderna för fors- karutbildningen därför gällt enbart kostnaderna för studiefinansie- ringen. 
 Forskarskolorna har dock medfört att kostnaderna för själva utbild- ningen uppmärksammats. Några forskarskolor – framför allt de som finansieras av forskningsstiftelserna – tilldelas relativt sett betydande resurser. Stiftelsen för strategisk forskning beräknar således kostna- derna per doktorand ca 800 000 kr per år (detta belopp inkluderar studiefinansiering). 
 Forskarutbildningen är nu volymmässigt stor och planeras att bli ännu större, men resurstilldelningen till forskarutbildningen är otydlig. På institutionsnivån är det oklart vilka resurser som står till förfogande för utbildning och handledning och vilka resurser som står till för- fogande för forskning. På en universitetsinstitution är den ekonomiska gränsen till grundutbildningen inte heller alltid klar. Detta faktum ute- sluter emellertid inte att resursallokeringen för grundutbildningen sker separat. 
  
 Vi föreslår därför en  
 separat medelstilldelning till forskarutbild- ningen.  
 En separat medelstilldelning till forskarutbildningen skulle ha 
  
 130  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 den väsentliga fördelen att forskarutbildningen kunde ges garantier för en viss resursstandard. Genom en separat medelsfördelning skulle också kostnaderna för utbildningen synliggöras. 
 I det danska systemet sker en separat tilldelning till  
 Ph.D-utdannel- 
  sen. För de med utbildningen och handledningen förenade kostnaderna utgår ett taxameterbidrag, som för experimentella områden är 152 300 dkr och för  
 icke-experimentella 
  108 400 dkr. Resurser för studiefinansieringen  
 (Ph.-lönnen) 
  fördelas särskilt. 
 Beräkningar har gjorts på vad det danska systemet skulle kosta i svensk miljö och kostnadens andel av nuvarande anslag till veten- skapsområdena. Utgångspunkten för beräkningarna är i det första exemplet  
 lägsta-beloppet 
  för studiestöd och hur många forskarstude- rande som maximalt kan finansieras därigenom. Det andra exemplet har som beräkningsgrund de kvantitativa examensmål för forskar- utbildningen som angivits för  
 1997–99 
  i regleringsbrev. 
 Kalkyl på totala kostnader för forskarutbildning med en volym baserad på  
 lägsta-beloppen 
  för studiestöd i anslag till vetenskapsområden 1999 (exkl. lokaler) 
  
 A 
  
 B 
  
 C 
  
 D 
  
 E 
  
 F 
  
 G 
  
 H 
  
 Studiestöd 
  
 Taxa- 
  
 ant fo 
  
 tax x 
  
 tot kostn 
  
 Anslag 
  
 andel 
  
 meter 
  
 stud 
  
 Robinson 
  
 mkr 
  
 tkr 
  
 mkr 
  
 B+E 
  
 mkr 
  
 F/G i % 
  
 HSJT 
  
 340 
  
 142 
  
 1 452 
  
 206 
  
 546 
  
 1 375 
  
 40 % 
  
 M 
  
 163 
  
 199 
  
 697 
  
 139 
  
 302 
  
 1 118 
  
 26 % 
  
 N 
  
 238 
  
 199 
  
 1 017 
  
 202 
  
 440 
  
 998 
  
 44 % 
  
 T 
  
 295 
  
 199 
  
 1 260 
  
 251 
  
 546 
  
 1 204 
  
 45 % 
  
 totalt 
  
 1 036 
  
 4 426 
  
 798 
  
 1 834 
  
 4 695 
  
 39 % 
  
 B: 
  
 lägsta belopp för studiestöd i regleringsbrev för 1999. 
  
 C: 
  
 Dansk taxameter i SEK + 15 % för gemensamma kostnader (exkl lokaler). 
  
 D: 
  
 antal fo stud= studiestöd/kostnad per studiestöd (2år x utbildningbidrag á 13 000/mån +2 års doktorandanställning á 26 000 kr inkl. lkp 49 %). 
  
 G: 
  
 Anslag till vetenskapsområdet exkl. lokaler enl. regleringsbrev. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 131 
  
 Hernandez på kostnader för forskarutbildning baserad på examensmålen  
 1997–99 
  i regleringsbrev (exkl. lokaler) 
  
 A 
  
 B 
  
 C 
  
 D 
  
 E 
  
 F 
  
 G 
  
 H 
  
 I 
  
 Shaw 
  
 Studiestöd 
  
 summa 
  
 taxa- 
  
 Utb 
  
 tot fo 
  
 anslag 
  
 % 
  
 stud 
  
 meter 
  
 kostn 
  
 utb 
  
 G/H 
  
 tkr 
  
 mkr 
  
 tkr 
  
 mkr 
  
 mkr 
  
 mkr 
  
 % 
  
 HSJT 
  
 1 539 
  
 312 
  
 480 
  
 142 
  
 219 
  
 699 
  
 1 375 
  
 51 % 
  
 M 
  
 2 256 
  
 312 
  
 704 
  
 199 
  
 449 
  
 1 153 
  
 1 118 
  
 103 % 
  
 N 
  
 1 563 
  
 312 
  
 780 
  
 199 
  
 311 
  
 1 091 
  
 998 
  
 109 % 
  
 T 
  
 2 187 
  
 312 
  
 682 
  
 199 
  
 435 
  
 1 117 
  
 1 204 
  
 93 % 
  
 summa 
  
 7 545 
  
 2 646 
  
 1 414 
  
 4 060 
  
 4 695 
  
 86 % 
  
 B: 
  
 Antal fo stud= mål i regleringsbrev för  
  
 1997-99/3 
  x 4 år. 
  
 C: 
  
 Doktorandanställning 17 000/mån + 49 % lkp. 
  
 D: 
  
 dansk taxameter i SEK +15 % för gemensamma kostnader (exkl. lokaler). 
  
 H: 
  
 anslag per vetenskapsområde enl regleringsbrev exkl. lokaler för 1999. 
  
 Om man utgår från den volym på forskarutbildningen, som ligger i nuvarande öronmärkning av medel för studiefinansiering i forskar- utbildning, och beräknar utbildningskostnaderna enligt dansk modell skulle i genomsnitt 39 % av anslagen till vetenskapsområdena (exkl. lokaler) behöva avsättas för forskarutbildningen. 
 16 
  
 För det minimiantal doktorander som ligger i de nuvarande exa- mensmålen  
 (1997–99) 
  och med en kalkylerad utbildningskostnad enligt dansk modell skulle det krävas att 86 % av lärosätenas anslag till veten- skapsområdena (exkl lokaler) avsattes till forskarutbildningen. 
 Det är, som framgår av tabellerna, stora skillnaderna mellan veten- skapsområdena i fråga om den andel som skulle avskiljas till forskar- utbildning. Detta gäller särskilt om utgångspunkten är examensmålen. 
  
 6.3.3 
  
 Förslag om resurstilldelning 
  
 Vi föreslår att resurser för forskarutbildning särskiljs i anslagen till vetenskapsområdena. Utgångspunkten för beräkningen av beloppens storlek är dels  
 lägsta-beloppet 
  för studiestöd och dels det antal dokto- rander det möjliggör studiestöd för. Därefter bestäms en utbildnings- resurs (taxameterbidrag) per forskarstuderande i två nivåer – en för experimentell och en för  
 icke-experimentell 
  forskarutbildning. Nivån för den experimentella föreslås vara 200 000 kr och för den  
 icke-expe- 
  rimentella 145 000 kr.  
 Lägsta-beloppet 
  för studiestöd och utbildnings- 
  
 16  
 Resurser för täckande av lokalkostnader för forskning/forskarutbildning för- delas som en klumpsumma till de lärosäten som har anslag för vetenskapsom- råden. 
  
 132  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 resursen per forskarstuderande multiplicerad med antalet doktorander studiestödet möjliggör blir den ram för forskarutbildningen som finan- sieras över anslagen till vetenskapsområdena. 
 De lärosäten som i vår enkät kommenterat möjligheterna till någon form av  
 prestationsrelaterad  
 resurstilldelning till forskarutbildning har i de flesta fall varit positiva till en sådan, men har samtidigt pekat på svårigheterna med formuleringar som närmast antyder att man trots allt uppfattar ett sådant system som orealistiskt. 
 De prestationer inom forskarutbildningen, som för närvarande är lättast att mäta, är dels disputationerna, dels själva examina. Ett presta- tionsrelaterat allokeringssystem, som bygger på något av dessa mått, innebär emellertid att större delen eller hela utbildningen redan är genomförd när lärosätet skulle få sin betalning. Lärosätena löper också stor risk genom att studerande som kommit långt i sin utbildning, men av någon anledning inte fullföljer den till examen, trots kanske stora nedlagda kostnader inte ger några intäkter. 
 Ett prestationsrelaterat resurstilldelningssystem fungerar bättre med mindre tilldelningsenheter. Vi föreslår att begreppen helårsdoktorand och helårsprestation inom forskarutbildningen införs och används på motsvarande sätt som motsvarande begrepp inom den grundläggande högskoleutbildningen. Med begreppet helårsstudent som förebild, defi- nieras helårsdoktorand som antalet doktorander som är registrerade inom forskarutbildning multiplicerat med aktivitetsgrad och dividerat med 40. Helårsprestation inom forskarutbildningen definieras som summa avklarade poäng under ett läsår dividerat med 40. 
 Resursallokeringen för forskarutbildningen bör göras i två delar bl.a. av arbetsrättsliga skäl. Den första delen innehåller en ram för studiestödet och den andra ersättning för utbildningskostnaderna. 
 Studiestödet anges som nu som ett  
 lägsta-belopp. 
  
 Ersättningen för utbildningskostnaderna (taxameterbidraget) erhålls, som för grundutbildningen efter fakturering, varvid en helårsdoktorand föreslås generera hälften och en helårsprestation hälften av taxameter- bidraget. Ersättning utgår upp till ett takbelopp. Takbeloppet beräknas som antalet studiestöd (heltid) som lägstabeloppet möjliggör multipli- cerat med taxameterbidraget (hst+hpr). 
 Exempel 
 Antag att takbeloppet för ett vetenskapsområde sätts till 200 mkr. Studie- stödet för en doktorand per år beräknas till 350 000 kr. Taxameterbidraget består av 75 000 kr per helårsstuderande och 75 000 kr per helårsprestation 
 – sammanlagt 150 000 kr. Resursen för en fullt presterande forskar- studerande blir således 350 000 kr + 75 000 kr + 75 000 kr = 500 000 kr Summan 200 mkr möjliggör därmed maximalt 400 heltidsdoktorander som producerar 40 p vardera (200 mkr/500 000 kr). Detta ger teoretiskt 100 doktorsexamina per år. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 133 
  
 Externa finansiärer av forskarstuderande debiteras i princip taxameter- bidrag med samma belopp som de internt finansierade. Det innebär också att taxameterbidrag från anslagen till vetenskapsområden endast kan utgå för forskarstuderande som uppbär studiestöd från anslag till vetenskapsområden. 
 Systemet behöver inte innebära att forskarutbildning görs till en egen verksamhetsgren. Det skulle avsevärt komplicera en redan komp- licerad ekonomisk redovisning. Avräkning mot anslagen kan ske i form av återrapportering i form av uppgifter om helårsstuderande och – prestationer. 
 För att stimulera benägenheten att ta examen föreslås en examens- premie till lärosätet om 50 000 kr per doktorsexamen. Om kostnaderna för detta skall finansieras inom nuvarande resursram måste examens- målen,  
 lägst-beloppen 
  för studiestöd och taxameterbidragen sänkas i motsvarande mån. 
 Målen för vissa vetenskapsområden är högre satta än vad takbelop- pen kan finansiera. En viss stimulans att nå målen ger examens- premien. 
  
 6.3.4 
  
 Forskarskolor 
  
 Som nämnts tidigare är forskarskolor ett nytt och växande inslag i fors- karutbildningen. Det är ett annorlunda sätt att organisera utbildningen för att gynna förbättrad handledning, ge bättre kurser, öka samverkan mellan forskningsämnen och lärosäten samt öka möjligheterna till mångvetenskap och nätverksbyggande. 
 Vi har en positiv syn på framväxten av forskarskolor. Någon sär- skild styrning av forskarskolor är emellertid inte nödvändig utöver den som följer av att statsmakterna i regleringsbrev kan ge universitet/- högskolor uppdrag om särskilda forskarskolor på sätt som nyligen före- slagits i en särskild utredning (se nedan). 
 Forskarskolor är ett komplement och inte ett genomgående alterna- tiv till traditionell forskarutbildning. Egenvärdet av att arrangera fors- karskolor bör vara så stort att några särskilda anvisningar eller regle- ringar inte bör göras. Vi utgår vidare från att forskningsråd och stiftel- ser även framdeles kommer att finansiellt stödja forskarskolor. 
 Vi anser inte att det för närvarande behövs någon normerande defi- nition av begreppet forskarskola. 
 Grovt sett kan man emellertid skilja på två typer av forskarskolor. Den ena avser samverkan om kurser och kursutbud inom något bestämt område eller ämne. Den andra avser en sammanhållen forskarutbild- ning i 4 år inom forskarskolans ram. 
  
 134  
 Forskarutbildning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Tio forskarskolor av den senare typen, dvs. en sammanhållen fors- karutbildning under 4 år har nyligen föreslagits i en särskild utredning ledd av professor Lewis. I utredningen har föreslagits att regeringen skall ge uppdrag om forskarskolor formulerat i termer av ämnesområden, huvudansvarigt/samordnande lärosäte, medverkande lärosäten inkl former för samverkan med högskolor utan forskarutbild- ningsrättigheter samt förväntad doktorandvolym. Medlen för forskar- skolor anvisas under berörda lärosätens anslag för forskning. 
 17 
  
 Vi menar att det är viktigt att forskarskolorna knyts till den reguljära forskarutbildningen och att berörda fakultetsnämnder således skall vara ansvariga för verksamheten och dess genomförande Vi föreslår därför att resursallokeringen sker i enlighet med vad som ovan föreslagits för forskarutbildningen. Tekniskt innebär detta ett höjt takbelopp. 
 Medel för forskarskolorna måste säkerställas för minst 5 år. 
 Den lösare form av forskarskolor, som antytts ovan bör främst komma till stånd genom samverkan inom och mellan ämnen och veten- skapsområden. Möjligheterna till detta ökar genom att resursalloke- ringen till forskarutbildningen genom vårt förslag blir tydligare. 
  
 6.4 
  
 Sammanfattning av bedömningar och förslag 
  
 Forskarutbildningens volym har stigit kraftigt. Intentionerna är att den skall öka ytterligare. Antalet aktiva forskarstuderande är nu större än antalet gymnasister 1952. 
 Det finns en gemensam trend i forskarutbildningens utveckling i europeiska länder och USA. Denna är flera nya och yngre forskare, internationella jämförelser och internationell konkurrens. 
 En klar tendens är att utbildningsdelen i forskarutbildningen ökar och att kraven på volym och genomströmning likaså ökar. Forskar- utbildningen blir mera utbildning och mindre forskning. 
 Statsmakternas styrning av forskarutbildningens omfattning och inriktning görs idag genom tilldelning av vetenskapsområden, exa- mensmål och öronmärkning av minimiresurser för studiefinansiering i forskarutbildningen. 
 Forskarutbildningen är mycket differentierad och organisatoriskt spridd. Forskarutbildning bedrivs i minst 600 ämnen vid ca 1 000 institutioner. 
 Formellt ansvarig för forskarutbildningen enligt högskoleförord- ningen är fakultetsnämnd. 
  
 17  
 Forskarutbildning – ett regeringsuppdrag HSV rapport 2000:4 R. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskarutbildning  
 135 
  
 De examensmål som anges av regeringen i regleringsbrev förut- sätter extern finansiering för att nås. Detta gäller särskilt de medi- cinska, naturvetenskapliga och tekniska vetenskapsområdena. 
 Vi delar uppfattningen att den externa finansieringen innebär balansproblem. Å andra sidan är externfinansierad forskning och forskarutbildning ett accepterat och reguljärt inslag och kan också, när projekten är utsatta för fackmässig kvalitetsgranskning, utgöra en kvalitetsfaktor. 
 Vi anser att regeringskansliet bör, som för närvarande, för berörda lärosäten besluta om examensmål för forskarutbildningen inom de olika vetenskapsområdena. 
  
 Vi föreslår en  
 separat medelstilldelning till forskarutbildningen 
 . Resursallokeringen för forskarutbildningen bör göras i två delar. Den första delen innehåller en ram för studiestödet och den andra ersättning för utbildningskostnaderna. 
  
 Studiestödet anges som nu som ett  
 lägsta-belopp. 
  
 Ersättningen för utbildningskostnaderna (taxameterbidraget) er- hålls, som för grundutbildningen efter fakturering, varvid en hel- årsdoktorand föreslås generera hälften och en helårsprestation hälf- ten av taxameterbidraget. Ersättning utgår upp till ett takbelopp. 
 Externa finansiärer av forskarstuderande debiteras i princip taxa- meterbidrag med samma belopp som de internt finansierade. Det innebär också att taxameterbidrag från anslagen till vetenskapsom- råden endast kan utgå för forskarstuderande som uppbär studiestöd från anslag till vetenskapsområden. 
 För att stimulera benägenheten att ta examen föreslås en exa- menspremie till lärosätet om 50 000 kr per doktorsexamen. Om kostnaderna för detta skall finansieras inom nuvarande resursram måste examensmålen,  
 lägst-beloppen 
  för studiestöd och taxameter- bidragen sänkas i motsvarande mån. 
 Vi anser att det är viktigt att de forskarskolor som nyligen före- slagits knyts till den reguljära forskarutbildningen och att berörda fakultetsnämnder således skall vara ansvariga för verksamheten och dess genomförande. Resursallokeringen bör ske över anslagen till lärosäten för forskning med precisering av uppdragen i reglerings- brev. 
  
 SOU 2000:82 
  
 137 
  
 7 Forskning 
 Uppdraget 
 Direktiven till utredningen innehåller följande uppgifter 
  
 att  
 överväga möjligheterna för införande av mål- och resultat- styrd resursfördelning för anslag till forskning och forskarutbild- ning, 
  
 att  
 utvärdera modeller som gör det möjligt dels för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskningen, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen, 
  
 att  
 analysera och överväga hur fördelningen av anslag för forsk- ning kan utformas. Bedömningen skall baseras på kvalitets- omdömen med anknytning till bl.a. lärosätets profilering. Utreda- ren skall lämna förslag om hur ett sådant system kan utformas samt för- och nackdelar med ett sådant system. 
 Också för forskningen gäller direktivens uppgift 
  
 att  
 lämna förslag till åtgärder som statsmakterna bör kunna vidta om målen inte uppfylls. 
  
 7.1 
  
 Nuläge 
  
 7.1.1 
  
 Planerings- och styrsystemet 
  
 När det nuvarande resurstilldelningssystemet för den grundläggande högskoleutbildningen infördes gjordes inga motsvarande förändringar i resurstilldelningen till forskning och forskarutbildning. En motivering för detta var att tilldelningen av resurser för forskning redan skedde i former som vanligen innebär ett avsevärt mått av kvalitetskontroll. Konkurrensen om de resurser som är bundna i olika typer av tjänster, professurer, forskarassistenttjänster och doktorandtjänster, är hård och 
  
 138  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 främjar därmed kvaliteten. Jag vill emellertid understryka vikten av att de system för aktivitetsanknuten budgetering och den kvalitetsprövning som utvecklats inom många fakulteter förfinas och förstärks kontinuer- ligt. 
 1 
  
 Det nuvarande anslagssystemet för forskning och forskarutbildning vid universitet och högskolor innebär att statsmakterna anvisar medel under ett anslag till vart och ett av lärosätena med fördelning på fyra vetenskapsområden:  
 Humaniora-samhällsvetenskap, 
  Medicin, Natur- vetenskap och Teknik. Medel för lokalkostnader anvisas för varje läro- säte under en särskild anslagspost, gemensam för alla vetenskapsområ- den vid lärosätet. Lärosätena har möjligheter att omfördela högst tre procent av anvisade belopp mellan anslagsposterna. Till forskning vid små och medelstora högskolor anvisas medel utan fördelning på veten- skapsområden. Vissa lärosäten anvisas också forskningsmedel under rubriken övriga forskningsmedel, dvs. också här utan närmare för- delning mellan vetenskapsområden. 
 I proposition 1999/2000:81, 
 2  
 föreslås en indelning med avseende på de medel som hittills fördelats via forskningsråden i endast tre områ- den:  
 humaniora-samhällsvetenskap, 
  medicin och  
 naturvetenskap-tek 
 - 
  
 nik 
 .  
 Det övergripande organet – vetenskapsrådet – ges i uppgift att omprioritera mellan områdena och att svara för kraftsamlingar på angelägna projekt. Det åligger även vetenskapsrådet att ta initiativ till mång- eller tvärvetenskapliga satsningar över ämnesgränserna. 
 Av svaren på vår enkät till universitet och högskolor framgår att den nuvarande indelningen i vetenskapsområden uppfattas som en rimlig struktur för statsmakternas övergripande anslagsbeslut. 
 Flertalet lärosäten har inte utnyttjat möjligheten till omfördelningar mellan vetenskapsområdena. De omfördelningar som faktiskt har gjorts har varit av begränsad omfattning. Ett undantag är Luleå tekniska uni- versitet, som utnyttjar möjligheten att omfördela maximalt och för över tre procent av anslagsposten teknik och av anslagsposten lokalkostna- der till den filosofiska forskningen och forskarutbildningen. 
 Universitetens och högskolornas egna forskningsanslag, fakultets- anslagen, är på olika sätt i hög grad intecknade. Utrymmet för den lokala fördelningen är därmed, i varje fall på kort sikt, relativt be- gränsat. 
  
 1 
  
 Prop. 1992/93:169: Proposition om högre utbildning för ökad kompetens och prop. 1992/93:1 s. 75. 
  
 2 
  
 Prop. 1999/2000:81, Forskning för framtiden – en ny organisation för forskningsfinansiering. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 139 
  
 Statsmakterna anger vilka belopp som ska gå till studiefinansiering i forskarutbildningen och till lokalkostnader. Dessa öronmärkningar sva- rar för närvarande för sammantaget 40 % av anslagen. 
 Från anslagen ska vidare bekostas forskningens och forskarutbild- ningens del av lärosätenas kostnader för infrastruktur (bibliotek, admi- nistration etc.). En låg uppskattning av kostnaderna för infrastruktur är 12 % av fakultetsanslagen. 
 3 
  
 Mer än hälften (40 + 12 %) av anslagen går således åt till studie- finansiering och infrastruktur. 
 Fram till år 1993 fattade statsmakterna beslut om inrättande profes- surer. Uppskattningsvis ca 2 000 av dagens professurer har inrättats av statsmakterna. Kostnaderna för en professur kan – lågt räknat – upp- skattas till en miljon kronor. 
 4  
 De sammanlagda kostnaderna för de av regeringen inrättade professurerna uppgår således till ca två miljarder kronor eller ca 30 % av de samlade fakultetsanslagen. På nuvarande anslagsnivå är alltså rörligheten – och därmed möjligheten till omprio- riteringar och satsningar annat än på lång sikt – synnerligen begränsad. 
  
 7.1.2 
  
 Former för statsmakternas styrning 
  
 Formerna för statsmakternas styrning är beroende av rollfördelningen mellan den politiska nivån och myndigheterna. 
 Den lagfästa principen om forskningens frihet sätter uppenbara gränser för det politiska beslutsfattandet. Högskolelagen föreskriver således att 
 För forskningen skall som allmänna principer gälla att 
  
 1. 
  
 forskningsproblem får fritt väljas, 
  
 2. 
  
 forskningsmetoder får fritt utvecklas och 
  
 3. 
  
 forskningsresultat får fritt publiceras. 
  
 5 
  
 3 
  
 Externa finansiärer har belastats med en förvaltningsavgift på ca 12 %. Från lärosätetnas sida har det hävdats att denna procentsats är för låg och inte täcker de faktiska kostnaderna. 
  
 4 
  
 Lön+lönebikostnader, lokalkostnad och del i overheadkostnader. Skillnaderna mellan fakultetsområdena är betydande. 
  
 5 
  
 SFS 1992:1434, 1 kap. 6 §. 
  
 140  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 7.1.3 
  
 Forskningens omfattning och övergripande inriktning 
  
 Statsmakternas beslut styr närmast definitionsmässigt  
 omfattningen  
 av forskningen genom att det i huvudsak är av regering och riksdag anvi- sade anslagsmedel som finansierar verksamheten vid universitet och högskolor. Det gäller lärosätenas egna anslag och det gäller i hög grad också de externa medel som svarar för en stor del av forskningen vid lärosätena. De kommer i betydande grad från andra statliga myndig- heter, forskningsråd, sektorsforskningsorgan m.fl. 
 Medel för forskning och forskarutbildning anvisas skilt från medels- anvisningen till den grundläggande högskoleutbildningen. Forskning/- forskarutbildning resp grundläggande utbildning är skilda verksam- hetsgrenar. 
 Statsmakterna svarar också för den övergripande fördelningen av anslag till vetenskapsområdena. 
 Statsmakternas styrning är idag således en budgetstyrning, dvs. verksamheten styrs genom storleken av anslagsbeloppen. 
 Det händer fortfarande att statsmakterna också beslutar i frågor, som enligt den principiella rollfördelningen är lärosätenas ansvar. De senaste budgetpropositionerna har t.ex. innehållit detaljerade anvis- ningar om centra m.m. 
  
 7.1.4 
  
 Input – output 
  
 Forskningen mäts normalt i termer av input – hur mycket pengar har satsats på forskning, hur många personår har ägnats forskning – och inte output – vad har blivit forskningens resultat. Ibland redovisas out- put som antal artiklar i vetenskapliga tidskrifter, antal citat, antal patent, antal forskarutbildningsexamina. Men uppgifter av detta slag ingår inte i den reguljära styrprocessen på nationell nivå. 
  
 7.2 
  
 Profilering och kvalitetsomdömen 
  
 Enligt direktiven skall vi utvärdera modeller som dels gör det möjligt för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskning och forskarutbildning, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen. 
 Begreppet profil tas i direktiven upp uteslutande för forskning/- forskarutbildning. Profileringens syfte är uppenbarligen att uppnå hög kvalitet genom att koncentrera resurser till vissa inomvetenskapligt 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 141 
  
 intressanta områden, som dessutom skall svara mot olika samhälls- behov. 
 Direktiven skapar först och främst ett behov av att diskutera vari en profilering kan bestå. 
  
 7.2.1 
  
 Forskningpolitiska utttalanden 
  
 Tanken att ett lärosäte skulle kunna profilera sin verksamhet uppkom i samband med tillkomsten av de nya universiteten. Dessa borde kon- centrera sin vetenskapliga verksamhet till några områden inom vilka de var eller skulle kunna bli framstående. Redan i den forskningspolitiska propositionen 1996 skriver regeringen när det gäller principen att alla universitet och högskolor skall förfoga över egna forskningsresurser: 
 Det brukar ibland hävdas att forskningsresurserna måste koncentreras till ett fåtal högskolor för att kunna utnyttjas effektivt. Men erfarenheten visar att starka och kreativa forskningsmiljöer kan skapas också på mindre hög- skolor som koncentrerar sina insatser till ett mer begränsat antal områden. 
 6 
  
 Koncentrationstemat finns även uttryckt i forskningspropositionen 1992. I den talas om det angelägna i att fakultetsnämnderna koncentre- rar och prioriterar den grundläggande forskningen med utgångspunkt i tydliga inomvetenskapliga kriterier. 
 7 
  
 I budgetpropositionen 1998/99 finns i anslutning till diskussionen om inrättandet av nya universitet ett uttalande om att det är 
 önskvärt att alla universitet inte utvecklas mot lärosäten som bedriver forskning och forskarutbildning inom samtliga vetenskapsområden. De högskolor som blir universitet bör i stället profilera och specialisera sin utbildning och forskning inom områden där de redan har verksamhet av hög kvalitet och mot områden där verksamhet av hög kvalitet kan utvecklas. Samhällets behov liksom forskarsamhällets identifiering av fruktbärande nya forskningsfält bör vara styrande. 
 8 
  
 Det förefaller sannolikt att profildiskussionen vuxit fram ur en insikt om att de nya universiteten och högskolorna måste specialisera sig och profilera sig. Från detta har sedan en insikt vuxit fram att även de stora universiteten måste specialisera sig och profilera sig. 
  
 6 
  
 Prop. 1996/97:5 Forskning och samhälle s. 43. 
  
 7 
  
 Prop. 1992/93:170, Forskning för kunskap och framsteg. s. 166. 
  
 8 
  
 Prop 1998/99:1, Utbildning s. 105. 
  
 142  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 7.2.2 
  
 Forskningstrategier 
  
 Med hänvisning till propositionen Vissa forskningsfrågor (1998/99:94) uppdrog regeringen 1999 åt universitet och högskolor att redovisa sina forskningsstrategier. Därvid kom också naturligen profilfrågan att behandlas. HSV har sedan på regeringens uppdrag sammanställt och analyserat strategierna. 
 HSV:s analys visar att det råder en betydande osäkerhet om vari profilering består, eller om man så vill, begreppet profilering har en mångtydig innebörd. Stora väl etablerade universitet tolkar begreppet på ett sätt, nya mindre universitet och högskolor på andra sätt. Flera profiler som framförts i strategidokumenten utgörs av breda områden, som täcker flera traditionella discipliner. Många profiler som lyfts fram är av mångvetenskaplig och tvärvetenskaplig karaktär. De är nästan uteslutande framskrivningar av den profil och kompetens som finns i dag inom respektive lärosäte. 
 Profiler på en tillräckligt generell nivå har en tendens att sprida sig. Därigenom förändras innebörd och precision. Ett exempel på detta är miljö, ett annat är IT. Profiler med en tillräckligt distinkt innebörd kan dessutom knappast täcka ett helt lärosätes verksamhet. Detta gäller även mindre lärosäten. 
 Vem skapar profiler? Är det universitets- och fakultetsledningar eller växer profiler fram underifrån genom enskilda forskares och fors- kargruppers prioriteringar? 
 Risken med en långtgående profileringsdiskussion synes bli att läro- sätena lyfter fram en eller ett par inriktningar, vilka anses politiskt gångbara just vid tillfället. Det går av strategidokumenten att utläsa hur just miljö och IT betonas av många. Blir profilering meningsfullt om nästan alla har samma? 
 Men åtgärder vidtas också på andra nivåer för att tillgodose kraven på profilering. 
 Forskningsrådsorganisationen har i sin tidigare form beaktat profile- ringskrav. Den har t.ex. ibland givit anslag till forskare och forskar- grupper inom i förväg angivna områden. Anslagen har oftast fördelats efter ett vetenskapligt konkurrensförfarande. De har därmed befordrat såväl kvalitet som profilering i betydelsen av excellenssträvande. Organisationen har också i viss utsträckning befordrat flervetenskaplig verksamhet och samverkan mellan olika lärosäten. Ett i tiden närlig- gande exempel på en långsiktig profilskapande åtgärd på lärosätesnivå är socialvetenskapliga forskningsrådets åtgärd att infordra anbud från lärosätena inom området äldreforskning. 
 Självklart befordrar denna verksamhet såväl kvalitet som profile- ring. Men det finns också nackdelar. Forskningen kan på detta sätt bli 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 143 
  
 starkt styrd åtminstone vid val av forskningsinriktning. Det kan också förmodas att i första hand storskalig forskning befrämjas. Konkurren- sen mellan lärosätena kan därigenom snedvridas på så sätt att stora lärosäten får en fördel just till följd av sin storlek. Den nya forsknings- rådsorganisationen med sitt färre antal forskningstödjande organ kan tänkas förstärka denna koncentration. 
 Vi förutsätter att den nya forskningsorganisationen inom sina eko- nomiska ramar fortsätter att utveckla profilskapande forskning med god kvalitet såsom hittills i nära samverkan med lärosätena. I samman- hanget bör också betonas att flera tunga externa forskningsfinansiärer i viss utsträckning utvecklar motsvarande teknik. 
  
 7.2.3 
  
 Profilbegreppet 
  
 Som redovisningen ovan visar saknas tillräcklig grund för att kunna precisera innebörd eller innebörder i profilbegreppet, som skulle vinna allmän acceptans. Vi förutsätter att diskussionen går vidare t.ex. genom att nya forskningsstrategiska dokument infordras. Den första uppsätt- ning, som ingetts 1999/2000 får rimligen uppfattas som ett första led i ett längre samtal. 
 Likväl vill vi för egen del sammanfatta läget i några punkter och också tillfoga några sådana. Dessa är: 
  
 1. 
  
 En normerande definition av profiler är inte önskvärd ännu. Be- greppet bör utvecklas och successivt förtydligas sannolikt som en mångfald av innebörder inom ramen för dialogen mellan statsmakter och lärosäten; jfr t.ex. dokumenten om forskningsstrategier. 
  
 2. 
  
 Profilering bör ges olika innebörder för olika lärosäten med hänsyn till ålder och storlek. Profiler förekommer på en rad olika nivåer: nationell nivå,  
  
 lärosätes-, 
 fakultets-, 
  och ämnesnivå. 
  
 3. 
  
 Normalt måste vid varje lärosäte – även nya – finnas en basuppsätt- ning av ämnen med forskning/forskarutbildning av organisatoriskt traditionell typ. Ett alternativ kan vara en renodlad temaorganisation av den typ som finns vid Linköpings universitet. 
  
 4. 
  
 Profiler är ett dynamiskt och föränderligt begrepp som kommer att variera över tid och de är normalt knutna till enskilda forskare eller små grupper av sådana. Profiler kan knappast administreras fram, men väl stimuleras. Det måste förutsättas att det görs ompriorite- ringar på lärosätesnivå och att kvalitetsbevakning sker aktivt och noga. 
  
 5. 
  
 Som en följd av behovet av forskningsanknytning av grundutbild- ningen bör det finnas ett samband mellan profiler inom forsk- ning/forskarutbildning och grundläggande utbildning. 
  
 144  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Som nämnts kan profiler uppfattas på olika sätt. Om en profil avser ett bredare område kan den beskrivas på följande sätt: 
 En profil är ett område för forskning/forskarutbildning som är ett målsatt, mångårigt och inte sällan – flervetenskapligt program. Det karakteriseras av att det skall vara vetenskapligt relevant och intressant. Det skall ha relevans för internationella förhållanden, samhälleliga sektorer, näringsliv/industri eller kultur/konstnärlig verksamhet. Det syftar oftast till att uppnå hög vetenskaplig nivå. Det skall vara unikt eller speciellt för lärosätet eller utgöra ett väl definierat nätverk mellan flera – ej nödvändigtvis svenska – lärosäten. 
 Det kopplas till forskarutbildning och bedöms också vara av lång- siktig relevans för grundutbildningen. 
 Ett annat sätt är att uppfatta att en profil kan vara strukturell i sin organisation.  
 Tema-organisationen 
  vid Linköpings universitet är ett exempel på detta. 
  
 7.3 
  
 Bedömningar och förslag 
  
 7.3.1 
  
 Universitetens och högskolornas roll inom forskningen 
  
 Vilka mål som ska ställas upp för forskningen vid universitet och hög- skolor hänger självfallet samman med vilken roll lärosätena ska spela inom det svenska forskningssystemet. 
 Inte sällan förefaller universitetens och högskolornas egna resurser uppfattas som en basresurs. I det ligger då att de egentliga besluten om forskningens omfattning och inriktning ska fattas någon annan- stans, t.ex. inom forskningsråden, och basresursen stå till förfogande för andra aktörer i forskningssystemet. Vi anser att användningen av högskolans forskningsresurser inte får bli en bieffekt av beslut som fattas utanför högskolan. Senast avvisade den forskningspolitiska utredningen, Forskning 2000, en så passiv roll för universitet och hög- skolor. 
 Vidare har riksdagen beslutat om principen med full kostnad- stäckning, vilket innebär – om principen följs – att högskolans position stärks. 
 Det förslag vi lagt att resursallokering för forskarutbildning skall ske separat från forskning får till följd att kostnaderna för forskar- utbildningen synliggörs Av de nuvarande anslagen till vetenskaps- områdena avser enligt vår beräkning högst 60 % eller i runda tal ca 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 145 
  
 3,5 miljarder kr för forskning. 
 9  
 Som visats tidigare är stora delar av anslagen till vetenskapsområdena dessutom långsiktigt bundna i tjäns- ter. På kort sikt finns således inte mycket att prioritera om inte ytterligare resurser tillförs i systemet. 
 Vi är således av den bestämda övertygelsen att forskningsanslagen till universitet och högskolor behöver förstärkas. För detta talar inte bara de övergripande och principiella argumenten om pluralism och möjligheter till självständiga forskningsinsatser från universitetens och högskolornas sida. De krav, som statsmakterna ställt på att alla hög- skolelärare med forskarutbildning också ska ges möjligheter att forska, ställer i sin tur krav på ökade resurser till universitet och högskolor. Lärosätenas åtaganden i detta avseende kan inte till stor del göras bero- ende av om de enskilda lärarna lyckas erhålla externa medel för att finansiera sin forskning. Kraven på samband mellan utbildningen och forskningen förutsätter likaså adekvata egna forskningsresurser för lärosätena. 
 De förslag vi framför här syftar till att distribuera medel för forsk- ning vid universitet och högskolor baserade på kvalitet och profilering snarare än på tradition. För att de processer detta förutsätter skall vara meningsfulla måste det finnas faktiska möjligheter att göra om- prioriteringar på kort och lång sikt. Som vi visat är dessa för närva- rande mycket begränsade. Vi förutsätter därför att nya resurser kommer att tillföras systemet. 
  
 7.3.2 
  
 Profilutveckling 
  
 Frågan om profilutveckling bör avhandlas inom ramen för budgetdia- logen och ingå som reguljärt inslag i det budgetunderlag som läro- sätena årligen inger. Fakultetsnämnderna bör ges ansvar för att perio- diskt genomföra kvalitetsgranskningar av olika profilsatsningar. Granskningen bör i huvudsak genomföras som peer reviews gärna samordnad mellan flera lärosäten. Redovisningarna sker i samband med årsredovisningen. Även vid etablerandet av nya profilområden har fakultetsnämnderna det primära ansvaret, men även styrelserna bör ha ett viktigt ansvar att bedöma de icke inomvetenskapliga kriterierna. Budgetunderlagen med förslag om profilering kan av regeringen givet- 
  
 9  
 Enligt regleringsbrev för universitet och högskolor för år 2000 anslogs ca 6,4 miljarder kr till vetenskapsområden samt till forskning vid högskolorna (B 54). Därutöver kommer ersättning för klinisk utbildning och forskning på 1,6 miljarder kr. I summan 6,4 miljarder ingår ersättning för lokalkostnader med drygt 1,5 miljarder kr. 
  
 146  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 vis remitteras till t.ex. Vetenskapsrådet för yttrande. Detta kan vara särskilt angeläget om profiler som omfattar flera lärosäten föreslås; alltså främst stora och komplexa områden. 
 En styrning av profiler via vetenskapsområdena är inte lämplig och kan omintetgöra angelägna försök att etablera profiler, som går över gränserna för vetenskapsområdena. Vi hänvisar till förslaget om att högst 75 % av medlen för forskning och forskarutbildning skulle knytas till vetenskapsområden. Eftersom kraven på profilering är starkare vad gäller de nya universiteten föreslår vi att det särskilda anslaget Övriga forskningsmedel kvarstår tills vidare. 
  
 7.3.3 
  
 Kvalitetskriterier 
  
 Kvalitetskriterier inom forskning är ett mindre problem. Sådana finns väl utvecklade, om än med vissa skillnader mellan (och även inom) vetenskapsområdena. Vad som saknats hittills är en systematisk redo- visning från lärosätenas sida av kvalitetsutvecklingen av forskningen. Flertalet fakultetsnämnder utnyttjar sedan länge i sin interna anslags- fördelning till ämnen (motsv) olika kvalitetskriterier. Dessa kvalitets- kriterier kan tillhöra beslutsunderlaget även på nationell nivå. Exempel på sådana är: Antal disputationer (detta tillhör redovisningsmässigt forskarutbildningen, men betraktas också som ett viktigt kvalitetskrite- rium för forskning); Antal nya docenter bland de som disputerat vid lärosätet; Andra kompetensprövningar efter ansökan (t.ex. tillsättning av eller befordran till professor); Förmåga att erhålla externa forsk- ningsmedel i konkurrens; Internationella utbyten; Publicering i inter- nationellt erkända tidskrifter. 
 Vad beträffar förmågan att erhålla externa forskningsmedel bör hög vikt tillmätas medel från forskningsråd och vissa generella anslags- givare som forskningsstiftelserna samt vissa andra finansiärer som t.ex. EU. 
 Även antalet/andelen lärare inom lärosätet eller fakultetsnämnds ansvarsområde som har externa anslag är av intresse såväl som sum- man av anslagen. 
 Ett normalt sett mera svårfångat kriterium är kreativitet eller förmå- gan att utveckla ny forskning eller forskning inom nya områden. Här får bedömning ersätta kvantitativa mått. 
 Rörlighet inom forskarvärlden anses på många håll vara kvalitets- höjande. Med rörlighet kan avses allt från olika gästforskarengagemang både till och från lärosätet till omsättning av forskande personal Detta i Sverige sällan diskuterade kriterium kan man lätt ge mått på. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 147 
  
 Slutligen finns i vissa fall  
 icke-vetenskapliga 
  kriterier som relevans för samhälle, kultur och näringsliv. Dessa kriterier är av bedömnings- karaktär. 
 Eftersom förhållandena är olika inom olika vetenskapsområden bör indikatorerna anpassas efter detta. 
 Indirekt och med längre mellanrum kommer också kvalitetsbedöm- ningar via Högskoleverket i enlighet med verkets nya kvalitetsgrans- kande uppgifter från år 2000. Denna granskning avser dock enbart forskarutbildningen. 
  
 7.3.4 
  
 Former för fördelning av forskningsresurser 
  
 Statsmakternas styrning av universitetens forskning är idag en budget- styrning, dvs. verksamheten styrs genom storleken av anslagsbeloppen. 
 Vi ser inget rimligt alternativ till budgetstyrningen. Statsmakterna bör också i fortsättningen svara för medelsanvisning till forskning och för övergripande avvägningar i fråga om forskningens inriktning genom fördelning av medel till de olika vetenskapsområdena. Det finns inga adekvata kvantitativa mått som skulle kunna utgöra tilldelningsenhet på motsvarande sätt som helårsstudent och helårsprestation inom den grundläggande högskoleutbildningen. 
 Vi anser emellertid att två saker måste förbättras. Dels bör besluts- underlaget bli bättre, dels bör statsmakterna redovisa motiven för och den avsedda innebörden i sina beslut tydligare. 
 Vi ser de strategidokument som lämnades in hösten 1999 som bör- jan på en utveckling mot mer relevant och fördjupat beslutsunderlag. 
 Vi har övervägt att föreslå en periodiskt återkommande nationell bedömning och genomlysning av forskning/forskarutbildning i landet med det engelska  
 RAE-systemet 
  (Research Assessment Exercise) som modell. Vi bedömer emellertid att ett sådant system knappast är lämp- ligt i ett så litet land som Sverige. Det är också tveksamt med hänsyn till den stora bedömningsapparat som måste skapas och den centralisering som blir den sannolika följden. 
 Men det är som nämnts angeläget att lärosätena självständigt prio- riterar anförtrodda forskningsresurser under iakttagande av högt ställda kvalitetskrav. Kravet på profilering måste dock balanseras mot krav på bredd inte minst för att tillgodose behoven på forskningsanknytning av grundutbildningen. Även för de nya universiteten och för högskolor som tilldelats vetenskapsområden måste någon tid för uppbyggnad ges innan fördelning kan ske efter bedömda resultat. 
 Hittills har särskilt fakultetsnämnderna uppburit ansvaret för kvalitetsbaserad fördelning och uppföljning – fakultetsnämnder, vilka i 
  
 148  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 allt väsentligt har vetenskapsområden eller delar därav som sina ansvarsområden. Där sker – eller kan ske – kvalitetsbaserade prioriteringar på ämnesnivå eller ämnesgruppsnivå inom ansvars- området. 
 Eftersom det statliga forskningsanslaget vid ankomsten till lärosätet redan är uppdelat på vetenskapsområden (de nya universiteten har en delvis annorlunda uppdelning) och med mycket begränsade möjligheter till omfördelningar har lärosätenas styrelser inte nämnvärt deltagit eller kunnat delta i lärosätets prioriteringar vad avser forskning. Detta har också begränsat möjligheterna till dialog mellan statsmakterna och lärosätena. 
 Vi anser att detta bör ändras på så sätt att styrelserna bör ges möj- lighet att spela en aktivare roll i prioriteringsarbetet. Som en bieffekt får man då också möjlighet att bättre tillgodose behov av forskning över områdesgränserna och möjligen också samarbete mellan lärosäten. Vi förutsätter dock att styrelserna till följd av sin sammansättning helt och hållet begränsar sig till rambeslut och att beslut fattas efter kvali- ficerad vetenskaplig beredning. Forskningens närmare inriktning, dess innehåll och kvalitetsbedömningar måste självfallet fakultetsnämn- derna med sin vetenskapliga majoritet stå för. 
 För att ge styrelserna reella möjligheter bör de statliga forsknings- anslagen i fortsättningen fördelas utan uppdelning på vetenskapsområ- den till lärosätena. Men vissa restriktioner bör byggas i form av lägsta- andelar av totalanslaget för vetenskapsområdena vid lärosätet. Summan av dessa andelar bör inte överstiga 75 % av totalanslaget. 
 För att öka möjligheten för statsmakterna att i fortsättningen styra forskningsresurser efter kvalitets- och profilgrundade kriterier bör föl- jande åtgärder vidtas. 
 Budgetdialogen mellan regering och lärosäten bör utvidgas, främst vart fjärde år i samband med de forskningspolitiska propositionerna. Budgetdialogen bör som grund innehålla föreskrivna redovisningar av verksamheten och nyckeltal som belyser forskningens kvalitetet. Vi har i avsnitt 7.3.2 lämnat exempel på nyckeltal eller indikatorer, som bör varieras något mellan vetenskapsområdena. Fakultetsnämnderna bör svara för bevakning av kvalitetsfrågorna, nödvändiga utvärderingar och sammanställning av nyckeltal. 
 Vidare bör profiler redovisas. Som nämnts är det för tidigt att före- slå bestämda kriterier – eller ens mera precisa innebörder – för profile- ring. Sådana bör växa fram i dialogen, vilken bör innehålla redovis- ningar av forskningsstrategier och motsvarande. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 149 
  
 7.3.5 
  
 Förändring av högskoleförordningen 
  
 Universitet och högskolor måste självfallet, det vill vi särskilt betona, ha lika noggranna vetenskapliga kvalitetsbedömningar som forsknings- råden. Bland annat detta bör komma till uttryck genom att det i hög- skoleförordningen förs in ett nytt kapitel om forskning. Forskning har idag, till skillnad mot både grundläggande högskoleutbildning och forskarutbildning inget eget kapitel i högskoleförordningen. 
 I det nya kapitlet om forskning skall bland annat ges föreskrifter om den närmare medelsfördelningen till forskning samt planeringen, upp- följningen och utvärderingen av forskningen inom högskolan. Vad gäller de vetenskapliga kvalitetskraven bör högskoleförordningens föreskrifter ansluta till de krav som i myndighetsinstruktionen ställs på forskningsråden. Med anledning av den omorganisation av de nationella forskningsfinansierande myndigheterna, som statsmakterna beslutat, kommer nya instruktioner för dessa myndigheter att utfärdas senare i år. Vi lägger därför inte fram ett fullständigt förslag till för- ordningstext utan anger här bara vissa huvudföreskrifter som bör finnas med i ett nytt kapitel om forskning i högskoleförordningen. 
 9 a kap. Forskning 
 1 § Det åligger styrelsen för ett lärosäte att efter beredning med ut- gångspunkt i statsmakternas övergripande beslut fördela medel mellan vetenskapsområden eller delar av vetenskapsområden. 
 2 § 
  
 1. 
  
 Vid lärosäte som ansvarar för vetenskapsområde skall det enligt högskolelagen kap. 2, 5 §, finnas minst en fakultetsnämnd. Fakultets- nämnden skall ansvara för forskning och forskarutbildning inom hög- skolan. 
  
 2. 
  
 Fakultetsnämnden skall särskilt: 
  
 a. 
  
 ge underlag för styrelsens beslut i forskningsfrågor, 
  
 b. 
  
 utifrån vetenskapliga bedömningar, inomvetenskapliga behov och med beaktande av samhällelig relevans fördela forskningsresurser inom sitt ansvarsområde, 
  
 c. 
  
 svara för övergripande planering av forskningen inom sitt ansvars- område, 
  
 d. 
  
 svara för uppföljning av resursanvändning, verksamhet och resultat, 
  
 150  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 e. 
  
 svara för att forskningen inom verksamhetsområdet regelbundet utvärderas med avseende på såväl kvalitet som relevans. 
  
 7.3.5.1 
  
 Sambandet utbildning – forskning 
  
 Den närmare innebörden av att verksamheten, som det föreskrivs i hög- skolelagen, skall bedrivas så att det finns ett nära samband mellan forskning och utbildning (SFS 1992:1434, 1 kap. 3 §) och av begrep- pet forskningsanknytning har varit föremål för många och livliga diskussioner. 
 Alla universitet och högskolor förfogar nu över egna anslag till forskning. Det är dock stora skillnader mellan lärosätena med avseende på balansen mellan utbildnings- och forskningsresurser. 
 Sambandet mellan utbildning och forskning kan inte innebära att forskningsresurserna ska fördelas proportionellt mot grundutbildnings- resurserna eller vice versa. Statsmakterna måste kunna göra bedöm- ningar av såväl utbildning som forskning utifrån de samhälleliga kra- ven på respektive verksamhet och de olika verksamheternas egna förut- sättningar och behov. 
 Likafullt ligger i de ramvillkor som nu gäller för universitet och högskolor krav på ett visst samband mellan resurser till utbildning och forskning. Vi anser inte att detta samband kan schabloniseras. Stor- leken av lärosätenas resurser för olika ändamål ska prövas av stats- makterna utifrån ett förbättrat beslutsunderlag. Detta underlag bör bland annat belysa relationen mellan utbildning och forskning vid vart och ett av lärosätena samt i vilken utsträckning olika typer av lärare med forskarutbildning faktiskt arbetar inom forskning respektive undervisning. 
  
 7.3.6 
  
 Lärarnas rätt att forska 
  
 I propositionen om den senaste reformen av lärarnas anställningar angavs att alla lärare med forskarutbildning ska arbeta med både undervisning och forskning. Av våra kontakter med företrädare för uni- versitet och högskolor framgår att lärares arbetstid inom forskning nu i viss utsträckning kommit att finansieras med medel som tilldelas genom resurstilldelningssystemet för den grundläggande högskole- utbildningen. Detta gäller särskilt för undervisningstunga områden, där det är bristande balans mellan resurser för grundutbildning och för forskning. Detta bidrar till den urholkning av resurserna för den grundläggande utbildningen, som vitsordats från många håll men 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 151 
  
 särskilt från humaniora och samhällsvetenskap Det innebär därtill en felaktig användning av de medel som anvisats av statsmakterna. 
 Vi vill således betona att lärarnas arbetstid inom forskning ska finansieras med medel som anvisats för forskning. Medel som anvisats för den grundläggande högskoleutbildningen ska i sin helhet användas för att täcka kostnader för utbildningen. Detta måste klart framgå av föreskrifterna för anslagen och det är fakultetsnämndernas ansvar att se till att föreskrifterna följs. 
 Lärarreformen har ännu varit i kraft för kort tid för att någon mer fullständig utvärdering ska kunna göras. Men vi anser att det är ange- läget att belysa konsekvenserna av reformen för användningen av såväl forskningsanslagen som anslagen till grundläggande högskoleutbild- ning blir belyst. 
  
 7.3.7 
  
 Samverkan med det omgivande samhället. 
  
 Genom beslut av statsmakterna år 1996 ändrades högskolelagen så att universitet och högskolor nu har till uppgift också att samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet (SFS 1992:1434, 1 kap. 2 §). 
 Universitet och högskolor anvisas inga särskilda medel för denna s.k. tredje uppgift. I och med att uppgiften är föreskriven i högskole- lagen får den förutsättas ingå bland verksamheter som ska finansieras genom anslag som statsmakterna anvisar. Den nämns dock inte uttryckligen varken under anslagen till grundläggande högskoleutbild- ning eller anslagen till forskning och forskarutbildning. 
 Vi anser att det måste ges en klar formell grund för lärosätenas finansiering av uppgifter som hänger samman med föreskriften om att samverka med det omgivande samhället. Det bör således klart anges att kostnader som, enligt respektive lärosätes bedömande, är nödvändiga för att lärosätet ska kunna uppfylla uppgiften att samverka med det omgivande samhället, får belasta – beroende på verksamhetens art – anslagen till grundläggande högskoleutbildning respektive forskning och forskarutbildning. Lärosätena bör i årsredovisningen ange vilka belopp som använts för samverkansändamål. En betydande del av sam- verkansarbetet bör dock finansieras med externa medel. 
  
 152  
 Forskning 
  
 SOU 2000:82 
  
 7.4 
  
 Sammanfattning av bedömningar och förslag 
  
 De förslag vi framför syftar till att fördela medel för forskning vid universitet och högskolor baserade på kvalitet och profilering sna- rare än på tradition. För att de processer detta förutsätter skall vara meningsfulla måste det finnas faktiska möjligheter att göra om- prioriteringar på kort och lång sikt. Som vi visat är dessa för när- varande mycket begränsade. 
 Vi förutsätter därför att nya resurser kommer att tillföras syste- met. 
 För detta talar också de övergripande och principiella argu- menten om pluralism och möjligheter till självständiga forsknings- insatser från universitetens och högskolornas sida. De krav, som statsmakterna ställt på att alla högskolelärare med forskarutbildning också ska ges möjligheter att forska, ställer även krav på ökade resurser till universitet och högskolor 
 Anslagen för forskning till universitet och högskolor måste bli föremål för självständiga prioriteringar Fördelningen skall göras uti- från vetenskapliga kvalitetskrav och relevans för forskningens utveckling. Anslagen är inte en basresurs som står till förfogande för andra aktörer i forskningssystemet. 
 I högskoleförordningen bör föreskrivas att universitet och hög- skolor (på samma sätt som forskningsråden) skall fördela forsk- ningsmedel efter noggranna vetenskapliga kvalitetsbedömningar. Verksamheten skall regelbundet utvärderas. 
 Vi förutsätter att den nya forskningsrådsorganisationen inom sina ekonomiska ramar fortsätter att initiera och stödja profilskapande forskning med god kvalitet. 
 Kravet på profilering av forskningen inom högskolan måste balanseras mot kravet på bredd inte minst för att tillgodose kravet på forskningsanknytning av grundutbildningen. 
 Vi anser att styrelserna för universitet och högskolor bör ges möjlighet att spela en aktivare roll i prioteringsarbetet inte minst för att därigenom bättre tillgodose behov av forskning över områdes- gränser och samverkan med andra lärosäten. Besluten skall fattas efter kvalificerad vetenskaplig beredning. 
 Forskningsanslagen bör fördelas till lärosätena utan uppdelning på vetenskapsområden.  
 Lägst-andelar 
  bör dock anges per veten- skapsområde. Summan av  
 lägst-andelarna 
  bör inte överstiga 75 % av totalanslaget. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Forskning  
 153 
  
 En normerande definition av profiler är inte önskvärd att försöka göra än. Begreppet bör utvecklas och successivt förtydligas – san- nolikt som en mångfald av innebörder – inom ramen för dialogen mellan statsmakter och lärosäten. 
 Vi föreslår att statsmakterna även framdeles styr forskningen genom budgetstyrning. Det krävs ett bättre beslutsunderlag än tidi- gare, t.ex. i form av nyckeltal och strategidokument, och det är angeläget att motiven för besluten redovisas. Budgetdialogen bör utvecklas väsentligt. 
 För att öka möjligheten för statsmakten att göra avvägningar efter kvalitets- och profilgrundade kriterier föreslås följande åtgärder: 
  
 Budgetdialogen utvidgas. I underlaget skall finnas nyckeltal, 
  
 Profilskapande verksamhet skall redovisa, 
  
 Lärarnas arbetstid för forskning skall finansieras av medel anvi- sade för forskning. Medel anvisade för grundutbildning skall i sin helhet användas för utbildning. 
  
 Kostnader för att uppfylla den tredje uppgiften måste få belasta anslagen för grundutbildning resp forskning/forskarutbildning. Läro- sätena bör ange i årsredovisningen vilka belopp som använts för samverkansändamål. 
  
 SOU 2000:82 
  
 155 
  
 8 Högskolans lokalförsörjning 
  
 8.1 
  
 Uppdraget 
  
 8.1.1 
  
 Tilläggsdirektiven till utredningen innehåller följande uppgifter 
  
 Analysera hur lokalkostnadernas andel av dels högskoleanslagen, dels lärosätenas beräknade totala omslutning förutses utvecklas på några års sikt. 
  
 Analysera vilket lokalbehov som högskoleexpansionen under  
  
 1990-talet 
  har gett och kommer att ge upphov till. 
  
 Analysera hur beställnings- och förhyrningstakten utvecklas efter 2000 under förutsättning att ingen ytterligare expansion beslutas. 
  
 Ifråga om den första punkten skall analysen göras utifrån volymerna genomförda och planerade förhyrningar som innebär ny- byggnationer eller större om- och tillbyggnader. Analysen skall ta fasta på att högskolan planerar att lämna förhyrningar och utredningen skall utnyttja redovisningen av det uppdrag som regeringen gav till Statens lokalförsörjningsverk och Högskoleverket år 1997 (dnr U1997/4158/UH). 
 Mot bakgrund av analyserna skall ett förslag på en modell tas fram för regeringens styrning av lokalförhyrningar inom högskole- området, om förhyrningarna medför att anslagsmedel i större ut- sträckning binds upp i lokalkostnader. Styrmodellen skall ge möjlig- heter för regeringen att bedöma behovet på ett så tidigt stadium att det finns reella möjligheter för regeringen att påverka förhyr- ningarna. Utgångspunkten skall vara att förhyrningar av större ekonomisk betydelse bör godkännas av regeringen även om hög- skolan bedömer att förhyrningen ryms inom nuvarande anslag. 
 Vidare skall ett förslag lämnas om hur underlaget från lärosätena skall vara utformat för att regeringen skall kunna bedöma behovet. Utgångspunkten bör vara att byggnadsteknisk kompetens inte kom- mer att finnas inom regeringskansliet. Vidare bör det undersökas om det är praktiskt möjligt att utöka underlaget om förhyrningar på ett 
  
 156  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 meningsfullt sätt i budgetunderlaget utifrån det särskilda beslut som fattades den 14 oktober 1999 om utformningen av budgetunderlaget för universitet och högskolor. Även korrigeringar i budgetunderlaget som förbättrar regeringens kunskap inom området kan bli aktuella. 
  
 8.1.2 
  
 Arbetssätt 
  
 De källor som utnyttjats är de traditionella 
  
 Inläsning av bakgrundsmaterial och tidigare utredningar. 
  
 Underlag om förhyrningar enligt regeringsbeslut av den 14 oktober 1999. 
  
 Intervjuer av/samtal med representanter för universitet och högsko- lor, regeringskansliet och Akademiska Hus. 
  
 Enkät innehållande 8 frågeställningar. 
  
 Dessutom har uppgifter om lokalytor och hyror för 1998 och 1999 er- hållits från Statskontoret. 
 Eftersom den i direktiven nämnda utredningen av Statens lokalför- sörjningsverk och Högskoleverket avrapporterades 1997 har utred- ningen koncentrerat sig på tiden fr.o.m 1998. 
  
 8.1.3 
  
 Kortfattad tillbakablick 
  
 Inledningsvis ges en tillbakablick baserad på rapporten från Statens lokalförsörjningsverk och Högskoleverket med anledning av det rege- ringsuppdrag de erhållit 1997. 
 1 
  
 8.1.3.1 
  
 Reformerad fastighetsförvaltning och lokalförsörjning 
  
 Den statliga fastighetsförvaltningen reformerades i början av 1990- talet, varvid en renodling av rollerna som hyresgäst respektive som fastighetsförvaltare eftersträvades. Myndigheterna fick ansvaret för att hyra lokaler för den egna verksamheten. De statsägda fastigheterna för högskoleverksamhet fördes i huvudsak över till Akademiska Hus. 
  
 1  
 Dnr U 1997/4158/UH Högskolans lokaler – Ett regeringsuppdrag. HSV Rapport 1998:31 R. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 157 
  
 8.1.3.2 
  
 Lokalförsörjningen i högskolan före reformerna 
  
 Byggnadsstyrelsen som upphörde 1993 hade till uppgift att förse de civila statliga myndigheterna med lokaler. Byggnadsstyrelsen avgjorde också lokalvolymen. Myndigheterna kunde få lokaler upplåtna i Bygg- nadsstyrelsens egna fastigheter eller genom att Byggnadsstyrelsen hyrde lokaler och upplät dem till myndigheten. När myndigheten fick en ny lokal erhöll den samtidigt erforderliga medel till hyran. 
 Inför varje budgetår aviserade Byggnadsstyrelsen till regeringskans- liet och till myndigheterna vad hyran skulle bli. Byggnadsstyrelsen pre- senterade också en investeringsplan som underlag för regerings- och riksdagsbeslut om såväl enskilda byggprojekt över vissa belopps- gränser som om investeringsramens storlek för det aktuella budgetåret. 
 Den sammanlagda utbyggnaden var tämligen blygsam under 1980- talet och de första åren på  
 1990-talet. 
  Statsmakternas planering inrikta- des främst på att åtgärda brister i arbetsmiljön. 
 Universitet och högskolor upplevde att de hade ett alltför begränsat inflytande över sina lokaler. Det var svårt att samordna verksamhets- förändringar med förändringar i lokalerna och att påverka lokalernas omfattning och standard. 
  
 8.1.3.3 
  
 Nya förutsättningar 
  
 Det nya resurstilledningssystemet för grundläggande utbildning, som infördes 1993 innebar också förändringar för lokalförsörjningen. Fr.o.m. 1994 inkluderades i ersättningen för helårsstuderande ersätt- ning för lokalkostnader. Den varierar för de olika ersättningsnivåerna. För forskning/forskarutbildning ges en klumpsumma som ersättning för lokalkostnader. Lokalförsörjningsansvaret kom därmed att övergå till lärosätena. 
 Det egna lokalförsörjningsansvaret innebär att universitet och hög- skolor själva avgör lokalernas läge, storlek och standard samt tecknar avtal med hyresvärden, antingen Akademiska Hus eller någon annan. Mycket av det arbete med planering, utredning och medverkan i bygg- processen samt hantering av hyresavtal som tidigare gjordes av Bygg- nadsstyrelsen sköts nu alltså av universitet och högskolor. 
 Den ändrade ordningen för lokalförsörjningen ställer nya krav på insatser och kompetens i lokalförsörjningsfrågor inom den egna organi- sationen. Universitet och högskolor uppträder i rollen som beställare – inte av byggnader utan av lokaler. Inflytandet har ökat. Lokalförsörj- ningsfrågorna har blivit viktigare och har lyfts fram inom högskolan. 
  
 158  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Incitament att effektivisera lokalanvändningen har skapats, eftersom frigjorda resurser kan användas för andra ändamål efter egna beslut. 
 1997 var Akademiska Hus hyresvärd för 70 %, Statens fastighets- verk för 5 % och övriga hyresvärdar för 25 % av lokalytan som uni- versitet och högskolor hyr. Lokalerna ägda av Akademiska Hus genere- rade 72 % av hyreskostnaderna, Statens fastighetsverks lokaler 3 % och övriga hyresvärdar lokaler 25 %. 
  
 8.2 
  
 Analys och framtidsbedömning 
  
 8.2.1 
  
 Omfattande underlag 
  
 Materialet rörande universitetens och högskolornas lokalförsörjning är mycket omfattande. För att ge en bild av omfattningen och komplexite- ten kan nämnas att genomsnittliga antalet hyresvärdar per lärosäte är ca 17 stycken, men för att ge en bild av spridningen kan nämnas att medan Teaterhögskolan har en hyresvärd har Mitthögskolan 61. 
 I genomsnitt har man drygt 3 hyresavtal med varje hyresvärd, men Teaterhögskolans enda avtal och Lunds universitets 234 ger ett viktigt komplement till bilden. 
 I utredningen Högskolans lokaler sägs att en anpassning till hyres- tider på 10 år skett. Den genomsnittliga kontraktstiden för det nuva- rande beståndet ligger mellan 7 och 8 år. En tendens tycks vara att vid stora investeringar sluter man kontrakt på betydligt mer än 10 år (15– 25 år) medan man vid mindre engagemang sluter allt kortare avtal. 
  
 8.2.2 
  
 Bilden i stort 
  
 Diagrammet nedan visar utvecklingen för de tre ur ett statsmakts- perspektiv viktigaste komponenterna vid en analys av högskolesektorns lokalförsörjning, nämligen anslagen, hyran och lokalytan. I dagsläget saknas uppgifter (bör vara tillgängliga när denna utredning presenteras i början av oktober) för den beräknade anslagstilldelningen för åren 2003 och 2004. 
 Diagrammet skulle kunna kompletteras med till exempel lokalkost- nadsandelen, totala intäkter, och kvadratmeterpriset, men bilden blir då för komplex. Utvecklingen för resp. lärosäte redovisas i bil. 6. 
 Diagrammet nedan visar att det nuvarande systemet fungerar på den aggregerade nivån. Hyreskostnadsutvecklingen och anslagstilldelning- en följs åt. Yttillväxten ligger under motsvarande för anslag och hyror, 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 159 
  
 vilket verkar rimligt med tanke på att både kraven på nya lokaler och byggkostnaderna sannolikt driver upp kostnaderna. 
 En risk skulle kunna finnas för att lokalstandarden i form av yta kommer att sjunka alltför mycket. För att uttala sig med bestämdhet kring detta krävs emellertid omfattande analyser som inte rymts inom den tid utredningen haft till sitt förfogande. 
 Procentuell förändring under perioden  
 1997–2004 
  för anslagen, hyr- orna och lokalytan 
 .  
 Den översta linjen visar hyreskostnadsutveck- lingen. Nästa visar anslagsutvecklingen och den nedersta ytan. 
  
 60 % 
  
 50 % 
  
 40% 
  
 30 % 
  
 Procent 
  
 20 % 
  
 10 % 
  
 0 % 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 Årtal 
  
 8.2.3 
  
 Lokalkostnadsandelen 
  
 Behovet av en gemensam praxis, ifråga om vad som skall definieras som lokalkostnader, kommer att diskuteras något utförligare i ett senare avsnitt. Här skall bara inledningsvis påpekas att de siffror som redovisas i bilaga 6 inte i samtliga fall har exakt samma innehåll. För vissa lärosäten ingår exempelvis kostnaderna för städning av lokalerna medan för andra ligger de utanför. Det finns även andra felkällor, som t.ex. om lärosätet själv tagit lån och investerat dem i lokaler. I detta fall förefaller den vanligaste hanteringen vara att redovisa kostnaderna som 
  
 160  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 finansiella kostnader. Vi hade inledningsvis ambitionen att likställa uppgifterna från de olika universiteten och högskolorna, men nyttan av denna precisering av underlagen stod inte i proportion till det arbete som skulle behöva läggas ned. Bland annat skulle det kräva en omfattande kontakt med vart och ett av lärosätena. Visserligen rör sig dessa kostnader om uppskattningsvis en halv miljard kronor totalt, men jämfört med hyreskostnadernas dryga 4 miljarder kronor är detta trots allt en mindre del, som inte bör påverkar de övergripande slutsatserna. 
 Vi vill dock peka på ett förhållande som kan utvecklas till ett bety- dande problem. Högskolorna och universiteten kan idag, som alla andra myndigheter ta lån i Riksgälden. I dagsläget ligger räntan på dessa lån på 5,2 %. Om Akademiska Hus skall låna upp medlen får de på den privata marknaden betala ungefär 5,4 %. Lån i Riksgälden är och har också varit billigare än lån på privata marknaden. Detta kan på längre sikt leda till att en allt större del av lokalkostnaderna klassificeras som finansiella kostnader. En stickprovsberäkning tyder på att problemet ännu inte är av någon större omfattning eftersom de finansiella kostnader som är relaterade till fastighetskostnader förefaller ligga i storleksordningen  
 1,5–2 
  % av lokalkostnaderna. 
 I bilaga 6 visas lokalkostnadsandelen under samma period som i det tidigare diagrammet. Andelen ökar inte. För de senare åren i tabellen förefaller lärosätena anta att externa inkomster kommer att utvecklas relativt kraftigt. I dagsläget bör man därför kunna påstå att en viss risk finns för att lokalkostnadsandelen blir något högre än prognosen visar. 
  
 8.2.4 
  
 Lokalbehov 
  
 Som framgår av bilaga 6 räknar lärosätena under perioden  
 1997–2004 
  med att öka lokalytan med knappt 30 % fram t.o.m. 2004. Denna siffra är inte anmärkningsvärd och motsvarar en ökning på i genomsnitt 3,8 % per år. 
 De 10 lärosäten som relativt sett räknat med störst lokalexpansion mellan 1997 och 2004 är: 
  
 ökning / yta 1997 
  
 % 
  
 Södertörns högskola 
  
 526 
  
 Mälardalens högskola 
  
 157 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 129 
  
 Växjö universitet 
  
 108 
  
 Högskolan i Karlskrona /Ronneby 
  
 108 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 105 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 161 
  
 Malmö högskola 
  
 105 
  
 Karlstads universitet 
  
 96 
  
 Högskolan i Trollhättan/Uddevalla 
  
 91 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 91 
  
 Granskas istället perioden  
 2000–2004 
  får man följande bild. 
  
 ökning / yta 2000 
  
 % 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 79 
  
 Växjö universitet 
  
 54 
  
 Södertörns högskola 
  
 49 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 46 
  
 Operahögskolan 
  
 43 
  
 Högskolan i Borås 
  
 37 
  
 Karlstads universitet 
  
 33 
  
 Idrottshögskolan 
  
 32 
  
 Högskolan I Dalarna 
  
 30 
  
 Mälardalens högskola 
  
 29 
  
 Både sju och fyra år är korta perioder i lokalförsörjningssammanhang, vilket också en jämförelse mellan tabellerna ovan visar. Endast hälften av lärosätena finns med i båda tabellerna trots att tidsperioden skiljer med endast tre år. Med detta vill vi påpeka att en högskolas lokalför- sörjning måste studeras utifrån ett långt perspektiv och utifrån den enskilda högskolans övriga förutsättningar. 
 Under perioden  
 1997–2004 
  räknar 85 % av högskolorna med att öka sin lokalarea 12 %, (i huvudsak några av de konstnärliga högskolorna) med oförändrad lokalyta, medan 3 % eller en högskola räknar med en minskning. Siffrorna förändras något om endast perioden  
 2000–2004 
  studeras. 79 % räknar med att öka, 18 % med oförändrad yta och 3 % eller en högskola (dock inte samma som tidigare) räknar med en minsk- ning. 
 En övervägande del av antalet lärosäten räknar alltså med en kraftig expansion, men eftersom de stora etablerade universiteten expanderar måttligt blir sektorns expansion totalt sett måttlig. Slutsatsen måste där- med bli att på aggregerad nivå är läget under kontroll. Det finns dock givetvis ingen garanti för att inte ett enskilt lärosäte kan drabbas av ekonomiska problem i vilka lokalkostnaderna är en viktig del. 
 Vi hade för avsikt att kartlägga vilka andelarna är för olika typer av lokaler. Detta för att man om några år skall kunna analysera vilka för- ändringar som skett inom lokalbeståndet. Utgångspunkten var den stora 
  
 162  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 förändring som skett under de senaste decennierna ifråga om studenter- nas studiemetodik.1960- och kanske också  
 1970-talets 
  student som gick på föreläsning och sedan hem, har ersatts av en student som tillbringar större delen av sin reella studietid inom lärosätets väggar, vilket givetvis ställer helt andra krav på lokalerna och till exempel är en viktig förklaring till bibliotekens renässans. Tyvärr hann vi inte bereda frågan i tillräckligt. Lärosätena var inte heller förberedda på frågan, men frågan borde aktualiseras vid utvecklingen av de underlag regeringen begär in i samband med budgetberedningen. 
  
 8.3 
  
 Redovisning av övriga iakttagelser och reflexioner 
  
 8.3.1 
  
 Högskolornas syn på det nuvarande systemet 
  
 Det styrsystem som till alla delar trädde i kraft i juli 1994 uppfattas av högskolorna som ett stort fall framåt. I den enkät vi tillställt lärosätena är det snarare regel än undantag att man självmant påpekar detta. En vanlig uppfattning är att  
 1990-talets 
  expansion aldrig skulle klarats av med det tidigare systemet för lokalförsörjning. Någon menade att detta inte bara skulle ha påverkat lokalförsörjningen negativt, utan också motverkat den positiva ekonomiska utveckling som områden kring flera av universiteten och högskolorna haft under framförallt senare delen av  
 1990-talet. 
  
 Endast en högskola vill ha en återgång till ett separat lokalanslag, men det finns i detta fall anledning att anta att det inte är systemet som sådant utan dess innehåll som framförallt var anledning till missnöjet. 
 Några uttryckte också sin uppskattning av den normerande funktion Byggnadsstyrelsen hade ifråga om olika nyckeltal vid framförallt pro- jektering. Denna funktion har dock Akademiska Hus på ett föredömligt sätt delvis fört vidare. 
 Den enda kritik som framförts mot själva systemet är att det inte är tänkt för uppbyggnaden av nya högskolor. Denna synpunkt är utan tve- kan korrekt. Frågan är emellertid om det är möjligt att utforma ett sys- tem som täcker in alla de speciella problem eller förutsättningar som kan uppstå respektive gälla vid uppbyggnaden av ett nytt lärosäte. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 163 
  
 8.3.2 
  
 Den nya teknikens inverkan på det framtida lokalbehovet 
  
 Rubriken var en av frågorna i den enkät som vi tillställde högskolorna. Medvetet definierades inte närmare vad vi avsåg med den nya tekniken, eftersom debatten kring begreppet oftast förs på en övergripande och allmän nivå. I sina svar har lärosätena som förväntat resonerat och besvarat frågan som att med ny teknik avses framför allt IT och olika former av interaktiv distansutbildning. 
 Frågan var uppdelad på medellång sikt (5 år) och mycket lång sikt (10 år). Det senare tidsperspektivet var kanske väl långt, vilket några av högskolorna och universiteten påpekade. 
 Intressant är emellertid att man gör en förhållandevis samstämmig bedömning. 
  
 Den nya tekniken har inte haft och kommer inte under åtminstone den närmaste  
  
 5-årsperioden 
  att få någon större betydelse för behovet av lokalyta. 
  
 Den nya tekniken kommer att kräva en högre kvalitet på lokalerna (kyla och kanalisation framför allt) och därmed verka kostnads- drivande på lokalkostnaderna. 
  
 På vissa områden, framför allt när det gäller fullskalesimuleringar, påverkar datoranvändningen ytbehovet och därmed kostnaderna nedåt. 
  
 Inom 10 år tror/hoppas man att utvecklad interaktiv utbildning kommer att påverka lokalkostnaderna positivt, dvs. att ytbehoven sjunker 
  
 I detta sammanhang framförde också några synpunkten att den nya tekniken egentligen ökat lokalkostnaderna genom att den tillsammans med andra utvecklingstendenser i samhället bidragit till att förändra studenternas arbetssätt radikalt. Dagens student och för den delen också doktorand befinner sig i högskolans lokaler i betydligt större om- fattning. Detta kräver tillgång till datorer och bibliotek/informations- centra på ett helt annat sätt än tidigare. 
 Göteborgs universitet skrev därutöver följande: 
 Utvecklingen av nya pedagogiska metoder vid universiteten sker långsamt. Försöken att ersätta traditionell klassundervisning med datoriserad undervisning – och därigenom reducera behovet av traditionella undervis- ningssalar – har inte varit speciellt uppmuntrande. En förväntad ökad kapi-  
 tal-arbetskraftskvot 
  har ex post visat motsatt tecken. Datoriserad undervis- ning har visat sig vara mycket personalkrävande samtidigt som evalueringar indikerar att examensresultaten varit oförändrade eller i varje inte signifi- kant förbättrats. 
  
 164  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Är det så att den nya tekniken inte påtagligt reducerar lokalbehovet och dessutom är kostnadsdrivande via den största kostnadsposten, nämligen personalkostnaderna? 
 Ur pedagogisk synpunkt finns mycket som talar för att den nya tek- nik som vi idag har tillgång till och kan se framför oss de närmaste åren inte kan ersätta de traditionella undervisningsformerna. Däremot komp- letteras de traditionella undervisningsformerna och på längre sikt höjs kvaliteten på undervisningen. Mötet mellan lärare och student är svårt att ersätta. 
  
 8.3.3 
  
 Är högskolesektorns lokalförsörjning effektiv? 
  
 Trots att frågan inte direkt ingår i vårt uppdrag har den hela tiden funnits med i bakgrunden. Utbildning är av olika skäl inte effektiv ur lokalsynpunkt. En stor del av dygnet står lokalerna tomma. Under ferietiden som omfattar nära tre månader är dessutom lokalutnyttjandet mycket lågt. 
 Under decennier har idén att utnyttja lokalerna under framför allt sommarmånaderna funnits och olika försök har gjorts. Av olika skäl har dessa ansträngningar inte fått något större genomslag, trots att det numera inte finns några formella hinder. Ett ökat utnyttjande under ferietid skulle dock ge uppenbara effektivitetsvinster. 
 Svaret på frågan i rubriken måste nog dock sägas vara att ingen har en klar uppfattning, vilket i sin tur inte kan anses som tillfredsställande. Kunskapen t.ex om hur man gör i andra länder med likartade utbild- ningssystem kanske finns, men är inte allmänt spridd. 
 Vi har av resursskäl och det faktum att frågan inte direkt ingår i vårt uppdrag inte gjort någon internationell jämförelse. Däremot redovisar vi lokalkostnadsandelen för ett antal statliga branscher och myndig- heter. 
 Lokalkostnadernas andel av de totala kostnaderna 1999 vid statliga myndigheter i % 
  
 % 
  
 Socialförsäkringsadministrationen 
  
 8 
  
 Arbetsmarknadsverket 
  
 9 
  
 Riksskatteverket 
  
 10 
  
 Polisen 
  
 10 
  
 Arbetslivsinstitutet 
  
 11 
  
 Statens institutionsstyrelse 
  
 13 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 165 
  
 Riksantikvarieämbetet 
  
 13 
  
 Kriminalvårdsstyrelsen 
  
 15 
  
 Nationalmuseum 
  
 26 
  
 Naturhistoriska riksmuseet 
  
 26 
  
 Kungliga Biblioteket 
  
 27 
  
 Riksarkivet 
  
 28 
  
 Sjöhistoriska museet 
  
 35 
  
 Vasamuseet 
  
 45 
  
 Genomsnittet för högskolorna låg för samma period på ca 14 %. Denna jämförelse indikerar att högskolorna ligger på någorlunda rätt nivå. En reflexion är att de myndigheter som har högst lokalkostnadsandel också nästan uteslutande har statligt ägda hyresvärdar. 
  
 8.3.4 
  
 Akademiska Hus 
  
 Universiteten och högskolorna har hög uppfattning om Akademiska Hus som hyresvärd. De dagliga kontakterna får i allt väsentligt gott betyg och kompetensen uppfattas som hög. Däremot är uppfattningarna delade och snarare negativa än positiva rörande det faktum att Akade- miska Hus är dominerande aktör på denna del av fastighetsmarknaden. Den omständigheten att universitet och högskolor oftast i praktiken är förhindrade att förhandla om väsentliga hyresavtal med annan part än Akademiska Hus leder till att betydande tid och intresse ägnas åt Aka- demiska Hus hyressättnings- och avtalsprinciper samt avkastning. Syn- punkter om detta kan indelas i några olika kategorier, vilka vi kort kommenterar. 
 1. Avkastningskravet 
 Som ägare till Akademiska Hus fastställer regeringen dess avkastnings- krav. Som finansiär av universitet och högskolor beslutar regeringen om ersättningen till dem för lokaler. Detta har lett till debatten om de så kallade Gonzalez pengarna som blossar upp emellanåt. 
 Akademiska Hus avkastningskrav styrs emellertid av ränteläget på andrahandsmarknaden för femåriga statskuldsväxlar plus ett riskpålägg på 2,5 %. Riskpåläggets storlek kan naturligtvis alltid diskuteras och värderas, men själva konstruktionen måste anses vara rimlig. Vi har, eftersom frågan inte är en huvudfråga för oss, inte fördjupat oss i vilket genomslag på Akademiska Hus prissättning ovannämnda princip har haft. Däremot har vi konstaterat att principen för avkastningskravet inte 
  
 166  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 är särskilt känd, trots att den t.ex. återfinns i Akademiska Hus årsredo- visning. 
 2. Hyressättningsprinciper 
 Diskussioner uppstår ofta om bolagets hyressättningsprinciper. Princi- pen med s.k. självkostnadshyra anser bolaget inte vara tillämpbar. Vid nyproduktion används balanshyra, vilken för det enskilda projektet jämnar ut hyran över tid. Men grunden för hyran sedd över en längre tidsperiod utsätts ofta för diskussioner, som försvåras av att bolaget inte redovisar de värden olika byggnader är invärderade till och vilka avskrivningar som gjorts. Systemet uppfattas inte som transparent och diskussioner/förhandlingar synes föras utifrån oklara förutsättningar med merarbete och försämringar av relationerna som följd. 
 3. Obalans i Akademiska Hus fastighetsportfölj 
 Flera lärosäten påtalar förhållandet att högskolesektorns expansion medfört att Akademiska Hus fått en oproportionerligt stor del nya hus. Detta leder, menar man, till högre hyror åtminstone på orter där nyproduktionen varit stor. Någon transferering mellan orter synes Akademiska Hus inte tillämpa. 
 4. Tendens mot långa hyresavtal 
 Hyressättningsprinciperna och andra omständigheter anses öka benä- genheten att ingå långa hyresavtal, samtidigt som kraven på flexibilitet även ifråga om lokalförsörjningen blir alltmer påtaglig. 
  
 5. 
  
 Möjligheterna att finansiera nya lokaler med externa/icke statliga medel 
  
 I några fall har externa bidragsgivare/donatorer förklarat sig villiga att låta medlen också finansiera investeringar i lokaler. Ett villkor för detta är nästan alltid att lärosätet skall vara ägaren och inte ett statligt bolag. Detta problem delar universitet och högskolor med andra statliga områ- den som till exempel kultursektorn. 
 Frågan om Akademiska Hus, bolagets avkastningskrav, hyressätt- nings- och avtalsprinciper och dess dominans på denna del av fastig- hetsmarknaden tillhör inte utredningens huvuduppgifter att analysera eller ge förslag om. Likväl är det oundvikligt att vi i vårt arbeta kommit i kontakt med dessa frågor och de har betydelse för förståelsen av den analys vi inom ramen för uppdraget gjort. Därför har det synts oss angeläget att kortfattat beröra frågeställningarna. Enligt vår mening är den grundläggande orsaken till dessa att Akademiska Hus på många 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 167 
  
 orter – dock långt ifrån alla – har en i realiteten närmast monopollik- nande ställning. Detta förhållande begränsar lärosätenas möjligheter att med hjälp av konkurrens pressa lokalhyrorna. Det leder också ofta till besvärliga diskussioner och förhandlingar med Akademiska Hus, – kanske ofta grundade på missförstånd på grund av bristande trans- parens, förment eller ej. 
  
 8.3.5 
  
 Branschpraxis och styrning med nyckeltal. 
  
 Högskoleutbildning och forskning är ett mycket omfattande statligt åta- gande med många inblandade. 
 Även om det ekonomiska styrsystemet visat sig robust och klarat  
 1990-talets 
  expansion, kan det utvecklas vidare. Det är t.ex. anmärk- ningsvärt att det saknas en praxis om vilka kostnader som skall tas med i olika underlag. Vad som menas med lokalkostnader, hyror eller andra frekventa begrepp råder det ingen konsensus kring. Åsikterna om vad som skal tas med respektive inte tas med finns det många välgrundade resonemang kring, men diskussionerna har oftast inte slutförts. 
 Det kan förefalla trivialt att definiera vad som t.ex. menas med lokalkostnader, men om det inte görs uppstår ofta en förvirrad diskussion som efterhand devalverar betydelsen av de underlag, som statsmakten infordrar under budgetprocessen. Även vi drabbades av detta i och med att de lokalkostnadsandelar som vi beräknade utifrån 1999 års årsredovisningar inte stämde riktigt med de uppgifter lärosätena tillställt regeringen i samband med budgetberedningen. Skillnaderna var aldrig stora och vid förfrågningar gavs alltid en rimlig förklaring. Det faktum att siffrorna inte stämde för majoriteten av lärosätena ingav trots detta en osäkerhetskänsla. 
 Avsaknaden av beslutade och av de inblandade i varje fall accepte- rade definitioner gör det också ointressantare att ägna sig åt benchmar- king. Det finns knappast något lämpligare område än lokalförsörjning inom den statliga sfären för denna typ av erfarenhetsutbyte. Den leder också ofta effektivisering. 
 Ett intryck är att vissa högskolor och universitet är något isolerade i administrativa frågor inklusive lokalförsörjning. Tvärkontakterna före- faller inte vara speciellt utvecklade och de som hanterar t.ex. lokalfrå- gorna har inget naturligt regelbundet återkommande forum där man kan ta del av varandras erfarenheter. 
 De sammankomster som genomförs är oftast på initiativ av Akade- miska hus, vilket är tacknämligt, men principiellt kanske tveksamt eftersom Akademiska Hus är den stora motparten i dessa frågor. 
  
 168  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Detta förhållande leder till att varje högskola vid projektering eller utveckling av verksamheten ofta saknar erfarenhetsunderlag. Hur stor yta, som krävs för t.ex. en arbetsplats på ett laboratorium finns det vis- serligen vissa uppgifter om, men i stor utsträckning förefaller man starta från grunden. Ett exempel på detta var lärosätet som höll på att utveckla ett administrativt hjälpsystem, som det visade sig att det geografiskt närmast belägna redan till stora delar hade utvecklat. 
 Till en del kan denna upplevda isolering vara en följd av kulturen inom högskolorna, dvs. att man skall tänka själv och kritiskt ifrågasätta de förslag och beslut som kommer fram respektive fattas, men det borde finnas gränser för vilken inverkan detta får ha på relativt prak- tiska frågor som ekonomistyrning och lokalförsörjning. 
 Ovanstående ger en något negativ bild av högskolesektorns mognad ifråga om redovisning. Denna bild bör emellertid kompletteras med att det blivit avsevärt bättre under  
 1990-talet. 
  Initiativ har tagits där man i kurs eller konferensform försöker komma fram till god redovisningssed för högskolorna. I detta arbete deltar förutom representanter för universitet och högskolor också RRV och ESV. Detta arbete bör prioriteras och till det bör avdelas större ekonomiska resurser. 
 I vår enkät till lärosätena frågade vi om användningen av nyckeltal. Majoriteten och däribland alla mindre högskolor svarade att man inte använder nyckeltal. Andra svarade att man använde nyckeltal vid pro- jektering av nya lokaler. Några få använde nyckeltal löpande i uppfölj- ningen av verksamheten, men då i nästan samtliga alla fall på en så övergripande nivå, som t.ex. lokalkostnadandelen – dvs. lokalkostna- derna andel av de totala kostnaderna. Endast ett eller möjligen ett par av de största universiteten hade interna nyckeltal för att styra den löpande verksamheten. För att exemplifiera kan nämnas att Lunds universitet mäter andelen handikappanpassade lokaler kontinuerligt. 
 Få områden inom den statliga sektorn förefaller, som tidigare nämnts, ha bättre grundläggande förutsättningar för en styrning, som åtminstone delvis grundar sig på nyckeltal. Möjligen ligger en del av förklaringen i hur frågan uppfattades av majoriteten, dvs. att nyckeltal använder man i första hand vid projektering av nya lokaler. Vi för- väntade oss framför allt exempel på nyckeltal som man använder i den löpande styrningen, som lokalkostnad per helårsprestation, lokalyta per helårsmedarbetare, lokalkostnad per helårsmedarbetare etc. En möjlig förklaring är att man under flera år koncentrerat sig på att klara de expansionskrav som funnits och denna fokusering har lett till att den löpande styrningen, som framför allt syftar till en bättre resursanvänd- ning, fått komma i andra hand. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 169 
  
 8.4 
  
 Förslag 
  
 8.4.1 
  
 Generell åtgärd 
  
 Eftersom möjligheten att förutspå framtiden är svår är följaktligen det mest verksamma inslaget i en bra styrmodell stor flexibilitet. I det här fallet innebär det kontroll över hyreskontraktsportföljen så att en viss del av den kan sägas upp på ett par eller några år. Denna åtgärd är givetvis relevant även för högskolorna och universiteten, men något trubbig ur statsmaktssynpunkt eftersom statsägda Akademiska Hus är den helt dominerande hyresvärden och tillsammans med Statens fastighetsverk svarar för den helt dominerande delen av lokalförhyr- ningarna. 
 Trots detta måste ett av våra förslag bli att se över kontraktsportföl- jen och öka inslaget av kontrakt som snabbt kan sägas upp. Vi vill inte nämna någon procent av portföljen som generellt målvärde. Denna översyn måste utgå från varje lärosätes situation. En procentsats skulle snarast bli kontraproduktiv i och med att den skulle vara orealistisk för flera av högskolorna, framför allt de mindre och medelstora, eftersom de har ett begränsat antal korta kontrakt. 
  
 8.4.2 
  
 Grundläggande. 
  
 Sedan det nya systemet infördes i början av  
 1990-talet 
  kommer Akade- miska Hus vid slutet av innevarande år att ha investerat omkring 12,5 miljarder kronor i lokaler för högskolorna och universiteten. Investeringsvolymen fördelar sig över åren på följande sätt: 
  
 År 
  
 Belopp i milj. kr 
  
 1993 
  
 161 
  
 1994 
  
 702 
  
 1995 
  
 918 
  
 1996 
  
 1 360 
  
 1997 
  
 1 430 
  
 1998 
  
 1 885 
  
 1999 
  
 3 196 
  
 2000 
  
 3 000 (uppskattning) 
  
 Kommittédirektiven ifråga om lokaldelen ger uttryck för en viss mycket förståelig oro för att stora statliga resurser har bundits upp och kommer att bindas upp i lokaler för högskolor och universitet under senare delen av  
 1990-talet 
  och början av  
 2000-talet. 
  Direktiven ger 
  
 170  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 också uttryck för en strävan från regeringens sida att, om expansionen inom högskoleområdet mattas av, skaffa sig ett bättre grepp om lokalsituationen. Bland annat är avsikten att detta skall ske genom att statsmakten förändrar sin egen roll i den process som leder fram till långsiktiga åtagande i lokaler. Direktiven innehåller en begränsning, nämligen att byggnadsteknisk kompetens inte kommer att finnas inom regeringskansliet. 
 Innan vi går in på förslagen vill vi föra ett mer allmänt resonemang. Det kan förefalla elementärt, men trots detta skall erinras om att styrning i sig inte har något värde. Styrning krävs för att resurserna skall användas på ett effektivt sätt och är en delkomponent i en komplicerad process som i det här sammanhanget yttrar sig i diverse prestationer som tentamina, examina, forskningsuppdrag och publi- 
 cerade rapporter. 
 Det styrsystem för universiteten och högskolorna som infördes i början av  
 1990-talet 
  har i allt väsentligt, som redan nämnts, visat sig fungera väl – åtminstone i ett expansivt skede. 
 Det skall i detta sammanhang också noteras att regeringens bekym- mer – att man anser sig komma in för sent i den process som sedan skall resultera i långvariga förhyrningar och som de berörda universite- ten och högskolorna många gånger upplever som byråkratiska kompli- kationer – inte är något dagligt problem för flertalet av dem som arbetar med lokalfrågor inom högskolesektorn. Det är något som i första hand och i vissa skeden framför allt berör de allra största läro- sätena. För att fritt citera en representant för en av de mindre hög- skolorna: Jag har inte pratat med någon på departementet om lokal- frågor sedan vi slöt våra nuvarande  
 20-åriga 
  hyresavtal i mitten av 90- talet. 
 Det nya system för styrning av högskoleområdet som regeringen införde fullt ut from den 1 juli 1994, är ett decentraliserat system. Ett decentraliserat system kräver en förstärkning av den centrala instansens uppföljnings- och utvärderingsresurser. Annars är risken stor att decentraliseringen blir mer av en abdikation. Rätt utformat skapas emellertid förutsättningar för en dialog mellan dem som är satta att svara för den övergripande styrningen och dem som har till uppgift att praktiskt genomföra verksamheten. I en sådan dialog framkommer de verksamhetsansvarigas tankar och planer på ett naturligt sätt i ett tidigt skede. För att en dialog skall uppstå krävs att de centrala företrädarna är insatta i de frågor de skall ta ställning till och kanske framförallt i det här fallet, att de får tid och möjlighet att sätta sig in i de verksamhetsansvarigas situation. Den förtroendefulla och konstruktiva dialogen uppstår först när dessa, dvs. de verksamhetsansvariga, erfar att 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 171 
  
 den centrala instansen, utifrån det lokala eller regionala perspektivet vidareutvecklar den fråga som skall bli föremål för beslut. 
 Vid en jämförelse med en stor affärsdrivande koncern kan konstate- ras att regeringen i stort sett har tillgång till samma underlag som den i fråga om vad som krävs för att styra högskoleområdets lokal- försörjning. Årsredovisningar, olika budgetunderlag, låneramar m.m. ger den information som regeringen behöver. Vad som krävs är att resurser avsätts för att analysera och sätta samman denna information. 
 Mot denna bakgrund är vårt grundförslag att regeringen avdelar de resurser, som är nödvändiga för att denna dialog skall kunna utvecklas. Den kompetens som krävs är sannolikt inte oftast av byggnadsteknisk karaktär, utan kräver mer ett allmänt ekonomiskt/politiskt perspektiv kombinerat med kunskap om högskoleväsendet. 
 Kompetens är naturligtvis en viktig beståndsdel, men dessutom krävs det, som nämnts, resurser att ta emot den information som erhålls. Speciellt gäller detta ifråga om lokalförsörjningsfrågor. De viktiga faktiska besluten i frågor av denna typ fattas ofta i ett tidigt skede, när tillgången till exakt information är begränsad. Kontraktstecknandet är oftast en formalisering av beslut som i realiteten fattats mycket tidigare. Detta lägger ett stort ansvar på lärosätena att informera regeringen även om planer som är långtifrån färdiga till alla delar. 
  
 8.4.3 
  
 Kompletteringar av processen 
  
 8.4.3.1 
  
 Åtgärder för att underlätta dialogen 
  
 Det underlag ifråga om lokalförsörjningen som regeringen beslöt att infordra enligt sitt beslut av den 14 oktober 1999 utgör en god grund för den fortsatta hanteringen av dessa frågor. De väsentligaste uppgifterna återfinns i detta underlag, som naturligtvis kan utvecklas, men detta är något som bör ske i samband med en resursförstärkning. Underlaget bör dock kompletteras med en verbal beskrivning av lärosätenas planer ifråga om lokalförsörjningen de närmaste  
 4–5 
  åren. En hel del av den verbala informationen återfinns sannolikt i lärosätenas årsredovisningar, men den goda dialogen förutsätter att de lokala instanserna tar ett ansvar för att förmedla till den centrala instansen rätt information vid rätt tidpunkt. 
 I utredningsdirektiven anges att regeringen skall involveras i förhyr- ningar inom högskoleområdet om dessa medför att anslagsmedel i större utsträckning binds upp i lokalkostnader. Vi har valt att tolka detta som att regeringen skall inkopplas inför ekonomiskt omfattande 
  
 172  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 åtaganden i form av lokaler även om lokalinvesteringen inte skulle påverka relationen mellan totala anslagsmedel och de totala lokal- kostnaderna, eftersom ansvaret för investeringen ytterst åvilar staten. Detta tycks man inte alltid vara medveten om inom högskolesektorn. 
 Idag gäller att hyreskontrakt på 10 år och därutöver skall godkännas av regeringen. 
 Vi föreslår följande förändring: Regeringen skall godkänna alla lokalförhyrningar vars sammanlagda värde uppgår till minst 200 miljoner kronor och/eller som medför att förhållandet lokal- kostnader totala kostnader vid tidpunkten för kontraktstecknandet överstiger 18 %. 
 De kostnader som medför att ett regeringsbeslut erfordras är: 
 hyra, som inkluderar löpande fastighetsunderhåll, värme, el och i förekommande fall fastighetsskatt, 
 ränta och amortering av egna investeringar i fast och lös inredning, samt i förekommande fall i egna lokaler. 
 övriga kostnader som är en följd av förhyrningen. 
 Hyran behöver dock inte räknas upp med index En multiplikation av den årliga kostnaden med antal år enligt hyresavtalet är tillräckligt. Beloppet 200 miljoner kan varje år anpassas till kostnadsutvecklingen avrundat till närmaste miljon kronor. 
 Om denna regel gällt under 1998 och 1999 skulle regeringen ha fått ta ställning till 6 ärenden, vilket skall jämföras med de 10 ärenden man tog ställning till under denna period. 
 Förslaget måste ses mot vad som tidigare sagts ifråga om den utökade dialogen. Ingen begäran om att få teckna hyreskontrakt som kräver ett regeringsbeslut skall presenteras regeringen om den inte föregåtts av förvarningar i till exempel de ovannämnda budgetunder- lagen. Ansvaret för detta åvilar lärosätena, som på ett tidigt skede måste försöka bilda sig en uppfattning om de planerade lokalförhyr- ningarna kommer att kräva ett regeringsbeslut. 
 De konstnärliga högskolorna har i de flesta fall en lokalkostnads- andel, som överstiger 18 %. Konsthögskolans senaste siffra låg 1999 t.o.m. på 35 %. Detta medför att dessa högskolor vid alla förhyrningar som innebär kostnadsökningar måste ha regeringens godkännande. Om inga andra åtgärder vidtas, kan det för att undvika detaljstyrning och belasta regeringskansliet med frågor av mindre ekonomisk betydelse, finnas anledning att i dessa fall också införa lägsta belopp för regeringsbeslut. Det skulle kunna hanteras individuellt för berörda läro- säten i regleringsbrevet. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 173 
  
 Bestämmelsen att beslut om längre hyreskontrakt skall fattas av regeringen gäller för hela det statliga området. Särskild hänsyn har tagits till högskolesektorns situation genom att lärosätena tillåts själva fatta beslut om hyreskontrakt upp till 10 år. Det normala är 6 år. En stor fördel med gällande regler är enkelheten – något som inte skall underskattas. Vad ett avsteg från denna princip för högskolesektorn får för inverkan på övriga delar av den statliga sektorn kan vi inte bedöma, mer än att det naturligtvis ur ett mycket övergripande perspektiv är önskvärt med samma regler för all statlig verksamhet. 
 Principen att grunda krav på regeringsbeslut på storleken av ett belopp i stället för hyrestiden förefaller mer relevant, eftersom man därigenom fokuserar på det som är svårt, nämligen att försöka bedöma risken med den planerade förhyrningen och inte i en kanske tidspressad situation laborera med avtalstiderna. Förhållandet att regeringen skall ta ställning till även små kontrakt, om de sträcker sig över mer än 10 år, upplevs inte som realistiskt och underminerar därmed regeln. Att sedan mycket långa men ekonomisk små hyreskontrakt är ytterst ovanliga är en annan sak. 
 Att lägga fast en gräns på i detta fall en lokalkostnadsandel på 18 % får inte uppfattas som ett försök att detaljstyra lärosätena. Istället är det uttryck för ett försök att minska risken för framtida verksamhetsmäs- siga och/eller ekonomiska problem. För allt annat lika är denna risk större för olika typer av framförallt ekonomiska problem, om lokalkost- nadsandelen ligger högt. 
 Regeringen har inte för avsikt att bygga upp någon byggnadsteknisk kompetens inom regeringskansliet. Utredningen tror inte att den kom- petens som erfordras för att ta ställning till lärosätenas lokalför- sörjningsplaner i första hand är av byggnadsteknisk karaktär, utan av politisk/ekonomisk. Samtidigt är det viktigt att de förhyrningar eller lokalinvesteringar som enligt ovanstående regelsysystem skall under- ställas regeringen för beslut, får en professionell beredning. 
 Under en stor del av utredningstiden arbetade vi med en modell som innebar att det enskilda lärosätet, vars lokalförsörjning vid något tillfälle krävde regeringsbeslut, i sin kalkyl skulle lägga in en liten del (0,2 % av det aktuella beloppet) för vilket regeringen sedan skulle kunna upphandla den kompetens man ansåg sig sakna. Fördelen är att kostnaden därmed skulle belasta korrekt objekt och inte i realiteten betalas av andra. Risken är dock att denna stämpelskatt tillskrivs ett symbolvärde den inte har och skulle kunna uppfattas som en form av detaljstyrning, vilket inte ligger i linje med våra grundläggande intentioner. 
 Av denna anledning föreslår vi att regeringen innehåller en marginell del av anslaget till universiteten och högskolorna (förslagsvis 
  
 174  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 1–1,5 
  miljoner kronor per år) för att kunna upphandla den byggnads- tekniska eller annan kompetens man behöver i det enskilda fallet. 
 Slutligen vill vi understryka att regeringen inte skall göra en detalj- granskning av det projekt som föreläggs, utan översiktligt bedöma rea- lismen och risken, och därefter fatta beslut. Ytterst är det statsmakten som står för den ekonomiska risken. 
  
 Green 
  
 Övriga förslag 
  
 Högskolesektorn innehåller både mycket stora och mycket små enheter. De stora universitetens, som Lund och Uppsala, situation skiljer sig väsentligt från de små högskolornas, som Opera- och Teaterhögskolan. De förstnämnda har egna byggnadsavdelningar med medarbetare med hög yrkeskompetens. Lokalfrågorna för de senare hanteras av personal som dessutom har en eller flera andra huvudarbetsuppgifter. 
 I vår enkät och vid våra kontakter med lärosätena har vi funnit att behovet av erfarenhetsutbyte och kompetensutveckling i lokalfrågor efterfrågas och behövs. Ansvaret för den egna lokalförsörjningen är ju också endast  
 6–7 
  år gammal. 
 Vi förutsätter därför att lärosätena tar initiativ till och i samverkan arrangerar en kvalificerad lokalförsörjningsutbildning för sin personal 
 .  
 Kärnan i målgruppen för denna utbildning bör vara representanter från de små och medelstora lärosätena, men representanter för alla lärosäten bör delta. Utbildningen skall innehålla både byggnadstekniska och eko- nomiska delar. I det senare ingår också förhandlingskunskap. Omfatt- ningen får bestämmas senare, lämpligen efter en inventering av de pre- sumtiva deltagarnas kunskaper. En sådan utbildning skulle också lägga grunden till ett nätverk och måhända en mer omfattande benchmarking/ benchlearning. 
 Lokalerna är en viktig men inte den viktigaste resursen, för att genomföra utbildning och forskning. Av denna anledning kan lokalför- sörjningsfrågorna tidvis hamna i periferin. Samtidigt är lokalerna en stor del av de totala resurserna. Endast personalkostnaderna är (betydligt) större. Denna farhåga (att lokalförsörjningfrågorna kan hamna i periferin) kan motverkas genom att arbetssättet kring lokalfrågorna – framförallt när det gäller projektering – regleras internt. 
 Vi vill av denna anledning föreslå att regeringen uppdrar åt läro- sätena, att om så inte redan är fallet, i arbetsordning reglera lokalför- sörjningsfrågorna och då framförallt arbetsordning för projektering av nya lokaler. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolans lokalförsörjning  
 175 
  
 Den modell, som används vid Uppsala universitet, kan vara en utgångspunkt för detta arbete, som sedan måste anpassa till varje läro- säte. 
 På detta sätt skulle man få någon form av kvalitetsgaranti i den grundläggande processen till gagn för de regeringsbeslut som kommer att krävas i del fall. 
  
 8.5 
  
 Sammanfattning 
  
 Bilden i stort 
 På aggregerad nivå har vi funnit att hyreskostnadsutvecklingen och anslagstilldelningen följs åt. Ytutvecklingen har varit långsammare. Detta utesluter självfallet inte att enskilda lärosäten kan komma få problem i vilka lokalfrågorna är en viktig beståndsdel. 
 Allmänna förslag 
 Samtliga lärosäten bör se över sin lokalportfölj och så långt som möjligt försöka sprida kontraktstiderna. Därmed skapas en högre grad av flexibilitet genom att en del av  
 lokal-åtaganden 
  kan avvecklas på kort sikt. 
 Åtgärder för att på ett avgörande sätt förbättra styrningen förutsätter att statsmakten avdelar resurser för att upprätthålla en konstruktiv dialog med samtliga lärosäten. 
 Vilka hyresåtaganden som skall bli föremål för regeringsbeslut skall avgöras av dels åtagandets storlek och dels lärosätets lokalkostnadsandel. Vi föreslår att regeringen skall godkänna lokalförhyrningar vars sammanlagda värde uppgår till minst 200 miljoner kronor och /eller som medför att förhållandet lokalkostnader totala kostnader vid tidpunkten för kontraktstecknandet överstiger 18 %. 
 Förslag, som bidrar till att förbättra dialogen mellan lärosäte och statsmakten 
 En marginell del av anslaget till högskolorna och universiteten  
 (1–1,5 
  miljoner kr) bör innehållas av regeringen för att regerings- kansliet skall kunna upphandla byggnadsteknisk eller annan specialkompetens för bedömning av hyresåtagandet. 
 En arbetsordning för hantering av lokalförsörjningsfrågorna bör införas på samtliga lärosäten. 
  
 176  
 Högskolans lokalförsörjning 
  
 SOU 2000:82 
  
 Regeringsbeslutet att infordra uppgifter om lokalförsörjningen från lärosätena bör permanentas och bli rutin Innehållet bör utvecklas succesivt i taktmed regeringskansliets resurser. 
 Arbetet med att utveckla god redovisningssed inom sektorn bör fortsätta och också prioriteras. Styrning med nyckeltal bör upp- muntras. 
 Lärosätena bör ta initiativ till och i samverkan arrangera en kvalificerad utbildning kring lokalförsörjningsfrågorna. 
 Övriga iakttagelser 
 Frågor om Akademiska Hus som bolagets avkastningskrav, hyres- sättnings- och avtalsprinciper och dess dominans på denna del av fastighetsmarknaden bör enligt vår mening uppmärksammas. Det nuvarande systemet för lokalförsörjning anses av högskolorna vara avsevärt bättre än det som användes fram till 1994. 
 Den nya tekniken kommer att påverka lokalförsörjningen, men den ekonomiska nettoeffekten tros bli marginell. 
  
 SOU 2000:82 
  
 177 
  
 Referenser 
 Förordning om myndigheters årsredovisning och anslagsframställning 1993:134 och 1996:882. 
 Förslag till åtgärder avseende rekrytering. Dnr U 2000/2706/ST. Utbildningsdepartementet: PM  
 2000-06-21. 
  
 Nelson begyndt – forskarutdannelsen i Danmark. Rapport från den av Perez forskningsråd utsedda panelen Ramsey. 
 Handledning för arbetet med regleringsbrev. Regeringskansliet. 
 Higher education policy in Finland. 1999 Undervisningsministeriet, Helsingfors. 
 Hjertsén, Davidson: Hur mycket undervisning får studenten vid samhälls- vetenskapliga fakulteten vid Uppsala universitet? Jämförelse ht 97 och läsåret 1992/93. Rapport  
 1998-08-18. 
  
 Curry, Olson: 10 forskarskolor delrapport 17 april 2000. 
 Curry, Olson: Tio forskarskolor. Ett förslag till utveckling av forskarutbildningen slutrapport juni 2000. 
 Högskolans lokaler – ett regeringsuppdrag. HSV 1998:31R 
 Johansson, Berry. m.fl.: Högskoleutbildade – tillgång och efterfrågan. HSV 1999:9 AR. 
 Johansson, Sanchez, Strickland: Kan gymnasieskolan förse högskolan med studenter? HSV 1999:5 AR. 
 JÄMSTÄLLDHET – hur styr regeringen? RRV 2000:17. 
  
 178  
 Referenser 
  
 SOU 2000:82 
  
 Brandt, Evans: Svensk forskarutbildning i internationell belysning, 2000. Documenta 70. KVA. 
 Kim, Evans och Webb Parker: Privilegium eller rättighet – en ESO- rapport om antagningen till högskolan. Finansdepartementet Ds 2000:24. 
 Kälvemark, Becker m.fl.: Internationella trender på högskoleområdet. HSV 1999:2 AR. 
 Lärosätenas arbete med jämställdhet, studentinflytande samt social och etnisk mångfald, HSV 2000:8R. 
 Maasen, Case: Models of financing higher education in Europe, 2000. CHEPS. 
 Melkersson, Roach: Grundutbildning på obestånd? Stockholms universitet vt 2000. 
  
 NU-databasen, 
  HSV. 
 Performance indicators in higher education  
 1996-97, 
 1997-98, 
  Report Dec 1999. HEFCE. 
 Prop. 1992/93:1, Frihet för kvalitet. 
 Prop. 1992/93:169, högre utbildning för ökad kompetens och Prop. 1992/93: 1. Bil. 9 Utbildningsdepartementet. 
 Prop. 1992/93:170, Forskning för kunskap och framsteg. 
 Prop. 1993/94: 100 Bil 9, Utbildningsdepartementet. 
 Prop. 1993/94:177, Utbildning och forskning. Kvalitet och konkurrens- kraft. 
 Prop. 1996/96:1, Vol 6, Utbildning. 
 Prop. 1996/97:5, Forskning och samhälle. 
 Prop. 1997/98:136, Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst. 
 Prop. 1998/99:100, utgiftsområde 16. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Referenser  
 179 
  
 Prop. 1999/2000:28, Studentinflytande och kvalitetsutveckling i hög- skolan. 
 Prop. 1999/2000: 100, Utgiftsområde 16. 
 Prop. 1999/2000:81, Forskning för framtiden – en ny organisation för forskningsfinansiering. 
 Regleringsbreven avseende universitet och högskolor för åren 1993/94  
 -2000. 
  
 Riksdagens revisorer rapport 1996/97:11. Analys och användning av resultat i regeringskansliet. 
 Riksdagens revisorer: Förslag till riksdagen 1997/98: RR7. 
 Riksdagens revisorer: Högskoleutbildning i samhällsekonomisk belys- ning. Rapport 1999/2000:9. 
 SFS 1992:1434, Högskoleförordningen. 
 Sjölund, Santiago: Redovisning av uppdraget till Högskoleverket om forskarskolor HSV reg nr  
 62-944-99 
  samt Forskarutbildning – ett regeringsuppdrag HSV rapport 2000:4 R. 
 SOU 1992:44, Resurser för högskolans grundutbildning. Betänkande av Högskoleutredningen. 
 SOU 1993:3, Ersättning för kvalitet och effektivitet. 
 SOU 1995:121, Riksdagen, regeringen och forskningen. Några drag i svensk forskningspolitik under två decennier. 
 SOU 1997:57, I medborgarnas tjänst. 
 SOU 1998:83, DUKOM. På distans och kostnadseffektiv distansutbild- ning. 
 SOU 1998:128, Forskningspolitik. 
 SOU 2000:47, Mångfald i högskolan. Reflektioner och förslag om social och etnisk mångfald i högskolan. 
  
 180  
 Referenser 
  
 SOU 2000:82 
  
 Statistiska meddelanden U13 SM 9901. Forskning och utveckling inom universitets- och högskolesektorn samt U 21 9901 och U 23 9901. SCB 
 Särskilda utbildningssatsningar – vad blev det av dem? HSV 1998:4R 
 Garcia, Lawrence och Bernard, Meadows: Kunskap för välstånd. Universiteten och omvandlingen av Sverige 2000. 
 Talerud, Wade: Högskolans arbete med sin samverkansuppgift. HSV 2000:2 AR. 
 Undervisningstid inom filosofisk fakultet. Rapport 13, filosofiska fakulteten, Linköpings universitet. 1999. 
 Årsrapporterer för universitet och högskolor  
 1993/94-1998 
  HSV. 
 Är grundutbildningens kvalitet i farozonen? HSV 2000:12 AR. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 1  
 181 
  
 Kommittédirektiv 
 Högskolans styrning – en utvärdering 
 Dir 1999:70 
 Beslut vid regeringssammanträde den 30 september 1999. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas för att utreda vissa frågor om högskolans styrning. 
 Utgångspunkten för uppdraget skall vara att nuvarande mål- och resultatstyrda resurstilldelnings- och styrsystem för grundutbildningen i sina grunddrag skall ligga fast. Utredaren skall analysera möjligheterna för en vidareutveckling av nuvarande system och föreslå förbättringar av systemet. Utredaren skall också redovisa erfarenheterna av hur mål- styrningen inom grundutbildningen har fungerat sett ur såväl riks- dagens och regeringens som högskolans perspektiv. Vidare skall utre- daren överväga möjligheterna för införande av mål- och resultatstyrd resursfördelning för anslag till forskning och forskarutbildning. 
 Bakgrund 
 Grundutbildning 
 1993 års högskolereform (prop. 1992/93:169, bet. 1992/93:UbU14, rskr. 1992/93:363 samt prop. 1992/93:170, bet. 1992/93:UbU22, rskr. 1992/93:390), innebär en decentralisering av ansvaret för vissa viktiga beslut till varje enskilt lärosäte. Regeringen ställer upp generella mål i form av effekt- och verksamhetsmål som högskolan skall uppfylla. Riksdagen och regeringen har ett övergripande ansvar för den högre utbildningen och forskningen. Ansvaret utövas dels genom resultat- styrningen och den finansiella styrningen, dels genom den löpande till- lämpningen av denna styrning. 
  
 182  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:82 
  
 Riksdagen och regeringen fastställer målen och ramarna för hög- skolans verksamhet, såväl de ekonomiska som de författningsmässiga. Inom dessa ramar ankommer det på lärosätena att genomföra verksam- heten och därmed besluta om bl.a. den institutionella organisationen, principerna för den interna fördelningen av resurser samt den årliga budgeten och uppföljningen av densamma, utbildningsutbudet inklu- sive dimensioneringen inom grundutbildningen, samt lokalförsörj- ningen och anskaffningen av anläggningstillgångar. 
 Högskolans uppgift är enligt 1 kap. 2 § högskolelagen (1992:1434) att anordna utbildning som vilar på vetenskaplig eller konstnärlig grund och på beprövad erfarenhet samt att bedriva forskning, konstnärligt och annat utvecklingsarbete. Verksamheten skall bedrivas så att det finns ett nära samband mellan utbildning och forskning. Verksamheten skall också avpassas så att en hög kvalitet uppnås och de tillgängliga resur- serna utnyttjas effektivt. 
 Genom 1993 års universitets- och högskolereform infördes ett nytt resurstilldelningssystem för den grundläggande högskoleutbildningen. Resurstilldelningen är beroende av de resultat som uppnås. Med resul- tat menas antal helårsstudenter och helårsprestationer som dessa upp- når per helår. Vad som avses med helårsstudent respektive helårs- prestation anges i 4 kap. 7 § respektive 8 § förordningen (1993:1153) om redovisning av studier m.m. vid universitet och högskolor. Fram till dess att det nya resurstilldelningssystemet infördes var antalet tillhan- dahållna studieplatser grunden för resurstilldelningen och lärosätenas utbildningsuppdrag formulerades som planeringsramar uttryckta i ett antal nybörjarplatser. Avsikten med den nya styrmodellen är att styr- ningen skall vara i huvudsak mål- och resultatorienterad. Förutom att systemet skall göra det möjligt för högskolan att fatta beslut om den interna resursfördelningen, skall systemet motivera till att fortlöpande förbättra verksamheten. Systemet ger också ett incitament för hög- skolan att öka studenternas prestationer. 
 Inför varje budgetår får varje lärosäte ett anslag som består av ett takbelopp och i de flesta fall även av en ersättning för särskilda åtagan- den. Anslaget är preliminärt, eftersom det slutliga anslaget inte kan fastställas förrän efter budgetårets slut då det faktiska utfallet av antal helårsstudenter och helårsprestationer är känt. 
 Ersättningsbeloppen för helårsstudent och helårsprestation fastställs årligen. De är olika stora för olika utbildningsområden men enhetliga såtillvida som samma ersättning för helårsstudent och helårsprestation inom samma utbildningsområde gäller för samtliga lärosäten. 
 I det årliga regleringsbrevet till lärosätena beslutar regeringen om deras verksamhet på grundval av vad riksdag och regering anser skall gälla för verksamheten under kommande budgetår. I regleringsbrevet 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 1  
 183 
  
 fastställs såväl effektmål som verksamhetsmål. Sedan 1997 anges också årliga mål för antalet helårsstudenter samt därav minsta antal helårsstudenter inom de naturvetenskapliga och tekniska utbildnings- områdena. Vidare består styrningen av grundutbildningen i att hög- skolan inför varje treårsperiod får ett utbildningsuppdrag av regeringen där kvantitativa mål avseende vissa examina under treårsperioden anges. För det aktuella budgetåret kan i vissa fall även krav finnas på särskild återrapportering. De generella återrapporteringskraven regleras i 4 kap. förordningen (1993:1153) om redovisning av studier m.m. vid universitet och högskolor. 
 Forskning och forskarutbildning 
 Riksdagen beslutade med anledning av regeringens proposition Hög- skolans ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141, bet. 1997/98:UbU3, rskr. 1997/98:12) att anslag till forskning och forskar- utbildning från och med den 1 januari 1999 huvudsakligen skall för- delas på vetenskapsområden. Enligt riksdagens beslut skall det finnas fyra vetenskapsområden:  
 humanistisk-samhällsvetenskapligt 
  (mot- svarar de tidigare teologiska, juridiska, humanistiska och samhälls- vetenskapliga fakulteterna) medicinskt (motsvarar de tidigare medicin- ska, farmaceutiska och odontologiska fakulteterna), naturvetenskapligt samt tekniskt vetenskapsområde. Det är riksdagen, som efter förslag från regeringen, beslutar om vilka vetenskapsområden vid universitet och högskolor med vetenskapsområde som skall få anslag. 
 De lärosäten som före den 1 januari 1999 var universitet får ett anslag uppdelat i anslagsposter per vetenskapsområde och en anslags- post för lokalhyror m.m. För de lärosäten som blev universitet från den 1 januari 1999 ingår även lokalkostnader i anslagsposterna för veten- skapsområdena. 
 Alla universitet får inte resurser till samtliga vetenskapsområden. Endast Uppsala och Lunds universitet får anslag till samtliga veten- skapsområden. Övriga universitet tilldelas resurser till mellan ett och tre olika vetenskapsområden. Sveriges lantbruksuniversitet, som ligger inom Jordbruksdepartementets ansvarsområde, får ett samlat anslag för grundutbildning, forskarutbildning och forskning. 
 Till vetenskapsområde har kopplats rätten att anordna forskarut- bildning och utfärda doktorsexamen. En högskola som inte är univers- itet kan hos regeringen ansöka om att få rätt till ett vetenskapsområde. Om regeringen beslutar att tilldela en högskola ett vetenskapsområde innebär det att högskolan kan anordna forskarutbildning och utfärda doktorsexamina inom området. Som en följd härav kan lärosätets 
  
 184  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:82 
  
 forskningsanslag helt eller delvis koncentreras till detta vetenskaps- område. 
 Riksdagen och regeringen kan bl.a. styra forskningen och forskarut- bildningen till vissa områden genom resursfördelningen. Regeringen har dessutom möjlighet att inom ett vetenskapsområde peka ut speciella ämnesområden som en högskola särskilt skall ansvara för. 
 Av nuvarande högskolor har Högskolan i Karlskrona/Ronneby fått tekniskt vetenskapsområde, Malmö högskola medicinskt vetenskaps- område och Högskolan i Kalmar naturvetenskapligt vetenskapsområde. 
 Övriga högskolor får permanenta forskningsresurser utan att stats- makterna bestämmer vilken inriktning dessa skall ha. 
 Uppdraget 
 Utgångspunkt för uppdraget 
 Utgångspunkt för uppdraget skall vara att det nuvarande mål- och resultatstyrda resurstilldelnings- och styrsystemet för grundutbild- ningen i sina grunddrag skall ligga fast. Utredaren skall analysera möj- ligheterna för en vidareutveckling av nuvarande system och föreslå förbättringar av systemet. Utredaren skall också redovisa erfaren- heterna av hur målstyrningen inom grundutbildningen har fungerat sett ur såväl riksdagens och regeringens som högskolans perspektiv. Vidare skall utredaren överväga möjligheterna för införande av mål- och resultatstyrd resursfördelning för anslag till forskning och forskarut- bildning. 
 Uppdragets inriktning 
 1 Mål 
 Utredaren skall göra följande: 
  
 Utvärdera hur arbetet med att formulera och fastställa mål (inklusive utbildningsuppdrag) har fungerat. I utvärderingen ingår att granska och analysera det underlag som regeringen har haft till- gång till vid beslut om mål och resursfördelning samt hur kom- munikationen mellan regeringen och lärosätena har fungerat. 
  
 Utvärdera hur och i vilken mån regeringens mål och prioriteringar har fått genomslag i högskolornas planering och hur målen och pri- oriteringarna har fungerat i praktiken. 
  
 Bedöma om nuvarande system innehåller tillräckliga incitament för högskolan att uppnå målen samt vilka förhållanden i systemet som 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 1  
 185 
  
 eventuellt verkar hindrande eller bromsande för att målen skall upp- nås och lämna förslag till hur sådana hinder kan lösas. 
  
 Föreslå vilka kriterier som är rimliga att utgå ifrån när regeringen bestämmer mål för examina samt föreslå eventuella förändringar av målen för grundutbildning. 
  
 Överväga vilka kriterier som kan användas i samband med mål- formuleringen för att tydliggöra en avvägning mellan utbildning förlagd till lärosätets campus och distansutbildning, liksom mellan utbildning som riktar sig till nybörjare i högskolan jämfört med utbildning som riktar sig till studenter som bedriver fortsatta studier. I det sammanhanget skall även problem med att anordna utbildning på deltid och distansutbildning uppmärksammas och förslag till åtgärder redovisas. 
  
 Överväga om resurstilldelningssystemet kan utformas så att det premierar lärosäten som har en bred social rekrytering och en rekrytering som bryter de könsbundna studievalen samt aktivt arbe- tar med att dels öka mångfalden i utbildningar och dels förnya desamma samt föreslå hur det skall genomföras. 
  
 2 Övrigt 
 Utredaren skall göra följande: 
  
 Utvärdera statens satsningar på högskolan under senare delen av  
  
 1990-talet 
  ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. En aspekt som skall belysas är hur satsningarna har motsvarat arbetsmarknadens behov av högskoleutbildad arbetskraft. 
  
 Granska och analysera lärosätenas resursutnyttjande, t.ex. vilka resurser högskolan använder till undervisning, lokaler m.m. Vidare skall skillnaderna mellan olika lärosätens förutsättningar att bedriva verksamhet belysas. 
  
 Utvärdera modeller som gör det möjligt dels för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskning och forskarutbild- ning, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen. 
  
 Utvärdera nuvarande styrning av forskarutbildningen med examens- mål och minimibelopp för studiefinansiering samt överväga om mer utvecklade mål för forskarutbildningen skall införas, t.ex. avvägning mellan olika inriktningar och områden. 
  
 Överväga hur resurstilldelningssystemet kan utformas, så att fördel- ningen av medel skall kunna göras utifrån hur väl lärosätet har upp- fyllt sina mål. Utredaren skall vidare redovisa och lämna förslag till 
  
 186  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:82 
  
 övriga åtgärder, för de fall de mål, som regeringen har ställt upp för högskolan, uppnås eller inte uppnås. 
 3 Ersättningsnivåer 
 Utredaren skall göra följande: 
  
 Utvärdera de nuvarande ersättningsnivåerna som finns för olika utbildningsområden samt hur lärosätena avräknar mot dessa ersätt- ningsnivåer. Redovisningen skall visa för- och nackdelar med nuva- rande modell. Utredaren skall föreslå eventuella justeringar inom givna ekonomiska ramar. 
  
 4 Resurstilldelningssystem 
 Utredaren skall göra följande: 
  
 Analysera och överväga hur fördelningen av anslag för forskning och forskarutbildning kan utformas. Bedömningen skall baseras på kvalitetsomdömen med anknytning till bl.a. lärosätets profilering. Utredaren skall lämna förslag om hur ett sådant system kan utfor- mas samt för- och nackdelar med ett sådant system. 
  
 I den del som avser att analysera hur högskolan möter arbetsmarkna- dens och studenternas efterfrågan, skall utredaren samråda med Hög- skoleverket beträffande det uppdrag, som regeringen den 11 mars 1999 gav verket, att analysera arbetsmarknadens behov av högskoleutbil- dade. Samråd skall även ske med Högskoleverket med anledning av det regeringsuppdrag som verket fick den 4 mars 1999 om forskarskolor samt dessas inverkan och möjligheter i förhållande till forskarutbild- ningen. Vidare skall samråd ske med den utredare som regeringen avser att tillkalla för att utreda mångfalden i högskolan. 
 Utredningsarbetet skall bedrivas i samverkan med berörda lärosäten. Dessa skall ge utredaren det bistånd som behövs för uppdragets genom- förande. 
 Utredaren får inte föreslå ökade utgifter utan att samtidigt föreslå hur finansiering skall ske. 
 Utredaren skall analysera om det krävs några särskilda ändringar i aktuella författningar och, i förekommande fall, lämna förslag till sådan ändringar. 
 Redovisning av uppdraget 
 Uppdraget skall redovisas senast den 31 maj 2000. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 2  
 187 
  
 Tilläggsdirektiv 
 Högskolans styrning – en utvärdering 
 Dir. 2000:6 
 Beslut vid regeringssammanträde den 23 mars 2000. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Den särskilde utredare som tillkallats för att utreda vissa frågor om högskolans styrning får genom tilläggsdirektiv i uppdrag att särskilt utreda och föreslå förändringar av lokalförsörjningen inom högskolan. 
 Uppdraget 
 Den särskilde utredaren som tillkallats för att utreda vissa frågor om högskolans styrning ges i uppdrag att därutöver: 
 analysera hur lokalkostnadernas andel av dels högskoleanslagen, dels lärosätenas beräknade totala omslutning förutses utvecklas på några års sikt mot bakgrund av volymerna genomförda och plan- erade förhyrningar som innebär nybyggnationer eller större om- och tillbyggnader. Vidare skall analysen ta fasta på att högskolan plan- erar att lämna förhyrningar. Utredaren skall vid sin analys utnyttja redovisningen av det uppdrag som regeringen gav till Statens lokal- försörjningsverk och Högskoleverket år 1997 (dnrU1997/4158/ UH). 
 analysera vilket lokalbehov som högskoleexpansionen (inom grund- utbildning, forskarutbildning och forskning) under  
 1990-talet 
  har gett och kommer att ge upphov till. 
 analysera hur beställnings- och förhyrningstakten utvecklas efter 2000, under förutsättning att ingen ytterligare expansion beslutas. 
 Mot bakgrund av analyserna skall utredaren lämna förslag på en modell för regeringens styrning av lokalförhyrningar inom högskoleområdet, 
  
 188  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:82 
  
 om förhyrningarna medför att anslagsmedel i större utsträckning binds upp i lokalkostnader. Styrmodellen skall ge möjligheter för regeringen att bedöma behovet av förhyrningen på ett så tidigt stadium att det finns reella möjligheter för regeringen att påverka förhyrningarna. Utgångspunkten skall vara att förhyrningar av större ekonomisk betydelse bör godkännas av regeringen, även om högskolan bedömer att förhyrningen ryms inom nuvarande anslag. Utredaren skall vidare lämna förslag om hur underlaget från lärosätet skall vara utformat för att regeringen skull kunna bedöma behovet. Utgångspunkten bör vara att byggteknisk kompetens inte kommer att finnas inom Regeringskansliet. Utredaren bör även undersöka om det är praktiskt möjligt att utöka underlaget om förhyrningar på ett meningsfullt sätt i budgetunderlaget utifrån det särskilda beslut som fattades den 14 oktober 1999 om utformningen av budgetunderlaget för universitet och högskolor (dnr U1999/3347/UH). Utredaren kan även föreslå korrigeringar i budgetunderlaget för att ytterligare förbättra regeringens kunskap inom området. 
 Bakgrund 
 Ersättning för lokaler i grundutbildningen vid universiteten och hög- skolorna ingår sedan den 1 juli 1994 i ersättningen för helårsstudenter. Inom forskning och forskarutbildning ges ersättning för lokaler, inred- ning och utrustning på olika sätt till universiteten och till högskolorna utan egna forskningsanslag. Universiteten, förutom de nyinrättade uni- versiteten i Karlstad, Växjö och Örebro, erhåller särskilda medel för lokalhyror m.m. De nyinrättade universiteten och högskolorna erhåller medel för forskning där ersättning för lokaler, inredning och utrustning är inkluderade. 
 Inför övergången till det nya resurstilldelningssystemet för lokaler, inredning och utrustning beslutade riksdagen om särskilda lokalmedel till vissa universitet för kostnader i samband med större byggprojekt (prop. 1992/93:170, UbU15, rskr. 1992/93:388), som inte samman- hänger med högskoleexpansionen under  
 1990-talet. 
  Alla dessa projekt är ännu inte är avslutade. Medlen utgörs dels av engångsmedel avsedda för inredning och utrustning, dels av permanenta medel avsedda för hyresökningar. Medlen har tillförts universiteten när byggprojekten medför kostnader. Fortfarande återstår att fördela medel till Lunds och Stockholms universitet, Kungl. Tekniska högskolan samt de konstnär- liga högskolorna. 
 I samband med att resurstilldelningssystemet för den grundläggande högskoleutbildningen följdes upp 1997 (dnr U97/2538/UH) förutsåg 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 2  
 189 
  
 några högskolor att andelen lokalkostnader i förhållande till de totala kostnaderna om några år skulle öka åtminstonde temporärt till följd av att lokalsituationen behövde förbättras på grund av expansionen av grundutbildningen. Vid redovisningen av uppdraget 1997 redovisade dock Högskoleverket att andelen ännu inte hade ökat vid några läro- säten. 
 Under  
 1990-talet 
  har grundutbildningen vid den svenska högskolan expanderat kraftigt till följd av bland annat ett flertal regeringsbeslut. Under den första halvan av decenniet ökade antalet helårsstudenter med cirka 30 procent. För perioden 1997 – 2000 har beslut fattats som innebär en ökning med 68 000 platser. För åren 2001 – 2002 har beslut fattats som innebär att högskolan byggs ut med ytterligare 20 000 plat- ser. Därutöver har forskningsvolymen ökat kraftigt. År 1997 utfördes 18 033 årsverken, vilket året därpå steg till 19 041. Denna trend fort- satte under 1999. Den ökande forskningsvolymen under  
 1990-talet 
  bestod av dels höjda forskningsanslag, dels en ökande andel extern- finansierad forskning. Inom både uppdragsutbildning, uppdragsforsk- ning och sektorsforskning som finansieras med forskningsbidrag från andra finansiärer gäller principen om full kostnadstäckning. Kostnader för lokaler skall således ingå i ersättningen från uppdrags- respektive bidragsgivaren. 
 Nuvarande styrmodell för högskolelokaler 
 Den nuvarande styrningen av högskolornas lokalförsörjning sker endast genom att det krävs ett godkännande från regeringen för lokalförhyr- ningar som är längre än 10 år. Regeringen styr alltså endast högskolor- nas möjlighet till långa förhyrningar, inte t.ex. andelen lokalkostnader av deras totala tillgängliga medel eller hur hög andel av högskolornas förhyrningar som får vara uppbundna i längre kontrakt. 
 Uppföljningen av universitetens och högskolornas lokalkostnader och planerade ny- och ombyggnader grundas på budgetunderlag som varje myndighet skall lämna till regeringen senast den 1 mars varje år. I budgetunderlaget specificeras bl. a. beräknade lån och räntekostnader under de kommande fyra åren. 
 Redovisning av uppdraget 
 Uppdraget enligt detta tilläggsdirektiv skall redovisas i en separat rapport senast den 31 maj 2000. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3  
 191 
  
 Utbildningsprofiler 
 Utbildningsprofiler för universitet och högskolor 
  
 Tabell 1.  
 Registrerade helårsstudenter i statliga uppdrag budgetåret 1994/95 och 1999 fördelade på utbildningsområden. 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Chalmers 
  
 Humanistiskt 
  
 132 
  
 2 % 
  
 121 
  
 2 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 101 
  
 1 % 
  
 141 
  
 2 % 
  
 Tekniskt 
  
 6 514 
  
 97 % 
  
 7 064 
  
 96 % 
  
 6 747 
  
 100 % 
  
 7 326 
  
 100 % 
  
 Göteborgs universitet 
  
 Humanistisk o teol 
  
 5 078 
  
 24 % 
  
 4 176 
  
 20 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 7 389 
  
 35 % 
  
 6 787 
  
 33 % 
  
 Juridiskt 
  
 845 
  
 4 % 
  
 709 
  
 3 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 2 777 
  
 13 % 
  
 3 957 
  
 19 % 
  
 Vård 
  
 303 
  
 1 % 
  
 358 
  
 2 % 
  
 Medicin o odontologi 
  
 1 219 
  
 6 % 
  
 1 252 
  
 6 % 
  
 Undervisning 
  
 2 049 
  
 10 % 
  
 1 754 
  
 9 % 
  
 Konst m.m. 
  
 730 
  
 3 % 
  
 851 
  
 4 % 
  
 Övrigt 
  
 1 005 
  
 5 % 
  
 557 
  
 3 % 
  
 Farmaceutisk 
  
 16 
  
 0 % 
  
 21 395 
  
 100 % 
  
 20 417 
  
 100 % 
  
 HHS 
  
 Humanistiskt 
  
 42 
  
 3 % 
  
 Juridiskt 
  
 109 
  
 8 % 
  
 86 
  
 7 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 1 313 
  
 92 % 
  
 1 109 
  
 90 % 
  
 1 421 
  
 100 % 
  
 1 237 
  
 100 % 
  
 192 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Dalarna 
  
 Humanistiskt 
  
 450 
  
 16 % 
  
 725 
  
 18 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 746 
  
 26 % 
  
 817 
  
 20 % 
  
 Juridiskt 
  
 107 
  
 4 % 
  
 149 
  
 4 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 491 
  
 17 % 
  
 812 
  
 20 % 
  
 Tekniskt 
  
 661 
  
 23 % 
  
 1 051 
  
 25 % 
  
 Undervisning 
  
 339 
  
 12 % 
  
 448 
  
 11 % 
  
 Övrigt 
  
 85 
  
 3 % 
  
 100 
  
 2 % 
  
 Vård 
  
 21 
  
 0 % 
  
 2 879 
  
 101 % 
  
 4 123 
  
 100 % 
  
 Kristianstad 
  
 Humanistiskt 
  
 306 
  
 13 % 
  
 410 
  
 11 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 734 
  
 32 % 
  
 1 365 
  
 37 % 
  
 Juridiskt 
  
 125 
  
 5 % 
  
 225 
  
 6 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 257 
  
 11 % 
  
 605 
  
 16 % 
  
 Tekniskt 
  
 196 
  
 9 % 
  
 438 
  
 12 % 
  
 Undervisning 
  
 495 
  
 22 % 
  
 516 
  
 14 % 
  
 Övrigt 
  
 187 
  
 8 % 
  
 146 
  
 4 % 
  
 Vård 
  
 25 
  
 1 % 
  
 2 300 
  
 100 % 
  
 3 729 
  
 100 % 
  
 Borås 
  
 Humanistiskt 
  
 100 
  
 4 % 
  
 194 
  
 6 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 564 
  
 23 % 
  
 709 
  
 21 % 
  
 Juridiskt 
  
 154 
  
 6 % 
  
 170 
  
 5 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 447 
  
 18 % 
  
 739 
  
 22 % 
  
 Tekniskt 
  
 462 
  
 18 % 
  
 697 
  
 20 % 
  
 Undervisning 
  
 170 
  
 7 % 
  
 218 
  
 6 % 
  
 Övrigt 
  
 602 
  
 24 % 
  
 645 
  
 19 % 
  
 Konst m.m. 
  
 55 
  
 2 % 
  
 Vård 
  
 3 
  
 0 % 
  
 2 499 
  
 100 % 
  
 3 430 
  
 101 % 
  
 Gävle 
  
 Humanistiskt 
  
 358 
  
 12 % 
  
 621 
  
 14 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 989 
  
 33 % 
  
 1 481 
  
 33 % 
  
 Juridiskt 
  
 87 
  
 3 % 
  
 129 
  
 3 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 656 
  
 22 % 
  
 1 259 
  
 28 % 
  
 Tekniskt 
  
 455 
  
 15 % 
  
 699 
  
 15 % 
  
 Undervisning 
  
 271 
  
 9 % 
  
 242 
  
 5 % 
  
 Övrigt 
  
 144 
  
 5 % 
  
 123 
  
 3 % 
  
 2 960 
  
 100 % 
  
 4 554 
  
 100 % 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3 
  
 193 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Halmstad 
  
 Humanistiskt 
  
 318 
  
 14 % 
  
 575 
  
 15 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 1 153 
  
 50 % 
  
 1 749 
  
 46 % 
  
 Juridiskt 
  
 71 
  
 3 % 
  
 118 
  
 3 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 143 
  
 6 % 
  
 492 
  
 13 % 
  
 Tekniskt 
  
 544 
  
 24 % 
  
 788 
  
 21 % 
  
 Undervisning 
  
 36 
  
 2 % 
  
 67 
  
 2 % 
  
 Övrigt 
  
 33 
  
 1 % 
  
 Konst m.m. 
  
 7 
  
 0 % 
  
 2 298 
  
 100 % 
  
 3 796 
  
 100 % 
  
 Jönköping 
  
 Humanistiskt 
  
 346 
  
 11 % 
  
 507 
  
 12 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 1 283 
  
 43 % 
  
 1 570 
  
 36 % 
  
 Juridiskt 
  
 176 
  
 6 % 
  
 210 
  
 5 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 265 
  
 9 % 
  
 414 
  
 9 % 
  
 Tekniskt 
  
 414 
  
 14 % 
  
 1 109 
  
 25 % 
  
 Undervisningsområdet 
  
 406 
  
 13 % 
  
 427 
  
 10 % 
  
 Övrigt 
  
 118 
  
 4 % 
  
 157 
  
 4 % 
  
 3 006 
  
 100 % 
  
 4 394 
  
 100 % 
  
 Kalmar 
  
 Humanistiskt 
  
 277 
  
 10 % 
  
 431 
  
 11 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 721 
  
 26 % 
  
 1 080 
  
 26 % 
  
 Juridiskt 
  
 5 
  
 0 % 
  
 7 
  
 0 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 645 
  
 23 % 
  
 874 
  
 21 % 
  
 Tekniskt 
  
 675 
  
 24 % 
  
 1 043 
  
 26 % 
  
 Undervisning 
  
 373 
  
 13 % 
  
 416 
  
 10 % 
  
 Övrigt 
  
 122 
  
 4 % 
  
 214 
  
 5 % 
  
 Vård 
  
 16 
  
 0 % 
  
 2 818 
  
 100 % 
  
 4 081 
  
 100 % 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Humanistiskt 
  
 232 
  
 16 % 
  
 230 
  
 8 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 441 
  
 31 % 
  
 694 
  
 24 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 175 
  
 12 % 
  
 363 
  
 13 % 
  
 Tekniskt 
  
 587 
  
 41 % 
  
 1 523 
  
 53 % 
  
 Vård 
  
 37 
  
 1 % 
  
 Undervisning 
  
 13 
  
 0 % 
  
 1 435 
  
 100 % 
  
 2 860 
  
 100 % 
  
 194 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Skövde 
  
 Humanistiskt 
  
 370 
  
 20 % 
  
 459 
  
 19 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 761 
  
 40 % 
  
 444 
  
 18 % 
  
 Juridiskt 
  
 72 
  
 4 % 
  
 58 
  
 2 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 354 
  
 19 % 
  
 726 
  
 29 % 
  
 Tekniskt 
  
 283 
  
 15 % 
  
 791 
  
 32 % 
  
 Övrigt 
  
 50 
  
 3 % 
  
 0 
  
 0 % 
  
 1 890 
  
 101 % 
  
 2 478 
  
 100 % 
  
 TrollHättan/Udevalla 
  
 Humanistiskt 
  
 99 
  
 7 % 
  
 191 
  
 7 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 642 
  
 46 % 
  
 1 230 
  
 46 % 
  
 Juridiskt 
  
 74 
  
 5 % 
  
 98 
  
 4 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 103 
  
 7 % 
  
 362 
  
 13 % 
  
 Tekniskt 
  
 357 
  
 26 % 
  
 619 
  
 23 % 
  
 Undervisning 
  
 95 
  
 7 % 
  
 139 
  
 5 % 
  
 Övrigt 
  
 28 
  
 2 % 
  
 47 
  
 2 % 
  
 1 397 
  
 100 % 
  
 2 686 
  
 100 % 
  
 Gotland 
  
 Humanistiskt 
  
 136 
  
 29 % 
  
 282 
  
 28 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 177 
  
 38 % 
  
 256 
  
 26 % 
  
 Juridiskt 
  
 23 
  
 5 % 
  
 19 
  
 2 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 20 
  
 4 % 
  
 325 
  
 33 % 
  
 Tekniskt 
  
 110 
  
 23 % 
  
 113 
  
 11 % 
  
 Övrigt 
  
 2 
  
 0 % 
  
 468 
  
 100 % 
  
 995 
  
 100 % 
  
 IHS 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 24 
  
 7 % 
  
 Konst m.m. 
  
 275 
  
 73 % 
  
 265 
  
 72 % 
  
 Undervisning 
  
 100 
  
 27 % 
  
 78 
  
 21 % 
  
 375 
  
 100 % 
  
 367 
  
 100 % 
  
 Karlstad 
  
 Humanistiskt 
  
 1 216 
  
 20 % 
  
 1 225 
  
 18 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 2 587 
  
 42 % 
  
 2 693 
  
 40 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 888 
  
 14 % 
  
 1 096 
  
 16 % 
  
 Tekniskt 
  
 695 
  
 11 % 
  
 972 
  
 14 % 
  
 Undervisning 
  
 666 
  
 11 % 
  
 597 
  
 9 % 
  
 Övrigt 
  
 164 
  
 3 % 
  
 132 
  
 2 % 
  
 6 216 
  
 100 % 
  
 6 715 
  
 100 % 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3 
  
 195 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 KI 
  
 Humanistiskt 
  
 21 
  
 1 % 
  
 8 
  
 0 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 214 
  
 8 % 
  
 221 
  
 7 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 34 
  
 1 % 
  
 170 
  
 6 % 
  
 Tekniskt 
  
 23 
  
 1 % 
  
 85 
  
 3 % 
  
 Medicinskt 
  
 1 828 
  
 64 % 
  
 1 684 
  
 56 % 
  
 Odontologiskt 
  
 381 
  
 13 % 
  
 290 
  
 10 % 
  
 Vård 
  
 343 
  
 12 % 
  
 557 
  
 18 % 
  
 2 845 
  
 100 % 
  
 3 015 
  
 100 % 
  
 Konstfack 
  
 Konst m.m. 
  
 559 
  
 100 % 
  
 513 
  
 94 % 
  
 Undervisning 
  
 0 
  
 0 % 
  
 35 
  
 6 % 
  
 Konsthögskolan 
  
 559 
  
 100 % 
  
 548 
  
 100 % 
  
 Konst m.m. 
  
 191 
  
 100 % 
  
 212 
  
 100 % 
  
 Musikhögskolan 
  
 Konst m.m. 
  
 542 
  
 100 % 
  
 527 
  
 89 % 
  
 Undervisning 
  
 65 
  
 11 % 
  
 542 
  
 100 % 
  
 592 
  
 100 % 
  
 KTH 
  
 Humanistiskt 
  
 93 
  
 1 % 
  
 223 
  
 2 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 297 
  
 3 % 
  
 281 
  
 3 % 
  
 Juridiskt 
  
 65 
  
 1 % 
  
 67 
  
 1 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 2 555 
  
 28 % 
  
 2 705 
  
 26 % 
  
 Tekniskt 
  
 6 033 
  
 67 % 
  
 7 245 
  
 69 % 
  
 9 042 
  
 100 % 
  
 10 521 
  
 100 % 
  
 Linköping 
  
 Humanistiskt 
  
 1 713 
  
 15 % 
  
 1 813 
  
 13 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 2 341 
  
 22 % 
  
 2 749 
  
 20 % 
  
 Juridiskt 
  
 264 
  
 2 % 
  
 334 
  
 2 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 2 193 
  
 20 % 
  
 3 051 
  
 22 % 
  
 Tekniskt 
  
 2 619 
  
 24 % 
  
 3 917 
  
 28 % 
  
 Medicinskt 
  
 473 
  
 4 % 
  
 690 
  
 5 % 
  
 Vård 
  
 51 
  
 0 % 
  
 58 
  
 0 % 
  
 Undervisning 
  
 899 
  
 8 % 
  
 895 
  
 7 % 
  
 Övrigt 
  
 223 
  
 2 % 
  
 249 
  
 2 % 
  
 10 776 
  
 100 % 
  
 13 756 
  
 100 % 
  
 196 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Luleå 
  
 Humanistiskt 
  
 469 
  
 9 % 
  
 640 
  
 9 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 1 179 
  
 22 % 
  
 1 690 
  
 24 % 
  
 Juridiskt 
  
 210 
  
 4 % 
  
 271 
  
 4 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 1 102 
  
 21 % 
  
 1 355 
  
 19 % 
  
 Tekniskt 
  
 1 571 
  
 29 % 
  
 2 334 
  
 33 % 
  
 Undervisning 
  
 517 
  
 10 % 
  
 496 
  
 7 % 
  
 Övrigt 
  
 97 
  
 2 % 
  
 27 
  
 0 % 
  
 Konst m.m. 
  
 200 
  
 4 % 
  
 251 
  
 4 % 
  
 Lund 
  
 5 345 
  
 100 % 
  
 7 064 
  
 100 % 
  
 Humanistiskt o teol 
  
 5 601 
  
 21 % 
  
 4 522 
  
 21 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 7 575 
  
 29 % 
  
 6 274 
  
 30 % 
  
 Juridiskt 
  
 2 171 
  
 8 % 
  
 1 988 
  
 9 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 2 182 
  
 8 % 
  
 1 920 
  
 9 % 
  
 Tekniskt 
  
 4 443 
  
 17 % 
  
 4 328 
  
 20 % 
  
 Med o odont 
  
 1 536 
  
 6 % 
  
 1 349 
  
 6 % 
  
 Vård 
  
 502 
  
 2 % 
  
 174 
  
 1 % 
  
 Undervisning 
  
 1664 
  
 6 % 
  
 37 
  
 0 % 
  
 Konst m.m. 
  
 427 
  
 2 % 
  
 510 
  
 2 % 
  
 Övrigt 
  
 366 
  
 1 % 
  
 100 
  
 0 % 
  
 26 467 
  
 100 % 
  
 21 202 
  
 100 % 
  
 LHS 
  
 Humanistiskt 
  
 653 
  
 17 % 
  
 844 
  
 17 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 520 
  
 13 % 
  
 702 
  
 14 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 659 
  
 17 % 
  
 788 
  
 16 % 
  
 Undervisning 
  
 1 740 
  
 44 % 
  
 2 113 
  
 43 % 
  
 Övrigt 
  
 346 
  
 9 % 
  
 388 
  
 8 % 
  
 Konst m.m. 
  
 100 
  
 2 % 
  
 3 918 
  
 100 % 
  
 4 935 
  
 100 % 
  
 Malmö 
  
 Humanistiskt 
  
 626 
  
 10 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 1 452 
  
 22 % 
  
 Juridiskt 
  
 44 
  
 1 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 705 
  
 11 % 
  
 Tekniskt 
  
 1 231 
  
 19 % 
  
 Med o odont 
  
 234 
  
 4 % 
  
 Vård 
  
 276 
  
 4 % 
  
 Undervisning 
  
 1 569 
  
 24 % 
  
 Konst m.m. 
  
 67 
  
 1 % 
  
 Övrigt 
  
 308 
  
 5 % 
  
 6 512 
  
 100 % 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3 
  
 197 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Mitthögskolan 
  
 Humanistiskt 
  
 822 
  
 12 % 
  
 846 
  
 10 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 2 957 
  
 42 % 
  
 3 050 
  
 36 % 
  
 Juridiskt 
  
 324 
  
 5 % 
  
 277 
  
 3 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 921 
  
 13 % 
  
 1 294 
  
 15 % 
  
 Tekniskt 
  
 1 146 
  
 16 % 
  
 2 072 
  
 24 % 
  
 Vård 
  
 86 
  
 1 % 
  
 271 
  
 3 % 
  
 Undervisning 
  
 373 
  
 5 % 
  
 324 
  
 4 % 
  
 Övrigt 
  
 349 
  
 5 % 
  
 341 
  
 4 % 
  
 6 978 
  
 100 % 
  
 8 475 
  
 100 % 
  
 Mälardalen 
  
 Humanistiskt 
  
 569 
  
 17 % 
  
 727 
  
 11 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 1 170 
  
 35 % 
  
 2 170 
  
 34 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 289 
  
 9 % 
  
 926 
  
 15 % 
  
 Tekniskt 
  
 1 178 
  
 35 % 
  
 2 309 
  
 36 % 
  
 Vård 
  
 125 
  
 2 % 
  
 Undervisning 
  
 82 
  
 2 % 
  
 38 
  
 1 % 
  
 Övrigt 
  
 37 
  
 1 % 
  
 Konst m.m. 
  
 53 
  
 1 % 
  
 3 325 
  
 100 % 
  
 6 348 
  
 100 % 
  
 Operahögskolan 
  
 Konst m.m. 
  
 47 
  
 100 % 
  
 38 
  
 100 % 
  
 Stockholms univ 
  
 Humanistiskt 
  
 6 017 
  
 32 % 
  
 5 612 
  
 29 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 8 039 
  
 42 % 
  
 7 422 
  
 38 % 
  
 Juridiskt 
  
 2 397 
  
 13 % 
  
 2 435 
  
 12 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 1 333 
  
 7 % 
  
 2 319 
  
 12 % 
  
 Tekniskt 
  
 642 
  
 3 % 
  
 883 
  
 4 % 
  
 Medicinskt 
  
 90 
  
 0 % 
  
 391 
  
 2 % 
  
 Vård 
  
 136 
  
 1 % 
  
 75 
  
 0 % 
  
 Övrigt 
  
 224 
  
 1 % 
  
 503 
  
 3 % 
  
 Konst m.m. 
  
 171 
  
 1 % 
  
 19 049 
  
 100 % 
  
 19 640 
  
 100 % 
  
 SLU 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 214 
  
 10 % 
  
 391 
  
 11 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 1 387 
  
 67 % 
  
 2 620 
  
 72 % 
  
 Medicinskt 
  
 328 
  
 16 % 
  
 362 
  
 10 % 
  
 Övrigt 
  
 129 
  
 6 % 
  
 246 
  
 7 % 
  
 2 058 
  
 100 % 
  
 3 619 
  
 100 % 
  
 198 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Södertörn 
  
 Humanistiskt 
  
 1 627 
  
 33 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 2 433 
  
 49 % 
  
 Juridiskt 
  
 114 
  
 2 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 300 
  
 6 % 
  
 Tekniskt 
  
 301 
  
 6 % 
  
 Vård 
  
 11 
  
 0 % 
  
 Farmaceutiskt 
  
 135 
  
 3 % 
  
 Konst m.m. 
  
 70 
  
 1 % 
  
 Umeå 
  
 4 991 
  
 100 % 
  
 Humanistiskt 
  
 2 668 
  
 21 % 
  
 2 681 
  
 19 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 3 612 
  
 29 % 
  
 3 800 
  
 27 % 
  
 Juridiskt 
  
 212 
  
 2 % 
  
 254 
  
 2 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 2 341 
  
 19 % 
  
 2 585 
  
 18 % 
  
 Tekniskt 
  
 749 
  
 6 % 
  
 1 528 
  
 11 % 
  
 Med o odont 
  
 1 014 
  
 8 % 
  
 1 129 
  
 8 % 
  
 Vård 
  
 564 
  
 4 % 
  
 538 
  
 4 % 
  
 Undervisning 
  
 970 
  
 8 % 
  
 1 085 
  
 8 % 
  
 Övrigt 
  
 304 
  
 2 % 
  
 285 
  
 2 % 
  
 Konst m.m. 
  
 163 
  
 1 % 
  
 251 
  
 2 % 
  
 12 597 
  
 100 % 
  
 14 136 
  
 100 % 
  
 Uppsala 
  
 Humanistisk och teol 
  
 5 057 
  
 27 % 
  
 4 024 
  
 23 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 4 778 
  
 25 % 
  
 3 612 
  
 21 % 
  
 Juridiskt 
  
 1 584 
  
 8 % 
  
 1 461 
  
 8 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 2 628 
  
 14 % 
  
 2 791 
  
 16 % 
  
 Tekniskt 
  
 1 611 
  
 9 % 
  
 1 962 
  
 11 % 
  
 Medicinskt 
  
 929 
  
 5 % 
  
 932 
  
 5 % 
  
 Farmaceutiskt 
  
 884 
  
 5 % 
  
 1 065 
  
 6 % 
  
 Vård 
  
 86 
  
 0 % 
  
 166 
  
 1 % 
  
 Undervisning 
  
 1 069 
  
 6 % 
  
 1 045 
  
 6 % 
  
 Övrigt 
  
 159 
  
 1 % 
  
 146 
  
 1 % 
  
 18 785 
  
 100 % 
  
 17 204 
  
 100 % 
  
 Växjö 
  
 Humanistiskt 
  
 755 
  
 15 % 
  
 912 
  
 15 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 2 641 
  
 53 % 
  
 3 259 
  
 52 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 743 
  
 15 % 
  
 1 133 
  
 18 % 
  
 Tekniskt 
  
 294 
  
 6 % 
  
 384 
  
 6 % 
  
 Undervisning 
  
 506 
  
 10 % 
  
 391 
  
 6 % 
  
 Övrigt 
  
 87 
  
 2 % 
  
 197 
  
 3 % 
  
 Konst m.m. 
  
 7 
  
 0 % 
  
 5 026 
  
 100 % 
  
 6 283 
  
 100 % 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3 
  
 199 
  
 Universitet/ 
  
 1994/95 
  
 1994/95 
  
 1999 
  
 1999 
  
 högskola 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 antal hst 
  
 % 
  
 Örebro 
  
 Humanistiskt 
  
 777 
  
 13 % 
  
 712 
  
 11 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 2 797 
  
 48 % 
  
 2 553 
  
 40 % 
  
 Juridiskt 
  
 412 
  
 7 % 
  
 355 
  
 6 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 37 
  
 1 % 
  
 446 
  
 7 % 
  
 Tekniskt 
  
 741 
  
 13 % 
  
 1 401 
  
 22 % 
  
 Vård 
  
 123 
  
 2 % 
  
 1 
  
 0 % 
  
 Undervisning 
  
 541 
  
 9 % 
  
 585 
  
 9 % 
  
 Övrigt 
  
 35 
  
 1 % 
  
 73 
  
 1 % 
  
 Konst 
  
 326 
  
 6 % 
  
 299 
  
 4 % 
  
 5 789 
  
 100 % 
  
 6 425 
  
 100 % 
  
 Källa:  
  
 NU-databasen, 
  HSV reg. helårsstudenter, statliga uppdrag konstnärliga utbildningar och idrott har samlats under gemensam rubrik Teologisk utbild- ning ingår i humanistisk Odontologi i medicin. 
  
 200  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Tabell 2  
  
 a–d. 
  
 Helårsstudenter statliga uppdrag för teknik, natur- vetenskap, samhällsvetenskap och humaniora 1994/95 och 1999 (fallande ordning). 
 Tabell 2 a 
  
 Teknik 
  
 hst 1994/95 
  
 % 
  
 % 
  
 hst 1999 
  
 Chalmers tekniska 
  
 6 514 
  
 20 % 
  
 15 % 
  
 7 245 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 högskola 
  
 högskolan 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 6 033 
  
 18 % 
  
 15 % 
  
 7 064 
  
 Chalmers tekniska 
  
 högskolan 
  
 högskola 
  
 Lunds universitet 
  
 4 443 
  
 13 % 
  
 9 % 
  
 4 328 
  
 Lunds universitet 
  
 Linköpings universitet 
  
 2 619 
  
 8 % 
  
 8 % 
  
 3 917 
  
 Linköpings universitet 
  
 Uppsala universitet 
  
 1 611 
  
 5 % 
  
 5 % 
  
 2 334 
  
 Luleå tekniska 
  
 universitet 
  
 Luleå tekniska 
  
 1 571 
  
 5 % 
  
 5 % 
  
 2 309 
  
 Mälardalens högskola 
  
 universitet 
  
 Mälardalens högskola 
  
 1 178 
  
 4 % 
  
 4 % 
  
 2 072 
  
 Mitthögskolan 
  
 Mitthögskolan 
  
 1 146 
  
 3 % 
  
 4 % 
  
 1 962 
  
 Uppsala universitet 
  
 Umeå universitet 
  
 749 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 1 528 
  
 Umeå universitet 
  
 Örebro universitet 
  
 741 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 1 523 
  
 Högskolan i 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Karlstads universitet 
  
 695 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 1 401 
  
 Örebro universitet 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 675 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 1 231 
  
 Malmö högskola 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 661 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 1 109 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 Stockholms universitet 
  
 642 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 1 051 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 Högskolan i 
  
 587 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 1 043 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 544 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 972 
  
 Karlstads universitet 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 462 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 883 
  
 Stockholms universitet 
  
 Högskolan i Borås 
  
 455 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 791 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 414 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 788 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 Högskolan i 
  
 357 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 699 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Växjö universitet 
  
 294 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 697 
  
 Högskolan i Borås 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 283 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 619 
  
 Högskolan i 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 196 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 438 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 110 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 384 
  
 Växjö universitet 
  
 Karolinska institutet 
  
 23 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 325 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 301 
  
 Södertörns Högskola 
  
 100 % 
  
 0 % 
  
 85 
  
 Karolinska institutet 
  
 33 002 
  
 100 % 
  
 47 099 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3 
  
 201 
  
 Tabell 2 b 
  
 Naturvetenskap 
  
 hst 1994/95 
  
 % 
  
 % 
  
 hst 1999 
  
 Göteborgs universitet 
  
 2 777 
  
 11 % 
  
 11 % 
  
 3 957 
  
 Göteborgs universitet 
  
 Uppsala universitet 
  
 2 628 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 3 051 
  
 Linköpings universitet 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 2 555 
  
 10 % 
  
 8 % 
  
 2 791 
  
 Uppsala universitet 
  
 högskolan 
  
 Umeå universitet 
  
 2 341 
  
 9 % 
  
 7 % 
  
 2 705 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 högskolan 
  
 Linköpings universitet 
  
 2 193 
  
 9 % 
  
 7 % 
  
 2 620 
  
 Sveriges 
  
 lantbruksuniversitet 
  
 Lunds universitet 
  
 2 182 
  
 9 % 
  
 7 % 
  
 2 585 
  
 Umeå universitet 
  
 Sveriges 
  
 1 387 
  
 5 % 
  
 6 % 
  
 2 319 
  
 Stockholms universitet 
  
 lantbruksuniversitet 
  
 Stockholms universitet 
  
 1 333 
  
 5 % 
  
 5 % 
  
 1 920 
  
 Lunds universitet 
  
 Luleå tekniska 
  
 1 102 
  
 4 % 
  
 4 % 
  
 1 355 
  
 Luleå tekniska 
  
 universitet 
  
 universitet 
  
 Mitthögskolan 
  
 921 
  
 4 % 
  
 4 % 
  
 1 294 
  
 Mitthögskolan 
  
 Karlstads universitet 
  
 888 
  
 3 % 
  
 3 % 
  
 1 259 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 Växjö universitet 
  
 743 
  
 3 % 
  
 3 % 
  
 1 133 
  
 Växjö universitet 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 659 
  
 3 % 
  
 3 % 
  
 1 096 
  
 Karlstads universitet 
  
 Stockholm 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 656 
  
 3 % 
  
 3 % 
  
 926 
  
 Mälardalens högskola 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 645 
  
 3 % 
  
 2 % 
  
 874 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 491 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 812 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 Högskolan i Borås 
  
 447 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 788 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 Stockholm 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 354 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 739 
  
 Högskolan i Borås 
  
 Mälardalens högskola 
  
 289 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 726 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 265 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 705 
  
 Malmö högskola 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 257 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 605 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 Högskolan i 
  
 175 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 492 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 143 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 446 
  
 Örebro universitet 
  
 Högskolan i 
  
 103 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 414 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Örebro universitet 
  
 37 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 363 
  
 Högskolan i 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Karolinska institutet 
  
 34 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 362 
  
 Högskolan i 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 20 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 300 
  
 Södertörns Högskola 
  
 100 % 
  
 0 % 
  
 170 
  
 Karolinska institutet 
  
 25 623 
  
 0 % 
  
 113 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 100 % 
  
 36 923 
  
 202 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Tabell 2 c 
  
 Samhällsvetenskap 
  
 hst 1994/95 
  
 % 
  
 % 
  
 hst 1999 
  
 Stockholms universitet 
  
 8 039 
  
 14 % 
  
 12 % 
  
 7 422 
  
 Stockholms universitet 
  
 Lunds universitet 
  
 7 575 
  
 13 % 
  
 11 % 
  
 6 787 
  
 Göteborgs universitet 
  
 Göteborgs universitet 
  
 7 389 
  
 13 % 
  
 10 % 
  
 6 274 
  
 Lunds universitet 
  
 Uppsala universitet 
  
 4 778 
  
 8 % 
  
 6 % 
  
 3 800 
  
 Umeå universitet 
  
 Umeå universitet 
  
 3 612 
  
 6 % 
  
 6 % 
  
 3 612 
  
 Uppsala universitet 
  
 Mitthögskolan 
  
 2 957 
  
 5 % 
  
 5 % 
  
 3 259 
  
 Växjö universitet 
  
 Örebro universitet 
  
 2 797 
  
 5 % 
  
 5 % 
  
 3 050 
  
 Mitthögskolan 
  
 Växjö universitet 
  
 2 641 
  
 5 % 
  
 4 % 
  
 2 749 
  
 Linköpings universitet 
  
 Karlstads universitet 
  
 2 587 
  
 4 % 
  
 4 % 
  
 2 693 
  
 Karlstads universitet 
  
 Linköpings universitet 
  
 2 341 
  
 4 % 
  
 4 % 
  
 2 553 
  
 Örebro universitet 
  
 Handelshögskolan i 
  
 1 313 
  
 2 % 
  
 4 % 
  
 2 433 
  
 Södertörns Högskola 
  
 Stockholm 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 1 283 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 2 170 
  
 Mälardalens högskola 
  
 Luleå tekniska 
  
 1 179 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 1 749 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 universitet 
  
 Mälardalens högskola 
  
 1 170 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 1 690 
  
 Luleå tekniska 
  
 universitet 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 1 153 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 1 570 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 989 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 1 481 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 761 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 1 452 
  
 Malmö högskola 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 746 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 1 365 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 734 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 1 230 
  
 Högskolan i 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 721 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 1 109 
  
 Handelshögskolan i 
  
 Stockholm 
  
 Högskolan i 
  
 642 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 1 080 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Högskolan i Borås 
  
 564 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 817 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 520 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 709 
  
 Högskolan i Borås 
  
 Stockholm 
  
 Högskolan i 
  
 441 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 702 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Stockholm 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 297 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 694 
  
 Högskolan i 
  
 högskolan 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Karolinska institutet 
  
 214 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 444 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 177 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 382 
  
 Sveriges 
  
 lantbruksuniversitet 
  
 Stockholms universitet 
  
 214 
  
 0 % 
  
 0 % 
  
 281 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 högskolan 
  
 Chalmers tekniska 
  
 101 
  
 0 % 
  
 0 % 
  
 256 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 högskola 
  
 57 934 
  
 100 % 
  
 0 % 
  
 221 
  
 Karolinska institutet 
  
 0 % 
  
 141 
  
 Chalmers tekniska 
  
 högskola 
  
 0 % 
  
 24 
  
 Idrottshögskolan i 
  
 Stockholm 
  
 100 % 
  
 64 198 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3 
  
 203 
  
 Tabell 2 d 
  
 Humaniora 
  
 hst 1994/95 
  
 % 
  
 % 
  
 hst 1999 
  
 Stockholms universitet 
  
 6 017 
  
 18 % 
  
 16 % 
  
 5 612 
  
 Stockholms universitet 
  
 Göteborgs universitet 
  
 4 938 
  
 15 % 
  
 12 % 
  
 4 045 
  
 Göteborgs universitet 
  
 Lunds universitet 
  
 4 897 
  
 15 % 
  
 11 % 
  
 3 856 
  
 Lunds universitet 
  
 Uppsala universitet 
  
 4 140 
  
 13 % 
  
 10 % 
  
 3 395 
  
 Uppsala universitet 
  
 Umeå universitet 
  
 2 668 
  
 8 % 
  
 8 % 
  
 2 681 
  
 Umeå universitet 
  
 Linköpings universitet 
  
 1 596 
  
 5 % 
  
 5 % 
  
 1 640 
  
 Linköpings universitet 
  
 Karlstads universitet 
  
 1 216 
  
 4 % 
  
 5 % 
  
 1 627 
  
 Södertörns Högskola 
  
 Mitthögskolan 
  
 822 
  
 3 % 
  
 4 % 
  
 1 225 
  
 Karlstads universitet 
  
 Örebro universitet 
  
 777 
  
 2 % 
  
 3 % 
  
 912 
  
 Växjö universitet 
  
 Växjö universitet 
  
 755 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 846 
  
 Mitthögskolan 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 653 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 844 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 Stockholm 
  
 Stockholm 
  
 Mälardalens högskola 
  
 569 
  
 2 % 
  
 2 % 
  
 727 
  
 Mälardalens högskola 
  
 Luleå tekniska 
  
 469 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 725 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 universitet 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 450 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 712 
  
 Örebro universitet 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 370 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 640 
  
 Luleå tekniska 
  
 universitet 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 358 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 621 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 346 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 595 
  
 Malmö högskola 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 318 
  
 1 % 
  
 2 % 
  
 575 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 306 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 507 
  
 Högskolan i Jönköping 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 277 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 459 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 Högskolan i 
  
 232 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 431 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 136 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 410 
  
 Högskolan Kristianstad 
  
 Chalmers tekniska 
  
 132 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 282 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 högskola 
  
 Högskolan i Borås 
  
 100 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 230 
  
 Högskolan i 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Högskolan i 
  
 99 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 223 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 högskolan 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 93 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 194 
  
 Högskolan i Borås 
  
 högskolan 
  
 Karolinska institutet 
  
 21 
  
 0 % 
  
 1 % 
  
 191 
  
 Högskolan i 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 32 754 
  
 100 % 
  
 0 % 
  
 121 
  
 Chalmers tekniska 
  
 högskola 
  
 0 % 
  
 42 
  
 Handelshögskolan i 
  
 Stockholm 
  
 0 % 
  
 8 
  
 Karolinska institutet 
  
 0 % 
  
 4 
  
 Sveriges 
  
 lantbruksuniversitet 
  
 0 % 
  
 2 
  
 Idrottshögskolan i 
  
 Stockholm 
  
 100 % 
  
 34 380 
  
 Källa:  
  
 NU-databasen 
  helårsstudenter statliga uppdrag 1994/95 och 1999, HSV. 
  
 204  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:82 
  
 Helårsstudenter statliga uppdrag 1999 och 1994/95 
  
 Tabell 3 a.  
 1994/95 redovisades alla konstnärliga utbildningar inkl. idrott under samma rubrik. 
  
 Utbildningsområde 
  
 1994/95 
  
 % 
  
 Utbildningsområde 
  
 1999 
  
 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 58 101 
  
 27 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 64 198 
  
 28 % 
  
 Tekniskt 
  
 33 002 
  
 16 % 
  
 Tekniskt 
  
 47 097 
  
 21 % 
  
 Humanistiskt 
  
 32 754 
  
 15 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 36 923 
  
 16 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 25 623 
  
 12 % 
  
 Humanistiskt 
  
 34 380 
  
 15 % 
  
 Vård 
  
 19 844 
  
 9 % 
  
 Undervisningsområdet 
  
 13 612 
  
 6 % 
  
 Undervisningsområdet 
  
 13 360 
  
 6 % 
  
 Juridiskt 
  
 9 586 
  
 4 % 
  
 Juridiskt 
  
 9 486 
  
 4 % 
  
 Medicinskt 
  
 7 361 
  
 3 % 
  
 Medicinskt 
  
 6 586 
  
 3 % 
  
 Övrigt 
  
 5 067 
  
 2 % 
  
 Övrigt 
  
 4 927 
  
 2 % 
  
 Vård 
  
 2 758 
  
 1 % 
  
 Konst 
  
 4 187 
  
 2 % 
  
 Teologiskt 
  
 1 955 
  
 1 % 
  
 Teologiskt 
  
 2 032 
  
 1 % 
  
 Musik 
  
 1 856 
  
 1 % 
  
 Odontologiskt 
  
 1 211 
  
 1 % 
  
 Farmaceutiskt 
  
 1 217 
  
 1 % 
  
 Farmaceutiskt 
  
 884 
  
 0 % 
  
 Design 
  
 1 077 
  
 0 % 
  
 Dans 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Odontologiskt 
  
 953 
  
 0 % 
  
 Design 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Konst 
  
 563 
  
 0 % 
  
 Idrottsligt 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Idrottsligt 
  
 517 
  
 0 % 
  
 Media 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Teater 
  
 166 
  
 0 % 
  
 Musik 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Media 
  
 151 
  
 0 % 
  
 Opera 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Dans 
  
 103 
  
 0 % 
  
 Teater 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Opera 
  
 62 
  
 0 % 
  
 211 997 
  
 100 % 
  
 229 603 
  
 100 % 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 3  
 205 
  
 Tabell 3 b.  
 Helårsstudenter statliga uppdrag exkl. landstingskommunal vårdutbildning. Landstingens vårdhögskoleutbildningar bokfördes som statligt uppdrag 1994/95. Vårdhögskoleutbildningarna bokfördes 1999 som uppdragsutbildning. Om landstingens vårdutbildning elimineras är utbildningsområdet vård 1994/95 och 1999 i statligt uppdrag nästan konstant. 
  
 Utbildningsområde 
  
 1994/95 
  
 % 
  
 Utbildningsområde 
  
 1999 
  
 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 58 101 
  
 30 % 
  
 Samhällsvetenskapligt 
  
 64 198 
  
 28 % 
  
 Tekniskt 
  
 33 002 
  
 17 % 
  
 Tekniskt 
  
 47 097 
  
 21 % 
  
 Humanistiskt 
  
 32 754 
  
 17 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 36 923 
  
 16 % 
  
 Naturvetenskapligt 
  
 25 623 
  
 13 % 
  
 Humanistiskt 
  
 34 380 
  
 15 % 
  
 Undervisningsområdet 
  
 13 360 
  
 7 % 
  
 Undervisningsområdet 
  
 13 612 
  
 6 % 
  
 Juridiskt 
  
 9 486 
  
 5 % 
  
 Juridiskt 
  
 9 586 
  
 4 % 
  
 Medicinskt 
  
 6 586 
  
 3 % 
  
 Medicinskt 
  
 7 361 
  
 3 % 
  
 Övrigt 
  
 4 927 
  
 3 % 
  
 Övrigt 
  
 5 067 
  
 2 % 
  
 Konst 
  
 4 187 
  
 2 % 
  
 Teologiskt 
  
 1 955 
  
 1 % 
  
 Teologiskt 
  
 2 032 
  
 1 % 
  
 Musik 
  
 1 856 
  
 1 % 
  
 Odontologiskt 
  
 1 211 
  
 1 % 
  
 Farmaceutiskt 
  
 1 217 
  
 1 % 
  
 Farmaceutiskt 
  
 884 
  
 0 % 
  
 Design 
  
 1 077 
  
 0 % 
  
 Dans 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Odontologiskt 
  
 953 
  
 0 % 
  
 Design 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Konst 
  
 563 
  
 0 % 
  
 Idrottsligt 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Idrottsligt 
  
 517 
  
 0 % 
  
 Media 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Teater 
  
 166 
  
 0 % 
  
 Musik 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Media 
  
 151 
  
 0 % 
  
 Opera 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Dans 
  
 103 
  
 0 % 
  
 Teater 
  
 0 
  
 0 % 
  
 Opera 
  
 62 
  
 0 % 
  
 192 153 
  
 100 % 
  
 226 845 
  
 100 % 
  
 Källa:  
  
 NU-databasen, 
  HSV helårsstudenter statliga uppdrag t.o.m. 1995/96 och fr.o.m. 1997. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 4  
 207 
  
 Tänkbara mätningar av måluppfyllelser 
 Målen enligt B 1 och C i målkapitlet kan i varierande grad, precision och säkerhet kontrolleras på olika sätt. I vissa fall men långt ifrån i alla kan måluppfyllelsen mätas kvantitativt med nyckeltal. 
 I nedanstående sammanställning anges hur de mål som för när- varande gäller kan kontrolleras och/eller åtgärdas 
  
 B-målen 
  
 Möjliga nyckeltal 
  
 Beslutsunderlag 
  
 årligen 
  
 vart 3:e år 
  
 B 2.1 
  
 Ped  
 utv-arb 
  
 – 
  
 B 2.2 
  
 Ped utb, lärare 
  
 X (på sikt) 
 1 
  
 X 
  
 B 2.3 
  
 Anpass. till arb.m 
  
 X (på sikt) 
 2 
  
 Samordn med andra 
  
 Antal, omfattning 
  
 X 
  
 B 2.4 
  
 Basår 
  
 Antal 
  
 X 
  
 B 2.5 
  
 Utbudsdistr (dist. 
  
 Utbudsprofil 
 3 
  
 X 
  
 deltid) 
  
 B 2.6 
  
 Stödundervisn svenska 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 B 2.7 
  
 Stöd för gäststudenter 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 B 2.8 
  
 Utbildn för utl 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 arbetssök 
  
 B 2.9 
  
 Regionalt centrum 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 B 2.10 
  
 Dimens lärarutbildn. 
  
 – 
  
 – 
  
 B 2.11 
  
 Tredje uppgiften 
  
 Antal, volym 
 4 
  
 X 
  
 1 
  
 Möjlighet att få tillförlitliga nyckeltal sammanhänger med hur den peda- gogiska utbildningen byggs upp. Om man får gemensamma överenskommelser om poäng och ackreditering eller motsvarande kan man ha något motsvarande hst och Aguilar, liksom också andelen lärare som genomgått utbildningar eller har motsvarande kompetens. Man kan också hänskjuta denna fråga till kvalitets- området. 
  
 2 
  
 Här finns möjlighet för ett nytt åläggande för högskolorna, nämligen att följa vissa studenter efter att de lämnat högskolan. 
  
 3 
  
 Här finns många definitionssvårigheter, men det kan bli något enklare om man går på utbudet och då kan man tänka sig att man ger en profil i form av en områdesuppdelad volymbaserad (hst) fördelning på några få kategorier: Heltid, deltid, in campus, off campus. 
  
 4 
  
 Här kan man avse antal kontrakt, avtal etc hemmahörande inom tredje upp- giften. Dessa måste då rimligen redovisas med någon volym, kanske sin eko- nomiska omfattning. Tredje uppgiften av annan typ (t.ex. utbud av offentliga föreläsningar, kulturutbud etc.) ska också redovisas. Här är det svårare med nyckeltal. 
  
 208  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2000:82 
  
 C-målen 
  
 Möjliga nyckeltal 
  
 Beslutsunderlag 
  
 årligen 
  
 vart 3:e år 
  
 C.1 
  
 Examensmål 
  
 Antal m kompl 
 5 
  
 X 
  
 C.2 
  
 Antalet hst totalt 
 6 
  
 Antal 
  
 X 
  
 X 
 7 
  
 C.3 
  
 Antalet hst NT 
 8 
  
 Antal 
  
 X 
  
 X 
  
 C.4 
  
 förändr stud i vissa 
  
 Antal 
  
 X 
  
 omr 
  
 C.5 
  
 Okvant förändr 
  
 Antal 
  
 X 
  
 män/kv 
  
 C.6 
  
 Riktlinjer 
  
 – 
  
 – 
  
 – 
  
 C.7 
  
 Särskilda 
  
 Antal, volym 
  
 X 
  
 ålägganden 
 9 
  
 D-målen 
  
 D.1 
  
 Platser, nybörjare 
  
 Antal 
 10 
  
 X 
  
 D.2 Soc och etn mångf 
  
 Antal, andel 
 11 
  
 X 
  
 5 
  
 Här bör det finnas en total redovisning av alla examina. 
  
 6 
  
 Uppgifterna bör inkludera fördelning på utbildningsområden. 
  
 7 
  
 Här liksom i anslutning till C 3 finns det enda ställe där man kan tänka sig någon slags formelmässigt bestämd förändring; ev på ettårsbas, t.ex. på så sätt att regeringskansliet under det nationella taket har någon slags omfördelnings- möjlighet. 
  
 8 
  
 Se anmärkningar avseende C 2. 
  
 9 
  
 Detta rör sig om bl.a. små ämnen. 
  
 10 
  
 Ev. övergång till målet om 50 % under 25 år för vilken kommer att krävas särskild redovisning. 
  
 11 
  
 Vad högskolan kan rapportera är bara mjuka data som vidtagna åtgärder, anpassning av utbud, rekryteringsåtgärder, pedagogik, information m.m. Däre- mot bör man kunna använda SCB:s uppdrag på detta område. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 5  
 209 
  
 Sammanträdesförteckning 
 Stockholms universitet  
 1999-11-15 
  
 Del 1: Webb, rektor, Moreno, förvaltningschef, Thomas, planeringschef. 
 Del 2: Hays, kanslichef, naturvetenskap, Martinez, prefekt, institutionen för biokemi, Miller, dekan, samhälls- vetenskap, Erling Wande, dekan, humaniora, Obrien, 
  prefekt, juridik, Jones, dekan, naturvetenskap, Edwards och Richards, studentkåren. 
 Örebro universitet  
 1999-11-18 
  
 Keller, ordförande i universitetsstyrelsen, Turner, rektor, Kane, Harris, Singleton, Soto, Stevens, Smith, Benson samt två företrädare för student- kåren. 
 Linköpings universitet  
 1999-11-19 
  
 Del 1: Bailey, rektor, Quinn, universitetsdirektör, Walker, Thornton, Rivera, Duke. 
 Del 2: Knapp, ekonomiska institutionen, Brown, tekniska fakulteten, Welch, tekniska fakulteten, Hays, Hälsouniversitetet, Fritz, filosofiska fakulteten, James, systemteknik, Clark datavetenskap, Brown, Hälsouniversitetet. 
 Del 3: Harris, vice ordförande, LinTek, Idrar Lundgren, ord- förande, studentkåren May, Wallace, ordförande, StuFF. 
  
 210  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:82 
  
 Umeå universitet torsdagen  
 1999-11-25 
  
 Del 1:  
 Spencer, dekanus, samhällsvetenskapliga fakul- teten, Perez prodekanus,  
 teknisk-naturvetenskapliga 
  fakulteten, Strickland, Smith,  
 medicinsk-odontologiska 
  fakulteten, Inga- Powell, prefekt, medier/kommunikation. 
 Del 2:  
 Montgomery 
  Täljedahl, rektor,  
 Flores, universitetsdirektör, Fisher, ekonomichef samt Gibbs. 
 Del 3: Meyer, universitetslektor, sociologi, Wilson, prefekt, datavetenskap, Tonje Broby, studerande samt Cabrera. 
 Göteborgs universitet fredagen  
 1999-11-26 
  
 Rektor Oliver, universitetsdirektör Rogers, prorektor Martinez, professor Spears, dekanus mate-  
 matisk-naturvetenskapliga 
  fakulteten, professor Burton sam- hällsvetenskapliga fakulteten, vice ordförande Rogers, Studentkåren, Rodriguez och Huff Studentkåren, dekanus Morgan, Handelshögkolan, professor Patel, medicinska fakulteten, professor Huff, humanistiska fakulteten, Benson, utbildningsvetenskapliga fakulteten. 
 Uppsala universitet den 29 november 1999 
 Del 1: Rektor Lawrence, prorektor Lynch, förvaltnings- chef Harris, vicerektor Good, vicerektor Garrett, Shah 
  Rodgers, byråchef Walker, utbildningsledare Hudson. 
 Del 2: universitetslektor Collins, prefekt institutionen för antikens kultur och samhällsliv, professor Caldwell, institutionen för farmaci, universitetslektor Martinez, prefekt institutionen för biologisk grundutbildning, utbildningsledare Jones, kanslichef  
 humanistisk-samhällsvetenskapliga 
  områdeskansliet, utbildningsledare Vazquez, kanslichef teknisk- naturvetenskapliga områdeskansliet. 
 Del 3: vice ordförande Kaufman, utbildningsansvarig Miller, handläggare Stewart. Samtliga från Uppsala universitets studentkår. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 5  
 211 
  
 Lunds universitet fredagen  
 1999-12-03 
  
 Jones, medicinska fakulteten, dekanus  
 Middleton 
  Anderson, samhällsvetenskapliga fakulteten, dekanus Smith,  
 matematisk-naturvetenskapliga 
  fakulteten, prefekt Walters, 
  medicinska fakulteten, kanslichef  
 P-G 
  Soto, LTH, dekanus Figueroa,  
 HT-området, 
  rektor Franklin, konstområdet, Malmö, dekanus Bowen, juridiska fakulteten, kanslichef Sanchez, juridiska fakulteten, controller Carrillo, planeringsenheten, planeringschef Smith, rektor Kelly, Ekonomihögskolan, bitr. planeringschef  
 Bird, kanslichef Smith,  
 HT-området. 
  
 Växjö universitet onsdagen  
 1999-12-08, 
  kl  
 11-15:30 
  
 Rektor Hampton, prorektor Willis, dekanus Bates, forskningsdirektör Fischer, Small, planeringschef Hurley, Henson, vice ordförande Romero, studentkåren, utbildningsombuds- man, Stevens, stf prefekt Robbins, institutionen för pedagogik, personalchef Floyd, Johnson förvalt- ningen, Cook, institutionen för pedagogik, administrativ chef Garcia. 
 Södertörns högskola den 9 december 1999 
 Rektor Li, högskoleråd Olson, högskoledirektör Ross, kollegieföreståndare Rivera, kollegieföre- ståndare  
 Crane, kollegieföreståndare Reyes, 
  forskningsledare Moyer, controller  
 Lara, studentkårens ordf. Martin, administrativ chef Wilson. 
 Karolinska institutet tisdagen  
 1999-12-14 
  
 Murphy, förvaltningschef Anderson, Williams dekanus för forskning samt James för forskning. 
  
 212  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:82 
  
 KTH onsdagen  
 1999-12-15 
  
 Prorektor Brown, Arnold, förvaltnings- chef Cline, kårordförande Casey samt Reid. 
 Högskolan i Borås  
 2000-01-12 
  på Utbildningsdepartementet, 
 Stockholm 
 Rektor Reid 
 Högskolan i Skövde på Utbildningsdepartementet  
 2000-01-12 
  
 Carr  
 Lewis och representant för studentkåren White. 
 Högskolan i Kristianstad på utbildningsdepartementet  
 2000-01-13 
  
 Rektor Garrett samt studentrepresentanten Simmons. 
 Företrädare för de konstnärliga högskolorna i Stockholm  
 2000-01-13 
  
 Danshögskolan: Miller, Kari Sylwan 
 Dramatiska institutet: Rice 
 Konstfack: West, Morris 
 Konsthögskolan:  
 Wong 
  Taylor, Roberts 
 Operahögskolan: Harris 
 Teaterhögskolan: Scott, Alvarado 
 Högskolan på Gotland på Utbildningsdepartementet  
 2000-01-13 
  
 Guerra och studentkårens ordförande Douglas. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 5  
 213 
  
 Högskolan i Halmstad på Utbildningsdepartementet  
 2000-01-14 
  
 Tf rektor Smith, Henderson, ekonomichef Michael. 
 Högskolan i Trollhättan/Uddevalla på Utbildningsdepartementet  
 2000-01-14 
  
 Rektor Davis samt West. 
 Högskolan i Dalarna på Utbildningsdepartementet  
 2000-01-14 
  
 Rektor Key, prorektor Jackson, Ho, Bush. 
 Mälardalens högskola på Utbildningsdepartementet  
 2000-1-14 
  
 Davis. 
 Högskolan i Gävle på Utbildningsdepartementet  
 2000-01-14 
  
 Kanslichef Horne, vice ordförande i Studentkåren Barnes. 
 Besök vid Högskolan i Kalmar  
 2000-01-17 
  
 Rektor Örn George, ekonomichef Armstrong samt studentkårens ordförande Foster. 
 Besök vid Högskolan i Karlskrona/Ronneby  
 2000-01-17 
  
 Green, prorektor Kim, forskningssamordnare Knight, prefekt Lee, studentkårens ordförande Schwartz samt vice ordförande Ball. 
  
 214  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:82 
  
 Högskolan i Malmö måndag  
 2000-01-18 
  
 Prorektor Dunn, forskningskoordinator Brown, ekonomichef Snyder, studentkårens ordf. Schaefer, forskare Wright, Mason. förvaltningschef Pierce, förvaltningschef Jones. 
 Luleå Tekniska Universitet  
 2000-01-19 
  
 Rektor Keith, prorektor Simon, dekanus för tekniska fakulteten Morris, controller Martinez, ekonomi- chef Hinton, förvaltningschef Maldonado, dekanus för filosofiska fakulteten Pena samt prorektor Rogers. 
 Mitthögskolan på utbildningsdepartementet  
 2000-01-20 
  
 Prorektor Vaughan, kanslichef  
 Clark 
  Soto samt ekonomichef Baker. 
 Andra myndigheter och organisationer 
 Statistiska Centralbyrån i  
 Örebro1999-11-18 
  
 Thomas 
  och medarbetare från högskoleprogrammet inom SCB. 
 Distum på näringsdepartementet  
 2000-01-21 
  
 Ordf. Thompson, generaldirektör Mcmahon samt Jenkins. 
  
 2000-05-24: 
  Generaldirektör Mcmahon. 
 Riksdagens revisorer  
 2000-02-18 
  
 Daugherty och Kerr. 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 5  
 215 
  
 Sveriges Förenade Studentkårer (SFS), Stockholm  
 2000-01-27 
  
 Ordförande Santos, doktorandombudsmannen Caldwell samt Ramos. 
  
 2000-08-24:, 
  Martin vice ordf., Jordan ordf, Ramos. 
 Industriförbundet, Stockholm  
 2000-01-28 
  
 Forskningschef Perez, Becker och Gould. 
 Jämställdhetsombudsmannen, i Stockholm  
 2000-08-24 
  
 Tf Jämo Rivers. 
  
 Riksdagsledamöter 
 Riksdagsledamoten Black, Kristdemokraterna,  
 1999-12-09 
  
 Riksdagsledamoten Johnson, Miljöpartiet,  
 1999-12-09 
  Riksdagsledamoten Morales, Moderaterna,  
 1999-12-10 
  Riksdagsledamöterna Bullock, Adams och White  
 Collins, 
  Socialdemokraterna,  
 1999-12-14 
  Riksdagsledamoten  
 Vaughn 
  Huffman, Vänsterpartiet,  
 1999-12-14 
  Riksdagsledamoten Todd, Centerpartiet,  
 1999-12-10 
  Riksdagsledamoten Patterson (fp)  
 2000-02-01 
  
 Intervjuer 
 FD Lillemor Kim och TK Gray torsdag  
 2000-01-27 
  
 Departementsrådet Olson  
 2000-02-02 
  
 Departementsrådet Tran, Utbildningsdepartementet  
 2000-02-01 
  
 Utredare Smith, anställd på högskoleenheten på Utbildnings- departementet  
 1995-99, 
 2000-03-07 
  
 216  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:82 
  
 Statssekreteraren Ballard, Utbildningsdepartmentet  
 2000-01-21 
  och  
 2000-02-09 
  
 Bitr. statssekreterare Harper, Utbildningsdepartementet  
 2000-02-09 
  
 Kanslirådet Reid tidigare anställd på Utbildningsdeparte- mentet  
 2000-01-21 
  
 Departementssekreterare Hoffman, Utbildningsdepartementet  
 2000-02-01. 
  
 Kansliråd Castro och departementssekreterare Ramos  
 2000-02-24 
  
 Departementsrådet Roberts, forskningsenheten, Utbildnings- departementet  
 2000-03-20 
  
 Utredare Smith, HSV  
 2000-02-24 
  
 Prorektor Sanders och Warren Högskolan i Borås i Göteborg  
 2000-03-24 
  
 Utredare Harrington, Högskoleverket  
 2000-05-03 
  
 Ordföranden för universitet och högskolor 
  
 2000-02-01 
  
 Hicks 
  
 Stockholms universitet 
  
 Hale 
  
 Luleå tekniska universitet 
  
 Calderon 
  
 Karlstads universitet 
  
 Keller 
  
 Örebro universitet 
  
 Wilson 
  
 Malmö Högskola 
  
 Mann 
  
 Dramatiska institutet 
  
 Reyes 
  
 Högskolan i Borås 
  
 Mckenzie 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 Robles 
  
 Dalarnas Högskola 
  
 Stewart 
  
 Högskolan i Kristianstad 
  
 Stout 
  
 Musikhögskolan i Stockholm 
  
 Burke 
  
 Chalmers tekniska högskola 
  
 Bush 
  
 Stiftelsen Högskolan i Jönköping 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 5  
 217 
  
 2000-02-23 
  
 Norman 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 Vaughn 
  Martinez 
  
 Operahögskolan 
  
 Carter 
  
 Växjö universitet 
  
 Gentry 
  
 Konsthögskolan 
  
 Jones 
  
 Karolinska institutet 
  
 Key 
  
 Idrottshögskolan 
  
 Sammanträde med generalsekreterare Ruiz SUHF  
 2000-03-02. 
  Sammanträde med universitetskanslern  
 2000-03-08 
  och  
 2000-08-24 
  
 Möte i Stockholm med förvaltningschefer vid universiteten 2000-  
 02-14 
  samt på Särö  
 2000-03-23 
  
 Förvaltningscheferna vid universiteten i Luleå, Umeå, Uppsala, Stockholm, Karolinska Institutet, KTH, Linköping, Göteborg, Lund samt  
 AcevedoGarcia och Ruiz. 
 Deltagande i SUHF:s medlemsmöte i Göteborg  
 2000-03-24 
  
 Konferenser 
 Rådet för högskoleutbildning. Börjar Grundbulten Rosta? i Stockholm  
 2000-01-26 
  
 SNS:s konferens i Stockholm  
 2000-04-05. 
  Forskning bara för stor- städer? 
 Glesbygdsverkets seminarium i Visby  
 2000-07-13 
  
 Seminarium om forskning och forskarutbildning i Stockholm  
 2000-04-06 
  
 Professor Lewis, Linköpings universitet, Guerrero, Ryan, Professor  
 Hoffman 
  Roberts, Humanistiska institutionen Örebro universitet, Caldwell, SFS, Direktör Perez, Industriförbundet, Rektor Oliver, Göteborgs universitet, Higgins, Karlstads universitet, Direktör Cummings, RBJ, Ombudsman Snyder,SULF, Professor Lopez, Tema Linköpings universitet, Professor Santana, Lunds Universitet, Utredare Smith, HSV. 
  
 218  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2000:82 
  
 Seminarium rörande frågor om grundutbildningen i Stockholm  
 2000-04-13 
  
 Kanslichef Hill, avdelningsdirektören Horton, Departe- mentsråd Tran, Departementssekreterare Hoffman, Planeringschef Kane, Förvaltningschef  
 Russell, Professor Good, Prefekt Thompson, Rektor Reid, Ombudsman Snyder, Riksdagsledamot Carter, Generaldirektör Keller, Santos SFS, Vd Barnes SIQ, Förvaltningschef Moreno, Utredare Harrington. 
 Sammanträde med Murphy, Karolinska institutet  
 2000-04-12 
  
 Besök vid CVCP, London, UK  
 2000-05-08 
  
 Newman, policy adviser. 
 Besök vid Kingston University, Surbiton, UK  
 2000-05-09 
  
 Hale  
 Vice-chancellor. 
  
 Besök vid Scottish Higher Education Funding Council, Edinburgh, Skottland  
 2000-05-10 
  
 HerringSammanträden med andra utredningar 
 Utredningen om social och etnisk mångfald i högskolan i Lund  
 2000-02-14 
  
 Från utredningen om social mångfald Dickson samt huvudsekreteraren docent Wright 
 Professor Lewis (enmansutredare om forskarskolor) i Stockholm  
 2000-03-22. 
  
 Utredningen om högskolans ledning  
 2000-05-24 
  och  
 2000-08-15 
  Professor Stevens samt Gibson 
 Organisationskommittén för ny myndighetsorganisation för forsknings- finansiering. 
 Cummings, VD i Stockholm  
 2000-08-25 
  
 SOU 2000:82 
  
 Bilaga 6  
 219 
  
 Högskolans lokaler 
  
 Tabell 1.  
 Hyror för universitet och högskolor  
 1998–2004, 
  tkr. (För 1998 och 1999 anges även det faktiska utfallet.) 
  
 År 
  
 Högskola 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2000 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 Danshögskolan 
  
 3 675 
  
 3 675 
  
 3 675 
  
 3 675 
  
 3) 
  
 Dramatiska institutet 
  
 10 275 
  
 10 275 
  
 10 650 
  
 10 353 
  
 10 863 
  
 11 080 
  
 11 302 
  
 11 528 
  
 11 758 
  
 Göteborgs univ. 
  
 410 104 
  
 386 839 
  
 423 773 
  
 397 671 
  
 461 400 
  
 479 200 
  
 488 400 
  
 498 100 
  
 508 300 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 46 759 
  
 39 374 
  
 47 822 
  
 38 990 
  
 53 875 
  
 56 875 
  
 59 875 
  
 67 875 
  
 70 975 
  
 Högskolan i Borås 
  
 36 881 
  
 30 149 
  
 35 346 
  
 31 376 
  
 41 868 
  
 50 111 
  
 59 986 
  
 59 746 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 37 945 
  
 33 250 
  
 38 929 
  
 33 644 
  
 47 600 
  
 53 800 
  
 55 800 
  
 55 800 
  
 55 800 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 20 656 
  
 21 810 
  
 29 315 
  
 28 065 
  
 30 041 
  
 31 921 
  
 34 901 
  
 37 831 
  
 39 931 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 41 316 
  
 40 083 
  
 43 960 
  
 42 172 
  
 50 980 
  
 52 866 
  
 62 200 
  
 62 955 
  
 63 595 
  
 Högskolan i Karlsk./R 
  
 18 178 
  
 16 800 
  
 27 552 
  
 19 725 
  
 31 600 
  
 33 100 
  
 42 500 
  
 42 500 
  
 42 500 
  
 Högskolan i Kristianstad 
  
 30 314 
  
 29 436 
  
 30 314 
  
 30 503 
  
 32 000 
  
 32 000 
  
 32 000 
  
 32 000 
  
 32 000 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 19 114 
  
 20 236 
  
 19 113 
  
 24 027 
  
 32 700 
  
 36 300 
  
 36 300 
  
 42 500 
  
 42 500 
  
 Högskolan i Troll/Uddev. 
  
 10 756 
  
 13 598 
  
 12 654 
  
 17 781 
  
 28 800 
  
 29 400 
  
 30 000 
  
 30 000 
  
 30 000 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 6 627 
  
 5 999 
  
 8 257 
  
 5 981 
  
 11 300 
  
 12 800 
  
 13 700 
  
 13 700 
  
 15 700 
  
 Idrottshögskolan 
  
 10 619 
  
 10 932 
  
 10 815 
  
 13 645 
  
 10 900 
  
 11 665 
  
 11 485 
  
 11 485 
  
 14 207 
  
 Karlstads universitet 
  
 48 842 
  
 49 216 
  
 50 940 
  
 57 599 
  
 66 100 
  
 69 100 
  
 82 800 
  
 90 000 
  
 94 100 
  
 Karolinska institutet 
  
 201 839 
  
 224 128 
  
 201 206 
  
 229 550 
  
 264 000 
  
 295 000 
  
 327 000 
  
 328 000 
  
 328 000 
  
 Konstfack 
  
 24 525 
  
 24 525 
  
 24 525 
  
 24 680 
  
 24 600 
  
 24 600 
  
 26 400 
  
 28 200 
  
 28 200 
  
 Kungl. Konsthögskolan 
  
 16 047 
  
 16 064 
  
 15 642 
  
 16 173 
  
 16 570 
  
 17 008 
  
 17 178 
  
 17 348 
  
 17 518 
  
 220 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2000:82 
  
 År 
  
 Högskola 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2000 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 2) 
  
 Kungl. Musikhögskolan 
  
 12 401 
  
 12 375 
  
 12 860 
  
 12 423 
  
 13 200 
  
 13 600 
  
 Sanchez. högskolan 
  
 326 708 
  
 326 452 
  
 340 709 
  
 370 230 
  
 348 000 
  
 366 000 
  
 387 000 
  
 397 000 
  
 400 000 
  
 Linköpings universitet 
  
 233 529 
  
 232 492 
  
 282 108 
  
 258 282 
  
 275 382 
  
 287 837 
  
 302 915 
  
 301 622 
  
 301 506 
  
 Luleå tekniska univ. 
  
 104 668 
  
 111 220 
  
 119 453 
  
 120 483 
  
 131 000 
  
 140 000 
  
 143 000 
  
 144 000 
  
 144 000 
  
 Lärarhögskolan i Sthlm 
  
 43 545 
  
 52 484 
  
 40 069 
  
 50 701 
  
 41 000 
  
 48 000 
  
 61 000 
  
 70 000 
  
 74 000 
  
 Lunds universitet 
  
 458 738 
  
 479 180 
  
 465 897 
  
 488 439 
  
 489 000 
  
 554 000 
  
 623 000 
  
 637 000 
  
 654 000 
  
 Malmö högskola 
  
 43 248 
  
 58 438 
  
 89 851 
  
 89 004 
  
 95 304 
  
 101 604 
  
 114 656 
  
 Mälardalens högskola 
  
 43 272 
  
 50 315 
  
 59 480 
  
 55 165 
  
 70 700 
  
 75 900 
  
 85 700 
  
 87 200 
  
 91 700 
  
 Mitthögskolan 
  
 89 145 
  
 73 370 
  
 90 885 
  
 74 467 
  
 107 000 
  
 114 000 
  
 117 000 
  
 117 000 
  
 120 000 
  
 Operahögskolan 
  
 1 936 
  
 1 936 
  
 1 800 
  
 1 950 
  
 2 400 
  
 3 000 
  
 3 000 
  
 3 000 
  
 3 000 
  
 Stockholms universitet 
  
 373 113 
  
 372 811 
  
 358 089 
  
 385 803 
  
 393 100 
  
 420 600 
  
 412 900 
  
 412 900 
  
 412 900 
  
 Södertörns högskola 
  
 20 820 
  
 20 758 
  
 41 858 
  
 20 818 
  
 61 199 
  
 61 199 
  
 70 040 
  
 66 448 
  
 72 569 
  
 Teaterhögskolan 
  
 5 593 
  
 5 634 
  
 5 593 
  
 5 634 
  
 5 700 
  
 5 700 
  
 5 700 
  
 5 900 
  
 5 900 
  
 Umeå universitet 
  
 210 067 
  
 206 654 
  
 218 642 
  
 216 546 
  
 228 200 
  
 230 900 
  
 234 000 
  
 244 300 
  
 245 300 
  
 Uppsala universitet 
  
 383 215 
  
 389 827 
  
 451 669 
  
 446 531 
  
 445 574 
  
 470 673 
  
 470 723 
  
 470 050 
  
 465 550 
  
 Växjö universitet 
  
 35 764 
  
 35 276 
  
 35 759 
  
 34 956 
  
 50 831 
  
 53 005 
  
 65 645 
  
 77 245 
  
 83 145 
  
 Örebro universitet 
  
 81 192 
  
 82 195 
  
 81 355 
  
 86 833 
  
 88 000 
  
 102 000 
  
 125 000 
  
 129 000 
  
 130 000 
  
 Summa 
  
 3 461 426 
  
 3 429 368 
  
 3 699 152 
  
 3 654 871 
  
 4 055 334 
  
 4 332 244 
  
 4 593 754 
  
 4 693 837 
  
 4 713 310 
  
 1) 
  
 Uppgifter från Statskontorets hyreskontraktsregister. 
  
 2) 
  
 Uppgifter från Statens lokalförsörjningsverks och Högskoleverkets utredning 1997 (planerade värden). 
  
 3) 
  
 Uppgifter har ej lämnats (gäller alla tomma rutor). 
  
 SOU 2000:82  
 Bilaga 6  
 221 
  
 Tabell 2.  
 Lokalkostnadens andel av totala kostnader  
 1998–2004. 
  (Faktisk andel 1998 och 1999. Prognos för  
 2000-04). 
  
 1998 
  
 1999 
  
 1998 
  
 1999 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 Danshögskolan 
  
 4 637 
  
 4 770 
  
 26 845 
  
 26 329 
  
 0,17 
  
 0,18 
  
 1) 
  
 Dramatiska institutet 
  
 12 038 
  
 12 961 
  
 64 344 
  
 64 806 
  
 0,19 
  
 0,20 
  
 Göteborgs universitet 
  
 459 884 
  
 457 499 
  
 2 998 785 
  
 3 153 535 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,14 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 42 563 
  
 54 200 
  
 266 072 
  
 317 447 
  
 0,16 
  
 0,17 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,17 
  
 0,17 
  
 Högskolan i Borås 
  
 31 990 
  
 40 206 
  
 183 397 
  
 260 360 
  
 0,17 
  
 0,15 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 Högskolan i Gävle 
  
 35 203 
  
 44 669 
  
 217 509 
  
 289 405 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 23 498 
  
 32 255 
  
 197 222 
  
 245 561 
  
 0,12 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 45 759 
  
 50 406 
  
 317 596 
  
 364 355 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 Högskolan i 
  
 23 103 
  
 32 246 
  
 228 738 
  
 272 002 
  
 0,10 
  
 0,12 
  
 0,14 
  
 0,11 
  
 0,12 
  
 0,11 
  
 0,10 
  
 Karlskrona/Ronneby 
  
 Högskolan i 
  
 30 085 
  
 31 400 
  
 228 426 
  
 246 244 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 Kristianstad 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 18 336 
  
 30 830 
  
 137 888 
  
 192 974 
  
 0,13 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,19 
  
 0,18 
  
 0,18 
  
 0,17 
  
 Högskolan i 
  
 15 550 
  
 19 351 
  
 118 870 
  
 149 654 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 Trollhättan/Uddevalla 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 9 356 
  
 12 898 
  
 71 589 
  
 88 240 
  
 0,13 
  
 0,15 
  
 0,13 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 Idrottshögskolan i 
  
 11 685 
  
 11 779 
  
 43 883 
  
 49 428 
  
 0,27 
  
 0,24 
  
 0,22 
  
 0,23 
  
 0,21 
  
 0,22 
  
 0,22 
  
 Stockholm 
  
 Karlstads universitet 
  
 49 865 
  
 57 973 
  
 411 218 
  
 481 660 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 Karolinska institutet 
  
 262 697 
  
 279 126 
  
 2 536 746 
  
 2 748 174 
  
 0,10 
  
 0,10 
  
 0,10 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 Konstfack 
  
 27 472 
  
 26 750 
  
 105 337 
  
 107 997 
  
 0,26 
  
 0,25 
  
 0,23 
  
 0,23 
  
 0,24 
  
 0,25 
  
 0,24 
  
 Kungl. Konsthög- 
  
 18 089 
  
 18 281 
  
 50 666 
  
 51 936 
  
 0,36 
  
 0,35 
  
 0,35 
  
 0,34 
  
 0,34 
  
 0,35 
  
 0,34 
  
 skolan 
  
 222 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2000:82 
  
 1998 
  
 1999 
  
 1998 
  
 1999 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 Kungl. Musikhög- 
  
 12 817 
  
 13 260 
  
 102 336 
  
 101 941 
  
 0,13 
  
 0,13 
  
 skolan i Stockholm 
  
 Kungl. Tekniska 
  
 366 851 
  
 379 207 
  
 2 340 443 
  
 2 319 347 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 högskolan 
  
 Linköpings universitet 
  
 261 186 
  
 283 086 
  
 1 858 329 
  
 1 987 654 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 Luleå tekniska 
  
 112 003 
  
 125 989 
  
 775 116 
  
 840 488 
  
 0,14 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 universitet 
  
 Lunds universitet 
  
 458 949 
  
 475 410 
  
 4 028 614 
  
 4 029 184 
  
 0,11 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 0,13 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 Lärarhögskolan i 
  
 48 859 
  
 43 417 
  
 366 706 
  
 372 541 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 0,10 
  
 0,12 
  
 0,14 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 Stockholm 
  
 Malmö Högskola 
  
 39 995 
  
 95 607 
  
 268 319 
  
 585 252 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 Mitthögskolan 
  
 94 182 
  
 94 895 
  
 593 539 
  
 647 822 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 Mälardalens högskola 
  
 56 698 
  
 69 247 
  
 390 716 
  
 469 485 
  
 0,15 
  
 0,15 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,17 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 Operahögskolan i 
  
 3 473 
  
 2 743 
  
 23 168 
  
 21 489 
  
 0,15 
  
 0,13 
  
 0,18 
  
 0,21 
  
 0,21 
  
 0,20 
  
 0,20 
  
 Stockholm 
  
 Stockholms 
  
 371 567 
  
 402 425 
  
 2 149 033 
  
 2 205 477 
  
 0,17 
  
 0,18 
  
 0,18 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,19 
  
 0,18 
  
 universitet 
  
 Södertörns högskola 
  
 33 882 
  
 55 548 
  
 244 564 
  
 334 089 
  
 0,14 
  
 0,17 
  
 0,17 
  
 0,16 
  
 0,18 
  
 0,16 
  
 0,15 
  
 Teaterhögskolan i 
  
 6 360 
  
 6 483 
  
 25 074 
  
 25 860 
  
 0,25 
  
 0,25 
  
 0,25 
  
 0,25 
  
 0,25 
  
 0,24 
  
 0,24 
  
 Stockholm 
  
 Umeå universitet 
  
 212 715 
  
 219 759 
  
 1 964 803 
  
 2 076 944 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 0,11 
  
 0,12 
  
 0,12 
  
 0,11 
  
 0,12 
  
 Uppsala universitet 
  
 424 965 
  
 461 076 
  
 3 071 154 
  
 3 268 695 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 Växjö universitet 
  
 40 306 
  
 53 385 
  
 298 225 
  
 377 944 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,13 
  
 0,12 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 Örebro universitet 
  
 84 917 
  
 87 900 
  
 470 512 
  
 483 641 
  
 0,18 
  
 0,18 
  
 0,16 
  
 0,16 
  
 0,17 
  
 0,17 
  
 0,17 
  
 Totalt 
  
 3 753 533 
  
 4 089 036 
  
 3 839 891 
  
 4 130 280 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 0,14 
  
 Källa 
 : Statkontorets hyreskontraktsregister samt uppgifter från Statens lokalförsörjningsverks och Högskoleverkets utredning 1997 (planerade värden) 
 1) Uppgift saknas för tomma rutor. 
 SOU 2000:82  
 Bilaga 6  
 223 
  
 Tabell 3.  
 Universitetens och högskolornas lokalytor  
 1998-2004. 
  
 Kvadratmeter LOA. 
  
 År 
  
 Högskola 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 Danshögskolan 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 4 414 
  
 Dramatiska institutet 
  
 8 220 
  
 8 220 
  
 7 879 
  
 8 220 
  
 8 220 
  
 8 220 
  
 8 220 
  
 8 220 
  
 8 220 
  
 Göteborgs universitet 
  
 304 892 
  
 289 037 
  
 313 889 
  
 289 037 
  
 341 400 
  
 346 100 
  
 348 900 
  
 354 400 
  
 342 100 
  
 Högskolan Dalarna 
  
 34 864 
  
 28 375 
  
 36 135 
  
 28 375 
  
 37 052 
  
 39 052 
  
 41 052 
  
 47 052 
  
 49 052 
  
 Högskolan i Borås 
  
 34 210 
  
 29 660 
  
 34 913 
  
 30 660 
  
 36 122 
  
 43 522 
  
 43 522 
  
 49 422 
  
 49 422 
  
 Högskolan i Gävle/Sandviken 
  
 30 998 
  
 28 839 
  
 32 253 
  
 28 839 
  
 44 235 
  
 45 235 
  
 46 235 
  
 46 235 
  
 46 235 
  
 Högskolan i Halmstad 
  
 21 724 
  
 23 024 
  
 28 493 
  
 27 102 
  
 30 487 
  
 32 027 
  
 35 027 
  
 37 527 
  
 39 527 
  
 Högskolan i Kalmar 
  
 40 200 
  
 30 077 
  
 43 184 
  
 34 227 
  
 47 000 
  
 50 345 
  
 52 520 
  
 53 320 
  
 54 020 
  
 Högskolan i Karlskrona/Ronneby 
  
 18 784 
  
 17 666 
  
 27 620 
  
 20 666 
  
 31 700 
  
 31 700 
  
 36 700 
  
 36 700 
  
 36 700 
  
 Högskolan i Kristianstad 
  
 32 118 
  
 32 695 
  
 32 118 
  
 32 695 
  
 33 442 
  
 33 442 
  
 33 442 
  
 33 442 
  
 33 442 
  
 Högskolan i Skövde 
  
 20 751 
  
 20 418 
  
 20 751 
  
 26 249 
  
 32 099 
  
 31 639 
  
 31 639 
  
 37 175 
  
 37 175 
  
 Högskolan i Trollh./Uddev. 
  
 15 234 
  
 15 871 
  
 14 755 
  
 21 171 
  
 27 942 
  
 28 500 
  
 29 000 
  
 29 000 
  
 29 000 
  
 Högskolan på Gotland 
  
 6 864 
  
 6 084 
  
 8 926 
  
 6 084 
  
 9 633 
  
 11 483 
  
 12 083 
  
 12 083 
  
 14 083 
  
 Idrottshögskolan i Stockholm 
  
 9 913 
  
 10 206 
  
 10 006 
  
 11 406 
  
 10 006 
  
 10 560 
  
 10 560 
  
 10 560 
  
 13 222 
  
 Karlstads universitet 
  
 43 096 
  
 39 242 
  
 45 306 
  
 49 122 
  
 55 369 
  
 66 450 
  
 66 950 
  
 73 230 
  
 73 730 
  
 Karolinska institutet 
  
 131 142 
  
 157 092 
  
 130 736 
  
 162 042 
  
 185 000 
  
 199 000 
  
 198 000 
  
 204 000 
  
 204 000 
  
 Konstfack 
  
 25 795 
  
 25 795 
  
 25 795 
  
 25 795 
  
 25 881 
  
 25 881 
  
 25 881 
  
 25 881 
  
 25 881 
  
 Kungliga konsthögskolan 
  
 13 075 
  
 12 869 
  
 12 091 
  
 12 869 
  
 12 282 
  
 12 282 
  
 12 282 
  
 12 282 
  
 12 282 
  
 Kungliga musikhögskolan 
  
 14 883 
  
 14 623 
  
 16 167 
  
 14 623 
  
 14 623 
  
 14 623 
  
 14 623 
  
 14 623 
  
 14 623 
  
 Kungliga tekniska högskolan 
  
 246 401 
  
 247 425 
  
 252 823 
  
 268 208 
  
 241400 
  
 254 500 
  
 244 900 
  
 248 300 
  
 248 300 
  
 224 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2000:82 
  
 År 
  
 Högskola 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 S 1) 
  
 H 2) 
  
 Linköpings universitet 
  
 187 759 
  
 187 345 
  
 215 400 
  
 198 598 
  
 211 418 
  
 218 283 
  
 215 953 
  
 215 891 
  
 215 891 
  
 Luleå tekniska univeritet 
  
 98 179 
  
 98 649 
  
 111 937 
  
 109 024 
  
 121 500 
  
 125 200 
  
 126 700 
  
 127 800 
  
 128 900 
  
 Lunds universitet 
  
 442 516 
  
 494 839 
  
 442 194 
  
 491 133 
  
 464 309 
  
 496 003 
  
 504 355 
  
 509 085 
  
 508 286 
  
 Lärarhögskolan i Stockholm 
  
 40 415 
  
 47 774 
  
 38 840 
  
 47 774 
  
 38 400 
  
 40 300 
  
 40 100 
  
 39 400 
  
 39 400 
  
 Malmö högskola 
  
 45 552 
  
 56 187 
  
 88 779 
  
 88 779 
  
 96 179 
  
 96 179 
  
 93 479 
  
 Mitthögskolan 
  
 84 391 
  
 73 078 
  
 84 339 
  
 73 078 
  
 94 200 
  
 97 000 
  
 97 800 
  
 97 800 
  
 99 700 
  
 Mälardalens högskola 
  
 35 364 
  
 35 164 
  
 52 700 
  
 48 266 
  
 62 340 
  
 64 723 
  
 76 019 
  
 76 290 
  
 80 087 
  
 Operahögskolan i Stockholm 
  
 1 910 
  
 1 910 
  
 1 610 
  
 1 910 
  
 2 100 
  
 2 400 
  
 3 000 
  
 3 000 
  
 3 000 
  
 Stockholms universitet 
  
 259 232 
  
 259 203 
  
 258 984 
  
 259 302 
  
 265 989 
  
 278 723 
  
 272 611 
  
 272 611 
  
 272 611 
  
 Södertörns högskola 
  
 13 799 
  
 14 005 
  
 27 317 
  
 14 005 
  
 38 341 
  
 38 341 
  
 50 548 
  
 50 548 
  
 57 348 
  
 Teaterhögskolan i Stockholm 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 5 977 
  
 Umeå universitet 
  
 213 841 
  
 213 189 
  
 225 717 
  
 212 103 
  
 214 900 
  
 217 600 
  
 219 100 
  
 223 100 
  
 223 100 
  
 Uppsala universitet 
  
 375 464 
  
 377 018 
  
 419 816 
  
 421 358 
  
 424 598 
  
 418 898 
  
 412 898 
  
 406 898 
  
 400 898 
  
 Växjö universitet 
  
 30 534 
  
 30 464 
  
 30 587 
  
 38 695 
  
 41 163 
  
 49 663 
  
 57 343 
  
 63 343 
  
 63 343 
  
 Örebro universitet 
  
 65 306 
  
 68 608 
  
 69 591 
  
 68 608 
  
 72 000 
  
 80 500 
  
 88 500 
  
 86 500 
  
 87 500 
  
 Summa 
  
 2 957 817 
  
 2 948 855 
  
 3 139 450 
  
 3 091 635 
  
 3 374 321 
  
 3 511 365 
  
 3 563 033 
  
 3 612 288 
  
 3 614 948 
  
 1) 
  
 Uppgifter från Statskontorets hyreskontraktsregister 
  
 2) 
  
 Uppgifter från Statens lokalförsörjningsverks och Högskoleverkets utredning (planerade värden)