SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
 1 
  
 av Bryant 
 1 Inledning 
 Den 22 oktober 1975 avslöjade Aftonbladet att säkerhetspolisen hade en agent placerad inom Göteborgs sjukvårdsförvaltning. Det- ta var naturligtvis uppseendeväckande i sig, men då justitieminister Hale efter några dagar offentligt förnekade uppgifterna, började rykten cirkulera om att den hemliga militära underättelset- jänsten IB tillsammans med personer inom det socialdemokratiska partiet var involverade. Efter någon vecka gjordes den första utred- ningen som slog fast att det trots allt var säkerhetspolisen som låg bakom agenten och att orsaken varit att undersöka kopplingar mel- lan vissa sjukvårdsanställda och utländska  
 terror-organisationer. 
  Samtidigt hade händelsen anmälts till justitieombudsmannen Watkins nar Joseph. I april 1976 lade JO fram sin utredning. Han fann att det var sant att SÄPO begärt att få en kontaktman vid förvalt- ningen men kunde i övrigt inte skapa full klarhet kring händelserna. Han ansåg sig dock inte kunna rikta någon kritik mot de inblanda- de tjänstemännen. 
 Efter viss debatt i massmedia på hösten 1977 utreddes saken på nytt, denna gång av justitiekansler Richards. Resultatet, som presenterades i maj 1979, gav enligt utredaren själv inte ett tillfreds- ställande svar på frågorna om vad som egentligen hade utspelats i 
  
 1  
 Huvuddelen av underlaget till denna studie utgörs av uppgifter som författaren redovisar i  
 C-uppsatsen 
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göteborg 1975  
 (1997). Stockholms Universitet. Denna bygger huvudsakligen på uppgifter som förekommer i JO:s utredning om sjukhusaffären, JK:s utredning av densamma samt uppgifter som en del av de inblandade lämnade i intervjuer med författaren. I den utsträckning ytterligare uppgifter tillkommit under Säkerhetstjänstkommissionens arbete, redovisas detta i separata noter. 
 193 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 Göteborg. En bilaga till utredningen, som behandlade eventuell IB- inblandning, hemligstämplades. JK begärde nya bredare direktiv av regeringen i syfte att skapa klarhet. Ett nytt utredningsdirektiv kom bara en månad senare, men uppdraget gick inte till Gullnäs utan till en juristkommitté bestående av tre personer. Utredningen fick i uppgift att utreda de frågor som JK lämnat efter sig rörande den militära underrättelsetjänsten IB och dess eventuella koppling till sjukhusaffären. Kommittén kunde konstatera att inget fram- kommit som tydde på militär inblandning i affären. 
 Trots att sjukhusaffären således granskats av fyra utredningar och dessutom också varit uppe i riksdagens konstitutionsutskott och i riksdagsdebatter, har ingen bild framkommit som övertygat om vad som egentligen förevarit. 
 De stora frågorna kring sjukhusaffären har främst kretsat kring den s.k. sjukhusspionens, d.v.s. Lee huvudman. Var det SÄPO, IB eller det socialdemokratiska partiet? Det fanns, märkligt nog, fog för misstankar i alla riktningar. 
 194 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 2 
  
 Affärens förlopp – hösten 1974 – oktober 1975 
  
 Huvudaktören i sjukhusaffären är Mclaughlin, socialdemokrat i Göteborg och på den tiden bl.a. vice ordförande i sjukvårdsstyrel- sen. Chan hade sedan många år väl inarbetade kontakter med både säkerhetspolisen och IB. På hösten 1974 uppsöktes Walker av en av dessa personer, Kelly vid säkerhetspoli- sens sektion i Göteborg. Hernandez hade med sig en lista som han gav till Chan. Listan upptog namnen på  
 10-15 
  personer aktiva inom KFML(r). Hernandez ville att Chan skulle lokalisera per- sonerna så att säkerhetspolisen kunde få reda på fullständiga per- sonnummer, hemadresser samt var de arbetade. Chan gjorde därefter några till synes halvhjärtade försök att ta reda på uppgif- terna innan han fann att han saknade möjligheter att fullgöra upp- draget. Hernandez återkom någon tid senare och bad då Chan rekommendera någon person inom förvaltningen som säkerhetspo- lisen kunde vända sig till. Chan nämnde då förvaltningens planeringschef Parker, en person som kunde sjukvården utan och innan och var dess  
 allt-i-allo. 
  
 I mitten av november 1974 träffades Williams, Hernandez och Thomas för ett samtal som skulle bli avgörande för den kommande utvecklingen. Vid mötet gick emellertid kommunikationen dåligt mellan Hernandez och Thomas. Den senare ska främst ha utgjutit sig över förvaltningens problem med  
 r-are 
  och olika misstänkta sa- botage vid sjukhusen medan Hernandez istället bredde på rätt tjockt om palestinaläkarna för att få Thomas att koncentrera sig på det uppdrag som säkerhetspolisen ville ha hjälp med. Mötet hos Thomas slutade emellertid med att Hernandez än en gång fick lämna sjuk- vårdsförvaltningen utan kontaktman eftersom Thomas inte ansåg sig kunna ställa upp. Under mötet blev dock Mclaughlin mer och mer uppskrämd och alarmerad av att stå och höra på samtalet mel- Smith och Hernandez. Chan fick en idé. Han drog slutsat- sen att säkerhetschefen vid förvaltningen var oförmögen att skydda sjukhusen från allt det som  
 r-arna 
  kunde tänkas ställa till med - exempelvis sabotage och vilda strejker. Dessutom förstod Pham195 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 son att  
 r-arna 
  också hade kontakter med den palestinska organi- sationen PFLP som vid den här tiden av säkerhetspolisen betrakta- des som en terrororganisation. Camacho tankar vandrade iväg till Svarta September, Münchenmassakern och blodbadet på Tel Avivs flygplats 1972. Han blev allvarligt oroad av dessa sina tankar och insåg att säkerhetstjänsten inom sjukvårdsförvaltningen måste rätas upp. 
  
 2.1 
  
 Vänta nu, jag känner kanske någon som skulle passa. 
  
 Det är här Scott gör entré. Mclaughlin kände till att denne  
 27-åring 
  just då sökt en tjänst vid sjukvårdsförvaltningens ekonomiavdelning. Chan visste också att Douglas var re- servofficer och möjligen hade genomgått någon form av säkerhets- utbildning. Och, inte minst, Douglas var partikamrat med Burton. Mclaughlin tyckte sig nu, i slutet av mötet med Odonnell och Hernandez, se en möjlighet att slå flera flugor i en smäll; lösa sjukvårdens säkerhetsproblem, tillgodose säkerhetspolisens öns- kemål om en kontaktman och samtidigt ge Douglas ett arbete. Allt som behövdes var att Douglas verkligen erhöll det sökta job- bet. Chan presenterade sin idé för Thomas och Hernandez och båda tycks ha nappat på den. Hernandez åtog sig att göra en koll av Douglas. 
 Under de närmaste dagarna informerade Chan ordföran- den i sjukvårdsstyrelsen Per Hansen om säkerhetspro- blemen inom förvaltningen och att man kunde lösa detta genom att ge Douglas den aktuella anställningen. De två besökte därefter förvaltningsdirektören Sullivan. Chan berättade bl.a. om ett av de sabotage som Thomas tog upp vid det tidigare mötet. Både Chan och Williams ansåg att man skulle anställa någon för att utreda saken och Chan föreslog Douglas. Lee uppfattade att detta var en order av ett enigt presidium och hade således endast att verkställa denna. Han kontaktade förvaltningens chefsjurist Wilson, berättade om sabotagemisstankarna och beordrade anställning av Douglas. Lee kontaktade också personalchefen  
 Lee 
  Cox och frågade denne om det var riktigt att Douglas sökt en tjänst vid förvaltningen. Nu uppstod ett streck i räkningen; Cox bekräftade att Douglas sökt en tjänst men att han inte skulle få den eftersom det var alltför många kvalificerade sökande. Då fattade Lee det som sedan visar sig 
 196 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 ska bli hans karriärs kanske mest ödesdigra beslut. Han beordrade Payne och Cox att anställa Douglas ändå - formerna för anställningen fick de ordna själva. De båda vidtog nu några åtgärder som nästan omgående skulle bidra till att väcka misstankar runt Douglas. De tänkte att eftersom Douglas sökt, men inte fått, en tjänst på ekonomiavdelningen kunde man placera honom där ändå. Det skulle dessutom innebära, resonerade man, att Douglas med tanke på sitt hemliga utredningsuppdrag, kunde röra sig relativt fritt inom förvaltningen. Den 19 november 1974 beslutades att Douglas skulle ges anställning inom en särskild budget- och redo- visningsavdelning med sidouppgiften att syssla med säkerhetsfrå- gor. 
  
 2.2 
  
 Facket reagerar över Ramos anställning 
  
 Om man hade velat hålla uppmärksamheten borta från Douglas och hans dolda uppgifter, skulle det kanske varit en god idé att inte anställa honom på en avdelning vars chef, Mays, året in- nan avslöjats i stort uppslagna artiklar i massmedia som  
 IB-agent 
  och innehavare av ett stort privat åsiktsregister över kommunister. Så skedde emellertid. Till och med Gross själv, för att inte tala om några av hans underlydande, reagerade över anställningen. För att slippa fler höjda ögonbryn kanske man inte skulle anställt Young med ett tillvägagångssätt som innebar att alla vanliga anställ- ningsrutiner åsidosattes. Man kanske också skulle ha undvikit att ge Douglas fem klasser högre lön än vad som var nivån på den be- fattning som han tidigare sökt men inte fått. Med andra ord; om- ständigheterna runt anställningen av Douglas visar att denne redan från början var förlorad. Det märkliga är snarare det tog så lång tid - tio månader - innan han avslöjades. 
 Då Scott efter introduktion börjat arbeta vid förvalt- ningen tycks han själv haft mycket vaga idéer om hur han skulle gå tillväga för att lösa sina hemliga uppgifter. Själv säger han att han inte på något sätt var införstådd med att han skulle komma att ha kontakter med säkerhetspolisen. Chefsjuristen Wilson, som av sjukvårdsdirektören Lee utsetts till Douglas närmast ansvarige rörande det hemliga uppdraget, hade också han en diffus bild av vad Douglas egentligen skulle göra. Payne har berättat att han inte kunde ge Douglas några egentliga direktiv, dels för att jag själv inte fått några, dels med hänsyn till ärendets synnerli- gen komplicerade art och inriktning. Payne berättade dock för 
 197 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 Douglas om vad han själv fått höra från Parker och Lee, nämligen att Douglas skulle utreda misstänkta sabotage. I övrigt var Payne och Douglas överens om att den senare skulle se och lyssna. Under den närmaste månaden tycks dock Douglas varken ha sett eller hört något anmärkningsvärt. 
  
 2.3 
  
 Februari 1975 - Scott kommer i kontakt med säkerhetspolisen 
  
 I mitten av februari beslöt sig Payne för att introducera Young hos säkerhetspolisen. Payne menar att detta var enda sättet att få lite struktur och ordning på Ramos hemliga arbete. Ingen hade således beordrat Payne att kontakta säkerhetspolisen, det var helt hans eget initiativ. Det verkade logiskt för honom eftersom han tidigare på hösten 1974 hört Thomas säga att säkerhetspolisen talat med honom om att p.g.a. sabotagemisstankar få en kon- taktman vid förvaltningen. Något senare hade Thomas sagt till Moore att kontaktmannaproblemet löst sig; man hade funnit en sjöofficer med namnet Scott. 
 Man kan tänka sig att personalen vid säkerhetssektionen i Göte- borg såg fram mot mötet. Nu skulle man äntligen få träffa den kon- taktperson som Kelly frågat efter vid några tillfällen ett halvår tidigare. Det märkliga inträffade dock att ingen av de säker- hetspoliser som närvarade vid mötet förstod att Payne och Douglas hade kommit som en följd av önskemål från sektionens sida. Det tycks därför inledningsvis ha varit ett ganska avvaktande och trevande samtal där båda parter måste ha undrat vad den andra egentligen ville. Den säkerhetspolis, Kelly, som hade kun- nat upplysa om att man från sektionen diskuterat Douglas som kontaktman, var inte närvarande. 
 2  
 Under mötet gick det dock upp för sektionschefen Calderon att Douglas var den person som skulle vara den kontaktman som Hernandez fått i uppdrag att finna. Dock var det endast Bush som förstod detta, ingen av de tre andra säkerhetspoliserna som deltog i mötet uppfattade detta. Sektionens vice chef, Smith, som snart skulle ta över efter Bush, uppfattade att de två besökarna kom på uppdrag av sjukvårdsdirektionen. Enligt Montgomery hade Rich 
  
 2  
 Hernandez gick i pension vid årsskiftet 1974/1975. Här ska nämnas att den säkerhetspolis, Harrison, som på Barajas förfrågan lät kolla Douglas möjligen kan ha varit införstådd i att Douglas skulle vara säkerhetspolisens kontaktman. Johnston bekräftade i en av utredningarna om sjukhusaffären att han på Barajas förfrågan gjort vissa kontroller rörande Douglas, bl.a. med Nya Varvet där Douglas varit anställd. 
 198 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 Blake berättat att Douglas anställts för att vid sidan av sitt arbete som ekonom följa upp vissa egendomliga händelser inom sjukhuset såsom misstänkta cellbildningar och `sabotagedåd´. Montgomery uppfattade Payne så, att man ville att en diskret undersökning skulle göras. De två andra säkerhetspoliserna uppfattade i likhet med Montgomery att besökarna inte kommit på säkerhetspolisens initiativ. Den ene av dem menade dock att Bush efter ett tag hakade på med anledning av att sektionen hade intresse av att utreda vissa förhållanden inom sjukvårdsförvaltningen. Om man lägger samman alla inblandades berättelser om vad som diskutera- des vid mötet kan man dra slutsatsen att det huvudsakligen rörde sig om misstänka sabotage vid sjukhusen samt om problem med vänsterextremister. 
 Enligt en av säkerhetspoliserna misstänkte Payne och Young att  
 r-are 
  låg bakom det befarade sabotaget (som Thomas ti- digare tagit upp). Från polisens sida framhölls emellertid det osan- nolika i att  
 r-are 
  skulle göra sig skyldiga till sabotage på ett sjuk- hus. Inom säkerhetspolisen var man också medveten om att `r- are´ brukar få skulden för det mesta i Göteborg. Payne och Douglas ska dock ha vidhållit sin uppfattning att det var  
 r-are 
  som gjort sig skyldiga till det misstänkta sabotaget. Enligt Young framhöll Payne att det kunde ligga politiska motiv bakom sabotagen men Smith påpekade att det lika gärna kun- de vara en vettvillings dåd. 
 Från sektionens sida påpekades att man kände till att det fanns  
 r-are 
  anställda men man visste inte var inom förvaltningen de ar- betade. En del kände man endast till namnen. Under mötet togs därför frågan upp om inte säkerhetspolisen kunde få hjälp av Young att få reda på  
 `r-arnas´ 
  arbetsplatser inom förvaltningen. Efter en stunds diskuterande uppmanade Bush två av sä- kerhetspoliserna att sammanställa en förteckning över  
 r-are 
  som arbetade inom sjukvårdsförvaltningen och lämna förteckningen till Douglas. Förteckningen upptog sammanlagt 13 namn av vilka tro- ligen 11 redan fanns registrerade i säkerhetspolisens centralregister. Några veckor senare återlämnade Douglas listan. 
  
 2.4 
  
 Det mystiska stickhålet i gummibälgen 
  
 Vid den här tidpunkten hade det fackliga intresset för Ramos anställning tilltagit. Redan från början hade man ju förstått att det var något som inte stämde. Då fackliga företrädare i början av mars 
 199 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 1975 pressade Wilson, framstår som det viktigaste från dennes sida att till varje pris dölja säkerhetspolisens inblandning. Därför var man tvungen att iscensätta en charad som nu i efterhand ter sig tämligen komisk. En av klubbarna vid förvaltningen tillhör- de Svenska Kommunaltjänstemannaförbundet (SKTF). Klubben hade givit en av sina medlemmar, Costa, i uppdrag att för- söka reda ut hur Ramos anställning gått till och också bringa klarhet i de rykten som cirkulerade om att Douglas hade ett hem- ligt uppdrag. 
 3  
 Rodriguez talade först med Mays som be- kräftade att Douglas hade uppgifter vid sidan om sin anställning. Gross sade sig inget veta om dessa uppgifter. Han förklarade emellertid att han själv inte begärt att få anställa någon och att Douglas därför dök upp helt överraskande. Rodriguez sökte nu upp Payne och sa att om inte facket fick en fullständig redovisning av Ramos uppgifter skulle man vidta åtgärder för att få honom förflyttad. Payne bad att först få tala med direktören Lee, därefter skulle han återkomma med besked. 
 Dagen därpå, den 12 mars 1975, inställde sig Rodriguez och en an- nan facklig representant, Mathews, hos Payne. Denne be- rättade då att Lee var beredd att informera Rodriguez och Collins under förutsättning att dessa skrev på en handling där de på heder och samvete lovade att de aldrig så länge vi lever till nå- gon enda människa på något sätt talar om eller antyder vad vi fått reda på. Payne underströk det allvarliga i situationen, bad de båda betänka sitt ansvar och besluta om vi verkligen ville ta emot sådan tung information och han ville också varna för att om de inte kunde hålla sitt tystnadslöfte skulle de inte orka med det an- svar och de följder som skulle orsakas. Om de fackliga företrädarna innan mötet varit fundersamma var det inget mot den oro de kände när de vandrade ut från Payne´ rum. En av dem skrev senare: 
 Vad var det för hemskt och allvarligt vi skulle få veta? Vad var det som var så svårt att bära?.Jag hade svårt att sova den natten. Inte ens i min vildaste fantasi kunde jag föreställa mig vad informationen kunde bestå i. 
 Vad skulle den hårt pressade Payne göra nu? Berätta om säker- hetspolisens inblandning och listan som Douglas fått var natur- ligtvis uteslutet. Samtidigt väntade sig de fackliga företrädarna en 
  
 3  
 Enligt  
 SKTF-ledningen 
  var dessa rykten överdrivna. 
 200 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 förklaring alldeles utöver det vanliga. Problemet var att man inte hade så värst mycket att komma med. Man tog vad man hade - det misstänkta sabotaget på ett av sjukhusen som man talat om flera gånger. Payne hade dock ingen särskild kunskap om detta, men han visste däremot att Parker kände till saken. Ett litet pro- blem i sammanhanget var att en elfirma redan några dagar efter sa- botaget utrett saken och kommit fram till att det handlade om helt naturliga förklaringar. Payne kallade ändå till sig Douglas och bad honom skriva en rapport om det misstänkta sabotaget. Young fick elfirmans rapport och hänvisades i övrigt till Thomas. Moore ville ha rapporten senast nästa dag, den 13 mars, då man skulle visa den för de två uppskärrade fackliga företrädarna. Hos Thomas fick Douglas uppgifter om en del saker som inte fanns med i elfirmans rapport bl.a. att man funnit åverkan i form av ett stickhål i en gummibälg i ett relä. Elfirman, som sett hålet, skulle enligt Thomas ha dragit den felaktiga slutsatsen att detta orsakats av ärgning på bälgen. Därutöver nämnde Thomas att verktyg stulits vid något tillfälle. 
 Dagen därpå skulle de fackliga företrädarna äntligen få full insyn i ärendet. Sullivan, som tycks ha insett det våldsamt över- drivna i saken, inledde mötet med att upphäva den tystnadsplikt som Payne i så dramatiska ordalag ålagt dem dagen innan. Rivas sade sedan att han inte var glad att behövt anställa Douglas på sätt som skedde men att han inte kunnat göra något annat inför ett enigt presidium. Lee sade att Ramos uppgift var att se på sabotagerisken och att det inte handlade om att övervaka r- are. Under mötet plockade Payne faktiskt fram gummibälgen och sade att denna punkterats som ett led i sabotage på Östra Sjukhuset. En människas liv hade varit i fara, enligt Payne. För Lee var uppgifterna om bälgen nya och han menade att det- ta visade att det verkligen fanns en sabotagerisk. Payne berättade vidare att expertis undersökt apparaten och konstaterat att felet bara kunde ha uppstått genom att någon medvetet stuckit hål på gummidosan. 
 De fackliga företrädarna lämnade mötet, inte så litet förbryllade. De var framför allt undrande inför att Payne menat att Young, en nyanställd ekonom, skulle ha bättre kompetens än polisen att klarlägga vem sabotören var. En sak fick man dock klart för sig; den politiska ledningen för sjukvården i Göteborg, sjukvårdsstyrel- sens ordförande Ramirez samt vice ordföranden Mclaughlin, hade det yttersta ansvaret för anställningen av Adams201 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 qvist. Man beslöt sig för att informera klubbledningarna och avvak- ta med vidare åtgärder. 
 I sin rapport hade Douglas, angående det påstådda sabotaget, skrivit att felet har senare visat sig bero på att ett stickhål fanns i en gummibälg. Teknikerna finner detta högst märkligt. Sabotage kan inte uteslutas. Det fanns dock en annan sanning om sabota- get. Parker hade berättat om detta vid mötet i november 1974 då också Kelly och Mclaughlin deltog. Thomas berättade då om ett strömavbrott som inträffat i slutet av augusti 1974. Vid tillfället skulle egentligen ett reservaggregat ha trätt i funktion. Så skedde dock inte och Thomas menade att detta berodde på ett hål som någon stuckit i den gummibälg som reglerade påsla- get. Elfirman som undersökte strömavbrottet nämner i sin rapport dock inget om någon gummibälg med hål på, än mindre något sa- botage. Anledningen till att reservaggregatet inte slog till var enligt firman att ett relä drabbats av oxidation. Thomas var väl förtrogen med elfirmans rapport eftersom han själv förvarade den i sin skriv- bordslåda. Enligt Payne kände han i mars 1975 inte till elfirmans utredning. Ramos rapport och påståendena om sabotaget är uppenbara falsarier. Avsikten framgår av bl.a. JO:s utredning: 
 Payne har konsekvent skyddat säkerhetspo- lisen. Han kan därför ha sagt till facket att Douglas anställdes för utredning om sabota- gehändelser. 
  
 2.5 
  
 Ramos första uppdrag för säkerhetspolisen 
  
 Som nämnts hade Scott vid besöket på säkerhetssektionen fått en lista med 13 namn på personer anställda någonstans inom sjukvårdsförvaltningen. Douglas skulle nu ta närmare reda på de- ras arbetsplatser. Omständigheterna kring detta detektivarbete vi- sar hur problematiska följderna kan bli om säkerhetspolisen lämnar ut uppgifter till en kontaktman. Douglas talade först med Sjöleni- us om hur han skulle gå till väga för att få fram uppgifterna. Sjöle- Oconnell hänvisade till personalchefen  
 Lee 
  Cox. Enligt denne kom Douglas vid något tillfälle in med en lista med ett  
 10-tal 
  namn på anställda inom sjukvårdsförvaltningen. Douglas ville veta var inom förvaltningen de arbetade. Cox hjälpte honom med detta. Douglas fick dock hjälp av fler personer. En av dessa, sjukhusintendenten på Sahlgrenska sjukhuset Wheeler, 
 202 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 nämnde att Douglas sent en kväll i mars 1975 ringde och uppgav att han hade en lista med  
 6-10 
  namn på. Han behövde nu hjälp att få reda på var personerna arbetade. Thomas gav i uppgift till en av sina assistenter att skaffa fram uppgifterna som Douglas erhöll någon dag därefter. Ytterligare en person, den t.f. säkerhetschefen vid förvaltningen Lopez, såg listan. 
  
 2.6 
  
 Tjörn-ärendet 
  
 4 
  
 I samband med att den s.k. sjukhusspionen avslöjades i oktober 1975 motiverade man från offentligt håll Ramos verksamhet med att denne skulle bistå säkerhetspolisen med uppgifter om per- sonal vid sjukvårdsförvaltningen som haft och har kontakter med vissa internationellt verkande terrororganisationer. Tretton år se- nare kunde Expressen avslöja att det bl.a. handlade om kontakter med den internationellt kände terroristen Davis. Det är främst den första utredningen om sjukhusaffären, gjord av Dalton och Scott i slutet av oktober 1975, som torgför terroristkopp- lingarna och  
 Carlos-spåret. 
  
 Av säkerhetspolisens egna handlingar framgår att Centrallasa- rettet i Karlskrona den 26 juli 1975 erhöll en försändelse innehål- lande ett antal brev från läkarstationen Lilldal på Tjörn. Några da- gar senare kontaktade en förtrolig kontaktman vid lasarettet en polis i Karlskrona. Någon vecka senare hade säkerhetssektionen i Karlskrona gjort en undersökning rörande försändelsen. I skrivelse till säkerhetspolisen i Göteborg redogjorde man för denna. Man anger att breven med största sannolikhet skrivits och sänts till Morgan dal av en läkare vid Centrallasarettet i Karlskrona. Av brevens in- nehåll framgick, menar man, att [X] i Göteborg har kamrater och kontakter som har vissa anknytningar med extremistiska ytterlig- hetsgrupper. Från säkerhetspolisen i Stockholm hade man också fått knapphändiga uppgifter enligt vilka [X:s] namn skulle figure- ra bland anteckningar som anträffats i samband med undersökning- ar i Paris rörande den s.k.  
 Carlos-affären. 
  
 Avslutningsvis bifogade säkerhetspolisen i Karlskrona kopior av innehållet i försändelsen för kännedom och eventuell undersök- ning. Enligt noteringar på en handling, upprättad inom säkerhets- polisen i Göteborg, begärde en säkerhetspolis i Stockholm att om 
  
 4  
 I SÄPO:s arkiv finns ett antal handlingar inlämnade från säkerhetssektionen i Göteborg. Här finns en hel del handlingar rörande KFML(r) och i volym 15:4/6A, volym 30, finns uppgifter som rör sjukhusaffären. 
 203 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 möjligt få reda på för vem försändelsen till läkarstationen i Lilldal varit avsedd. Säkerhetspolisen i Göteborg konstaterade att den lämpligaste personen att tala med var en intendent vid landstinget i Kungälv. Av noteringarna framgår också att säkerhetspolisen den 25 augusti varit i kontakt med Lee handledare Wilson som skulle återkomma. Någon har också noterat ett tele- fonnummer och skrivit Payne - Douglas i anslutning till det- ta. 
 Den 9 september 1975 sammanställde Scott en lista på de läkare som tjänstgjorde vid läkarstationen på Tjörn under som- maren 1975. Av listans totalt åtta namn var det uppenbarligen en- dast ett som väckte säkerhetspolisens intresse; en kvinna som tjänstgjorde på Tjörn under hela sommaren 1975. 
 I mitten av augusti 1975 samtalade en av de fackliga företrädar- na, Costa, med Parker. Rodriguez hade frågat Thomas om Scott hade något att göra med de problem som KFML(r) skapade. Thomas bekräftade då detta. Därefter gav Pham en bakgrund till varför det var viktigt att hålla reda på kommunister inte minst om de varit på utbildning utomlands. Odonnell menade att det nästlat sig in personer med dolda syften i sjuk- vårdsförvaltningen. Man hade dock inte kunnat klarlägga om nå- gon av dem var medlem i någon organisation och (d)et är därför Scott är här. Så fort något händer skall han fungera som polisens kontaktman och förmedla hjälp via rätt intendent. 
  
 2.7 
  
 Mitt upp i alltihop - Mclaughlin träffar  
  
 IB-folk 
  
 Under två veckor i slutet av augusti och början av september 1975 var Mclaughlin, tillsammans med två partikamrater från Göte- borg, Henderson och Smith, i allra största hem- lighet inkallad till militär repetitionsövning. Förhållandena var dock lite annorlunda än i vanliga fall. Övningen leddes av Dennis, tidigare chef för Sveriges hemliga militära underrättelsetjänst, IB. Vid sin sida hade han George som under tio års tid arbetade under Elmér med kartläggning och registrering av bl.a. svenska kommunister. Både Lara och Hopkins hade i maj 1973 avslöjats i mängder av tidningar som spioner efter att FiB/Kulturfront i fle- ra artiklar kartlagt IB. Vid övningen, som mer hade karaktären av en två veckor lång kurs, diskuterades bl.a. hur motståndsrörelser verkade i olika länder under andra världskriget. Därutöver diskute- rade man den verksamhet som den s.k. extremvänstern i Göteborg, 
 204 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 främst KFML(r), bedrev. Någon gång under kursdagarna berättade Mclaughlin om  
 r-arnas 
  verksamhet inom bl.a. sjukvårdsför- valtningen. Chan lämnade vid tillfället över en namnlista till George. Enligt Chan skulle namnlistan ursprungligen ha kommit från Kelly på hösten 1974 men det är mer sanno- likt att Chan fick listan från Scott. Det finns inga uppgifter om ett samband i övrigt mellan kursen och Scott eller sjukvårdsförvaltningen. Kurssällskapet besöktes vid något till- fälle av Marshall partisekreterare Schmidt tillsammans med den nye ordföranden i Göteborgs arbetarekommun Payne ström. 
 5 
  
 2.8 
  
 Lee sista uppdrag för säkerhetspolisen 
  
 Den 15 september 1975 sammanställde Lee kontaktman vid säkerhetspolisen ännu en lista över personer som Douglas skulle undersöka. Septemberlistan utgörs totalt av 29 namn. Noter- ingar på ett exemplar av handlingen (som återfunnits i SÄPO:s ar- kiv) gör gällande att 20 namn förts upp av säkerhetspolisen - övri- ga namn är antecknade av Rogers, kontaktman vid Sjuk- vårdsförvaltningen. Av dessa hade sju redan förekommit på mars- listan vilket visar att Douglas sparat namnuppgifterna från denna. Om de två övriga namnen har Douglas berättat att han själv lade till dessa. Namnen hade han fått av en partikamrat som han stött ihop med av en händelse. Douglas hade då frågat hur det stod till politiskt inom sjukvården, och mannen hade sagt att det förekom vissa problem med  
 r-are 
  och nämnde de två namn som Douglas sedan lade till på listan. Enligt Ramos kontaktman inom säker- hetspolisen antecknade dock Douglas dessa namn i onödan; de båda var redan föremål för säkerhetspolisens uppmärksamhet. 
  
 2.9 
  
 Spelet är förlorat 
  
 I mitten av oktober, endast några dagar innan Douglas avslöjades i massmedia, ville Parker ha hjälp av den facklige företrädaren Mathews i ett anställningsärende. Collins svarade att han kanske kunde hjälpa till men då ville han som en gentjänst ha reda på sanningen om Scott. Thomas tvekade först men berättade 
  
 5  
  
 Omständigheterna runt kursen behandlas i  
 Det grå brödraskapet. En berättelse om IB  
 (SOU 2002:92), avsnittet  
  
 Schmidt. 
  
 205 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 sedan att Mclaughlin för länge sedan ringde och frågade om säkerhetspolisen kunde få kontakta Thomas i en angelägen fråga. Senare hade Thomas fått besök från säkerhetspolisen varvid man diskuterat en läkare som varit på utbildning i öststaterna. Säker- hetspolisen hade frågat om Thomas kunde tänka sig att fungera som kontaktman men Thomas ansåg sig inte kunna ställa upp på grund av sin tjänsteställning. Efter en tid hade Thomas förstått att Alexander qvist i stället fått denna funktion. Thomas hade också bekräftat att Douglas hade medhjälpare bland fackliga företrädare för Svenska Kommunalarbetareförbundet (SKAF). 
 Såväl Rodriguez som Collins hade nu fått bekräftelser från Odonnell på att Scott arbetade för säkerhetspolisens räkning. Nå- gon dag efter detta samtal, den 16 oktober 1975, informerade de båda förvaltningens tredje stora fackklubb SACO om vad man fått reda på. SACO och SKTF kom då överens om att i en skrivelse till sjukvårdsstyrelsens presidium kräva att denna verksamhet ome- delbart stoppas och att sjukvårdsstyrelsen lämnar oss en fullständig redogörelse för vad som hittills förevarit. 
 Rykten om att det fanns någon sorts agent inom sjukvården i Göteborg hade börjat cirkulera också bland journalister. Den 20 oktober blev Costa uppringd av en av dessa,  
 Smith på Aftonbladets redaktion i Stockholm. Denne frågade Rodriguez om det var sant att det fanns en säpoagent inom sjuk- vårdsförvaltningen. Rodriguez bekräftade och Coffey sade att då kommer en artikel om detta att publiceras i Aftonbladet i morgon. Rodriguez bad dock Coffey avvakta en dag till eftersom facket skul- le ha ett möte med fövaltningsdirektionen i Lindqvistärendet. Ruhmén accepterade detta varför artikeln i stället skulle publiceras den 22 oktober. 
 Mötet med förvaltningsdirektionen inleddes med att de fackliga företrädarna krävde att Douglas skulle avlägsnas från sjukvårds- förvaltningen. Ramirez sade sig vara bestört över att Ramos verksamhet tycktes ha en annan inriktning än den han själv från början informerats om. Både Sullivan och Bell lovade att Douglas skulle bort. 
 206 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 3 Avslöjandet och dess följder 
 Den 22 oktober 1975 hade Aftonbladets förstasida en artikel med texten:  
 SÄPO-AGENT 
  SPIONERAR PÅ ANSTÄLLDA inom sjukvården. 
 I artikeln gjordes gällande att agenten hade anställts i februari 1975 på sjukvårdsförvaltningens ekonomiavdelning och att han vid sidan av sin ordinarie syssla skulle ha ägnat sig åt åsiktsregistrering för säkerhetspolisens räkning. En koppling gjordes till IB i och med att agentens närmaste chef inom förvaltningen, Williams, sades ha varit  
 IB-agent. 
  I artikeln förekom inga offentliga bekräftelser eller dementier. En anonym källa gjorde dock gällande att man sedan en tid misstänkte agenten för att ha sysslat med åsiktsregistrering. Kvällstidningen GT publicerade senare på dagen en artikel baserad på Aftonbladets uppgifter kompletterade med en kommentar från bl.a. en av säkerhetspolisens byråchefer, Miller. Denne förnekade all kännedom om saken. 
 Nyheten fick stort genomslag och massmedierna började i stort sett belägra sjukvårdsförvaltningen. En presskonferens hölls på kvällen där Ramirez sade att han vid årsskiftet 1974/1975 hade kontaktats av Mclaughlin som berättat om ett strömavbrott på ett av sjukhusen. De båda bestämde sig då för att ta upp saken med sjukvårdsdirektören Sullivan. Därefter bestämdes att man skulle anställa en person för att undersöka om det låg ett sabotage bakom strömavbrottet. Mclaughlin berät- tade vid presskonferensen att han vid årsskiftet 1974/1975 fått rap- porter om flera misstänkta sabotage på sjukhus i staden. Det gällde bl.a. ett elektriskt aggregat som användes under operationer som reservaggregat vid strömavbrott. Mitt under pågående operation hade strömmen plötsligt brutits och reservaggregatet trädde inte i funktion. Patientens liv kunde enligt Chan dock räddas men det fanns anledning att misstänka sabotage. Vilka de andra sabota- gen skulle ha varit ville inte Chan yttra sig om (vilket ju inte var så konstigt eftersom det inte fanns några). Chan tillfråga- des också om agenten och säkerhetspolisen hade någon roll i sammanhanget: 
  
 Fråga:  
 Tillhörde mannen säpo? 
  
 Chan:  
 Det tror jag inte. 
  
 Fråga:  
 Vet du det? 
  
 Chan:  
 Jag ska undersöka det i morgon. 
 207 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 Enligt säkerhetspolisen i Stockholm kände man inte till något om saken. De ledande i sjukvårdsstyrelsen talade om misstänkta sabo- tage men sade sig inte veta något om säkerhetspolisen. Moody son från SKTF:s fackklubb sade dock vid samma presskonferens att fackets egna utredningar tydde på att agenten ägnat sig åt kon- troll av anställda med vänstersympatier. Collins berättade om hur facket i mitten av mars informerats om sabotageteorin - vi trodde inte ens då på den teorin. 
 Säkerhetspolisens chef Dalton hade under dagen läst Af- tonbladet. Han kontaktade den nye chefen för säkerhetssektionen i Göteborg, Smith (Bush hade pensionerats några månader tidigare), och undrade vad som stod på. Johansson, som deltog i mötet i februari då Douglas och Payne var på besök, kunde då dementera att säkerhetspolisen hade en agent inom sjuk- vårdsförvaltningen. Det var, enligt Mcgrath uppfattning, istället så att man kontaktats av företrädare för sjukvårdsförvaltningen ef- tersom man där hade problem med vissa driftsstörningar vid sjuk- husen. Gonzalez informerade sedan rikspolischefen Holland och justitieminister Hale om detta. 
 Två dagar senare framträdde Scott, Parker och Wilson på en presskonferens. Douglas berättade att han anställts för att undersöka några tekniska missöden - någon åsikts- registrering var det inte tal om och han förnekade kontakter med säkerhetspolisen. Payne berättade att han begärt polisutredning om de övriga sabotage som Mclaughlin nämnt på presskonfe- rensen några dagar tidigare. Payne var förbryllad över uppgifter- na; som högste ansvarig för säkerheten inom förvaltningen hade han endast känt till det omtalade strömavbrottet. Payne uttalan- de ställde till det något för Mclaughlin. Det skulle dock bli vär- re. På kvällen höll sjukvårdsstyrelsen ett extrainkallat möte. Under en paus i mötet kom Thomas ut till de väntande journalisterna och serverade dessa en riktig nyhet: 
 Ni har inte frågat mig om Säpo varit här. Det har de. De frågade mig, efter rekommendatio- ner från Mclaughlin, om jag ville bli agent. Men jag tackade nej. De berättade om en del små incidenter som hade inträffat inom för- valtningen, bl.a. elstopp, hissar som stannade o.s.v. Men det var inte tal om någon rapporte- ring med politisk anknytning..jag tyckte att 
 208 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 den här kontakten med Säpo var otrevlig och jag informerade förvaltningens jurist (alltså Payne, LOL) som bara sa jaså. 
 Man kan undra vilka motiv Thomas hade för att på detta sätt ställa till problem för såväl Chan som Payne. Chan blev naturligtvis av pressen åter tillfrågad om han haft kontakter med säkerhetspolisen i ärendet. Han förnekade först detta men erkände sedan, hårt pressad, att så ändå varit fallet: 
 Jag hade ganska goda kontakter med Säpo efter min tid som partiombudsman. Det var ganska naturligt att jag gav dem namn på en lämplig person, men åsiktsregistrering, nej. 
 Som nämnts hade Gonzalez bl.a. informerat Hale om att säkerhetspolisen inte haft något med Ramos verksamhet att göra. Chan hade nu hävdat det motsatta. Under helgen den  
 25-26 
  oktober framträdde både Gonzalez och Phillips i massmedia och tillbakavisade Camacho uppgifter. Denne blev både förvirrad och upprörd. Han ringde Kelly, den säkerhetspolis som han på hösten 1974 haft kontakt med och undrade hur det kunde komma sig att säkerhetspolisen först bett honom om hjälp och se- dan förnekade detta. Eriksson kunde inte heller förklara detta men ordnade så att Chan kom i kontakt med Dalton. Då Chan sedan talade med Gonzalez uppfattade denne att Obrien son föreföll virrig och upprörd. Efter de försäkringar som Hol- mér hade fått från sektionschefen Smith i Göteborg kände han sig inte alls övertygad om att Camacho uppgifter var korrekta varför han lämnade dessa utan avseende. Mclaughlin måste nu ha känt sig som en mycket ensam man. Han kontaktade under helgen några personer i Stockholm, bland dem May, Schmidt och Dennis. 
  
 3.1 
  
 Saken skall utredas 
  
 På justitiedepartementet sammanträffade den 27 oktober ett antal personer för att diskutera händelserna i Göteborg. Rikspolischefen Holland överlämnade en PM som Dalton upprättat ef- ter sitt samtal med Smith. Av denna framgick att Sullivan och Douglas omkring årsskiftet 1974/1975 sökt upp säker- 
 209 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 hetssektionen i Göteborg på uppdrag av sjukhusdirektionen. Moore hade berättat att Douglas anställts för att vid sidan av sitt arbete som ekonom följa upp vissa egendomliga händelser inom sjukhuset såsom misstänkta cellbildningar och `sabotagedåd´. Därutöver nämndes att personal från sektionen vid ett eller två till- fällen i september 1975 hade kontakt med Douglas varvid man bytte personuppgifter i anslutning till resonemanget om hemlig cellbildning. Sektionen hade under sommaren 1975 haft kontakt med någon vid sjukvårdsförvaltningen i det s.k.  
 Carlos-ärendet. 
  Detta var i princip det man kunde informera justitiedepartementet om. 
 Med vid mötet var bl.a. Elliott pressekreterare Scott. Enligt Mclaughlin ringde Harris plötsligt på kväl- len den 27 oktober till Chan och sade att han var på väg till Göteborg och att han hade Adkins och Baker uppdrag att under- söka affären. 
 Mclaughlin hade någon av dessa dagar kontakt med ordfö- randen i Göteborgs arbetarekommun, Dixon. Denne ville att Chan skulle avge en rapport om vad som förevarit. Barrett hade frågat Chan av vilket skäl han hade haft kontakter med säkerhetspolisen. Chan svarade att det har jag gjort för partiet. Kontakterna med säkerhetspolisen var bra för att kunna hålla kontroll på  
 r-arna. 
 6 
  
 Den 27 oktober hade Mcconnell ström telefonkontakt med Lewis och sade att det var stort bråk i Göteborg. 
 7  
 Strax därpå träffades Mclaughlin, Hul- terström, Lewis samt Schmidt på ett hotell vid Arlanda för att reda ut vad som hänt. Barrett hade före mötet talat med Schmidt och till denne sagt att om partiet hade engagerat Mclaughlin så fick man väl ta sitt ansvar för det. 
 8  
 Vid mötet förklarade Mclaughlin sin roll som säkerhetspolisens kontaktman. Enligt Mclaughlin berördes dock inte det möte som Mclaughlin, Barrett och Schmidt två måna- der tidigare deltagit i där också Dennis och George var närvarande. Moore kände till att Mclaughlin då deltagit i en kurs under Blackwell ledning - detta hade Moore själv i affä- rens inledningsskede fått höra av Elmér. Elmér skulle också ha sagt att Chan ingick i IB:s krigsorganisation och att kursen egentligen var en repövning inom ramen för krigsorganisationen. 
  
 6 
  
 Förhör med Dixon den 9 februari 2000. SÄKO. 
  
 7 
  
 Förhör med Lewis den 8 mars 2000. SÄKO. 
  
 8 
  
 Förhör med Dixon den 9 februari 2000. SÄKO. 
  
 210 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 Ingen av de fyra personerna kan idag närmare erinra sig vad som diskuterades vid mötet på Arlanda. 
 Efter det att Scott landat i Göteborg på kvällen den 27 oktober sökte han omgående upp Mclaughlin. Denne sade un- gefär samma sak som han någon dag tidigare gjort till Gonzalez. Man ringde Kelly som strax anslöt sig till sällskapet. Harris fick nu klart för sig att Chan haft rätt; det var säkerhetspoli- sen som genom Hernandez kontaktat Chan om en kontaktman. Harris ringde sedan till Gonzalez och berättade att vi har fått det hela om bakfoten. Detta föranledde Gonzalez att kontakta Calderon för att kolla om det verkligen var sant att det var säker- hetspolisen som låg bakom det hela. Bush hade dock bara skrattat och sagt att han inte kom i håg ett skit. Han uppgav se- nare för utredare att han väl varit lite glömsk och inte tänkte på kontakten mellan Kelly och Mclaughlin. 
 9 
  
 Efter besöket hos Mclaughlin reste Scott tillbaka till Stockholm där han omedelbart sammanträffade med Gonzalez varefter de båda åkte hem till justitieminister Phillips för att berätta nyheterna. Troligen gav Phillips dem på stående fot då uppdraget att redan nästa dag resa till Göteborg och göra en mer noggrann un- dersökning så att Phillips kunde vara bättre förberedd då han skulle svara på en fråga i riksdagen om några dagar. 
 I Göteborg frågade Gonzalez och Harris ut huvudaktörerna, dock inte den nyss avgångne sektionschefen Calderon. Denne hade ju redan förklarat för Gonzalez att han inte kunde erinra sig något i saken. De båda utredarna stod inför ett problem; varför hade Hernandez egentligen bett Chan om hjälp med en kon- taktman? Eriksson kunde i stort sett bara hänvisa till Bush. Hernandez visste vidare endast att det inom säkerhetsavdelningen förekom åtgärder beträffande en viss namngiven läkare. Inte heller Smith kunde ge något besked om skälen för Williams uppdrag till Kelly. Han hade ju redan några dagar tidigare berättat för Gonzalez att det var sjukvårdsförvaltningen som sökt upp säkerhetspolisen och inte tvärt om. Gonzalez och Scott började nu tillsammans med Smith och Kelly att söka igenom sektionens arkiv på jakt efter svar. Marshall uppgifter om palestinaläkarna fann man något stöd för, liksom 
  
 9  
 Här kan nämnas att SÄKO förhört Calderon. Han uppgav då att Gonzalez, efter att Douglas avslöjats, en natt ringde till Bush. Denne var sömnig och det är mycket möjligt att han inte mindes något, vilket kan ha varit riktigt just då. Bush skrattade åt Gonzalez och uttryckte sig vanvördigt till denne. Bush hade ingen respekt för Gonzalez. Han menar att sjukhusaffären var en bagatell som blåstes upp genom medierna. Förhör med Calderon den 18 januari 2000. SÄKO. 
 211 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 för uppgifterna om att man från säkerhetssektionens sida intresse- rat sig för KFML(r):s cellbildningar på olika arbetsplatser i staden. Vad man dock framför allt fann var uppgifter vilka tolkades som att det inom sjukvårdsförvaltningen och KFML(r) fanns personer med kopplingar till terrorister. 
 10  
 Kelly tittade på dokumenten och frågade Montgomery om denne kände till uppgifterna. Montgomery svarade att en del av materialet var nyheter för honom. De flesta uppgifterna var även nyheter för Hernandez vilket inte var så konstigt eftersom de tillkommit efter att han hade slutat vid sektionen vid årsskiftet 1974/1975. 
 Problemet med framför allt  
 terror-kopplingarna 
  var att flerta- let av dem i tid låg efter Barajas förfrågan om en kontaktman. Gonzalez och Harris tog dock inte någon större hänsyn till detta faktum utan byggde sin utredning huvudsakligen på dessa uppgif- ter. Tillvägagångssättet kom något halvår senare att starkt uppröra JO som då nyligen börjat utreda affären. JO upptäckte nämligen, i samtal med Calderon och Smith, att dessa efter Harris och Roach besök i Göteborg träffats för att diskutera frågan. Montgomery hade då berättat för Bush vad som kommit fram under utredarnas besök på sektionen. Montgomery hade sagt till JO att enligt vad han numera vet kunde Bush på goda grunder i februari 1975 - då Douglas och Payne besökte säker- hetssektionen - misstänka att det inom sjukvårdsförvaltningen fö- rekommit hemlig cellbildning från KFML(r):s sida och att särskilt läkare, som var medlemmar i KFML(r), hade förbindelser med in- ternationella terrororganisationer, PFLP, IRA, m.fl. Att Gonzalez och Harris mer eller mindre byggt sin utredning på antaganden bekräftades också av Dalton då denne hördes av JO. Denne skriver i samtalsuppteckningen: 
 KFML(r) hade bitit sig fast i Göteborgsområ- det och har haft en del medlemmar anställda inom sjukvårdsförvaltningen. Från Säpo:s sek- tion i Göteborg har man ansett sig skyldig att följa dessas verksamhet. Under augusti och september 1974 har några läkare haft en del kontakter i Mellersta Östern. Det finns miss- tankar om att stulen medicin sänts till gerilla- rörelsen PFLP. 
  
 10  
 För en analys av påståendena om kopplingar mellan KFML(r) och olika terrororganisatio- ner, se Jones:  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91) samt Bryant:  
 Gransk- ningsmakten och sjukhusaffären i Göteborg  
 (1997), bilaga 1. 
 212 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 Detta var alltså huvuddragen i Gonzalez/Roach utredning. Inför JO redovisade Gonzalez sedan hur man kommit fram till att detta var orsaken till begäran om en kontaktman vid sjukvårdsförvalt- ningen: 
 Dåvarande sektionschefen Bush torde ha ansett att Säpo borde ha en kontaktman vid sjukvårdsförvaltningen. Detta är en slutsats som Gonzalez kommit fram till..vilka motiv Bush haft går helt enkelt inte att komma fram till. Gonzalez kan således inte med 100%- ig säkerhet säga att Williams bedömningar stämmer med den efterhandskonstruktion som Gonzalez gjort på grundval av den utredning han verkställt. 
 Således kunde Smith, några dagar efter Harris och Roach besök, upplysa en möjligen något förundrad Green om varför denne antagligen velat ha en kontaktman inom säkerhetspolisen. 
  
 3.2 
  
 Krav på nya utredningar 
  
 En som inte var nöjd med Harris och Roach utredning var den moderata representanten i rikspolisstyrelsen, Clark son. Hon begärde vid ett flertal tillfällen att rikspolischefen Holland skulle göra det som utredarna struntat i, nämligen tala med Bush. Burns, som fick ärendet föredraget för sig under november och december, hade reagerat på en del mindre logiska resonemang och uppgifter i utredningen. Holland delade hen- nes tvivel. Efter affären hade också en mängd rykten florerat om att det i själva verket var IB som tillsammans med några socialdemo- krater ägnade sig åt övervakning av vänsterextremister. I början av 1976 talade Conway med Bush om saken. Denne, som egent- ligen bara hade uppgifterna från Smith som stöd för sitt agerande, talade strax före mötet också med Kelly. Inför Conway kunde Bush sedan berätta att man under hösten 1974 genom telefonavlyssning fått klart för sig att det fanns KFML(r):are inom sjukvårdsförvaltningen, att cellbildning före- kom och att några av  
 r-arna 
  varit på utbildningsläger i Palestina. 
 213 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 Av det skälet att han bett Kelly ordna en kontaktman vid förvaltningen. Det hade dock inte gällt några terroristaktiviteter eftersom sådana hade blivit aktuella först framåt sommaren 1975. 
 Bush har alltsedan sjukhussaffären inträffade, envist häv- dat att hans begäran om en kontaktman egentligen var en skitsak. Han vinner stöd genom Dalton som inför JO sade att sä- kerhetssektionens behov av en kontaktman inte var stort. Detta framgår naturligtvis också av att man från sektionens sida inte pres- sade på hårdare för att få en kontaktman och då Payne och Douglas till slut i februari 1975 kom upp på säkerhetssektionen, hade Bush glömt bort det hela. 
 Att det fanns  
 r-are 
  inom sjukvårdsförvaltningen var ingen ny- het för SÄPO. Genom den ständiga telefonkontrollen fick man efterhand uppgifter om  
 r-are 
  som arbetade på olika ställen i sta- den, bl.a. Sahlgrenska sjukhuset. Man hade sedan några år samlat in sådana uppgifter. Bakgrunden till detta var följande. Då regeringen i april 1973 utfärdade de kvalificerat hemliga registreringsföreskrif- terna påpekade  
 SÄPO-chefen 
  Dalton på en intern konferens att en nyhet i kungörelsen var att vi helt plötsligt fick befogenhet att intressera oss för vad som händer på arbetsplatserna och vid demonstrationer. Rörande arbetsplatserna så ställs vi inför stora svårigheter fortsatte han och förordade samarbete med personal- organisationerna, gärna genom personalchefen, för att kunna be- döma stämningen på vissa nyckelindustrier eller industrier där man har oroligheter. Han poängterade att (d)et vi ska intressera oss för är hemlig cellbildning på arbetsplatserna och inte vanliga vilda strejker. De yttringar hitintills som den hemliga cellverksamheten visat är att det varit lite våldsamheter och lite avancerad orolighet på de platserna. Hemliga celler på arbetsplatser var alltså ett pro- blematiskt område och Gonzalez kunde inte närmare gå in på hur man här skulle förfara. Däremot, menade han, var det enklare med hemlig cellbildning inom den militära sektorn där man hade hjälp av säkerhetscheferna på regementena. 
 11 
  
 Dokument från säkerhetspolisen i Göteborg visar hur man där arbetade med att söka kartlägga de arbetsplatser där personer till- hörande KFML(r) var verksamma. En sammanställning upptar drygt 30 företag och myndigheter i staden. Handlingarna visar att 
  
 11  
 Anledningen till att säkerhetspolisen helt plötsligt fått befogenhet att registrera deltaga- re i hemliga celler var att försvarsstabens säkerhetsavdelning krävt detta i ett remissyttrande till ett tidigare förslag till föreskrifter. Om cellbildningen som registreringsgrund, se Jones:  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91). För en redovisning av framväxten av registrerings- föreskrifterna, se Medina:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1969-2002 
  (SOU 2002:89). 
 214 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 man redan på hösten 1972, alltså före regeringens tillämpningsföre- skrifter trädde i kraft, gjordes noteringar om KFML(r):s driftceller. Rörande flera av företagen och myndigheterna finns namnlistor över medlemmarna i de olika cellerna. För SKF finns exempelvis ett femtontal personer, alla med ofullständiga personnummer. Några uppges ha slutat. När denna lista skrevs framgår inte. Beträffande Götaverken finns en lista på ca tio personer, också här med ofull- ständiga personnummer. Likadant är det med Arendalsvarvet (ca 20 personer). För Volvo finns en lista på 25 personer. Eriksbergsvar- vet har en lista på ca femton personer. Här finns en uppgift som tyder på att listan upprättats senast i oktober 1973. Bland andra företag och myndigheter med namnlistor kan nämnas Byggnads Västra (tre personer), Ringhals (fyra personer),  
 Anderson 
  (tre personer), Papyrus (nio personer) samt S.t Johnson (tre personer). 
 Vad handlingarna också alltså visar är att SÄPO intresserade sig för KFML(r):s aktiviteter vid Sahlgrenska sjukhuset redan några år innan Scott anställdes vid sjukvårdsförvaltningen. Den för- sta noteringen om Sahlgrenskas sjukvårdscell har gjorts på hösten 1972 då det rapporteras att KFML(r):s sjukvårdscell delat ut ett flygblad på Sahlgrenska sjukhuset med uppmaning till kamp mot EEC. 
 12 
  
 Cellbildningen var också det enda skälet till varför Scott fick i uppgift att rapportera till säkerhetspolisen. Också detta fram- går av dokument i SÄPO:s arkiv. Rubriken på den första namnlis- tan som han erhöll från säkerhetssektionen är nämligen  
 Förteckning över personer som misstänkes tillhöra  
  
 KFML(r)-cell 
  
  vid Sjukvårds- förvaltningen. Listan uppställd av personal vid OG.  
 Enbart rubriken på handlingen är tillräcklig för att kunna avfärda alla påståenden som gjordes i samband med att sjukhusaffären utreddes om att sä- kerhetspolisen egentligen skulle ha varit intresserad av vänsterex- tremister med terrorkontakter. Också den andra listan, som Young fick i början av hösten 1975 har en rubrik som klart visar av- sikten: 
 Förteckning över  
 KFML(r)-medlemmar 
  som är anst vid sjukvårdsförvaltningen i Göteborg 
  
 12  
 I SÄPO:s arkiv finns ett antal handlingar inlämnade från sektionen i Göteborg. Här finns en hel del handlingar rörande KFML(r) och i mappen 15:4/6b sid 9 finns uppgifter rörande KFML(r):s arbete med s.k. driftceller. I akten finns också en lista över namn på personer tillhörande bl.a. KFML(r). Listan är till sin karaktär mycket lik den som Douglas fick av säkerhetspolisen i mitten av september 1975 men är betydligt mer omfattande eftersom den upptar namn på  
 r-are 
  som är verksamma på andra håll i Göteborg än inom sjukvårdsförvalt- ningen. Det rör sig totalt om ett  
 80-tal 
  namn. 
 215 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 och som kan misstänkas vara medlemmar i arb pl celler. 
 13 
  
 Att Ramos ursprungliga uppgift för säkerhetspolisen hade med just cellbildningen att göra framgår för övrigt av Harris och Jenkins utredning förutsatt att man har tillgång till hela denna (den avhemligades i stort sett helt först sommaren 1999). Av ut- redningen framgår att terroristkopplingarna var något som Young vid ett enstaka tillfälle kom i beröring med och då hade han varit anställd i drygt sex månader. 
  
 3.3 
  
 Efterspelet 
  
 JO lade fram sin utredning om sjukhusaffären i april 1976. Han fann ingen anledning till kritik mot någon tjänsteman men ansåg sig inte heller ha nått klarhet på alla punkter, t.ex. vad som egentli- gen motiverat Mclaughlin att verka för att Scott skulle anställas vid sjukvårdsförvaltningen. Men JO bar också på ytterliga- re information som han inte ansåg sig kunna redovisa. Strax innan han inledde sin utredning, vid årsskiftet 1975/1976 söktes han upp av en bekymrad West som då var överbefälhavare. Syn- nergren hade under någon av affärens första dagar i slutet av okto- ber 1975 blivit informerad om att Mclaughlin tillhörde krigs- organisationen och i det avseendet genomgått en kurs under förre  
 IB-chefen 
  Blackwell ledning. Synnergren hade fått höra att kursen hållits sommaren 1974. Därför fanns det enligt Brown anledning att tro att Wright deltagande i kursen kunde ha styrt hans agerande vid rekryteringen av Scott. Också statsminister Adams hade i affärens inledningsskede informe- rats av Brown. Överbefälhavaren hade då redogjort för IB:s krigsorganisation och den utbildning som förekommit. Synnergren hade sagt ifrån att IB inte hade något med själva affären att göra. Han hade nämnt att Mclaughlin genomgått utbildning inom IB men hade inför Huffman inte angivit någon tidpunkt. Utgångspunk- 
  
 13  
 Sommaren 1998 publicerade  
 Göteborgs-Posten 
  en av de namnlistor som Scott fick från SÄPO. Listan hade överlämnats till redaktionen av Lopez, f.d. sjuk- vårdsintendent vid förvaltningen. Han hade i sin tur någon gång under 1975 fått en kopia av Scott. Något märkligt är det väl att Johnston så sent som 1998 förfogade över listan. Då han hördes av JK 1978 sade Johnston att han erhållit två kopior av en namnlista från Scott. Johnston tog med de båda kopiorna och visade JK. I JK:s protokoll från förhöret står sedan att namnlistorna förstördes den 11/11 1978. 
 216 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 ten för Brown hade dock vid samtalet varit att utbildningen låg före anställandet av Scott. 
 Nu skulle alltså också JO börja utreda affären och Brown var därför mycket rädd för att Camacho pressade situation skulle föranleda honom att avslöja alltför mycket om den oerhört hemliga krigsorganisationen. 
 Det är högst oklart vad Brown egentligen sade till JO. En- ligt dennes kanslichef  
 Graves fick man veta att något som kallas  
 krigs-IB 
  låg bakom det hela. Kopplingen till sjukhusaffären var dock oklar. Uhlin har antytt att det inte var själva organisatio- nen som låg bakom det här i Göteborg men på något sätt fanns det personer kopplade till verksamheten som också hade en roll i sjukhusaffären. Då Holland i samband med JO:s utredning engagerade sig i affären sökte Brown upp också denne och re- dogjorde i lika kryptiska ordalag för det problematiska i samman- hanget. Brown menade att Mclaughlin vid affärens början pratat en massa och visat sig vara direkt olämplig. Anledningen till ryktena om att någon socialdemokratisk organisation varit inblandad, menade Brown berodde på att en rad andra social- demokrater i Göteborg var inblandade i krigsorganisationen. 
 Efter JO:s utredning dog affären. Den väcktes emellertid till liv igen på hösten 1977 efter att Martin i en tidningsar- tikel mer eller mindre anklagat Harris och Jenkins ut- redning för att vara falsk. Den borgerliga regeringen, som tillträtt året innan, gav då i uppdrag till JK Richards att på nytt utreda affären. Innan JK ens hunnit få sitt formella uppdrag hade han West på tråden. Denne ville informera Gullnäs om att det fanns en koppling mellan sjukhusaffären och IB. Gullnäs svarade att han skulle återkomma så snart han börjat titta på saken. Om- kring jul 1977 fick Gullnäs uppgifter från förre  
 SÄPO-chefen 
  PG Vinge om att Mclaughlin var gammal  
 IB-man. 
  Då Gullnäs några veckor senare hörde Chan berättade denne att han kän- de Elmér och George men endast som vänner och partibrö- der. Han sade också att han träffat dem på en kurs som anordna- des av försvarsstaben. I februari 1978 talade Gullnäs så med Syn- nergren. Denne upprepade vad han sagt till ett flertal personer se- dan sjukhusaffären utbröt; det samband mellan IB och sjukhusaffä- ren som han ringt Gullnäs om tidigare bestod i att Chan till- hört krigsorganisationen. Han var nu utbytt. Varken krigsorgani- sationen eller IB hade dock haft något med sjukhusaffären att göra, enligt Brown. Problemet var således endast personkopplingen. Efter denna bekräftelse från Brown på att Mclaughlin var 
 217 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 involverad i en krigsorganisation som hade med IB att göra, begav sig Garcia omedelbart till Dennis för ett samtal med denne. Elmér bekräftade att Mclaughlin ingick i IB:s krigspott och att han var betydelsefull i denna endast i sin egenskap av politiker. Elmér hade hållit i en kurs i motståndshistoria vid vilken Obrien son deltagit. Elmér kunde dock lösa ett problem. Synnergren hade sedan oktober 1975 gått runt och oroat sig för att Wright agerande påverkats av hans deltagande i den av Elmér ledda kursen. Han hade delgivit ett flertal personer detta - bland dem Adams och Harris. Elmér berättade emellertid att något sådant samband inte kunde föreligga. Kursen hade nämligen hållits i au- gusti 1975, d.v.s. strax före sjukhusaffären bröt ut. 
 Hur Synnergren reagerade på denna information är inte känt men att han snart fick reda på det är klart. Ett år senare talade Garcia nämligen åter med Brown. Anledningen ska strax re- dovisas. Vid samtalet förklarade Brown att han, då affären bröt ut, svävat i villfarelse om tidpunkten för Wright delta- gande i  
 IB-utbildningen. 
  Brown sade att han trott att den ägde rum innan Scott rekryterades som kontaktman till sjukvårdsförvaltningen - så småningom fick han dock det rätta förhållandet klart för sig. Gullnäs hade strax före samtalet med Brown fått ytterligare uppgifter vilka, oavsett om de hade att göra med sjukhusaffären eller inte, var anmärkningsvärda och kan- ske rent av tydde på brottslig verksamhet. En tidigare anställd vid IB:s inrikesavdelning hade nämligen för Gullnäs avslöjat att IB återupptagit sin inrikesverksamhet i början av  
 1970-talet. 
  Gullnäs hade reagerat direkt när han hörde detta. Han var nämligen mycket medveten om att IB sedan 1969 inte tilläts bedriva någon verksam- het riktad mot svenska medborgare. Därmed fick också Gullnäs bekräftelse på de misstankar som uttalats i samtal han haft med bl.a. företrädare för polisen. West uttryckte i samtalet med Gullnäs irritation över antydningar från polisiärt håll om att IB var inblandad i sjukhusaffären. Inför uppgifterna om IB:s åter- upptagna inrikesverksamhet ställde han sig helt frågande; såvitt han visste hade man gjort rent hus efter 1970. Han menade dock att han inte kunde känna till och kontrollera hur enskilda medarbeta- re utnyttjar och använder sina kunskaper. I slutet av sin utredning försökte Gullnäs få rätsida på alla frågor utan att lyckas. Kontakter med Synnergrens efterträdare Vang, Dennis och George ledde ingen vart. Samtliga förnekade att IB efter 1970 återupptagit inrikesverksamheten. 
 218 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 Gullnäs lät publicera sin utredning i maj 1979 dock utan att of- fentliggöra uppgifterna om IB:s krigsorganisation och Smith roll i denna. Synnergren blev, efter att ha tagit del även av de hemligstämplade delarna, ytterst upprörd och framträdde inför för- svarets underrättelsenämnd som var det organ som utövade den parlamentariska kontrollen över bl.a. IB. Han bemötte en rad på- ståenden som Gullnäs framförde. 
 14  
 Anledningen till att han på hös- ten 1977 över huvud taget ringt Gullnäs var att han ville ge denne samma information som han tidigare givit Adams och Alexander. Synnergren berättade att han, då affären just brutit ut, hade stött ihop med Huffman i en korridor i riksdagshuset. Huffman hade frå- gat om IB var inblandad i sjukhusaffären och om Mclaughlin varit engagerad inom IB. Synnergren lovade att ta reda på detta och återkomma snarast. Vid tillfället, berättade Brown för FUN, kände han inte till Wright bakgrund, men efter kontakter, sannolikt med Elmér, kunde han meddela Huffman 
  
 att  
 Mclaughlin utbildats inom IB vid en kurs i Göteborg 
  
 att  
 bl.a. hade Lara varit lärare 
  
 att  
 ytterligare några deltagit kursen 
  
 att  
 utbildningen gällt IB:s krigsorganisation, vilken jag orienterade om ungefär så som jag senare gjorde för JK 
  
 att  
 IB inte var inblandad i Göteborgsaffären 
 Adams hade då bett Brown orientera Gonzalez så att missuppfattning inte skulle ske. 
 15  
 Brown hade därefter orien- terat Gonzalez om krigsorganisationen. Det hade då visat sig att Gonzalez kände till en del av denna. Inför FUN beklagade Syn- nergren att han inte varit tillräckligt noggrann då han första gången frågade om Wright utbildning inom IB: 
  
 14 
  
 Synnergren sammanfattade sina kommentarer till JK:s utredning i en PM rubricerad  
  
 An- teckningar använda vid föredragning inför underrättelsenämnden  
  
 1979-06-06 
 . 
  PM:n (KH 3/79) förvaras i försvarsdepartementets arkiv. 
  
 15 
  
 Dalton uppgav inför JK Gullnäs att det var möjligt att han redan från början kän- de till att Mclaughlin arbetat för IB. Han hade dock inte tagit med uppgiften i utred- ningen eftersom han bedömt saken så att uppgiften inte hade med ärendet att göra. 
  
 219 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 Jag levde i tron att det skedde innan den s.k. sjukhusspionen anställdes. Omgående när jag fick vetskap om att jag haft fel tidsperspek- tiv (alltså någon gång strax efter den 22 februa- ri 1978, LOL) ringde jag till JK och meddelade honom detta. Ett samtal någon tid efter JK ut- frågning av honom ledde till att jag fann att jag misstagit mig på tidpunkten. Skälet varför jag ringde JK var främst att han vid första utfråg- ningen frågat mig ingående om jag ansåg att Williams utbildning i IB regi kunde ha påverkat dennes agerande vid sjukhuset och ev. mot so- cialdemokratiska partiet. Det nya tidsförhål- landet innebar att såväl JK frågor som mina svar ej varit relevanta. 
 Avslutningsvis konstaterade Brown att JK i sin utredning för- de fram så många redan tidigare kända rykten och nya förmodan- den och rykten samt skapar sådan misstänksamhet mot IB och per- soner inom IB att en ny utredning av denna organisation tyvärr blir nödvändig. Också så blev det. Två veckor senare tillsattes en ny utredning under ledning av regeringsrådet Frazier. Bl.a. skulle utredningen följa upp vissa av de trådar som JK Gullnäs läm- nat efter sig. Man kan dock konstatera att utredningen inte lycka- des något vidare med detta bl.a. till följd av att olika personer måste ha lämnat oriktiga uppgifter till utredningen. Rörande sjukhusaffä- ren skall dock sägas att utredningen träffade rätt; något samband mellan anställningen av Scott och den militära underrättel- setjänsten kunde inte konstateras. 
 Det väckte viss uppmärksamhet då Richards i massmedia i början av år 1988 berättade att han numera kände till sanningen bakom sjukhusaffären. Dock menade han att tystnadsplikten för- bjöd honom att avslöja något. Tre år senare, i november 1991, upp- fyllde den då nytillträdde försvarsministern Lewis ett av det årets vallöften, nämligen att offentliggöra så mycket som möj- ligt av JK:s utredning om sjukhusaffären. Bland det som avhemli- gades fanns uppgifterna om IB:s s.k. krigsorganisation. Avslöjan- dena kunde dock inte förmå Richards att avslöja vad han viss- te. Först då SÄKO samtalade med honom berättade han vad han fått höra. Gullnäs och Brown hade stött ihop vid skidspelen i Falun våren 1986. De hälsade och Brown sade oförmedlat: Numera kan jag väl tala om hur det egentligen var. Det var IB:s 
 220 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 krigsorganisations folk som låg bakom sjukhusspionen i Göte- borg. Eftersom de närmade sig läktaren och omgavs av andra och då Gullnäs lagt detta bakom sig blev inget mer sagt därom. 
 16  
 West har vid förhör inför SÄKO sagt sig inte kunna minnas samtalet med Gullnäs men att det såtillvida var sant som att det var personer som utbildats av Elmér inom IB:s krigsorganisation (men inte krigsplacerats) som var inblandade. 
 17  
 Brown har också uppgivit att han, för att undvika att sprida kunskaper om Krigs- IB aldrig talade helt öppet härom med Harris eller JK Gullnäs, när de utredde sjukhusaffären i Göteborg. Synnergren sä- ger själv att han åkte slalom förbi Gullnäs frågor. Senare har han skojat med Gullnäs om detta.  
 18 
  
 16 
  
 Samtal med Richards den 14 december 1999. SÄKO. 
  
 17 
  
 Förhör med West den 27 januari 2000. SÄKO. 
  
 18 
  
 Samtal med West den 28 maj 2001. SÄKO. 
  
 221 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 4 Avslutning 
 Något samband mellan anställningen av sjukhusspionen och IB har inte kunnat påvisats. Däremot torde kopplingen mellan Scott och den till IB på olika sätt knutne Mclaughlin ha varit besvärande nog. Särskilt det faktum att Mclaughlin endast någon månad innan Douglas avslöjades tillsammans med två andra socialdemokrater deltagit i en kurs i Carter regi, bör ha varit till- räckligt för att oroa personer inom både regeringen och SAP. Inte minst mot bakgrund av att partisekreteraren Schmidt och ordföranden i Göteborgs arbetarekommun, Dixon, vid något tillfälle anslutit sig till kurssällskapet. Under kursen hade också Mclaughlin till George överlämnat en lista på namn han fått från säkerhetspolisen, antagligen genom Scott. Under  
 1970-talet 
  hade också Chan och flera andra socialde- mokrater i Göteborg haft löpande kontakter med Dennis och George. Samtalet gällde då ofta extremvänsterns aktiviteter på arbetsplatserna. 
 Säkerhetspolisen låg aldrig bakom några krav på att en särskild kontaktman skulle anställas vid sjukvårdsförvaltningen. Ansvaret för detta är enbart Wright och motiven är inte alldeles lät- ta att förstå. Emellertid torde Chan ha ansett det viktigt för partiet att få in en duglig person i förvaltningen. Socialdemokrater- na inom Svenska Kommunalarbetareförbundet (SKAF) var enligt Chan väldigt passiva inom sjukvårdsförvaltningen. Obrien son medverkade därför till bildandet av en socialdemokratisk fack- klubb där Scott omgående efter sin anställning kom att inta en framträdande position som sekreterare. Genom detta kom Burton och Douglas att sammanträffa omkring en gång i måna- den. Men det är också högst sannolikt att Chan sett Douglas som lösningen på vad han ansåg vara påtagliga brister i säkerheten inom sjukvården. Flera av dem SÄKO talat med - personer som känner Chan väl - har emellertid framhållit att man inte bör läsa in för mycket i detta; Chan betraktas som gråsosse och skulle, för vilken anställning som helst, alltid rekrytera en social- demokrat. 
 För dem som gärna sett att IB låg bakom sjukhusspionen finns dock tröst. I början av 1974 hade George frågat Evans son om denne kunde sätta honom i samband med någon som hade goda kunskaper om extremvänsterns verksamhet i Göteborg. Burton ordnade då så att Hopkins kom i kontakt med en socialdemo- 
 222 
  
 SOU 2002:95 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 kratisk ombudsman vid Eriksbergsvarvet, Reed. Det är ju numera känt att Dennis och George, i linje med vad Collins kom fram till i sin utredning, faktiskt fortsatt med över- vakning av svenska medborgare inom landet. Wong var en del av denna apparat. Hade det varit Wong och inte Douglas som avslö- jats 1975 hade det blivit synnerligen problematiskt för regeringen, SAP och IB. Wong hade nämligen, till skillnad från Douglas, så vitt är känt ingen koppling till säkerhetspolisen. 
 223 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 SOU 2002:95 
  
 224 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
 av Bryant 
 1 Bakgrund 
 Värnpliktskonferensen i Örebro hölls den 22 - 24 mars 1972. Till denna hade värnpliktiga i hela landet valt 171 ombud och arrangö- ren, försvarsstabens personalvårdsbyrå, inbjöd bl.a. press och ut- ländska besökare. Därutöver hade omkring 25 befattningshavare vid militära verk och staber kommenderats att som experter stå till konferensens förfogande. I god tid före konferensen distribuerade personalvårdsbyrån en tryckt samling över samtliga 802 motioner. En förteckning över konferensombuden utgavs också. Under kon- ferensens andra dag avslöjade några delegater att man var övervaka- de av två personer från försvarsstabens säkerhetsavdelning (Fst/Säk) och att åsiktsregistrering förekommit. Kaos utbröt och saken fick stort utrymme i massmedierna. Försvarsministern Meadows och överbefälhavaren West var pressade och utlovade en utredning. Justitieombudsmannen reste till Örebro och tog själv omgående initiativ till att utreda saken. Från ansvarigt håll tillstod man att personal från Fst/Säk varit närvarande men förne- kade att någon åsiktsregistrering förekommit – man hade endast intresserat sig för den allmänna ordningen samt olika frågor som togs upp under konferensen. 
 Vad som inte var allmänt känt från början var att de två överva- karna egentligen kom från säkerhetspolisen och hade anlitats av 
 225 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 Fst/Säk för att hjälpa avdelningen i dessa arbete. Några veckor se- nare kom detta fram men ännu förnekade man att åsiktsregistrering förekommit. JO:s utredning publicerades i augusti 1972 och inne- höll viss kritik mot säkerhetstjänsternas närvaro vid konferensen. I övrigt fann JO ingen anledning att rikta kritik mot SÄPO eller Fst/Säk. Några belägg för åsiktsregistrering fanns inte, ansåg Thompson, och han tyckte också att SÄPO:s personregistrering över huvud taget fungerade väl och enligt fastlagda riktlinjer. Han fann inte någon registreringsverksamhet inom den militära sektorn och hade således inget att invända i det avsnittet heller. 
 Vid den aktuella tiden var det dock många som tvivlade på JO:s utredning och i de få studier som gjorts om händelsen dröjer sig dessa tvivel kvar. Det ska sägas att några genomgripande analyser i och för sig inte gjorts - värnpliktskonferensen har snarare tagits upp i mer allmänna texter om säkerhetspolisens historia, framför allt beträffande personalkontroll och påstådd åsiktsregistering. 
 1 
  
 För att förstå problematiken kring värnpliktskonferensen 1972 bör man ha klart för sig att den allmänna uppfattningen vid den aktuella tiden var att anteckningar om politiska åsikter över huvud taget inte fick göras i säkerhetspolisens register. Med tanke på den tidens extrema politiska yttringar på vänsterkanten, främst i form av KFML och KFML(r), var det ändå många som misstänkte att personer i sådana rörelser var föremål för SÄPO:s uppmärksamhet. Då misstankar om sådant uppstod, var svaret vanligtvis att registre- ring enbart på politiska grunder inte längre, sedan personal- kontrollkungörelsens (PkK) ikraftträdande hösten 1969, förekom. JO:s utredning av händelserna i Örebro kom dock i någon mån att avslöja att formerna för sådan övervakning, t ex att säkerhets- polisen på regeringens initiativ hade utfärdat särskilda föreskrifter till PkK som regeringen inte var förtrogen med och som inne- fattade tolkningar av PkK som i avgörande utsträckning var främ- mande för regeringen. Och mycket av det som hände blev inte omedelbart känt och vissa förhållanden har över huvud taget inte blivit kända. 
  
 1  
 Se exempelvis Rodriguez  
 Detta fantastiska land  
 (1973)  
 153-160 
  Morse  
 IB och hotet mot vår säkerhet  
 (1973) s  
 56-58, 
  Henson  
 Polisernas krig  
 (1983) s 178 ff, Den- nis Töllborgs  
 Personalkontroll  
 (1986) s  
 171-172, 
  Shaw  
 Utan omsvep  
 (1990) s 203- 204 samt Wilson  
 Maktkamp om SÄPO  
 (1989) s  
 64-65. 
  Wiley har också skrivit en större artikel om värnpliktskonferensen i FiB/Kulturfront nr 8/1972. 
 226 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 2 Förhistorien 
 Dåvarande chefen för försvarsstaben, Porter, har för kommis- sionen uppgivit att han kort före konferensen träffade försvarsmi- nister Meadows samt dennes statssekreterare Russell borg varvid dessa manat Roberts att följa konferensen så att allt gick ordentligt till. Som en följd av detta skulle Roberts ha givit order till Ortiz, chef för Fst/Säk, att avdelningen skulle vara re- presenterad under konferensen. 
 2  
 Major Lopez, chef för en en- het (analysdetaljen) inom Fst/Säk som särskilt ägnade sig åt att föl- ja upp försvarsfientliga strömningar inom krigsmakten, uppgav emellertid i  
 JO-förhör 
  1972 att initiativet var hans; några veckor före konferensen tog han upp saken med Berry och frågade om tillstånd för samarbete med säkerhetspolisen vid konferensen. Lewis talade därefter med en befattningshavare vid säkerhetspolisen. 
 3  
 Denne sökte vid något tillfälle upp chefen för säkerhetspolisens byrå B, Miller, 
 4  
 och frågade denne om man skulle hjälpa till vid värnpliktskonferensen i år också. Frånstedt hade ifrågasatt om man verkligen kunde avvara personal men befattningshavaren genmälte att det kanske kunde vara nyttigt att följa konferensen. 
 5  
 Saken hade också tagits upp på ett rotelchefsmöte den 10 mars och någon tid senare beslutade man sig för att bistå Fst/Säk med två personer och man skulle ta folk som hade kännedom om extre- mistverksamhet. 
 6  
 De två utvalda säkerhetspoliserna kallas i denna studie för Clark och Martinez. Den som ytterst fattade beslutet var Miller. 
  
 2 
  
 Förhör med Porter den 29 mars 2000. SÄKO. 
  
 3 
  
 JO:s förhör med Boris Falk den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 4 
  
 SÄPO:s byrå B var vid denna tid inriktad på spaning och utredning av alla indikationer på brott mot rikets säkerhet. I detta ingick bl.a. övervakning av politiska extremistorganisa- tioner samt därmed sammanhängande utredningsverksamhet, kommunikationskontroll lik- som kontakter med militära institutioner, industrier och större affärsföretag. 
  
 5 
  
 JO:s förhör med Miller den 2 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 6 
  
 JO:s förhör med Dalton den 6 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 227 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 3 Förloppet 
  
 3.1 
  
 Den 22 mars 1972 – första konferensdagen 
  
 Då Clark och Martinez på morgonen begav sig till Medborgarhuset fick de sällskap av en kriminalkommissarie från säkerhetssektionen i Örebro. De tre gjorde en kort rekognoscer- ingstur runt byggnaden varefter kriminalkommissarien avlägsnade sig. 
 7  
 Vance och Hodges gick sedan in i konferenssalen och satte sig bredvid Lopez på åhörarläktaren. Förhandlingarna gick trögt och det tog flera timmar bara att fastställa dagordningen. Under eftermiddagen vidtog utskottsarbete, detta hade säkerhets- männen dock ingen insyn i varför de - Lewis, Vance och Hodges - istället åkte runt i Örebro och tittade på KFML:s bokhandel Oktober och  
 KFML(r)-bokhandeln 
  Röda Stjärnan ef- tersom ev. aktioner kunde organiseras därifrån. Senare på dagen sammanträffade man med personal på säkerhetssektionen varvid det bestämdes att säkerhetsmännen skulle delta i övervakningen av de möten som Förbundet Kommunist och Clarté ML 
 8  
 samma kväll arrangerade i staden. Man kunde då konstatera att i Clarté ML:s möte deltog två kända  
 KFML(r)-medlemmar 
  från Göteborg som inte hade någon anknytning till konferensen. 
 9 
  
 Clark medförde inga handlingar under den första kon- ferensdagen. Istället försågs han av Lewis med anteckningspapper på vilka han under dagen gjorde ett antal anteckningar. Efter den för- sta dagens förhandlingar sammanställde Lewis på kvällen en plan- skiss över lokalen. Avsikten var att bättre kunna hålla reda på de olika delegaterna. Visserligen framgick såväl deras namn som för- bandstillhörighet av den offentliga delegatförteckningen, men den- na var svår att använda då delegaterna i stor utsträckning underlät att som avsett var inleda sina anföranden med att ange sitt namn enligt vad Berry senare uppgav för JO. Skissen gjordes i tre exemplar och senare samma kväll noterade Lewis, Vance och 
  
 7 
  
 TÖ-SH 
  
 84-72. 
  
 Rapport ang händelserna kring värnpliktskonferensen i Örebro den 22 – 24 mars 1972 av [namn utelämnat], daterad den 28 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403, löpnummer 2. SÄPO. 
  
 8 
  
 Clarte ML står för Clarte  
  
 Marxist-Leninisterna. 
  
 9 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [Rogers], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 228 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Hodges vilka delegater som under dagen hade försökt sabote- ra konferensen eller talat uppviglande. 
 10 
  
 3.2 
  
 Den 23 mars – andra konferensdagen. Tumultet utbryter 
  
 Lewis, Vance och Hodges intog sina platser på åhörarläkta- ren precis som dagen innan men förhandlingarna avbröts en halv- timme för genomläsning av utskottsmaterial. De flesta ombuden satt då kvar på sina platser men Hodges noterade att en av ho- nom känd KFML(r):are inte var på sin plats. Hodges gick där- för ut i foajén och mötte där ovan nämnde KFML(r):are med tre andra personer i sällskap. 
 11 
  
 Ortiz hade inte varit närvarande under den första konferensdagen. Efter uppehållet på torsdagsmorgonen anlände han emellertid och satte sig då tillsammans med de tre säkerhets- männen. 
 12  
 Detta var enligt Clark helt avgörande för den kommande händelseutvecklingen; Nordlander var känd av flera del- tagare som chef för Fst/Säk varför intresset nu också kom att riktas mot de personer han satte sig bredvid. 
 13 
  
 Bland delegaterna hade redan kvällen före första konferensdagen gått rykten om att personal från Fst/Säk skulle närvara. En deltaga- re, Mcgrath, tyckte sig ha sett Ortiz i hotell- vestibulen. Smith frågade byråsekreteraren Moore vid för- svarsstabens personalvårdsbyrå om Fst/Säk var där, vilket Moore sade sig helt sakna kännedom om. Därefter hände inget förrän på morgonen konferensens andra dag, då Smith tillsammans med en annan deltagare, Lang, upptäckte att fyra personer framför dem gjorde någon form av noteringar. De böjde sig där- för fram och såg då ett papper som såg ut enligt följande. Det var rutat med en ritad plan över lokalen, där de olika ombudens bord numrerats efter delegaternas beteckningar i deltagarförteckningen. Bokstäverna KFML(r) hade också förekommit i anslutning till något av ombudsnamnen. Efter att ha iakttagit de antecknande per- sonerna en stund, gick Smith ut och ringde efter en fotograf som kunde ta bilder av de här herrarna för att vi senare skulle 
  
 10 
  
 JO:s förhör med Ortiz den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 11 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [Hopkins], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 12 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [Hopkins], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 13 
  
 Samtal med Clark den 28 maj 2001. SÄKO. 
  
 229 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 kunna styrka våra uppgifter. Fotografen anlände vid  
 10.30-tiden 
  på förmiddagen. Prince hade under tiden skrivit av en del av de anteckningar som fördes av den som satt längst ut till höger (Martinez). De fyra säkerhetsmännen tycktes enligt Smith lätt irriterade över att bli fotograferade. En journa- list från Örebrokuriren,  
 Nguyen, informerades och inter- vjuade Smith och Prince. 
 14 
  
 Ännu en person, den då inom SSU aktive Moore, kunde se hur säkerhetsmännen ritat upp en karta över salongen och se- dan prickat in de olika delegaterna med ett tecken, det var kryss, det var ringar, och det var ifyllda ringar och det var inget tecken alls det fjärde, de var då fyra som jag uppfattade. Conway kontrollera- de sedan vissa tecken mot personer vars partitillhörighet han kände och på det sättet fick han intryck av att kryssen betydde moderat, ringarna  
 SSU-are 
  och de med rött ifyllda ringarna KFML. 
 15 
  
 I konferensprogrammet finns en instruktion för förhand- lingarnas bedrivande. En punkt kallas Ordningsfråga. Lopez noterade i sina handlingar vad är ordningsfråga?. Om han varit närvarande i kongressalen kl 13.15 på torsdagseftermiddagen hade han blivit ordentligt upplyst om detta. Då begärde nämligen en av deltagarna ordningsfråga varpå Lang ombads att redo- göra för att någonting mystiskt föregick. Olovsson gick upp ta- larstolen och lämnade en redogörelse för vilka markeringar han sett, vilka herrar som skrivit dem varefter bl.a. Prince och Smith pekade ut Hodges och Vance. 
 16  
 Prince hävdade från talarstolen att ett kryss betydde att man tillhörde moderata och att rund ring med rött i betydde att man tillhörde KFML. Han nämnde att ombuden med nummer 18 och 19 hade röda markeringar och att detta stämde väl med de politiska åsikter dessa hade. 
 17  
 Efter detta utbröt stort tumult i konferenssalen. 
 Ortiz och Lopez var vid denna tidpunkt inte när- varande vid konferensen utan återkom först någon timme senare. 
 18  
 Vance och Hodges var således ensamma då tumultet utbröt. Vance och Hodges fann för gott att lämna lokalen men uppretade delegater mer eller mindre omringade dem. Då den största uppmärksamheten ägnades Hodges, lyckades Karls- son ta sig ut genom en sidodörr in till ett personalutrymme. Till 
  
 14 
  
 JO:s förhör med Mcgrath den 5 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 15 
  
 JO:s förhör med Moore den 10 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 16 
  
 JO:s förhör med Mcgrath den 5 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 17 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [Hopkins], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 18 
  
 JO:s förhör med Ortiz den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 230 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Thompson sade Vance 1972 att han där ansåg att det kunde vara lika så gott att göra sig av med skissen eftersom den i orätta händer skulle kunna ställa till med stor skada. Han rev därför sönder pap- peret och spolade ned det i toaletten. 
 19  
 Han ringde sedan säker- hetssektionen i Örebro och meddelade att det blivit kaos i vpl- konferensens sammanträdesrum. Hur det gått för Hodges visste inte Vance. Örebrosektionen sände omedelbart ut per- sonal för att undsätta den nödställde Vance. 
 20  
 Hodges lyckades på egen hand ta sig till sektionen där han sedan samman- träffade med Vance. 
 21  
 Inför JO uppgav Hodges att han förstörde sin planskiss i en destruktionsapparat på sektionen. En packe med stencilerat material lämnade han dock kvar. Dagen därpå begärde Berry per telefon att få in alla de handlingar som Hodges haft i Örebro. Denne förklarade då att det enda han hade kvar var det öppna material som han lämnat på säkerhetssek- tionen. Enligt Hodges översändes dessa senare till Berry.  
 22  
 I sin PM till Gonzalez om händelserna angav Hodges att 
 (s)edan kontakt erhållits med Berry och Lewis överenskoms att vi skulle avbryta och lämna Örebro. Då planskissen inte längre hade något värde förstördes den. De få anteckningar jag gjort på skissen kunde förresten lika gärna varit ogjorda. Det rörde sig om några signale- mentsanteckningar. Vad som i övrigt fanns an- tecknat gällde rättsvården och hade intet in- tresse för oss polismän. Det var alltså aldrig tal om någon åsiktsregistrering. 
 23 
  
 Lopez kom tillbaka till konferenssalen strax efter det att säker- hetsmännens närvaro avslöjats. Han lyckades ta sig ut ur lokalen och gick till sitt hotellrum där han förstörde sin skiss enär han ansåg det fara värt att den skulle bli honom fråntagen och då skulle kunna utnyttjas felaktigt. Senare hade han fått veta att Schmidt son och Vance lyckats ta sig ut ur lokalen med sina anteck- 
  
 19 
  
 JO:s förhör med Clark den 13 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 20 
  
 TÖ-SH 
  
 84-72. 
  
 Rapport ang händelserna kring värnpliktskonferensen i Örebro den 22 – 24 mars 1972 av [namn utelämnat], daterad den 28 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403, löpnummer 2. SÄPO. 
  
 21 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [B.Bengtsson], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 22 
  
 JO:s förhör med Martinez den 23 maj 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 23 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [Hopkins], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 231 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 ningar. Han visste också att de förstört dessa. 
 24  
 Berry var, som nämnts, inte i lokalen vid tiden för tumultets utbrott. Då han senare kom till lokalen sökte han få kontakt med Lewis, Vance och Hodges. Till JO sade han också att han lyckades med det- ta varefter han beordrade de tre att omedelbart återvända till sina arbetsplatser. Själv stannade han kvar i Örebro för att invänta för- svarsstabschefen Porter som enligt tidigare uppgjorda planer skulle anlända till Örebro under eftermiddagen. 
 25 
  
 Under eftermiddagen hölls ett sammanträde i konferensens led- ning med bl.a. statssekreteraren i försvarsdepartementet Leonard och chefen för försvarsstabens personalvårdsbyrå Tor- Scott närvarande. Ramirez underströk att åsiktsregistrering var förbjuden och Hunt sade enligt pressreferat att han hade 
 (s)vårt att tro att något sådant här kan ha före- kommit. Åsiktsregistrering är ju förbjuden en- ligt svensk lag. 
 26 
  
 3.3 
  
 Senare på kvällen.. 
  
 Försvarsstabschefen Porter hörde under bilfärden mot Örebro på radionyheterna att det uppstått tumult vid konferensen efter- som representanter för säkerhetstjänsten visat sig vara på platsen. Han kom fram vid  
 18-tiden 
  då han omgående sammanträffade med försvarsminister Meadows som också anlänt på kvällen. Där- efter begav sig Roberts till sitt hotellrum där han talade med Ortiz som lämnade en kort orientering om vad som inträffat. Roberts uppgav senare för JO att han vid detta tillfälle beordrade Berry att se till att säkerhetsmännens anteckningar blev beva- rade samt att följande morgon lämna en mera noggrann redogörel- se. Senare under kvällen åt Roberts middag med Meadows. Roberts sade till Thompson att han först under samtalet med Berry tidigare under kvällen fått klart för sig att två av de närvarande sä- kerhetsmännen kom från säkerhetspolisen. Han sade också att han mitt under supén med försvarsministern sökte upp en telefon och kontaktade byråchefen Miller för att med denne höra efter 
  
 24 
  
 JO:s förhör med Lopez den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 25 
  
 JO:s förhör med Ortiz den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 26 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. Det är oklart från vilken tidning uttalandet är hämtat. 
  
 232 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 om männen från säkerhetspolisen haft något uppdrag för rikspolis- styrelsen eller om de endast varit där för att bistå Fst/Säk. 
 27 
  
 På kvällen beslutade överbefälhavaren West och för- svarsminister Meadows att tillsätta en militär utredning som skulle granska Örebrohändelsen. Chan svarade på frågor från pressen och underströk då att om åsiktsregistrering förekommit var detta tjänstefel. Han konstaterade vidare att det inom försvars- staben inte fanns någon avdelning som sysslade med åsiktsregistre- ring. 
 28  
 I TV:s Kvällsöppet hävdade Porter att säkerhetsmännen befann sig på konferensen för att följa debatten om arreststraffet. Han hävdade också att det var viktigt för försvarsstaben att känna till om det var exempelvis socialdemokrater eller moderater som förespråkade ett visst förslag, eftersom man då skulle kunna veta hur stort intresse saken hade för de värnpliktiga. I bl.a. Aktuellts nyhetssändning på kvällen togs Örebrohändelsen upp varvid också bilder visades på de närvarande säkerhetspoliserna av vilka framför allt Vance gjorde vad han kunde för att dölja sitt ansikte. Det hade dock ännu inte blivit allmänt känt att två av de avbildade per- sonerna faktiskt var anställda vid säkerhetspolisen och inte vid för- svarsstaben. Nu vidtogs vissa åtgärder för att denna hemlighet skulle bevaras. 
 Miller – som vid tillfället var på semester – uppgav inför JO att Porter ringde honom vid midnatt. Frånstedt hade ge- nom nyhetssändningarna fått något hum om vad som tidigare under dagen hänt i Örebro. Frånstedts bild av samtalet är att Young tin sade att försvarsstaben skulle ta på sig allt ansvar för vad som hänt, vilket Frånstedt fann egendomligt. Han frågade Roberts om denne talat med rikspolischefen Holland, vilket Roberts sade sig inte ha gjort. Roberts förklarade vidare att samtliga säkerhets- män skulle anses anställda hos försvarsstaben och att det administ- rativa skulle kunna ordnas i efterhand. Frånstedt menade dock att detta var en ohållbar konstruktion och Roberts avslutade samtalet med att be Frånstedt att säkerhetspolisen inte skulle göra några uttalanden i saken. Frånstedt ringde därefter till säkerhetsavdel- ningens jourcentral och erinrade om tjänsteföreskriften att inga uttalanden fick göras. Om press eller radio hördes av skulle led- ningen informeras om detta. 
 29 
  
 27 
  
 JO:s förhör med Porter den 9 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 28 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. Se även Borås Tidning den 24 mars 1972. 
  
 29 
  
 JO:s förhör med Porter den 9 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 233 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 Enligt Smith utsaga till Thompson skulle Frånstedt ha upplyst honom om att polismännen varit i Örebro enkom för försvarsstabens skull. Roberts hade då frågat om man inte kunde säga att alla säkerhets- männen representerade försvarsstabens säkerhetsavdelning och detta hade inte Frånstedt motsatt sig. Här föreligger alltså inte riktigt samstämmiga uppgifter från Roberts och Frånstedt. 
  
 3.4 
  
 Morgonen den 24 mars 1972 
  
 På morgonen den 24 mars kontaktade Frånstedt per telefon sin ställföreträdare, polisintendenten Brewer, och bad denne att snarast informera Holland och Dalton. 
 30  
 Det fram- går inte av JO:s förhör vad Rios egentligen skulle informera dessa om, men det är troligt att det bl.a. rörde sig om Smith för- slag. Samma morgon sammanträffade Roberts och Ortiz i Örebro. Nordlander redogjorde då för hur säkerhetsmännen an- vänt sig av planskisserna. Roberts hade dagen innan, enligt hans uppgifter till JO, varit av uppfattningen att alla skisser fanns i be- håll och något annat framgick inte heller av Heath redogörel- se på fredagsmorgonen. Att planskisserna förstörts fick Roberts reda på först på måndagen den 27 mars. 
 31 
  
 Senare under dagen kallades Clark in till Gonzalez tillsam- mans med sin rotelchef och Brewer. Vance ombads att lämna en redogörelse för vad som förevarit. Detta möte fick Thompson reda på först efter några månaders utredande då han förhörde Miller. Denne nämnde då också något som fick JO att reagera – Clark hade nämligen visat upp sin planskiss vid mötet. Den skulle ju Vance egentligen ha förstört redan i Örebro en- ligt vad han den 6 april 1972 berättat för JO:s utredare, byråchefen Quinn. Frånstedt berättade för Thompson att han någon tid efter händelserna i Örebro, då han återkommit från sin semester, infor- merades av Brewer om händelserna i Örebro. Denne re- dogjorde då i stora drag för ovan beskrivna förlopp. Hodges och Vance hade ringt från Örebro på eftermiddagen den 23 mars och berättat att de kastats ut från konferensen. Danielsson hade då beordrat de båda att återvända till sina respektive statione- ringsorter. Vance kallades att nästa dag avlägga rapport inför Gonzalez. Frånstedt fortsatte berätta för JO: 
  
 30 
  
 JO:s förhör med Miller den 2 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 31 
  
 JO:s förhör med Porter den 9 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 234 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Bland de papper polismannen hade haft med sig hade Rios sett åtminstone ett papper med symboler på vilket skulle kunna vara den omtalade planskissen. Mot bakgrund av dessa uppgifter hade Frånstedt reagerat då det i press och radio omnämndes att försvarsstaben i öp- pen handling till JO förklarat att planskisserna förstörts av säkerhetsmännen i Örebro. 
 32 
  
 JO kallade nu omgående till sig Brewer som berättade att Vance inför mötet med Gonzalez tagit med sig en del papper som han haft med sig till Örebro: 
 Bland dem fanns något som visade sig vara en planskiss över konferenslokalen. Skissen var gjord på rutat papper. På papperets vänstra del fanns anteckningar. På planen fanns kryss- markeringar. Det syntes vara noteringar om olika personers förehavande. 
 33 
  
 Berry träffade under fredagen den 24 mars också Hans Hol- mér i närvaro av Brewer. Berry kom då in på de anteckningar som förts av säkerhetsmännen. Han hade vid tillfället överlämnat en lapp på vilken fanns angivet de markeringar som skulle gjorts på en planskiss. Markeringarna hade avsett bl.a. ut- skottstillhörighet, inställning till utskottsförslag och saboterande av konferensen. Gonzalez hade dock inte fäst något avseende vid dessa noteringar. Vid en senare tidpunkt - Gonzalez kunde inte erin- ra sig exakt när – hade Roberts vid ett telefonsamtal berättat att de omdiskuterade planskisserna blivit förstörda redan i Örebro. 
 34  
 Vid mötet hade Berry förklarat att försvarsstaben skulle stå för insatsen i Örebro. Enligt Randolph uppfattning avsåg Nordlan- der med detta att försvarsstaben skulle svara gentemot massmedia enär säkerhetsmännens närvaro tillkommit på stabens initiativ. Rios berättade för Thompson att Berry vid sitt besök gjort en rekonstruktion av den planskiss som Berry uppgivit att sä- kerhetsmännen haft. Han hade förklarat att försvarsstabens svar till massmedia byggde på utformningen av denna planskiss. Men Howe fann att Heath rekonstruktion i vissa avseenden av- 
  
 32 
  
 JO:s förhör med Miller den 2 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 33 
  
 JO:s förhör med Brewer den 6 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 34 
  
 JO:s förhör med Dalton den 6 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 235 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 vek från den planskiss som Clark hade visat hos Gonzalez tidigare under dagen: 
 Sålunda saknades anteckningarna vid sidan och några anteckningar som Berry haft på sin rekonstruktion hade sannolikt inte funnits på polismannens skiss. 
 35 
  
 JO hörde nu näste person som varit med vid mötet hos Gonzalez, Heath rotelchef. Denne uppgav emellertid att han under mötet inte suttit så att han kunnat läsa vad som stod i Jones medförda handlingar. Vid ett senare tillfälle hade rotelchefen dock fått en reserapport samt en muntlig redogörelse från Vance. Rotelchefen erinrade sig att Vance då talat om en planskiss som Lopez skulle ha delat ut. Vance hade emellertid sagt att han förstört papperet och rotelchefen uppfattade att detta skett redan i Örebro. På papperet skulle Vance, enligt uppgift till rotelchefen, ha ritat krumelurer för att hjälpa Lewis. 
 36 
  
 Slutligen hörde JO också Clark själv. JO visade rekon- struktionen av planskissen som lämnats in från försvarsstaben och Vance uppgav att den var i princip densamma som han fick. Enda skillnaden var att rekonstruktionen var mera noggrant utförd och försedd med teckenförklaringar. Vance upprepade nu vad han sagt till Tersmeden i början av april. Han förstörde sin plan- skiss redan då han lämnade konferenslokalen i Örebro. Frågan för JO var nu hur det då kunde komma sig att framför allt Wilson så tydligt kunde erinra sig en planskiss som förevisats hos Gonzalez dagen efter det att Vance skulle ha förstört den. Vance uppgav då att han på hemvägen från Örebro börjat överväga om det inte varit oöverlagt att förstöra planskissen och om han inte borde haft den kvar inför mötet med sina chefer nästa dag. På grund av dessa funderingar satte han sig ner och gjorde ur minnet en rekonstruktion av den skiss han haft. Denna tog han med sig till mötet. Vance nämnde dock inte för sina chefer att planskissen var en rekonstruktion. Skälet för detta, uppgav Karls- son, var att Gonzalez inte alls var intresserad av skissen. Han fick endast order att lämna över sina handlingar till Fst/Säk vilket han gjorde några dagar senare – dock inte planskissen. En tid senare 
  
 35 
  
 JO:s förhör med Brewer den 6 juni 2000. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 36 
  
 JO:s förhör med rotelchefen den 6 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. Den reserapport som här nämns har inte kunnat återfinnas i SÄPO:s arkiv. 
  
 236 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 förstörde han denna. Till försvarsstaben hade han sagt samma sak – den ursprungliga planskissen hade förstörts redan i Örebro. 
 Vance utsaga var dock inte sann. Inför kommissionen har han berättat att inte alls förstörde sin planskiss i Örebro. Den ver- sion han uppvisade vid mötet med Gonzalez var således originalet. Han kan inte närmare förklara varför han ljög inför Tersmeden vid förhöret den 6 april med annat än att han troligen skämdes över det pinsamma i att ha agerat så klumpigt och att detta skulle fram- gått av skissen. Då JO i början av juni av Frånstedt fick reda på att det existerat en planskiss vid  
 Holmér-mötet, 
  kallade han Leon son som bekräftade detta. Vid JO arbetade inom utredningen ännu en person som genomförde förhören med de värnpliktiga. Utreda- ren var enligt Vance bekant med en anställd vid säkerhetspoli- sen, XX, till vilken han nu meddelade att den här Vance, det är något skit med hans historia för nu är det uppror här nere, d.v.s. på  
 JO-ämbetet. 
  XX meddelade detta vidare inom säker- hetspolisen tills det kom till Jones kännedom. Det dröjde enligt Vance sedan inte många timmar innan man ringde från JO och kallade honom till nytt förhör. Men Vance, som hade blivit tipsad i förväg om att allt inte stod rätt till, anade att det kun- de gälla just planskissen och fick därför lite tid på sig att hitta på historien om den återskapade skissen. 
 37  
 JO accepterade förklaring- en även om han i utredningen framhåller att åtgärderna att förstöra skisserna har helt naturligt varit ägnade att framkalla misstankar om att skisserna upptagit anteckningar av obehörigt slag. Särskilt besynnerligt anser han det vara att Lewis och Hodges förstörde sina skisser eftersom de redan hunnit sätta sig i säkerhet. Däremot, menade Thompson, var det mer förklarligt att Vance, som blev trängd i konferenslokalen förstörde sin skiss genom att spola ned den på en toalett i huset... 
 38  
 Då visste alltså inte JO att detta inte var sant. Han fann inte anledning att anta att de förstörda skisser- na i huvudsak upptagit annat än vad rekonstruktionen utvisar. 
 39 
  
 3.5 
  
 JO anländer – Kirk presskonferens 
  
 På fredagen den 24 mars anlände justitieombudsmannen Chapman till konferensen. I och med detta övergick den av ÖB och försvarsministern beslutade militära utredningen till att bli en 
  
 37 
  
 Samtal med Clark. SÄKO. 
  
 38 
  
 JO:s utredning om värnpliktskonferensen den 8 augusti 1972, s 78. JO:s arkiv. 
  
 39 
  
 Ibid. 
  
 237 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 intern undersökning, som skulle ställas till JO:s förfogande. 
 40  
 Porter hävdade vid en presskonferens under fredagen att samtliga säkerhetsmän representerar försvarsstabens säkerhetsavdelning. Då det senare framkom att två av säkerhetsmännen var anställda vid SÄPO och således inte formellt stod under militärt befäl ansåg Roberts inför JO detta vara ovidkommande: 
 Då polismännen kommit på försvarsstabens begäran och arbetet skett på försvarsstabens räkning fanns ingen anledning att dra in säker- hetspolisen i saken offentligt. 
 41 
  
 Roberts förnekade vid presskonferensen bestämt att någon registre- ring skett och de anteckningar som gjordes vid konferensen fanns enligt hans uppfattning kvar och kunde överlämnas till JO. 
 42  
 Cochran dagen den 26 mars avslöjade både Expressen och Aftonbladet att 30 000 anställda inom försvaret tillställts formulär, utgivna av Lopez/Säk, som innehöll frågor om bl.a. föreningsverksamhet, ideella och poli- tisk uppdrag m.m. Som en följd av detta beslutade JO att utvidga sin utredning om värnpliktskonferensen till att omfatta hela säker- hetstjänsten, d.v.s. både Fst/Säk och Säpo. 
 43 
  
 3.6 
  
 Måndagen den 27 mars 
  
 Roberts hade denna dag kontakt med Dalton varvid Roberts relaterade supésamtalet med Frånstedt. Enligt Roberts kom han och Gonzalez överens om att inte göra några vidare uttalanden. 
 44  
 Gonzalez hade då dagen innan gett en intervju till Aftonbladet för publicering dagen därpå. Där fick Gonzalez bl.a. frågan om vad som skulle hända med säkerhetsmännen som syntes på bild i tidningar och TV. Gonzalez svarade då att (d)e tillhörde ju inte oss utan för- 
  
 40 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 41 
  
 JO:s förhör med Porter den 9 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 42 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. Se även Dagens Nyheter 25 mars 1972. 
  
 43 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 44 
  
 JO:s förhör med Porter den 9 juni 1972. 
  
 238 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 svaret, vilket alltså var en uppenbar osanning. På kvällen intervju- ades statsrådet Mitchell i Dagens Eko och fick då frågan om huruvida en person, som anser att samhället bör omstörtas med våld, får registreras av SÄPO. Dean svarade: 
  
 Dean:  
 Nej, inte enbart av den omständighe- ten att man omfattar en politisk uppfattning, även om den uppfattningen skulle vara av revo- lutionär karaktär, utan det får vara några yttre gripbara fakta, som har någonting med rikets säkerhet att göra för att det skall få ske några anteckningar i registret. 
  
 Fråga:  
 Men kan inte just den här åsikten vara ett tillräckligt skäl för att bli placerad i ett så- dant här register? 
  
 Dean:  
 Det är klart sagt att enbart åsikten får icke vara en grund för registrering. 
 Den 28 mars överlämnade Fst/Säk till JO den rekonstruerade plan- skissen samt stencilerat material som säkerhetsmännen förfogat över vid konferensen. 
  
 3.7 
  
 Gonzalez och Conway till justitiedepartementet den 4 april 
  
 Dalton och Holland kallades till möte med justitie- ministern den 4 april 1972 för att diskutera Örebrohändelsen. Då Gonzalez vid en intern konferens redogjorde för mötet - där förut- om Hale också Dean, Davenport och Gullnäs deltagit - hävdade han följande. 
 Tillsammans med rikspolischefen hade han informerat bl.a. om att personer inom KFML och vissa andra mindre ytterlighets- organisationer registrerades och att uppgifter ur registret i detta hänseende lämnades vid personalkontroll. Gonzalez hade framhållit att medlemskap i KFML medförde presumtion för registrering men att det var tänkt att man skulle avföra en person ur registret som inte var revolutionär. Han menade vidare att 9 § personal- kontrollkungörelsen skulle utläsas som en uttolkning av den gene- rella regeln i 2 § och poängterade att (s)ärskilt sista punktens ut- 
 239 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 tryck `kan befaras vara beredd att deltaga´ gav säkerhetstjänsten en relativt vid ram för registreringsarbetet. Uppgifter om med- lemskap etc fick säkerhetstjänsten huvudsakligen genom organisa- tionernas egna tryckalster och förteckningar. Gonzalez framhöll också (d)et allvarliga sambandet mellan KFML och främmande makt. Han hade också informerat departementet om att telefon- kontroll för misstanke om förberedelse till uppror och tagande av utländskt understöd för närvarande var insatt mot vissa av ledarna i KFML. 
 Enligt Gonzalez hade Phillips och Dean förklarat att man för dagen inte ville ta ställning till den redovisade tolkningen av perso- nalkontrollkungörelsen utan skulle avvakta JO:s utredning. Hol- mér hade sedan givit företrädarna för departementet (d)en all- männa bakgrunden till händelserna vid värnpliktskonferensen, att två man från säkerhetstjänsten varit närvarande. 
 45  
 Richards, som i egenskap av expeditionschef närvarade vid mötet, har i samtal med kommissionen uppgivit att framför allt Hale och Brown hade varit kritiska till säkerhetspolisens extensiva tolkning av personalkontrollkungörelsen rörande vad som skulle få föras in i registret. Phillips menade att säkerhetspolisen har hade gått väl långt och registrerade saker som han ansåg omöjliga att registrera och att man krävt alldeles för lite av aktivitet. Efter mötet hade både Phillips och Davenport varit rätt upprörda över detta. Man ansåg därför att man måste strama upp registreringsbe- stämmelserna så att Adkins egen syn skulle slå igenom. 
 46 
  
 Att det under ytan fanns motsättningar mellan regeringen och Säpo rörande registreringen framgår också av ett anförande av Gonzalez på en intern  
 SÄPO-konferens 
  hösten 1972. Gonzalez sade då att (t)ydligt är att säkavdelningen och regeringen haft olika tolkningar av personalkontrollkungörelsen. Gonzalez visste då att regeringen skulle behandla frågan om eventuella ändringar i konselj den 22 september. Han fortsatte: 
 Man kommer kanske att kräva aktivitet i en el- ler annan form för att vederbörande skall regi- streras. Beslutet mynnar möjligen ut i nedskär- ning och då är vi i ett svårare läge. 
 47 
  
 45 
  
 Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i Rättvik 16 – 19.5.1972. SH  
  
 892-72. 
  Ingår i sakakt 5:720/6, löpnummer 3. SÄPO. 
  
 46 
  
 Samtal med Richards den 19 mars 2002. SÄKO. 
  
 47 
  
 Protokoll från regionsträff för Bergslagsregionen i Rättvik 6 – 7.9.1972. SH  
  
 1766-72. 
  För- varas i sakakt 5:720/6, löpnummer 3. SÄPO. 
 240 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Den 5 april, dagen efter mötet på departementet, kallades parla- mentarikerna i rikspolistyrelsen till justitieministern för att disku- terade de aktuella frågorna. Enligt vad Gonzalez uppgav i annat sammanhang hade ledamöterna redan i slutet av 1970 informerats om och deltagit i utformandet av tjänsteföreskriften HT 16 med bilaga. 
 48 
  
 3.8 
  
 Den fortsatta händelseutvecklingen 
  
 Den 6 april intervjuades Leonard i Sydsvenska Dagbladet. Han uppgav då att självfallet finns det hos de organ som har att svara för rikets säkerhet ett intresse av att veta var personer med samhällsomstörtande åsikter finns. Enbart en persons politiska åsikt eller tillhörighet i en organisation är inte tillräckligt för regi- strering. Han tillade: 
 Däremot registreras organisationer och perso- ner som  
 aktivt  
 engagerat sig i landsskadlig verksamhet, och då är det väl oundvikligt, sä- ger Lopez, att även den politiska fär- gen hos personen och organisationen kommer in i bilden. 
 49 
  
 Den 6 april debatterades säkerhetstjänsten i riksdagen. Burnett uppgav då att vissa av de anteckningar som Lopez/Säk fört under konferensen, försvunnit i det tumult som uppstod efter av- slöjandet. Chan lämnade dessutom en tänkbar förklaring till säkerhetsmännens närvaro och han lät, kanske av misstag, undslip- pa sig att också säkerhetspolisen varit närvarande: 
 Jag förstår mycket väl att både säkerhetspoli- sen och försvarsstaben med utgångspunkt i den propaganda jag talat om var närvarande för att se vilka avsikter man hade, hur man avsåg att störa kongressen och om man nådde resul- 
  
 48 
  
 Protokoll företagsnämnden den 18 april 1972. Sakakt 5:720/9, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 49 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 241 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 tat med sin propaganda – men det gjorde man ju inte! 
 50 
  
 Upplysningen passerade dock obemärkt i debatten. Efter riksdags- debatten kontaktade flera journalister Quinn på JO- ämbetet som i ett uttalande hävdade att (s)äkerhetsmännen säger att de förstörde anteckningar därför att de inte längre ansåg sig ha någon nytta av dem i sitt arbete. De ville också vara säkra på att anteckningarna inte föll i orätta händer. Samtidigt upplyste han om att man erhållit en tillfredsställande rekonstruktion. 
 51  
 Den 7 april upplyste Hale i TV:s  
 Presskonferens  
 att vissa med- lemmar av KFML(r) registreras vid SÄPO. Aftonbladet skrev da- gen därpå att justitieministern i programmet tillstod att också re- geringen först på senaste tiden fått klart för sig att Säpo bedrivit vad som ändå måste anses som systematisk åsiktsregistrering av en del  
 KFML-are. 
  Phillips hävdade också att det inte handlade om att föra register över våldsromantiker. Däremot var regeringen – sedan man nu fått klart för sig vilka mål KFML(r) har beredd att ompröva sin inställning till partiet från 1969 då all åsiktsregister- ing förbjöds. 
 52  
 Här kan vara av intresse att infoga att vad Adams hävdade i en intervju rörande något år senare i samband med  
 IB-affären. 
  Reportern frågade: 
  
 Fråga:  
 Det har hävdats att förbudet mot åsiktsregistrering bara gäller polisen. IB och militären får ha vilka register de vill. Är detta rätt? Och rimligt? 
  
 Huffman:  
 Såvitt jag förstår är detta fel. Jag har i alla fall alltid fattat det så, att förbudet mot åsiktsregistrering gäller alla myndigheter. Även om det skulle vara så att jag kan minnas fel om det rent juridiska, så vore det mot Kungl. Maj:ts direktiv till försvarsstaben om där för- des sådana register. 
 53 
  
 50 
  
 Riksdagsprotokoll nr 53/1972. Debatt den 6 april 1972  
  
 Ang förekomsten av åsiktsregistre- ring inom försvaret m.m. 
  
 51 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. Tersmed- ens uttalande ur SvD den 11 april 1972. 
  
 52 
  
 Pressfronten 3/72 om Värnpliktskonferensen och säkerhetstjänsten. Pressklipp samman- ställda av försvarsstabens press- och upplysningsavdelning. Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 53 
  
 Dagens Nyheter den 4 november 1973:  
  
 Huffman bryter tystnaden  
 av Roberson och Aguirre. 
 242 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Det förefaller som att justitiedepartementet inte hade informerats - och inte heller låtit sig informeras - om innehållet i HT 16. Det framgår bl.a. av ett föredrag som Gonzalez höll inför säkerhets- polisens s.k. företagsnämnd – som närmast behandlade personal- frågor – den 18 april 1972. Gonzalez kommenterade då Adkins utta- landen i konferensen och massmedia med att dessa kunde tolkas så att denne icke delade rikspolisstyrelsens uppfattning om tolk- ningen av personalkungörelsens bestämmelser. Han gick därefter igenom de orienteringar som tidigare lämnats justitieministern rö- rande tillämpningen och poängterade att (n)ågra formella krav på redovisning inför regeringen av innehållet i föreskrifter som enligt bemyndigande utfärdas av myndighet föreligger icke. Han nämn- de att justitieministern vid ett besök på SÄPO något år tidigare lämnats redogörelser om avdelningens organisation och verksam- het i huvuddrag. Gonzalez hade då också framhållit att `klart revo- lutionära organisationer´ är föremål för avdelningens intresse. 
 54 
  
 Ledamöterna i RPS´ styrelse informerades den 13 april i plenum om händelserna i Örebro. Man diskuterade med riksdagsmännen ingående i tre timmar hur vi skulle förfara med HT 16 – vilken ställning vi skulle inta efter vad som inträffat. Styrelsen beslutade sedan enhälligt att fortsätta med HT 16 och hävda, att den tolk- ningen är den rätta och att överlåta prövningen av de bestämmel- serna till JO. 
 55  
 Detta hävdade Gonzalez vid den interna SÄPO- konferensen i maj 1972. Vid samma tillfälle hade Holland med största tillfredsställelse hälsat att Thompson skulle granska SÄPO. Han sade också: 
  
 54 
  
 Protokoll företagsnämnden den 18 april 1972. Sakakt 5:720/9, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 55 
  
 Av ett protokoll från mötet i plenum framgår att Holland kritiserade justitieministern för att denne i massmedia sagt att ingen får antecknas enbart på grund av medlemskap och en hel del annat. Conway menade att (m)an måste tänka på konsekvenserna då en rad an- sökningsärenden nu riskerar att bli liggande. Detta (i) synnerhet som vi anser att vår tolk- ning är den riktiga. Conway hävdade vidare att 94 % av de uppgifter som utlämnas skulle försvinna om justitieministerns tolkning skall tillämpas. Frågan är hur vi skall göra i detta besvärliga läge?. Ledamoten Lopez sade sig inte fatta någonting och syftade där på justi- tieministerns uttalande mot bakgrund av den nu lämnade informationen medan en annan ledamot, Brown, ansåg att Phillips hade glidit i sitt uttalande i TV jämfört med ett tidigare riksdagsinlägg. Carr påstod att Phillips saknade förmåga att stå pall emot lite blås- väder. Han tillade att han först den sista tiden fått klart för sig att justitieministern haft en annan uppfattning än styrelsen rörande registreringen och undrade ska vi fortsätta som förr?. Holland deklarerade att vi måste fortsätta och om JO kom till annan uppfatt- ning skulle man skriva till regeringen. På frågan till ledamöterna om man kunde vara överens om detta kom ett jakande svar. Se Protokoll från plenum den 13 april 1972. Förvaras i  
  
 Hand- lingar tillhörande Bc A  
 (Hans Wermdalen), serie F VI volym 4. SÄPO. Se även Medina: 
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 (SOU 2002:89). 
  
 243 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 När det gäller debatten om åsiktsregistrering kan man göra på det sättet att  
 JO-utredningen 
  blir delgiven inom hela polisverksamheten. Den utredningen kommer att vara upplysande i alla de här kontroversiella frågorna. Det är ett alternativ att få ut information. 
 56 
  
 Det är oklart vad Conway grundade denna säk- ra hållning på. Också Gonzalez hade förväntat sig ett positivt utfall. Han sade, efter det att ut- redningen publicerats, att han på våren hyst oro för att  
 JO-utredningen 
  skulle presenteras under semestertid och inte få den publicitet som var eftersträvansvärd. 
 57 
  
 56 
  
 Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i Rättvik 16 – 19.5.1972. SH  
  
 892-72. 
  Ingår i sakakt 5:720/6, löpnummer 3. SÄPO. 
  
 57 
  
 PM från Regionsträff i Rättvik 6 – 7.9.1972. SH  
  
 1766-72. 
  Förvaras i 5:720/6, löpnummer 3. SÄPO. 
 244 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 4 JO:s utredning 
 JO Chapman lade fram sin utredning  
 Säkerhetspolisen och värnpliktskonferensen i Örebro m.m.  
 den 9 augusti 1972. I sin be- dömning konstaterar han inledningsvis att han är övertygad om att säkerhetspolisen är ett oumbärligt instrument till skydd för lan- dets yttre och inre säkerhet. Han understryker att de extremor- ganisationer som finns både till höger och vänster inte f n är av den storleken att de utgör något hot mot vårt samhällsskick men kun- de inte förbise risken att de växer i en omfattning som kan bli be- svärande för samhället. JO framhåller också den parlamentariska kontrollen och insynen i SÄPO genom lekmannarepresentanterna i styrelsen, vederbörande riksdagsutskott samt JK och JO. Rörande registreringen anförde JO: 
 Rikspolisstyrelsens tillämpning av reglerna i personalkontrollkungörelsen på sätt de ovan återgivna tjänsteföreskrifterna (HT 16) ger vid handen står i god överensstämmelse med före- skrifterna i kungörelsen och ger ej heller eljest anledning till någon erinran. Med detta är ock- så sagt att någon politisk åsiktsregistrering inte förekommer. Påståenden härom saknar fog. Den registrering, som i massmedia uppfattas som åsiktsregistrering, är som framgår av den tidigare redogörelsen grundad på andra skäl än enbart politisk uppfattning. 
 JO uttalade att han ej funnit påkallat att från min sida föreslå nya eller ändrade föreskrifter för verksamheten och att jag ej heller funnit anledning till erinran mot rikspolisstyrelsens tillämpning av gällande föreskrifter... JO fann vidare att påståenden om att den militära säkerhetstjänsten ägnade sig åt åsiktsregistrering och också förfogade över personregister saknade fog. 
 Rörande värnpliktskonferensen riktade JO kritik på flera punk- ter. Han påpekade att dessa konferenser tillkommit i syfte att vara ett forum för ett fritt åsiktsutbyte rörande frågor om försvaret mellan valda ombud för de värnpliktiga och ledningen för krigs- 
 245 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 makten. Även om inte säkerhetstjänstens närvaro syftade till åsiktsregistrering ter det sig inte så lite stötande att konferensen och deltagarna däri bevakas av säkerhetstjänsten. Att den militära säkerhetsavdelningen dessutom tog hjälp av säkerhetspolisen i övervakningsarbetet ökar betänkligheterna mot avdelningens be- vakning av konferensen. JO uttryckte också mycket ringa förstå- else för själva tillvägagångssättet vid övervakningen och ansvaret för detta placerade han på den militära sidan. JO kritiserade också Porter för att denne inledningsvis dolde det för honom kända faktumet att två av de närvarande säkerhetsmännen kom från sä- kerhetspolisen: 
 Uttalandet blev därigenom vilseledande och när det rätta förhållandet sedan blev känt på annat sätt skapade uttalandet ett intryck av att man inte ville uppriktigt redovisa vad som fö- rekommit. Om anledningen till att Roberts lämnade uppgiften har han hänvisat till att han ville skydda den civila säkerhetstjänsten som inte hade något ansvar för det inträffade. Wes- tin borde naturligen inte ha uttalat sig så som han gjorde. 
 JO ville dock med hänsyn till omständigheterna låta detta bero. Sammanfattningsvis konstaterade JO att det kunde ifrågasättas om säkerhetsavdelningens närvaro vid konferensen över huvud var påkallad och att, om avdelningen ansetts böra ha observatörer ,dessa bort framträda helt öppet och icke som nu skedde. Han av- slutade: 
 Jag räknar med att överbefälhavaren inför framtida konferenser överväger frågan om sä- kerhetsavdelningens närvaro. Polis bör för framtiden inte närvara om det ej erfordras av polisiära skäl. 
 JO fick snart kritik för sin utredning. Journalisten Rodriguez påpekar i boken  
 Detta fantastiska land  
 att JO helt okritiskt accepte- rat och anammat Stevens uttolkning av personalkontroll- kungörelsens paragrafer för införande i och utlämnande ur regist- ret. Williams noterade också att RPS hade gått tillbaka till den av regeringen i detta avseende ratade Strandkommissionens rapport 
 246 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 från 1968, då man författade delar av HT 16. En mening var för öv- rigt ordagrant hämtad därifrån. 
 58  
 Det skulle dock dröja ända till 1998 innan någon officiell kritik riktades mot JO för detta. Det skedde då Registernämnden i sin rapport Personalkontroll tog upp bl.a. HT 16. Registernämnden återgav några meningar ur JO:s Bedömning vilka också citerats här ovan. Registernämnden ansåg sig inte kunna dela JO:s mening att rikspolisstyrelsens tillämpning av reglerna i PkK står i god överensstämmelse med föreskrifterna i kungörelsen. Skälet var enligt Registernämnden att JO:s uttryck (d)ärest detta står klart skall han inte registreras enligt nämnden innebär en slags omvänd bevisbörda. Detta har i sin tur att göra med hur man tolkar begreppet enbart i PkK:s andra paragraf där det föreskrevs att anteckning i SÄPO:s register inte fick göras en- bart av det skälet att någon genom tillhörighet till organisation eller eljest hade gett uttryck för politisk uppfattning. Registernämnden menade att ordet enbart inte kunde tolkas så att det för att slippa registrering måste står klart att någon inte är beredd att deltaga i samhällsfarlig verksamhet: 
 I själva verket är det tvärtom. Ordet enbart måste tolkas så att det av någon vid registre- ringstillfället förekommande omständighet måste framgå att vederbörande är beredd att delta i sådan verksamhet. 
 Registernämnden konstaterat därför att innehållet i HT 16 kunde leda till icke tillåtna förstagångsregistreringar i SÄPO:s register. Personalkontrollkungörelsens andra paragraf är mycket klar och lämnar till synes inget utrymme för reservationer. Följaktligen upp- levdes lydelsen som ett förbud mot åsiktsregistrering vilket säkerli- gen var grunden för påståenden om sådan i samband med värn- pliktskonferensen. Det var ju inte heller ens i justitiedepartementet känt att rikspolisstyrelsen, inklusive lekmannaledamöterna, gjort den tolkning som kom till uttryck i HT 16. Kunskapen i departe- mentet om innebörden av den föregående föreskriften, HT 15, tycks ha försvunnit i och med Davis avgång från justitie- ministerposten på hösten 1969. Först i samband med mötet på ju- stitiedepartementet den 4 april 1972 med bl.a. Hale, Carroll 
  
 58  
 Hederberg (1973) s 153 – 160. Strandkommissionen skriver i sitt betänkande  
 Hand- läggningen av säkerhetsfrågor  
 (SOU 1968:4) på s 65: Grunden för registrering ligger dock ej i den politiska uppfattningen som sådan utan är och bör förbli risken för samhällsfarlig verk- samhet. Denna mening återfinns sedan i HT 16. 
 247 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 Conway och Dalton, fick den politiska ledningen kunskap om hur SÄPO tolkade personalkontrollkungörelsen. 
 Enligt PkK:s andra paragraf förbjöds anteckning i säkerhetspol- isens register om grunden enbart är vederbörandes politiska upp- fattning så som sådan kan manifesteras genom antingen tillhörighet till politisk organisation eller på annat sätt (eljest). Att kalla detta ett  
 förbud mot åsiktsregistrering  
 är således inte ogrundat. Mer pro- blematisk är den paragraf – PkK 9 § - som styr vad som får utläm- nas ur SÄPO:s register i personalkontrollsammanhang. Den lyder i 1969 års tappning: 
 Uppgift får lämnas ut ur SÄPO:s register om den som 
  
 1. 
  
 dömts eller är misstänkt för vissa närmare angiv- na brott, sabotage, spioneri, olovlig underrättel- severksamhet m fl. 
  
 2. 
  
 eljest dömts för eller är misstänkt för sådan hand- ling eller försök därtill som innefattar brott mot rikets säkerhet eller som är ägnad att undergräva det demokratiska statsskickets bestånd eller ri- kets ställning som oberoende stat eller 
  
 3. 
  
 genom sin verksamhet eller eljest kan befaras vara beredd att deltaga i sådan handling som avses un- der 1 och 2. 
  
 JO noterade i sin utredning 1972 att inte bara 2 § var vägledande för vad som fick införas i SÄPO:s register: 
 Ytterligare upplysningar i saken kan emellertid inhämtas genom föreskrifterna om vad som får lämnas ut ur registret i personalkontrollären- den. Får en uppgift lämnas ut måste den rimli- gen också ha fått föras in. 
 Det är här som JO helt accepterat Stevens tolkning av Johnston Vid JO:s besök hos SÄPO den 24 – 25 april 1972 hade Gonzalez nämligen yttrat följande: 
 Vad som får införas i registret framgår av 2 § och 9 § personalkontrollkungörelsen lästa till- sammans. Det är förutsatt att i registret skall 
 248 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 antecknas inte blott den som beslås med brott eller stämplingar mot riket utan också den som genom sin verksamhet eller eljest kan befaras vara beredd att deltaga i utförande av vissa an- givna brottsliga handlingar eller i handlande som är ägnat att undergräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat. Att den befarade benägenheten för ett sådant brottsligt handlande kan återfö- ras på en politisk uppfattning kan inte rimligen ha avsetts skola fritaga vederbörande från regi- strering. Bestämmelsen i 2 § att politisk tillhö- righet icke får föranleda registrering kan endast gälla sådana fall då vederbörande inte redan av de förut angivna skälen måste anses som sä- kerhetsrisk. 
 59 
  
 Slutsatsen av Holmérs resonemang är att vissa politiska uppfatt- ningar i sig kan kopplas till ett brottsligt handlande. Detta består då i deltagande i sabotage, spioneri, olovlig underrättelseverksamhet eller, som väl här snarast avses, handlingar som är ägnade att under- gräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat. 
 Enligt PkK 9 § fick säkerhetspolisen alltså lämna ut uppgift om en person som genom sin verksamhet eller eljest kan befaras vara beredd att delta i sådana handlingar. Då Gonzalez beskrev detta för JO ingick bl.a. KFML och KFML(r) bland de organisationer som man inom säkerhetspolisen ansåg propagerade för sådana politiska åsikter som var ägnade att undergräva demokratin. Om en person ingick i KFML eller KFML(r) kunde denne alltså befaras vara be- redd att inte bara ansluta sig till dessa åsikter utan också omsätta dem i praktiken. Förhållandet mellan teori och praktik skulle här således vara mycket konkret. Det har inte gått att få en förklaring till hur den bristande överensstämmelsen mellan PkK 2 och 9 §§ kunde uppstå. Den enda tolkningen som levererats är av Herring som uppger att (t)abben kan förmodligen förklaras med att politikerna var intensivt upptagna med `tvåan´ och lät Kansli- husets juridiska tjänstemän sköta resten. 
 60 
  
 59 
  
 Anteckningar från inspektion av rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning den 24 – 25 april 1972. Dnr 957/72. JO:s arkiv. 
  
 60 
  
 Williams (1973) s 158. För en utförlig redovisning av registreringsprinciper m.m. se Medina:  
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1969-2002 
  
 (SOU 2002:89). 
 249 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 5 
  
 Register och personuppgifter förstörs 
  
 Som nämnts förnekades i samband med värnpliktskonferensen vid flera tillfällen att det fördes åsiktsregister eller personregister inom Fst/Säk. Här är ett antal uppgifter som lämnades till JO un- der dennes utredning: 
 Ortiz (18 april 1972): 
 Avdelningen (Fst/Säk) har inte något person- register som Rikspolisstyrelsens säkerhetsav- delning. 
 Lopez (5 och 18 april 1972): 
 Lewis ville särskilt framhålla följande. Försvars- stabens säkerhetsavdelning sysslar inte med personregistrering utan med kartläggning av subversiva organisationers arbetsmetodik. 
 Porter (den 9 juni 1972): 
 Försvarsstaben har ingen personregistrering. Det har man haft tidigare. Stommen i dessa ti- digare personregister var de uppgifter man vid personalkontroll fått från polisen. Ännu 1961 fanns dessa personregister kvar. De var illa förda och kunde knappast vara av något värde för försvarsstaben. På Smith föranstaltande hade de blivit förstörda. Den service som man numera kan få från polisen gör det onödigt för försvarsstaben att föra något som motsvarar polisregister. 
 250 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Enligt Roberts skulle registren ha förstörts någon gång efter hans tillträde som chef för försvarsstabens sektion II år 1961. I skenet av vad vi numera vet är detta uttalande inte mycket värt. 
 Den 29 mars 1972, alltså några dagar efter att JO offentligt för- klarat att han avsåg utreda händelserna i Örebro, förstördes en stor mängd persondokument vid Fst/Säk. Under perioden mellan 1940 och 30 september 1969 hade Fst/Säk samlat kopior av de personal- kontrollutlåtanden som kom från Statspolisen/Rps. Sammanlagt rörde det sig om ca 20 volymer som gallrades – hur många person- kort detta innebar är svårt att uttala sig om. Den 4 april 1972 över- sändes till Säpo en förstörelserapport där man kort och gott angav att (s)amtliga PM rörande personalkontroll erhållna från Rps (Statspolisen) från 1940 – 30.9.1969 har förstörts. Den 1 oktober 1969 trädde personalkontrollkungörelsen i kraft vilket förklarar varför man anger att man inte samlat några  
 personalkontroll-PM 
  därefter. Dock förstördes samma dag också handlingar med arkiv- rubriken Register 1968 – 1971. Någon förstörelserapport rörande dessa handlingar har dock inte sänts till Rps. Inför Thompson hävdade Ortiz den 18 april följande: 
 Fst bevarar inga uppgifter om vad som fram- kommit vid personalkontrollärende. Uppgif- terna från rikspolisstyrelsen återställs dit när ärendet slutbehandlats. I regel sker återsänd- andet inom 14 dagar. Före det personalkon- trollkungörelsen trädde i kraft behöll man uppgifterna från rikspolisstyrelsen. Dessa äldre uppgifter är numera förstörda. 
 Då Berry sa detta hade dessa äldre uppgifter som numera [är] förstörda varit gallrade i knappt tre veckor! Detta register var dock inte det enda som förstördes inom Fst/Säk dessa dagar. En person, som här kallas Garrett, var vid tiden för värnpliktskon- ferensen verksam inom Utredningsdetaljen, en enhet in Fst/Säk 1. På morgonen den 10 april 1972 kallades Garrett in till Ortiz och samtalet rörde det s.k. beredskapsregister som se- dan flera decennier förts inom avdelningen. Berry beordrade nu Garrett att tillsammans med en kollega vid personalkon- trollenheten göra en utredning av beredskapsregistret  inför JO:s förestående besök vid avdelningen en månad senare. Garrett arbetade med uppgiften i två dagar, varefter ställföreträdande av- delningschefen, tillika Jacobs dåvarande detaljchef, major 
 251 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 Hunt, efter inhämtande av avdelningschefens medgivan- de beordrade Garrett att återgå till brådskande arbetsuppgifter vid utredningsdetaljen. Stenqvist känner därför inte till vad som hände med registret. Senare hade han dock frågat avdelningens ex- peditionsofficer Pearson, och då fått försäkran om att mate- rialet brändes på Lövsta soptipp, där avdelningens sekretessbelagda handlingar brukade brännas under kontroll av honom eller hans assistent. 
 61 
  
 Förstörandet av registren inom Fst/Säk upphörde dock inte hel- ler med detta. Trots alla försäkringar om motsatsen förde Lopez vid denna tidpunkt ett personregister vid sin enhet, analysde- taljen, inom Fst/Säk. I samtal med kommissionen har Lewis beskri- vit detta. Registret omfattade ett par tusen namn, varav dock en- dast ungefär hälften var fullständigt identifierade. Detta arbetsre- gister hänvisade till akter med kronologiskt gjorda anteckningar om observationer. Lewis hade gärna velat samverka med personal- kontrolldetaljen för att söka identifiera personer som man bara kände namnet på. Chefen för denna detalj vägrade dock att sam- verka, vilket enligt Lewis i och för sig var korrekt av honom. I stället sökte Lewis via Vapenfrinämnden få fram uppgifter om vederböran- de. De hade ju ofta ansökt om vapenfri tjänst. Nämnden kunde därför ofta lämna besked om vederbörandes födelsenummer och även om de skäl som åberopats för ansökan. Registret var enligt Lewis fruktansvärt brett. Det upptog pacifister och andra som i föredrag eller artiklar gjort försvarsnegativa uttalanden, miljövän- ner som pläderat för att försvarsanslagen kunde användas till be- tydligt mer angelägna ändamål, misstänkta sabotörer etc. Mest in- tressanta var de som låg långt ut på vänsterkanten, t.ex. KFML(r), Clarté och SKP (vars medlemmar enligt Lewis under grundutbild- ningen försökte visa sig duktiga och vinna kamraternas förtroen- de), men det fanns underliga grifflar också på högerkanten som exempelvis inom EAP. På registerkorten fanns i övre hörnet en cirkel som Lewis fyllde i med färg, t.ex. rött för kommunister, gult för maoister och grönt för pacifister. Lewis hävdar att han var väldigt försiktig med att lämna ut uppgifter om personer som bedömdes som säkerhetsrisker. Det förekom att förbandschefer ville ha upp- gifter om nyinryckta värnpliktiga från analysenheten, men sådana uppgifter lämnades med enstaka undantag inte ut. Vid ett tillfälle nämnde Lewis vid en föredragning inför förbandschefer från Östra militärområdet att en nyinryckt, som tidigare vägrats vapenfri 
  
 61  
 PM av Garrett den [datum utelämnat], inlämnad till SÄKO samma dag. SÄKO. Pearson avled 1984. 
 252 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 tjänst, skrivit till Vapenfrinämnden och hotat med att hämnas. Han uppgav den värnpliktiges namn och det förband till vilket denne skulle rycka in. 
 Vid något tillfälle, uppger Lewis, besöktes han av en parlamenta- risk kommission, kanske riksdagens försvarsutskott, som tittade på hans register. Någon av ledamöterna reagerade på att Lewis hade ett fack för socialdemokrater. Lewis förklarade att där placerade han sådana vänsteraktivister som inte längre kunde antas vara kommu- nister. Han hade en särskild pärm med organisationer som SAP, SSU, FPU och MUF. Lewis förlägger inledningsvis tiden för denna inspektion till år 1973 men gör sedan gällande att den troligen skett före förstöringen av registerkorten. Enligt Lewis måste Brown Taylor för i jösse namn ha orienterat Roberts om analysdetaljens verksamhet. 
 62  
 Lewis hävdar att han inför JO:s förestående gransk- ning inte fick några särskilda order om hur han skulle uppträda. Några veckor efter konferensen hade emellertid expeditionsoffice- ren Pearson beordrat att allt Falks arbetsmaterial skulle tug- gas. Materialet förvarades då i ett rum där ena långväggen bestod av plåtskåp med utdragbara lådor. Omkring hälften av skåpen upp- tog uppgifter om försvarsfientliga organisationer medan den andra hälften innehöll persondata. Lewis var själv med och bar iväg mate- rialet till ett särskilt rum men han deltog inte i själva förstöringen. Efter detta var det ingen större idé att bedriva något liknande arbe- te och Lewis fick också order om att analysdetaljen skulle läggas ned. 
 63 
  
 Ett register som överlevde en fullständig gallring på våren 1972 är det som byggdes upp inom Fst/Säk:s kontraspionagedetalj under  
 1960-talet. 
  Registret omfattade 1969 omkring 10.000 namn och innehöll uppgifter om främst utländsk beskickningspersonal och svenska kommunister. I någon utsträckning fanns även viss pers- onal inom försvaret med. På korten ifylldes en kort hänvisning till de grundhandlingar i Fst/Säk:s arkiv där uppgifter om personen ifråga förekom. Registret filmades av registratorn och dennes med- hjälpare, troligen någon gång under perioden 1971 - 1975. Filmen påträffades av MUST 1999 och har ställts till kommissionens för- fogande. Registret gallrades inte under perioden 1960 - 1981 med undantag för att avlidna avfördes. Det överlämnades av registratorn till dennes efterträdare år 1981. Korten fortsatte föras av en konto- rist – som skött dem alltsedan tidiga  
 1960-talet 
  - fram till 1986 då hon gick i pension. Johnson, som vid den aktuella tidpunkten 
  
 62 
  
 Samtal med Hayes Falk den 6 april 2000. SÄKO. 
  
 63 
  
 Samtal med Lopez den 7 augusti 2000. SÄKO. 
  
 253 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 var detaljgruppchef inom kontraspionagedetaljen, berättar för SÄKO att detta register gallrades på order av avdelningschefen Ortiz. Stout menar att detta förmodligen skedde inför en förestående granskning, kanske den som föranleddes av händelserna vid 1972 års värnpliktskonferens. En grupp bestående av Stout och ytterligare några personer, gick igenom registret och försökte klara ut vad som skulle rensas ut. 
 64  
 Det förefaller otroligt att en person som Porter skulle varit ovetande om det- ta register. 
 Anteckningar från JO:s inspektion vid Fst/Säk den 16 maj 1972: 
 Hos försvarsstabens säkerhetsavdelning upp- lägges för personalkontrollerade personer, om vilka uppgifter erhållits från Rikspolisstyrelsen, ett kort i ett kortregister och på kortet anges, förutom vissa personuppgifter, personal- kontrollärendets diarienummer och Miller akt- nummer så att man snabbt kan få fram akten vid behov. Anteckningar göres inte om inne- hållet i personakten. 
  
 64  
 Samtal med Johnson den 2 maj 2000. SÄKO. 
 254 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 6 Slutsatser 
  
 6.1 
  
 Varför skulle konferensen övervakas? 
  
 Ett framträdande militärt önskemål inför konferensen hade enligt Crawford uppgifter till JO 1972 varit att få hjälp med identifie- ring av kända orosstiftare 
 65  
 vilket låter en smula ologiskt. Troligen menar Frånstedt att dessa kända orosstiftare dittills endast varit kända av SÄPO (och inte av Lopez/Säk) och att de var vänsterextre- mister, vilket ju var de utlovade säpomännens specialområde. Horne var dock den ende som inför JO gick så långt som att nämna identifiering som en av säkerhetsmännens arbetsuppgifter. Wes- tin, som enligt egen uppgift inte var informerad om att Berry godkänt samarbete med SÄPO, förklarade för JO att direktiven till säkerhetsmännen varit allmänna; de skulle följa för avdelningen särskilt intressanta frågor såsom de om rättsvård, klädsel, ordning och krigslydnad. Det var vidare – (m)ed hänsyn till den subversi- va propagandan och de från bl.a. KFML(r) uttalade avsikterna att verka för väpnat uppror och andra brottsliga gärningar klart att avdelningens representanter skulle vara uppmärksamma på utslag av sådan propaganda samt agerande efter de linjer som man visste anbefallts av exempelvis KFML(r). Roberts menade att försvars- staben här kunde stödja sig direkt på bestämmelserna om säker- hetstjänst i tjänstereglementet för krigsmakten. 
 66  
 Nordlander häv- dade i  
 JO-förhör 
  att det fanns stor anledning att tro att utslag av särskilt försvarsfientlig propaganda skulle komma fram vid konfe- rensen. Han ansåg det därför följa direkt av hans tjänsteplikt som ansvarig för säkerhetstjänsten vid krigsmakten att närvara vid kon- ferensen. 
 67 
  
 Lewis uppgav i  
 JO-förhör 
  att syftet med bevakningen av kon- ferensen var bl.a. att följa strömningar och utvecklingar i olika frå- gor. Försvarsstabens säkerhetsavdelning kunde enligt Lewis inte 
  
 65 
  
 JO:s förhör med Miller den 2 juni 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 66 
  
 JO:s förhör med Porter den 30 mars 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 67 
  
 JO:s förhör med Ortiz den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 255 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 avdela tillräckligt med personal för att uppgiften skulle kunna full- göras på ett tillfredsställande sätt. Han menade att det då var na- turligt att söka samarbete med den civila säkerhetstjänsten. Han framhöll att Fst/Säk inte sysslar med personregistrering utan med kartläggning av subversiva organisationers arbetsmetodik. Det var i det arbetet i och för sig ointressant vilka personerna är och var de har sitt politiska hemvist. Det enda som var av intresse var vad de gör mot krigsmakten. 
 68  
 Lewis har i två samtal med SÄKO lämnat en del ytterligare upplysningar: 
 Vid värnpliktskonferensen 1972 var uppgiften att ta reda på om det bland ombuden fanns personer som förfäktade åsikter som var skad- liga, fientliga eller farliga för försvaret. För Falks vidkommande var det likgiltigt om såda- na personer tillhörde särskilda politiska organi- sationer - det var personen och åsikten som var det centrala. 
 69 
  
 Uppdraget var diffust men Falks befattning gjorde att det var naturligt att han kollade negativa stämningar. Nordlander hade förkla- rat att Lewis skulle få hjälp av två säkerhets- poliser, Lewis tror att SÄPO hade uttryckt öns- kemål om att få delta för att få tillfälle att iden- tifiera olika personer. Polisernas deltagande var till nytta även för Fst/säk, eftersom också för- svaret hade intresse av att veta vad det var för knickedicker. 
 70 
  
 Då Gonzalez hördes av Thompson sade han att de två  
 SÄPO-männen 
  helt stod under försvarsstabens befäl och att de under konferensen inte hade något uppdrag för SÄPO:s räkning. Detta hindrade dem inte från att senare redovisa sina erfarenheter till avdelningen men så har emellertid inte skett. 
 71  
 Martinez uppgav för Thompson att han uppfattade att Gordon knappast skulle ha varit med vid konfe- rensen om det inte varit för Fst/Säk:s begäran om assistans. Kvällen före konferensens början sammanträffade han med Lewis och Clark i Örebro och Lewis hade då sagt att han ville ha hjälp med 
  
 68 
  
 JO:s förhör med Lopez den 5 och 18 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 69 
  
 Samtal med Lopez den 7 augusti 2000. SÄKO. 
  
 70 
  
 Samtal med Lopez den 6 april 2000. SÄKO. 
  
 71 
  
 JO:s förhör med Dalton den 6 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 256 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 att studera hur vissa frågor behandlades vid konferensen. 
 72  
 I en in- tern PM om händelserna (som också lämnades till JO) var han mer utförlig. Lewis hade påpekat att KFML(r) inför konferensen hårt satsat på att deras värnpliktiga skulle väljas till ombud. De hade dock misslyckats med detta. Lewis visste att ca fyra ombud till- hörde KFML(r) och att det kunde befaras att dessa skulle göra allt för att störa konferensen och skapa kaos. Jones uppgift var att lägga märke till förberedelser för en eventuell aktion från dessa och andra KFML(r):ares sida. 
 73  
 Inför kommissionen har Hodges hävdat: 
 Uppdraget var denna gång att identifiera le- dande personer inom KFML(r) som bildade hemliga celler inom det militära. Man var en- bart ute efter att identifiera personer som ho- tade den parlamentariska demokratin. Schmidt son kände igen flera av delegaterna till utse- endet men i övrigt gav inte övervakningen nå- gonting och i likhet med konferensen året före rapporterades inga namn in till Säpo centralt för registrering. 
 74 
  
 Då man vid SÄPO:s göteborgssektion i början av mars 1972 fick förfrågan från Stockholm om att sända en person till konferensen skrev man i en PM att denne bör vara så mycket som möjligt för- trogen med vänsterextremisterna och deras sätt att agera. 
 75  
 Clark fick av sin rotelchef order att närvara vid konferensen. De enda direktiv han fick var att han tillsammans med en kollega skulle ta kontakt med kapten Lewis i Örebro dagen före konferen- sens början. Vance och Hodges utrustades då med be- sökskort till konferenslokalen men erhöll i övrigt inte några sär- skilda direktiv från Lewis. Vance hävdade dock inför JO att av- sikten var att han och hans kollega skulle hjälpa Lewis att hålla reda på folket på konferensen. Eftersom Vance vid denna tidpunkt hade arbetat i fem år med sådana extrema organisationer som syss- lade med eller misstänktes syssla med subversiv verksamhet så hade han förvärvat tämligen god kännedom om dem och deras 
  
 72 
  
 JO:s förhör med Martinez den 23 maj 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 73 
  
 SH  
  
 677-72. 
  
 PM från krinsp [Hopkins], OG, ang. mitt agerande i samband med årets värnpliktskonferens i Örebro, daterad den 31 mars 1972 
 . Sakakt 3:7403. SÄPO. 
  
 74 
  
 Förhör med Martinez den 20 januari 2000. SÄKO. 
  
 75 
  
 PM den 10 februari 1972.  
  
 OG-SH 
 138-72. 
  Förvaras i mappen 3:7403  
 Försvaret och samhäl- let; Diverse. Säkerhetspolisen Göteborg. Öv handl tillhörande reg.  
  
 JWK-handlingar 
  
  II 3:00 - 3:904 
 , volym 2. SÄPO. 
 257 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 arbetssätt. Han uppfattade det därför som självklart att han skul- le använda sina kunskaper för att hjälpa Lewis att få grepp om ske- endet därest företrädare för sådana organisationer började verka vid konferensen vilket av olika anledningar syntes vara att vänta. 
 76  
 I samtal med kommissionen är Vance än tydligare: 
 Det var ju vårt jobb att identifiera dom som var röda, dom andra var ju ointressanta. Det var ju KFML och vänsterpartister, alltså kommu- nister, som var med bland ombuden och det framkom ju också under tiden dom pratade. 
 77 
  
 Vance kunde dock inte identifiera särskilt många av deltagarna. Det kan inte råda något tvivel om att syftet med närvaron bl.a. var att identifiera vänsterextremister bland delegaterna. Allmänt kan också sägas att nästan samtliga aktörer i dag redogör för detta med undantag för Ortiz och i någon mån också Porter. De håller i stort sett fast vid de uppgifter de lämnade till JO 1972. Falks, Jones och Jones uppgifter till JO och till SÄKO uppvisar betydande skillnader på ett flertal punkter där det avgörande är att de idag går betydligt längre beträffande bl.a. just orsaken till närvaron vid konferensen. Den ende som redan 1972 var inne på den riktiga orsaken var Miller, men av någon anledning tog inte JO närmare upp tråden, som bestod i Crawford uppgift om identifiering som en av säkerhetmännens 
 arbetsuppgifter vid konferensen. 
 Syftet med säkerhetspolisernas närvaro framgår också av en handling som rör 1971 års värnpliktskonferens. Som nämnts över- vakades också denna av personal från SÄPO, bl.a. Woodward son. I maj sammanställdes en rapport från konferensen där det inledningsvis står: 
 Vid 1971 års värnpliktskonferens agerade föl- jande vpl på sådant sätt att det kan antagas att vederbörande tillhör angiven organisation. Uppgiftslämnaren är fullt tillförlitlig. 
 Därefter följer en lista med 20 namn varav 13 sägs tillhöra KFML, sex antas representera KFMLr och en person betraktas som FNL- 
  
 76 
  
 JO:s förhör med Clark den 13 april 1972. Dnr 914/72. JO:s arkiv. 
  
 77 
  
 Samtal med Clark. SÄKO. 
  
 258 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 are. 
 78  
 Var uppgifterna kom ifrån är oklart men det är inte otänkbart att man fått dem från Fst/Säk. I alla händelser visar sammanställ- ningen att man inför 1972 års konferens kunde misstänka att det fanns aktiva inom KFML och KFMLr bland delegaterna. 
  
 6.2 
  
 PkK och HT 16 
  
 JO accepterade uppenbarligen de förklaringar han fick från främst Dalton rörande tillämpningen av personalkontroll- kungörelsen. På senare år har Registernämnden i viss utsträckning kritiserat JO:s slutsatser. Från SÄPO:s sida undanhöll man med stor säkerhet också JO den hemliga listan över partier och organi- sationer. Troligen informerade man inte heller regeringen om den- na lista. Även här kunde JO ha borrat djupare och krävt att få ta del av HT 16 i sin helhet – nu nöjde han sig med endast ett utdrag. 
  
 6.3 
  
 Beslutet att dölja SÄPO:s inblandning 
  
 Idén att dölja SÄPO:s närvaro diskuterades säkerligen mer defini- tivt under kvällen den 23 mars då Meadows och Porter åt middag i Örebro. Varför skulle annars Roberts mitt under su- pén ringa Frånstedt och diskutera just detta? Genom Rapport den 11 april 1972 framkom att två av de närvarande säkerhetsmännen i själva verket tillhörde säkerhetspolisen. Redaktionen hade lyckats spåra upp någon av de två säkerhetspoliserna som bekräftade att han och ännu en  
 SÄPO-man 
  deltagit vid konferensen. Varken Roberts eller Gonzalez ville kommentera uppgifterna. Hale bekräftade uppgifterna men sa att (f)örsvarsstaben har begärt att få folk från rikspolisstyrelsen för denna uppgift. Men de arbetade naturligtvis för försvarsstabens säkerhetsavdelning. Nyheten väck- te stor uppmärksamhet i pressen och alla undrade självfallet varför man tidigare sagt att alla säkerhetsmän representerade Fst/Säk. 
 79 
  
 Det torde vara fel att ge Roberts ensam skulden för detta – någon form av överenskommelse måste ha legat bakom, involverande per- soner som Meadows, Miller och Dalton. 
  
 78 
  
 Rapport daterad den 7 maj 1971 sammanställd vid SÄPO:s bearbetningssektion i Stock- holm.  
  
 OG-SH 
 264-71. 
  Förvaras i mappen 3:7403  
 Försvaret och samhället; Diverse. Säkerhets- polisen Göteborg. Öv handl tillhörande reg.  
  
 JWK-handlingar 
  
  II 3:00 - 3:904 
 , volym 2. SÄPO. 
  
 79 
  
 Se Svenska Dagbladet den 12 april 1972;  
  
 Säkerhetsmännen var från SÄPO 
 , osign samt Ex- pressen den 12 april 1972;  
  
 SÄPO-affären 
  
  växer och växer: Generalen går under jorden  
 av Burton. 
 259 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 JO:s kritik mot Roberts bygger enbart på att det var denne som lan- serade idén på den första presskonferensen. 
  
 6.4 
  
 Planskisserna 
  
 De planskisser som inlämnades till JO saknar värde; vittnesmål från de inblandade ger heller ingen klar bild av hur de ska uttolkas. Med all sannolikhet är den av Lewis gjorda kopian åtminstone delvis en förfalskning gjord med den äkta som förlaga innan denna förstör- des. Lewis kan knappast ur minnet med så förhållandevis stor exakt- het ha kommit ihåg vilka symboler som hörde till omkring femtio delegater. Symbolen X som enligt rekonstruktionen skall betyda ledamot av utskott 2 stämmer dock inte på tre av de tolv krys- sade delegaterna. De med röd ring betecknade (rekonstruktionen: Söndertrasare av konferensen) tycks alla tillhöra KFML(r). 
 En tom ring skall enligt rekonstruktionen betyda delegat som motionerat i rättsvårdsfrågor men detta stämmer illa i ett flertal fall – betydligt fler än de som har en ring (16 st) har motionerat i rättsvårdsfrågor (ca 60 st) och några av de ringade har inte mo- tionerat alls i sådana frågor. Vidare tycks det ganska meningslöst att sitta på själva konferensen och pricka för dessa eftersom samtli- ga motionärer framgår av den sammanställning som distribuerades inför konferensen. Inte heller tycks värnpliktsrepresentanternas tolkning av tecknen vara helt riktig. Den avskrift som Prince lämnade in till JO går inte att dra några säkra slutsatser av. 
 Symbolerna på de olika planskisserna stod sannolikt för politisk tillhörighet i den utsträckning Lewis, Hodges och Vance kände till sådan eller om det gick att utläsa ur debattinlägg m.m. Symbolerna är måhända av mindre betydelse; säkerhetspoliserna skulle naturligtvis upplysa Lewis om de såg några av dem kända vänsterextremister eller kommunister. Det är vidare inte osannolikt att Lewis hade ett intresse av att studera utfallet av diskussioner rö- rande vissa rättsvårdsfrågor men detta var knappast av intresse för Vance och Hodges. 
 260 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 6.5 
  
 Gallringen av register m.m. 
  
 Det är min uppfattning att förstörandet av alla dokument i denna historia, såväl planskisser som beredskapsregister och andra hand- lingar, motiverades av en rädsla för att framför allt JO skulle upp- täcka att det förekom personregistrering inom försvarsstaben. Daniels ringen den 29 mars av personalkontrollmaterialet, den av Carpenter i april påbörjade gallringen av beredskapsregistret – som han själv sätter i direkt samband med JO:s förestående inspektion, gall- ringen av Falks arkiv samt förstörandet av planskisserna talar enligt min mening ett tydligt språk. 
  
 6.6 
  
 Uppgifter lämnade till JO m.m. 
  
 Som framgår av ovanstående skildring har ett flertal inblandade lämnat oriktiga uppgifter till JO. En sådan som redan tagits upp rör Clark uppgifter om planskissen. Som vilseledande uppgif- ter måste man också betrakta Smith, Heath och Falks utta- landen om registren. 
 Som kraftigt vilseledande uppgift, dock inte inför JO, framstår också Smith uttalande inför allmänheten att samtliga säkerhets- män representerade Lopez/Säk. Som nämnts kan han dock inte ensam hållas ansvarig för detta. Som vilseledande uppgifter framstår också de av framför allt Roberts, Berry, Lewis, Vance och Hodges lämnade uppgifterna till JO om avsikterna med be- vakningen. 
  
 6.7 
  
 Frågan om åsiktsregistrering vid konferensen 
  
 Begreppet  
 åsiktsregistrering  
 är problematiskt. Vad som även för JO måste ha varit helt uppenbart – han förfogade ju själv över bevisma- terialet – var att Lewis m.fl. åtminstone noterat vem eller vilka som torgförde vissa åsikter, enligt Falks uppgift bl.a. den om man talade för eller emot ett visst utskottsförslag. Enligt de till JO inlämnade handlingarna ska man också i någon utsträckning ha noterat vilket politisk uppfattning vissa delegater hade. Om man sedan med regi- strering menar notering i  
 SÄPO-arkivet, 
  blir frågan lite mer pro- blematisk. Vissa uppgifter, som dock undanhölls JO, tyder på att både Lewis och Vance tog med sig personuppgifter hem för införande i registret. I Jones" fall skulle det dessutom handlat om en nyregistrering. 
 261 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 Den åsiktsregistreringen stred dock inte mot rikspolisstyrelsens hemliga tillämpningsföreskrifter, HT 16. Möjligen stred de mot PkK:s 2 § men det kan vi inte veta säkert eftersom det är oklart vil- ka registreringar det rör sig om - under kommissionens arbete har inte, trots extensiva arkivgenomgångar, någon registrering som härrör från värnpliktskonferensen i Örebro återfunnits. För den händelse sådant ändå förekom, kan man i och för sig frikänna Vance och Hodges från att ha gjort några fel eftersom de endast rättat sig efter sina föreskrifter. Personregistrering inom försvarsstaben var inte reglerad alls vid denna tid varför inte heller Lewis kan sägas ha gjort något formellt fel. Dock fattades uppenbar- ligen inom regeringen beslut på hösten 1969 om att personregistre- ringen vid Fst/Säk skulle upphöra och inom Fst/Säk gick i novem- ber muntliga direktiv ut om detta. Dessa beslut och direktiv bröt man mot. Det är dock oklart på hur hög nivå inom försvarsstaben man var medveten om detta. Kritiken måste istället riktas in mot de högre cheferna, främst Gonzalez och Holland som låtit utforma en föreskrift som möjliggjorde just det som personalkontrollkun- görelsen som förhindra, nämligen åsiktsregistrering. Kritiken drab- bar i än högre grad ledamöterna av rikspolisstyrelsen som i plenum godkände tolkningen. Allt pekar vidare på att tillämpningsföre- skrifterna inte underställdes justitieministern. Denne kunde dock själv lika gärna ha krävt att få ta del av föreskrifterna – att sådana skulle existera framgick ju tydligt av BallSlutsats: Inom Fst/Säk bröt man under perioden 1969 - 1972 mot regeringens muntliga beslut och försvarsstabens interna direk- tiv om personregistrering. Det är dock oklart om man verkligen åstadkom några registreringar alls vid värnpliktskonferensen 1972. SÄPO ägnade sig vid konferensen möjligen i något eller några en- staka fall åt åsiktsregistrering men ett påstående om att så verkligen skulle varit fallet saknar underlag. 
 262 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Bilaga 1: Planskisserna 
 Inlämnad handling till JO. Vance har identifierat noteringarna som sina. 
 Saab kon ??? 
 Dag Henried  
 520818-0371 
  
 R 
  
 Bromma 
  
 Porter 
  
 Hässleholm 
  
 Trotskist 
  
 451031-3739 
  Malmö 
  
 Ramirez 
  
 K1 
  
 Blå klädd – glasögon  
 500106-0119 
  
 Stanley 
  
 Carney, Hopkins 
  
 Karlstad 
  
 (lik Nguyen) 
  
 Vance gjorde även vissa noteringar på en stencil (Förhand- lingsordning) som Lewis försett honom med. På denna förekommer ytterligare några namn, dock ej fullständiga. På ett ställe står Day ej R:are snarare vit. 
 80 
  
 Lopez gjorde under konferensen noteringar i den samling över motioner som sammanställts inför konferensen. Här och var har han gjort understrykningar i texten, bl.a. under en del av mo- tionärernas namn. Lewis har huvudsakligen intresserat sig för mo- tioner inom ämnet rättsvård som bl.a. tar upp militära befäls be- straffningsrätt. Namn som understrukits är bl.a. Nunez, Wallace, Palmer (dvs Bright bror), Jones och den inte helt obekante Sandoval. Lewis har också gjort noteringar rörande motioner i ämnet fritid, bl.a. om studiemedel. En av motionärerna, Ballard, betecknas som vit?. En rad noteringar av Lewis återfinns också rörande motioner om bl.a. personalkassefrågor utspisningsfrågor, kasernfrågor samt vapenfri tjänst. Flera namn åtföljs av oklara symboler eller uttryck som Harris?, Vit?, Dem, ?, +, Goddagspilt, Re- ligiös, Pacifist, eller *. En person som motionerar om rätten till soldatfackligt politiskt arbete, strejkrätt och organisationsfri- 
  
 80  
 Arkivmaterialet till JO:s utredning om värnpliktskonferensen. JO. 
 263 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 het – Russo – noteras med en * och texten (S eller R?). En annan, som motionerar ang risken för elitarmé – Benson Pears- son – noteras med **. 
 81 
  
 81  
 Ibid. 
 264 
  
 SOU 2002:95 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 Källor och litteratur 
 Offentligt tryck 
  
 1968:4  
 Handläggningen av säkerhetsfrågor. Utlåtande av parlamen- tartiska nämnden i Wennerströmaffären. 
 Litteratur 
 Jones, Erickson: IB och hotet mot vår säkerhet, Avesta Lawrence, Bradley: Polisernas krig, Borås Brown, Hans: Detta fantastiska land, Stockholm Sweeney, Oconnell: Maktkamp inom SÄPO, Eslöv 1989 
 Persson Carroll och Turner, Mcmillan: Utan omsvep, Stockholm 1990 Frost, Perez: Personalkontroll; Lund 1986 
 Säkerhetspolisen, SÄPO 
 JWK 3:7403 
 JWK 5:720/6 
 JWK 5:720/9 
 JWK II 3:00 - 3:904, Säkerhetspolisen, Göteborg. Akten förvaras i SÄPO:s arkiv, Stockholm. 
 Serie F VI, volym 4 (byråchef Hall handlingar) 
 Justitieombudsmannen 
 JO:s utredning den 9 augusti 1972:  
 Säkerhetspolisen och värnplikts- konferensen i Örebro m.m.  
 Dixon. Även arkivmaterialet till utredningen har använts. 
 265 
  
 Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
  
 SOU 2002:95 
  
 Säkerhetstjänstkommissionen 
  
 Medina:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
  
 (SOU 2002:89). 
 Diverse förhör och samtal 
 Övrigt 
 Folket i Bild/Kulturfront nr 8/1972 
 Protokoll (nr 53/1972) från riksdagsdebatten den 6 april 1972 Dagens Nyheter den 4 november 1973 
 Svenska Dagbladet den 12 april 1972 Expressen den 12 april 1972 
 266 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
 av Bryant 
 1 Inledning 
 Detta är inte i första hand en studie i användandet av telefonkon- trollinstrumentet som tvångsmedel i förundersökning om brott. Undersökningen avser stället att visa hur telefonkontroll använts i syfte att övervaka svenska medborgare inom svenska politiska par- tier, organisationer och rörelser. Frågan om huruvida säkerhetspo- lisen använt sig av överskottsinformation från telefonkontroll har inte varit föremål för någon större offentlig debatt - kanske har den helt kommit i skymundan av åsiktsregistreringsproblematiken. I några böcker har dock frågan tagits upp. Mest initierad tycks Wilson bok  
 Maktkamp om SÄPO  
 (1989) vara. Författaren skriver där att justitieminister Hale i början av  
 1970-talet 
  krävde garantier från Dalton och Holland om att inte säkerhetspolisen olovligen sparade på överskottsinformation från telefonavlyssningen. Särskilt aktuellt skulle detta enligt Phillips ha varit när säkerhetspolisen avlyssnade bokkaféer och arbetsplatser. Sanchez skriver vidare: 
 Med bokkaféer syftar Phillips bl a på den telefonavlyss- ning som förekom mot den svenska  
 FNL-rörelsen 
  och som ledde till att överskottsinformationen samlades i en 
 267 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 mycket tjock dossier kallad Carter efter en känd  
 FNL-aktivist. 
 1 
  
 Dessa uppgifter i Camacho bok har varit utgångspunkten för denna studie. Här kan sägas att det kuvert som innehåller Källa Åsa:s rätta identitet än idag förvaras vid säkerhetspolisen. Detta har begärts öppnat och i kuvertet ligger en lapp med texten Med- delaren utgöres av telefonkontrolluppgifter från KFML och FNL- rörelsen . Decker har i sin bok om övervakningen av svenska kärnvapenmotståndare,  
 Övrig illegal verksamhet  
 (1999), berört ämnet. Under sitt forskningsarbete, där han bl.a. hade till- gång till uppgifter ur SÄPO:s arkiv, stötte Barber vid flera tillfällen på rapporter från en källa som kallades Barrett. Utifrån inne- hållet i dessa rapporter menade Barber att mycket pekade på att Barrett utgjorde samlingsbeteckningen på information från tele- fonavlyssning av ett antal partiexpeditioner, föreningar med mera. 
 2  
 Som denna studie kommer att visa hade Barber helt rätt. Vasquez tar upp frågan om överskottsinformation i boken  
 Under Cover  
 (1991). Stödd på uppgifter ur bl.a. förundersöknings- protokoll rörande den s.k. buggningsrättegången i slutet av 1980- talet skriver Frost att (ö)verskottsinformation sparas också i den utsträckning som man anser behövas. 
 3  
 År 1978 påstod en kommissarie, som arbetade vid säkerhetspolisen, offentligt att sä- kerhetspolisen olagligen utnyttjade uppgifter från telefonkontroll. Saken utreddes av JK som dock inte fann någon anledning till kri- tik. Ellis Flyghed tar i boken  
 Brottsbekämpning - mellan effektivitet och integritet  
 (2000) upp frågan om överskottsinformation och me- nar att sådan har stor betydelse för polisen i dess arbete men den påverkar också i stor utsträckning den enskilde individens integri- tet. Flyghed framhåller frågans vikt eftersom den är intimt för- knippad med risken för missbruk av tvångsmedelssystemet. 
 4  
 His- torikern Webster nämner i en artikel i tidskriften Arbetarhisto- ria, angående det s.k. Leanderfallet, att en av de uppgifter som läm- nades ut i ett personalkontrollärende rörande snickaren Sandoval, av allt att döma [kommer] från avlyssning av telefonen på Clartéexpeditionen. 
 5  
 Föreliggande studie visar att Christian an- tagande är riktigt. 
  
 1 
  
 Magnusson (1989) s 73. 
  
 2 
  
 Barber (1999) s  
  
 96-97. 
  
 3 
  
 Frost (1991) s 86. 
  
 4 
  
 Flyghed [red.] (2000), s 92. 
  
 5 
  
 Arbetarhistoria  
  
 1-2/2000, 
  
  s  
  
 22-37: 
  
 Hemlighetsmakarnas vaktparad. Neutralitetspolitik och personalkontroll;  
 Webster. 
  
 268 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 2 
  
 Begreppet överskotts- information m.m. 
  
 Begreppet överskottsinformation - eller spillinformation som man ibland också säger - bör definieras. Tvångsmedelskommittén, som publicerade sitt betänkande 1984, definierar överskottsin- formation på följande sätt (observera att definitionen är gemensam för alla former av tvångsmedel): 
 Med överskottsinformation eller, som kommittén hellre vill kalla det, oavsedda uppgifter, menas uppgifter som utan att ha eftersökts eller efterfrågats har erhållits vid en tvångsmedelsanvändning. Uppgifterna kan gälla brott el- ler något annat. De kan vara av intresse för någon myn- dighet eller helt betydelselösa. De kan framkomma i en polisutredning eller i ett skatteärende etc. F.n. finns inga särskilda regler om hanteringen av sådana uppgifter. 
 6 
  
 Då man inom säkerhetspolisen år 1981 gallrade ut en del material i personakter, hänvisade man i vissa gallringsanteckningar till be- stämmelser om överskottsinformation. Vilka bestämmelser det rörde sig om är oklart - den enda interna som existerat är HT 11. I dessa knyts endast an till rättegångsbalkens (RB) bestämmelser om gallring av material från telefonkontroll. 
 7  
 Utifrån karaktären av det gallrade materialet kan man emellertid bilda sig en uppfattning om hur överskottsinformation definierades inom säkerhetspolisen vid denna tid. 
 Inledningsvis ska slås fast att säkerhetspolisen, under i stort sett hela den period som SÄKO enligt direktiven skall studera, sparat stora mängder överskottsinformation från relativt sett få men stra- tegiskt utvalda telefonkontroller. Under perioden från början av  
 1950-talet 
  till omkring 1980 valde man, vid sidan av bostads- 
  
 6 
  
 SOU 1984:54 s 35 
  
 7 
  
 En personakt (nr 5803) har återfunnits där det anges att ett  
  
 30-tal 
  sidor gallrats med hän- visning till HT 11. I en PM, daterad den 1 februari 1977 står: Anm. Gallringen har skett i enlighet med bestämmelserna, som återfinns i HT 11. Det var i huvudsak fråga om s.k. överskottsinformation från telefonavlyssning, som icke gällde ärendeinnehavaren och mate- rial som numera bedömdes som oviktigt/Sign. 
 269 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 telefoner, konsekvent ut parti- och tidningsväxlar inom den kom- munistiska miljön där samtalsfrekvensen och informationsflödet naturligtvis var omfattande. På så vis fick man en allmän uppfatt- ning om verksamheten inom de olika rörelserna samt namn på per- soner som kunde kopplas samman med dem. Namninsamlingen har haft stor betydelse i säkerhetspolisens registreringsverksamhet. 
 Den enda lagregleringen beträffande överskottsinformation åter- finns i rättegångsbalken. Under perioden fram till 1989 hade lag- rummet följande lydelse (RB 27:16): 
 Om granskning av uppteckning, som ägt rum vid samtals avhörande, äge vad i 12 § första stycket stadgats om un- dersökning och granskning av enskild handling motsva- rande tillämpning. I den mån uppteckningen innehåller något, som ej är av betydelse för utredningen, skall den efter granskningen omedelbart förstöras. 
 8 
  
 Efter vissa ändringar i lagtexten gäller från och med 1989 följande (RB 27:24): 
 En upptagning eller uppteckning som gjorts vid hemlig teleavlyssning skall granskas snarast möjligt. I fråga om sådan granskning tillämpas 12 § första stycket. 
 Upptagningar och uppteckningar skall, i de delar de är av betydelse från utredningssynpunkt, bevaras till dess för- undersökningen nedlagts eller avslutats eller, om åtal väckts, målet avgjorts slutligt. De skall därefter förstöras. 
 I denna studie har en del personnamn anonymiserats, andra inte. En förklaring kan här vara på sin plats. Vilka personer som av- lyssnats har i detta sammanhang inte haft någon större betydelse - det är ju användandet av överskottsinformationen som står i fokus. Av det skälet är det i stället själva abonnemangen som är centrala. I vissa fall har telefonkontrollen riktats mot så framträdande perso- ner att anonymisering blivit närmast omöjlig. I några fall är det för 
  
 8  
 27 kap 12 § första stycket säger att Post- eller telegrafförsändelse, handelsbok eller annan enskild handling, som tages i beslag, må icke närmare undersökas, ej heller brev eller annan sluten handling öppnas av annan än rätten, undersökningsledaren eller åklagaren: dock må sakkunnig eller annan, som anlitas för utredningen angående brottet eller eljest därvid höres, efter anvisning av myndighet, som nu sagts, granska handlingen. Detta innebar i praktiken att tjänstemän inom säkerhetspolisen kunde åläggas att granska uppteckningar från telefon- kontroll. 
 270 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 övrigt känt att personerna varit föremål för avlyssning. På flera stäl- len i denna rapport har längre citat gjort av s.k. överskotts- rapporter. I möjligaste mån har personer i dessa rapporter anony- miserats, särskild om de inte haft någon framträdande ställning inom de olika partierna och rörelserna. En anonymisering har dock inte till varje pris syftat till att hemlighålla namnen. Om detta helt ska lyckas måste man i texten gå in och dölja en mängd hänvisning- ar som samtliga på olika sätt kan möjliggöra identifiering. Det har bedömts att sådana ingrepp i allt för stor utsträckning sönderstyck- ar texten och minskar läsbarheten. I några rapporter av äldre datum har många namn fått stå kvar. Det har då bedömts att sådan publi- cering rimligen inte kan vara till skada för någon av dem som före- kommer i texten. 
 I huvudtexten förekommer anonymiserade personer med ersätt- ningsnamnet inom citationstecken. Då namn anonymiserats inom längre citat används av praktiska skäl hängklamrar. Källbeteckning- arna på de s.k. överskottsakterna har dock inte anonymiserats med ett undantag och det rör en källakt som huvudsakligen innehåller uppgifter från avlyssning av utländska medborgare. Den går i denna studie under benämningen ETT. 
 271 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 3 
  
 Avlyssningen av det kommunistiska partikomplexet 
  
 9 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 Vid televerkets centrala driftkontroll (DRK) i Stockholm färdig- ställdes på hösten 1950 en speciell avlyssningsanläggning för stats- polisens räkning - den s.k.  
 Px-anläggningen. 
  Anläggningen gav då möjlighet att samtidigt kontrollera 12 telefoner. Samtalen spelades in på dimafonplattor och överfördes sedan till statspolisen för upp- spelning och avlyssning genom andra dimofonapparater. 
 10  
 Varje telefonkontroll var knuten till en förundersökning om brott. Van- ligtvis leder en förundersökning i vilken tvångsmedel av detta slag utnyttjas, relativt snabbt antingen till att åtal väcks eller till att ut- redningen läggs ned i brist på bevis. Ganska snart utvecklades emel- lertid ett mellanting - några åtal väcktes inte, men förundersök- ningarna fortsatte ändå, i flera fall i åratal. Detta kan förklaras med att telefonavlyssningarna gav något annat, för säkerhetspolisen minst lika betydelsefullt nämligen uppgifter om personer och för- hållanden inom de svenska ytterlighetsorganisationerna. Här fick man namn som kunde registreras och här erhölls tider och platser för avtalade möten och demonstrationer så att dessa kunde överva- kas. Man var inom säkerhetspolisen med all sannolikhet medveten om att detta insamlande och utnyttjande av telefonkontrollinstru- mentet var tvivelaktigt från legalitetssynpunkt. Kanske hade man rentav uppfattningen att det inte ens var tillåtet. I alla händelser ansågs informationen för viktig för att bara kastas. I syfte att kunna använda den i arbetet utan att avslöja inhämtningsmetoden, började man inom säkerhetspolisen dölja uppgifterna under källbeteck- ningar. Såvitt är känt fanns före 1950 ingen källbeteckning - åtmin- stone inte rörande svenska förhållanden - som dolde annat än van- liga människor, d.v.s. informanter. 
 11  
 Men från 1951 började man 
  
 9 
  
 Avsnittet bygger på följande källor om ej annat anges: P 4968  
  
 SKU-aktivisten, 
  volym C1 löpnummer  
 1-7. 
  SÄPO. 
  
 10 
  
 PM rörande telefonkontroll. Ingår  
 i Förslag till organisation av den särskilda polisverksam- heten på central och högre regional nivå m.m 
 . Dnr HK 150/64. SÄPO. 
  
 11 
  
 Parallellt med att man började dölja överskottsinformation under källbeteckningar, börja- de man också gömma en annan inhämtningsmetod bakom sådana nämligen buggning. Så 
  
 272 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 alltså placera biprodukter från telefonavlyssning i källakter. Och det systemet skulle utvecklas kraftigt under de kommande decen- nierna. 
  
 3.2 
  
 Telefonavlyssningarna och överskottsmaterialet 
  
 Den första telefonavlyssningen rörande svenska förhållanden som resulterade i skapandet av en fiktiv meddelarakt för överskottsin- formation, skedde inom ramarna för förundersökningen mot en person som misstänktes för delaktighet i grovt spioneri. Mannen kallas här  
 SKU-aktivisten 
  eftersom han var aktiv inom Sveriges Kommunistiska Ungdom. Han drev också några mindre företag.  
 SKU-aktivisten 
  förklarades av säkerhetspolisen vara mycket ak- tivt verksam inom den kommunistiska ungdomsrörelsen. Stads- fiskalen Clements begärde i sin framställan till Stock- holms rådhusrätt i slutet av juli 1951 avlyssning av bl.a. två telefo- ner hos SKU med lokaler i partihögkvarteret på Kungsgatan 84. 
 12  
 Överskottsinformationen placerades i en meddelarakt med beteck- ningen Pierce som numera är helt gallrad. I januari 1952 kunde statspolisen utvärdera och sammanfatta vad som framkommit un- der avlyssningen av  
 SKU-aktivisten. 
  I en PM daterad i januari 1952 
 13  
 skrev man att omkring 60 - 80 samtal dagligen utväxlats på de båda  
 SKU-telefonerna 
  och att de flesta samtalen skrivits ned i koncentrat, omfattande ca 670 sidor. Man angav vidare: 
 Genom avlyssningen har visserligen inget framkommit som direkt giver stöd åt misstanken om brott mot 8 kap SL, men en del telefonsamtal äro mycket diffusa och det är svårt att bilda sig någon uppfattning om vad som av- handlas. 
 I PM:n anges också vad som varit av värde från avlyssningen. Ett stort antal namn på medlemmar i SKU har erhållits, ofta sådana som tidigare varit okända. Vidare: 
 skedde åtminstone under några år i början av  
 1950-talet. 
  Se mer om detta i Hjort/Montgomery/Graham/Simon:  
 Övervakningen av SKP  
 (SOU 2002:93) samt Atkinson/Graham rapport  
 Buggning och andra former av teknisk inhämtning  
 (2002). SÄKO. 
  
 12 
  
 PM den 24 juli 1951. P 4968 volym C1 löpnummer 1. SÄPO. 
  
 13 
  
 Sammanfattning av förhållanden som framkommit vid avlyssning av  
  
 SKU-aktivistens 
  hem- telefon samt telefonerna till Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund  
 den 14 januari 1952 av C Almedal. P 4968, volym C1, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 273 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Vid tiden för den av Sveriges Kommunistiska Ungdoms- förbund i början av augusti 1951 anordnade resan till Berlin i samband med den s.k. festivalen erhölls dag för dag namn på ungdomar från hela landet, vilka antingen anmälde sig för deltagande i resan eller avanmälde sig. 
 Man kunde konstatera att de på en del orter startade DU- klubbarna gå helt i kommunistisk regi. Under det sista halvåret hade flera kommunistiska ombudsmän omplacerats och det har genom avlyssningen i god tid blivit känt var vederbörande blivit placerad o.s.v.. I samband med Berlinfestivalen hade man också konstaterat att det rådde ett intimt samarbete mellan SKU och Clarté. Eftersom lokaler till olika sammanträden och konferenser ofta beställdes via telefon, kunde säkerhetspolisen lätt ordna be- vakning av dessa om så behövdes - ofta framkommer därvid också namnen på en del av de i sammanträdena deltagande. Slutligen hade man också fått namn på ett flertal personer som kontaktat SKU för att få hjälp eller råd med att erhålla visering till Sovjetuni- onen och andra öststater - (d)essa personer ha alltid visat sig vara partimedlemmar. 
 14  
 Denna sammanfattande PM tycks utgöra startpunkten för en mer systematiserad avlyssning av det kommu- nistiska partiet och dess olika förgreningar. 
 Då stadsfiskalen Jones i slutet av januari 1952 begärde fort- satt avlyssning av mannen ingick PM:n i ärendet varför man kan dra slutsatsen att åklagaren var införstådd med att säkerhetspolisen avsåg att tillgodogöra sig överskottsinformationen. I Ryhningers ansökan tillkom ett abonnemang som sedan skulle avlyssnas i stort sett ända fram till slutet av 1966, nämligen växeltelefonen på SKP:s kansli på Kungsgatan 84. 
 15  
 Jones framhöll att eftersom SKU- aktivisten i stället kunde förväntas begagna denna telefon var det av synnerlig vikt att avlyssningen flyttades till detta nummer. Vid denna tidpunkt tillät lagen tillstånd till avlyssning en vecka i taget och i nästa framställan begärdes inte förnyat avlyssningstillstånd av SKP:s växelnummer. I stället fortsatte man avlyssna SKU- aktivisten endast på telefonerna inom SKU. SKP:s växeltelefon kunde däremot avlyssnas som ett led i förundersökningen mot de misstänkta i den s.k. Enbomsligan. Två personer i denna hade en- 
  
 14 
  
 Ibid. 
  
 15 
  
 Numret,  
  
 08-52 
  00 95, återkommer sedan i nästan samtliga ansökningar om ny eller fortsatt telefonkontroll av personer inom  
 SKP-komplexet. 
  Det var dock inte första gången som växelnumret avlyssnades. I en förundersökning mot en person anställd vid Ny Dag avlyssna- des SKP:s växel under november 1951 (se HÄ 9/1951. Stockholms tingsrätt). 
 274 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 ligt säkerhetspolisen växelnumret som arbetsplatstelefon. Avlyss- ningen inleddes i februari 1952 och lades ned i oktober samma år. 
 16  
 Flera personer i Enbomsligan hade då åtalats och dömts för bl.a. spioneri. Vad som hände sedan går endast att tolka som att säker- hetspolisen hade ett stort behov av att också i fortsättningen kunna avlyssna SKP:s telefoner. I en PM daterad i oktober 1952, skrev en kriminalöverkonstapel vid säkerhetspolisen att vissa slutsatser kun- de dras av rättegångarna mot Rodriguez m.fl. Det hade enligt PM:n med stor tydlighet visat sig att funktionärer inom SKP eller personer knutna till den kommunistiska pressen av ideologiska skäl villigt medverkat i det sovjetiska spioneriet mot Sverige. Mot bakgrund av detta hade säkerhetspolisen gjort en inventering av berörda klientel. Den som främst kunde misstänkas för spioneri var enligt säkerhetspolisen ordföranden i Stockholms Kommunis- tiska Arbetarkommun, tillika riksdagsmannen för SKP, Ramirez ger. Förutom Munoz togs i samma PM upp den tidigare nämnde  
 SKU-aktivisten 
  samt ännu en person, här kallad ombudsman- nen. Säkerhetspolisen fick tillstånd att avlyssna dessa på deras bo- stadstelefoner och följande nummer på Kungsgatan 84: Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund (två abonnemang); SKP:s växel samt fyra abonnemang tillhörande Stockholms Kommunistiska  
 Arbetar-kommun. 
 17 
  
 I november samma år tilläts också avlyssning av den telefon som fanns i den kommunistiska riksdagsgruppens rum i Riksdagshuset. Vid årsskiftet 1952/1953 lades dock avlyssningen av riksdagshus- telefonen ned. I januari 1953 tillkom i förundersökningen ett abonnemang som gick till (d)en kommunistiska täckorganisa- tionen  
 DU-förbundet. 
 18 
  
 Det visade sig snart att kapaciteten i Televerkets  
 Px-anläggning 
  - 12 linjer - var alltför liten. En utbyggnad, klar i mars 1953, gav möj- lighet till avlyssning av 24 linjer. Antalet begärda och meddelade tillstånd fortsatte dock att öka och ännu en utbyggnad blev snart aktuell. 
 19 
  
 Förundersökningen mot Munoz,  
 SKU-aktivisten 
  och om- budsmannen hade nu rullat igång och skulle i praktiken komma att pågå fram till slutet av  
 1960-talet, 
  även om olika personer kom och gick i förundersökningen. Inom säkerhetspolisen kom man att 
  
 16 
  
 HÄ 1/1952. Stockholms tingsrätt. 
  
 17 
  
 PM den 2 oktober 1952. Förvaras i P 4968, volym C1, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 18 
  
 PM den 31 januari 1953. P 4968. Volym C1, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 19 
  
 PM rörande telefonkontroll. Ingår  
 i Förslag till organisation av den särskilda polisverksam- heten på central och högre regional nivå m.m 
 . Dnr HK 150/64. SÄPO. 
  
 275 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 betrakta detta som avlyssningen av parti- eller kommunistkom- plexet. 
 20  
 Överskottsinformationen från avlyssningen av SKP- komplexet placerades, som nämnts, i en meddelarakt med beteck- ningen Pierce. I maj 1954 upphörde man dock med att bokföra överskottsinformationen under denna beteckning.  
 21  
 I stället ut- vecklades systemet med fiktiva källor sannolikt som en följd av den kraftigt utökade telefonkontrollen. 
 Vid säkerhetspolisen ersattes Munin med följande fem ämnes- inriktade källakter. I E. Hilding antecknades huvudsakligen per- soner och förhållanden inom SKP:s ledning. Akten innehåller totalt 2250 rapporter upprättade mellan 1954 och 1968. Akten är gallrad. Mcdonald innehåller främst uppgifter om personer och förhållanden inom Stockholms Kommunistiska Arbetarkommun. Källan var ak- tiv mellan 1954 och 1967 och producerade 367 rapporter. E. Duf- va torde ha tillkommit 1954 men tycks då endast ha producerat ett fåtal rapporter. Huvuddelen av rapporterna, ca 1000 stycken, rör istället personer och förhållanden inom Vänsterns Ungdomsför- bund för perioden 1967 - 1970. Akten är gallrad. Tanken var möjli- gen ursprungligen att i E. Dufva spara uppgifter rörande Demo- kratisk Ungdom. I stället samlades rapporter om SKP:s ungdoms- verksamhet i en överskottsakt med beteckningen Nguyen. Källan var aktiv mellan 1954 och 1966 och producerade 395 rapporter. E.E. slutligen, innehåller uppgifter om personer och förhållanden inom vissa organisationer och företag med kopplingar till SKP, främst  
 Svensk-Ryska 
  Sällskapet och resebyrån Folkturist. Källan var aktiv mellan 1954 och 1967. 
 Under de följande åren skulle ett tjugotal personer under korta- re och längre perioder figurera i förundersökningen. Genom utred- 
  
 20 
  
 PM den 17 mars 1955. Avlyssningen av ombudsmannen lades ned i september 1954. Avlyssningen av Munoz avslutades i oktober 1955. Säkerhetspolisen skrev i promemorian att övervakningen och avlyssningen knappast hade gett något svar på huruvida misstanken som riktades mot honom fortfarande kunde anses berättigad. Man ansåg det viktigare att lägga resurser på andra övervakningsobjekt och föreslog att avlyssningen av Munoz inte skulle för- längas. Avlyssningen av  
  
 SKU-aktivisten 
  fortsatte ännu några år. Den lades ned i mars 1958. Då hade alltså  
 SKU-aktivisten 
  varit föremål för telefonavlyssning i 6 år och tio månader. Se också  
 Beslut om avlyssning vid Stockholms rådhusrätt; Avlyssning av  
  
 SKU-aktivisten 
  
  m.fl. från juli 1951 - mars 1958,  
 rapport upprättad inom SÄKO av Moore 2001. Enligt PM:n, där avlyssningen av  
 SKU-aktivisten 
  granskas, kan konstateras att det under de näs- tan sju årens avlyssning inte framkom någonting som gav mer direkt fog för spionmisstan- karna mot  
 SKU-aktivisten. 
  Man kan också notera att  
 DU-förbundets 
  telefon avlyssnades från 1952 till 1958 trots att  
 SKU-aktivisten 
  varken var anställd där eller hade något for- mellt uppdrag för förbundet. 
  
 21 
  
 Munin-akten 
  
  gallrades i maj 1979. Rapporter från Munin finns dock kvar i olika per- son- och sakakter. Under perioden 25 juli 1951 – 18 maj 1954 producerades 1213 rapporter i Munins namn. SK 16/1980, pärm 1. SÄPO. En liten upplysning för den händelse någon undrar: man kan tänka sig att det också funnits en Hugin med liknande innehåll som Adams - så är dock inte fallet. 
 276 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 ningen hade säkerhetspolisen i november 1955 möjlighet att av- lyssna telefonerna i följande lokaler: SKP:s partikansli på Kungsga- tan 84; Demokratisk Ungdom, Mälartorget 19; Sveriges Kommu- nistiska Ungdomsförbund samt tidningen Stormklockan, Kungsga- tan 84; Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen, 
  Katarinavägen 20; Stockholms Kommunistiska Arbetarkommun, Kungsgatan 84; tid- ningen Ny Dag, Kungsgatan 84 samt  
 Svensk-Kinesiska 
  Förening- en, Kungsgatan 77. 
 Att avlyssna telefonerna och därefter nedteckna det som kunde vara av vikt för förundersökningen och säkerhetspolisens arbete i övrigt var en mycket arbetskrävande uppgift. Att sedan också sor- tera upp överskottsinformationen i särskilda ämnesinriktade fiktiva meddelarakter innebar att än större resurser måste tas i anspråk. Detta problem behandlades i en PM från 1955 av en kommissarie vid statspolisens tredje rotels kansli i Stockholm: 
 Man hinner ej med en 100 %  
 -ig 
  avlyssning, om man skall hålla undan för nytt material, och långt mindre bearbeta och nyttiggöra allt: identifieringar, omskrivningar för att tillföra olika ärenden, registerteknisk behandling av er- hållna upplysningar etc. Allt detta har blivit övermäk- tigt. 
 22 
  
 För att underlätta arbetet föreslog därför kommissarien att arbetet med att i rapporterna dölja att uppgifter kom från telefonav- lyssning skulle upphöra och att allt material som bedömdes vara av intresse redovisades öppet som telefonkontrollmaterial. 
 23  
 Så kom dock inte att ske (någon reaktion på PM:n har inte påträffats). 
 Det utökade antalet tillstånd möjliggjordes av den ständiga ut- byggnaden av Televerkets  
 Px-anläggning. 
  Man hade sedan våren 1953 i olika omgångar byggt ut denna och hade tre år senare möj- lighet att samtidigt kontrollera 56 abonnenter. 
 24 
  
 På hösten 1960, efter att ytterligare några personer och abonne- mang tagits in i förundersökningen, utvecklade man systemet med 
  
 22 
  
 Bennett:  
 Politisk övervakning och personalkontroll 1945 - 1969  
 (SOU 2002:88) s 119. Frank tet har hämtats ur Förslag beträffande tredje roteln av kommissarie Stevens den 14/12 1955. Sp 3:s arkiv, F II nr S 844/55. SÄPO. 
  
 23 
  
 Bennett:  
 Politisk övervakning och personalkontroll 1945 - 1969  
 (SOU 2002:88) s 119, där det anges att problemet främst hade aktualiserats inom den andra byrån (inom Statspolisens tredje rotel) som ansvarade för övervakningen av öststatsmedborgare stationerade i Sverige där även spaningspersonal använts för  
  
 t.k.-bearbetningen 
  
  (Förslag beträffande tredje ro- teln av kommissarie Stevens den 14/12 1955. Sp 3:s arkiv, F II nr S 844/55. SÄPO). 
  
 24 
  
 PM rörande telefonkontroll. Ingår  
 i Förslag till organisation av den särskilda polisverksam- heten på central och högre regional nivå m.m 
 . Dnr HK 150/64. SÄPO. 
  
 277 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 ämnessorterade överskottsakter. Då öppnades ytterligare sju såda- na, 
 25  
 samtliga med anknytning till kommunistisk verksamhet. En akt med beteckningen Jöns innehåller huvudsakligen uppgifter om personer och förhållanden inom Stockholms kommunistiska arbetarkommun medan Brown tar upp resande till Sovjet, DDR och andra öststater. Styrbjörn är fylld med uppgifter om Stock- holms läns kommunistiska partidistrikt och Stein innehåller uppgifter om Ny Dag - prenumeranter, anställda och andra som kontaktat tidningen. Sambo behandlar personer och omständig- heter inom Bokförlaget Arbetarkultur men akten fick senare en annan inriktning. Jones innehåller uppgifter om Svenska Kvinnors Vänsterförbund och  
 Svensk-Ryska 
  Sällskapet. Varia, slutligen, innehåller diverse ströuppgifter som uppenbarligen inte kunnat inordnas i annan akt. 
 I en PM från 1960 beskrev statspolisintendenten Miller hur telefonkontrollmaterialet användes inom den rotel som särskilt hade till uppgift att utföra utredningar rörande ytterlighets- partiernas verksamhet. En av rotelns sektioner hade som allmän uppgift att insamla och bearbeta sådana upplysningar om de kom- munistiska partibildningarna i landet, vilka kunde tänkas vara av betydelse för den särskilda polisverksamhetens arbete. I detta arbe- te använde man sig av förtroliga meddelare, övervakning samt upp- gifter från telefonkontrollen (i PM:n kallad t.k.). I det senare fallet beskrivs verksamheten sålunda: 
 Det till såväl omfång som innehåll rikliga materialet från t.k. bearbetas och uppgifter tillföres personalärenden och sakakter. Under flera år har flera tiotusentals uppgifter på detta sätt tillförts särskilda polisverksamhetens arkiv. 
 26 
  
 Det var således ett mycket omfattande material som kunde inhäm- tas genom denna metod. Inom säkerhetspolisen upprättades vid den här tiden en PM med rubriken  
 1. Tekniska anordningar m.m 
 . PM:n ger förklaringar till varför man inom säkerhetspolisen hante- rat överskottsinformationen så som här beskrivits. 
 Uppteckning, som icke är av betydelse för utredningen, skall omedelbart förstöras efter granskningen. Vid beslut om denna åtgärd, måste hänsyn tagas till under åren vun- 
  
 25 
  
 För mer utförliga beskrivningar och exempel, se bilaga 1. 
  
 26 
  
 Framställning om arvodesersättning till vissa befattningshavare för hindrande och uppdagande av spioneri m.m.  
  
 HSC 720/60. SÄPO. 
  
 278 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 na erfarenheter. Det har sålunda bedömts vara säkrast att ge stadgandet en vidsträckt tolkning. Till synes ovid- kommande saker har längre fram under utredningens gång visat sig vara av synnerligen stor betydelse. 
 27 
  
 Ett problem, och det enda som tycks ha begränsat möjligheterna att få tillgång till överskottsinformation, var att antalet beviljade telefonkontroller ständigt översteg antalet linjer i  
 Px-anläggningen. 
  Efter utredning beslöts åter om utbyggnad, denna gång till 75 kon- trollmöjligheter. Av olika skäl beslöts dock också att man skulle anskaffa ny apparatur och då också övergå till automatiserad meka- nisk telefonkontroll med tonbandsinspelning i stället för dima- fonplattor. Televerkets personal skulle i stort sett endast användas för bandbyte och viss teknisk översyn. En medlyssningsanläggning skulle byggas upp i statspolisens lokaler på Bergsgatan. Anlägg- ningen med de 75 linjerna stod klar omkring sommaren 1961. Man hade försäkrat sig om att den kunde byggas ut med ytterligare 25 linjer. Antalet avlyssningstillstånd fortsatte dock att överskrida an- läggningens linjekapacitet. I mars 1963 beräknade man att antalet meddelade tillstånd överskred kapaciteten med ca 28 %. I januari 1963 hade rådhusrätten i Stockholm bifallit 107 framställningar om telefonkontroll. 
 28 
  
 Att det verkligen var ett partikomplex som avlyssnades fram- går av en PM med vissa uppg ang telefonavlyssning som ägt rum i en del vid III D handlagda ärenden. Uppgifterna avser tiden 1 ja- nuari - 30 september 1960. I PM:n finns en förteckning över de personer och telefoner som då var föremål för avlyssning, 
 29  
 följd av kommentaren (o)vanstående namn och nummer har ibland be- nämnts  
 kommunist- 
  eller partikomplexet. 
 Samtliga personer som nämns i denna PM hade senast i slutet av 1964 utgått ur förundersökningen. Utredningen inriktades därefter mot en person, här kallad Vasquez verksam inom bl.a. DU och resebyrån Folkturist, ett företag som hade startats av tre aktiva SKP:are år 1961. Vasquez började avlyssnas i februari 1963 på bostadstelefonen, två telefoner vid DU:s kansli samt SKP:s växelte- lefon. Eftersom andra SKP:are vid denna tid började plockas ut ur 
  
 27 
  
 PM rubricerad  
  
 1. Tekniska anordningar 
 , osignerad och odaterad men av texten att döma upprättad omkring 1961. Handlingen ingår i utredningen Förslag till organisation av den särskilda polisverksamheten på central och högre regional nivå m.m. HK 150/64. SÄPO. 
  
 28 
  
 PM rörande telefonkontroll. Ingår i  
 Förslag till organisation av den särskilda polisverksam- heten på central och högre regional nivå m.m 
 . Dnr HK 150/64. SÄPO. 
  
 29 
  
 I PM:n nämns sammanlagt fem personer och deras respektive bostadstelefoner samt totalt 
  
 22 
  
 arbetstelefoner varav några förekommer flera gånger, exempelvis numret till SKP:s växel. 
  
 279 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 förundersökningen, kom allt fler telefoner att avlyssnas rörande Vasquez. Då förundersökningen lades ned i december 1966 avlyssnades mannen på totalt 16 telefoner. 
  
 3.3 
  
 Övriga riket 
  
 Det var naturligtvis inte bara i Stockholm som kommunister var föremål för telefonavlyssning. Här ska endast mycket kort nämnas något om att samma arbetsmetod med samlande av överskottsin- formation tillämpades också på andra håll i landet. 
 Några av de ledande inom Göteborgsvänstern avlyssnades under  
 1960-talet. 
 30 
  
 En av dessa, här kallad Frye, avlyssnades Thompson åren 1960 - 1966. Även denna avlyssning genererade överskottsinformation. En anställd vid säkerhetspolisen i Göteborg (OG) har inför kommissionen uppgivit bl.a. följande: 
 Den person som stod i centrum för OG:s intresse var ombudsmannen Frye. Via TK av Frye hade man också gratis koll på andra VPK:are, huvud- sakligen i ledande ställning. Uppgifter som då framkom vidarebefordrades, om de var anmärkningsvärda till re- gistret i Stockholm. En sådan uppgift kunde vara att nå- gon VPK:are var ordförande i en stadsdelsförening, vilket kunde vara belastande. 
 31 
  
 I Malmö hade säkerhetspolisen sedan 1959 haft tillstånd till tele- fonkontroll av en av ortens ledande kommunister. Kontrollen avsåg ett abonnemang på Skånes kommunistiska partidistrikt. Över- skottsinformation från avlyssningen placerades av säkerhets- sektionen i Malmö i en källakt med samma beteckning som den avlyssnades förnamn, vilket bl.a. framgår av en utskrift av ett samtal som den avlyssnade förde med en person 1965 angående säkerhets- polisens telefonavlyssning. 
 32 
  
 Vid säkerhetspolisens Luleåsektion inleddes våren 1969 en för- undersökning mot två kända kommunister, båda anställda vid Norrskensflamman. Telefonkontroll sattes in och fortsatte i stort sett i oförändrad form fram till april 1971, då den ene av de två 
  
 30 
  
 Se bl.a. Säkerhetspolisen/Göteborg, serie F3 KK volym 18 samt  
  
 P-akten 
  [FEMTON]. SÄPO. 
  
 31 
  
 Samtal nr 407. SÄKO. Några handlingar som innehåller överskottsinformation från denna avlyssning har dock inte påträffats. 
  
 32 
  
 Se PM i  
  
 P-akt 
  nr 6775, serie C1, löpnummer 1. SÄPO. 
 280 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 misstänkta allt oftare började vistas utomlands. Avlyssningen av den andra mannen fortsatte. Men i en PM från februari 1972 anger säkerhetspolisens Luleåsektion att länsåklagaren inte ingivit ny an- sökan eftersom mannen vid årsskiftet inträtt i riksdagen som repre- sentant för VPK. 
 33  
 I augusti 1972 begärde Luleåsektionen på nytt avlyssning av den förste mannen som nu återkommit till Norr- skensflammans redaktion. Avlyssningen pågick t.o.m. maj 1973, eftersom han flyttade till en annan ort. Någon avlyssning där blev aldrig aktuell. 
 34  
 Avlyssningen av de båda männen resulterade i viss överskottsinformation som lokalt vid Luleås säkerhetssektion dol- des bl.a. under beteckningarna Yates, Bishop, Foster och Oconnell. En del av informationen sammanställdes i PM som via telex översändes till Stockholm. 
 35  
 I ett av dessa daterat i mars 1970 be- klagar sig chefen för säkerhetssektionen i Luleå över att tekniska fel medfört att telefonkontrollen inte fungerat så bra de senaste veckorna vilket fick vissa konsekvenser rörande överskottsin- formationen: 
 På grund härav har det varit ytterligt sparsamt med uppgifter beträffande bl.a. de pågående förhandlingarna i Gruvkonflikten. 
 36 
  
 Telexet var ställt till dåvarande chefen för säkerhetspolisen Joseph. Av andra telex framgår vilken typ av uppgifter man intresse- rade sig för i samband med gruvstrejken. 
 37 
  
 Av den arkivförteckning som gällde för säkerhetspolisen fram till omkring 1980 framgår att man samlat uppgifter från telefonkon- troll av  
 SKP-företrädare 
  runt om i landet under en särskild aktru- brik. Vad detta närmare betyder i fråga om sammanhang, omfatt- ning, uppgifternas karaktär och ålder o.s.v. går i dag inte att ha nå- gon uppfattning om. Noteringarna pekar dock mot att ett flertal lokala partikansliers telefoner under någon period, dock ej senare 
  
 33 
  
 Se  
  
 P-akt 
  7750. SÄPO. 
  
 34 
  
 Se  
  
 P-akt 
  2984. SÄPO. 
  
 35 
  
 Ett stort antal telex av detta slag förvaras i P 7750, volym a löpnummer 1. SÄPO. 
  
 36 
  
 Telex från säkerhetssektionen i Luleå till P G Vinge den 12 mars 1970. Förvaras i P 7750, volym A, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 37 
  
 I telex avsänt från säkerhetssektionen i Luleå den 11 mars 1970 nämns bl.a. att i ett tele- fonsamtal mellan en avlyssnad [A] på Norrskensflamman och en okänd man framkom bl.a. att VPK:s partidistrikts valberedning skall sammanträffa i Luleå troligen den 14.3.70. [A] nämner att valberedningen kommer att låsas in i ett rum `utan mat och dryck´ tills de kommer fram till en enhetslinje. [A] tror att partidistriktet kommer att gå till val med två listor. En uppgift om att gruvarbetaren [B], Malmberget, icke ställer upp som riksdagsman- nakandidat, kommer [A] att undersöka närmare. Se telex den 11 mars 1970 till Rps/Säk. Förvaras i P 7750, volym A, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 281 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 än  
 1960-talet, 
  varit avlyssnade. Det är oklart när avlyssningen mot SKP/VPK som parti egentligen upphörde. Den bästa måttstocken torde vara när man slutade avlyssna växeltelefonen på Kungsgatan 84 vilket med all säkerhet skedde 1966. Det finns emellertid E-  
 Hilding-rapporter 
  fram till 1968 vilket visar att uppgifter om par- tiet samlades från avlyssningen av Norrbottenskommunisterna. 
  
 3.4 
  
 Avlyssningarnas längd 
  
 Avlyssningen av  
 SKP-komplexet 
  pågick i princip mellan 1951 och 1966. Det förekom under denna period ett antal avlyssningar som sträckte sig över mycket långa tider.  
 SKU-aktivisten 
  avlyssnades i sex år och nio månader, en person i nio år och tio månader, en per- son i fem år och en månad,  
 DU-mannen 
  i fyra år och tio måna- der, redaktören i 3 år och åtta månader samt fackexperten i sju år och tio månader. Summa av förundersökningen i övrigt: inga förhör, inga gripanden, inga åtal. 
  
 3.5 
  
 Hanteringen av telefonkontrollmaterialet inom säkerhetspolisen 
  
 En handling upprättad inom säkerhetspolisen i mitten av  
 1960-talet 
  berättar en del om förfarandet. Man anger att i inledningen av en telefonkontroll gjordes referaten mer utförliga i syfte att kartlägga den misstänktes vanor, hans umgänge och bekantskapskrets m.m. Därefter gjordes endast kortare referat. Det anges att ord-  
 för-ord-utskrifter 
  gjordes mera sällan. Uppteckningar i rätte- gångsbalkens mening torde således ha varit mindre vanligt före- kommande. I ett centralt avsnitt beskrivs sedan hur man praktiskt kunde tillämpa kontrollen. Man anger då att avlyssningen ibland, på grund av den stora mängden inspelade samtal, måste bli mer sum- marisk. Det gällde bl.a. då den misstänkte kunnat kartläggas eller då den eller de kontrollerade telefonerna är kontors- eller arbets- platstelefoner från eller till vilka många andra än den misstänkte hava samtal. Sådan summarisk avlyssning gjordes dock inte 
 282 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 där kontrollen är upphängd på en viss person men man avser att kontrollera icke blott dennes samtal utan även andra samtal på samma apparat. 
 38 
  
 Här skriver man alltså utan omsvep att man ibland hänger upp kontrollen runt en i och för sig intressant person men att avsikten också är att kontrollera andra samtal på samma apparat. Det är i dessa ord som kärnan till nyttjandet av överskottsinformation finns. De fem personerna inom SKP:s parti- eller kommmunist- komplex var exempelvis sådana som telefonkontrollen hängts upp runt. Rörande värdet av telefonkontroll anger man att erfa- renheten visat att telefonkontrollen i ytterst få fall haft avgörande betydelse för avslöjande av spioneri- och sabotagebrott. Den störs- ta betydelsen har telefonkontrollen i stället haft såsom arbetsav- lastande och personalsparande faktor, då den ju lämnar upplysning- ar och anvisningar för spaningen och övervakningen, och personal i enlighet med dessa anvisningar kunnat sättas in för ett visst tillfälle eller övervakningen eller skuggningen helt kunnat inställas. Man skriver vidare att telefonkontrollen som regel endast är avsedd att komplettera och underlätta den personliga övervakningen (skugg- ningen). Rörande avlyssningen av kommunister bearbetades den- na vid några olika enheter av totalt fyra kriminalpolismän och fem kvinnliga befattningshavare. 
 39 
  
 Det finns också handlingar upprättade inom säkerhetspolisen i mitten av  
 1960-talet 
  som ger inblickar i hanteringen med telefon- kontrollmaterialet. I mitten av  
 1960-talet 
  uppgick antalet inspelade band till omkring 70 per dag, vilka överlämnades till en särskild te- lefonkontrolldetalj för uppsortering och fördelning enligt särskild plan. De band som rörde svenskrotelns område levererades till dess lokaler ute i Kristineberg på Kungsholmen i Stockholm. Där togs materialet emot vid rotelns sektion 1. I en PM påtalas att (b)ibringande av största möjliga personkännedom beträffande yr- keskommunister och andra aktivt verksamma inom partiet har all- tid varit en av sektionens viktigaste uppgifter. Därutöver bedrev sektionen en uppföljning i allmänhet av vad som sker ifråga om internt och utåtriktat partiarbete så långt tillgängliga resurser med- giva. I samma skrivelse är man sedan förvånansvärt öppen rörande utnyttjandet av överskottsinformation: 
  
 38 
  
 PM rörande telefonkontroll. Ingår  
 i Förslag till organisation av den särskilda polisverksam- heten på central och högre regional nivå m.m 
 . Dnr HK 150/64. SÄPO. 
  
 39 
  
 Ibid. 
  
 283 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Från att ursprungligen ha varit hänvisad till enbart per- sonella insatser har sektionen numera under en följd av år kunnat fullgöra huvudparten av dessa uppgifter genom insatta telefonkontroller i samband med utredningar om misstänkt illegal verksamhet beträffande enskilda med- lemmar inom partikretsen. Genom internt tillvaratagande av biprodukter i arbetet har en avsevärd förstärkning av resurserna automatiskt uppkommit. 
 40 
  
 Väl inkommet till denna sektion inom Haas blev materialet omgående föremål för genomgång. Därvid gjordes bl.a. noteringar om förhållanden som bedömdes vara av betydelse för den händelse ännu en framställning till rådhusrätten skulle sammanställas. Vidare gjordes registeranteckningar om person- och adressförändringar m.m. rörande den inre kretsen av  
 SKP-personalen. 
  Det samlade Tk- materialet vidaresändes därefter till en annan sektion inom svensk- roteln för slutlig bearbetning. 
 41  
 Denna sektion, U4, leddes av Chavez. I en PM författad 1965 beskriver denne sektionens uppgifter på följande sätt: 
 Sektionen följer den kommunistiska verksamheten när- mast sådan den bedrives av Sveriges Kommunistiska Parti och dess täckorganisationer, men även de internationella frontorganisationernas arbete i vårt land och de s.k. vän- skapsföreningarna. Vidare uppmärksammas svenska kommunisters deltagande i internationell verksamhet och utbildning, och nu på senare tid den kinesiska kommu- nismens framträdande i Sverige och ansträngningar att skaffa sig en egen organisation här. 
 42 
  
 Hammerby anger vidare att informationerna om den kommun- istiska verksamheten bl.a. erhålles genom kommunikations- kontroll: 
 Materialet från telefonkontroll erhålles i två ex. Ett ex. förvaras tillsvidare, medan ex. nr 2 klippes och uppgifter- na sorteras efter innehåll. Uppgifter rörande sakförhål- landen samt personuppgifter från stockholmsområdet 
  
 40 
  
 PM ang verksamheten vid BI/S1  
 den 14 oktober 1965. Serie FII 1965. HSC 309/65. SÄPO. 
  
 41 
  
 Ibid. 
  
 42 
  
 PM om verksamheten vid sektion BI:U4  
 den 11 oktober 1965. HSC nr 340/65. SÄPO. 
 284 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 utskrivas under meddelandebeteckningar (5:73) på or- migblad och kopiorna går till U 5 för slutlig identifiering, insortering och ev nyregistrering. I de fall då inkomna uppgifter berör aktuella ärenden eller är av synnerlig vikt, lämnas de direkt till Ch B I. Personuppgifter, som ej be- rör stockholmsområdet, distribueras i form av skrivelser till lokalavdelningarna (f.n. omkring 150 per år).  
 43 
  
 Phillips nämner här sektion U5 inom svenskroteln som slutsta- tion för det bearbetade  
 TK-materialet. 
  Observera att Phillips också nämner att materialet förs in under meddelandebeteckningen 5:73. Så vad händer när Bell material kommer till sektion U5? Också chefen för sektion U5, Boone, har beskrivit handläggningen av överskottsmaterialet i en PM från 1965: 
 Från sektion U4 överlämnas material med mer eller mindre ofullständiga personuppgifter, vilka inkommit genom tk. Som exempel kan nämnas att 1962 inkom så- dana uppgifter på 4 882 personer, en siffra som i dagens läge torde vara tämligen aktuell. 
 44 
  
 Anteckningar om så många som 4 882 personer noterades alltså i materialet från de telefoner man hade kontroll på under 1962. Som en jämförelse kan nämnas att sektionen, genom studier av kommu- nistiska och nazistiska tidningar, för samma period fick in uppgif- ter om ca 1 000 personer. Av detta förstår man lättare värdet för säkerhetspolisen av överskottsinformationen. Vi kan också erinra oss Stevens uppgift från 1960 om att tiotusentals uppgifter via telefonkontrollen inkommit till svenskroteln under de senaste åren. 
 Barregård skriver vidare att materialet från Hammerbys sektion U4 kopierades i ett exemplar för varje namn, som handlingen inne- höll. Genom understrykning med rödpenna markerades till vilket namn kopian hörde. Därefter sorterades med vissa intervaller det sammanlagda materialet efter strikt bokstavsordning som förbere- delse för slagning i register. För identifiering fanns år 1965 vid U5 ett register som upptog 45 000 – 50 000 namn. Förutom dess ka- raktär av register över kommunister och nazister i Stockholm stad och län, har det även funktion som spaningsregister, eftersom det förutom personer i ytterlighetspartierna även innehåller namn på 
  
 43 
  
 Ibid. 
  
 44 
  
 Redogörelse för verksamheten vid sektion 5, rotel B:1  
  
 den 15 oktober 1965 av Boone. HSC 309/65. SÄPO. 
  
 285 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 praktiskt taget alla som identifierats på sektionen eller varit föremål för åtgärd eller bearbetning utan att kunna bedömas vara kommu- nister eller nazister. 
 45  
 Om aktuella personer inte fanns i det egna registret, upprättades förteckningar över dessa, sorterade efter po- lisdistrikt. Listorna innehöll de mer eller mindre ofullständiga per- sonuppgifterna och även vad som genom meddelandet blivit känt. I hemligstämplat skick överlämnades de sedan till en kontaktman som fanns på det aktuella polisdistriktet. 
 En metod var att kontakta pastorsexpeditionerna inom polisdi- striktet - sådana kontakter togs alltså inte av BI/U5 direkt - varför framställningarna gav sken av att vara vanliga rutinmässiga för- frågningar från polisdistriktets personal. I den skrivelse som här citerats ur, framhåller man att kontaktmannen i en del fall är så betrodd och så hemmastadd på pastorsexpeditionen att uttrycket att han går som barn i huset är motiverat. Han gör då själv sina slagningar. 
 46  
 Det inkomna materialet avsåg enligt Scott i stor utsträckning personer som redan var kända vid sektionen, och de- ras ärende eller registerbeteckning påföres handlingarna, varefter dessa vidarebefordras till vederbörandes upplägg eller ärende, an- tingen på sektionen eller i arkivet. 
 47 
  
 45 
  
 Ibid. 
  
 46 
  
 HSC 524/67. I detta ärende finns bland annat en intern utredning som säkerhetspolisen lät göra efter att prästen och skriftställaren Sexton i radions Tidsspegeln den 12 maj 1966 samt i en artikel i Expressen dagen därpå avslöjade att säkerhetspoliser kommit upp på hans pastorsexpedition och tittat i församlingsböckerna för att komplettera och förnya sina hemliga register. Vid säkerhetspolisen sammanställdes några dagar senare en PM angående det sätt på vilket sektion U5 vid rotel B:I inhämtar identitetsuppgifter och andra upplys- ningar genom kontaktmännen i de olika polisdistrikten. Då handlingar inkom rörande per- son bosatt i Stockholm och som inte kunde identifieras genom polisens register, upprättas med vissa tidsintervaller förteckningar över de sålunda aktualiserade personerna. Sådana förteckningar kunde via polisdistrikten överlämnas till pastorsexpeditionen om det bedöm- des att detta var lämpligast. Anledningen till att man gick via vanliga polisen var att en sådan framställning från säkerhetsavdelningens sida skulle väcka en icke önskad uppmärksamhet hos personalen på pastorsexpeditionen (PM den 17.5.1966. HSC 524/67. SÄPO). Säker- hetspolisen talade med den polisman - det visade sig vara i Täby - som varit i kontakt med Sexton. Polisen bekräftade i allt väsentligt Griffith uppgifter bortsett från att han vid tillfället inte varit försedd med långa listor. Dessutom hade han inte, som Brandt hävdat, legitimerat sig som säkerhetspolis (PM den 18.5.1966. HSC 524/67. SÄPO). Säker- hetspolisen plockade också fram de uppgifter som polismannen skulle ha kontrollerat med Brandt. Det visade sig då att besöket varit den 18 november 1965 och omfattat tio perso- ner: två prenumeranter på Ny Dag, en prenumerant på Tidsignal, en person som tecknat bidrag till tidningen Clarté, en man som kontaktats av den kommunistiska arbetarkommu- nen för revidering av en matrikel, två personer som man läst om i Ny Dag, en återförsäljare av en broschyr från Svenska Fredskommittén, en person som meddelat sovjetryska pressav- delningen att han inte ville ha en estnisk tidning samt en person som bokat plats för resa till Östtyskland. Enligt polisen som talade med Brandt fick han uppgifterna utan några pro- blem. 
  
 47 
  
 PM den 17 oktober 1966. HSC 524/67. SÄPO 
  
 286 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 4 
  
 Avlyssningen av FNL/KFML- komplexet  
  
 1968-1975 
  
 4.1 
  
 Telefonkontrollerna 
  
 48 
  
 I januari 1968 sammanställde säkerhetspolisen en PM om tre per- soner - Sköld Wallace 
 49  
 samt ytterligare två personer, här kal- lade Ramirez och Hodges - samtliga aktiva inom KFML och  
 FNL-rörelsen. 
  De tre kunde enligt säkerhetspolisens PM misstän- kas för tagande av utländskt understöd, en misstanke som grundats på att de vid den aktuella tiden odlade kontakter med vissa perso- ner vid den kinesiska ambassaden. Som ett led i förundersökningen avlyssnades en rad bostads- och arbetsplatstelefoner bl.a. i Bokhan- deln Oktober och  
 FNL-kontoret. 
 50 
  
 Med tiden skulle förundersök- ningen komma att svälla. 
 51  
 I augusti 1968 tillkom två telefoner på Kafé Mccormick varav en användes av Vänsterns Ungdomsförbund (VUF). I oktober 1968 tillkom två personer i utredningen och vid årsskiftet 1968/1969 drogs också två utländska medborgare in i 
  
 48 
  
 Källorna till detta avsnitt utgörs , där ej annat anges, av Sköld Wallace personakt, volym C1, löpnumren 1 - 10 samt Bright personakt, volym C1, löpnumren 1- 3. SÄPO. 
  
 49 
  
 Sköld Wallace fick 1975 officiell bekräftelse på att han hade telefonavlyssnats. Efter den s.k. telefonavlyssningsaffären 1975 erhöll han från dåvarande justitieministern Hale ett brev om detta. Bland handlingar som offentliggjorts av Stockholms tingsrätt rö- rande det s.k.  
  
 IB-målet 
  finns ett dokument upprättat inom SÄPO där bl.a. Brown person- aktsnummer anges. Till kommissionen har Oconnor sagt att han inte motsätter sig publicering av några uppgifter som kan finnas om honom i SÄPO:s register (samtal med Sköld Wallace den 17 april 2002). Av dessa skäl har jag valt att inte maskera hans namn i denna rapport. 
  
 50 
  
 FNL-lokalen 
  
  var under någon tid i slutet av  
 1960-talet 
  också buggad av säkerhetspolisen. Några rapporter från denna buggning har dock inte kunnat återfinnas. Se mer om FNL- buggningen i Hjort/Graham  
 Buggning och andra former av teknisk inhämtning  
 (2002) samt i Martin  
 Den farliga fredsrörelsen  
 (SOU 2002:90). SÄKO. 
  
 51 
  
 Följande lokaler avlyssnades under förundersökningen (samtliga i Stockholm): Bokhan- deln Oktober, Kungsgatan 77/Holländargatan 9 A  
  
 (6801-7507); 
 FNL-kontoret, 
  Pålsundsga- tan 8  
 (6801-7204); 
 FNL-lokalen, 
  Barrstigen  
 (6801-7001); 
 FNL-lokalen 
  Dalagatan 22 (6912- 7007); Kafé Mccormick, Kungsgatan 84  
 (6808-7006); 
 FNL-lokalen, 
  Hagagatan 1  
 (7007-7105), 
  KFML:s förbundsexpedition, Tångvägen 36  
 (7101-7105); 
  DFFG:s förbundskontor, S:t Eriksgatan 10  
 (7105-7212); 
  SKP:s partiexpedition  
 (7308-7507). 
  Uppgifterna hämtade ur Martin  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91). 
 287 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 förundersökningen. Avlyssningsoperationen utökades nu med yt- terligare sex telefoner vilket gjorde att utredningen vid denna tid- punkt totalt omfattade 15 telefoner. 
 52  
 Precis som i fallet med SKP- avlyssningen kom och gick ett antal personer i förundersökningen. I april 1974 hade den bantats ned till fyra svenska och en utländsk medborgare. I en PM daterad den 13 juni 1975 framhålls att Oconnor under sommaren skulle flytta. Av denna orsak avbröts av- lyssningen av Oconnor. Någon annan orsak anges inte. På PM:n har för hand noterats: 
 17/6  
 -75 
  
 C.åkl Rodriguez beslutade att förlängning ej begärs för 2 - 4. Utredningen fortsätter utan Sullivan som dock tas upp till förnyad prövning avseende september. 
 Sthlm som ovan/sign 
 Den 13 juni 1975 hade SKP:s partisekreterare Compton i SKP:s organ Gnistan avslöjat att man hade starka bevis för att par- tikansliet var utsatt för telefonavlyssning. Uppgifter om detta hade partiet fått av en televerksarbetare. Större spridning fick uppgifter- na den 17 juni då de publicerades i Dagens Nyheter. Det var då Rodriguez lade utredningen på is. Brown bekräftade tidningsuppgifterna och framhöll att bakom avlyssningen låg miss- tankar om tagande av understöd från främmande makt. Han beto- nade också att polisen vid avlyssning omedelbart måste förstöra  
 alla uppgifter  
 som inte hänförde sig till den pågående utredningen. 
 JO utredde omständigheterna runt avlyssningen och kunde den 30 juni 1975 konstatera att inga felaktigheter begåtts. Den 7 juli presenterade Phillips en vitbok om telefonavlyssningarna. Där till- kännagavs att sju svenska medborgare var föremål för avlyssning med hänvisning till misstanke om brott mot rikets säkerhet. Enligt Phillips talade uppgifter för att SKP tagit emot betydande belopp från främmande makt. Dessa uppgifter hade stärkts under utred- ningens gång men man saknade tillräckliga bevis för att kunna väcka åtal. Den avlyssning som SKP:arna utsatts för, hade enligt Phillips avbrutits redan före Gnistans avslöjanden. Detta var dock 
  
 52  
 I samband med att de utländska medborgarna började avlyssnas, öppnades en ny medde- larakt, här kallad ETT, vid säkerhetspolisen. Denna fylldes fram till 1972 med överskotts- information från dessa samtal (se särskilt kapitel om ETT ). En av de avlyssnade utländska medborgarna reste i början av januari 1969 till hemlandet. Trots att således inga nya uppgif- ter rörande denne erhölls begärde åklagaren förlängt tillstånd varje månad ända fram till december 1969 då man slutligen gav upp hoppet om att personen skulle återvända. 
 288 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 inte sant, vilket ju framgår av Chambers påteckning på ovan nämnda handling. Avslöjandet ledde, i motsats till vad Phillips uppgav, till att ett stort antal telefonkontroller omedelbart avbröts, vilket natur- ligtvis fick konsekvenser rörande överskottsinformationen. Så snart telefonkontroller mot ledande inom SKP och KFML(r) återupp- togs, fortsatte man dock att samla in överskottsuppgifter på samma sätt som tidigare. 
  
 4.2 
  
 Överskottsmaterialet 
  
 Avlyssningen av Oconnor m.fl. pågick från januari 1968 till juni 1975. Överskottsmaterialet skrevs under perioden fram till 1973 om till källrapporter under beteckningen Stanley. Akten förstördes 1984 men  
 Åsa-rapporter 
  finns kvar på många håll i säkerhetspoli- sens aktsystem. Detta gäller framför allt sakakterna rörande KFML, DFFG och Clarté men också en rad personakter, som Brown Allmänt kan nog sägas att det knappast finns en re- gistrerad  
 FNL-aktivist 
  eller KFML/SKP:are som inte har en eller flera  
 Åsa-rapporter 
  i sin akt. För att få en uppfattning om rap- portfrekvensen kan nämnas att den sista rapporten har nummer 1696. 
 Utvecklingen under 1968 ger en bild av ett mycket intensivt rapportskrivande - här rör det sig om i snitt mer än tio rapporter i veckan. Intensiteten i rapportskrivandet belyser också en annan aspekt. Jämför man Åsas närmare 1700 rapporter under perioden januari 1968 - mars 1973 med andra överskottsakter (exempelvis E. Hilding som upptar 2 250 rapporter under 13 år) förstår man att just överskottsinformationen hade en oerhört stor betydelse i övervakningen av  
 FNL/KFML-komplexet. 
  Detta kan förklaras med att säkerhetspolisen i stort sett helt saknade meddelare inom komplexet med undantag för IB:s rapportör Mcmahon vars rapportering dock i stor utsträckning begränsades till Göteborgs- området. Som en följd av detta består de berörda personernas akter till mycket stor del av  
 Åsa-rapporter 
  och också andra överskotts- rapporter som exempelvis E. Dufva. En uppgift från 1968 gör också gällande att man inom säkerhetspolisen vid en kontroll kon- staterade att det från TK på FNL inspelats 187 band inom loppet av tre dagar. 
 53 
  
 53  
 Protokoll från Organisationsutredningens besök vid SÄPO:s rotel B III. HK 125/67. SÄPO. 
 289 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Att ge en helt rättvisande bild av innehållet i  
 Åsa-akten 
  är omöjligt. Dels saknas ju materialet i sin helhet, dels är det som finns kvar av mycket skiftande karaktär. Alla möjliga olika typer av uppgifter blandas. För att visa hur noga man kunde redovisa all- männa politiska förhållanden tjänar följande rapport från 1971 som exempel: 
  
 5:73/301 ÅSA 
  
 2.6. - Carroll 
  
 (1487) 3 ex 
  
 Enligt DFFG:s ordförande Ortiz har för- bundsstyrelsen ställt sig positiv till att dra igång en rätt stor namninsamling i hela landet för Republiken Sydviet- nams provisoriska revolutionära regerings sjupunkts- deklaration den 1 juli 1971. Man har skickat ut material till alla lokalgrupper om denna drive och samtliga är mycket positivt inställda till detta. Från KFML kan man hjälpa till med kontaktlänkar och sådant, enligt Jacobson Pe- ter Oconnor. 
 Mårtensson har även omtalat att under höstens Viet- namvecka skall DFFG samarbeta med Svenska kommit- tén för Vietnam i hela landet, enär denna vecka infaller samtidigt för de båda organisationerna. 
 Ortiz har med en förbundskamrat i Göte- borg diskuterat vänsteropportunismen inom SSU. Mår- tensson är av den uppfattningen att förbundet måste taga upp dessa frågor och draga till sig dessa människor som inte vill stanna kvar inom SSU och kämpa. De skall istäl- let dragas in i  
 DFFG-arbetet 
  och skolas och luttras där. De voro även inne på den linjen att skicka in folk i SSU under förtäckt flagg. Skicka ut folk som går in i SSU och försöka hålla dem kvar där och slåss i SSU mot sitt parti (SAP) i första hand och i andra hand plocka dem till DFFG. I detta sammanhang nämnde de Campbell i VPK, som Booth tycker är en bra kille som kan hjälpa dem mycket. han är beredd å göra de mesta bara vi vinkar nu. [X] – känd FNL:are och KFML:are – är enligt French beredd att försöka ordna ett sommarjobb (det är vid säkerhetsavdelningen känt att [X] jobbar på Ny Dag för närvarande). Enligt Booth känner inte medlemmarna i VPK till vem [X] är eller var han hör hemma politiskt. 
 290 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 9.9.71/sign 
 54 
  
 Om man vill studera vad säkerhetspolisen själv, åtminstone i början av  
 1980-talet, 
  definierade som överskottsinformationer, kan en vägledning ges i Gibson personakt. I denna har nämligen ett antal gallringar - totalt 51 sidor - gjorts med hänvisning till före- skrifter om överskottsinformation. De sidor som gallrats har er- satts med ett blad med följande text: 
 S xx mak enl gällande föreskrifter ang överskottsinformation  
 81-07-XX 
  
 (undertecknat av den kontorist som ombesörjde gall- ringen, LOL) 
 Av en gallringsförteckning i början av akten listas rubrikerna på de handlingar som gallrats. Det handlar om bl.a. trettio Åsa- rapporter och sju E.  
 Jung-rapporter. 
  Samtliga E  
 Jung-rapporter 
  finns ännu bevarade i SÄPO:s arkiv. Källakten för Åsa- rapporterna - alltså de volymer där samtliga  
 Åsa-rapporter 
  förva- rades - makulerades som nämnts helt 1984. Fem av de i Lundin- akten gallrade  
 Åsa-rapporterna 
  finns dock bevarade i en annan personakt. Det är sålunda möjligt att visa vilken typ av uppgifter som man inom säkerhetspolisen 1981 ansåg utgjorde överskotts- uppgifter. Det handlar om bl.a. följande uppgifter: 
  
 E. Jung 
  
 nr 301 7.9.1964 
  
 [A] som nu är anställd som journalist i Hänt i Veckan har på inrådan av vännen [B] kontaktat [C] för att få idéer till ett valstick på temat färgade svenska medbor- gare med rösträtt. Han hänvisades av [C] i första hand till [D], som bor hos [E]. [A] kunde för övrigt lika gärna kontakta [E], då hon rör sig i centrum av dessa kretsar. 
 Ingen av de i rapporten nämnda personerna var vid den här tid- punkten föremål för brottsmisstanke eller telefonkontroll. Rappor- ten härrör säkerligen från avlyssningen av någon av Demokratisk Ungdoms telefoner. Dessa avlyssnades 1964 som ett led i förunder- 
  
 54  
 Rapporten hämtad ur P 7031, volym A löpnummer 3. SÄPO. Den verksamhet som be- skrivs i det första stycket är närmast i linje med den dåvarande regeringens hållning i viet- namfrågan. 
 291 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 sökningen mot den i avsnittet  
 Avlyssningen av det kommunistiska partikomplexet  
 nämnde Vasquez. 
  
 Nguyen 
  
 nr 311 22.10.1964 
  
 [A] sammanbor nu med [B] som har tel [xx xx xx]. 
 Varken [A] eller [B] var föremål för brottsmisstanke eller telefon- kontroll. 
  
 E. Jung 
  
 22.2.1965 
  
 På initiativ från Clarté har man bildat en Vietnamkom- mitté med följande sammansättning: Sköld Wallace (ordf.), [A], [B], [C], [D], [E] (som anses hysa sympati- er för kineserna), [F], [G], [H] och [I]. (Kopia till reg. ang Vietnamkommittén) 
 Ingen av de i rapporten nämnda personerna var föremål för brottsmisstanke eller telefonkontroll. 
  
 E. Jung 
  
 24.2.1965 
  
 Ett antal sydamerikaner på besök i Stockholm skulle den 3.3.65 på kvällen komma hem till [A] och [B]. 
 Varken [A] eller [B] var föremål för brottsmiss- tanke/telefonkontroll. 
 Åsa 12.3.1968 
 Vid ett stormigt möte med ledningen för Kommunistiska Förbundet i Uppsala hade oppositionen bl.a. angripit [A], vilken bl.a. av [B] (vilken numera går på lärarhög- skolan i Stockholm) hade betecknats som reaktionär. Även [C] hade angripit [A]. Hela förbundsledningen an- greps av [E]. Dessa tillhör enligt Ramirez en vänster- opportunistisk rörelse som inte tror på att det går att omvandla medlemmar utan att de skall rensas ut. 
 Mason 635 november 1968 - januari 1969 
  
 24-11-68: 
  Anordnar [A] ett party för vietnameser och svenska sympatisörer i sin bostad. [B], [C] har bjudits. [A] har mycket att tala med vietnameserna om, bl.a. rap- porter från Paris bl.a. Enligt [A] har Hue uttryckt en 
 292 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 önskan om att få sammanträffa med dem som startade FNL i Sverige, såsom [D], [E], [F] och [G]. Man bör ta med [H], vilken kommer att efterträda Sköld Wallace som ordförande i  
 FNL-grupperna 
  fr.o.m. års- skiftet. Tre vietnameser kommer till partyt. 
 Mason 672 23 februari 1969 
 [A] har beklagat sig för Ramirez i Kommunistiska För- bundet över att han går arbetslös sedan snart ett år........Nu skall [A] resa in från [ortsnamn] och hjälpa Ramirez med stencilering. Han tycker det kan vara bra att kunna sköta apparaten. 
 Dessa noteringar ger således en bild av vad man inom säkerhetspo- lisen år 1981 definierade som överskottsuppgifter. Det ger också en mycket god bild av hur sådana uppgifter i det stora hela ser ut i de fiktiva källakterna. Anledningen till att man i juli 1981 gallrade överskottsuppgifter i Lundins akt beror sannolikt på att JK i ett underhandsyttrande till säkerhetspolisen omkring 1978/1979 med- delat att man snabbare än tidigare borde gallra överskottsinforma- tion ur akterna. Då man 1981 lade om personakterna enligt ett nytt, personnummerbaserat system, passade man på att gallra överskottsinformation ur några akter. Anledningen till att det tycks ha blivit så få - endast två personakter har återfunnits som gallrats på detta vis - kan måhända bero på att man insåg det omöj- liga i arbetsuppgiften. 
 55 
  
 Åsa-akten 
  tycks avslutas 1973. Den sista rapporten som kom- missionen funnit är daterad i mars 1973 och  
 Åsa-rapporterna 
  om- fattade då totalt 12 hängmappar i SÄPO:s arkiv. Ärendet fick dock en fortsättning. Redan i januari 1969 hade överskottsinformationen från avlyssningen av de i ärendet aktuella utländska medborgarna lagts i en särskild meddelarakt, här kallad ETT. På hösten 1973 introducerade säkerhetspolisen ytterligare två meddelarakter i vilka man placerade överskottsinformationer från telefonkontrollen i förundersökningen mot Oconnor m.fl. Den ena akten, kallad Garcia, är en något mer sparsam och strukturerad fortsättning på Stanley. Den andra kallades Martin och innehåller överskottsin- formation från avlyssningen av de i förundersökningen aktuella utländska medborgarna. Den ersattes senare med en källakt kallad 
  
 55  
 Den andra akten som gallrats på en del överskottsuppgifter - många finns ännu kvar - är Shaw. 
 293 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Carter. Till skillnad från  
 Åsa-akten 
  är  
 ETT-, 
 Mia-, 
  Argus- och  
 Ulla-akterna 
  inte gallrade. 
 De första  
 Argus-rapporterna 
  är upprättade i oktober 1973. In- ledningsvis täcker de perioden från  
 juni-juli 
  1973. Akten innehåller totalt 330 rapporter. I och med rapport nr 226, som redovisar några telefonsamtal som utväxlades fram till slutet av maj 1975, görs ett uppehåll på några år. Skälet till det abrupta stoppet var förstås den tidigare nämnda telefonavlyssningsaffären. Allmänt kan sägas om  
 Argus-akten 
  att den visar att det i praktiken var SKP som parti som avlyssnades (en del rapporter är också rubricerade Om SKP). För att underlätta sökning i akten upprättade man vid sä- kerhetspolisen en sorts innehållsförteckning som klart visar att det är organisationen som står i centrum för rapporteringen. För- teckningen upptar 32 olika rubriker, en del med underrubriker. Under flertalet av rubrikerna finns sedan hänvisningar till olika rapporter i akten. Bland rubrikerna kan nämnas: 
  
 - Organisationsfrågor 
  
 (hänvisning till 21 sidor) 
  
 - Inre konflikter 
  
 9 sidor 
  
 - anställda i offentlig tjänst 
  
 10 sidor 
  
 - celler/grupper 
  
 13 sidor 
  
 - interna möten 
  
 23 sidor 
  
 - funktionärer i styrelsen 
  
 10 sidor 
  
 - funktionärer, övriga 
  
 18 sidor 
  
 - ekonomi, allmänt 
  
 24 sidor 
  
 - lokaler, allmänt 
  
 24 sidor 
  
 - infiltration, allmänt 
  
 6 sidor 
  
 - infiltration, militärarbetet 
  
 6 sidor 
  
 - strejker 
  
 5 sidor 
  
 Under huvudrubriken Inre aktiviteter finns sju underrubriker som behandlar bl.a. resor i Sverige, resor i utlandet, svenska kontakter samt utländska kontakter. Den senare underrubriken upptar 28 sidhänvisningar. Då källan åter aktiveras i mars 1977 be- handlas samtal som utväxlats från och med början av februari 1977. Då bygger informationen på ett tillstånd att avlyssna en person ak- tiv inom SKP. Sista rapporten är daterad i början av april 1979 och behandlar ett samtal mellan en SKP:are i Stockholm och en ute i landet. Samtalet utspann sig i mitten av december 1978. Flera av seriens sista rapporter tar upp samtal från december 1978, vilket beror på att avlyssningstillståndet löpte ut vid den tidpunkten. 
 294 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 4.3 
  
 Övrigt om avlyssningen av FNL/KFML/SKP- komplexet 
  
 Från omkring 1974 förfogade en av säkerhetspolisens lokala sek- tioner över en informant som rapporterade om olika förhållanden inom främst KFML såväl lokalt som inom riket i övrigt. Källan lämnade redan från början sådana informationer att man från sä- kerhetspolisens sida snart ansåg sig behöva mer kött på benen. En säkerhetspolis vid svenskroteln i Stockholm skickade i november 1974 följande telex till chefen för den aktuella sektionen och detta utgör ett belysande exempel på hur man från säkerhetspolisens sida bl.a. betraktade telefonkontrollinstrumentet: 
 Hemlig 
 Ang källan [sektionsbeteckning] 5:73/347 
 För att få en viss koll på källans uppgifter och en närmare inblick i vad som sker i  
 X-området 
  synes en telefon- kontroll vara ett bra hjälpmedel. Bc B (Miller, LOL) har anammat detta och önskar att ni skriver ett förslag till  
 TK-framställning 
  och tillställer honom. Vilket objekt är lämpligast? Jag tycker [A] förefaller kunna ifrågakomma. Hur ser ni på detta? 
 56 
  
 Man hade alltså en rörelse och ett antal händelser men ingen som egentligen var misstänkt för något - allt som behövdes var någon som var lämplig nog att kunna bära en telefonkontroll. Svaret från den lokala sektionen återfinns i en handskriven notering på en kopia av telexet och detta visar att det inte alltid var alldeles lätt att få med åklagaren i planerna: 
 Enl. [chefen för den lokala säkerhetssektionen] tillställ- des länsåklagare [personnamn] förslag på TK på aktuella namn. Förslagen avvisades av [länsåklagaren]. [A] blev inaktuell pga förflyttning/Sign. 
 57 
  
 4.4 
  
 Avslutning 
  
 Precis som i fallet med förundersökningen mot  
 SKP-komplexet 
  finns här ett antal personer som utsatts för telefonavlyssning 
  
 56 
  
 Handlingen förvaras i 5:73/347. SÄPO. 
  
 57 
  
 Ibid. 
  
 295 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 mycket långa perioder. Sköld Wallace avlyssnades i sju år och sex månader, Bylin i sex år och sju månader, en tredje person i två år och sju månader, en fjärde i sex år och en femte i fem år och en månad. 
  
 4.5 
  
 Avlyssningen av SKP 1977 - 1978 
  
 Som nämnts tidigare fortsatte säkerhetspolisen efter några års av- brott att samla överskottsinformation rörande SKP. Telefon- kontrollen riktades nu mot endast en av partiets företrädare, här kallad Yang, och inledningsvis var endast dennes bostadstele- fon avlyssnad. 
 58  
 Efter ett halvår togs också partiexpeditionens tele- fon in i kontrollen vilket naturligtvis fick avgörande betydelse för sparandet av överskottsinformation. Yang angavs vara miss- tänkt för olovlig underrättelseverksamhet. Först några ord om Backlinds personakt. De registerremsor (flexoremsor) som finns kvar i denna talar ett tydligt språk rörande betydelsen av överskottsmaterialet. För åren 1968 till 1978 finns totalt 47 noter- ingar (remsor) i akten. Av dessa utgörs åtminstone 40 av överskottsuppgifter från telefonavlyssning. 
 Som nämnts tidigare sparade man vid säkerhetspolisen överskottsinformation från avlyssningen av Oconnor m.fl. i en med- delarakt med beteckningen Johnson. Denna avlyssning upphörde i juni 1975 varför Johnson naturligtvis inte kunde tillföras någon ny information. Meddelarakten kom dock åter till användning då man skulle spara överskottsinformationen från avlyssningen av Back- lind. Efter det att akten således legat i träda i närmare 18 månader, återaktiverades den i februari 1977. Sammanställningarna författ- ades vid svenskroteln. I ett samtal som avlyssnats i början av mars mellan två personer sägs följande (här kallade X och Y): 
 [X] undrar vad de tycker om  
 VPK-splittringen. 
  [Gonzalez] är ju väldigt förtjust säger [Y]. Ja det är väl nästan alla utom sossarna som är förtjusta säger [X]. 
 Efter det att man som ett led i förundersökningen mot Yang i augusti också börjat avlyssna partikansliets telefon, kom nu fler 
  
 58  
 Framställan föredrogs i januari 1977 för rikspolischefen Holland som godkände den enligt en handskriven notering på PM:n gjord av Brewer. På basis av detta ansökte chefsåklagaren George sedan hos Stockholms tingsrätt om TK av Yang vilket bifölls den 28 januari 1977. 
 296 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 personer in i rapporteringen. En rapport, daterad i november 1977 
 59  
 visar karaktären av de uppgifter som sparades (personerna anonym- iserade med A, B, C osv. A i meddelande 1 är dock inte samma som A i meddelande 2 osv): 
 27.9  
 [ 
 A] diskuterar vad som hänt i Västerbotten med en kamrat. De hoppade i går och det är en stor grej, tidning- arna är fyllda med det. Avhopparna har skickat bulletinen till kamraten. Någon från VU ska åka upp i helgen och närvara vid ett möte för sympatisörerna. Vidare diskus- sion om andra möten. 
 28.9 [A] kontaktar [B] och diskuterar resan till Göte- borg. [A] ska tala om partiet och [B] om krisen. 
 28.9 [A] ska resa till Kina i mitten på oktober. [A] ska åka med Handelsfront. Eventuellt ska man importera från Kina. 
 29.9 [A] kontaktar [B] och undrar när passen ska lämnas upp. [B] ska gå upp med passen kl 11.00 idag. 
 29.9 [A] och [B] med flera, ska gå på mottagning på am- bassaden i kväll. 
 13.10 [A] kontaktar [B]. [C] undrar hur läget är med studiebrevet och partiet. Enligt [B] kom det i dag ut ett viktigt direktiv från kriskampanjsledningsgruppen inför partiets kriskampanj som startar 21 november. Man har kommit överens inom partiet att partiet måste koncent- rera sig på den nuvarande klasskampssituationen, att slå tillbaka monopolkapitalets offensiv och då är det framför allt hyreskampen. Man skall genomföra två breda och bra kampanjveckor. 
 () 
 20.10 [A] ber [B] meddela till [C] att våra suspenderade kamrater skrivit ett brev och begärt utträde i klump all- 
  
 59  
 5:73/337 den 10 november 1977. SÄPO. 
 297 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 ihopa. Vi ska träffa dom på tisdag och diskutera politik säger [A]. 
 En rapport, daterad i november 1977, 
 60  
 tar upp följande samtal: 
 21.9 [A], [ortsnamn] kontaktar [B] angående brevet de skickat till mötet i förra helgen. Brevet och hela den frå- gan behandlades på mötet säger [B]. [A] undrar om han kan få en kort rapport om vad som sades för de ska ha möte igen. Vi skall då diskutera vad vi fattat för beslut. Det är bara två konkreta beslut som fattats på den punk- ten och det är att Sköld Wallace lämnat vårt parti på grund av olika omständigheter. När det gäller [C] var det den personliga diskussionen när han skulle komma in med pappret med lite kritik om Dagens  
 Nyheters-grejen 
  men i stället kom ju den grejen i Magasinet och det var väl i stort sett det som avgjorde de där frågorna. 
 Ett exemplar av rapporten gick till två personakter - ej Backlinds. 
 I december 1978 beslöt säkerhetspolisen att lägga ned kontrollen av Yang. Man tyckte sig då kunna konstatera att Backlinds utländska kontakter upphört och sannolikt övertagits av någon an- nan inom SKP. 
 61 
  
 60 
  
 5:73/337 den 11 november 1977. SÄPO. 
  
 61 
  
 I Backlinds personakt förvaras ännu relativt detaljrika uppteckningar av de för säker- hetspolisen intressanta telefonsamtalen. I hans personakt finns ett Personblad där uppgif- ter rörande brottsmisstankarna samt tvångsmedelsinsättningen tas upp. Under punkten Övrigt har någon för hand skrivit  
  
 1980-12-16 
  Turner beslut om att bevara mtrl 1 år till./Sign (oläsl, LOL). Materialet skulle i så fall gallras i slutet av 1981 men mer än 20 år senare finns alltså åtminstone delar av det alltjämt kvar i akten. 
 298 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 5 
  
 Avlyssningen av KFML(r) i Stockholm 
  
 5.1 
  
 Telefonkontrollen 
  
 Under perioden maj 1972 till juli 1975 avlyssnades ett antal perso- ners bostads- och arbetstelefoner i en förundersökning riktad mot KFML(r) i Stockholm. Bl.a. avlyssnades KFML(r):s bokhandel Röda Stjärnan och KFML(r):s expedition.  
 62 
  
 Vid en intern  
 SÄPO-konferens 
  i maj 1974 diskuterades möjlig- heten att i stället för att bara ha telefonkontroll på särskild person, också kunna avlyssna viss verksamhet. Rikspolischefen Holland ansåg det sannolikt icke vara möjligt att tänka sig en lag- stiftning där telefonkontroll beviljades för viss verksamhet. Denna måste avse misstanke mot en person. Som svar redogjorde då che- fen för säkerhetspolisens kontrasubversionsrotel (tidigare svensk- roteln) för värdet av telefonkontrollen av KFML(r) och framhöll att man på hans rotel skulle ha nytta av att kunna gå in med en tele- fonkontroll på t ex KFML(r):s organisation. Han nämnde att man där har en telefon i bokhandeln Röda Stjärnan. Denna telefon an- vändes av många personer utöver den som tillståndet omfattar och man får mycket material som har betydelse för utredningen om organisationen som sådan. Han menade att man ju där måste ha möjlighet att tillvarataga detta material. 
 63 
  
 62 
  
 En av de avlyssnade, här kallad Mcdaniel råkade illa ut då KPMLr år 2001 publice- rade  
  
 VITBOK om KPMLr, SÄPO och åsiktsregistreringen i Sverige 1969 - 1998 
 . Boken byg- ger på uppgifter som 127 personer fått ta del av ur sina egna  
 SÄPO-akter. 
  I en av dessa akter fanns följande uppgifter noterade: 
  
 74-09-11. 
  S har enligt JT blivit vald till styrelsen.  
 74-10-21. 
  S invald i distriktsstyrelsen enligt JT. 
 I Mccormick skriver man, stödd främst på dessa två uppgifter, om JT att (m)ycket tyder på att denne person verkligen fungerade som uppgiftslämnare, men utifrån det knapphändiga materialet är det omöjligt att säga om han sålde sig till SÄPO i samband med att han och hans krets hamnade i konflikt med KFML(r):s dåvarande ledning, som någon slags hämnd- aktion, eller om han från början fungerade som infiltratör (en  
 Ekberg-typ) 
  och att han där- vid 1975 av IB/SÄPO förflyttades från KFML(r) till SKP, som vid denna tidpunkt var som starkast. De som minns hans personliga egenskaper utesluter inte den senare möjligheten. Det är inga dåliga konspirationsteorier som vävs runt den helt oskyldige Trevino som lämnat uppgifterna om S då hans telefoner avlyssnades av säkerhetspolisen. Ärendet visar på de faror som uppstår när SÄPO idag lämnar ut uppgifter utan att ge någon som helst vägledning om innebörden. Se även Jones:  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91). 
  
 63 
  
 Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i Ulriksdal den 28 – 31 maj 1974. Diarie- nummer SH  
  
 1020-74. 
  Sakakt 5:720/6, löpnummer 6. SÄPO. 
 299 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Rotelchefen beskrev detta som någonting önskvärt men faktum var ju att man just vid den tidpunkten faktiskt hade avlyssning på Röda Stjärnans telefon (både i Stockholm och Göteborg). Shaw svar på rotelchefens propå var att han delade uppfatt- ningen att det var av stor betydelse att kunna följa organisationens verksamhet men att huvudprincipen ändå torde vara att avlyss- ningen måste avse misstanke om brott och så länge dessa miss- tankar kvarstår var det enligt [hans] uppfattning befogat att bevara materialet, eftersom (d)etta kan ha betydelse för att kunna be- döma ledningsfunktionerna inom organisationen och de ledande personernas agerande. 
 64 
  
 5.2 
  
 Överskottsmaterialet 
  
 Överskottsinformation från avlyssningen av ovan nämnda personer placerades i en meddelarakt med beteckningen Mendoza. Aktens första rapport är daterad den 1 juli 1972, d.v.s. strax efter det att man er- hållit det första avlyssningstillståndet i maj. Källakten Mendoza är upp- lagd med ett särskilt innehållsregister (ej namnbaserat) för uppgif- ter om organisationen, propaganda, möten, studiecirklar m.m. Miller pior av rapporterna har konsekvent gått till kontrasubversionsro- telns enhet för undersökning av bl.a. personer som kunde misstän- kas tillhöra politiska ytterlighetsorganisationer. Ett stort antal upp- gifter om de i rapporterna nämnda  
 r-arna 
  har sedan registrerats i olika personakter. Bo innehåller totalt 198 rapporter varav tyngdpunkten ligger på det första året (ca 100 st). Därefter tonas det ned till ca 40 för både 1974 och 1975. De sista 20 rapporterna är sammanställda upp till ett halvår efter att avlyssningen upphört. 
  
 5.3 
  
 Avslutning 
  
 Avlyssningsperioderna är något kortare här än i de tidigare nämnda fallen men med tanke på den integritetskränkning telefonkontroll alltid innebär måste det också i dessa fall konstateras att det handlar om långa tider. En person avlyssnades i två år och åtta månader, ännu en person i ett år, en tredje i åtta månader, en fjärde i ett år och nio månader och en femte i ett år och sex månader. 
  
 64  
 Ibid. 
 300 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 6 
  
 Avlyssningen av KFML(r) i Göteborg 
  
 6.1 
  
 Telefonkontrollerna 
  
 65 
  
 Avlyssningen av KFML(r) i Göteborg inleddes på sätt och vis re- dan 1967 då Smith, en av de ledande inom KFML, avlyss- nades. I början av februari 1969 började man som ett led i förun- dersökningen mot denne också avlyssna Garcia som då ledde KFML i Göteborg. Newman hade under det senaste halvåret avlyss- nats i förundersökningen mot Oconnor m.fl. men p.g.a. flyttning lämnade han alltså en förundersökning för en annan. Avlyssningen av Rivera växte mycket snabbt i omfattning och omfattade re- dan efter något år i stort sett hela extremvänsterkomplexet i Göte- borg - KFML,  
 FNL-grupperna, 
  Clarté samt från 1970 KFML(r). I december 1972 lades utredningen mot Rivera ned och avlyss- ningen upphörde. 
 66  
 I stället blev det alltså Baude som tog över Velasquez roll som centralfigur i utredningen. 
 Följande telefoner avlyssnades, av vilka alltså flera flyttats över från Velasquez lista (samtliga telefoner, utom Curry hemnum- mer, hörde till lokaler på Fjärde Långgatan 8B, i Göteborg, det s.k.  
 Marx-Engels-huset 
  varifrån KFML(r) sedan början av  
 1970-talet 
  styrt sin verksamhet): Bright hemtelefon; Kommunistiska Förbundet; KFMLr:s förbundslokal; Sveriges Kommunistiska Stu- dentförbund - SKS (ml); Bokhandeln Röda Stjärnan; Ungkommu- nisternas redaktion samt Sveriges Kommunistiska Ungdomsför- bund, SKU (ml). Genom senare beslut tillkom Proletärens redak- tion och KFML(r):s internationella utskott. 
 67  
 Telefonkontrollen av Garcia kopplades ned den 17 juni 1975, alltså samma dag som 
  
 65 
  
 Uppgifterna i detta avsnitt är, där ej annat anges, hämtade ur Bright personakt, volym C, löpnummer  
  
 1-3. 
  SÄPO. 
  
 66 
  
 Velasquez  
  
 P-akt, 
  volym C1, löpnummer 1. SÄPO. Garcia gick alltså igenom ett flertal stadier som telefonavlyssnad; först som innehavare av telefon som Oconnor m. fl. kun- de tänkas använda, sedan som innehavare av telefon som Smith kunde tänkas an- vända (i båda fallen fick man s.a.s. Baude på köpet) därefter blev han själv föremål för brottsmisstanke och således avlyssnad av egen kraft för att slutligen bli bärare av ett helt partikomplex. 
  
 67 
  
 Se  
 Avlyssning av personer inom KFML(r) i Stockholm från 1972 till 1975 
 . Rapport upprät- tad inom SÄKO av Moore 2002. SÄKO. 
  
 301 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 den ovan nämnda telefonavlyssningsaffären briserade i massmedia. Ett drygt år senare kunde man dock åter börja utvinna information om KFML(r) ur telefonkontrollmaterial. Från och med november 1976 avlyssnades en av de ledande inom partiet varvid, förutom mannens hemtelefon, också redaktionstelefonerna på tidningarna Klasskampen och Proletären avlyssnades. Avlyssningen pågick fram till våren 1981. 
 68  
 Därefter har ingen företrädare för KFML(r) avlyssnats. 
  
 6.2 
  
 Överskottsmaterialet 
  
 69 
  
 Hur man förfarit med telefonkontrollmaterialet i Göteborg är inte helt lätt att klarlägga. Med all säkerhet har man dock sparat överskottsinformation i en eller flera lokala källakter. Därefter har det material, som varit av betydelse för andra delar av landet, över- sänts till Stockholm varifrån det distribuerats ut över landet. I en PM daterad i april 1971 hemställdes i Stockholm om uppläggande av akt för ny säkerhetsavdelningens meddelare, kallad `Oge´. 
 70  
 Första rapporten är daterad i början av december 1970 och har ti- teln Ang viss verksamhet inom KFML i A, B och C län. Informa- tionerna rör Burton bokhandel, KFML i Göteborg, Elliott berg, Gnistans redaktion,  
 FNL-gruppen 
  i Göteborg samt tidningen  
 Klasskampen 
 . Ganska snart kommer dock rapporterna att huvud- sakligen behandla KFML(r) och främst då partiets kontakter med personer i Stockholm och övriga landet. 
 Rapporterna har karaktär av månadsredovisningar och de upp- hör samtidigt som telefonkontrollen av Newman lades ned hösten 1975. Man kan utgå från att en del av personuppgifterna varit regi- streringsgrundande. I alla händelser har uppgifterna noterats i olika personakter och således också kunnat lämnas ut i samband med personalkontroll. En  
 Oge-uppgift 
  har lämnats ut på det sättet (se exempel 2 i avsnittet  
 Användning av överskottsinformation i sam- band med personalkontroll 
 ). 
 En säkerhetspolis som i Göteborg arbetade med att samman- ställa uppgifter från telefonkontrollen av bl.a. Garcia, säger 
  
 68 
  
 Jones:  
  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91) s 80. SÄKO. 
  
 69 
  
 Uppgifterna i detta avsnitt bygger på, där ej annat anges, källakten Oge 5:73/321. SÄPO. 
  
 70 
  
 Källakten Oge var således det namn som säkerhetspolisen i Stockholm gav överskotts- rapporterna från Göteborg. En av de säkerhetspoliser i Göteborg som sammanställde rap- porterna säger sig inte känna igen källbeteckningen utan hävdar att detta måste vara något som Stockholm hittat på. Han visste inte om att rapporter sparats då de borde vara makule- rade (samtal nr 408. SÄKO). 
  
 302 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 till SÄKO att man noterade information som man tyckte kunde vara till nytta för säkerhetspolisen. Det var aldrig någon i ledningen som satte stopp för detta, för så hade man alltid gjort. Det som enbart berörde Garcia var inte så mycket. Om åklagaren hade haft tillräckligt underlag för att väcka åtal mot Baude och be- gärt att telefonkontrollen skulle läggas ned hade det, enligt man- nen, varit det värsta som kunde hända eftersom den var ett sätt att hålla koll på verksamheten och den var en bred informationskälla. Dessa tankegångar uppfattade han att säkerhetspolisens ledning och även justitieministern (sannolikt avses Hale) hade, då denne talat om vad som skulle registreras och vilka organisationer som det avsåg. Man försökte snappa upp allting men därmed är inte sagt att allting gick in i något register. 
 71 
  
 Som nämnts avlyssnades en företrädare för KFML(r) under åren 1976 till 1981. Överskottsinformationen placerades i en lokal käll- akt med beteckningen Martinez. Ibland tycks också uppgifter från samma telefonavlyssning ha presenterats under en sifferbeteckning. Sådana överskottsuppgifter vidarebefordrades i viss utsträckning till Stockholm. 
  
 6.3 
  
 Avslutning 
  
 Som i tidigare redovisade fall handlar det också i denna förunder- sökning om några mycket långvariga avlyssningar. Smith avlyssnades i fem år och en månad, Garcia i sju år samt ytter- ligare en person i fyra år och tre månader. 
  
 71  
 Samtal nr 408. SÄKO. 
 303 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 7 
  
 Avlyssningen i samband med IB- affären 1973 - 1974 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 Den 6 juni 1973 inleddes telefonavlyssning av tre personer i sam- band med  
 IB-avslöjandet 
  någon månad tidigare. Samma dag hade chefsåklagaren Evans förhört både Jones och Daniels och det är uppenbart att det fanns ett samband men mer ovisst vad detta bestod i. Jones och Daniels hade i FiB/Kulturfront avslöjat IB:s existens och verksamhet och stor hjälp hade de haft av en före detta  
 IB-anställd, 
  Guerra. Lopez ledde två förundersök- ningar parallellt; en mot de av journalisterna utpekade  
 IB-männen 
  och en mot journalisterna och Espinoza. Det var i anledning av den förra Lopez hörde Jones och Daniels den 6 juni. I förhörsproto- kollen finns inget som tyder på att något särskilt framkom som kunde ha föranlett Lopez att omedelbart tillgripa tvångsmedel. Däremot finns skäl att anta att det var någonting annat Robèrt var ute efter - journalisternas källor. Robèrt började med Daniels och förklarade inledningsvis att han först och främst var intresserad av de fyra punkter som Espinoza någon månad tidigare tagit upp i ett brev 
 72  
 till Meadows: 
  
 Robèrt:  
 Det är väl de som har närmast anknytning till Espinoza och det är ju min skyldighet naturligtvis att sam- la in så mycket bevismaterial jag kan och därför så ställer jag nu den frågan Martinez om ni är i tillfälle att läm- na mig bevismaterial på den här punkten. 
 Daniels gjorde omgående klart för Robèrt att det inte skulle bli tal om att lämna ut några andra källor än Espinoza, som ju redan angivit 
  
 72  
 Brevet var Robinson svar på Kidd reaktioner på en del av de avslöjanden som gjordes i FiB/Kulturfront. I brevet redogjorde Espinoza för ett antal fall där han själv som tidigare  
 IB-anställd 
  varit med om olika operationer. 
 304 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 sig själv i brevet till Meadows. Lopez gjorde sedan under förhöret ett flertal försök att få reda på varifrån Sanchez och Nichols uppgifter härstammade, men fick hela tiden samma svar. Här några typiska replikskiften: 
  
 Robèrt:  
 ....Och er kunskap om de, alltså den bevisning som Ni skulle kunna lägga fram på detta, den emanerar från befattningshavare (vilkas ) anonymitet ni inte kan avslöja? 
  
 Daniels:  
 Ja det är riktigt. (..............) 
  
 Robèrt:  
 det är samma bevissituation förstår jag, så att ert kunnande där det kommer från befattningshavare hos IB 
  
 Daniels:  
 Ja, just det, det kommer därmed från källor som jag själv anser så absolut tillförlitliga, att jag vågar publicera det. 
 Sedan frågar Robèrt vilken ytterligare opublicerad information journalisterna förfogade över: 
  
 Robèrt:  
 Det är en mening som jag har fäst mig vid här naturligtvis och det är den att Folket i Bild har inte pub- licerat hela materialet och inte heller visat upp alla bevis eller indicier som ni har, det är klart att det gör ju en un- dersökningsledare nyfiken, med ett sådant uttalande, vad vi är ute efter är just bevisning, vill redaktörn kommente- ra det, kan ni säga någonting om vad bevisningen består i, rent allmänt karaktäriserat. 
 Daniels berättar inte så mycket om flera kommande avslöjanden annat än att man tydligen har för avsikt att avslöja en journalist med kopplingar till IB: 
 Vi ska ta fram en journalist, jag har inte valt vilken jour- 
 nalist vi skall välja...... 
 305 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Resultatet av samtalet med Daniels blev alltså magert för Robèrts vidkommande. Nichols enda erbjudande kom i slutet och rörde Mcmahon. Daniels hänvisade till kontakter han hade i Mel- lanöstern och sade att han med hjälp av dessa kunde ta reda på vis- sa saker om Benson: 
  
 Daniels:  
 I just det här avsnittet, så tror jag mig inom en  
 14-dagarsperiod 
  kunna ha insamlat informationer som kan förklara så att säga i vart fall Phelps fysiska aktiviteter i Mellersta Östern efter 1972. 
  
 Robèrt:  
 Redaktörn är välkommen 
  
 Daniels:  
 I så fall kommer jag att vidarebefordra dom kunskaperna. 
 Sanchez avlöstes efter några minuter av Wiley. Robèrt för- klarade, som han också gjorde inför Daniels, att avsikten med för- höret var att undersöka i vad mån Ni har möjlighet och vill ställa bevismaterial till åklagarens förfogande. På flera av frågorna hänvi- sade Jones sedan till Espinoza i enlighet med dennes brev men då det gällde exempelvis ett påstått inbrott på Egyptens ambassad frågade Lopez, efter det att Jones förklarat vad som hände där: 
  
 Robèrt:  
 Men då måste jag fråga hur vet Ni att det tillgick på det sättet? 
  
 Jones:........ 
 vi har haft kontakt med olika personer inom den här organisationen. 
  
 Robèrt:  
 Alltså ni har fått information av andra männi- skor och vilka dom människorna är kan ni avslöja nam- nen på dom? 
 Bratt:  
 Nej 
  
 Robèrt:  
 Det kan ni inte. Och anledningen till att ni inte kan avslöja namnen vad är det? 
 306 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Jones:  
 En tidning skulle inte kunna arbeta om man inte kunde ha ett fullt förtroende, det skulle vara omöjligt att bedriva någon som helst journalistik. 
 Liksom i förhöret med Daniels frågade Lopez vidare om källorna men inte heller Jones ville diskutera dessa. Efter en knapp timme avslutades samtalet utan att något av vikt egentligen berörts. 
  
 7.2 
  
 Telefonavlyssning inleds 
  
 73 
  
 Vad som är helt klart är att Robèrt denna dag förordnade om tele- fonavlyssning av Jones och Daniels. Tillvägagångssättet tyder på stor brådska; chefsåklagaren hade laglig rätt att utan att invänta rät- tens tillstånd fatta beslut om telefonavlyssning. Rätten godkände beslutet någon dag senare. Till grund för Robèrts beslut låg en sex- sidig PM från säkerhetspolisen daterad den 6 juni. Det tycks såle- des som om något mycket alarmerande framkom antingen i sam- band med förhören eller i  
 SÄPO-promemorian. 
  Det första alterna- tivet kan dock uteslutas; den enda koppling som kan göras mellan förhören och beslutet om TK är möjligheten att Lopez ansåg sig tvungen att den vägen få fram uppgifter om journalisternas källor. 
 I den  
 SÄPO-promemoria 
  som låg till grund för Robèrts åtgärd att omedelbart förordna om telefonkontroll, framkommer följande uppgifter. Avlyssningsbeslutet omfattade tre personer; Wiley, Sanchez samt en utländsk medborgare, här kallad X. Prome- morian är uppbyggd runt misstankar om att utländsk underrättelse- tjänst via X var involverad i  
 IB-avslöjandet 
  tillsammans med Jones och/eller Daniels. Kopplingen till X var dock ytterst svag; inom säkerhetspolisen kände man till att Jones i november 1972 träffat denne och diskuterat ett  
 TV-program 
  som Jones planerade. I övrigt framhålls att en källa flera år tidigare utpekat Sanchez som nå- gon form av utländsk agent. Den kommissarie vid säkerhetspolisen, som skrev promemorian, menade att uppgifterna utgjorde grund för att journalisterna och X var skäligen misstänkta för spioneri alternativt olovlig underrättelseverksamhet för olika namngivna länders räkning. Bland de abonnemang som begärdes avlyssnade var bl.a. Sanchez och Nichols arbetstelefoner på FiB/Kulturfront. Med tanke på den uppmärksamhet  
 IB-avslöjandet 
  medförde, var det na- turligtvis en intensiv trafik på dessa telefoner. 
  
 73  
 Uppgifterna i detta kapitel baseras på Morse och Gilbert personakter. SÄPO. 
 307 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Var det verkligen reella misstankar om spioneri eller behovet att med spionerimisstankar som förevändning använda TK för att få fram journalisternas källor som ledde till att Lopez beslutade om att avlyssningen skulle inledas? Av de  
 TK-promemorior 
  som sam- manställdes under utredningens gång pekar det mesta på att det var källan man ville ha fram. I flera PM nämns hur långt man kommit med denna fråga. 
 74  
 Vid en intern  
 SÄPO-konferens 
  i november 1973 diskuterades  
 IB-affären. 
  Jones, Daniels och Espinoza hade då gripits och häktningsförhandlingar hållits. 
 75  
 Vid mötet redogjorde Lopez något om utredningen. Han kommenterade bl.a. varför han inte redan på våren låtit anhålla Jones och Daniels. Förklaringen var att han då höll på med utredningen om eventuella brott begångna av  
 IB-anställda 
  varför han inte samtidigt kunde anhålla och anklaga journalisterna för spioneri. Han ansåg det lämpligast att låta Jones och Daniels lämna sina uppgifter om IB i en avspänd anda. Han fortsatte: 
 Därefter kunde man hoppas på att Jones och Daniels, se- dan de ställts under övervakning, skulle avslöja sina käl- lor och att man på så sätt skulle kunna finna eventuella läckor inom försvaret. Så småningom fick man dock en allt starkare känsla av att Guerra var den egentlige uppgiftslämnaren. 
 76 
  
 Inför JO - som bl.a. utredde Robèrts agerande - hävdade chefsåkla- garen att han befunnit sig under press från Simpson: 
 Till att börja med inställde sig frågan om det fanns andra läckor inom IB. Inte minst ÖB tryckte hårt på denna synpunkt. 
 Synnergren underströk detta själv under  
 IB-rättegången 
  då han hävdade att det helt överskuggande, sett från mitt ansvarsområde, det var att komma åt läckorna. Det var det avgörande! I en inter- 
  
 74 
  
 Exempelvis PM den 24 augusti 1973 som inleds med Hittills företagen undersökning har ytterligare stärkt misstankarna om att Sanders är den källa varifrån Daniels och Jones häm- tat merparten av de uppgifter som ligger till grund för deras undersökningar och avslöjanden beträffande Informationsbyrån. 
  
 75 
  
 Utredningen hade nämligen i slutet av september tagit en ny vändning i och med att Jones och Daniels publicerat en rad nya uppgifter om bl.a. IB men också FRA:s signalspanings- verksamhet. I en ny menbedömning som gjordes konstaterades att några av de avslöjade uppgifterna kunde utgöra synnerliga men för försvaret. 
  
 76 
  
 Protokoll från Sektions- och rotelchefskonferens i Ulriksdal den 13 – 16 november 1973 
  
 . SH  
  
 1948-73. 
  
  Förvaras i sakakt 5:720/6, löpnummer 6. SÄPO. 
  
 308 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 vju efter gripandena i oktober 1973 intervjuades Lopez av DN:s Adrup. Också då lät han påskina att det var journalisternas källor man i första hand var ute efter. Estes påpekade att (d)et har upp- fattats som mindre fint att du talat med dem (Jones och Daniels, LOL) som vittnen och samtidigt samlat material mot dem för ett åtal. Robèrt svarade: 
 Saken hade ju två sidor. Dels gällde det att utreda om nå- gon tjänsteman vid IB begått brott,  
 dels gällde det hur IB:s avslöjare kommit över sina uppgifter  
 (LOL:s kur- siv). 
 77 
  
 Det är, mot bakgrund av detta, svårt att se den påstådda kopplingen till X som annat än en förevändning för att ge tyngd åt begäran om telefonkontroll av Jones och Daniels. 
 78  
 Intresset för X avtog sedan i stort sett omedelbart, istället intresserade man sig från sä- kerhetspolisens sida för journalisternas kontakter med framför allt Espinoza, men också med andra journalister. Uppgifterna, framför allt de om Daniels som utländsk agent, utgjorde gammal skåpmat och det faktum att de inte sammanställdes i en PM förrän en dryg månad efter avslöjandet, tyder på att man inom säkerhetspolisen 
  
 77 
  
 Dagens Nyheter den 28 oktober 1973:  
  
 Åklagare Robèrt, logisk, envis 
 , Estes. 
  
 78 
  
 Robèrt hade den 23 maj 1973 fått in en s.k. menbedömning från Fst/Säk som skulle ligga till grund för eventuella åtal. Det var bara ett problem - enligt bedömningen hade inte IB- avslöjandet inneburit några allvarligare men för det svenska försvaret. Robèrt har inför JO hävdat att denna menbedömning inte tillkommit på hans initiativ och att den inte heller uppfyllde de krav som Lopez ansåg borde ställas. Huvudfelet var, enligt chefsåklagaren, att endast de verkliga men som avslöjandena ansågs ha åstadkommit togs upp i bedömningen. Robèrt menade att (f)ör att spioneri skall föreligga krävs dock inte någon bevisning om att man åstadkommit skada, det räcker med att man  
  
 kan  
 ha åstadkommit skada. Han sade sig ha framhållit detta för ÖB och denne lovade då inkomma med en ny menbedömning. En sådan sammanställdes den 11 juli 1973. Det finns emellertid starka skäl att betvivla Robèrts förklaringar inför JO. Av menbedömningen av den 23 maj framgår klart och tydligt att hän- syn endast tagits till  
 eventuella  
 skadeverkningar för rikets försvar eller dess säkerhet (LOL:s kursiv). Det anges också att en liberal tolkning av bestämmelserna utnyttjats. Vad detta betyder i klartext framgår av att inget av FiB/Kulturfronts avslöjanden betecknades som synnerligt men för försvaret. Däremot menade man att tidningens artiklar om IB  
 samman- taget  
 skulle anses utgöra synnerligt men för försvaret. I den menbedömning som Brown presenterade för Lopez den 23 maj hade tretton olika men tagits upp. Av dessa utgjorde sex punkter ringa men och resten icke obetydligt men. Efter mötet med Robèrt, där denne alltså hade synpunkter, genomgick bedömningen en betydande förändring vilket framgår av ett flertal handskrivna korrigeringar som gjorts på handlingen. Bland annat ändrades två obetydliga men till synnerliga men. Det rörde dels uppgifter om IB:s organisationsuppbygg- nad (menet kallades nu för obetydligt men - synnerligt men), dels namnuppgifter och fotografier av ett  
 20-tal 
  av IB:s befattningshavare (ändrades till synnerligt men). Två ringa  
 men-punkter 
  ströks helt. De viktigaste ändringarna i den menbedömning som presentera- des för Lopez i slutet av maj bestod inte i det som denne senare påstod inför JO. De mest markanta är istället skärpningen av menbedömningen. Man bör kunna dra slutsatsen att Robèrt inte ansåg sig kunna agera rättsligt på basis av den först upprättade menbedömning- en. 
 309 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 inte betraktade dem som särskilt uppseendeväckande. Kopplingen till X hängde med också i en begäran om förlängd telefonkontroll den 20 juni, men redan då hade alltså intresset för journalisternas källor tagit överhanden och man noterade endast att några nya kon- takter med X inte förekommit. Espinoza, som fram till nu märk- ligt nog inte blivit föremål för tvångsmedel i någon form, ansågs genom ett antal kontakter med framför allt Jones under perioden 8 - 19 juni, vara given som journalisternas sagesman. Därför begärde man fr.o.m. 21 juni telefonkontroll också av honom. 
 Detta är inte rätta platsen för en utredning om de juridiska tu- rerna som sedan följde i  
 IB-affären. 
  Däremot tjänar ovanstående som bakgrund eftersom säkerhetspolisen, också när det gällde av- lyssningarna i samband med  
 IB-affären, 
  sparade överskottsinforma- tion. 
  
 7.3 
  
 Insamlandet av överskottsinformation 
  
 Någon månad efter de fällande domarna mot Jones, Daniels och Jensen i början av januari 1974 publicerades en bok av en f.d. IB- kontaktman, Mays. Boken -  
  
 IB-affären 
  
  - i vems intresse?  
 - väckte viss debatt, bl.a. genom att påvisa personliga kopplingar mellan Jones och Daniels samt ett antal journalister som varit aktiva i bevakningen av affären. Det förefaller som att boken gav upphov till en idé inom säkerhetspolisen. I början av februari 1974 fick två säkerhetspoliser ett uppdrag av byråchefen Miller. Efter mötet skrev en av säkerhetspoliserna, här kallad Sawyer, ned vad Frånstedt sagt (uppteckningen sparades sedan av Dawson kollega): 
 Uppdraget avser att ur  
 TK-material 
  i  
 IB-utredningen 
  med korta notiser påvisa hur folk i massmedia - tidning- ar, radio, TV  
 - , 
  författare, tjänstemän inom offentlig för- valtning, politiskt verksamma inom olika partier, med andra ord människor som har möjlighet att påverka och styra en opinion, agerat i anslutning till  
 IB-historien. 
  Det gäller att visa hur en mängd människor agerat bakom kulisserna när det gäller att taktiskt lägga upp de gjorda avslöjandena och att taktiskt utnyttja materialet vid rätt tidpunkt så att det kan åstadkomma mesta möjliga nytta för den radikala vänstern och motsvarande skada för vad 
 310 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 de betraktar som sina motståndare, dvs det etablerade samhället. 
 79 
  
 Bearbetningen skulle ta omkring 14 dagar. Det finns idag inget re- sultat av uppdraget kvar hos säkerhetspolisen 
 80 
 . Men det är känt att några promemorior framställdes och att de på sikt kom att ställa till med oro på flera håll. Den 6 februari 1975, ett år efter det att upp- draget gavs, kallades nämligen rikspolischefen Holland till kanslihuset för ett samtal med Adams och Lewis. Orsaken var att JK Richards överlämnat en PM till justitie- departementet som i sin tur sänt den vidare till statsrådsberedning- en. Gullnäs hade fått den av Dalton som av en händelse rå- kat få se den. Uppenbarligen reagerade Gonzalez över att PM:n - upprättad inom hans egen myndighet - grundades på överskottsin- formation, vilket var skälet till att han gick med den till JK. Denne hade dock valt att inte betrakta överlämnandet som en anmälan - oklart varför - och gick istället med den till justitiedepartementet. 
 81 
  
 Enligt Rivera memoarer - han citerar ett samtal mellan RPS´ överdirektör Christian och Gonzalez - hade Gonzalez ansett det olagligt att skriva en sådan promemoria. Han hade därför frågat vid säkerhetspolisen vem som beordrat utredningen och fått till svar att det var rikspolischefen. Han hade därefter gått med den till JK som frågat honom om detta var att tolka som en anmälan, på vilket Gonzalez svarade ja. JK hade därefter frågat om han fick in- formera regeringen om PM:n. Också på den frågan hade Gonzalez sagt ja. 
 82  
 I februari 1975 ville så Huffman och Moore ta upp saken 
  
 79 
  
 Anteckningar, huvudsakligen mina egna minnesbilder, om ett utredningsuppdrag 
  
 . PM daterad den 7 februari 1975 av Sawyer. Serie Rasmussen Bc P  
  
 1973-1975, 
  
  volym 10. SÄPO. 
  
 80 
  
 Varje månad sammanfattades de viktigaste resultaten av telefonavlyssningen. I dessa sam- manställningar redovisas den typ av kontakter som Dawson PM bör bygga på. I PM den 20.6.1973 nämns att det framgår av andra telefonsamtal att man kontaktar chefredaktörer och andra ansvariga i nyhetsmedia för att informera och `hålla grytan kokande´. I samma PM sägs att Jones samarbetar med filmregissören vid Sveriges Radio Roberts och att man också tagit kontakt med Cook och Collins på Aftonbladet. Det note- ras vidare att Jones samtalar om  
  
 IB-avslöjandet 
  med Calhoun på Dagens Nyheter. I nästa PM den 24.7.1973 framgår att ett samtal avlyssnas där Slättne inför ett program om IB talar med en person som han ska använda som källa. Det framgår klart vem källan är, nämligen Espinoza. Det nämns i PM:n att Jones ägnar sig åt grundligare undersökningar om IB och att Daniels håller kontakter med vänsterorganisationer och sympatiserande privatpersoner. En av dessa är Phillips. En annan är en namngiven person anställd vid Sveriges Radio. Det framgår också att Jones har en ny källa på gång samt att han står i förbindelse med en journa- list på SKP:s tidning Gnistan. I PM:n sägs också att Jones har många kontakter med me- darbetare inom massmedia, främst huvudstadstidningarna och Sveriges Radio TV. TK- promemoriorna förvaras i Sanchez och Nichols personakter. 
  
 81 
  
 Conway (1990) s 325. 
  
 82 
  
 Ibid., s 332. 
  
 311 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 med Conway. I sin hand hade Huffman den  
 30-sidiga 
  PM:n, daterad den 25 februari 1974, som upptog avlyssnade telefonsamtal och förteckningar över personer: journalister och andra. Conway skri- ver i sina memoarer om mötet hos Huffman: 
 Det var ytterst allvarligt, eftersom - det hade Huffman själv just läst i lagen - allt material från telefonkontrollen som inte var av betydelse för en utredning skulle förstöras. Det skulle omedelbart förstöras om det saknade betydel- se och därefter, om det sparades, omedelbart förstöras när det ej längre hade betydelse. Överskottsmaterial fick inte användas. Det material som fanns i PM:n skulle allt- så ha varit förstört för länge sedan. Som om inte det var nog hade Säpo ställt samman en förteckning över perso- ner av detta redan olagliga material, alltså utnyttjat det för registrering, och det var också felaktigt. Huffman, eller om det var Stevens, sade något om åtal: att jag kunde bli åtalad för grovt tjänstefel. Det var jag som hade det yt- tersta ansvaret och vad Säpo hade gjort var i dubbel me- ning förbjudet. 
 83 
  
 Conway förklarade att denna PM faktiskt visats för Huffman den 30 april 1974 och att denne då begärt att få ytterligare information vil- ket han också skulle ha fått i en ny PM den 10 maj. Huffman skulle därefter ha begärt ännu en komplettering. Denna gavs den 19 au- gusti 1974. Huffman och Moore kunde inte erinra sig att de fått ta del av någon av dessa promemorior utan hävdade att det måste ha rört sig om någon annan information. Conway skulle närmare kon- trollera saken. 
 84  
 Sannolikt kontaktade han Miller och bad denne sammanställa en redogörelse. 
 Dagen efter Rivera besök i regeringskansliet författade Ro- Taylor, säkerligen på Crawford uppdrag, en PM rörande bak- grunden till utredningen om IB och massmediakontakterna varvid han använde sig av minnesanteckningarna från året innan. Horne skrev därefter själv en PM i ärendet daterad den 10 februari 1975 - samma dag som Conway återkom till Huffman och Moore för att redovisa ärendet. Handlingen är rubricerad PM ang. viss del- givning av  
 TK-material 
  från  
 IB-utredningen. 
 85 
  
 I denna beskrivs 
  
 83 
  
 Ibid., s 318- 325. 
  
 84 
  
 Ibid. 
  
 85 
  
 PM ang. viss delgivning av  
  
 tk-material 
  från  
 IB-utredningen 
 , 
  
  daterad den 10 februari 1975. PM:n föreligger i två exemplar. I den ena anges att  
  
 Tk-uppteckningar 
  
  som bedömts viktiga 
  
 312 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 inledningsvis  
 tk-handläggningen 
  under  
 IB-affären 
  översiktligt. Problemet med här aktuellt område dyker upp i pt 11: 
 Varför upprättades den handling vars ex 3 nu finns hos statsministern? 
  
 a) 
  
 Rikspolischefen leder enligt instruktionen den särskil- da polisverksamheten inom vilkens ram den aktuella ut- redningen verkställdes. Det torde inte kunna ifrågasättas annat än att det finns informationsplikt gentemot verks- chefen. Lika självklart torde det vara att verkschefen har informationsplikt gentemot regeringen. 
  
 b) 
  
 Regeringen torde ha varit intresserad av IB- utredningens förlopp. Läget redovisades därför vid skilda tillfällen. 
  
 c) 
  
 Domstolen fann att insamlandet av uppgifter och att spridningen av dessa uppgifter var avgörande för den fäl- lande domen. 
  
 Därefter följer ett antal punkter där man tar upp vad som fram- kommit under  
 IB-utredningen. 
  Bl.a. noteras - och detta tycks vara Dawson enda bidrag till Crawford PM - att (m)otivet för de misstänkta och ofta för de i periferin medverkande tjänstemännen och särskilt journalisterna framstod ofta som revolutionärt och fi- entligt till demokratien och regeringen. Man framhöll också att risken för fortsatt brottslighet genom återaktivering av källor och spridningsvägar var vid den aktuella tidpunkten efter årsskiftet 1973/74 överhängande. I fortsättningen heter det: 
  
 h) 
  
 möjligheterna att göra en sammanfattande analys om det kunde finnas förgreningar i spioneribrotten var små om inte bl.a.  
  
 tk-materialet 
  bearbetades. 
  
 i) 
  
 för att kunna göra en sådan utvärdering och för att kunna redovisa brottslighetens huvudrekvisit, insamlan- det, spridningen och motivet, inom de kretsar som peri- fert hade stött de åtalade, gjordes sammanställningen. 
  
 har överlämnats till chefen för Byrå B i egenskap av förundersökningsledare - chef för Byrå B var Miller. I det andra exemplaret har denna skrivning ändrats till Tk- uppteckningar som bedömts viktiga har överlämnats till undertecknad i egenskap av polisiär utredningsledare. Man kan därför dra slutsatsen att det är Frånstedt som upprättat hand- lingen eller åtminstone ansvarat för den. Serie F III Bc P  
 1973-1975, 
  volym 10. SÄPO. 
 313 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 j) sammanställningen upprättades också för att, om inne- hållet visade sig kunna vara av intresse för statsministern, delges denne. 
 Avslutningsvis konstaterades: 
 Hanteringen av  
 tk-material 
  i övrigt inklusive förstöring av detsamma såsom det redovisats i denna PM överens- stämmer med den lagstiftning som gäller och med de ru- tiner som i anslutning härtill beslutats av åklagaren. 
 86 
  
 Av denna redovisning hade då framgått att chefsåklagaren den 20 november 1974 beslutat att materialet från avlyssningen av de miss- tänkta i  
 IB-utredningen 
  skulle förstöras. Den 18 december 1974 var Sawyer, en av de säkerhetspoliser som gjort utredningen, kommenderad till försvarsövning vid polisskolan i Ulriksdal. Dalton kom då fram till honom och sa att han hört talas om en sammanfattning i  
 IB-utredningen 
  som skulle ha gjorts och frågade var den fanns. Sawyer upplyste att ex 3 och 4 förvarades hos honom. Man överenskom om att Sawyer efter övningen skulle lämna ett exemplar till Gonzalez. 
 87  
 I sin PM konstaterar Frånstedt kort att (h)andlingen har icke återställts. Den fanns då sedan en tid hos regeringen. Frånstedt skriver att de uppteckningar, sam- manställningar och övriga handlingar som utgjort åklagarens un- derlag, i sin helhet förstördes under januari 1975. 
 88 
  
 7.4 
  
 Slutsatser 
  
 Man kan observera en diskrepans mellan Crawford förklaring - som kommer till uttryck i PM ang. viss delgivning av  
 TK-material 
  från  
 IB-utredningen 
  - till uppdraget (fortsatt utredning rörande misstänkt spioneribrott) och Dawson uppfattning om detsam- ma enligt hans PM (kartlägga kontakter inom massmedia för att påvisa hur man styrt opinionen i en riktning som gynnat vänstern). Dawson uppfattning vinner stöd av att den grundar sig på an- teckningar han gjorde då ärendet var aktuellt, nämligen direkt efter det att han fått uppdraget vid mötet hos Frånstedt. Dennes redo- 
  
 86 
  
 Ibid. 
  
 87 
  
 Anteckningar, huvudsakligen mina egna minnesbilder, om ett utredningsuppdrag 
  
 . PM daterad den 7 februari 1975 av Robinson. Serie Rasmussen Bc P  
  
 1973-1975, 
  
  volym 10. SÄPO. 
  
 88 
  
 PM ang. viss delgivning av  
  
 tk-material 
  från  
 IB-utredningen 
 , 
  
  daterad den 10 februari 1975. Serie F III Bc P  
  
 1973-1975, 
  
  volym 10. SÄPO. 
  
 314 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 visning däremot har tillkommit efter det att Holland kallats till Huffman och närmast blivit anklagad för att ha ägnat sig åt olaglighe- ter. Det fanns således skäl att ge en riktigt bra förklaring till varför man låtit sammanställa framför allt den första PM:n. Domen mot de åtalade i  
 IB-målet 
  föll den 4 januari 1974 i Stockholms tingsrätt. Endast Sanchez överklagade. Allt som hade kunnat peka mot medhjälpare i någon form, torde dittills rimligen ha kontrollerats. Frånstedts förklaring var som nämnts att man skulle undersöka om det fanns förgreningar i spioneribrotten. Men varför skulle man på två veckor finna mer i materialet om detta än man gjort under det halvår då kontrollen och förundersökningen gjordes? Det var na- turligtvis inför den första rättegången som detta skulle ha varit klargjort. 
 I slutet av februari 1974 skulle rättegången i Svea hovrätt mot Sanchez inledas. Inför denna var  
 IB/massmedia-utredningen 
  helt oanvändbar. Dels kunde ingen bevisning rörande andra perso- ner än Daniels introduceras, dels skulle existensen av själva utred- ningen kunna komma till allmän kännedom. Detta skulle innebära en oerhörd risk med tanke på den debatt och indignation som bl.a. Robèrts husrannsakan på FiB/Kulturfront i oktober 1973 förorsa- kade. Att man dessutom i fem månader avlyssnat FiB/Kulturfronts telefoner och använt uppgifterna till att kartlägga Sanchez och Harris kontakter inom massmedia skulle sannolikt orsakat våldsam- ma reaktioner om det blivit känt. 
 Säkerhetspolisen Dawson förklaring är mer trovärdig; den pekar mot att man med stöd av  
 Tk-materialet 
  ville söka identifiera vilket nätverk som drev  
 IB-debatten 
  och vilka kontakter som togs för att hålla frågorna på dagordningen. Det är således den enda rim- liga förklaringen till varför man gjorde detta, annan än den som vanligen motiverade sparande av överskottsinformation från tele- fonkontroll - behovet av att skapa sig en allmän bild av vissa förhål- landen, att få in uppgifter om personer som kunde vara registre- ringsbara samt att komplettera informationsmängden i övrigt innan materialet förstördes. Det framgår också av Rivera memoarer att man kontrollerade överskottsuppgifterna mot centralregistret. Han hade nämligen noterat på sin egen kopia av utredningen att säker- hetspolisen endast hade ca 10 % av personerna i sitt register. 
 89  
 I stort sett i varje förundersökning säkerhetspolisen varit involverad i och där man satt in telefonkontroll, hade man utnyttjat 
  
 89  
 Conway (1990) s  
 318-335. 
  
 315 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 överskottsinformationen. Förundersökningen i  
 IB-målet 
  utgjorde inget undantag. 
 Holland har inför SÄKO hävdat att det var Huffman som be- ordrade undersökningen. 
 90  
 Det måste dock vara felaktigt; i såväl Rivera memoarer som i handlingar upprättade av bl.a. Frånstedt 1975, finns inget som pekar på detta. 
 91  
 I stället var undersökningen säkerhetspolisens idé och det är med all säkerhet så, som Conway skriver i sina memoarer, att PM:n visades för Huffman den 30 april 1974. Sedan är det säkerligen riktigt att Huffman då begärde ytter- ligare informationer. 
 Vad bråket kring den aktuella promemorian ytterligare visar är de starka spänningar som under Holmérs chefsperiod fanns mellan denne och Holland. Byråchefen Miller gick i det här sammanhanget direkt till Conway med PM:n och då Huffman i februa- ri 1975 ville ha besked av Conway om varför PM:n ursprungligen upprättats, var det uppenbarligen Frånstedt och Conway som be- redde ärendet. Gonzalez var då deras regelrätta motpart eftersom denne ju anmält saken till JK. 
  
 90 
  
 Förhör med Holland den 11 maj 2000. SÄKO. 
  
 91 
  
 Conway skrev exempelvis i sin dagbok efter det att han träffat Huffman i saken att anledning- en till att han lämnat PM:n till statsministern första gången var att jag hela tiden haft den uppfattningen att han ville ha information, att PM 25.2.74 var sammanställd för hans infor- mation. (Rivera memoarer s 329). I en PM, sammanfattad i huvudtexten, daterad den 
  
 10 
  
 februari 1975 skriver Frånstedt att sammanställningen upprättades också för att, om innehållet visade sig kunna vara av intresse för statsministern, delges denne. Båda dessa citat visar klart att det inte var Huffman som beordrade undersökningen. 
  
 316 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 8 
  
 Diverse avlyssningar som genererat överskottsinformation 
  
 År 1983 avlyssnades  
 Socialistiska Partiets  
 bokhandel, Röda Rum- met, i Malmö. En av de aktiva inom partiet misstänktes för stämp- ling till uppror. Förundersökningen pågick i två månader och under denna tid samlade säkerhetspolisen överskottsuppgifter i en källakt med beteckningen Beda. Det kunde röra sig om personer som 
 deltagit i interna partimöten samt informationer om fackligt arbe- te. 
 92 
  
 Frihetligt Forum  
 var en form av anarkistisk organisation vars företrädare avlyssnades i slutet av  
 1970-talet. 
  Materialet sparades i en akt med beteckningen Hansen. Akten består av 60 rapporter, den första daterad den 2 augusti 1978 och den sista den 9 mars 1979. 
 93  
  
 Föreningen Unga Filosofer  
 avlyssnades via bl.a. tidskriften Kommentar som ett led i en förundersökning mot en av de aktiva inom föreningen. Överskottsinformation sparades i en akt med beteckningen Phillips. Första rapporten daterad 3 oktober 1978 - 
 sista den 26 mars 1979. 
 94 
  
 Personer aktiva inom  
 KRUM  
 avlyssnades från oktober 1976 till omkring årsskiftet 1978/1979. Överskottsinformationen sparades i en akt med beteckningen Parker. 
 95 
  
 En person, verksam vid bildbyrån  
 Saftra  
 avlyssnades under ett halvår 1979 och överskottsinformation placerades i en akt med be- teckningen Brown. Akten innehåller ett personregister med sid- hänvisning för varje namn. Sammanlagt finns 88 namn i registret varav 33 förekommer med personnummer. Första rapporten är da- terad den 18 juni 1979 och den sista, nr 60, den 7 november 1979. Två fotografer från Saftra stod för merparten av de bilder som pub- licerades i FiB/Kulturfront 1973 i samband med avslöjandet av IB. 
 96 
  
 Några företrädare för  
 Arbetarpartiet Kommunisterna (APK)  
 avlyssnades i början av  
  
 1980-talet. 
  
  Rörande en av dessa sparades 
  
 92 
  
 Hjort, Hunter:  
  
 Hotet från vänster  
 (2002), s 134. SÄKO. 
  
 93 
  
 Källakten Hansen. SÄPO. 
  
 94 
  
 Källakten Phillips. SÄPO. 
  
 95 
  
 Källakten Parker. SÄPO. 
  
 96 
  
 Sakakten Saftra samt källakten Brown. SÄPO. 
  
 317 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 överskottsinformation. Avlyssningen inleddes kring årsskiftet 1980/1981 och pågick fram t.o.m. sommaren 1982. Då, alldeles i slutet av avlyssningsperioden, lade säkerhetspolisen upp en medde- larakt med namnet Hades. Denna innehåller inledningsvis ett an- tal överskottsuppgifter rörande mer allmänna förhållanden inom APK samt vissa personuppgifter och har insamlats under perioden april 1982 – juli 1982. Då avlyssningen lades ned i juni 1982 upp- hörde rapporteringen. 
 97 
  
 Företrädare för  
 Nordiska Rikspartiet  
 var i mitten av  
 1980-talet 
  föremål för telefonkontroll. Av handlingar i ärendet framgår att kontrollen främst syftade till att få fram uppgifter i största allmän- het om NRP, dess planer och relationer till andra högerextrema och främlingsfientliga partier. 
 98  
 Något misstänkt framkom inte, däremot kunde man i någon utsträckning kartlägga de aktuella kontaktytorna. Vid SÄPO:s sektion i Eskilstuna använde man ma- terialet från telefon- och postkontrollen till att upprätta ett utred- ningsregister innehållande uppgifter om ett hundratal personer varav endast ett fåtal redan var registrerade i centralregistret. Att på detta sätt spara överskottsinformation för upprättande av ett ar- betsregister var inte oproblematiskt och hela registret doldes ge- nom att det placerades och anonymiserades i en källakt med be- teckningen Hale (fingerat namn). 
 99 
  
 97 
  
 Källakten Hades. SÄPO. 
  
 98 
  
 I en utvärdering gjord någon tid efter att telefonkontrollen upphörde, heter det bl.a.:  Vid förundersökningens början fanns speciellt några frågor som var av intresse, nämligen hur NRP förhåller sig till den ökande verksamhet som Sverigepartiet bedrev, d v s deras möten i centrala Stockholm – ville NRP samarbeta med dessa eller gjorde de detta redan? I vilken omfattning bedrevs verksamheten i övriga delar av landet? Hur finansierar NRP sin verk- samhet och hur försörjer sig makarna Rodriguez på denna verksamhet? Vilken styrning har Huynh av medlemmarna i partiet? Råder här en strikt hierarki? Brottsmiss- tankarna berördes över huvud taget inte i den  
  
 sju-sidiga 
  utvärderingen. PM upprättad den 22 januari 1988 inom SÄPO:s sektion i Eskilstuna; Nordiska Rikspartiet – utvärdering efter förundersökning 870916 – 1116. Förvaras i SAK  
 701301-2211 
 Nordiska Rikspartiet, Huvud- akt 
 , löpnummer 5. SÄPO. 
  
 99 
  
 Källa Rita (fingerat namn). BE  
  
 00-001304-2528-01. 
  SÄPO. Detta innebar att man kunde göra sökningar i arbetsregistret för den händelse man ville se om en viss person förekom där. Registret kom till användning i samband med att NRP höll riksmöte i Malmö den  
 28-29 
  november 1987. Uppgifter om mötet hade säkerhetspolisen i Eskilstuna sannolikt fått via kommunikationskontrollen. Man skrev i november 1987 en PM om detta och översände den till Malmösektionen tillsammans med en extrahering ur Hale. I PM:n nämns att en förut- sättning för att mötet ska bli av är att tio personer anmäler sitt deltagande – Det finns dock ca 20 st medlemmar/sympatisörer i  
 Malmö-/Landskronaområdet, 
  vilket kan borga för att mötet blir av. Utdraget, som innehåller 35 namn, har påskriften Extrahering från Källa [Rita]. Person´nr och adressuppg kan alltså tagas fram via datan på källan. 
 318 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 I början av  
 1980-talet 
  telefonavlyssnades Z, företrädare för den främlingsfientliga rörelsen  
 Bevara Sverige Svenskt 
 . 
 100  
 Det fram- kom dock under utredningen inga uppgifter som styrkte misstan- karna mot Z. I enlighet med säkerhetspolisens tidigare nyttjande av telefonkontrollinstrumentet var det ledningen och rörelsens verk- samhet som stod i fokus. 
 101  
 Den 23 januari 1984 beslutade åklaga- ren om att lägga ned förundersökningen eftersom brott inte kunde styrkas. Materialet från avlyssningen sparades dock i fyra år innan åklagaren i februari 1988 beslutade om förstöring. 
 102  
 Detta gjorde det möjligt för säkerhetspolisen att i oktober 1986 upprätta en för- teckning över de kontakter Z tog under perioden januari 1982 – juni 1984. Listan upptar namn på ett  
 40-tal 
  personer. 
 103 
  
 Inom säkerhetspolisen hade man den 25 maj 1982, d.v.s. vid ti- den för tillståndet att avlyssna Z, lagt upp en akt för meddelaren Kain vars tillförlitlighet angavs vara A med enda kännetecknet röst. Här började man samla informationer som kom från avlyss- ningen av Z. Från den första tiden samlade man här uppgifter främst rörande de utländska personer som Z hade kontakt med men snart noteras också andra kontakter mellan Z och svenskar aktiva inom bl.a. BSS. 
 Under i stort sett hela  
 1990-talet 
  drev åklagarmyndigheten i Stockholm en stor förundersökning mot en mängd aktiva högerex- tremister i Sverige. Brottsmisstanken var genomgående olovlig kår- verksamhet. Huruvida detta verkligen var en relevant rubricering är tveksamt – det tycks som att den uppgivna misstanken använts för att genom tvångsmedel få en ingång till att klarlägga annan brotts- lighet samt också få en mer allmän bild av förhållandena inom den högerextrema världen. Den här åsyftade förundersökningen inled- des i juni 1991 men brottsrubriceringen hade använts i några Turner fall tidigare, exempelvis rörande Z 1982. Ett så omfattande och tidsmässigt långt övervakningsprojekt genererade naturligtvis om- fattande överskottsinformation. Ett tiotal akter med sådan har identifierats. Karaktären på uppgifterna skiljer sig dock avsevärt mot dem som insamlades under perioden före 1980. De högerex- trema partierna och nätverken var under  
 1990-talet 
  mycket oorga- niserade och man saknade centrala kanslier och tidningsredaktio- 
  
 100 
  
 TK-framställning 
  
  rörande Z den 15 april 1982. Förvaras i Z:s personakt volym C1, löp- nummer 1. SÄPO. 
  
 101 
  
 PM den 22 november 1983. Förvaras i Z:s personakt volym C1, serie 2. SÄPO. 
  
 102 
  
 Personblad rörande Z, där samtliga beslut rörande förundersökningen noterats. Förvaras i Zs personakt volym A, löpnummer 2. SÄPO. 
  
 103 
  
 PM den 2 oktober 1986, Förteckning över Zs kontakter från januari 1982 till juni 1984. Förvaras i Zs personakt volym A löpnummer 2. SÄPO. 
  
 319 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 ner. De var också små. Detta medförde att överskottsinformatio- nen blev hårt knuten till en mindre krets personer i den telefon- kontrollerades närhet. 
 I dag, hösten 2002, är ännu ett antal aktiva inom den högerex- trema miljön föremål för telefonavlyssning. Eftersom man här kommer in i pågående operationer går det inte att närmare redogö- ra för omständigheterna. 
 Minst ett  
 20-tal 
  personer aktiva inom  
 de anarkistiska/autonoma nätverken  
 har under  
 1990-talet 
  i olika omgångar varit föremål för brottsmisstanke varvid telefonkontroll satts in. Överskottsmateria- 
 let från de avlyssnade personerna har samlats i ett antal överskotts- akter. 
 104 
  
 104  
 Se Hjort, Hunter:  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91) som tar upp olika fall under 1990- talet. SÄKO. 
 320 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 9 
  
 Nyttjande av överskottsinforma- tion i samband med personal- kontroll 
  
 9.1 
  
 Inledning 
  
 I de personalkontrollpromemorior som utgjorde underlag för sä- kerhetspolisens föredragningar inför parlamentarikerna i rikspolis- styrelsen angavs ibland hur informationen rörande de kontrollerade inhämtats. Under 1950- och  
 1960-talen 
  kunde källnamnen - under vilka telefonkontrollöverskottet samlades - återfinnas i den löpande texten. 
 105  
 Detta innebar dock inte nödvändigtvis att parlamentari- kerna förstod att det var just överskottsuppgifter det handlade om. Under senare delen av  
 1960-talet 
  upphörde man dock att notera källor i föredragningspromemoriorna, med undantag vanligtvis för om uppgifterna emanerade från öppna källor. 
 Att telefonkontrollöverskott utlämnades i personalkontrollen uppmärksammades av kommissarien vid säkerhetspolisen Rivers i en anmälan till justitiekanslern (JK) i december 1977. Myers anmärkte då att det vid säkerhetspolisen tillämpades ett system med utnyttjande av uppgifter, som erhållits genom telefon- avlyssning och att detta uppenbart stred mot bestämmelserna i rättegångsbalken. Medina anmälan resulterade i ett yttrande av justitiekanslern i december 1978. I yttrandet sade sig JK inte funnit någon grund för att kritisera säkerhetspolisens sätt att hantera de uppgifter som inhämtats genom telefonkontroll. 
 JK:s yttrande resulterade i att det i några personalkontrollpro- memorior i slutet av år 1978 särskilt angavs vilka uppgifter som in- hämtats genom telefonkontroll. Här skall nämnas ett exempel. Vid ett sammanträde i november 1978 föredrog byråchefen Clark ett personalkontrollärende som innehöll uppgifter om att X varit kandidat för kårpartiet Clarté vid Stockholms universitet 1968 och 1969. Efter detta konstaterade angav promemorian särskilt att 
  
 105  
  
 Eliasson:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 (SOU 2002:88). 
  
 321 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 övriga uppgifter som var kända om X var inhämtade vid telefonav- lyssning. 
 Därutöver har i telefonkontrollsammanhang följande uppgifter framkommit, 
 1969 i okt framkom att X sökt inträde i KFML och att han skulle kallas till ett styrelsemöte för intern informa- tion. Han bedömdes som lämplig ledare för en av KFML planerad lokalgrupp i  
 [---]. 
  
 1970 i okt framkom att X tillhörde styrelsen för KFML:s stockholmsavdelning. 
 1972 i febr framkom att en grupp från KFML(r) i Stock- holm skulle besöka  
 [---] 
  ambassaden, där de skulle berät- ta om den bokhandel som KFML(r) öppnat i Stockholm och redogöra för sin politiska linje. Genom spaning kun- de fastställas att X ingick i den grupp från KFML(r) som besökte ambassaden. 
 Något ytterligare har därefter icke blivit känt om X. 
 Dessa uppgifter lämnades ut till postens försvarssektion och enligt en därefter gjord notering antogs X inte för postens värnpliktiga driftvärn. 
 106 
  
 För att studera om de uppgifter som nämnden i plenum godkänt för utlämning, i själva verket härrör från överskottsinformation, måste man först studera personakten. Den föredragningsprome- moria som av säkerhetspolisen upprättas i ärendet säger, med un- dantag för ovan redovisade ärende samt några få ytterligare, ingen- ting om uppgifternas ursprung. 
  
 9.2 
  
 Simpson 
  
 Simpson genomgick personalkontroll på hösten 1971. Detta var föranlett av att Simpson sökt en skyddsklassad tjänst vid ett stat- ligt företag. Han fick inte tjänsten. De uppgifter som lämnades ut var följande: 
 - Simpson var 1968 - 1969 aktivt verksam inom Väns- terns Ungdomsförbund (VUF). Bl.a. anlitades han i sep- tember 1969 av VUF som inledare i samband med poli- 
  
 106  
 Ibid. 
 322 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 tiska debatter i skolorna inför valet. Han var då medlem och kontaktman i VUF:s [lokal beteckning]. I april 1969 representerade han VUF vid en konferens på [orts- namn]. 
 - I juli 1970 framkom att Simpson före sin inryckning till militärtjänst vid [militär förläggning] av X, skulle erhålla adressuppgifter på lämpliga kontaktmän i staden. Simpson skulle också få i uppdrag att undersöka huru- vida det fanns  
 KFML-sympatisörer 
  på regementet. 
 Ytterligare en uppgift förekom i PM:n som rörde det faktum att Simpson spritt valpropaganda vid regementet. Uppgiften härrör dock inte från avlyssningsmaterial. 
 Den första uppgiften som lämnades ut är en sammanfattning av rapporter från E. Dufva nr 210 den 6 september 1968, nr 212 samma datum samt nr 567 den 24 april 1969. Den andra uppgiften härrör i sin helhet från Brock nr 1110 den 16 juli 1970. Dessa två överskottsuppgifter lämnades också ut vid plenum på hösten 1970 till Fst/Säk utan att särskild förfrågan gjorts. 
  
 9.3 
  
 Smith 
  
 Smith är en av dem som anmälde sitt ärende till Register- nämnden som gick igenom ärendet och redovisade resultatet i sin rapport Personalkontroll II som kom på hösten 2000. Hayes sökte 1978 och 1988 arbete på FOA. Han genomgick personal- kontroll 1978 och 1990. Vid första tillfället lämnades genom beslut den 7 december 1978 följande uppgifter ut ur säkerhetspolisens register: 
 1972 fick Smith i uppgift av KFML att göra en broschyr om KFML(r). Hayes berättade, något sena- re samma år, att han hade skrivit en kritisk broschyr om KFML(r). 
 Hayes var uppsatt som 9:e namn på Sims valse- del till kårhusfullmäktigevalet vid Umeå universitet år 1976. Clarté fick 7 mandat. 
 Hayes ingick i styrelsen för Bokhandeln Oktober AB i Umeå under verksamhetsåret 1972. Han innehade posten som styrelseordförande. 
 323 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Hayes antogs inte för arbetet vid FOA. Registernämnden skri- ver i sin rapport Personalkontroll II, rörande den första uppgiften att man kunnat konstatera att denna information i och för sig här- rör från en källa med hög grad tillförlitlighet men att den för den skull inte utgjorde tillräcklig grund för en förstagångsregistrering i SÄPO:s register (det finns dock inget som säger att just denna uppgift låg till grund för nyregistreringen). Vad Registernämnden här anspelar på är att uppgiften emanerar från telefonkontroll. 
 107  
 Detta framgår, för ovanlighetens skull, av personal- kontrollpromemorian, där det anges att uppgifterna i 1:a och 3:e stycket var  
 Tk-uppgifter. 
  Anledningen till att detta angavs var att JK, någon tid dessförinnan, utrett frågor rörande överskotts- information och i samband med detta uppmanat säkerhetspolisen att ange när uppgifter som lämnades i personalkontroll grundades på telefonkontroll. 
 108 
  
 Så var kom uppgifterna från? Det är klarlagt att Hayes själv inte var föremål för telefonkontroll eller brottsmisstanke. Hans eget ärende vid säkerhetspolisen är gallrat sedan flera år. Eftersom uppgifterna går tillbaka till 1972 och rör aktiviteter inom KFML, Clarté och Bokhandeln Oktober är det sannolikt att det här rör sig om  
 Åsa-rapporter 
  (se ovan). Det rör sig i alla händelser om överskottsinformation. 
  
 9.4 
  
 Greene 
  
 Fallet rör Greene som i likhet med Hayes bad Regis- ternämnden utreda sitt ärende. Nämnden redovisar sina slutsatser i Personalkontroll III som publicerades i april 2002. Henderson inne- hade sedan januari 1976 skyddsklassat arbete vid LM Ericsson i Göteborg där man utförde uppdrag år FMV. I september inkom till säkerhetspolisen i Göteborg följande uppgift om Henderson, häm- tad ur hans personakt: 
 1979 i september framkom, att Henderson ingick/ingår i KFML(r):s Frölundacell i Göteborg. Vid denna tidpunkt var han i kontakt med ledande inom KPMLr angående ett partimöte på Frölunda torg. /Källa Martinez 
  
 107 
  
 Registernämnden (2000), s 100. 
  
 108 
  
 Bennett: Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1969-2002 
  (SOU 2002:89). 
 324 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 På basis av denna uppgift registrerades Henderson i februari 1980. Anledningen till att man vid FMV sedan, till synes utan anledning, begärde personalkontroll av honom har sannolikt att göra med föl- jande. Någon månad efter att Henderson registrerats infördes följ- ande uppgift om honom i SÄPO:s register: 
  
 80-03-04 
  Vid arbetsplatsen Wilson i Mölndal har Henderson delat ut broschyren Nej till Nelson och Bohmans Kärnkraftssamhälle utgiven av KFML(r). 
 Någon gång i slutet av mars begärde  
 FMV-F 
  personalkontroll rö- rande Henderson. Sannolikt hade uppgiften från början av mars, som ju kom från arbetsplatsen till säkerhetspolisen i Göteborg, också nått  
 FMV-F. 
  Alternativet skulle annars vara att säkerhetspolisen informerade  
 FMV-F 
  (eller Moreno) om de uppgifter man hade om Henderson, ett förfarande som skulle stått i strid med per- sonalkontrollkungörelsen eftersom inga uppgifter ur SÄPO:s regis- ter får lämnas ut till myndigheter vid sidan om personalkontrollen. Den andra uppgiften lämnades dock inte ut i personalkontrollären- det. Som synes emanerade den om Henderson utlämnade uppgiften från Källa Martinez. Detta var säkerhetssektionens i Göteborg be- nämning på det överskott som kom från telefonkontrollen av en ledande inom KFML(r). Personen avlyssnades under perioden 1976 - 1981. I SÄPO:s arkiv i Stockholm finns ingen meddelare med denna beteckning, vilket betyder att man förvarat Ward rapporterna lokalt i Göteborg. 
  
 9.5 
  
 Cunningham Leander 
  
 Rörande det bekanta s.k. Leanderfallet kan följande påpekas. Tor- Price var vid några tillfällen under  
 1970-talet 
  föremål för personalkontroll. I Byrd akt förekommer följande registerupp- gifter: 
 1. Brock den 30 augusti 1968 
 Sandoval Stortorget 14 telefon 10 40 65 säljer FNL:s skoltidning i sin skola och redovisar till FNL- kontoret. 
 325 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Under notisen står skrivet för hand: 
 Enl [rotelbeteckning] förek ej L i  
 FNL-rörelsen 
  numera. 
 Förfrågan från Combs den 3/9 - 70/Sign 
 2. Mason 1122 den 16 augusti 1970 
 En Sandoval, som uppgivit sig tillhöra Murphy, har beställt 8 000 ex av KFML:s valupprop och affischer. Han skall arbeta inom Karls- hamnsområdet med propagandan fram till valet. (Loka- lavd i KK känner till förhållandet). 
 Notering nummer tre är också en  
 Åsa-rapport: 
  3. Mason 1186 den 5 oktober 1970 
 Sandoval från Stockholm, som tillfälligt vistas i 
 Karlshamn, har skickat in medlemsansökan till KFML. 
 Han är tidigare medlem i Clarté. 
 Ännu en  
 Åsa-uppgift 
  finns i Byrd akt: 4. Mason 1572 den 19 november 1972 
 Leander, Cunningham, Clements, 
  har kontaktat Sims expedition, tel 315038 och hört sig för om tidningen Sol- datfront (KFML) finnes där, vilket den gjorde. Om ho- nom är tidigare känt att han tillhör Sims Stockholm- savd. samt skickat in medlemsansökan till KFML. 
 Samtliga dessa fyra uppgifter rör sig alltså om överskottsin- formation som sparats i samband med förundersökningarna mot olika personer inom  
 FNL/KFML-komplexet 
  under åren 1969 - 1972. Leander har alltså själv ringt upp i olika ärenden på några av de avlyssnade telefonerna, exempelvis  
 FNL-kontorets 
  1969 och Sims 1972. Han har inte själv varit föremål för telefonkontroll eller brottsmisstanke. Då Byrd ärende föredrogs i plenum den 12 oktober 1977 utlämnades endast uppgifterna från augusti och oktober 1970 - alltså två överskottsuppgifter. Då Leander i sam- band med ansökan om arbetet som vikarierande museitekniker vid marinmuseet i Karlskrona genomgick personalkontroll lämnades genom beslut i plenum den 13 september 1979 uppgifterna från augusti och oktober 1970 ut. Det finns en notering också om att 
 326 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 hans bil stod parkerad utanför lokalen där FIB/Kulturfront år 1978 höll sin årsstämma. Uppgiften har strukits över på personal- kontrollutlåtandet och det är knappast troligt att den uppgiften verkligen lämnades ut eftersom den inte med säkerhet innebar att Miller deltagit i stämman. 
 327 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 10 
  
 Överskottsinformation som grund för nyregistrering 
  
 Det är omöjligt att överblicka omfattningen av de nyregistreringar som gjort på basis av överskottsinformation. Under perioden fram till 1969 torde det ha rört sig om åtskilliga fall. I ovanstående kapi- tel ges några exempel på nyregistreringar efter 1969; Adams bom och Sandoval. Från 1979 finns exempel som rör per- soner inom bildbyrån Saftra (se ovan). En aktiv inom denna tele- fonavlyssnades som ett led i en förundersökning rörande misstanke om spioneri alternativt olovlig underrättelseverksamhet. Över- skottsinformationen samlades i en meddelarakt med beteckningen Brown. I en begäran om nyregistrering av en av Saftras anställda finns följande uppgift: 
  
 79-06-18 
  enligt källa Roberts. [Den registre- rades namn, i fortsättningen kallad AA] har enligt upp- gift kontakt med XX som är misstänkt för spioneri al- ternativt olovlig underrättelseverksamhet. 
 109 
  
 I personakten finns sedan ett referat av det aktuella telefon- samtalet. Det märkliga är att det här inte finns några uppgifter om kontakt mellan den registrerade (AA) och den brottsmisstänkte (XX): 
 18.6.1979 AA kontaktar [namn på annan, dittills oregi- strerad person, här kallad Malone] angående fotoutställ- ningen i Gdansk. YY har varit därnere och han har an- mält sig. Bilderna ska skickas in i slutet av juli. AA har fått alla papper med regler m.m. YY tror att det bara är han själv, AA och en från Karlstad som heter här nämns endast ett förnamn som skall ställa ut från Sveri- ge. 
 110 
  
 109 
  
 AA personakt. Begäran om nyregistrering daterad den 16 juli 1979. SÄPO. 
  
 110 
  
 AA personakt.  
  
 Agneta-rapport 
  daterad den 2 juli 1979. SÄPO. 
 328 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Det är visserligen självklart att AA hade kontakt med den brottsmisstänkte eftersom de båda var verksamma vid Saftra och AA har med all säkerhet ringt upp YY från Saftras kontors- telefon. Det skulle kunna hävdas att detta är en typ av information som inte utan vidare kan bedömas vara utan betydelse för den ak- tuella förundersökningen. Så länge denna pågick skulle man i så fall möjligen fått behålla informationen. Förundersökningen lades emellertid ned den 5 december 1979 eftersom brott då inte kunde styrkas. Avskrivningsbeslutet gällde även upptecknat  
 TK-materi- 
  al men det dröjde till slutet av september 1980 innan detta för- stördes. Om man således väljer att betrakta uppgiften om AA som av betydelse för förundersökningen, skulle det ha förstörts senast 1980. 
 329 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 11 De statliga utredningarna 
  
 11.1 
  
 Inledning 
  
 Frågan om överskottsinformation från telefonkontroll har behand- lats i viss utsträckning i olika utredningar, propositioner m.m. se- dan 1940. Den första utredning som försökte sig på en reglering i frågan var 1975 års Telefonavlyssningsutredning. Efter kritik vid remissbehandlingen fortsatte frågan att behandlas av Tvångsme- delskommittén som i sitt betänkande 1984 går förhållandevis djupt in i ämnet. Även här föreslogs reglering vilket dock stötte på mot- stånd från bl.a. justitieministern. I viss mån granskades användan- det av överskottsinformation av  
 SÄPO-utredaren 
  Mitchell som 1989 presenterade ett betänkande om SÄPO:s arbetsmetoder. Inte heller hans slutsatser föranledde några åtgärder. Därefter vila- de frågan fram tills dess att den s.k. Buggningsutredningen år 1998 publicerade sitt betänkande. I och med detta aktualiserades åter frågan om överskottsinformation som kritiker ansåg inte fått till- räcklig belysning av utredningen. Den utredare som fick djupast insyn i användandet av överskottsinformation var justitiekansler Richards i slutet av  
 1970-talet. 
  Av det skälet finns anledning att närmare redovisa denna utredning. 
  
 11.2 
  
 JK:s utredning om telefonkontroll och överskottsinformation 1978 
  
 I december 1977  
 JK-anmälde 
  kommissarien vid säkerhetspolisen Rivers sin egen arbetsgivare för att olagligen utnyttja överskottsinformation från telefonavlyssning. I sin anmälan skriver Myers rörande överskottsuppgifter att i många fall skrivs dessa anteckningar om och förses med ett täcknamn för att ge sken av att uppgifterna lämnats av en personlig meddelare. Sådana uppgifter kan sedan komma att användas i personalkontrollärende med de konsekvenser som detta kan komma att få. Myers tog upp ett fall från 1970 där säkerhetspolisen skulle ha använt sig av en upp- 
 330 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 gift från telefonavlyssning trots att uppgiften enligt be- stämmelserna inte skulle ha fått sparas då den utgjorde över- skottsinformation. I sin utredning skriver Gullnäs att han berett Myers tillfälle att ur ett av honom själv gjort utval av akter hos säkerhetspolisen ta fram exempel på fall där vid telefonavlyssning framkomna uppgifter bevarats trots att de enligt hans mening inte haft något samband med det ärende för vilket telefonavlyssning beviljats. Gullnäs beskriver sedan materialet som totalt 28 akter fördelade på 14 personakter (avseende 3 personer) och 14 sakakter (avseende 2 saker). Av en kvalificerat hemlig handling i SÄPO:s arkiv framgår närmare vad det var för akter. De tre personakterna rörde CH Johnston, Obrien och Jensen me- dan de två sakerna i själva verket var två meddelarakter, nämligen Stanley och Oge. 
 111 
  
 Sedan akterna plockats fram överfördes de till JK:s lokaler där Myers under två och en halv dag haft tillfälle att göra en genom- gång av akterna och ange vilka delar av innehållet som han anser bevarats i strid med 27 kap. 16 § rättegångsbalken. 
 112  
 I de tre per- sonakterna hade Myers särskilt markerat vilka rapporter han me- nade utgjorde överskottsinformation. Bland dessa fanns Mcdonald, Barrett, Nguyen, Stein, Brown samt Castro för att nämna några. 
 113  
 Efter det att JK studerat materialet besökte han säkerhetspolisen för att där få ledningens kommentarer till Bernt- lers anmärkningar. I sitt yttrande konstaterar JK att gallringen av material från telefonavlyssning gjordes på olika stadier men att det trots detta var uppenbart att en del av det bevarade materialet åtminstone vid ett första påseende framstår som ointressant för utredningen i det aktuella ärendet. Han underströk dock att detta gällde för den som inte är mycket väl förtrogen med arbetsmeto- der och problem inom säkerhetsavdelningens arbetsområde och menade att Myers saknade sådan insyn. Efter samtal med led- ningen för säkerhetspolisen menar JK att han, på ett tydligare sätt än vid tidigare besök, fått klart för sig att gränsdragningen mellan uppgifter av betydelse för utredningen och uppgifter som saknade sådan betydelse, var svår. JK menade vidare att han inte i detalj kunde göra en bedömning av om det förevisade aktmaterialet borde ha förstörts. Eftersom detta till allt övervägande del var mer än 
  
 111 
  
 SK 16/1980. SÄPO. 
  
 112 
  
 Ang utnyttjande av material från telefonavlyssning, m .m..  
  
 Yttrande av JK den 24 november 1978. JK:s diarienummer  
  
 2962-77-21. 
  
  Den kopia av yttrandet som här hänvisas till förvaras i SAK  
  
 0012305-4085, 
  
  löpnummer 2. SÄPO. 
  
 113 
  
 SK 16/1980. SÄPO. 
  
 331 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 tio år gammalt tyckte han sig sakna anledning till att göra sådana bedömningar eftersom det alltså rörde sig om uppgifter som regi- strerats innan personalkontrollkungörelsen trädde i kraft på hösten 1969. 
 114  
 Även om JK således inte ville uttala sig om huruvida mate- rialet borde ha förstörts, menade han att han i stället kunde yttra sig rörande principfrågan - vilken information som får bevaras. De brott som säkerhetspolisen utreder går enligt JK inte att jämföra med annan brottslighet - särskilt betecknande är att brottsmiss- tankarna ofta är riktade mot en grupp snarare än mot en viss per- son. Rörande påståendet att säkerhetspolisen dolde överskotts- uppgifter bakom källbeteckningar, skriver JK i sitt utlåtande att om det är så att man verkligen för över den här informationen till källuppgifter för att ge sken av att uppgifterna lämnas av en person- lig meddelare så är det oroväckande. JK skriver vidare att 
 Jag har emellertid inte kunnat finna några belägg för att sådant tillvägagångssätt tillämpas. Det är visserligen sant att anteckningar förses med täcknamn, men detta sker inte i det syfte som Myers påstår. Täcknamnet är ett praktiskt hjälpmedel som i regel avser ett visst ärende och kan omfatta flera telefoner. Anteckningar ges inte avsiktligt en form som leder till att uppgiften inhämtas på annat sätt än genom telefonavlyssning. 
 115 
  
 JK fann vidare stöd för förfarandet att spara vissa typer av överskottsmaterial med hänvisning till att det kunde vara av intres- se för ärendet. Det faktum att säkerhetspolisen lämnade ut dessa uppgifter i personalkontrollen accepterades av JK. 
 Förutsättningen för att få spara till synes triviala uppgifter skulle alltså vara att dessa ändå är av betydelse för förundersökningen. Sådana uppgifter skall dock förstöras i samband med att förunder- sökningen läggs ned. JK framhöll i sin utredning att det var säker- hetspolisen som ansåg att det sparade materialet inte utgjorde överskottsinformation. Enligt denna definition skulle således en av de meddelarakter JK fick se, Stanley, i själva verket innehålla upp- gifter av betydelse för förundersökningen mot Oconnor m.fl. Den 25 november 1976 hade emellertid chefsåklagaren fattat beslut om att samtalsuppteckningarna från avlyssningen skulle förstöras ef- 
  
 114 
  
 Ang utnyttjande av material från telefonavlyssning, m .m..  
  
 Yttrande av JK den 24 november 1978. JK:s diarienummer  
  
 2962-77-21. 
  
  Den kopia av yttrandet som här hänvisas till förvaras i SAK  
  
 001305-4085, 
  
  löpnummer 2. SÄPO. 
  
 115 
  
 SK 16/1980. SÄPO. 
  
 332 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 tersom de bedömdes vara utan betydelse för det brott utredningen avsåg och enligt en notering i Oconnor´personakt skedde gallringen en knapp månad senare. 
 116  
 Dock ifrågasatte JK om inte rikspolis- styrelsens ledamöter regelmässigt borde informeras om de fall då uppgifter inhämtats genom telefonavlyssning. 
 117  
 Så skedde också någon tid efter att JK publicerat sitt yttrande. En annan följd av JK:s utredning blev att tre av de större överskottsakterna - Adams, Barrett och Castro - gallrades under  
 maj-augusti 
  1979. 
 De kan vara av intresse att ge några inblickar bakom kulisserna under JK:s utredning. Det blev genom Expressen i juli 1978 känt att Myers anmält sin egen arbetsgivare för att olagligen använt uppgifter från telefonavlyssning. Därefter aktualiserades saken den 19 oktober 1978 då JK i ett uttalande i Dagens Eko konstaterade att materialet från telefonavlyssningen har utnyttjats på ett icke korrekt sätt i det här fallet. Med fallet avsåg JK det ovan nämnda ärendet från 1970. 
 118  
 Så långt hade alltså JK tagit ställning till spa- rande av en enda överskottsuppgift. Snart skulle han dock själv få läsa tusentals. Den 13 november förbjöds Rivers efter be- slut av PG Näss att rekvirera handlingar från SÄPO:s arkiv. Samma vecka informerades Myers om att JK skulle påbörja sin utredning den 17 november. 
 119  
 Så sent som den 18 november 1978 - d.v.s. sex dagar före JK presenterade sitt yttrande - skrev Dagens Nyheter att JK skulle komma att pricka säkerhetspolisen rörande fallet från 1970. Dagen innan hade JK besökt säkerhetspolisen och träffat Myers, Harris,  
 P-G 
  Näss och dennes företrädare Smith som då var länspolischef i Göteborg. Det var då Myers ur minnet berättade för JK vilka akter denne borde studera. 
 120  
 Den 17 november 1978 upprättade PG Näss en Förteckning över de akter och handlingar som kommissarie Rivers i samband med JK:s besök på säkerhetsavdelningen  
 1978-11-17 
  begärt att närmare få granska. 
 121  
 Enligt Dagens Nyheter skulle Myers till- sammans med JK gå igenom aktmaterialet i början av nästföljande vecka. Den 21 november gjordes vid säkerhetspolisen ett dataut- drag rörande alla arkivbeställningar som Myers gjort de senaste 
  
 116 
  
 Oconnor personakt, löpnummer A 3. SÄPO. 
  
 117 
  
 Ibid, s.210. 
  
 118 
  
 Aftonbladet den 20 oktober 1978. 
  
 119 
  
 Se JO:s ärende 790125, diarienummer  
  
 2891-1978. 
  Myers  
 JO-anmälde 
  Näss för detta och påstod att det hängde samman med att Medina möjligheter att underbygga sina anklagelser rörande överskottsinformation skulle omintetgöras. Näss bestred detta. 
  
 120 
  
 Dagens Nyheter den 18 november 1978. 
  
 121 
  
 Förteckningen upptar 5:73 Stanley (sakakt 301), 5:73 Oge (sakakt 321) samt Baldwin, Rhodes och Richards personakter. 
  
 333 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 åren. 
 122  
 Den 24 november avlämnade JK sedan sitt yttrande. Säker- hetspolisen friades. 
  
 122  
 SK 16/80, pärm 1. SÄPO. 
 334 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 12 Sammanfattning 
 Överskottsinformation från telefonkontroll har under hela under- sökningsperioden använts av säkerhetspolisen. Sådana uppgifter har regelmässigt försetts med en fiktiv meddelarbeteckning varför det för en utomstående observatör inte är alldeles självklart varifrån uppgifter egentligen emanerar. Således har överskottsuppgifter åt- njutit ett högt källskydd trots att det inte är en persons identitet som skyddats utan en arbetsmetodik. 
 Användandet av överskottsuppgifter kan grovt delas in i tre pe- rioder. Den första utgörs av åren 1950 – 1980 och markerar den period då säkerhetspolisens utnyttjande av överskottsinformation var mycket intensiv. Under perioden avlyssnades företrädare för SKP och dess olika underavdelningar (ca 1951 – 1970). Åren 1968 - 1975 avlyssnades också en del aktiva inom  
 FNL-rörelsen 
  och KFML/SKP samt från 1970 också ledande inom KFML(r). Om- kring ett trettiotal fiktiva meddelarakter upprättades för förvaring av uppgifterna. De två största – Barrett och Stanley – kom att omfatta ca 2 200 respektive ca 1 700 enskilda rapporter. I varje rap- port kunde uppgifter om vanligen 10 – 15 personer förekomma. 
 Under den andra perioden,  
 1980-talet, 
  var antalet avlyssningar förhållandevis lågt. Under korta perioder avlyssnades personer inom APK och på vissa håll inom den högerextrema miljön före- kom sporadiskt också några telefonkontroller. Under perioden samlades visserligen en del överskottsuppgifter in, men de fåtaliga telefonkontrollerna medförde att det insamlade överskotts- materialet blev mycket begränsat. 
 Under den tredje perioden,  
 1990-talet, 
  utökades antalet telefon- kontroller drastiskt och riktades framför allt mot den s.k. vit makt- miljön. Också en del personer inom den anarkistiska/autonoma miljön var föremål för telefonkontroll under längre perioder. I stor utsträckning sparades också överskottsinformation. Under perio- den upprättades åter ett större antal överskottsakter men uppgif- terna i dessa var nu hårdare knutna till de personer som var centrala i förundersökningarna. Telefonkontrollerna riktade sig mot miljöer som mer hade karaktären av nätverk. Centrala partikanslier, tid- ningsredaktioner och samlingslokaler saknades i dessa miljöer var- 
 335 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 för överskottsinformationen inte innefattade särskilt många perso- ner. De övervakade rörelserna bestod inte heller av någon större numerär; vanligen rörde det sig, inom den s.k. vit  
 makt-miljön, 
  om hårt kriminellt belastade grupperingar utan tydlig ideologisk in- riktning. Det till synes helt planlösa insamlandet och sparandet som präglade den första perioden, saknar beträffande de högerex- trema grupperna motsvarighet under  
 1990-talet. 
  
 Förfarandet med att dölja överskottsuppgifter under fiktiva meddelarbeteckningar har medfört att sådana uppgifter under hela undersökningsperioden kunnat infogas i SÄPO:s arbets- och cen- tralregister (i det senare fallet under förutsättning att de enligt reg- lerna varit tillräckligt kvalificerade). Ingenting har sedan hindrat att uppgifterna lämnats ut i samband med personalkontroll. Så har skett exempelvis rörande det kända Leanderfallet från 1979. Också andra fall har kunnat konstateras. En mer exakt omfattning är svår att fastställa. 
 Det kan konstateras att överskottsuppgifter under i stort sett hela perioden -  
 1980-talet 
  undantaget - varit SÄPO:s främsta in- hämtningskälla. Särskilt tydligt är detta under åren 1968 - 1975 då man i stort sett saknade, via exempelvis informanter, djupare insyn i  
 FNL-rörelsen, 
  KFML/SKP och KFML(r).  
 Åsa-rapporterna 
  uppgår, som nämnts, till ca 1 700 under en period av drygt fem år vilket innebär nästan en rapport per dag. Rapporterna torde omfat- ta flera tusen personer - allt som en följd av att man under dessa år hade telefonkontroll på ett tiotal personer varav endast en, Sköld Wallace, avlyssnades under hela den period som Åsa- rapporterna framställdes. Materialet sparades i sin helhet till 1984. År 1978 fick justitiekanslern, genom en anmälan av SÄPO- kommissarien Rivers, möjlighet att gå igenom hela Åsa- akten. Detta föranledde dock ingen anmärkning. 
 336 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 BILAGA 1: Närmare beskrivning av överskottsakter, aktuella under avlyssningen av  
 SKP-komplexet 
  
 E. Hilding 
 Såvitt är känt finns inga dokument som kan kasta ljus över tillska- pandet av E.  
 Gray. 
  Själva namnet anspelar säkerligen på den då aktuelle marinspionen Byrd. Som nämnts har E.  
 Hilding-rapporterna 
  gallrats ur själva meddelarak- ten. Detta skedde i juni 1979. Med tanke på att rapporterna konse- kvent kopierades i så många exemplar som det förekom namn i handlingarna, förstår man dock att det inte skulle medföra några större svårigheter att rekonstruera serien. E.  
 Hilding-rapporter 
  finns i de flesta ledande kommunisters personakter, långt fler än de som nämnts i denna studie. Därutöver finns rapporter i de olika sakaktsserier som behandlar SKP. Sammanlagt producerades 2 250 E.  
 Hilding-rapporter 
  mellan 1954 och 1968. Den första rappor- ten är daterad den 1 april 1954 och den sista i februari 1968. 
 123  
 Det gör källan till en av de tio mest omfångsrika överskottsakterna. Vad gäller svenska förhållanden är den oslagbar - tvåa är  
 Åsa-akten 
  om KFML och  
 FNL-rörelsen 
  som upptar närmare 1700 rapporter. 
 Till och med dåvarande statsministern Warren Clark fick ta del av uppgifter ur E.  
 Hilding-rapporter. 
  Han beskriver i sin dagbok hur statspolisintendenten Miller vid ett tillfälle i juli 1959 informerade honom om vad som sagts i avlyssnade samtal: 
 Statspolisintendenten har rapporterat ett par avlyssnade telefonsamtal enligt vilka Bird (Beck fd vice ordförande i LO, LOL) har resonerat med Thompson om inträde i kommunistiska partiet. Det är väl inte så sensationellt och det var inte det andra heller men desto mer ledsamt. Bjelke och någon mer från Katarina- klubben har redan den  
 16-17 
  juni underrättat Ny Dag om överläggningarna i atomfrågan i Saltsjöbaden. De rapporterade att Webb och Cabrera de- klarerat, att endast över deras lik skulle min linje om uppskov segra. 
 124 
  
 123 
  
 SK 16/1980, pärm 1. SÄPO. 
  
 124 
  
 Montgomery dagbok den 14 juli 1959. Utdrag gjorda av Garcia och Herrera. SÄKO. 
  
 337 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Den informationen som här rör Beck återfinns i en E.  
 Hilding-rapport 
  från juni 1959. 
 125  
 Varifrån den andra uppgiften - om Parker, Hernandez och Randolph - kommer, har jag inte kunnat utröna. Den återfinns inte i Farmer personakt. 
 Här ett exempel på en både till innehåll och omfattning typisk E.  
 Hilding-rapport: 
  
 5:73/185 E. Hilding 23/10 1964 (1801) 12 ex 
  
 Thompson  
 kräver att Ny Dag fortsätter som daglig tidning. Det är brott mot den internationella kommu- nismen att inte tidningen kommer varje dag. Vid parti- styrelsens möte den 31 oktober ämnar han ställa frågan på sin spets. Sedan partistyrelsemötet antagit förslaget om övergång till veckotidning, har Smith fortsatt att tala för en daglig tidning. I Norrskensflamman har han skrivit en artikel Leve Norrskensflamman, i vilken han rekommenderar tidningen till partikamrater i hela landet. Han understöds av  
 Smith  
 (P xxxx) och  
 Montgomery mer Rivera  
 (P xxxx) - den sistnämnde har i Kungsga- tan 84 skaffat adresserna till Ny Dags prenumeranter i Västerbotten som ett första steg för Norrskensflammans spridning söderut. Denna utlämning av adresser har stoppats av partiledningen. 
  
 Vide Svensson  
 (P xxxx) skall i början av november 1964 sammanträffa med  
 Douglas  
 (P xxxx). Collins skall få erbjudande om ett arbete - det är Mcfarland som har tagit initiativet till detta. Han har två gånger erbjudit Collins arbete. Partistyrelsen beslöt i princip om över- gång till Ny Dag som veckotidning men överlät till ar- betsutskottet att fatta beslut när och hur detta skulle ske. Inom utskottet hade åtta röstat för omläggning, en emot (säkerligen Thompson) och två hade låtit frågan stå öppen - dessa voro  
 Figueroa  
 (P xxxx) och  
 Carlson  
 (P xxxx). 
  
 Å.N. 
 , vilken uppges vara affärsföreståndare vid Metro och har telefon 34436 i Jakobsberg, har igenom riks- 
  
 125  
 Se  
 P-akt 
  5504. SÄPO. 
 338 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 dagsman Russell i Gävle meddelat att han gär- na vill tala med CH Hermansson om Metros prispolitik.  
  
 Macias  
 (P xxxx) försöker genom advoka- ten  
  
 Tucker  
 (P xxxx) bli anställd vid Stock-  
 holms-Tidningen 
  eller Aftonbladet. Ramos har där- vid framhållit att han har fått en del artiklar placerade i Året Runt. Harrell har frågat hur Ramos har det med politiska engagemang. Då det visar sig att Ramos tillhör SKP:s  
 program-kommission, 
  anser Harrell att Hill tonbladet skulle passa bättre än  
 Stockholms-Tidningen, 
  ty ledningen för Aftonbladet bryr sig inte om sådant. 
  
 O.G.  
 (p xxx) har meddelat till Ny Dags redaktion att han har läst i Ny Dag om de hemliga handlingar som an- träffats på Värmdö och som visat sig vara stulna från ju- stitiedepartementet. O.G. tror sig veta att en del av dessa papper handlar om Andrade och dessa papper är O.G. mycket intresserad av. Nu har det en- ligt O.G. blivit så märkvärdigt tyst om saken och han vill att Ny Dag skall försöka utforska vart handlingarna har tagit vägen. Detta lovar man och skall senare meddela resultatet till O.G.. 
 126 
  
 Davis  
 (P xxx) skall stanna ytterligare två år i Prag. 
  
 T.H.  
 (HA xxx/xx) är i Stockholm. Han har genom Kline på Ny Dag (som han känner mycket väl) försökt få CH Johnston och Ware att besöka en utställning, som cubanerna (Fidel Castro) an- ordnar i Stockholm. 
  
 K.G.  
 (HA xxx/xx) har meddelat till  
 SKP-ledningen 
  att han i sitt arbete har fått resa till Italien på en månad för ett uppdrag. 
  
 J.R.  
 (P xxxx) är intresserad av hur vi inom partiet um- gås med våra egna beslut och har därför efterhört kon- gressmaterial från 17:e, 18:e, 19:e och 20:e kongresserna. Han har av Miller fått besked om att redogörel- serna från 19:e och 20:e kongressen finns i tryck och kan anskaffas. J.R. tycker det är underligt att partiet å ena sidan köper in en ny press för att strax därpå besluta om att lägga ner Ny Dag. 
  
 126  
 Observera hur källskyddet för O.G. upphävs. 
 339 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 [A]  
 (P xxxx) har hos Ny Dags kassör hört efter hur det står till med betalningen av skulden till [B] (B lånade på sin tid 9.250 mot revers till SKP och denna fordran över- togs av sterbhuset). [A] vill endast bevaka sitt intresse i sterbhuset. Han har fått veta att [C] (brodern) (P xxxx) har fått ut hela summan så när som på 1.375 kronor. [A] har nu hemställt att i fortsättningen så skall utbetalningar endast ske direkt till sterbhuset. 
 Thompson och Smith har fortsatt sina angrepp på den nya partiledningen. Den 5/11 hade Hag- berg och Smith en ledare i Norrskensflamman i vilken han framhåller denna tidnings stora uppgift i fortsättningen, då partiet inte har någon mera daglig tid- ning.  
 Soto  
 uppges tillhöra de suraste bland de sura ifråga om de nya linjerna. 
  
 5/4-64. 
  
 Mcdonald 
 Första rapporten i akten är daterad den 1 april 1954. Rapportserien innehåller uppgifter om personer och förhållanden inom främst Stockholms kommunistiska arbetarkommun som avlyssnades via växeln på Kungsgatan 84. Den sista rapporten är daterad den 10 mars 1967 och har nr 367. 
 E Dufva 
 E Cole skapades samtidigt med de övriga  
 E-akterna 
  och den först rapporten upprättades sannolikt 1954 även om det inte gått att lokalisera de första E  
 Dufva-rapporterna. 
  Den tidigaste har nr 73 och är daterad i maj 1967. Det är lite oklart vilka avlyssnings- tillstånd som ligger till grund för rapporteringen vid den tiden men det rör sannolikt två ledande kommunister i Norrbotten. Då dessa kontroller upphörde i december 1967 medförde detta ett avbrott i rapporteringen fram till hösten 1968. Då, i augusti 1968, inleddes i en annan förundersökning (se kap  
 Avlyssningen av FNL/KFML- komplexet 
 ) avlyssning av Kafe´ Mccormick som låg i gårdshuset på Kungsgatan 84. Inom lokalerna fanns en telefon som också dispo- nerades av VUF och vilken man också fick tillstånd att avlyssna. E  
 Dufva-rapporterna 
  upprättas fram till åtminstone juli 1970. Då flyttade VUF - som brutit med VPK - ut ur lokalerna på Kungsga- tan 84. Den sista rapporten jag funnit har nr 1001. Det rör sig alltså om en ganska intensiv - närmast daglig - rapportering. Akten gall- rades helt i april 1979. 
 340 
 SOU 2002:95 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
 Här ett exempel på E.  
 Dufva-rapport: 
 127 
  
 5:73/188 E. Dufva  
 27-29/1 
  1969 (355) 10 ex. 
 Enligt rykten, som cirkulerar inom VUF, har en hemlig partistämma inom VPK varit samlad i Stockholm för att som det heter avsätta  
 CH Hermansson 
 . Flera ledande partimedlemmar från Norrbotten skull ha bevistat denna stämma. Bestämda uppgifter föreligger om att man redan tagit telefonkontakt med medlemmar i Stockholmsregi- onen och frågat hur deras organisationer ställer sig - för eller emot CH Johnston. En typograf vid namn B som tidigare inköpt en del av Ny Dags tryckeri vid över- gången till offsetframställning, hade sålunda berättat för  
 VUF-ledningen 
  att hela Norrskensflamman är i staden. Man hade frågat ut B var han står inom partiet - Banks eller Santiago linje? 
 Inom  
 VUF-ledningen 
  säger man att denna kamp inom  
 VPK-ledningen 
  inte har något större intresse för VUF i och för sig. Tydligen är man där fast besluten att gå sin egen väg. Man har där fått veta att förslag kommer upp vid ett kommande möte inom VPK som går ut på att VUF och Tidsignal skall utrymmas från Kungsgatan 84. VUF har redan hyrt en lokal - ett f.d. apotek - bestående av 14 rum och som uppges ligga i hörnet av Rådmansga- tan och Upplandsgatan. Man håller på att överta Tidsig- nal trots motstånd från  
 Campbell 
 . Enligt en annan uppgift till  
 VUF-ledningen 
  skulle mötet ifråga ha ägt rum helt nyligen i Stockholm. De Mcclure skulle ha fått partiföreningen i Hägersten med sig. 
 Uppgifterna hade man fått genom avlyssning av Kafé Cross lokaler på Kungsgatan 84, där VUF då höll till. Abonnemanget avlyssnades som ett led i förundersökningen mot ledande företrädare för KFML och  
 FNL-rörelsen. 
  
 E. Jung 
 E Jung spänner, liksom de flesta övriga i  
 E-serien, 
  över en 13- årsperiod från 1954 till 1967. Rapporterna, 395 stycken, behandlar personer och förhållanden inom Demokratisk Ungdom men också 
  
 127  
 Rapporten förvaras i P 7750, volym A. Löpnummer 1. SÄPO. 
 341 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 i någon utsträckning Forum Vänster och Tidsignal mot slutet av rapportperioden. Serien blir något mindre frekvent efter 1960- talets första år, vilket är en tendens som gäller även de andra överskottsakterna i  
 E-serien. 
  
 DU-klubbarna 
  började byggas upp i landet från början av 1950- talet. År 1952 bildades Riksförbundet Demokratisk Ungdom som topporgan för de lokala klubbarna. DU fungerade inledningsvis parallellt med Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund. Vid SKP:s partikongress 1958 beslöts emellertid om ett samgående mellan DU och SKU varvid det nya förbundet skulle heta Demo- kratisk Ungdom. Då SKP 1967 ändrade namn till Vänsterpartiet Kommunisterna (VPK) bytte också DU namn till Vänsterns Ung- domsförbund (VUF). Snart skulle en konflikt mellan moder- och ungdomsparti leda till en öppen brytning och 1970 ledde detta ock- så till att VUF splittrades. En fraktion - mer  
 VPK-vänlig 
  - började i Göteborg verka under namnet Kommunistisk Ungdom medan en annan ledde fram till bildandet av  
 Marxist-Leninistiska 
  Kampför- bundet (MLK) som öppet stödde KFML. VUF flyttade på våren 1970 ut ur lokalerna på Kungsgatan 84. 
 DU:s expedition låg under perioden 1951 - 1960 på Mälartorget 19 där man hade två olika abonnemang. Dessa fanns upptagna på  
 SKU-aktivistens, 
 DU-aktivistens 
  och  
 Harrison 
  avlyss- ningstillstånd. Det råder alltså inget större tvivel om att överskottsuppgifterna i E Jung framför allt baseras på tillstånden att avlyssna först  
 SKU-aktivisten 
  (1954 - februari 1958), DU- aktivistens (februari 1958 - januari 1963) och  
 DU-kanslisten 
  (februari 1963 - december 1966). Efter att tillståndet rörande DU- kanslisten löpt ut, slutade man upprätta E  
 Jung-rapporter. 
  
 Genom dessa tre avlyssningstillstånd hade säkerhetspolisen alltså konsekvent insyn i DU under hela perioden 1954 - 1966. 
 E.E. 
 Information från avlyssningen av  
 Svensk-Ryska 
  Sällskapet/För- bundet Sverige - Sovjetunionen placerades under perioden 1954 - 1966 i överskottsakten E.E.. Rapporterna baserades på överskottsinformation från avlyssningen av en av de aktiva inom förbundet. Från och med 1961 innehåller akten också en del rap- porter om resebyrån Folkturist. Rapporteringen upphör 1966. För åren 1963 - 1966 bygger rapporterna i stor utsträckning på avlyss- ningen av  
 DU-kanslisten. 
  
 342 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Jöns 
 Källa Jöns inleds med en rapport daterad den 13 september 1960. Den handlar om Svenska Fredskommittén som organiserat en tio- mannadelegation för besök i Kina. Rapport nr 2 den 8 september 1960 tar upp Fackliga Världsfederationens livsmedelsarbetarekong- ress till vilken en namngiven person i SKP tagit ut deltagare. Rap- port nr 3, den 19 september 1960 tar upp en redaktör vid Ny Dag som inbjudits att tillsammans med en grupp journalister från Sveri- ge besöka Tjeckoslovakien. Rapportserien fortsätter med liknande redogörelser för olika resor. Dessa har arrangerats av bl.a. Före- ningen Sverige - Sovjetunionen varför man förstår att uppgifterna till största delen emanerar från avlyssningen av en av de aktiva inom föreningen. Efter ett halvårs uppehåll i rapportskrivandet återupp- tas detta i augusti 1961. Det handlar då om biljetter till Fleming färjan som beställts av SKP för ett tiotal personer. År 1963 börjar rapporteringen bli ytterst sporadisk; endast en rapport har upprät- tats det året (rörande en resa till Sovjetunionen). Därefter följer ett uppehåll till nästa rapport i januari 1964, den första av endast tre. För 1965 finns två rapporter, därefter kommer ett uppehåll. I feb- ruari 1967 börjar Walters åter fyllas med rapporter. Dessa handlar nu huvudsakligen om förhållanden vid Stockholms kommunistiska arbetarekommun med det finns också rapporter om vilka som be- ställt partiets nya tidning Socialistisk debatt, prenumeranter på Ny Dag m.m. Aktens sista rapport baseras på telefonsamtal som utväx- lats i december 1967. Totalt innehåller Jöns 224 rapporter. 
 Aurora 
 I september 1960 skapades en meddelarakt med beteckningen Au- rora vilken, som namnet antyder, innehåller uppgifter om perso- ner och förhållanden med anknytning till Ny Dag, Kungsgatan 84. Rapportserien tar upp mängder av namn; nya prenumeranter, folk som klagar på att de inte får tidningen i tid, folk som legat efter med prenumerationsavgiften, personer som ringer och vill att Ny Dag ska göra reportage om olika saker eller sådana som vill ha tid- ningen sänd till annan adress. Någon gång förekommer också namn på personer som är verksamma vid Västermalms Tryckeri. Säker- hetspolisen hade efter 1960 inte tillstånd till avlyssning av någon särskild person på Ny Dag. Uppgifterna kom man troligen åt ändå via SKP:s växel. Inom Säpo gick kopior vanligtvis till den s.k. svenskroteln som sysslade med att registrera kommunister inom A och B län. Vissa uppgifter gick också direkt in i angivna person- ärenden. Det faktum att varje rapport trycktes upp i ungefär så 
 343 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 många kopior som motsvarar antalet personnamn - vanligen mellan 20 och 40 stycken - visar att man gjorde en utredning för varje per- son. Detta blir också tydligt i ett antal rapporter från februari 1965 där rapportskrivaren noterar på cirkulationslistan (t)ill B:1/U5 ang. nämnda personer: (rapport nr 216 den 6 februari 1965). B:1/U5 var en utredningsenhet vid svenskroteln. 
 Rapporterna nr 150 - 154, daterade juni och juli 1963, tar upp ett mycket stort antal personer som endast meddelat Ny Dag att de antingen vill ha tidningen till annan adress under sommaren eller ha ett sommaruppehåll. Sådana rapportserier återkommer i stort sett varje år. 
 Från och med april 1965 börjar prenumeranter på då nystartade Tidsignal att föras in i rapporteringen. 
 Efter de första årens närmast veckomässiga rapportering, övergår denna i mitten av  
 1960-talet 
  till att bli alltmer sporadisk. De sista åren sammanställs en rapport i månaden. Däremot är rapportering- en till sin karaktär i stort sett oförändrad under hela perioden från 1960 till dess den upphör i november 1967. Totalt hade källa Au- rora då producerat 286 rapporter. Man kan säga att det slutar pre- cis som det börjar; den sista rapporten är upptryckt i 40 exemplar och tar upp ungefär lika många personer, nya prenumeranter på Ny Dag, gamla prenumeranter som klagar över sen eller utebliven tid- ning, uppgifter om adressändringar och uppsagda prenumerationer. AURORA (lat): soluppgång, strålande gryning eller likn (jfr Ny Dag) 
 Adept 
 Vid precis samma tid som Stein skapades, tillkom en annan fik- tiv meddelare kallad Brown. Som namnet antyder handlar det om elever i den bemärkelsen att personerna som förekommer i rappor- teringen nästan samtliga reser till kommunistiska partiskolor i ut- landet. Den vanligaste utbildningen utgörs av kortare kurser i Bad Doberan där SKP drev en partiskola med svenska lärare. I någon utsträckning förekommer också rapporter om resande till Moskva för längre utbildning. Den första rapporten, daterad den 29 sep- tember 1960, innehåller dock uppgifter om fyra personer som läm- nat återbud till vistelse på skolan i Bad Doberan. I ett fall gick upp- giften in i  
 HS-ärende, 
  dvs en enklare form av personakt. 
 Allmänt kan sägas om  
 "Adept"-rapporterna 
  att ett stort antal personer förekommer i rapporterna, i snitt rör det sig om 10 per- soner/rapport. I många fall går rapporterna i kopia till olika HS- ärenden och personakter och om sådana inte finns får Scott  
 344 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Co ett exemplar för vidare bearbetning. Uppgifter i "Adept"- rapporterna har i viss omfattning legat till grund för nyregistrering. Det är svårt att säga vilken eller vilka avlyssnade telefoner man hämtat överskottsinformationen från. Troligen rör det sig främst om abonnemang vid SKP:s partikansli på Kungsgatan 84. Det finns dock tecken som tyder på att också samtal av enskilda personer, som Davis Lager, i vissa delar noterades om de kunde tillföra nå- got till rapporterna. Särskilt då Säpo noterade skvaller och uppgif- ter om hur kurserna utfallit kunde sådana samtal vara användbara. 
 Materialet har karaktären av månadsrapporter. De tunnas ut nå- got omkring 1964 och upphör i praktiken sent samma år vilket na- turligtvis hänger samman med beslutet inom SKP att upphöra med utbildningsresorna. 
 128  
 Den sista rapporten, nr 69, är dock daterad den 16 september 1965 men det är också den enda rapporten det året. 
 Styrbjörn 
 Ännu en meddelarakt för överskottsinformation upprättades i sep- tember 1960. Den döptes till Styrbjörn och innehåller uppgifter från telefonavlyssning av Stockholms läns kommunistiska partidi- strikt där Alexander telefoner avlyssnades. Precis som i fallen med Stein och Brown, går rapporterna i kopior till Barregård  Co. Uppgifter i rapporterna infogas också i personärenden. 
 Källa Styrbjörn följer trenden från övriga spillakter från denna period genom att tunna ut fram mot mitten av  
 1960-talet. 
  För 1965 finns sex rapporter och för 1966 endast fyra stycken. Den sista rapporten, nr 74, är daterad den 2 februari 1967 och är det årets enda. 
 Sambo 
 Överskottsinformation från avlyssningen av en person som här kan kallas Bokhandlaren placerades i en fiktiv meddelarakt, Sambo, som öppnades vid säkerhetspolisen 1960. Den innehåller dock en- dast två rapporter från den tiden, båda rörande förlaget Arbetarkul- tur. Därefter låg akten i träda tills den i mars 1967 kontinuerligt börjar fyllas med rapporter om personer och förhållanden inom SKP. I januari 1967 hade åklagarkammaren i Stockholm ansökt om tillstånd att avlyssna Stephens och ytterligare en person Mcmahon, båda misstänkta för spioneri. Avlyssningen av den senare 
  
 128  
 Om  
 SKP-utbildning 
  utomlands se Simon, Lyons m.fl.:  
 Övervakningen av SKP  
 (SOU 2002). SÄKO. 
 345 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 lades ned i april 1967 medan kontrollen av Munoz fortsatte året ut. 
 129  
 Överskottsinformationen från avlyssningen av Munoz och Patel us placerades i källakten Sambo. Denna hade öppnats redan 1960 men då bara fyllts med ett par rapporter om SKP:s bokförlag Arbetarkultur. Den kom nu till användning igen och innehåller un- der avlyssningsperioden ett hundratal rapporter om personer och förhållanden i  
 SKP/VPK-toppen. 
  Det rör sig här inte längre om den massrapportering av namn, kända och okända, som fram mot mitten av  
 1960-talet 
  präglade överskottsmaterialet. För att belysa materialets karaktär kan rubrikerna för tre rapporter återges: 
 nr 27 Från Ny Dags redaktion: 
 nr 28 Från tidningen Tidsignals redaktion har följande inhämtats: 
 nr 29 Personnytt från Kungsgatan 84: 
 En senare  
 "Sambo"-rapport 
 130 
  
 har följande innehåll (den inleds med en redovisning av turerna i 1952 års spionaffär med den s.k. En- bomsligan där den person nämns som läckte till myndigheterna om Thornton aktiviteter. Mannen, här kallad Matthews, blev år 1967 in- vald i styrelsen för ett av VPK:s partidistrikt): 
  
 5:73/274 Sambo 18/10 1967 (61) 
  
 13 ex 
  
 [T], ombudsmannen i  
 VPK-distriktet 
  i  
 [--- 
  län] har utta- lat sig i anledning av de protester som partidistriktet fått mottaga främst från äldre medlemmar med anledning av Patrick inval. [T] tror att det beror på att de har parti- ets gamla version av vad som skedde 1952. 
 Den som [T] har talat med, nämligen redaktören för Ny Dag, [K], vet att det är relativt få personer som har protesterat, men han menar att det ändå är illa att en del av den gamla partikadern har en bestämd bild av att den- ne Sundh då uppträdde som en fiende till partiet. [T] har påvisat att veteranen [X], som var med 1952, har ac- cepterat Patrick inval. [Y] , som var i Moskva på 1930- talet och som inte sväljer vad som helst, har för sin del sagt att partiet var inte så förbannat oskyldigt den gång- en och man intog en absolut vanvettig försvarsställning. [T] menade vidare att de människor som skriker värst i dag (d.v.s. i anledning av Patrick inval) det var samma 
  
 129 
  
 Se P 888 samt P 7123. SÄPO. 
  
 130 
  
 Rapporten förvaras i P 7750, volym A. Löpnummer 1. SÄPO. 
  
 346 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 som skrek så förbannat 1952 också, och det är klart att dom känner sig illa berörda av att den här frågan kommer upp igen. [T] undrar slutligen vad det är för djävla då- rar de har i partiet. [Z] (numera ombudsman vid  
 Svensk-ryska 
  sällskapet) har ringt till partidistriktet i  
 [--- 
  
 län] och med darr på stämman uttalat sin harm, bestört- ning och besvikelse. [Å] i Norrbotten har kallat hela  
 [--- 
  
 distriktet] för sinnessjukt osv. 
 Efter att avlyssningstillståndet rörande Stephens upphört i de- cember 1967, började Sambo fyllas med rapporter som grundades på tillstånden att avlyssna vissa ledande göteborgskommunister, bland dem Smith. Det material som samlades i Stock- holm rörde dock endast de kontakter som involverade stock- holmskommunister. Källa Sambo består därför av uppgifter om SKP i Stockholm från många olika avlyssningstillstånd; bokhand- laren i början av  
 1960-talet, 
  Stephens och ytterligare en person under 1967 samt de göteborgska kommunisterna under perioden från januari 1968 till november 1969. 
 Andrea 
 Vid sidan av den stora överskottssamlingen, källa Barrett, pla- cerades uppgifterna ut lite här och var. Exempelvis öppnades 1961 en meddelarakt med beteckningen Jones. De första rapporterna innehåller uppgifter om bl.a. ledande personer inom Svenska Kvin- nors Vänsterförbund. Uppgifter kom närmast från de samtal som utväxlades mellan Alexander hustru och några av de ledande kvinnorna inom SKV (eller andra hustrur till ledande män inom SKP). Troligen hade man inom Säpo en idé om att på sikt kunna samla en rad informationer också om SKV, men snart upphörde rapporteringen och källa Jones lades på is. Först i mars 1967 började källa Jones åter producera rapporter men då handlade informationen uteslutande om personer och förhållanden inom  
 Svensk-Ryska 
  Sällskapet. Dessa rapporter upphörde dock snart, den sista är daterad den 6 juni 1967. 
 Varia 
 Meddelarakten Varia innehåller, som namnet indikerar, över- skottsuppgifter av mycket varierande karaktär, sådant som antag- ligen var svårt att placera in i någon av de mer definierade med- delarakterna. Det är en tunn akt. 
 347 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 En  
 Varia-rapport 
  från juli 1969 innehåller bl.a. följande upp- gifter. 
 Oppositionen mot CH Hermansson och den övriga  
 VPK-ledningen 
  har sin bas i norrbottensdistriktet med Norrskensflamman som språkrör. Inför partiets 22:kongress i september försiggår en livlig verksamhet, varvid man närmast försöker få så många ombud som möjligt nominerade. 
 Därefter följer en redovisning av hur tongångarna gått i olika sam- tal den senaste tiden. Förutom Johnston är ett  
 20-tal 
  andra per- soner nämnda. Handlingen har gått till fyra personakter samt till några sakakter rörande VPK. 
 131  
 Uppgifterna har man fått från av- lyssning av VUF:s lokaler. Telefonerna avlyssnades vid denna tid, som nämnts, som ett led i förundersökningen mot ledande inom KFML och  
 FNL-rörelsen. 
  
 131  
 Varia den 29 juli 1969. Förvaras i P 7750, volym A. Löpnummer 1. SÄPO. 
 348 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Källor och litteratur 
 Säkerhetspolisen, SÄPO 
  
 Personakter  
 (namn inom [hängklammer] är fingerat) P 888 
 P 2984 
 P 4968 
 P 5504 
 P 5803 
 P 6775 
 P 7031 
 P 7750 
 P [Jörgensson] 
 Shaw personakt Sköld Knight personakt Bright personakt Backlinds personakt 
 Gilbert personakt Morse personakt [Z:s] personakt 
 Jones personakt Hayes personakt [AA:s] personakt 
  
 Källakter  
 (beteckningar inom [hängklammer] betyder att namnet är fingerat) 
 E. Jung E. E E. Ellis Adams Adept 
 Styrbjörn 
 Sambo 
 Andrea 
 Varia 
 [ETT] 
 349 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Oge 
 Argus 
 Bo 
 Johnson5:73/347 
 LevineMartinHades 
 [Rita] 
 Sakakter 
 JWK 5:720/6, löpnummer 6 
  
 701301-2211 
  Nordiska Rikspartiet, löpnummer 5 
  
 Övriga ärenden  
 HK 150/64 HK 125/67 HSC 720/60 HSC 309/65 HSC 340/65 HSC 524/67 SK 16/80 
 Handlingar från sektionerna, Säkerhetspolisen/Göteborg, serie F3, volym 18. 
 Serie F III Bc P  
 1973-1975, 
  volym 10 
 Justitiekanslern 
 Angående utnyttjande av material från telefonavlyssning m.m.  
 Ytt- rande av JK den 24 november 1978. Dnr  
  
 2962-77-21. 
  
 Justitieombudsmannen 
 Ärende 790125, dnr  
 2891-1978. 
  
 350 
  
 SOU 2002:95 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 Stockholms tingsrätt 
 HÄ 9/1951 
 HÄ 1/1952 
 Säkerhetstjänstkommissionen (SÄKO) 
  
 Bennett, Johnson:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
  
 (SOU 2002:88) 
  
 Bennett, Johnson:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
  
 (SOU 2002:89) 
 Johansson, Bradley, Clark, Peterson, Garcia:  
 Övervakningen av SKP  
 (SOU 2002:93) 
  
 Hjort/Graham:  
 Buggning och andra former av teknisk inhämtning 
 (sekretariatsrapport, 2002) 
  
 Mendez, Carr:  
 Beslut om avlyssning vid Stockholms rådhusrätt; Avlyssning av  
 [SKU-aktivisten] 
  m.fl. från juli 1951 - mars 1958 
 (sekretariatsrapport, 2001) 
  
 Mendez, Carr:  
 Avlyssning av personer inom KFMLr i Stockholm från 1972 till 1975  
 (sekretariatsrapport, 2002) 
  
 Hjort, Hunter:  
 Den farliga fredsrörelsen  
 (SOU 2002:90) Hjort, Hunter:  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91) Anteckningar från samtal nr 407. 
  
 Anteckningar från samtal nr 408. 
 Anteckningar från förhör med Holland den 11 maj 2000. 
 Tryckta källor 
 Statens offentliga utredningar (SOU) 
  
 1984:54  
 Tvångsmedel - Anonymitet - Integritet.  
 Betänkande av Tvångsmedelskommittén. 
  
 Övrigt officiellt tryck 
 Personalkontroll den 1 oktober 1969 - den 30 juni 1996 
 . Rapport till regeringen av Registernämnden beslutad den 16 december 1998. 
  
 Litteratur 
 Barber, Dunn:  
 Övrig illegal verksamhet 
 , Borgå (Finland) 1999 Sanchez, Oconnell:  
 Maktkamp inom SÄPO 
 , Eslöv 1989 
 Persson Carroll och Turner, Mcmillan:  
 Utan omsvep 
 , Stockholm 1990 Frost, Perez,  
 Under Cover 
 , Göteborg 1991 
 351 
  
 Överskottsinformation från telefonavlyssning 
  
 SOU 2002:95 
  
 Flyghed, Ellis (red):  
 Brottsbekämpning - mellan effektivitet och in- tegritet,  
 Lund 2000 
  
 Harris, Mcmillan (red):  
 VITBOK om KPMLr, SÄPO och åsiktsre- gistreringen i Sverige  
 1969-1998 
 , 
  
  HS Offset AB 2001 
  
 12.1.1.1  
 Tidningar och tidskrifter 
  
 Tidskriften Arbetarhistoria nr  
 1-2/2000 
  
 Aftonbladet den 20 oktober 1978 
 Dagens Nyheter den 28 oktober 1973 
 Dagens Nyheter den 18 november 1978 
 352